google/wiki40b huggingface dataset:
ולטר הייץ

קריירה מוקדמת

הייץ נולד ב-8 בדצמבר 1878 בברלין שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1898 התגייס הייץ לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-36 (המערב פרוסי ה-2). לאחר מכן הועבר הייץ לרגימנט הארטילריה ה-72, ובשנת 1913 הועלה לדרגת האופטמן. במלחמת העולם הראשונה, לחם הייץ כמפקד סוללת ארטילריה, וקיבל על פעולותיו את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה. 
לאחר המלחמה נשאר הייץ ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1933 הועלה לדרגת גנרל מיור, ובשנת 1934 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. בשנת 1936 מונה הייץ לנשיא בית הדין הצבאי בברלין, ובשנת 1937 הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה מונה הייץ למפקד העיר דנציג ומערב פרוסיה. ב-25 באוקטובר 1939 מונה הייץ למפקד הקורפוס ה-8, במקום ארנסט בוש שמונה למפקד הארמייה ה-16. במהלך המערכה על צרפת לחם הייץ עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות A, והובילו באופן אישי בחציית נהר האואז ב-10 ביוני 1940. על תפקודו בקרבות קיבל הייץ ב-4 בספטמבר 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך מבצע ברברוסה לחם הייץ עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, והשתתף עמו בקרב ביאליסטוק-מינסק, בקרב סמולנסק, ובקרב על מוסקבה.
לאחר התרעננות בצרפת השתתף הקורפוס שבפיקודו במתקפת הקיץ הגרמנית ב-1942 כחלק מהארמייה השישית, ולחם עימה בקרב סטלינגרד. הייץ שהיה נאצי קנאי, הורה לירות בכל מי שינסה להיכנע לאויב. ב-21 בדצמבר 1942 קיבל הייץ תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-30 בינואר 1943 הועלה הייץ לדרגת גנרל אוברסט. למחרת ב-31 בינואר נכנע הייץ יחד עם כל שרידי הכוחות שהיו בכיס הדרומי בסטלינגרד ונלקח לשבי. הייץ סירב לשתף פעולה עם הוועד הלאומי למען גרמניה החופשית, וב-9 בפברואר 1944 מת בבית חולים במוסקבה מסרטן הגרון.
סו

סו (באנגלית (ממקור צרפתי): Sioux) הוא שם קיבוצי למספר שבטי אינדיאנים המתגוררים באמריקה הצפונית. שטח המחיה ההיסטורי של הסו היה במרחבי המישורים הגדולים, בתחומי המדינות מינסוטה, נברסקה, דקוטה הצפונית, דקוטה הדרומית וצפון איווה שבארצות הברית ובמניטובה שבדרום קנדה.
ניתן לחלק את אומת הסו לשלוש תתי-קבוצות מבחינת הדיאלקטיקה ותרבות המשנה: הלקוטה, הנקוטה (נקראים גם יאנקטון ויאנקטונאי או דקוטה מערביים) והדקוטה (נקראים גם סאנטי או דקוטה מזרחיים).
הגבעות השחורות שבמערב דקוטה הדרומית, היוו במהלך ההיסטוריה מוקד משיכה מיסטי לבני שבטי הסו, אשר האמינו שהאלים חיים במעלה ההר, אך לא היו מודעים לעושר הרב הטמון באדמה. בתקופת הבהלה לזהב, כאשר הרפתקנים נהרו בהמוניהם אל נחלת הסו, נוצרו מתחים ועימותים שהתפתחו לכדי קרבות בין בני הסו לצבא ארצות הברית. בקרבות אלו נחשפו חלק מהגיבורים המיתולוגיים של המערב הפרוע, דוגמת סוס משוגע ושור יושב. 
עיקר מזונם של שבטי הסו הגיע מציד ביזון, ומקומות מושבם ונדודיהם נקבעו בהתאם לנדידת עדרי בהמות אלו. 
יכולתם הניידת של שבטי הסו התבטאה במהירות בניית וקיפול מושבם הזמני ושימוש בסוסים.
טיפי הוא שמו של אוהל בשפת בני הסו, פירושו: בית או מעון.  בשם זה נקרא כיום האוהל שבו גרו הילידים.
כיום,  שוכנת בעיר פיין רידג' (Pine Ridge, על גבול נברסקה) אוכלוסייה גדולה של צאצאי בני שבט הסו, החיים בעוני רב. לא הרחק משם מצוי אתר ההנצחה (Wounded Knee) לזכר מאות האינדיאנים שנטבחו על ידי חיילים אמריקאים בשנת 1890.
בשנת 1948 החלו צאצאי הסו בהקמת אנדרטה עצומת ממדים בגבעות השחורות, לזכרו של קרייזי הורס ולזכר תרבותם. הפסל מיועד להיות המונומנט הגדול ביותר בעולם ולצידו פארק תיירות גדול ומוזיאון.
שבטי הסו מוזכרים בסרט "רוקד עם זאבים" (קווין קוסטנר, 1990), וכן בכתבי קרל מאי.
גמילה מחיתולים

גמילה מחיתולים הוא תהליך שבו מאמנים פעוטות לעשות את הצרכים באסלה או בסיר פלסטיק קטן דמוי סיר לילה, על מנת שיחדלו להשתמש ולהסתמך על חיתולים. תהליך הגמילה מהחיתולים נעשה בדרך כלל עד גיל 4. עם זאת, גורמים תרבותיים וטכנולוגיים עשויים להשפיע על הגיל שבו בדרך כלל הפעוטות נגמלים מחיתולים.
ברחבי העולם קיימות שיטות שונות לגמילת תינוקות מחיתולים, המיושמות במגוון גילאים. בחלק ממדינות העולם השלישי ידועה השיטה לגידול תינוקות ללא חיתולים, שמיושמת החל מהשבועות הראשונים לחיי התינוקות. במשאל שנערך ב-1974 בקרב אנשי הדיגו בקניה הפועלים לפי שיטה זו, מרבית האמהות העידו על השלמת תהליך הגמילה בתקופת הגיל של 4–6 חודשים. על פי נתונים שפורסמו בשנת 2012, אמהות בווייטנאם משתמשות בצליל שריקה על מנת לאמן את תינוקן לעשות את צרכיו בזמנים קבועים, כך שעד גיל שנתיים הפעוט שולט לחלוטין בעשיית צרכיו. גם באזורים שונים בסין נהוגה שיטת הגמילה ללא חיתולים. שיטה נוספת הנהוגה שם היא שימוש ב"מכנסי חריץ", המאפשרים לילד לעשות את צרכיו בישיבה שפופה, ללא צורך להפשיל את מכנסיו.
מחקר שפורסם בשנת 2013 מראה כי באיראן נהוגות שיטות שונות לגמילה מחיתולים: שיטת "הילד במרכז", שבה ההורים ממתינים לכך שהפעוט יחל לגלות עניין בהליכה לשירותים מיוזמתו על מנת להתחיל בתהליך הגמילה, או לחלופין "השיטה האינטנסיבית", שבה ההורים מתחילים את התהליך מיוזמתם ולוקחים את הפעוט לשירותים בזמנים קבועים. גמילה בשיטה זו מתחילה בסביבות גיל שנה.
באנגליה ממליץ ארגון שירותי הבריאות הממלכתי על שימוש בתחתוני גמילה כצעד לקראת שימוש בתחתונים רגילים, וכן ממליץ להורים לעודד את הפעוטות לגשת לשירותים לאחר ארוחות כחלק מתהליך הגמילה, לא להתרגש יתר על המידה כשקורות תקלות, ולשבחם כאשר הם מצליחים.
בארצות הברית נמצא גיל הגמילה מחיתולים במגמת עליה: בשנת 1947 היו יותר ממחצית הילדים בארצות הברית גמולים מחיתולים בגיל שנה וחצי, אך בשנת 2003 הגיל הממוצע לגמילה מחיתולים היה גיל 3 שנים.
חיים דב קנטור

חיים דב קנטור (כונה השו"ב משפיה, וכן חיים דב בלי ציון שם משפחתו; תרכ"ו, 1866- כ"ב בסיוון תש"ד, יוני 1944) היה ממייסדי שפיה, כיהן כשו"ב ומוהל של המושבה והאזור, וכן כמשגיח הראשי ביקב בזכרון יעקב.

ביוגרפיה

נולד בקרלין, בנו של שלמה,מצאצאי רבי חיים מוולוז'ין, ששימש כחזן (ומכאן שמו: קנטור). בהיותו בן שבע התייתם מאביו. בתחילת שנות השבעים של המאה ה-19 עלה עם אמו האלמנה ושלוש אחיותיו לארץ ישראל, ולאחר כששה חדשים, ביום י"ג בטבת תרל"ג, הגיעו לארץ ישראל והתיישבו בירושלים. למד בתלמוד תורה שבחצר חורבת רבי יהודה החסיד ובישיבת עץ חיים.
נישא לחיה אסתר, בת יעקב דוד ספקטור, אחיו של הרב יצחק אלחנן ספקטור מקובנה. לאחר נישואיו התגורר בעקרון. בשנת תרמ"ז (1987) היה בין מייסדי המושבה שפיה ועבר להתגורר בה.
כבן היישוב הישן בירושלים, דמותו ומראהו היו יוצאי דופן בין מתיישבי האזור. במשך עשרות שנים שימש כשוחט המקומי וכונה "השו"ב משפיה", או בשמו הפרטי "חיים דוב" בלי ציון שם משפחתו. כמו כן שימש כמוהל בכל יישובי האזור. לפרנסתו היה המשגיח הראשי של היקב בזכרון יעקב. התכתב עם הרב קוק בנושאי כשרות והלכה.
סייע לישראל בלקינד בפעילותו במוסד החינוכי "קריית ספר" שייסד וניהל בשפיה ובטיפול ביתומי פרעות קישינב שנקלטו במוסד זה. במלחמת העולם הראשונה פעל לקליטתם של מגורשי יפו במושבות האזור. נסע מספר פעמים לאירופה למסע תעמולה למען העלייה לארץ ישראל.
בשנותיו האחרונות עבר להתגורר במושב זקנים בירושלים, ושם נפטר בשנת תש"ד. נקבר בבית הקברות הר הזיתים.
הרב חיים דב קנטור מופיע כדמות בסיפורו של ש"י עגנון "הגלילה" (הנמצא בכרך "פתחי דברים"), המתאר את ביקורו של עגנון בזכרון יעקב ב-1911.

משפחתו

שתי בנותיו של ר' חיים דב נישאו לבני היישוב הישן שעברו להתגורר בשפיה ובלטו במראם ולבושם הירושלמי. בתו פייגע-רחל נישאה לנחום וייספיש, שנרצח ב-1938 על ידי ערבי מפוריידיס. בתו הינדה שרה נישאה לפרלין, שאף הוא שימש כשו"ב בשפיה.
אחותו, אסתר, הייתה אשת אברהם אהרן רוסטובסקי, מחניכי ר' שלמה ברדקי, החזן הראשי של בית-הכנסת 'החורבה' בירושלים. היה חזן שנים אחדות בשכונת 'מזכרת משה' וכעשרים שנה בשכונת 'ימין משה' בירושלים. בנם, יוסף מרדכי אהרוני, היה חבר מועצת המושבה פתח תקווה.
הלל בר

שירות צבאי

עם גיוסו לצה"ל התנדב בר לסיירת מטכ"ל. לאחר טירונות צנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה וקורס קציני חי"ר. עם תום הקורס שב ליחידה, שם שימש כמפקד צוות. בר לחם במלחמת יום הכיפורים ובשנת 1975 עבר לחטיבת הצנחנים ומונה למפקד פלוגת הנ"ט החטיבתית. בשנים 1983-1984 פיקד על גדוד הנח"ל 950 ובשנתיים הבאות פיקד על גדוד 890, והוביל אותו בלחימה ברצועת הביטחון בלבנון. בשנים 1987-1989 על יחידת מורן ובשנים 1991-1992 פיקד על חטיבת עציון.
ניקולה ווצ'ביץ'

ראשית חייו

ווצ'ביץ' נולד בעיר מורז' שבשווייץ, וגדל בבלגיה שם שיחק אביו, בוריסלאב, כדורסל. אימו הייתה גם היא כדורסלנית ששיחקה בליגת הכדורסל לנשים בבוסניה.
בשנתו האחרונה בתיכון, עבר ווצ'ביץ' לקליפורניה, ארצות הברית והיה לקפטן קבוצת הכדורסל של התיכון בו למד בליגת התיכונים האמריקאית. הוא רשם בעונת הסניור 18.0 נקודות ו-12.0 ריבאונדים בממוצע והיה לשחקן המוביל בקבוצתו בשתי הקטגוריות.

קריירת מכללות

עם סיום לימודיו התיכוניים, בחר ווצ'ביץ' ללמוד באוניברסיטת דרום קליפורניה ולשחק במדי קבוצת הכדורסל, המתמודדת בחטיבה הפאסיפית של ליגת המכללות (נקראת ה-Pac-10)
לאחר שהחמיץ את 8 המשחקים הראשונים של עונת הפרשמן בשל עיכוב שחל באישור מעמדו כחובבן על ידי הנהלת ליגת המכללות. הוא לקח במהלך העונה חלק ב-23 משחקים, בהם 2.6 נקודות ו-2.7 ריבאונדים. לקראת עונתו השנייה בליגה, עזב טאג' גיבסון את האוניברסיטה, ווויצ'ביץ' החל לקבל מקום רב יותר ברוטציה. הוא שותף ב-32.3 דקות למשחק, קלע 10.7 נקודות בממוצע, והוביל את הקבוצה עם 9.4 ריבאונדים למשחק. ווצ'ביץ' הוביל את החטיבה עם 283 ריבאונדים במהלך העונה, ואף נבחר לשחקן המשתפר ביותר בחטיבה בסיום העונה.
בעונת הג'וניור היה ווצ'ביץ' לקלעי המצטיין של קבוצתו (17.1) ולריבאונדר המוביל (10.7). הוא היה לשחקן הראשון באוניברסיטה שרושם ממוצע עונתי של דאבל דאבל מאז שנת 1995, ולראשון בהיסטוריה של הקבוצה שמוביל את החטיבה בריבאונדים בשתי עונות ברצף.

פילדלפיה 76'

ווצ'ביץ' העמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA ונבחר במקום ה-16 על ידי פילדלפיה 76'. עוד בטרם החלה עונת הרוקי שלו, פתחו שחקני הליגה בשביתה. במהלך שביתת השחקנים שב ווצ'ביץ' למונטנגרו, וחתם במדיה של בודוצ'נוסט פודגוריצה בה שיחק עד סיום השביתה. 
עם שובה של הליגה לעונה מקוצרת של 66 משחקים, חזר ווצ'ביץ' לפילדלפיה. הוא שותף ב-51 ממשחקי הקבוצה, וקיבל ממאמנו דאג קולינס 15.9 דקות בממוצע, כמחליף לספנסר האווס ואלטון ברנד בהן תרם 5.5 נקודות ו-4.8 ריבאונדים. בפלייאוף שותף ווצ'ביץ' במשחק אחד, בו עלה ל-3 דקות בלבד וקלע נקודה.

אורלנדו מג'יק

לקראת עונת 2012/2013 נשלח ווצ'ביץ' לאורלנדו מג'יק בטרייד בין ארבע קבוצות, בו עברו גם דווייט האוורד, אנדרו ביינום, אנדרה איגודלה ושחקנים נוספים. במג'יק הפך ווצ'ביץ' לסנטר הפותח במקומו של האוורד שעבר ללוס אנג'לס לייקרס. הוא קלע לאורך העונה 13.1 נקודות בממוצע ולקח 11.9 ריבאונדים למשחק, שני בליגה רק להאוורד. במשחק מול מיאמי היט הוא אף קטף 29 ריבאונדים במשחק אחד ושבר את שיא המועדון אותו קבע שאקיל אוניל. המג'יק סיימו את העונה עם המאזן הגרוע בליגה כשניצחו 20 משחקים בלבד מול 62 הפסדים, אך בשל השיפור ביכולתו האישית של ווצ'ביץ' הוא הגיע למקום הרביעי בהצבעה לתואר השחקן המשתפר של העונה ב-NBA‏.
גם בעונה הבאה המשיך ווצ'ביץ' לשמור על יכולתו הגבוהה באחת מהקבוצות החלשות בליגה. הוא החמיץ לאורך העונה תריסר משחקים בשל זעזוע מוח שספג ושישה משחקים נוספים בשל נקע בקרסול. ווצ'ביץ' לקח חלק ב-57 משחקים בהם תרם 14.2 נקודות ו-11.0 ריבאונדים, ואף נבחר במהלך חודש אפריל לשחקן המצטיין של השבוע במזרח כשבשלושה משחקים קלע 22.7 נקודות והוסיף 14.3 ריבאונדים.
בקיץ 2014 חתם על הארכת חוזה באורלנדו ל-4 עונות נוספות עבור כ-53 מיליון דולר.
בעונת 2018/2019 נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, לראשונה בקריירה. בסיום אותה עונה חתם על הארכת חוזה באורלנדו ל-4 עונות נוספות עבור כ-100 מיליון דולר.

סטטיסטיקות הקריירה

נכון לסוף עונת 2018/2019.‏
ז'לקו קומשיץ'

קריירה אקדמית ומשפטית ושירות צבאי

קומשיץ',  יליד סרייבו, למד באוניברסיטת סרייבו, ולאחר מכן בבית הספר של אדמונד וולש לשירות ציבורי דיפלומטי באוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון. במקצועו הוא עורך דין.
במהלך מלחמת האזרחים של בוסניה שירת בצבא הפדרציה של בוסניה והרצגובינה וקיבל את עיטור הזהב "לילי"- העיטור הגבוה ביותר בצבא שניתן על ידי הממשלה.

כניסתו לפוליטיקה

אחרי המלחמה, הצטרף לפוליטיקה בשורות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של בוסניה והרצגובינה או SDP BiH. כיהן כחבר מועצת העיר נובו סראייבו (סראייבו החדשה), וגם במועצת העיר סראייבו, לפני שנבחר לעמוד בראש מועצת נובו סרייבו ב-2000. במקביל שימש כסגן ראש עיריית סראייבו.
כאשר עלתה לשלטון התנועה לשינוי דמוקרטי ב-1998 מונה קומשיץ' לשגריר ברפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה. ב-2002 התפטר מהתפקיד, לאחר שהסוציאל-דמוקרטים חזרו לשלטון.

חברותו בנשיאות בוסניה והרצגובינה

בבחירות למועצה הנשיאותית בבוסניה שנערכו ב-1 באוקטובר 2006 נבחר לכהונה של 4 שנים. הוא קיבל 41 אחוזים מהקולות, והקדים את הנציג הקרואטי הקודם, איבו מירו יוביץ', וכן את בוז'ו ליוביץ' ומלדן איבנקוביץ'-ליאנוביץ'. ניצחונו הובטח לו בשל התפרקות האיחוד הדמוקרטי הקרואטי של בוסניה והרצגובינה או HDZ, ממנו נוצרו שני פלגים, האחד בראשות יוביץ' והשני בראשות ליאנוביץ'.
בבחירות בשנת 2010 נבחר שוב כנציג הקרואטי בנשיאות, עם 60.6% מהקולות (המועמד שאחריו זכה ב-19.7% מהקולות).

חיים אישיים

קומשיץ' שונה ממרבית הקרואטים בבוסניה. הוא מצהיר כי שפתו היא בוסנית ולא קרואטית, הוא אגנוסטי ולא קתולי, והוא אינו מחזיק באזרחות קרואטית.
אנטנה פרבולית

אנטנה פַּרַבּוֹלִית (באנגלית: Parabolic Antenna) היא אנטנה המשתמשת במחזיר פרבולי, משטח מעוקם עם חתך רוחבי בצורת פרבולה המכוונת את גלי הרדיו. התצורה הנפוצה ביותר שלה בעלת צורה של צלחת ומכאן הכינוי הנפוץ "צלחת" (וגם באנגלית מכונה לעיתים Dish Antenna או Parabolic Dish).
היתרון הגדול ביותר של אנטנה פרבולית הוא היכולת שלה להשיג כיווניות (Directivity) מדויקת. היא מרכזת אלומה צרה בכוון מסוים, כמו הארת פנס, או לחלופין קולטת גלי רדיו מכוון מסוים עם עקום קרינה המציג שבח אנטנה גדול משמעותית באותו הכוון.
אנטנות פרבוליות מייצרות את האלומות הצרות ביותר מכל סוגי האנטנות. כדי להשיג זאת חייבת האנטנה להיות גדולה בהרבה מאורך הגל ולכן משמשות בדרך כלל לתחומי התדרים הגבוהים של ספקטרום הרדיו, ב-UHF וגלי מיקרו (SHF) בהם אורכי הגל קטנים מספיק כדי שאנטנות בגודל "סביר" יהיו ברות שימוש.

מבנה

עקרון הפעולה של אנטנה פרבולית הוא שגלי רדיו מנקודת מקור במוקד קדמי שלפני הפרבולואיד המחזיר העשוי חומר מוליך, מוחזרים בצורת קרניים מקבילות, היוצרות גל מישורי לאורך ציר המחזיר. לחלופין, גל מישורי המקביל לציר המחזיר ירוכז אל נקודת המוקד.
אנטנה פרבולית אופיינית מורכבת ממחזיר מתכתי עם אנטנה מזינה קטנה בחלקה הקדמי, בנקודת המוקד, המופנה כלפי המחזיר. המחזיר בנוי כמישור  מתכתי בצורת פרבולואיד חתוך בחתך שיוצר את קוטר האנטנה. באנטנה משדרת, זרם בתדירות מסוימת משודר דרך האנטנה המזינה, המייצרת ממנו גלי רדיו. גלי הרדיו משודרים אל עבר ה"צלחת" מהאנטנה המזינה ומוחזרים מהצלחת באופן שייצרו אלומה מקבילה. באנטנה קולטת, גלי הרדיו הנכנסים, מוחזרים מהצלחת ומתרכזים באנטנה הקטנה שבמוקד, אשר ממירה אותם לזרם המועבר בכבל אל מקלט רדיו.
פוקימון: דיאוקסיס הגורלי

עלילה

מטאוריט מסתורי מתקדם לעבר כדור הארץ. במהלך כניסתו לאטמוספירה, הוא כמעט ופוגע ברייקואזה, שומר השמיים אשר מתגורר בשכבת האוזון. המטאוריט מתנגש באזור קוטבי וחושף שני עצמים בצורת ביצה. מהביצה הסגולה מתעורר לחיים הפוקימון דיאוקסיס, ומרים את הביצה הירוקה. רייקואזה יורד מן שכבת האוזון להילחם בפולש (בהנחה כי מדובר באויב). מתפתח קרב בין השניים, שמוביל להרס אתר מחקר סמוך ולטראומה של ילד צעיר בשם טורי. הקרב נמשך והשניים מחלים להטיל מכות הרסניות זה לזה, וכאשר רייקואזה מפתיע את הפוקימון הזר ומשתמש מולו במתקפת הייפר בים. גופו של דיאוקסיס נהרס, ונותר רק הגביש הסגול בחזהו שנופל לתוך הים. בינתיים, החוקרים לוקחים גביש ירוק דומה שמצאו איתם למחוז הואן. מתחת לים, דיאוקסיס הפצוע מצליח להתרפה וממתין.
ארבע שנים לאחר מכן, אש, מאי, ברוק ומקס נוסעים לעיר לארוס, שם הם פוגשים את טורי, שמאז האירוע פוחד מפוקימונים ומתבודד. דיאוקסיס, אשר התרפא לחלוטין, יוצא למצוא את הגביש הירוק אשר ההורים של טורי בודקים במעבדה.
במגדל הקרב, אש מזהה את טורי כמאמן פוקימונים בטעות, והם נלחמים נגד רייף וסיד, כאשר טורי משתמש בטורקואל של אש. טורי אינו יודע איך להתמודד עם טורקואל של אש והם מפסידים. טורי בורח, ועוצר על מנת להציל מינון שנלכד בפח אשפה. מאוחר יותר, אש פוגש את ההורים של טורי והם מבחינים בזוהר קוטב סגול מסתורי, המאותת את חזרתו של דיאוקסיס.
כאשר דיאוקסיס מתחיל לפנות את תושבי העיר כדי לחפש את הגביש הירוק באמצעות שיבוטים של עצמו, אש, פיקאצ'ו וטורי מצטרפים ומחפשים את הגביש. העניין מסתבך בעקבות חזרתו של רייקואזה, ודיאוקסיס נאלץ ליצור שדה כוח המשבית את כוחה של העיר. מאוחר יותר, רייקואזה מצליח לפרוץ את שדה הכוח. דיאוקסיס ורייקואזה ממשיכים בקרב, מה שגורם להרס בעיר. הגביש הירוק מתחדש כאשר פיקאצ'ו, מינון ופלוסל טוענים את גנרטור הכוח במעבדה. דיאוקסיס כמעט ומצליח להביס את רייקואזה, ולפתע מגיע דיאוקסיס הירוק בתזמון מושלם, משנה את עצמו לצורת הגנה של דיאוקסיס ומציל את רייקואזה מהקרב. העיר מלאה בבלוקים של רובוטים, כאשר הרובוט המנהיג הופך לאויב, ונלחם ברייקואזה, בזמן שתאומי דיאוקסיס מגנים עליו. כשראה כי שני הפוקימונים מוכנים להגן עליו מול האיום החדש, רייקואזה מחל לתקוף עם הייפר בים על הרובוטים.
אש וטורי פועלים יחד ובסופו של דבר מצליחים לעצור את הרובוטים המתפקדים על ידי השבתת הרובוט הראשי, ומשחררים את דיאוקסיס התאום ואת רייקואזה. טורי כמעט נופל ונהרג, אך הוא ניצל על ידי דיאוקסיס הירוק. רייקואזה, שהכיר בכך שהדיאוקסיס אינם אויבים, טס משם בשלווה, ודיאוקסיס יוצרים זוהר ירוק וסגול בשמים כפרידה לחבריהם, ועוזבים ליעד לא ידוע. אש מציין כי לא משנה לאן הולכים השניים, יש להם אחד את השני. טורי, שהתגבר על הפחד מפני פוקימון, מסכים ומאוחר יותר מציע לאש והאחרים להיפרד בתחנת הרכבת עם חבריו החדשים, פלוסל ומינון, על כתפיו, ואש וחבריו ממשיכים במסעם במחוז הואן.

פרסום

הסרט הופץ באופן תיאטרלי ביפן על ידי טוהו ב-17 ביולי 2004. הוא שוחרר ישירות לטלוויזיה בארצות הברית על ידי 4קידס אנטרטיינמנט בשפה האנגלית ב-22 בינואר 2005.

מדיה ביתית

המהדורה המקורית של ה-DVD היפני יצאה לאור ב-21 בדצמבר 2004. הסרט שוחרר מאוחר יותר בארצות הברית ב-DVD ו-VHS ב -15 בפברואר 2005. בבריטניה, סטודיו קאנל פרסם את ה-DVD ב-2 באפריל 2012.
הסרט שוחרר על Blu-ray יחד עם הסרט החמישי, "גיבורי פוקימון" ב -15 במאי 2011 בארצות הברית על ידי אקו ברידג' הום אנטרטיינמנט.
יון וסילסקו

שנות ילדותו ולימודיו

וסילסקו הצטיין בכישוריו המוזיקליים מילדות. החל מבגיל 11, בשנים 1916-1914 ו-1923 -1919 למד בקונסרבטוריון למוזיקה "קורנטי" בקראיובה, כשמוריו היו אידה קרפאטי (כינור), יון סולוביו (תאוריה וסולפז' וג'ורג'ה פוטינו (הרמוניו). בינתיים סיים בקראיובה גם את לימודי התיכון בבית הספר התיכון על שם קרול בראשון. בשנים 1924-1923 עבר ללמוד באקדמיה למוזיקה בבוקרשט, בין השאר, אצל המלחין אלפונזו קסטלדי (הרמוניו, קונטרפונקט).
בשנת 1924 נסע לפריז והשתלם בסכולה קנטורום עד שנת 1929. למד ,בין היתר, קונטרפונקט אצל פול לה פלם.

התחלת הקריירה

בשובו למולדת, עבד וסילסקו כמורה למוזיקה בבית הספר התיכון "האחים בוזשט" בקראיובה. במקביל פיתח קריירה של מנצח. הוא ניצח על תזמורת התיאטרון הלאומי בקראיובה בשנים 1923-1921 ושוב בשנים 1930-1926.
לימד בהמשך בבתי ספר תיכון נוספים בקראיובה: במכללת "קרול הראשון", בתיכון הצבאי "דימיטריה א. סטורזה" וכן במדרשה ("בית הספר הנורמלי") למורים.
החל משנת 1926 למשך 4 שנים לימד תאוריה וסופלז' בקונסרבטוריון למוזיקה "קורנטי" שבו למד בנעוריו.

בבוקרשט

בשנת 1930 נקרא וסילסקו לבוקרשט על ידי קונסטנטין טנאסה על מנת לנצח, אמנם לתקופה קצרה, על תזמורת להקת התיאטרון המפורסמת שלו, "קרבוש". לאחר מכן ניצח וסילסקו על תזמורת התיאטרון "אלהמברה" בבוקרשט, ניצח וניהל תזמורות בתיאטרון "ג'וקונדה", בלהקת התיאטרון של עצמו - תיאטרון "יון וסילסקו" שפעל בשנים 1945-1943.
בשנים 1949-1945 ניצח על תזמורת התיאטרון שבגן "סבוי" בבוקרשט.
בשנת 1952 הסכים המשטר הקומוניסטי להקמת תיאטרון ל"מוזיקת אסטראדה" (כלומר מוזיקה קלה) ווסילסקו הועסק שם לזמן קצר כמנצח. המשיך אחר כך לעבוד כשכיר של התיאטרון כמלחין הבית.
בשנות ה-1930-1950 הלחין וסילסקו בז'אנרים שונים - לרבות מוזיקה לסרטים ולבמה, קומדיות מוזיקליות, שבהן המפורסמת ביותר היא Suflet candriu de papugiu, לצד שירים אין ספור בסגנון של הפולקלור העירוני - "רומנצה" (ה"בלוס" הרומני), שירי אהבה, או שירי שמחות ושתייה, מוזיקה קלה בקצבים מודרניים בני זמנו (טנגו, סלו, פוקסטרוט, סמבה, רומבה, טויסט, צ'ה צ'ה צ'ה, בולרו ואחרים). רבים משיריו הפכו לנכסי צאן ברזל של המוזיקה הקלה הרומנית.
וסילסקו קידם את הקריירה של זמרים רבים כמו מריה טנאסה, ג'יקה פטרסקו, לויג'י יונסקו, ניקולאיה ניצסקו ואחרים.
מצד שני, מבצעים כמו מריה טנאסה, ג'יקה פטרסקו, דורל ליביאנו, ז'אן מוסקופול, ליזט וריה וויוריקה וריוני הפכו לשגריריו והפיצו כמה מלהיטיו אף בחו"ל, בעיקר בארצות הברית. אחד משיריו - "לא צר לך כשאני בוכה?" התפרסם דרך פסקול סרט ווסטרן אמריקאי Starlight Over Texas, על מילים חדשות ותחת השם "בגני גרנדה". הוא הפך ללהיט של הזמר הספרדי מן האיים הקנריים רפאל מדינה.
גם גדולי הנגנים הצוענים - ה"לאוטארים" - כמו פטריקה מוצוי וגריגוראש דיניקו נהנו לנגן את מנגינותיו בסגנון עממי (איכרנות, בפאתי בוקרשט).
בימי מלחמת העולם השנייה כתב וסילסקו כמה שירים פטריוטיים שנועדו להלהיב את החיילים שנלחמו בחזית האנטיסובייטית. אחרי השכנת המשטר הקומוניסטי נאלץ לכתוב שירים ברוח התקופה, לכבוד המפלגה ולשבח את מאמצי העם בבניית "חברה חדשה". אולם התאפשר לו להמשיך להלחין להיטים שניחמו את בני עמו גם בימים הסגרירים של הדיכוי והמצוקה. 
יון וסילסקו נפטר בבוקרשט בשנת 1960 בגיל 57.

טריוויה

שירו "Glasul roţilor de tren" (קול גלגלי הרכבת) משמש מזה שנים רבות כאות מוזיקלית בהודעות על הגעתן ויציאתן של הרכבת בתחנת הרכבת בוקרשט צפון (Gara de Nord).

יצירות

יון וסילסקו הלחין מעל 700 שירים.
וילה ואלמראנה (בולצאנו ויצ'נטינו)

אדריכלות

תוכנית המבנה פורסמה על ידי פלאדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות". הווילה המקורית  שנבנתה בשנת 1560 נהרסה בשלמותה במלחמת העולם השנייה, ובמקומה נבנתה באתר וילה אחרת השונה למדי מן התוכנית של פלאדיו. 
לפי התוכנית היה זה בניין רבוע בן שתי קומות, עם מבואה מרשימה מאוד. המבואה כללה שני טורי עמודים, זה מעל זה, כל אחד בן שישה עמודים בסדר היוני. הטור העליון נשא גמלון ובמרכזו סמל המשפחה. בכל אחת מארבע פינות המבנה מצוי מגדל הבנוי מעל קמרון גדול. במרכז המבנה מצוי אולם גדול, מקורה בקמרון חביתי, ומשני צדדיו פזורים חדרי המגורים. לפני הבית הייתה חצר מוקפת עמודים לשימוש אדון הבית, ומאחור מצויה חצר ששימשה לדייש התבואה.
ג'ק הנווטן

ג'ק הנווטן (1888 - אפריל 1912) היה דולפין מגזע גרמפוס אפור, סייע לספינות לעבור את מצר קוק שבניו זילנד בין השנים 1888 עד 1912. ג'ק הנווטן נהג להדריך את ימאי הספינות שעשו את דרכם מולינגטון לנלסון באזור סוער ומסוכן ביותר של המצר. 
הדולפין נורה פעם אחת על ידי אדם (שהיה בגילופין) מסיפון אוניה שסייע ללוותה, ובתגובה חוקק חוק להגנתו בשנת 1904 בניו זילנד. "ג'ק הנווטן" הוא גם שמו של ריקוד עם סקוטי שנוצר כמחוות כבוד אליו.

תיאור

ג'ק הנווטן הגיע לאורך של כארבעה מטרים, צבע גופו היה לבן ועליו פסים וצלליות אפורות וראשו היה עגול ולבן. מינו של הדולפין לא ידוע, אך ידוע שהיה דולפין מגזע "ריזו" (נקרא גם גרמפוס אפור). דולפיני ריזו אינם נפוצים באזור ניו זילנד, וידוע רק על 12 פרטים שנמצאו במימי המדינה.

היסטוריה

ג'ק הנווטן הנחה ספינות על ידי כך ששחה לצידם במשך כעשרים דקות. אם צוות הספינה לא ראה אותו אז היו נוהגים לחכות לו מעט רגעים. 
ג'ק נראה לראשונה בשנת 1888 בפני ספינת המפרשים "ברינדל", מסוג סקונר, כאשר הספינה עברה במעבר הצרפתי, תעלה המקשרת בין האי דה-אורביל לבין האי הדרומי. כאשר מלחי הספינה הבחינו שהוא צולל ושוב צף לפניהם הם רצו להרוג אותו, אך אשתו של הקפטן שכנעה אותם לא לעשות זאת. לתדהמתם, הדולפין התקדם לעברם והנחה אותם בחציית התעלה הצרה. בשנים שלאחר גילויו, הוא המשיך והנחה כמעט כל ספינה שנתקלה בדרכו. אזור זה נחשב לאזור ימי מסוכן ביותר שכן הזרמים בו חזקים מאוד והוא מוקף בסלעים, אך הודות לג'ק אף ספינה לא נפגעה בשטחו.
ימאים ותיירים רבים ראו את ג'ק הנווטן, הוא הוזכר בעיתונים מקומיים ובגלויות.
הפעם האחרונה בה נראה ג'ק הייתה בשנת 1912. החלו לצוץ מספר שמועות בנוגע להעלמותו, ביניהם פחד שמא ציידי לוויתנים הרגו אותו. עם זאת, מחקרים העלו שג'ק היה בעל חיים זקן באותו זמן. ראשו היה לבן וגופו היה חיוור, שניהם סימנים לגילו המתקדם, ולכן כפי הנראה הוא מת מסיבות טבעיות של זקנה.

תקרית ירי

בשנת 1904, אדם שהיה על סיפון האונייה "פנגויין" ירה בג'ק הנווטן ברובה. למרות החוויה הטראומטית, ג'ק המשיך להדריך ספינות במעברן בנתיבים צרים ומסוכנים. אולם, לפי האגדות הוא הפסיק לסייע לאנשי האונייה פנגויין ולכן היא טבעה במצר קוק בשנת 1909.

הגנה

בעקבות תקרית הירי שחווה, הועלתה הצעת חוק חדשה שבאה להגן עליו. הוא זכה להגנת דבר המלך במועצה ב-26 בספטמבר 1904. החוק היה תקף עד להעלמותו בשנת 1912. סבורים, כי הוא בעל החיים הימי הראשון שזכה להגנת החוק של מדינה.
תנועת FZY

תנועת FZY - הפדרציה של הנוער הציוני (The Federation of Zionist Youth - FZY) היא תנועת נוער יהודית ציונית הפועלת בבריטניה.
התנועה נוסדה בשנת 1910, נתון ההופך אותה לתנועת הנוער הציונית הוותיקה ביותר בממלכה המאוחדת. תנועת ה-FZY שייכת ל"שותפות עתיד" המחברת אותה לתנועת "יהודה הצעיר" בארצות-הברית ולתנועת הצופים העבריים בישראל.
התנועה מפעילה פעילויות שבועיות ומחנות קיץ למאות בני-נוער יהודים, בנוסף לתוכניות קיץ ייחודיות בישראל לבני-נוער בגילאי 16, או תוכנית של שנת התנדבות בישראל לבוגרי התנועה בסיום התיכון.
אידאולוגית, תנועת ה-FZY מתבססת על ארבעה עמודים:
- תרבות - התרבות היהודית
- צדקה - ערכי של תרומה וצדק
- מגן - הגנה על זכויות היהודים
- עלייה נמשכת - עלייה לישראל והמשך עשייה למען המדינה.