google/wiki40b huggingface dataset:
אדוארד לסקר

רקע

לסקר נולד בעיר קמפן בפלך פוזן, פרוסיה. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא היגר לאנגליה ומשם לאמריקה, מולדתה של אימו. כאשר ארצות הברית הצטרפה למלחמה נשלחו אליו מסמכי גיוס, בצירוף אפשרות לפטור עקב מוצאו הגרמני. לסקר ויתר על זכותו לפטור, משום שחשב כי בכך יואץ תהליך קבלת האזרחות האמריקאית אך בסופו של דבר המלחמה תמה לפני שנקרא לשירות.

קריירה מדעית

לסקר למד באוניברסיטה של ברלין הנדסת מכונות והנדסת חשמל. הוא המציא את משאבת החלב משדי האישה, המצאה שהצילה חיי פגים רבים והביאה ללסקר כסף רב. חבריו קראו לו בבדיחות הדעת "שחקן החזה" - "the chest player."

גו

לסקר התרשם עמוקות ממשחק הגו. לראשונה קרא על המשחק במאמר מאת אוסקר קורשלט שהציע את הגו כמשחק מקביל לשחמט, טענה שלסקר חשב כמגוחכת.
ענינו של לסקר במשחק גו התעורר פעם נוספת כאשר הוא הבחין ברישום של משחק גו על גבו של עיתון יפני שקרא אחד מלקוחות בית הקפה בו שיחק שחמט. לסקר ומקס לנגה לקחו את העיתון שהלקוח השאיר, פענחו את התרשים אך המשחק לא היה שלם. עיון בעמדה הוביל אותם למסקנה שהמשחק הסתיים בניצחון השחור, אך משום שלא היו מסוגלים לקרוא את האותיות היפניות בקשו מיפני אחר לסייע להם. השנים הופתעו לשמוע שבעמדה זו נכנע השחור. רק לאחר שלושה שבועות של עיון בעמדה הצליח מקס לנגה להבין את הסיבה שהלבן ניצח במשחק. ניסיון זה הביא להערכה עמוקה יותר של המשחק, והם למדו אותו ברצינות, אם כי לא הצליחו לעניין שחקני שחמט אחרים. 
לאחר שנתיים, עמנואל לסקר, אלוף העולם באותה עת, חזר לגרמניה. כאשר אדוארד סיפר לו שמצא משחק שמתחרה בשחמט הוא היה ספקן, אך לאחר ששמע את החוקים ושיחק משחק בודד הוא הבין שגו עמוק מבחינה אסטרטגית. הם החלו ללמוד גו בעזרת סטודנט יפני בשם קיטאבאטקה, ולאחר שנתיים הצליחו לנצחו ללא יתרון התחלתי. 
קיטאבאטקה אירגן לאדוארד, עמנואל ולאחיו הבכור של אלוף העולם ברטולד משחק מול מתמטיקאי יפני, שחקן גו חזק. הלסקרים קיבלו יתרון התחלתי של תשע אבנים, ושיחקו בזהירות תוך התייעצות ביניהם, אך יריבם ניצח אותם בקלות ללא מאמץ חשיבתי נראה לעין. לאחר משחק זה הציע עמנואל לאדוארד שיסעו לטוקיו ללמוד גו. בשנת 1911 החל אדוארד בעבודתו בחברת AEG. לאחר שנה בחברה ביקש העברה לטוקיו, אך החברה הציבה בטוקיו רק דוברי אנגלית מעולה, ולכן עבר אדוארד לסניף האנגלי של החברה, כדי לשפר את ידיעותיו באנגלית. במהלך מלחמת העולם הראשונה נעצר לסקר, ומעולם לא הצליח להגיע לטוקיו. למזלו זיהה אותו סר הלדיין פורטר, כמי שניצח את תחרות השחמט בלונדון בחודש מאי 1914, ובזכותו קיבל לסקר אשרה לנסוע לארצות הברית. לסקר היה דמות המפתח בפיתוחו של משחק הגו בארצות הברית, וביחד עם קארל דייוויס רובינסון ולי הרטמן ייסדו את איגוד הגו האמריקאי.
היפנוט נחשים

היפנוט נחשים או אילוף נחשים היא פעולה בה אדם מעמיד פנים כמהפנט או מאלף נחש, באמצעות נגינה בחליל (לרוב חליל פונגי - Pungi). במופע מסוג זה נפוצות גם הופעות רחוב נוספות עם הנחשים, כגון להטוטנות ומגוון פעולות הנתפסות מסוכנות יחסית, בשל ארסיותם הקטלנית של הנחשים המשמשים במופע.
מופעי היפנוט נחשים נפוצים בעיקר ברחובות ובפסטיבלים בהודו, ובמדינות אסיה נוספות כמו פקיסטן, בנגלדש, סרי לנקה, תאילנד ומלזיה. לעיתים קיימים מופעים גם במדינות צפון אפריקאיות כגון מצרים, מרוקו ותוניסיה. עם זאת, המופעים פוחתים בשנים האחרונות ברחובות, בין השאר בשל איסור של ממשלת הודו, מאז 1972, על אחזקת נחשים פרטית. לצד זאת החלו מהפנטי נחשים בהודו להתאגד כדי להגן על מקור פרנסתם.
מהפנטי הנחשים מציגים נחשים כאשר הסוג הנפוץ ביותר הם הקוברות. הנחשים נראים לקהל כ"מאולפים" או מהופנטים. הקוברה הוא נחש חירש לחלוטין לצלילי חליל הפונגי המתנגנים (הוא חסר אוזן חיצונית), או לכל היותר מסוגל לחוש בוויברציות צלילי החליל בלבד. הקוברה אינה מכישה את החלילן בשל תנועת החליל. נחש הקוברה מגיב לתנועה, והתנועה הבלתי פוסקת של החליל לצדדים גורמת לנחש לעקוב אחריו באופן בלתי פוסק, התנהגות שנראית לצופה מהצד כמעין ריקוד של הקוברה. למעשה הקוברה עומד על המשמר כפעילות הגנתית וימתין בעקשנות לנסיגת האיום. 
ככל חיות הבר גם נחש הקוברה אינו צפוי לחלוטין, ולכן במקרים רבים מהפנטי נחשים חולבים מראש את ארסו של הנחש או עוקרים את שיני הארס שלו. מהפנטי נחשים מסוימים נוקטים באמצעי זהירות נוספים, למשל הם יושבים במרחק בטוח מטווח ההכשה של הנחש, השוכב לרוב בתוך סל, ויש המשלהבים את הקהל בקרבה מעוררת אימה. יש הנוגעים בחלק העליון של ראש הקוברה הזקור ונכון להכיש, כאשר הם מנצלים את עקרון תגובת הקוברה לתנועה, והקרבה לראש הנחש נעשית באטיות שאינה מובחנת על ידי הנחש.
קאנבון

קאנבון היא שיטה שהשתמשה בסימני הסיניות הבסיסיות ביותר עם סימני הגייה (תנועות), המאפשרים לקורא היפני לקרוא את הטקסט לפי ההגייה וחוקי הדקדוק היפני.
רובה חצי-אוטומטי

רובה חצי-אוטומטי, או רובה מִטַעֵן, הוא רובה המנצל את אנרגיית הרתע הנוצרת בעת ירי כדור, על מנת לגרוף כדור נוסף אל בית הבליעה.
רובה כזה מוזן בדרך כלל ממחסנית ולעיתים רחוקות יותר מתוף כדורים או משרשיר.

פעולה

רוב הרובים האוטומטיים והחצי-אוטומטיים מבוססים על בריח נדרך גז. בעת היריה מופנים חלק מהגזים המצטברים בקנה לדחוף אחורה את הבריח ובאמצעות קפיץ מחזיר הוא גורף כדור נוסף מהמחסנית ונדרך בשנית.

סוף המאה ה-19 ומלחמת העולם הראשונה

מקור הרובים החצי אוטומטיים ברובים הבריחיים שפותחו בשלהי המאה ה-19. לרובים אלה הייתה מחסנית פנימית, אולם הזנת הכדור מהמחסנית אל בית הבליעה הצריכה את הרובאי לדרוך את הרובה בין כל כדור וכדור (דבר שגרם לרובאים לא מספיק מיומנים לעיתים "לצאת מהכוונות" בעת הדריכה).
הרובה החצי-אוטומטי הראשון היה "רובה מונדרגון"  אשר הומצא על ידי הגנרל המקסיקני מנואל מונדרגון בשנת 1882 ואשר נרשם כפטנט בשנת 1897. רובה זה היה בעל יכולת טעינה עצמית, אך עדיין ירה בבודדות ולא בצרורות כמו מכונת ירייה.

מלחמת העולם השנייה

במלחמת העולם השנייה בלט בשימוש רובה M1 גאראנד החצי-אוטומטי של ארצות הברית לצד שימוש בתתי המקלע החדשניים. הגאראנד נחשב לאחד הרובים הטובים של המלחמה, ובלט על רקע הלי אנפילד הבריטי ורובי המאוזר K98 הגרמניים, שניהם רובים בריחיים. מצד הצבא האדום, היה ה-SVT-40 הרובה חצי האוטומטי הנפוץ ששירת לאורך כל המלחמה. לאחר תחילת מבצע ברברוסה, בשנת 1941, החלו הגרמניים בפיתוח רובה חצי אוטומטי משלהם (המבוסס על ה-SVT-40), רובה זה היה ה-Gewehr 41 (שנחשב לבעייתי ולא מוצלח) ויותר מאוחר ה-Gewehr 43.

אחרי מלחמת העולם השנייה

בשנות ה-50 של המאה ה-20, לאחר מלחמת קוריאה מרבית הרובים החצי אוטומטיים הוחלפו ברובי סער כגון ה-AK-47 הרוסי וה-M16 שהיו נפוצים במלחמת וייטנאם ובשאר מלחמות המחצית השנייה של המאה.
בצה"ל שירת הרומ"ט (רובה מטען) FN FAL הבלגי שהיה רובה חצי-אוטומטי משנות ה-50 של המאה ה-20 עד החלפתו במלחמת יום כיפור ברובי הסער M16 ומאוחר יותר בגליל ובתבור.
בשוק הנשק האמריקאי, בה התיקון השני לחוקת ארצות הברית מאפשר מכירה ורכישה של כלי נשק לשימוש אישי, יש ביקוש רב לרובים חצי אוטומטיים להגנה עצמית, ציד וירי ספורטיבי, וזאת עקב מגבלות בחוק על נשק אוטומטי מלא. חברות רבות מציעות גרסאות חצי-אוטומטיות של רובי סער צבאיים לשוק האזרחי האמריקני ואלה זוכות לפופולריות רבה בקרב הקונים. גרסאות הקרבין החצי-אוטומטיות של התבור TAR-21 והתבור X-95 (מיקרו-תבור) אף זכו בפרס "רובה השנה" של איגוד הרובאים הלאומי של ארצות הברית.

אטימולוגיה

המונח באנגלית לרובה כזה הוא Semi-Automatic Rifle, שמכונה בקיצור semi-auto. התרגום התקין לשונית הוא "רובה אוטומטי למחצה" אך הביטוי "רובה חצי-אוטומטי" השתרש ללא תקנה. רובה כזה מכונה באנגלית גם Self-Loading Rifle ועל כן המונח העברי שנבחר לתיאור רובה כזה הוא "רובה מִטַעֵן", כלומר: רובה הטוען את עצמו. שם זה היה נפוץ עד שנות ה-70 של המאה ה-20 כשם נרדף לרומ"ט FN FAL והשימוש בו דעך מאוד בעקבות החלפת ה-FN FAL ברובי הסער גליל ו-M-16, שמסוגלים גם לירי אוטומטי מלא.
סמל הרפובליקה המרכז-אפריקאית

סימבוליקה

הפיל ועץ הבאובב מסמלים את הטבע ואומץ הלב של המדינה. כוכב הזהב על מפת אפריקה מסמל את המיקום של הרפובליקה המרכז-אפריקאית. היד (בפינה הימנית התחתונה) הייתה הסמל של המפלגה השולטת בשנת 1963 כשהסמל אומץ.
תזמורת צ'ייקובסקי של רדיו מוסקבה

תזמורת צ'ייקובסקי של רדיו מוסקבה (באנגלית: Tchaikovsky Symphony Orchestra of Moscow Radio 
תזמורת הרדיו של מוסקבה ע"ש צ'ייקובסקי היא תזמורת סימפונית רוסית, שנוסדה בשנת 1930. בשמה המקורי, התזמורת הסימפונית של רדיו מוסקבה, שימשה כתזמורת הרשמית של רשת הרדיו של ברית המועצות. לאחר התפרקות ברית המועצות בשנת 1993, שינה משרד התרבות הרוסי את שם התזמורת לאות הכרה בתפקיד המרכזי שממלאת המוזיקה של צ'ייקובסקי ברפרטואר התזמורת. 
המנהל המוזיקלי הנוכחי של התזמורת הוא ולדימיר פֶדוֹסֵיֵיב, המחזיק בתפקיד זה מאז 1974.
גראצר א.ק.

הופעות באירופה

הקבוצה הופיעה לראשונה באירופה בעונת 1962/1963, בגביע המחזיקות, אז הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת בולדקלאבן 1909 מדנמרק. בעונת 1964/1965 הקבוצה שיחקה בגביע ערי הירידים, אז הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת NK זאגרב מיוגוסלביה. בעונת 1968/1969 הקבוצה חזרה לגביע המחזיקות, אז הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת ADO דן האג ההולנדית. בעונת 1973/1974 הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א, אז הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצה היוונית פאנאצ'איקי GE.
בעונת 1981/1982 הקבוצה חזרה לגביע המחזיקות, אז הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת דינמו טביליסי מברית המועצות. את העונה שלאחר מכן שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א, בו הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת קורבינול הונדוארה הרומנית. בעונת 1996/1997, 13 שנים מאוחר יותר, הקבוצה שיחקה עוד פעם בגביע אופ"א, אז גברה בסיבוב המוקדם על קבוצת וויוודינה נובי סאד מסרביה ומונטנגרו והעפילה לסיבוב הראשון, בו גברה על הקבוצה הבלגית גרמינל אקרן אך בסיבוב השני הפסידה לקבוצת אינטר מילאן האיטלקית והודחה מהמפעל.
בעונת 1997 הקבוצה שיחקה בגביע האינטרטוטו, אז הוגרלה בשלב הבתים המוקדם נגד קבוצות בסטיה הצרפתית, סילקבורג IF הדנית, אבו ואלה AFC הולשית והרבטסקי דראגווליאק הקרואטית אך הקבוצה סיימה עם מאזן של שני ניצחונות, תוצאת תיקו אחת והפסד אחד וסיימה במקום השני בבית זה ולא העפילה לשלב הבא. בעונת 1998/1999 הקבוצה חזרה לגביע אופ"א, אז גברה בסיבוב השני המוקדם על הקבוצה הפינית ואאסן פאלוסאורה וגברה בסיבוב הראשון על קבוצת ליטקס לובץ' הבולגרית אך הפסידה בסיבוב השני לקבוצת מונקו מצרפת.
בעונת 1999/2000 הקבוצה חזרה לגביע אופ"א, אז גברה בסיבוב המוקדם על קבוצת KI קלאקסוויק מאיי פארו ובסיבוב הראשון גברה על קבוצת ספרטק טרנבה הסלובקית אך בסיבוב השני הקבוצה הפסידה לקבוצה היוונית פאנאתנייקוס. גם בעונה לאחר מכן שיחה הקבוצה בגביע אופ"א, אז גברה בסיבוב הראשון על קבוצת קושיצה הסלובקית אך הפסידה בסיבוב השני לקבוצת אספניול מספרד. גם בעונה שלאחר מכן, עונת 2001/2002 הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א, אז עברה בסיבוב המוקדם את קבוצת HB טורסהאבן מאיי פארו אך הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת אוטרכט מהולנד. בעונת 2002/2003 הקבוצה שיחקה במוקדמות ליגת האלופות, אז גברה בסיבוב המוקדם השני על קבוצת שריף טיראספול המולדבית אך הפסידה בסיבוב השלישי המוקדם לקבוצה הרוסית לוקומוטיב מוסקבה ולכן הועברה לסיבוב הראשון של גביע אופ"א באותה עונה, אז הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת אפואל ניקוסיה מקפריסין.
גם את עונת 2003/2004 הקבוצה פתחה במוקדמות ליגת האלופות, אז עברה בסיבוב השני המוקדם את קבוצת קיי אף טירנה מאלבניה אך הפסידה בסיבוב השלישי המוקדם לקבוצת אייאקס מהולנד ולכן נשלחה לסיבוב הראשון של גביע אופ"א באותה עונה, אז הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת ואלררנגה מנורווגיה והודחה מהמפעל. את עונת 2004/2005 פתחה הקבוצה גם כן במוקדמות ליגת האלופות, אך הקבוצה הפסידה בסיבוב השלישי המוקדם לקבוצת ליברפול האנגלית ועברה לסיבוב הראשון של גביע אופ"א באותה עונה, אז גברה בסיבוב הראשון על הקבוצה הבולגרית ליטקס לובץ' ועברה לשלב הבתים של גביע אופ"א, בו הוגרלה עם קבוצות אוסר מצרפת, AZ אלקמאר מהולנד, אמיקה ורונקי מפולין וגלאזגו ריינג'רס הסקוטית וסיימה לבסוף במקום השלישי בבית זה עם מאזן של שני ניצחונות, תוצאות תיקו אחת והפסד אחד ולכן העפילה לסיבוב 32 הגדולות. בסיבוב 32 הגדולות הוגרלה הקבוצה נגד קבוצת מידלסברו האנגלית אך הפסידה לה.
בעונת 2005/2006 שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א, אז גברה בסיבוב השני המוקדם על קבוצת ניסטרו אוטאץ' ממולדובה אך הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת שטרסבורג הצרפתית והודחה מהמפעל.
אודיסאה (כתב עת)

אודיסיאה היה כתב עת ישראלי שעסק ב"במחשבות, רעיונות, דילמות וויכוחים המתקיימים בחזית העשייה המדעית והפילוסופית העכשווית", כהגדרתו. כתב העת, בעריכת העיתונאי שמואל שם-טוב ובהוצאת האוניברסיטה העברית בירושלים וחברת טבע, החל לצאת באוקטובר 2008 והופיע ארבע פעמים בשנה עד אוקטובר 2015, אז ראה אור הגיליון ה-29 והאחרון.
בגיליונות המגזין ניתן היה למצוא כתבות מפרי עטם של בכירי אנשי האקדמיה, ההגות והמדע בישראל.
מגזין "אודיסאה" קיבל את השראתו מכתב העת "מחשבות", שיצא על ידי חברת IBM בעריכת צבי ינאי. שמואל שם-טוב הצליח לגייס את מנכ"ל חברת טבע, שלמה ינאי ואת מנחם מגידור, נשיא האוניברסיטה העברית בירושלים על מנת להוציא את העיתון לפועל, והוא יצא כמיזם משותף לשני הגופים.
אלבר אודרזו

השנים המוקדמות

אודרזו נולד בפים שבמחוז מארן שבצרפת, להורים ממוצא איטלקי. מקור שם משפחתו הוא מהכפר אודרזו (Oderzo) שבאיטליה אליו מתנקז אילן היוחסין שלו. 
בילדותו חלם להיות מכונאי מטוסים, למרות שכבר בגיל צעיר הראה כשרון גדול לציור. אודרזו נולד עיוור צבעים (אינו מבחין בין אדום לירוק) וכן עם שתי אצבעות נוספות, שהוסרו בניתוח. 
במהלך מלחמת העולם השנייה, אודרזו, אז בשנות העשרה שלו, עזב את פריז בה התגורר ועבר לאזור ברטאן שבמערב צרפת, שם עבד בחקלאות ועזר לאביו בעסקי הרהיטים שלו. מאוחר יותר, כאשר חשבו אודרזו וגוסיני על מיקום לכפר הגאלי של אסטריקס, בחר מיד אודרזו באזור זה. 
לאחר המלחמה, החל משנת 1945, החל אודרזו בקריירת צייר בפריז. הוא יצר סיפורים חדשים לבד, אך גם שיתף פעולה עם יוצרים שונים.

העבודה עם גוסיני

בשנת 1951, פגש אודרזו את רנה גוסיני. הם הפכו להיות ידידים קרובים מאוד והחליטו לעבוד יחד. הם החלו את דרכם המשותפת בשנת 1952 במשרדי World Press. הם יצרו מספר דמויות וסדרות של ספרים מצוירים. בשנת 1959, גוסיני מונה למנהל האמנותי ואודרזו לעורך האמנותי של עיתון הקומיקס "פילוט" (Pilote) שנועד לבני נוער. שם, כבר בגיליון הראשון, הם פרסמו את הרפתקאותיו של אסטריקס בסיפור בהמשכים. אסטריקס זכה להצלחה גדולה. 
בשנת 1961 פורסם האלבום הראשון של אסטריקס. עקב הצלחתה המסחררת של הסדרה, הם החליטו החל משנת 1967 להקדיש את כל זמנם לסדרה. 
בשנת 1977, נפטר גוסיני באופן פתאומי. אודרזו המשיך לפרסם את סיפורי אסטריקס לבדו, כשהוא ממשיך (עד היום) לחתום את שמו של גוסיני במשותף גם באלבומים החדשים לאות הוקרה לידידו הוותיק. 
בשנת 2013, בעקבות כאבים בידו, הפסיק את מלאכות הכתיבה והציור. בעקבות כך, החליט אודרזו לא לשים קץ לאגדת אסטריקס והעביר את הכתיבה והציור ליוצרים ז'אן-איב פרי ודידיה קונרד בהתאמה.
עדי גרסיאל

קורות חיים

גרסיאל, יליד תל אביב, בנו של פרופסור משה גרסיאל, הוא בוגר הנדסת חשמל בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון ועבד כ-15 שנה בחברות היי-טק שונות. במקביל לעבודתו החל לכתוב את המדור הסאטירי של "נקודה" ("ברצינות") בראשית שנות ה-90, ותרם חומרים לפינה הסאטירית ביומן "ערוץ 7" ולמדור הסאטירה של מעריב, "סימני נפט". כמו כן נמנה עם חברי סגל תוכנית ההומור "כולנו חכמים בלילה" ששודרה בערוץ הראשון בהנחיית אבשלום קור. 
בשנת 2003 הצטרף לסגל "בשבע" כעיתונאי וערך המדורים בעיתון וכותב בו טור ביקורת תקשורת עד פברואר 2017. כמו כן הוא מעביר הרצאות בנושאי תקשורת וסאטירה במכללות ואירועי תרבות. 
בשנת 2008 ערך (יחד עם אסתי רמתי) את הספר "אהבה ומצוות אחרות" בהוצאת ידיעות ספרים. הספר הוא אסופה של סיפורים קצרים של יוצרים דתיים צעירים על אהבה, זוגיות ומשמעות החוויה הדתית. 
גרסיאל נשוי לטליה ואב לשלוש בנות ומתגורר בפתח תקווה.
שלומית בונה סוכה

שלומית בונה סוכה הוא שיר ילדים עברי מאת הפזמונאית הישראלית נעמי שמר שנכתב בשנת 1971. השיר בוצע לראשונה על ידי צמד הדודאים עם אילנה רובינא. מאוחר יותר הוא זכה לעשרות ביצועים נוספים, ובהם של שמר עצמה.
השיר משוחח עם המשפט בברכת הַשְׁכִּיבֵנוּ שבתפילת ערבית: "ופרוש עלינו סוכת רחמים ושלום". בשירה של נעמי שמר ניתן למצוא התייחסות לשאיפותיה של החברה הישראלית להגיע לשלום עם שכניה; כך במילות הבית הראשון:
שְׁלוֹמִית בּוֹנָה סֻכָּה
מוּאֶרֶת וִירֻקָּה,

עַל כֵּן הִיא עֲסוּקָה הַיּוֹם.
 
וְאֵין זוֹ סְתָם סֻכָּה

מוּאֶרֶת וִירוּקָה –
 
שְׁלוֹמִית בּוֹנָה סֻכַּת שָׁלוֹם.
את ההשראה לשם השיר קיבלה שמר משמה של שלומית להבי, בתם של חבריה.

השיר בדפוס

השיר הופיע בשנת 1975 בקובץ "הספר השני של נעמי שמר". מאז נדפס (כטקסט או כטקסט עם תווים) בכעשרה ספרים נוספים.
איציק שטרול, עריק

איציק שטרול, עריק (ברומנית: Ițic Ștrul, dezertor) הוא שמה של הנובלה הידועה ביותר מאת הסופר הרומני ליביו רבריאנו.
הנובלה נכתבה ב-1919, בסיום מלחמת העולם הראשונה והופיעה בתחילת 1920 בכתב העת Sburătorul (המעופף) במספרים 45 ו-46. הנובלה ממוקדת במצבו המתסכל והנואש של חייל יהודי בצבא רומניה. הרקע של הנובלה הוא מצבם המתסכל של יהודי רומניה, שמרביתם היו חסרי אזרחות כלשהי, אך חייבים בשירות צבאי. בצבא שרתו בחברת רומנים אנטישמיים ולא מעטים נרצחו באמתלה של ניסיון לערוק.

תוכן הנובלה

איציק שטרול, חייל יהודי בצבא רומניה, שהיה פחדן למדי כשהתגייס, עבר התנסויות מלחמתיות והשתנה לכיוון אמיץ יותר. הוא חש גאווה על היותו חייל ונמצא בסיור משותף עם הרב טוראי הרומני, שהוא גם ידיד שלו. הרב טוראי מצוברח ולא שש לשיחה, כי יש לו הוראות מהסגן, הוראות עליהן איציק שטרול לא יודע. הסגן הורה לרב-טוראי לביים עריקה של איציק שטרול ולהרוג אותו והרב טוראי מצוברח, כי הוא ידיד של איציק שטרול.
השנים הולכים ומדברים ותוך כדי כך מספר שטרול לרב-טוראי על עצמו ועד כמה לא רצה להתגייס לצבא ואיזה שינוי חל אצלו לאחר מכן, הודות לחברות של יתר החיילים ועד כמה הוא גאה להיות חייל. לקראת סוף הפטרול, כששטרול נופל לתוך בור, הרב טוראי מספר לו את האמת, הם נשלחו יחד לסיור מתוך מזימה של חיילי היחידה, כדי שרב הטוראי ינצל הזדמנות זו ויהרוג אותו באמתלה ששטרול ניסה לערוק. בעקבות השיחה, שהתפתחה ביניהם, רב הטוראי כבר אינו מוכן לרצוח אותו ומציע לו לערוק "על אמת". רב הטוראי עוזב את שטרול וחוזר לבדו לאחר שהזהיר את שטרול לא לחזור ליחידה, כי אם יעשה זאת גם הוא, רב הטוראי, יתגלה כשקרן ולא ממלא הוראות ויפגע, הוא מספר לשטרול שהסגן כבר דיווח עליו כעריק. שטרול, שלא מוכן לערוק, מתאבד בתליה.
נאוה קולטון

קריירה כמפיקה

נאוה קולטון התחילה את דרכה כמפיקה בפועל בתוכנית הקומדי סטור ששודרה בשנת 1996. לאחר שידור הסדרה, שודרה באותה השנה ערוץ הילדים סדרת-בת בשם "משדרים חשמונאים פלוס". בשנת 2004 הפיקה קולטון את התוכנית "שמש" ששודרה בערוץ 2 ובערוץ הילדים. שנה לאחר מכן, הפיקה קולטון את התוכנית "חשיפה". הפיקה קולטון את הסדרה "השיר שלנו: בשנת 2007. באותה השנה, שודר גם הספין-אוף לסדרה, שנקרא "העיר שלנו". הפיקה את "הנפילים" ששודר בשנת 2008, והפיקה קולטון את התוכנית "דני הוליווד" ששודרה בשנת 2009 . הפיקה קולטון גם את "תיכון השיר שלנו", ספין-אוף נוסף של הסדרה "השיר שלנו" ששודר בשנת 2010. הפיקה קולטון גם את "מנדלבאום בלש פרטי" ואת "15 דקות".  הפיקה קולטון את "אליפים" ששודרה ב-yes בשנת 2013. משנת 2003 מפיקה נאוה קולטון את "הפיג'מות" שמשודרת בערוץ הילדים, ואת "סברי מרנן" שמשודרת בקשת.

קריירת משחק

בנוסף לקריירת ההפקה שלה, נאוה קולטון היא גם שחקנית. היא משחקת בעיקר בתפקידים קטנים בסדרות אותן היא מפיקה. בשנת 2007 שיחקה קולטון בדמותה של אילנה בר לב בסדרה "הנפילים". ב-2010 שיחקה בדמותן של מספר דמויות בסדרה "הפיג'מות", ביניהן: מורתה של רוני, שפרה מנדלבאום (דיבוב בלבד בעונות הראשונה והשנייה), ואת עצמה בעונה הרביעית. בשנת 2011 שיחקה קולטון בדמותה של אמא של קטנצ'יק בסדרה "אליפים", אותה גם הפיקה. בשנת 2013 הופיעה נאוה קולטון בסדרה "סברי מרנן" בדמות אישה בחלומו של שי.

חיים אישיים

קולטון היא אם לשניים.
דוד ליפשיץ (תסריטאי)

ביוגרפיה

ליפשיץ משמש ככותב ראשי בתוכנית ארץ נהדרת מאז תחילת שידורה, ונמנה עם אחד משלושת יוצרי התוכנית, ביחד עם מולי שגב ואסף שלמון. כמו כן כתב עימם את התסריט לסרט זוהי סדום.
ליפשיץ כתב בעבר תסריטים לתוכניות טלוויזיה רבות, ובהן: חלומות בהקיציס, החטא ועונשו, לגעת באוכל, מסודרים ואלי נגד העולם.
הגיש ב-2011 את ציפורי לילה מנבאות בגלי-צה"ל והנחה וכתב את התוכנית העולם כולו נגדנו בערוץ הספורט ביחד עם אלי בן דוד במונדיאל 2010, יורו 2012 ומונדיאל 2014  ומונדיאל 2018.
החל מאוקטובר 2014 משמש כחבר פאנל ביציע העיתונות בערוץ הספורט.
כתב ויצר את סדרת הטלוויזיה "שחקן זר" ששודרה בקשת בשנת 2016.

חיים אישיים

ליפשיץ אב לשני ילדים. מ-2001 היה בזוגיות עם מאיה קרבט, מנהלת יחסי הציבור של קשת. ב-2017 נפרדו השניים וליפשיץ החל במערכת יחסים עם טליה סלנט, אותה פגש בערוץ הספורט וביולי 2018 נישא לה בחתונה אזרחית. באוקטובר 2019 פורסם כי השניים נפרדו.
מתגורר בתל אביב.
רוסטביף

רוסטביף (מאנגלית: Roast beef, "בקר צלוי") הוא נתח בשר בקר שנצלה בתנור. מקורו של הנתח המיועד לצליה הוא בגב של הבקר, בדרך כלל סינטה ולחלופין פילה או שייטל, אך גם חלקים אחרים, כמו אנטריקוט.
הרוסטביף נצלה כנתח גדול, בדרך כלל מעל קילוגרם אחד, שלפני הצלייה משומן ומתובל כהלכה. בנתחים שאחוז השומן בהם נמוך, כמו שייטל, יש הנוהגים לשבץ פיסות שומן בנתח, כדי לשמור על עסיסיותו. 
הנתח נצלה בתנור כעשרים דקות (בהתאם לגודלו) בחום גבוה (250 מעלות ויותר), על מנת לצרוב ולאטום את הבשר מבחוץ, ולאחר מכן בחום נמוך יותר לפי דרגת הצלייה הנדרשת לחלקו הפנימי של הנתח.
לאחר הצלייה הוא נפרס לפרוסות, ולכן ניתן להגישו גם בכריך. 
באנגליה ובאוסטרליה, הרוסטביף נחשב לאחד המאכלים המסורתיים בארוחות יום ראשון. חוקרים מטעם מוזיאון לונדון טוענים כי החיילים הרומאים הם שהביאו את הרוסטביף לבריטניה, אך ככל הנראה הוא לא צבר פופולריות רבה לפני ימי הביניים. 
במהלך המאה ה-18 החל הרוסטביף לבסס את מעמדו כמאכל לאומי של אנגליה. המחזאי הנרי פילדינג אף כתב ב-1731 את הבלדה הפטריוטית "הרוסטביף של אנגליה הישנה", וב-1748 צייר האמן ויליאם הוגארת', בהשראת הבלדה, את היצירה בעלת אותו השם.
שלום שמואלוב

חייו

שמואלוב, בן למשפחה בוכרית, גדל בגבעתיים. כבר בצעירותו השתתף במספר הצגות ילדים. את שירותו בצה"ל עשה בתיאטרון צה"ל ולאחר שחרורו למד בסטודיו למשחק ניסן נתיב.
לאורך קריירת המשחק, לא נמנה שמואלוב עם צוות שחקנים של תיאטרון אחד. הוא גילם שלל תפקידים במחזות שונים במספר תיאטראות, בהם הבימה, הקאמרי, תיאטרון חיפה, תיאטרון באר שבע, החאן, בית ליסין, פסטיבל עכו, אנסמבל הרצליה ופסטיבל תיאטרון קצר בצוותא, שאותו ייסד ב-1995 ושימש כמנהלו האמנותי עד לפרישתו בשנת 2011.
בטלוויזיה שיחק במספר סדרות, בהן "הבורגנים", "עספור" ו"רון", וכן בקומדיית המצבים "חצי המנשה" שם גילם את אחת מדמויותיו הזכורות ביותר, שלח בן-שילה.
בשנת 2014 שיחק שמואלוב בסדרת המתח "כפולים", וגילם את דמותו של ראש ממשלת ישראל.
משנת 2011 הוא מלמד באקדמיה לאמנויות המופע בתל אביב.
החל משנת 2018 משחק שמואלוב במחזמר "סלאח שבתי".
שמואלוב נשוי לשחקנית והמורה למשחק רות שמואלוב, ואב לשניים.
טאפנס מידלטון

ביוגרפיה

טאפנס מידלטון נולדה בבריסטול שבאנגליה לנייג'ל וטינה מידלטון. שמה הפרטי "טאפנס" הוא הכינוי שנתנה סבתה לאמה בילדותה. היא גדלה בקליבדון שבסאמרסט יחד עם אחיה הצעיר ג'וש ואחותה אנג'ל.
מגיל צעיר השתתפה מידלטון בהצגות בית הספר בקליבדון בין השאר במחזמר "ברנשים וחתיכות" בו שיחקה בתפקיד הראשי. היא למדה בבית הספר לאמנויות הבמה "Stagecoach" בפורטיסהד, בריסטול. היא הופיעה בהפקות בתיאטרון המקומי, כולל במחזה קומי מוזיקלי () ב"פרינסס הול" יחד עם אחותה.
מידלטון למדה בבית הספר "Bristol Grammar School". אחר כך למדה משחק ב-"Arts Educational School" בצ'יזוויק שבלונדון וסיימה תואר בהצטיינות.
מידלטון צברה קהל מעריצים בעקבות הופעתה בסרט האימה הקומי "Tormented" משנת 2009. היא גילמה תלמידת בית ספר, ג'סטין פילדינג, שיוצאת לדייט עם אחד הנערים הפופולריים ביותר בבית הספר, ומגלה שהוא וחבריו אחראים למותו של אחד מחבריהם לכיתה. היא הופיעה גם בפרסומות למסטיק "Extra" ולרשת הטלוויזיה "Sky TV".
ב-2010 הייתה מידלטון מועמדת לפרס לונדון איבנינג סטנדרט לשחקנית המבטיחה ביותר, וכיכבה בסרטו של סמואל אברהם "Connect" שהיה מועמד לפרס באפט"א. ב-2011 שיחקה בתפקיד טניה גרין בסיטקום הבריטי "סעודת שישי", ובתפקיד שרה בסדרה "סירנות". ב-2012 שיחקה במותחן "איום מבפנים". במרץ 2013 הופיעה לראשונה בתיאטרון במחזה "The Living Room" מאת גרהם גרין. עוד שיחקה בתפקיד קטן בסרט "טראנס" של דני בויל. ב-2015 כיכבה בסדרה של נטפליקס "סנס8" בתפקיד ריילי בלו.
ב-2016 כיכבה מידלטון בדרמה "מלחמה ושלום" בתפקיד הנסיכה הלן קורגין. בסדרה, שזכתה לשבחי הביקורת, כיכבה השחקנית לילי ג'יימס שידועה מתפקידיה בדרמות תקופתיות.
אנדרו דייוויס שעיבד את "מלחמה ושלום" אמר על הופעתה של מידלטון שהלן היא "האישה השובבה ביותר בטלוויזיה כרגע". ואילו ב"עלילות דיקנס" היא מגלמת את האישה הפגיעה ביותר. תפקידים חשובים אלה קידמו את מידלטון אל השורה הראשונה של השחקנים הבריטים.

חיים אישיים

בראיונות ספרה מידלטון שהיא הייתה ילדה ביישנית בציבור ובבית הספר, ולעומת זאת בבית הייתה די קולנית ושחצנית. כשהתבגרה נבחנה לבית ספר למשחק ונדהמה מכך שהתקבלה. עוד אמרה בראיון ששואלים אותה אם היא קרובת משפחה של קייט מידלטון, והוסיפה ש"למרבה הצער אין קשר משפחתי".
סדנאות הבמה

סדנאות הבמה הוא מרכז להכשרה גבוהה של אמנים מקצועיים: מחזאים, שחקני תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה, תסריטאים, רקדנים, כוריאוגרפים, בובנאים, ליצנים, מוזיקאים ואמני פרפורמנס.

היסטוריה

במאי 2002 ייסדה במאית התיאטרון ריבי פלדמסר-ירון את מרכז סדנאות הבמה כמיזם שיתוף פעולה של תוכנית ה-BI ARTS (משרד החוץ הישראלי והמועצה הבריטית). שמונה אמנים מבריטניה ערכו פסטיבל בנושא תיאטרון פיזי בן שלושה ימים בבית ציוני אמריקה. מאז עורך המרכז פסטיבל בינלאומי מדי שנה. ב-2004 הפך המרכז סדנאות הבמה לעמותה (מרכז ללא כוונות רווח).
החל מ-2006 המרכז כלל בשורותיו מנחים ישראלים ולא רק אמנים מחו"ל. בשנה זו נפתחו מסלולי הכשרה של אמנים ישראלים כמו אסף צפור שמעביר עד היום סדנת תסריטאות. בינואר 2010 עבר המרכז לבית קבע ברחוב סלמה 46, המשתרע על פני 180 מ"ר.
המרכז פועל כבית ספר גבוה לאמנים מקצועיים בוגרי בתי ספר לאמנויות.
במסגרת הפעילות של המרכז הוא חובק את כל תחומי האמנות:
תיאטרון, מחול, קולנוע, טלוויזיה, מחזאות, תסריטאות, מוזיקה, אמנות פלסטית וניו מדיה.
המרכז פועל במשך כל השנה בכל ימות השבוע.
מסלולי ההכשרה  הם בעיקר מעשיים ומשמשים מעבר ללימודים מפגש מקצועי ומעבדה אמנותית. 
עד 2013 התקיימו במרכז מעל 200 מסלולי הכשרה שנתיים ולמדו בו מעל 3000 סטודנטים/אמנים מקצועיים.

תיאטרון ומחול

עמרי ניצן, ציפי פינס, מיקי גורביץ', יבגני אריה, אילן רונן, חנן שניר, שמואל וילוז'ני, אודי בן-משה, גורן אגמון, אבישי מילשטיין, יעלי רונן, מנשה נוי, צביה הוברמן, חגית רכבי-ניקולייבסקי, משה קפטן, דוקי עצמון, אמנון מסקין, אוהד נהרין, רננה רז ועוד.

קולנוע טלוויזיה

אסף צפור, אבנר ברנהיימר, ניר ברגמן, רני בלייר, דובר קוסאשווילי, ערן קולירין, עודד דוידוף, רם נהרי, רונית ויס ברקוביץ,צביקה קרצנר, רני סהר, איתן ענר, דרור סבו, אורית אזולאי, ליאת ביין, שירי ארצי, תמר מרום, עמית ליאור, יורם מנדל, עוזי וייל, אבי כהן.

מנחים מחו"ל

כל המנחים מחו"ל הם מנהלי בתי ספר או אמנים שמלמדים או מופיעים. כולם מובילים בתחומם: 
פליפ גוליה –(צרפת), ג'וס הובן (בלגיה), מרק בודן (בריטניה), מרי האמונד (בריטניה), כריסטינה פרידריך (גרמניה), פול בינרטס (הולנד), 
קריסטוף מרשאנד (צרפת), קתרין אנטר (בריטניה), טים קראוץ (סקוטלנד),מרצ'לו מגני (איטליה), רוזמרי אש (בריטניה), מייקל מאייר (ארצות הברית) טים אור (ארצות הברית)  לורנס קובאץ' (אוסטריה), ניקי פלקס (בריטניה), לשק בדזיל (פולין) 
ועוד.