google/wiki40b huggingface dataset:
איסור האהבה

איסור האהבה (בגרמנית: Das Liebesverbot) היא אופרה קומית בשתי מערכות מאת ריכרד וגנר שהלחין וגם כתב את הליברית. זוהי האופרה המושלמת השנייה של המלחין והיא מושפעת מאד מן האופרות הקומיות הצרפתיות והאיטלקיות.

היסטוריה

עלילת האופרה מבוססת על המחזה מידה כנגד מידה מאת ויליאם שייקספיר. וגנר הלחין אותה בשנת 1834 והיא הועלתה לראשונה במגדבורג בשנת 1836.
הופעת הבכורה הוכתרה ככישלון מוחלט לאחר שהזמר הראשי שכח את הטקסט, וההופעה השנייה בוטלה לאחר קרב אגרופים שפרץ בין בעלה של הסולנית הראשית והטנור המוביל אשר גרמה לנזק בלתי הפיך לתפאורה. מאז, ועד לאחר מותו של וגנר לא הועלתה האופרה פעם נוספת על הבמות.
הנושא המרכזי בעלילת האופרה, מיניות מודחקת ואירוטיקה סמויה, הם מוטיב חוזר גם בעלילות של אופרות נוספות של וגנר ובעיקר בטנהויזר, הוולקירות, וטריסטן ואיזולדה. בכולן, הוויתור וזניחת קשרי האהבה מביאים את הגיבורים לקרב לחיים ולמוות מול הסדר החברתי הקיים. האופרה הקומית איסור האהבה מסתיימת בסוף טוב כאשר החופש המיני פורץ בקרנבל ציבורי סוחף.
לאחריה, פרט לאמני השירה מנירנברג, לא חזר וגנר לכתוב אופרות קומיות נוספות.

מערכה ראשונה

פלרמו, סיציליה, המאה ה-16. פרידריך, המושל הזמני של פלרמו מכריז על איסור שתייה וקיום יחסים מחוץ לנישואין. קלאודיו הוא האדם הראשון שנתפס עובר על צו המושל ונעצר.
בינתיים, מגלה מריאנה השוהה במנזר סנט אליזבט, לחברתה איזבלה כי היא אשתו של פרידריך שנטש אותה. לוציו, אציל צעיר וחברו של קלאודיו, מתחנן בפני איזבלה אחותו של קלאודיו כי תפנה למושל בבקשת רחמים על אחיה הכלוא.
בבית המשפט ממתינים להופעת המושל. הוא דוחה את העצומה שהוגשה לו על ידי האזרחים לביטול האיסור שהטיל על קיום מסיבת הקרנבל. קלאודיו נידון למוות ואיזבלה אחותו מציעה את עצמה למושל אם יסכים לחון ולשחרר את אחיה.
משה סורוקה

משה סוֹרוֹקָה (מאי 1903 – 15 באוגוסט 1972) היה איש מִנהל רפואי ישראלי, מחלוצי הרפואה הציבורית בישראל, שכיהן כמנהל האדמיניסטרטיבי ואחר כך כמנהל הכללי של קופת חולים כללית בשנות ה-50 והיה אחראי להקמת שורה של מוסדות בריאות בארץ.

ביוגרפיה

סורוקה נולד בעיירה וולקוביסק שבפלך גרודנו רוסיה (רוסיה הלבנה; אחרי המלחמה בפולין). ביולי 1920, כשהיה בן 17, עלה לארץ ישראל בראשית העלייה השלישית ועבד בסלילת כביש חיפה-ג'דה. לאחר מאורעות תרפ"א (1921) נמנה עם 250 הפועלים העברים שגויסו לכיבוש העבודה במושבה חדרה, ונבחר כנציג מועצת הפועלים לקופת חולים. בקיץ 1922 ניהל את בית המרפא לחולי שחפת בצפת.
בנובמבר 1923 החל לעבוד לצד ד"ר בן-ציון הירשוביץ (הראל) בניהול אדמיניסטרטיבי של בית החולים ובית היולדות של קופת החולים הכללית במעיין חרוד (לימים בית חולים העמק בעפולה). ניהל את שירותי קופת החולים בעמק ואת מערך השירות לרפואה ראשונית ביישובים החקלאיים, והיה מעורב בהקמת בית חולים העמק בראשית שנות ה-30.
בשנת 1932 התמנה למנהל מחוז המושבות של קופת חולים (שכלל את יהודה, השומרון והשרון, מבאר טוביה בדרום ועד תל מונד בצפון), והיה ממייסדי בית חולים בילינסון בפתח תקווה.
ב-1935 נבחר למרכז קופת החולים הכללית, כיהן בו כמנהל הכספים והיה לסמכות הבלתי רשמית בתחום בניית מוסדות הקופה – מרפאות, מרכזי אבחון ובתי חולים.
בשנת 1968, בוועידה השמינית של קופת חולים, נבחר לתפקיד יו"ר מרכז קופת חולים, שבו כיהן עד מותו.
מיוחס לו תפקיד מרכזי בהקמת בתי החולים של קופת חולים, ובראשם בית החולים של באר שבע (שלאחר מותו נקרא על שמו, המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה), המרכז הרפואי קפלן ברחובות, בית לוינשטיין (בית חולים שיקומי) ברעננה, המרכז הרפואי יוספטל באילת, המרכז הרפואי הגריאטרי הרצפלד בגדרה ומרכז לבריאות הנפש גהה בפתח תקווה. בנוסף, היה אחראי להקמה של שורה ארוכה ומפוארת של מוסדות בריאות נוספים, בהם מרפאות, מעבדות ומכוני מחקר ובתי הבראה.
סורוקה נפטר מהתקף לב באוגוסט 1972, בגיל 69. הותיר את אשתו שרה, בן ובת ונכדים. נקבר בפתח תקווה.

בנוסף לבית החולים בבאר שבע, יש על שמו של סורוקה רחובות בחיפה ובפתח תקווה.
שני אחיו הצעירים ואמם אֶטְל עלו לארץ ישראל אחריו ב-1925, לאחר שנפטר אבי המשפחה. חנוך סורוקה (1905–1970) היה מפעילי תנועת המושבים ומפא"י, ממייסדי בית ברל ומנהלו האדמיניסטרטיבי עד מותו, וממייסדי מדרשת בן-גוריון.
אחיהם הצעיר אליהו סורוקה (נפטר ב-1973) היה המנהל האדמיניסטרטיבי של בית חולים מאיר ובית חולים בילינסון.
מדונה (לטביה)

היסטוריה


העיירה מוזכרת לראשונה בכתבי הכנסייה כבר ב-1461, ולאחר שהייתה בשליטת שוודיה, היא הועברה לשליטת הצאר הרוסי.

יהודי העיירה

לאחר מלחמת העולם הראשונה התגבשה במדונה קהילה יהודית זעירה, וב-1920 נמנו כ-19 יהודים. עד 1935 גדלה הקהילה לכדי 115 יהודים, שהיוו כ-5% מכלל אוכלוסיית העיירה.
במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחר הכיבוש הנאצי של השטח בתחילת יולי 1941, החלו הגרמנים לעצור את תושביה היהודיים של העיירה, כשרק יהודים מעטים הספיקו להימלט לפני הכיבוש. הדיכוי כלפיהם בוצע בהדרגתיות - משעות עוצר ואיסור להיכנס למוסדות תרבות ופנאי, עד לגרושם מבתיהם וריכוזם באזורים ייעודיים - תושביה היהודיים של מדונה פונו לשולי העיירה, לשם רוכזו גם יהודים מכפרים סמוכים, ונאסר עליהם לעזוב את השטח או לעבוד - למעט בעבודות כפיה יזומות. בגטו היו כ-150 יהודים.
באוגוסט 1941 נרצחו יהודי מדונה והכפרים הסובבים בירי ביער סמצרסקי הקרוב באזור הכפר לדזונה (לטב'). לאחר הרצח, שבוצע על ידי לטבים מקומיים מקומנדו ארייס בפיקוח הנאצים, הודיעו במבואות העיירה כי היא 'נקייה מיהודים' (Judenrein). לאחר שהצבא האדום שחרר את העיר ב-1944, חיילים יהודים איתרו כמה ממשתפי הפעולה הלטבים וביצעו נגדם פעולות עונשין.
קוניאספור

היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1922 תחת השם "קוניה גנצ'לרבירליגי" ושיחק עם מדים ירוקים-לבנים. בשנת 1965 המועדון התאחד עם "מראמספור" ו"סלצ'וקספור וצ'ימנטוספור" והצבע השחור נוסף למדי החוץ של המועדון. בשנת 1981 המועדון התאחד עם "קוניה אידמן יורדו".
בעונת 1987/1988 העפיל המועדון לליגת העל לראשונה בתולדותיו. בעונת 1988/1989 קוניאספור הגיע לחצי גמר הגביע הטורקי בו הפסידה לבשיקטש. 4 שנים לאחר מכן המועדון חזר לליגה השנייה אחרי 5 שנים. בשנת 2003 קוניאספור חזרה לליגת העל.
בשנת 2013 קוניאספור חנכה את אצטדיונה החדש טורקו ארנה שהוקם כתחליף לאצטדיון אטאטורק קוניה.
בעונת 2015/2016 המועדון רשם את הישג השיא שלו כאשר סיים במקום השלישי שהקנה לה כרטיס לשלב הבתים של הליגה האירופית. הקבוצה העפילה לשלב הבתים של הליגה האירופית לעונת 2016/2017 מול שחטאר דונצק, ק.א.א. גנט ובראגה. קוניאספור סיימה את שלב הבתים במקום האחרון, עם חמישה הפסדים ותיקו אחד.
ב-31 בינואר 2018 חתם השחקן סמואל אטו בקבוצה לשנתיים וחצי.
בעונת 2017/2018 המועדון העפיל פעם נוספת לשלב הבתים של הליגה האירופית. הפעם היא שיחקה בבית יחד עם מארסיי, ויטוריה גימראייש ורד בול זלצבורג. בעונה זו סיימה קוניאספור במקום השלישי לאחר ניצחון בודד, שלוש תוצאות תיקו ושני הפסדים. אותה עונה הייתה רעה מאוד מבחינת קוניאספור בליגה כאשר היא נאלצה להאבק במאבקי תחתית.
15 שנה

עלילה

יואב (עודד לאופולד) הוא גבר כריזמטי ומצליח שנמצא במערכת יחסים ארוכה בת 15 שנה עם בן זוגו הצעיר דן (אודי פרסי). הוא עובר את משבר גיל ה-40 כאשר חברתו הקרובה עלמה (רותי אסרסאי) נכנסת להריון במפתיע. עולמו מתערער ומגדל חייו המוצלחים מתחיל להתמוטט.

הפקה

הסרט הופק על ידי שלום גודמן וחברת אנמוס הפקות; יצא בתמיכת קרן רבינוביץ.
Lithium (נירוונה)

טקס פרסי המוזיקה, 1992

ערוץ המוזיקה MTV ביקש מהלהקה לנגן את השיר Smells Like Teen Spirit בטקס פרסי המוזיקה של שנת 1992, אולם הלהקה רצתה לנגן שיר חדש - Rape Me. בתור פשרה, אנשי MTV הסכימו שנירוונה ינגנו את לית'יום, שהיה הסינגל הנוכחי שלהם. כאקט מחאה, שר קוביין את התיבות הראשונות של Rape Me לפני שהלהקה קפצה ללית'יום. לקראת סוף ההופעה, זרק הבסיסט קריסט נובוסליץ' את הגיטרה שלו באוויר, לא הצליח לתפוס אותה - והתמוטט לאחר שהגיטרה נפלה על מצחו. נובוסליץ' כשל אל מחוץ לבמה, בעוד קוביין וגרוהל ממשיכים להופיע.
רחל סלונימסקי

ביוגרפיה

סלונימסקי התאמנה באגודת הספורט מכבי עתיד תל אביב.

1935

באליפות ארץ ישראל הראשונה שנערכה בסוף דצמבר אותה שנה זכתה סלונימסקי ב-3 מדליות זהב אישיות, בריצת 60 מטר בתוצאה של 8.8 שניות, לפני גירה שפירא (8.9 שניות) ועדה עבוד חברות באגודתה בריצת 100 מטר בתוצאה של 14.3 שניות, לפני גירה שפירא ועדה יהודאית אף היא ממכבי עתיד תל אביב ובריצת 200 מטר בתוצאה של 30.5 שניות, לפני מרגלית ספיר ממכבי רחובות (30.8 שניות) ועדה עבוד.
הנרי מרקרם

השכלה

מרקרם השלים תואר ראשון במדעים (בהצטיינות) באוניברסיטת קייפטאון, דרום אפריקה תחת פיקוחו של רודני דאגלס. את הדוקטורט השלים במכון ויצמן למדע, בישראל תחת פיקוחו של מנחם סגל. במהלך העבודה על הדוקטורט שלו הוא גילה קשר בין אצטילכולין ומנגנוני זיכרון.

מחקרים

בעקבות עבודת הדוקטורט שלו מרקרם נסע לארצות הברית במלגת מצטיין למכונים הלאומיים לבריאות (NIH), שם חקר על תעלות יונים בשלפוחיות סינפטיות. בהמשך הוא הצטרף למעבדה של ברט סקמן במכון מקס פלאנק, היידלברג, גרמניה, שם הוא גילה שינויים בכמות הסידן בדנדריטים אשר נוצרים בעקבות פעילות תת-סיפית ובעקבות פוטנציאלי פעולה בודדים שמתפשטים מגוף התא בחזרה לדנדריטים. הוא גם החל לחקור על הקישוריות בין תאי עצב, ותיאר בפירוט רב את החיבורים בין תאי עצב פירמידליים בשכבה 5 של קליפת המוח.
אדינסון קבאני

קריירה

כשהיה בן 12 עבר למונטווידאו והשתלב בקבוצת הנוער של דאנוביו. הופעתו הראשונה בקבוצה הייתה בשנת 2006, ובאותה עונה הבקיע 10 שערים והוביל את קבוצתו לזכייה באליפות ליגת העל האורוגוואית בעונת 2006/2007. הוא זכה להתעניינות רבה בזכות יכולתו באליפות דרום אמריקה בכדורגל עד גיל 20 בשנת 2007, בה הבקיע שבעה שערים, וב-29 בינואר של אותה שנה חתם בפלרמו. הוא ערך את הופעת הבכורה בהרכב של פאלרמו במשחק הסרייה א' מול פיורנטינה ב-11 במרץ 2007. לאחר עזיבת החלוץ אמאורי ליובנטוס ביוני 2008 הפך קבאני לשחקן הרכב קבוע בפאלרמו, ובעונת 2009/2010 הבקיע 14 שערים.
בשנת 2010 עבר קבאני לנאפולי. את שערו הראשון בזירה האירופית במדי הקבוצה כבש נגד סטיאווה בוקרשט בדקה ה-97, במשחק שהסתיים בתוצאה 3-3. בסך הכול כבש קבאני בעונת 2010/2011 33 שערים ב-47 הופעות בכל המסגרות. בעונת 2011/2012 העפיל עם הקבוצה לליגת האלופות, ואף כבש צמד שערים נגד מנצ'סטר סיטי שעזר לקבוצתו להעפיל לשמינית הגמר של המפעל.
ב-16 ביולי 2013 חתם בשורותיה של פריז סן-ז'רמן, אלופת צרפת למשך 5 עונות תמורת 64 מיליון יורו. בעונתו הראשונה בפריז הוא כבש 25 שערים בכל המסגרות ועזר לקבוצתו באליפות צרפת ובגביע הצרפתי. לאחר עזיבתו של זלאטן איברהימוביץ' בעונת 2016/17. קבאני קיבל הרבה יותר הזדמנויות בתפקיד החלוץ מהמאמן החדש של הקבוצה אונאי אמרי. באותה עונה קבאני כבש 35 שערים בליגה הצרפתית ו49 שערים בכל המסגרות. למרות זאת, יכולת זו לא הצליחה לעזור לפריז לזכות באליפות צרפת. ב-27 בינואר 2018 קבאני כבש בניצחון של פריז 4-0 על מונפלייה את השער ה127 שלו במועדון, שער שהפך את קבאני למלך שערי פריז סן- ז'רמן בכל הזמנים.

נבחרת אורוגוואי

קבאני ערך את הופעת הבכורה בנבחרת אורוגוואי במשחק הידידות נגד קולומביה ב-6 בפברואר 2008. הוא הבקיע את שערו הראשון במונדיאל בהפסד 2 - 3 לגרמניה במשחק על המקום השלישי של מונדיאל 2010. הוא היה חלק מזכייתה של נבחרת אורוגוואי בקופה אמריקה 2011.
מונדיאל 2018: בשלב הבתים כבש שער בניצחון 3:0 על רוסיה. בשמינית הגמר כבש צמד בניצחון 2:1 על פורטוגל.
ארנסט מאייר

פעילותו

מאייר נולד בקמפטן בגרמניה. כביולוג טיפוסי עם ניסיון מועט במתמטיקה, מאייר נהג לבקר את הגישות המתמטיות המוקדמות לאבולוציה כמו זו של ג'ון הלדיין, לה קרא בשנת 1959 גישת "גנטיקת שקית קטניות". הוא דוחה בעקביות את העמדה לפיה אבולוציה היא למעשה שינוי בתכיפות הגנים באוכלוסיות, וטוען שיש לקחת בחשבון גורמים אחרים כמו בידוד מבחינת הְתרבות. באופן דומה מאייר מבקר גם את מחקרים באבולוציה מולקולרית כמו אלו שנערכו על ידי קרל ווז (Carl Woese).
ברבים מכתביו דוחה מאייר את רעיון הרדוקציוניזם בביולוגיה אבולוציונית, וטוען שלחצים אבולוציוניים פועלים על האורגניזם בכללותו, ולא על גנים ספציפיים, ושלגנים יכולות להיות השפעות שונות בתלות בשאלה אילו גנים אחרים נמצאים בתהליך. הוא תומך בחקר הגנום כמכלול ולא חקר כל גן בנפרד.
מחקרים עדכניים באבולוציה מולקולרית מראים שלמרות ש התמיינות אלופטרית (בשל בידוד גאוגרפי) היא ככל הנראה שכיחה בקרב קבוצות (בעיקר אלו בעלות יכולת ניידות גבוהה יותר) כמו ציפורים למשל, ישנם גם מקרים רבים של התמיינות סימפאטרית (ללא בידוד גאוגרפי וקשורה בדרך כלל בשימוש במשאבים שונים) בקרב חסרי חוליות (בעיקר חרקים).
גם כשחצה את גיל 100, המשיך מאייר לכתוב ספרים, וביום הולדתו ה-100 התראיין למגזין "סיינטיפיק אמריקן".
היפאסטרום

כללית

ה"היפאסטרום" הוא צמח פקעת פופולרי הגדל בתוך הבית. הפקעת עדינה ואין לחשוף אותה לקור. חוץ מהגבלה זו, הצמח נוח לגידול ונותן פיצוי נאה למאמץ נמוך. בייחוד לאלה האוהבים פריחה בבית: במרבית ארצות העולם - בחודשי החורף בארץ ישראל - באביב. בכמויות אפשר למצוא את הצמח בגינות. ל"היפהסרום" שושנת עלים ירוקים ופרחים בצבע ארגמן או ורוד. גודלן של הפקעות הוא בקוטר של 5–12 ס"מ. הפקעת מפתחת שניים עד שבעה גלדים וכך הפקעת המלאה היא בגודל של 30–90 ס"מ אורך ו-2.5-5 ס"מ רוחב. מבנה הצמח הוא חלול, 30-75 ס"מ גובה, 1-2 ס"מ קוטר. מספר הפרחים תלוי במין, 2 עד 15 פרחים, בגודל של 13–20 ס"מ כל אחד. לכל פרח 6 אבקנים: 3 חיצוניים ו-3 פנימיים. לפקעת של הצמח דרושה קרקע אוורירית וככל שהטמפרטורה החיצונית גבוהה יותר על הקרקע להיות מאווררת יותר.

גידול לנוי

מעת הטמנת הפקעות עד הפריחה עוברות שלוש שנים. על הפקעת לגדול באזור מוצל למחצה. יש חשיבות לשימוש במצע איכותי ומנוקז כהלכה. הצמח זקוק להשקיה מועטה. את הפקעת יש לשתול כשהיא מגיעה עד פני האדמה. הצמח הוא רב שנתי ויש להיזהר שלא לפגוע בשורשים הבשרניים.
ענת עינהר

ענת עינהר (נולדה ב-1970, בפתח תקווה) היא סופרת, מעצבת ומאיירת ישראלית.

ביוגרפיה

עינהר היא בוגרת לימודי תקשורת חזותית בבית הספר בצלאל וכן לימודי תסריטאות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
סיפורים פרי עטה פורסמו בכתב העת "קשת החדשה", וספרה הראשון, קובץ הנובלות "טורפים של קיץ" שיצא ב-2008 זכה בפרס ספיר לספר ביכורים לשנת 2010 וכן בפרס טובה ויצחק וינר ליצירה ספרותית מקורית. הספר תורגם לאיטלקית בשנת 2014.
ב-2013 פרסמה ספר לילדים בשם "פיל מתרחק", וב-2015 יצא לאור ספרה השני למבוגרים, קובץ הנובלות "תמונות עירום".
מזה כמה שנים עינהר מנחה סדנאות כתיבה בשיתוף סופרות אחרות כגון נעה ידלין ומעין בן הגיא.
בעבר פרסמה טורי קומיקס באתר וואלה! ובכתב העת "מסמרים".
עינהר נשואה, אם לשתי בנות, ומתגוררת בתל אביב.
ספרה "תמונות עירום" (הוצאת עם עובד) נכלל ברשימה הקצרה של המועמדים לפרס ספיר לשנת 2015.
בגדי מעצבים

בגדי מעצבים בישראל

בגדי המעצבים בישראל נושאים שמות של מעצבים ישראלים ומותאמים לתרבות המקומית, לצו האופנה ולטעם הקהל הישראלי. בגדי המעצבים המקומיים צברו פופולריות רבה במיוחד בתעשיית האופנה הישראלית במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 והפכו לענף בפני עצמו בתחום האופנה. ביטוי להצלחה הניכרת של בגדי מעצבים בישראל הם מרכזי האופנה וחנויות הבגדים הרבים שהוקמו במהלך עשור זה במרכזי הקניות השונים בכל רחבי ישראל.
על אף שבגדי המעצבים המעוצבים בישראל מושפעים לרוב מהמגמות העולמיות, הם מותאמים לרוב לתרבות המקומית ובחירת הבדים של הבגדים נעשית לפי מזג האוויר בעונה.
אריך-היינריך קלסנר

קריירה מוקדמת

קלסנר נולד ב-17 בספטמבר 1888 בגיסן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1907 התגייס קלסנר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-160 (הרייני ה-9), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. בספטמבר 1914 נפצע קלסנר במהלך הקרבות, ואושפז בבית חולים. ב-18 בדצמבר 1914 הוא הועלה לדרגת אובר לוטננט, וב-5 באוקטובר 1916 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר קלסנר ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בנובמבר 1924 מונה קלסנר למפקד פלוגה 1 ברגימנט הרגלים ה-5 (הפרוסי), ובסתיו 1927 הועבר למטה קבוצת הארמייה הראשונה. ב-1 ביולי 1929 מונה לקצין מטה באגד הרגלים ה-6, וב-1 בדצמבר 1929 הועלה לדרגת מיור. ב-1 באפריל 1932 הועלה קלסנר לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 במרץ 1933 מונה למפקד העיר נוישטטין. ב-1 באפריל 1934 מונה קלסנר למפקד רגימנט הרגלים ה-14 (וירטמברג), וב-1 ביוני 1934 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באוקטובר 1937 הועלה קלסנר לדרגת גנרל מיור, וב-1 ביוני 1938 מונה למפקח מחוז המילואים אינסברוק.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה קלסנר מפקח מחוז המילואים אינסברוק, וב-1 באוקטובר 1939 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-15 באוקטובר 1939 מונה קלסנר למפקד הדיוויזיה ה-25, עימה לחם במהלך המערכה על צרפת, כחלק מהקורפוס ה-18 במסגרת הארמייה ה-12, ולאחר מכן במסגרת הארמייה התשיעית, ועל פעולותיו בקרבות קיבל ב-29 בספטמבר 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך מבצע ברברוסה לחם קלסנר עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-3 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם עימה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-48 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה. ב-25 בינואר 1942 מונה קלסנר למפקד הקורפוס ה-53, שהיה חלק מארמיית הפאנצר השנייה, וב-1 באפריל 1942 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-15 ביולי 1942 קיבל קלסנר את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-10 באפריל מונה קלסנר במקביל למפקד ארמיית הפאנצר השנייה. ב-6 באוגוסט 1943, הועבר קלסנר לעתודת המילואים, וב-15 באוקטובר 1943 מונה למפקד הקורפוס ה-9, שהיה חלק מהארמייה הרביעית, ולאחר מכן חלק מארמיית הפאנצר השלישית. ב-5 בדצמבר 1943 התפטר קלסנר מתפקידו והועבר לעתודת המילואים, ובתחילת 1944 מונה למפקד זמני של קבוצת ארמיות F. בקיץ 1944, הועבר קלסנר לפיקוד העליון, וב-1 בינואר 1945 מונה לתפקיד פיקודי במשרד התעמולה של הרייך, ולאחר כניעת גרמניה הוא נפל בשבי בעלות הברית.

לאחר המלחמה

קלסנר שוחרר מהשבי בשנת 1947. לאחר שחרורו התגורר קלסנר בקונסטנץ, עד למותו ב-28 במרץ 1976.
אנהאלטר באנהוף

תחנת האס-באן אנהאלטר באנהוף

בשנות ה-30 של המאה ה-20 החלו להקים בברלין קו תת-קרקעי חדש למערכת הרכבת המהירה של העיר (S-Bahn), שנע בכיווני צפון-דרום. באוקטובר 1939 נפתחה תחנת אס-באן תת-קרקעית חדשה בשם "אנהאלטר באנהוף", ממערב לתחנת הרכבת הוותיקה. שנה לאחר מכן נוספה גישה ישירה מהתחנה התת-קרקעית לרציפים העיליים של התחנה הוותיקה. רכבות האס-באן המשיכו מהתחנה התת-קרקעית דרומה לכיוון ואנזה וצפונה, דרך כיכר פוטסדאם ושדרות אונטר דן לינדן עד החיבור עם הקווים האחרים של הרשת בנורדבאנהוף (לשעבר שטטינר באנהוף). במהלך מלחמת העולם השנייה המשיכה התחנה לפעול לסירוגין, עם הפסקות עקב הפצצות בעלות הברית על האזור. ב-2 במאי 1945, זמן קצר לפני כניעת גרמניה במלחמה, פוצצו הכוחות הגרמנים את יסודות מנהרת צפון-דרום של האס-באן בעוברה תחת תעלת לאנדווהר, דרומית לתחנת אנהאלטר. הפיצוץ גרם להצפה מסיבית של חלקים נרחבים מהמנהרה, לאבידות רבות בנפש, ולהפסקת תנועת הרכבות בקו. 
הקו שוקם והתחנה התת-קרקעית חזרה לפעילות בשנת 1947. לאחר הקמת חומת ברלין, עקב מיקומה של התחנה ממערב לחומה, היא לא נסגרה ולא הפכה לתחנת רפאים, אך סמיכותה לחומה ומיקומה באזור ספר גרמו לכך שנפח הפעילות בה היה מזערי. התחנה הפכה לנקודה הצפונית ביותר שבה עצרו רכבות האס-באן בקו צפון-דרום של ברלין המערבית, טרם כניסתן לשטח ברלין המזרחית והמעבר בתחנות הרפאים ללא עצירה. רק אחד או שניים מארבעת רציפי התחנה נותרו פעילים והיא זכתה לתחזוקה וניקיון מינימליים.
עם איחוד העיר ושיקום תחנות הרפאים שמצפון לה, שופצה גם אנהלאטר באנהוף, וחזרה לפעילות מלאה בשנת 1992.
בעיית הטרמפיסט

בכלכלה ובמדע המדינה, בעיית הטרמפיסט היא כינוי למצב שבו קבוצה מסוימת נהנית משירות או ממוצר מסוים מבלי שהיא נושאת בעלויות שלו, או שהיא נושאת בהן באופי חלקי בלבד. מקור השם הוא בדוגמה נפוצה לבעיה: אדם המשתמש בתחבורה ציבורית בלי לשלם. אם אנשים רבים ינהגו כך, למערכת לא יהיה מספיק כסף כדי לפעול. בדוגמה בדיונית נוספת מתוארת עיר ובה מערכת תחבורה ציבורית, הפועלת באופן בו רק האדם הראשון בכל יום שנכנס לאוטובוס משלם 10,000 ש"ח עבור הנסיעה, ואילו שאר האנשים נוסעים בחינם. במצב זה, יש תמריץ לאנשים להימנע מלהיות ראשונים, ובכך להתחמק מתשלום עבור השירות.
בעיית הטרמפיסט מאפיינת מוצרים ציבוריים, ובדרך כלל הציפייה היא שהממשלה היא שתפתור אותה, באמצעות מיסוי או רגולציה. דוגמה אופיינית לכך היא הצבא. לו היה הצבא גובה תשלום מהאזרחים עבור שירותיו, גם מי שלא היה משלם היה נהנה מהגנתו. מאחר שניתן לקבל את המוצר גם מבלי לשלם עליו, איש לא היה מוכן לשלם עבור קבלת השירות, והשירות לא היה מסופק כלל. מסיבה זו ממשלות מתערבות ומממנות את פעילות הצבא באמצעות המיסים שהן גובות מהאזרחים. גם במקרה זה הבעיה עשויה להתעורר, שכן גם אזרחים המתחמקים מתשלום מיסים נהנים מהגנת הצבא. המדינה לא תקרוס אם מעטים יתחמקו מתשלום מיסים, אך אם התופעה תהפוך לנפוצה, המדינה לא תוכל להתקיים.
בעיית הטרמפיסט יכולה להיווצר גם במקרים בהם אין הממשלה מתערבת. לדוגמה, אם מפעיל זיקוקי די-נור יגבה תשלום עבור הפעלתם, הוא לא יוכל למנוע גם ממי שלא שילם לצפות בהם. דוגמה נוספת היא תוכנות לשיתוף קבצים, שמשתמשים רבים בהן מורידים קבצים, אך לא מעלים קבצים משלהם. רוב אתרי שיתוף הקבצים פותרים בעיה זו באמצעות מתן שירותים טובים יותר למעלי הקבצים (מהירות הורדה גבוהה יותר, גישה לקבצים מוגבלים וכו') או הגבלה של המשתמשים שאינם מעלים קבצים.
מס ארגון מהווה דוגמה להתמודדות עם בעיה זו ביחסי העבודה.
בחקר תנועות חברתיות, מהווה בעיית הטרמפיסט דילמה עימה מתמודדים מארגנים, פעילים ופעילות ותיקים בתנועות חברתיות: כיצד לשכנע פעילים ופעילות חדשים להגיע להפגנות ופעילויות הכרוכות בזמן, מאמץ וסיכון, כאשר אם ההפגנה או השביתה תצלח ויעשה שינוי לטובת כלל התושבים, גם אלו שלא הסתכנו במעצר, אלימות וטירחה יהנו מפירות המאבק? אחד הפתרונות שניתנו לבעיה זו היא הפיכת המחאה לאירוע מהנה חברתית או המאפשר רישות וקישוריות חברתית, וכך הפעילים יוכלו להרוויח גם אם המחאה בסופו של דבר תכשל. דוגמה לכך ניתן למצוא באירועי מחאת "יוקר המחיה" שנערכו בשנת 2011 בתל אביב, בהם נעשה שימוש רב בפתרון זה.
מרדכי זיסקינד מסטריא

ביוגרפיה

נולד בשנת תקמ"ה בעיר גאליגור לרבי יואל משה שהיה אב בית דין בעיירות גאליגור ולינסק, נקרא על שם סבו רבי מרדכי זיסקינד מרוטנבורג מחבר השו"ת "מהר"ם זיסקינד". למד תורה מאביו. נישא לבריינדל בתו של רבי אברהם יוסף תאומים שהיה אב בית דין בבורשטין, ועבר לגור קרוב לחותנו. בשנות מגוריו בבורשטיין, נהג לנסוע לליסא ללמוד מפי רבי יעקב לורברבוים (בעל "נתיבות המשפט"). וכן ללבוב, ללמוד מפי רבי יעקב משולם אורנשטיין (בעל ה"ישועות יעקב").
היה מתלמידי רבי אורי קלוגהופט מסטרעליסק. עובדת היותו חסיד לא הפריעה לו בקשריו עם רבו בעל "נתיבות המשפט", והוא אף זכה לכבוד אצלו.
רבו השרף מסטרעליסק העריכו, היה מתפלל בהתלהבות כדוגמת הרבי מסטרליסק.
הסתופף גם בצל רבי ישראל מרוז'ין ורבי מאיר מפרמישלן, זכה לכבוד מצד גדולי הצדיקים, רבי חיים הלברשטאם מצאנז בעל הדברי חיים היה מרבה לספר בשבחו, וכן רבי דוד הגר מזאבלטוב ומחותנו רבי צבי הירש מרימנוב .
אחר פטירת חותנו בשנת תקפ"ה נתמנה לכהן תחתיו ברבנות העיר בורשטין, לאחר מכן עבר לכהן ברבנות העיר סטאניסלאב, ובשנת תקצ"ב אחרי הסתלקות הגאון בעל הנתיבות המשפט מילא את מקומו בעיר סטרי, שם נהג ברבנות ואדמורו"ת ואלפים מכל הגלילות דבקו בו.
מגדולי תלמידיו רבי יעקב יוקל הירש אב"ד ניימארקט בעל מחבר ספר בית יעקב, רבי יעקב אב"ד רימילוב בעל מחבר ספר שו"ת כוכב מיעקב, רבי בנימין זאב אב"ד ז'ימיגראד, אגרות רבות מגדולי דורו הופנו אליו והשיב תשובות לכל מרחבי גאליציה,
נפטר ביום שבת פרשת צו - שבת הגדול י"ב ניסן תרט"ו, ורבי חיים מצאנז אמר באותו העת 'היום נלקח מאיתנו אור התורה וחשך אור התורה', נטמן בבית הקברות העתיק בסטריא על יד ציון בעל הנתיבות המשפט, ומקום ציונו הפך לאבן שואבת עד השואה אז נחרש בית הקברות כולו ומקום ציונו לא נודע.

תורתו

רבי מרדכי זיסקינד כתב את תורתו עלי גיליון, אך אלו אבדו בצוק העתים, יסודות תורתו מובאים בין ספרי נכדו רבי נפתלי הירץ סג"ל לנדא אב"ד סטרעליסק, ובפרט בספרו 'אהבת ציון' על מגילת איכה, בהם עולה כי עיקר עבודתו הייתה עבודת האמת, להיות האדם שלם בשלימות מידת האמת בינו לבין קונו, ויהיה ברור לו הדרך והמסילה בה הוא צועד להתקרב לבורא, דרך זו מיוסדת היא על דרכו של הרבי מסטרליסק אשר תבע בפה מלא מחסידיו להתנזר מתאוות העולם הזה ולהתמסר בכל נימי נפשם לעבודת בוראם, ולהיות כנים בעבודתם ללא שקר וזיוף, דברי תורתו ותולדותיו נלקטו בספר עטרת מרדכי.
התזמורת הסימפונית של ברמינגהם

היסטוריה

התזמורת הוקמה כתזמורת העירונית של ברמינגהם בשנת 1920 ואדוארד אלגר ניצח על הקונצרט הראשון שלה בספטמבר אותה שנה. בתוכנית נכללה הפתיחה "שאול" של גרנוויל באנטוק, תומך מובהק בהקמת התזמורת. אדריאן בולט היה המנצח הראשי משנת 1924 עד 1930.
התזמורת הייתה לארגון מקצועי מלא בשנת 1944 ושינתה את שמה ל"תזמורת הסימפונית של ברמינגהם" בשנת 1948. המלחין אנדז'יי פאנופניק היה המנצח הראשי משנת 1957 עד 1960.
התזמורת ערכה הקלטות ונתנה קונצרטים סדירים, אך לא השיגה פרסום בינלאומי עד שסיימון ראטל התמנה למנצחה הראשי בשנת 1980. בניצוחו, הייתה התזמורת לאחת המובילות באירופה ועשתה לה שם בפרשנויותיה ליצירות של שלהי התקופה הרומנטית והמאה ה-20, בייחוד אלה של גוסטב מאהלר ויאן סיבליוס. במהלך אותה תקופה עברה התזמורת מאולם עיריית ברמינגהם לביתה החדש, "האולם הסימפוני של ברמינגהם". במרכז התזמורת שבסמוך, מפעל משופץ, נמצאים משרדי ההנהלה ואולם החזרות של התזמורת. 
האולם הסימפוני של ברמינגהם משמש כאולם קונצרטים בפני עצמו, גם למופעים וקונצרטים אינטימיים יותר. בשנת 1990 נוצרה משרת מלחין חבר, שאותה מילא מארק-אנתוני טורנייג'. בשנת 1995 התמנתה ג'ודית ווייר למלחינה חברה, ובשנת 2001 תפס את מקומה ג'וליאן אנדרסון.
המנצח הפיני סאקארי אוראמו החליף את סיימון ראטל בשנת 1998, כשראטל עבר לפילהרמונית של ברלין. אוראמו פינה את מקומו בשנת 2008 וממשיכו הוא המנצח הלטבי אנדריס נלסונס שכיהן בתפקיד עד שנת 2015. 
המנהלת המוזיקלית והמנצחת הראשית הנוכחית של התזמורת היא המנצחת הליטאית מירגה גרז'ניטה-טילה, אשר התחילה את תפקידה בספטמבר 2016. 
תזמורת ברמינגהם מרבה להקליט, הן לחברות וורנר קלאסיקס ו-EMI קלאסיקס והן לחברות קטנות יותר.
כנס ג'רני

כנס ג'רני הוא כנס שנתי המיועד לתעשיית ההיי-טק הישראלית, מדעי החיים וקרנות ההון סיכון. הכנס מתקיים כל שנה מאז שנת 1996, לרוב בחודש ספטמבר.

יוזמי הכנס הם פירמת רואי החשבון ארנסט אנד יאנג, קוסט פורר גבאי את קסירר, ובשיתוף העיתון גלובס. בכנס משתתפים מעל ל-2,000 איש כל שנה, ביניהם אנשי מפתח מקרנות הון הסיכון בישראל, יזמים בולטים בתעשיות ההיי-טק, מנהלים של חברות הזנק בתחומי הטכנולוגיה ומדעי החיים.
קופיל (מחוז משנה)

דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה קופיל 32,818 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 95.48% בלארוסים, 3.17% רוסים ו-1.35% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (92.74%) ורוסית (6.23%).