google/wiki40b huggingface dataset:
שבט קורייש

שבט קֻורייש (בערבית: قريش, בתעתיק מדויק: קֻרַיְש) הוא שבטו של הנביא מוחמד, מייסד האסלאם. שבט ערבי אשר התפרנס בעיקר ממסחר ומרעִיית צאן.
על פי הגנאלוגיה המקובלת בערב, שבט קורייש מיוחס לקדר בן ישמעאל בן אברהם. בתקופה הקדם איסלמית, השבט נחשב לאחד השבטים החזקים בחִג'אז, חלקו המערבי של חצי האי ערב.

שבט קורייש בתקופה הטרום איסלמית

במחצית השנייה של המאה הרביעית, חמישה דורות לפני הולדת מוחמד, השתלטו בני השבט על העיר מכה. על פי המסורת, קֻצַי (קוסאי) אִבְּן כילאב, מנהיג השבט, שיקם את הכעבה, מקדש בו התפללו לאלים רבים בעיר מכה ונטל לידיו את המשרות הדתיות ואת המנהיגות של העיר.
נכדו, האשם אִבְּן עבד אלמנאף אבן קוסאי, שהיה אבי סבו של מוחמד, שינה את מעמדה הכלכלי של מכה, ולפי המסורת היה אחראי להפיכתה למרכז סחר ומעבר. האשם קיבל מידי קיסר ביזנטיון כתב ביטחון, הנקרא "הסכם האילאף", שאיפשר לסוחרי מכה לבוא עם מרכולתם, עורות ובגדים, עד לטריטוריה הביזנטית.
לפי המסורת, המשפחות הנכבדות של שבט קורייש במכה התחרו ביניהן על מתן שירותים שונים לעולי הרגל למכה, כמו אירוח ואספקת המים. הם גבו מסים מהעולים לרגל ומסוחרים, שניצלו את שביתת הנשק של החאג', תקופת העלייה לרגל, לרגל עשיית עסקים בירידים.
לאנשי שבט קורייש הייתה יוקרה רבה בחצי האי ערב.

שבט קורייש בתקופת מוחמד

בן השבט המפורסם ביותר של שבט קורייש, שבזכותו שבט זה זכור בדפי ההיסטוריה, הוא נביא האסלאם מוחמד. לשבט ישנו תפקיד חשוב בעליית האסלאם, אולם בתקופת הגל הראשון, למעט בודדים, התנגדו בני השבט לדתו החדשה של מוחמד.
עם תחילת נבואותיו, יצא מוחמד נגד האמונה הפגנית של שבטו ויתר תושבי מכה. הוא ראה בהם כופרים, והם ראו בו כמי שפוגע באלים שלהם, מעליב את דתם ולועג לאורח החיים שלהם. עם זאת, בגלל ייחוסו המשפחתי, ובגלל הגנתו של דודו, אבו טאלב, לא פגעו בו.
לאחר ההג'רה - היא הגירתו של מוחמד לעיר אל-מדינה, חזר מוחמד למכה בראש צבא של 1,400 לוחמים. משהבין מוחמד שלא יוכל לגבור על העיר בגלל כוחה העדיף, חתם עמם הסכם אי לוחמה לעשר שנים, המוכר כ"הסכם חודיבייה". זמן קצר לאחר מכן, תקף מוחמד עם צבאו את השבט היהודי ח'ייבר וכבש אותו, בעוד אנשי מכה לא יכלו לבוא לעזרת שבט ח'ייבר בגלל ההסכם. כעבור שנתיים מחתימת ההסכם, הפר אותו מוחמד כשכבש את מכה, ובהם את בני שבטו, בראש צבא של 10,000 חיילים שהשיג בזכות כיבושיו. מוחמד, שלא רצה בנקמת דם, גייס כמה מבני שבט קורייש לשורותיו והפכם לבכירים בצבאו. בעקבות כיבושיו, זכה מוחמד להכרה כמי שעומד בראש גורם פוליטי עצמאי, על-שבטי, המלוכד סביב דת ולא מוצא שבטי.

שבט קורייש לאחר מוחמד

לאחר מותו של מוחמד, השאלה הקשה הייתה מי יירש אותו בתפקיד מנהיג האומה האסלמית הצעירה. במהלך מאבקי הירושה, נוצרו שלושה קריטריונים לבחירת היורש - קדימות באסלאם, קרבה משפחתית לנביא, וייחוס אבות קדום מהתקופה הקדם-איסלמית.
ההשתייכות לצאצאי שבט קורייש הפך כמעט לקריטריון הכרחי לשמש כח'ליפה. כל ארבעת הח'ליפים הראשונים היו מבני שבט קורייש: אבו בכר, עומר אבן אלח'טאב, עות'מאן אבן עפאן ועלי אבן אבי טאלב.
במסורת הסונית, השתייכות לשבט קורייש הייתה תנאי לח'ליפות.
במסורת השיעית, האימאמים, מנהיגי העדה השיעית, המקביל לח'ליפות הסונית, צריכים להיות לא רק בני שבט קורייש, אלא גם צאצאים של עלי אִבֶּן אבו טאלב, בן דודו וחתנו של מוחמד, שלפי המסורת השיעית, הוא היורש של מוחמד על פי צו אלוהי.
ג'ים ריש

ביוגרפיה

ג'יימס ריש נולד בעיר מילווקי שבויסקונסין. ריש הוא בנם של הלן (לבית לוי) ואלרוי ריש. אביו היה איש צוות של חברת הטלפונים המקומית. אביו היה ממוצא גרמני, ואמו הייתה ממוצא אירי, סקוטי ואנגלי. ריש רכש את השכלתו הגבוהה באוניברסיטת ויסקונסין במילווקי בשנים 1961–1963, ולאחר מכן עבר ללמוד באוניברסיטת איידהו השוכנת בעיר מוסקבה. בעת לימודיו באוניברסיטת איידהו, ריש היה חבר באחווה "פאי דלתא ת'טה", אחווה לאומית בארצות הברית. סיים תואר ראשון ביערנות ב-1965 ותואר JD במשפטים ב-1968.
ריש נבחר לראשונה לסנאט של איידהו כנציג מחוז אדה ב-1974. הוא כיהן כמנהיג הרוב בסנאט ב-1976 ולאחר כיהן כנשיא הזמני של הסנאט. בתקופת כהונתו הראשונה, זכה ריש למוניטין של "בריון" בשל מאמציו ללחוץ על חבריו הצעירים יותר להצביע בתאום לדעותיו. בשנת 1988 ריש הובס בבחירות לסנאט על ידי פוליטיקאי משורות המפלגה הדמוקרטית, עורך דין בשם בואיס מייק בורקט. תבוסתו הפוליטית השנייה בקריירה שלו הייתה כאשר הפסיד בבחירות לסנאט של איידהו ב-1994 לרוג'ר מדסן. ריש חזר לסנאט של איידהו ב-1995.
בשנת 2001, התפטר סגן מושל איידהו מזה 14 שנים, בוץ' אוטר על מנת להתמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית. ריש רצה להחליפו בתפקיד, אך לבסוף החליט המושל דירק קמפת'ורן למנות את ג'יימס ריגס לתפקיד סגן המושל. בשנת 2002 ריש הצליח לנצח את ריגס בבחירות למשרת סגן המושל. הוא הושבע לכהונתו הראשונה בתפקיד ב-3 בינואר 2003.
ב-26 במאי 2006, ריש נתמנה למושל איידהו כאשר המושל קמפת'ורן התפטר מתפקידו כדי לכהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית. ריש השלים את כהונתו של קמפת'ורן כמושל וכיהן בתפקיד זה כשבעה חודשים. כהונתו הסתיימה בינואר 2007.
ריש היה צפוי להיבחר בשנת 2006 כמועמדה של המפלגה הרפובליקנית למשרת מושל איידהו. עם זאת, סגן המושל לשעבר וחבר בית הנבחרים, בוץ' אוטר הודיע ​​על מועמדותו לתפקיד בדצמבר 2004, וזכה לתמיכה נרחבת במפלגה הרפובליקנית. בנובמבר 2005 הודיע ​​ריש על כוונתו להיבחר שוב בבחירות למושלות איידהו כסגן מושל איידהו. הוא נבחר ללא התנגדות למועמדות הרפובליקנית למשרת סגן מושל בבחירות המקדימות. תקופת כהונתו של ריש כמושל הסתיימה בינואר 2007 ולאחר מכן הוא חזר לתפקיד סגן המושל. ריש התפטר מתפקידו כסגן המושל על מנת להיות נציגה של איידהו בסנאט של ארצות הברית ב-3 בינואר 2009.
בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הרפובליקנית, זכה ריש ברוב של 65.34% (80,743 קולות). ב-4 בנובמבר 2008 התמודד ריש בבחירות לסנאט של ארצות הברית מטעם איידהו, הוא גבר על לארי לארוקו, יריבו מהמפלגה הדמוקרטית וזכה ברוב של 57.7% מכלל הקולות (371,744 קולות).
גם בבחירות לסנאט שנערכו ב-2014 ריש זכה ברוב של 65.33% (285,569 קולות) ונבחר לכהונה נוספת בסנאט. במהלך כהונתו בסנאט, כיהן ריש כיושב ראש תת-ועדה לענייני המזרח התיכון של ועדת החוץ של הסנאט. היה יושב ראש הוועדה לעסקים קטנים ותאגידים של הסנאט וכיום הוא יושב ראש ועדת החוץ של הסנאט . בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 אמר ריש כי הוא יצביע עבור דונלד טראמפ אף על פי שהצבעתו תהיה "לא נוחה".ב-13 באוגוסט 2019 הכריז ריש כי אין בכוונתו להתמודד לכהונה שלישית בסנאט בבחירות 2020, ובכך פרישתו מהסנאט עם התפזרות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית.
ריש נשוי לויקי. הם התחתנו ב-1968 ולהם שלושה ילדים; הוא מתגורר עם רעייתו בחווה חקלאית ליד בויסי ובדירה בוושינגטון הבירה לצורך עבודתו של ריש בגבעת הקפיטול.
מישל וורם

קריירה

וורם החל במועדון הנוער של עיר הולדתו ניווחיין. ב-2004 הוא עבר לשחק באוטרכט מליגת העל ההולנדית. בעונתו הראשונה בקבוצה הוא לא שיחק כלל ולכן הושאל לקבוצת דן בוש מליגת המשנה בה שיחק 35 משחקים. בתום העונה חזר לאוטרכט בעמדת השוער השלישי אך בעקבות יכולות טובות באימוני טרום העונה הוא עבר לעמדת השוער הראשון ושיחק בליגה 33 מתוך 34 המשחקים בעונתו הראשונה. מעמדו כשוער ראשון לא התערער והוא ובעונת 2011/12 הוא עבר לשחק בקבוצת סוונסי סיטי מהפרמייר ליג.
בעונתו הראשונה בסוונסי הוא הציג יכולות טובות ושמר על שער ריק ב-13 מתוך 37 משחקי הליגה בהם שיחק. יכולותיו הגבוהות הביאו לו שלושה תארים בקבוצה בתום העונה: שחקן השנה של האוהדים, שחקן השנה של השחקנים והשחקן הזר הטוב ביותר.
ב-23 ביולי 2014 חתם וורם בטוטנהאם הוטספר על חוזה לארבע שנים. במהלך עונת 2018/2019 נדחק וורם מעמדת השוער המחליף לטובת פאולו גזאניגה וכתוצאה מכך מיעט לשחק. וורם שוחרר מטוטנהאם לאחר עונת 2018/2019 עם סיום חוזהו, אך ב-14 באוקטובר 2019 הוחתם מחדש עד לסיום העונה בשל פציעתו הקשה של השוער הראשון, הוגו לוריס.
הוא שיחק בנבחרות הצעירות של הולנד ואף היה שותף בזכיית נבחרת הנוער באליפות אירופה עד גיל 21 - 2006. בשנת 2008 הוא זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת ושיחק לראשונה במשחק ידידות ב-2009, ובמשחק רשמי ב-2010. הוא היה בסגל נבחרת הולנד למונדיאל 2010 כשוער שלישי. במהלך המונדיאל, אשתו ילדה בן והוא חזר להולנד למספר ימים על מנת להיות עם אשתו ובנו. הוא היה בסגל הנבחרת גם לטורנירים יורו 2012 ומונדיאל 2014.
אמונה באלוהים (יהדות)

המקור בתורה ובהלכה

בתורה נאמר: "אָנֹכִי ה' אֱלֹהֶיךָ אֲשֶׁר הוֹצֵאתִיךָ מֵאֶרֶץ מִצְרַיִם מִבֵּית עֲבָדִים", ועל סמך פסוק זה פוסק הרמב"ם בספרו ההלכתי משנה תורה:
יסוד היסודות ועמוד החכמות, לידע שיש שם מצוי ראשון, והוא ממציא כל הנמצא. וכל הנמצאים מן שמים וארץ ומה ביניהם, לא נמצאו אלא מאמיתת הימצאו... המצוי הזה, הוא אלוה העולם, אדון כל הארץ... וידיעת דבר זה מצות עשה, שנאמר "אנכי ה' אלוהיך"
— משנה תורה לרמב"ם, הלכות יסודי התורה, פרק א', הלכה א'-ג'.

פרשנות המצווה

על פי הפרשנות צריך לקבוע את האמונה בתודעה, ולדעת שאין אפשרות אחרת מעקרונותיה. המצווה מחייבת פעולות המחזקות את האמונה והימנעות מעיסוקים הפוגעים בה.
על פי הפרשנות פירושה של המילה "אמונה" היא משורש אמון, שפירושה לסמוך על הבורא, ולהאמין שכל מעשיו הם אך ורק על מנת להיטיב לברואיו. לפיכך האמונה בו כוללת כמה חלקים.
א. הידיעה שהוא קיים.

ב. הידיעה שהוא אינו מוגבל, ושהוא היחיד בעל הכוחות.

ג. הידיעה שכל שרצונו להיטיב.

ד. הידיעה שבחר בעם ישראל להיות הם תכלית הבריאה ולהיטיב להם באחריתם.
כלל הידיעות הללו הם הנקראים "אמונה" ואם יחסר אחד מהם הרי זה חיסרון באמונה כולה.
לפי ההבנה הזאת זהו פירושו של הפסוק "אנכי ה' אלוהיך אשר הוצאתיך וכו'" שנאמר בתחילת מתן התורה, דע שאני אחד, שאני בעל הכוחות כולם, ושאני הוצאתיך כדי להיטיב לך.

טעם המצווה

מצווה זו היא היסוד הבסיסי ביותר ביהדות, כי האמונה נותנת תוקף לכל שאר המצוות.

חשיבות האמונה למוסר והאתיקה האנושית

על פי היהדות, האמונה היא היסוד הבסיסי ביותר לעשיית הטוב ולהימנעות מרע שכן אמונה באלוהים משמעותה אמונה בחוקותיו כפי שנמסרו בתורה כגון האיסור לשקר, האיסור לרכל (להלן רכילות), האיסור לדבר לשון הרע, האיסור לגזול, האיסור לגרום צער לזולת באמצעות הדיבור.
כרטיס זיכרון

היסטוריה

PCMCIA (PC Cards) היה אחד מכרטיסי הזיכרון הראשונים שיוצרו בצורה מסחרית בשנות ה-90. פורמטים נוספים שהופיעו בשנות ה-90 כוללים  קומפקט פלאש וMiniature Card. השימוש בכרטיסי הזיכרון במכשירים ניידים כגון מצלמות, מחשבי כף יד וטלפונים סלולרים הוביל למגמת מזעור מתמשכת. הדור הראשון של כרטיסי הזיכרון שהיה נפוץ בראשית שנות ה-90, פינה את מקומו כמעט כליל לכרטיסים זעירים יותר מסוג Secure Digital (מכונה גם SD) ו-MultiMediaCard. בשנת 2010 הפכו כרטיסי microSD דומיננטיים בטלפונים סלולריים.
במקביל למהפכת המיזעור, הפך הפורמט SD לפורמט העיקרי בשוק כרטיסי הזיכרון.
כיכר ביאליק

בניינים נוספים

בניין נוסף הנושק לכיכר הוא מרכז למוזיקה וספרייה ע"ש פליציה בלומנטל. בניין נוסף, הבנוי בסגנון הבינלאומי, צפוי להפוך למוזאון הבאוהאוס.
רחוב ביאליק עצמו מכיל בניינים נוספים בעלי היסטוריה, הבנויים בסגנונות הבינלאומי והאקלקטי, ובשל סיבה זו ישנם אנשים הרואים בכל רחוב ביאליק מעין "מוזיאון אורבני".
סקורפיון (בליסטרה)

סקורפיון או סקורפיו (בלטינית: Scorpio, מילולית: "עקרב") הוא כלי ירייה ארטילרי "קר" (כלומר, שאינו מופעל באמצעות אבק שריפה) שהיה בשימוש הצבא הרומי בעת העתיקה. הסקורפיון שימש ככלי ירייה לטווח רחוק, מעין "נשק צלפים" קדום, המופעל על ידי אדם אחד, ודמה במראהו לרובה קשת גדול המותקן על חצובה. הסקורפיון הצטיין בכוח אש ובדיוק רב. הסקורפיון תואר בפירוט רב על ידי ויטרוביוס. מאוחר יותר פותח דגם משופר של הסקורפיון הנקרא כיירובליסטרה. דגם נוסף שפותח הוא הפוליבולוס המהווה שכלול של הבליסטרה והסקורפיון.

הנדסה ומבנה

הסקורפיון היה בליסטרה קטנה יחסית, ששימשה יותר כנשק צלפים מאשר ככלי מצור. היא הופעלה על ידי לוחם אחד, אך נישאה על ידי מספר חיילים. במבנה שלה דמתה לרובה קשת קדום, וירתה חצים גדולים. הסקורפיון פותח כנראה על ידי היוונים ואומץ על ידי לגיונות הצבא הרומי. הסקורפיון יורה את חיציו הגדולים באמצעות מיתר הנמתח על ידי קפיץ פיתול. כאשר המיתר נמתח קפיץ הפיתול, העשוי מגידים מלופפים, מתפתל סביב עצמו, וכאשר המיתר משוחרר הקפיץ משתחרר ומושך את המיתר בעוצמה קדימה: פעולה המשגרת את החץ בעוצמה רבה.
טווח הירי בכינון ישיר היה כ-100 מטרים. טווח הירי בכינון עקיף (ירי במסלול בליסטי) היה כ-400 מטרים. קצב האש המרבי נע בין 3 ל-4 חצים בדקה.
הסקורפיון היה כלי מורכב, מסובך ומתוחכם. החלק הרגיש ביותר בו היה קפיץ הפיתול (שלו קראו הרומאים tormenta), דבר שהפך את הסקורפיון לרגיש לשינויי טמפרטורה ולחות. רגישות זו הגבילה את השימוש.

שימוש והיסטוריה מבצעית

בזמן הרפובליקה הרומית והתקופה הקיסרית המוקדמת של רומא העתיקה, כל לגיון היה חמוש ב-60 כלי סקורפיון, או בסקורפיון אחד לכל קנטוריה (centuria). הסקורפיון שימש לשתי מטרות עיקריות: נשק צלפים לטווחים בינוניים וארוכים, וכלי מצור. כנשק צלפים יכול היה הסקורפיון לפגוע בכל מטרה במרחק של 100 מטר. בזמן המצור על אוואריקום במלחמת גאליה המצביא יוליוס קיסר תיאר את הדיוק המפחיד של הסקורפיון. בירי במסלול בליסטי תלול, הטווח של הסקורפיון עלה עד ל-400 מטר. קצב האש המרבי נע בין 3 ל-4 חצים בדקה, אך כאשר נדרש ירי מדויק קצב הירי ירד. הסקורפיון שימש גם ככלי ארטילריה ולשם כך הוצב במקומות גבוהים כגון גבעה שלטת או עמדה מבוצרת. לגיון המצויד ב-60 כלי סקורפיון יכל לירות כ-240 חצים בדקה בעוצמה שיכלה גם לחדור שריון גוף ומגינים ולפצוע את האוחזים בהם.
טלי ירון-אלדר

טלי ירון-אלדר (נולדה ב-15 באוקטובר 1963) היא עורכת דין שכיהנה בתפקיד נציבת מס הכנסה בשנים 2002 - 2004.
תאוריית הבריאה הספונטנית

תאוריית הבריאה הספונטנית היא תאוריה שהאמינו בה בעבר, ולפיה חיים יכולים להיווצר מחומר ללא חיים. הכוונה היא לסוגים מסוימים של בעלי חיים, בעוד אחרים נוצרים בתהליך רבייה טבעי מההורים. 
גישה זו קודמה בידי אריסטו, שערך והרחיב עבודות של פילוסופים קודמים ותאוריות מוקדמות על היווצרות החיים. תאוריה זו החזיקה מעמד כאלפיים שנה, עד המאה ה-19, כאשר ניסוייו של לואי פסטר הפריכו אותה באופן סופי. ניסויים קודמים, למשל של הרופא האיטלקי פרנצ'סקו רדי על זבובים במאה ה-17, כבר הוכיחו את אי-נכונותה של התאוריה באשר להיווצרותם של סוגים אחדים של יצורים חיים.
התאוריה שהתא הוא בבסיסו של כל יצור חי ושתאים נוצרים מתאים אחרים החליפה לבסוף את תאוריית הבריאה הספונטנית. למרות זאת, האביוגנזה, כלומר השאלה כיצד נוצרו החיים והתאים הראשונים מלכתחילה, עודנה פתוחה.
לירון פיין

לירון פיין (נולד ב-8 בדצמבר 1971) הוא סופר, קופירייטר וסטארטאפיסט ישראלי.

קורות חייו

לירון פיין נולד ב-8 בדצמבר 1971 בישראל כלירון פיינטוך, להוריו רחלה ואיז'ו פיינטוך. לאחר נישואיו קיצר את שם משפחתו ל-פיין. אביו עסק ביהלומים והתגורר שנים רבות בגרמניה. אמו עובדת בתפקיד בכיר באיכילוב. יש לו אח צעיר ממנו, המשמש בתפקיד ניהולי בכיר בחברת תרופות.
פיין התגורר עד גיל ארבע בגרמניה לרגל עסקי אביו. כששבו לישראל, התגוררו בשכונת נחלת יצחק בתל אביב. הוא למד בבית ספר איילון, ובחטיבת ביניים גימנסיה הרצליה. בתקופת בית הספר היסודי למד בחוגים למחוננים של אריקה לנדאו. בתיכון למד בבית הספר להנדסאים של אוניברסיטת תל אביב. בצה"ל שירת כטכנאי בחיל הקשר. לאחר שחרורו מהצבא למד קופירייטינג בחברת עבודי קריאייטיב, ותסריטאות באוניברסיטה הפתוחה.
כתב את הטור "מודד את מודיעין", במקומון "מודיעין ניוז" בשנים 2003–2006.
נשוי לבלה פיין, אחות במקצועה, להם שלושה ילדים, והם מתגוררים במודיעין.

קריירה בפרסום

עם שחרורו מצה"ל החל לעבוד כקופירייטר במשרד פרסום. עבד במשרדים: טמיר כהן JWT ,OK, שיאון info ועוד. במהלך השנים הפך לשותף ומנהל קריאייטיב במשרד הפרסום "דינב פיין". כקופירייטר עבד על כתיבת אתרי האינטרנט של הבנקים לאומי למשכנתאות, מזרחי טפחות, ביטוח ישיר, בנק ישראל, רשת עדן טבע מרקט ועוד. 
הוא משמש כתסריטאי של מרכזי מבקרים, ובהם: מרכז רבין ברמת אביב, מכון ויצמן ברחובות, מרכזי המבקרים של מחלף המוביל, מקורות, נחלת בנימין, חומה ומגדל בסחנה, עין חרוד, קק"ל אגם החולה ושילה.

סדרות טלוויזיה

כתב את סדרת הטלוויזיה "דום לב", ששודרה בערוץ הראשון, (2001). במאי הסדרה היה שמואל אימברמן, וכיכבו בה ישראל פוליאקוב ואקי אבני. 
בנוסף לכך כתב כתסריטאי משנה פרקים לסדרה "צימרים", ששודרה בערוץ הראשון (2003).

פעילות באמזון

פיין השיק את המיזם החינמי Israeliwriters.com - המדריך השלם להוצאה עצמית של ספרים באמזון.
במקביל, הוא מגיש סיוע מקצועי לסופרים כדי להוציא את ספריהם באמזון. עבד עם הסופרים אמנון ז'קונט וניב קפלן.

היי-טק

פיין היה שותף בחברת הסטארטאפ Mobile Dreams, 

המפתחת אפליקציות לסמרטפונים בתחומים מגוונים, בהן את אפליקציית statush – משחק טריוויה העושה שימוש ייחודי בפייסבוק.
הוגו גוטמן

שנותיו המוקדמות וקריירה צבאית מוקדמת

גוטמן נולד ב-19 בנובמבר 1880 בנירנברג. ב-1902 התגייס לצבא הבווארי ועלה לדרגת פלדוובל (Feldwebel, מקביל לרב-סמל בצבא הגרמני) ב-1904, ובאותו זמן הועבר ליחידת המילואים. כאשר פרצה מלחמת העולם הראשונה ב-1914 נקרא גוטמן מחדש לשירות צבאי ושובץ ברגימנט ליסט. ב-15 באפריל 1915, הוא קודם לדרגת סגן ומונה למפקד היחידה וקצין ארטילריה גדודי. 
בין ה-29 בינואר ל-31 באוגוסט 1918 שירת גוטמן כמפקדו הישיר של אדולף היטלר. בשלב מאוחר יותר המליץ גוטמן על הענקת עיטור צלב הברזל מדרגה ראשונה (בניגוד לדעת הקצין הממונה - עיטור זה היה שמור בדרך כלל לקצינים בלבד) שהוענק להיטלר ב-4 באוגוסט 1918 ליד סויזונס. לפי עדויות מסוימות היה זה סגן גוטמן שענד בעצמו את העיטור על חזהו של היטלר.
היטלר נשא את העיטור עד סוף המלחמה והמשיך לענוד אותו גם מאוחר יותר, כשכיהן כפיהרר.
גוטמן עצמו זכה בעיטור צלב הברזל מדרגה שנייה שהוענק לו ב-2 בדצמבר 1914, ובעיטור צלב הברזל מדרגה ראשונה שהוענק לו ב-4 בדצמבר 1915.

לאחר המלחמה ועליית הנאצים

ב-8 בפברואר 1919 שוחרר גוטמן מהצבא הגרמני, אך עדיין המשיך לשמש כסגן במילואים. מאוחר יותר התחתן והפך לאבא לשני ילדים. בשנות ה-20 החזיק בבעלותו חנות לרהיטים משרדיים ברח' פורדרן-שטרנגאסה (Vorderen Sterngasse)‏ 3 בנירנברג.
בסתיו 1933 פנה גוטמן בתביעת פנסיה צבאית שהייתה מובטחת לו. באותה תקופה הוציא הנשיא הינדנבורג מספר פקודות בכתב ובעל פה המגנות על ותיקי מלחמה יהודים-גרמנים מהגל הגואה של האנטישמיות שהחל שוטף את גרמניה עם התחזקותה של המפלגה הנאצית. ב-1935, לאחר חקיקת חוקי נירנברג, איבד גוטמן את אזרחותו הגרמנית ושוחרר רשמית מכל תפקידיו הצבאיים כקצין מילואים. עם זאת הוא המשיך לקבל את הפנסיה, ככל הנראה בידיעתו של היטלר.
ב-1938, נאסר גוטמן על ידי הגסטפו, אך קציני ה-אס אס שידעו על עברו וגורמים אנטי-נאציים במשטרה הגרמנית הביאו לשחרורו ממעצר. ב-1939 נמלטו גוטמן ומשפחתו לבלגיה בעקבות תחילת מלחמת העולם השנייה ככל הנראה בידיעתו של היטלר. במאי 1940, זמן קצר לפני כיבוש בריסל על ידי הנאצים, הצליח להימלט שוב בסיוע אמריקני לפורטוגל דרך צרפת ומשם המשיך לארצות הברית.
גוטמן התיישב לבסוף יחד עם משפחתו בסנט לואיס שבמיזורי, בה שינה את שמו להנרי ג' גרנט (Henry G. Grant) ועסק במכירת מכונות כתיבה. הוא נפטר ב-1962 בגיל 82.
פרס פתאל

פרס פתאל הוא פרס בתחום חקר המשפט, המוענק מדי שנה על ידי הפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה, לזכרו של עורך הדין יוסף פתאל.

בחירת הזוכה

הפרס מוענק מדי שנה, בתחום מסוים בחקר המשפט שנקבע מראש על ידי ועדת ההיגוי של הפרס. הוא מוענק לחוקר ישראלי מצטיין, אשר גילו אינו עולה על 50, על סמך ההישגים האקדמיים של המועמד והצטיינות במחקר. גובה הפרס עומד על 30,000 ש"ח.
ועדת הפרס, הבוחרת מדי שנה את הזוכה, מורכבת מחברי סגל מארבע הפקולטות למשפטים של האוניברסיטאות בישראל. הבחירה נעשית על בסיס מצוינות אקדמית, כפי שזו באה לידי ביטוי בפעילות האקדמית של החוקר, ובכלל זה התרומה המשמעותי והחדשנות לקידום השיח והידע המשפטי בתחום הנבחר.
פרס לנין לשלום

כינון הפרס

הפרס כונן על פי החלטת הסובייט העליון של ברית המועצות מיום 21 בדצמבר 1949, ונקרא תחילה על שמו של סטלין. בשונה מפרס נובל לשלום, פרס לנין לשלום הוענק מדי שנה למספר אישים. על פי רוב הוענק הפרס לקומוניסטים או תומכים מוצהרים של ברית המועצות ומדיניותה. בשנת 1956, שונה שמו של הפרס מפרס סטלין לשלום לפרס לנין לשלום, בעקבות תהליך הדה-סטליניזציה בו החל ניקיטה חרושצ'וב. הזוכים בפרס כשעוד נקרא פרס סטלין התבקשו להחזיר את המדליות והתעודות, שהוחלפו במדליות ותעודות עם שמו החדש של הפרס. הענקת פרס לנין לשלום נמשכה עד שנת 1990, עת חדלה ברית המועצות מלהתקיים באופן רשמי.

מקבלי הפרס

בין מקבלי הפרס היו פרדריק ז'וליו-קירי (1951), ג'ון דזמונד ברנל (1953) לואי אראגון (1957), ארנולד צווייג (1958), ניקיטה חרושצ'וב (1959), ויליאם אדוארד בורגהרד דו בויז (1959), פידל קסטרו (1961), אחמד סקו טורה, נשיא גינאה (1961), מיכאיל סדוביאנו (1961), אוסקר נימאייר (1963), אחמד בן-בלה (1964), לינוס פאולינג (1968–1969), חכמת אבו זיד (1970-71), כמאל ג'ונבלאט (1972), אורהו קקונן (1979), מחמוד דרוויש (1983) ודורותי קרופוט הודג'קין (1985-6).
יצחק בן מלכי צדק

רבי יצחק בן מלכי צדק מסימפונט (בראשי תיבות נפוצים: ריבמ"ץ; תחילת המאה ה-12) היה פרשן של המשנה, שחי באזור סיפונטו (Siponto) שבאיטליה. מכונה לעיתים "הרב היווני" משום שדרום איטליה הייתה בזמנו חלק מהקיסרות הביזנטית.

פירושו למשנה

לידינו הגיע פירושו לסדר זרעים בלבד, אך בידי כמה מהראשונים היה גם פירושו על סדר טהרות. פירושו ברור וקצר, והוא מתרגם לעיתים מילים קשות במשנה לאיטלקית, ליוונית או לערבית. כמו כן, הוא הרבה לפרש את המשנה על פי התלמוד הירושלמי, אך ייתכן שדבר זה נובע מהעובדה שפירושיו (שבידנו) הם על מסכתות שאין עליהם תלמוד בבלי. פירושו הובא פעמים רבות אצל רבי שמשון משאנץ, אך בדרך כלל ללא הזכרת שמו. פירושו לסדר זרעים נדפס בש"ס וילנא. מהדורה מדויקת על פי שני כתבי יד בצירוף הערות יצאה לאור בשנת תשל"ה בידי הרב ניסן זק"ש, בהוצאת מכון התלמוד הישראלי השלם.

משפחתו

לריבמ"ץ היו שני בנים (לפחות), רבי שילה ורבי יהודה, אך לא ידועים פרטים עליהם.
אקטובה (כדורגל)

היסטוריה

הקבוצה נוסדה בשנת 1967, תחת השם "אקטובינץ". היא שיחקה לאורך עשרות השנים הבאות בדרגה השלישית של מערכת ליגות הכדורגל של ברית המועצות. ב-1992, לאחר התפרקות ברית המועצות, הוקמה ליגת העל הקזחית ואקטובה הייתה מהקבוצות הראשונות ששיחקו בליגה החדשה.
בעונה הראשונה להקמת הליגה העפילה הקבוצה לסיבוב השני, וסיימה בו במקום ה-12. בעונה שלאחר מכן היא סיימה במקום התשיעי. בעונת 1994 היא עשתה את התקדמותה הגדולה כאשר סיימה במקום הרביעי בליגה, שבע נקודות מתחת לאלופה ילימיי. עם זאת, בשנים הבאות היא לא הצליחה לשחזר את הצלחתה היחסית וסיימה במרכז הטבלה.
ב-1996 שונה שם הקבוצה ל"אקטובמונאי", ושנה לאחר מכן הוא שונה פעם נוספת, ל"אקטובה". בשנת 1997 סיימה הקבוצה במקום ה-12 בליגה וירדה לליגות הנמוכות ("מחוץ לליגה") בקזחסטן, בהם היא נשארה במשך שתי עונות. בשנת 1999 היא עלתה לליגה הקזחית הראשונה, שכעת הייתה הליגה השנייה בחשיבותה בקזחסטן. היא זכתה באליפות ליגה זו, והעפילה בחזרה לליגת העל הקזחית. באותה שנה שונה שם הקבוצה ל"אקטובה לנטו".
בעונה המחודשת שלה בליגת העל, 2001, סיימה אקטובה במקום השמיני, ובשנים הבאות סיימה באזור הצמרת של הליגה.
ב-2005 שונה שם הקבוצה בחזרה לאקטובה. בעונה זו היא זכתה לראשונה בתולדותיה באליפות ליגת העל הקזחית, לאחר שיפורים רבים שנעשו במועדון. ב-2006 היא סיימה במקום השני, אך בשתי העונות שלאחר מכן, 2007 ו-2008, היא זכתה בשתי אליפויות רצופות וביססה את מעמדה כקבוצה המובילה בכדורגל הקזחי. השחקן מוראט טלשב זכה ב-2009 בתואר "מלך השערים" כששיחק בשורותיה.

הופעות באירופה

לאחר שזכתה באליפות הראשונה בתולדותיה ב-2005, שיחקה אקטובה לראשונה בתולדותיה במסגרת ליגת האלופות, בעונת 2006/2007. היא לא הצליחה לעבור בעונה זו את הסיבוב הראשון במשחקי המוקדמות, לאחר שהפסידה לקבוצה הלטבית ליאפייס מטאלורגס.
בעונה שלאחר מכן, 2007/2008, שיחקה הקבוצה במוקדמות גביע אופ"א, המפעל האירופי השני בחשיבותו. היא פגשה את מאטרסבורג האוסטרית בסיבוב המוקדמות הראשון, וניצחה 0-1 במשחק הראשון מבין שניים. עם זאת, היא הפסידה בתוצאה 4-2 במשחק הגומלין שנערך באוסטריה, והודחה מהמפעל. בעונת 2008/2009 היא נכנסה שוב למוקדמות ליגת האלופות, אך הפסידה בסיבוב הראשון לשריף טיראספול המולדובית.
בעונת 2009/2010, עת שיחקה בליגת האלופות, התחילה אקטובה מסיבוב המוקדמות השני שם פגשה את הפנרפיירדיר האיסלנדית. היא הצליחה לנצח את האיסלנדים ולעבור לראשונה בתולדותיה שלב באירופה. בסיבוב המוקדמות השלישי, מול מכבי חיפה הישראלית, סיימה אקטובה בתיקו 0-0 במשחק הראשון. במשחק הגומלין היא הפסידה 4-3, על אף שכבר הובילה בתוצאה של 0-3. היא נשרה לשלב הפלייאוף של הליגה האירופית (שהחליפה את גביע אופ"א) שם פגשה את ורדר ברמן הגרמנית, והודחה לאחר הפסד בתוצאה גבוהה של 6-3 במשחק הראשון ו-2-0 במשחק הגומלין.
עונה לאחר מכן שיחקה אקטובה נגד הפועל תל אביב במוקדמות ליגת האלופות באותו סיבוב. אחרי שניצחה במשחק הראשון 0-1, במשחק השני הפסידה 3-1, מה שגרם להדחתה מהמפעל.