google/wiki40b huggingface dataset:
נקטרינה

היסטוריה

מקור הנקטרינה בסין, שם גודלה במשך 4,000 שנה ויותר ועדין נפוצה כעץ בר. בימי קדם הועבר הפרי (האפרסק) לפרס, ומכאן שמו המדעי (persica). בימי אלכסנדר מוקדון הובא האפרסק מפרס ליוון ומשם פשט גידולו לארצות אגן הים התיכון. הספרדים העבירוהו ליבשת אמריקה והיום הוא נפוץ בכל רחבי העולם. הארצות העיקריות המגדלות את הפרי הן ארצות הברית, איטליה, יפן, צרפת, ספרד, ארגנטינה וסין.

מאפיינים

הנקטרינה שונה משאר האפרסקים בכך שאין פלומה על הפרי, הקליפה החלקה היא המקנה מראה מבריק כשל שזיף. היעדר הפלומה הופך את הפרי רגיש יותר לפגיעה. העדר הפלומה הוא תכונה גנטית רצסיבית: נקטרינה שהואבקה מאפרסק עשויה להניב אפרסקים (מזרעיה), ולהפך. הנקטרינה בדרך כלל קטנה ומתוקה יותר מאפרסק "רגיל" אך יש חפיפה בהתפלגות הגודל ומידת המתיקות.
מטעי נקטרינה בישראל מצויים בעיקר במרכז שפלת החוף, בהרי הגליל ובהרי ירושלים ובגוש שילה.
הנקטרינה פורחת בעיקר באביב, על ידי האבקה עצמית. רוב הזנים הגיעו לישראל מדרום ארצות הברית ומועד הבשלתם חל מאפריל ועד אוקטובר. בעונת ההבשלה קוטפים את הפרי הבשל מדי כמה ימים כשצבע היסוד שלו הופך מירוק לצהבהב או לבנבן.

הנקטרינה היא גלגול של אפרסק ולא הכלאה של אפרסק ושזיף, כפי שנהוג לחשוב (מחשבה זו הקנתה לנקטרינה את השם העממי "אפרשזיף", הלחם בסיסים של "אפרסק" ו"שזיף"). דרווין מציין הופעת נקטרינות על ענפי אפרסקים ולהפך כהוכחה לקרבה הרבה ביניהם (ראיה לכך שאין מדובר במינים שונים או במין בהתהוות). 
יש בידינו עדויות על גלעיני אפרסק שהצמיחו עצי נקטרינות וגרעיני נקטרינות שהצמיחו עצי אפרסק, של אותם עצים מניבים אפרסקים ונקטרינות, של עצי אפרסק שהניבו פירות נקטרינה (שהצמיחו נקטרינות מזרעיהן) ולבסוף של עץ נקטרינות שהניב פרי כלאיים ואחר כך אפרסקים אמיתיים. כיוון שהאפרסק קיים לפני הנקטרינה ניתן היה לצפות שנקטרינות יוכלו להניב אפרסקים לעתים קרובות יותר משאפרסקים יניבו נקטרינות - אך זה בפירוש לא המקרה
— The Variation of Animals and Plants under Domestication

ערך תזונתי

הנקטרינה עשירה בקרוטן, ההופך בגוף לוויטמין A וכן באשלגן, בברזל ובוויטמין C, וויטמינים נוספים.
טירת אמבואז

היסטוריה

הטירה בנויה על צוק הצופה על גשר אסטרטגי חשוב שעל נהר הלואר. בנייתה החלה במאה ה-11 על ידי פולק השלישי, רוזן אנז'ו. במשך השנים הטירה הורחבה ובוצרה, ובאמצע המאה ה-15 היא עברה לידיו של שארל השביעי, מלך צרפת, לאחר שבעליה, לואי מאמבואז, הוצא להורג באשמת קשירת קשר נגד המלך לואי האחד עשר.
הטירה הפכה במהרה לאחד המשכנים האהובים על מלכי צרפת. המלך שארל השמיני החליט לבנות אותה מחדש בשנת 1492 בסגנון הגותי המאוחר, אולם בשנת 1495 הצטרפו למלאכה שני בנאים איטלקיים שהפכו את טירת אמבואז לראשונה בצרפת שכללה אלמנטים מסגנון הרנסאנס. שארל השמיני מת באמבואז לאחר שנחבט בחוזקה במשקוף נמוך בתוך הטירה.
המלך פרנסואה הראשון גדל בטירת אמבואז, שהייתה שייכת באותה התקופה לאימו, לואיז, נסיכת סבויה. במהלך השנים הראשונות לכהונתו כמלך צרפת הטירה גיעה לשיא הדרה. לאונרדו דה וינצ'י הגיע לטירה כאורחו של המלך בדצמבר 1515, שם בילה ועבד עד מותו בשנת 1519, ושם גם נקבר.
המלך אנרי השני ואשתו, קטרינה דה מדיצ'י, גידלו את ילדיהם בטירת אמבואז יחד עם מרי סטוארט, מלכת סקוטלנד, שהייתה מיועדת להנשא לפרנסואה השני.

דעיכתה של אמבואז

לאחר מקרה הקנוניה טירת אמבואז לעולם לא חזרה לגדולתה הקודמת. בתחילת המאה ה-17 הטירה, שהייתה נטושה כמעט לגמרי, עברה לבעלותו של גאסטון, דוכס אורליאן, אחיו של המלך לואי השלושה עשר. לאחר מותו הטירה חזרה להיות רכוש המלוכה, ובמהלך מרידות הפרונד הפכה לבית כלא.
במהלך המהפכה הצרפתית הטירה נהרסה ברובה, ובמהלך שלטונו של נפוליאון בונפרטה דו"ח הנדסי קבע כי יש להרוס גם את רוב החלקים הנותרים. המלך לואי פיליפ החל בבנייה מחדש של הטירה במהלך שלטונו אך כשנאלץ לוותר על הכתר בשנת 1848 הטירה הוחרמה על ידי הממשלה והפכה למשך מספר שנים למעונו של עבד אל-קאדר אל-ג'זאירי הגולה. בשנת 1873 הטירה הועברה לידיהם של יורשיו של לואי פיליפ, שהחלו במלאכת הבנייה מחדש והשחזור של הטירה.
במהלך פלישתם של הנאצים לצרפת בשנת 1940 הטירה נפגעה על ידי הפצצות, ומשנות החמישים של המאה ה-20 יורשיו של לואי פיליפ, ובראשם אנרי, רוזן פריס, המשיכו בשחזור הטירה, עבודה שנמשכת עד היום. הטירה הקיימת כיום מהווה רק חמישית מהגודל של הטירה המקורית.
הגדת דרמשטאדט

הגדת דרמשטאדט היא הגדה של פסח שנכתבה על ידי הרב ישראל בן מאיר מהיידלברג בסביבות שנת 1430. ההגדה נמצאת באוניברסיטה ובספרייה הלאומית דרשמטאדט (גר'). כל דמויות הגברים והנשים בהגדה מוצגות כשהן מחזיקות ספר (כנראה הגדה).
שולי גילארדי

קריירה

גילארדי החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל רמת גן, ועלה לקבוצת הבוגרים של המועדון בשנת 1982. כחייל הושאל למכבי רמת חן בליגה ג', ולאחר מכן חזר להפועל רמת גן ובשנת 1989 העפיל עמה לליגה הבכירה.
בעונה בה עלתה הפועל רמת גן לליגה הלאומית זומן גילארדי לנבחרת ישראל ואף שיחק במדיה 5 פעמים. ב- 4 בינואר 1989 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת הולנד. את הופעתו האחרונה בנבחרת רשם ב-22 במאי 1990, במשחק ידידות מול נבחרת ארגנטינה.
בשנת 1990, לאחר שירדה הפועל רמת גן לליגה השנייה, עזב גילארדי את המועדון ועבר להפועל תל אביב, שעלתה בחזרה לליגה הבכירה. לאחר שנה אחת החל לנדוד בין מספר קבוצות, ושיחק במכבי יבנה, בני יהודה תל אביב ומכבי הרצליה. בשנת 1999 נפצע גילארדי בכתפו, ונאלץ לפרוש ממשחק פעיל.
לאחר פרישתו שימש כמאמן שוערים בהפועל נצרת עילית, ובשנת 2005 מונה בנוסף לשמש גם כמנהל הקבוצה. בשנת 2007 מונה למנכ"ל הקבוצה.
בשנת 2010 החל גילארדי לשמש כמאמן שוערים במחלקת הנוער של מכבי חיפה, וכמאמן השוערים של נבחרות ישראל הצעירות.
נמל היובל

נמל היובל, המכונה גם "מסוף איתן" על שמו של רפאל איתן, הוא מסוף מים עמוקים הממוקם בקצה הצפוני של נמל אשדוד. המסוף נחנך באוגוסט 2005 והוא אחד ממיזמי התשתית הגדולים ביותר שבוצעו אי פעם בישראל ובבנייתו הושקעו כ-3 מיליארד ש"ח.
המסוף כולל שלושה רציפים - רציפים 22 ו-23 מהווים רציפי מכולות, ורציף 21 המשמש למטען כללי ולפריקת מכוניות.
קסנתלזמה

מקור השם

המונח בא מהמילים היווניות "קסנתוס" ξανθος שמשמעותה "צהוב" ו"אלזמה" έλασμα, שמובנה "לוחית".

פיזיופתולוגיה

כמחצית המקרים מתלווה ברמות גבוהות של שומנים (ליפידים) בדם. חלקם מופיע על רקע הרכב משובש של הרכב או מבנה הליפופרוטאינים, למשל:
רמה נמוכה של ליפופרוטאין בעל צפיפות גבוה HDL 
הקסנתלזמה מופיעה תכופות אצל הלוקים מהיפרליפידמיה סוג II (לפי הסיווג של פרדריקסון) - (במיוחד סוג IIא - הכולל היפרכולסטרולמיה משפחתית) ולפעמים ב סוג IV של היפרליפידמיה או דיסליפידמיה המתאפיין בהיפרטריגליצרידמיה
אהרון סינגאלובסקי

קורות חייו

סינגאלובסקי נולד בעיירה לנינו (Ленино; לנינה (בלא') בבלארוס המודרנית) שעל יד העיר ברנוביץ, פלך מינסק, באימפריה הרוסית. בגיל צעיר הצטרף לתנועת הנוער הסוציאליסטית היהודית, שחרתה על דגלה את הסיסמה "שוויון ליהודים בכל מקום שיהיו".
זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא עבר לגרמניה, למד משפטים ופילוסופיה באוניברסיטת היידלברג, סיים דוקטורט ועבד כעיתונאי. בשנת 1920, כאשר חברו מילדות ד"ר דוד ליבוביץ הגיע לברלין יחד עם ליאון ברמסון, כנציגים ושליחים של ORT רוסיה, הוא הצטרף אליהם ויחד הקימו בשנת 1921 את ארגון World ORT, לו הקדיש את כל מרצו. סינגאלובסקי נבחר להיות סגן יושב ראש הוועד הפועל, ומאוחר יותר התמנה לתפקיד יושב הראש, תפקיד שהחזיק בו עד לפטירתו בשנת 1956. בשנת 1923 הקים את ארגון ORT האמריקני.
כאיש בעל חזון הוא שאב את כוחו מהמורשת היהודית וממקורות ההיסטוריה היהודית הקדומה. הוא ראה בעבודה "מעשה קודש", ושילב את אמונותיו היהודיות באידיאלים של הארגון. הוא הפך למנהיג הרוחני והביצועי של הארגון. ביוזמתו הוקמו בתי ספר ומרכזים לחינוך באירופה. מבחינה פוליטית נמנה סינגאלובסקי על הטריטוריאליסטים.
בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה עברה הנהלת World ORT וסינגאלובסקי עמה לצרפת.
עם הגעת הכיבוש הנאצי לצרפת ביוני 1940, בזמן מלחמת העולם השנייה, התמקם הארגון בשווייץ. 
סינגאלובסקי ומשפחתו נמלטו למרסיי. בנובמבר 1942 נאלצה המשפחה להמלט מן הנאצים שוב. בינואר 1943 הגיעו לשווייץ ואחר שהות קצרה במחנה פליטים שם, שוחררו והשתקעו בז'נבה.
לאחר המלחמה ובעקבות השואה עזר בשיקום הפעילות החינוכית במחנות העקורים של שארית הפליטה בגרמניה, התמסר לרעיון הציוני והחל להקים במדינה היהודית החדשה בתי ספר רבים ככל האפשר. 
בשנת 1948 כאשר סינגאלובסקי הגיע לארץ, הייתה זו ראשיתו של אורט ישראל. הוא נפגש עם חיים ויצמן, עם דוד בן-גוריון ועם מנהיגים אחרים של המדינה החדשה והדגיש בפניהם שORT הוא ארגון א-פוליטי, ושליחותו העיקרית של הארגון לתרום למבנה הכלכלי והמקצועי של המדינה באמצעות הכשרה מקצועית. סינגאלובסקי ראה בכך דרך לשילוב וקליטה של אלפי היהודים שהגיעו לישראל. הוא ראה זאת כשליחותו לעזור ליהודים בכל דרך אפשרית בארצם שלהם.
עם ההכרזה על הקמת מדינת ישראל הקים סינגאלובסקי ביפו את בית הספר הראשון של World ORT בישראל - "אורט יפו" שלימים נקרא על שמו, והכין את התשתית לפיתוח רשת "אורט ישראל". הוא העניק לרשת את תורתו והשקפתו: עבודה מתוך חרות, עבודה כתנאי להמחשת קיום האנושות, ואושרה של האנושות.
בתקופת חייו פעל סינגאלובסקי בעשרים וארבע ארצות והפעיל למעלה מ-200 מוסדות חינוך. הוא עוטר באות לגיון הכבוד הצרפתי.
ד"ר סינגאלובסקי נפטר בפריז ב-7 באוקטובר 1956 ונטמן בבית העלמין היהודי בז'נבה.
הוא הותיר אחריו את רעייתו, מדיה (מיכאלה) לבית פרנקנברג, ושתי בנות - חנה וליה.
רעייתו מיכאלה היא דודה רבא של השחקנית הבריטית ג'יין סימור.
בשנת פטירתו הונחה אבן הפינה ל"אורט יפו", בית הספר הראשון של World ORT במדינת ישראל, בשכונת יד אליהו בתל אביב.
בית הספר נחנך בשנת 1958 ונקרא  לזכרו יד סינגאלובסקי, לימים: בית הספר התיכון אורט סינגאלובסקי ומכללת אורט סינגאלובסקי בתל אביב.
ארתור פרי

ביוגרפיה

נולד בברית המועצות בשם ארתור פרדז'ב.
ב-2007 שיחק בסרט הקולנוע "בופור" בו גילם את דמותו של יונתן שפיצר. באותה שנה שיחק בעונה השלישית של סדרת הנוער "ראש גדול" בדמותו של גיא. בשנת 2008 החלה לשחק בדרמה המוזיקלית היומית של Yes "דני הוליווד" בתפקיד רינגו. בשנת 2009 שיחק בסרט העצמאי הקצר "ריץ'רץ'" לצד אייל רוזלס, וכן, שב לשחק בעונתה השנייה של הסדרה "דני הוליווד". בשנת 2010 שיחק בסרט הסטודנטים "ראיית לילה". בשנת 2011 שיחק בסרט הסטודנטים "מורעלים" לצד דוד שאול ומגי אזרזר. בשנת 2013 שיחק בסרט הקולנוע "מי מפחד מהזאב הרע".
ב-2013 התארח השעשועון "כלוב הזהב" שהנחה אבי קושניר.
חבר להקת הגלאם מטאל "ארלקינו".
הגלגל

"הַגַּלְגַּל" היה שבועון בשפה העברית של תחנת הרדיו המנדטורית "קול ירושלים", שהציג את עצמו כ"דו שבועון לבעיות העולם ולקול ירושלים". השבועון, שנערך על ידי דב קמחי, יצא לאור מטעם "מיניסטריון המודיעין הבריטי, על ידי לשכת המודיעין הממשלתית בירושלים".
שבועון "הגלגל" החל להופיע ב-13 ביולי 1943, והופעתו נמשכה עד סמוך להקמת המדינה.
הוא הופיע אחת לשבועיים עד ל-30 בנובמבר 1944 (גיליון 11 בכרך ב') ומאז התחיל להופיע כשבועון.
"הגלגל" פרסם את לוחות השידורים של התחנה, סקירות על הנעשה בה, תקצירים של הרצאות שניתנו במסגרת שידורי התחנה, ענייני מדע ותרבות, ותמונות שהתקבלו מרחבי העולם, כמו גם מבחר פרשנויות, כתבות מגזיניות וידיעות, שתורגמו לעברית מעיתונים בריטים מובילים כ"דיילי אקספרס" או "האקונומיסט".
היה זה השבועון המצויר השני, לאחר "העולם הזה" שהופיע ביישוב, הכולל צילומים ואיורים. בשל האמצעים שהועמדו לרשותו על ידי השלטונות, הודפס השבועון על גבי נייר משובח וצילומיו היו איכותיים.
"הגלגל" לא הסתפק בסיקור חדשות ובנעשה ברדיו, אלא סיקר באופן נרחב את חיי התרבות בארץ, ונתן ליוצרים מקומיים במה להעלאת יצירותיהם. פורסמו בו סיפורים פרי עטם של מחברים מבני היישוב (בכללם סיפור מפרי עטו של יצחק נבון, לימים נשיא מדינת ישראל, ושל חנוך ברטוב שפרסם בשבועון את ביכורי יצירתו). בשל כל אלה זכה השבועון לתפוצה רבה.
סגן העורך של "הגלגל" היה יוסף חריש, לימים היועץ המשפטי לממשלת ישראל.
אל-מאייד

אל-מאייד (בערבית: المؤيد - הסומך ידו) היה בנו השלישי של הח'ליף העבאסי אל-מתוכל הראשון ואחיהם של אל-מסתנצר הראשון ואל-מעתז אשר לימים יכהנו כח'ליפים שניהם.
בשנת 860 הכריז אל-מתוכל על שלושת בניו כעל יורשים אפשריים, אך נטה להעדיף את אל-מסתנצר. אל-מסתנצר חשש שמא ישנה אביו את דעתו ובתמיכתו הבלתי מפורשת של פלג מהצבא הטורקי הוא ארגן את רציחתו בידי חייל טורקי ב-11 בדצמבר 861. הטורקים לחצו על אל-מסתנצר להסיר את שני אחיו ממעמדם כיורשים מחשש שינקמו את רצח אביהם. אל-מסתנצר מינה את בנו כיורש עצר וב-27 באפריל 862 חתמו שני האחים על כתב הוויתור. לאחר כחצי שנה בשלטון נפטר אל-מסתנצר מסיבות לא ידועות. הטורקים התכנסו לבחור יורש. הם פסחו על שני האחים ומינו תחתם את אל-מסתעין הראשון, נכד אחר של אל-מעתצם הראשון.
בשנת 866 הודח אל-מסתעין ואחיו אל-מעתז עלה לשלטון. מיד עם עלותו לשלטון הוא הוציא להורג את אל-מסתעין אך חיילות הטורקים הסבו את תמיכתם אל-מעתז לאל-מאייד לאחר תגרות שהתלקחו בינם ובין המע'רביים (המורים והברברים). בקנאתו, אל-מעתז הורה על הוצאתו להורג של אל-מאייד לאחר שהטורקים ניסו לשחררו על ידי הקפאתו בקרח או לחלופין על ידי חניקתו בשטיח רך. הגופה העירומה הוצגה בפני החצר כדי להראות כאילו מת מסיבות טבעיות. כמו כן הורה על כליאתו של אחיו אבו אחמד שהוביל את הלחימה לצידו.
אל-מאייד היה הנסיך העבאסי היחידי שמסופר עליו שהתנצר. לפי מסורות נוצריות, הוא הוטבל יחד עם שלושה מרעיו בידי הקדוש הנוצרי תיאודור מאדסה וקיבל עליו את השם יוחנן.
מטוס צר-גוף

מטוס צר גוף ידוע גם כמטוס עם מעבר יחיד (narrow-body aircraft) הוא מטוס נוסעים אשר רוחב גוף המטוס הוא לרוב בין 3-4 מטרים, וסידור מושבים הוא בין 2 ל-6 בשורה, לאורך מעבר יחיד. מטוסים צרי גוף שטווח הטיסה שלהם לא מאפשר טיסות טראנסאטלנטיות או בין יבשתיות, ידועים כמטוסים אזוריים.
לעומת זאת, מטוס רחב גוף הוא מטוס גדול יותר, המכיל לרוב מספר מחלקות טיסה, אשר רוחב המטוס הוא בין 5 ל-7 מטרים, סידור המושבים לרוב הוא 7 עד 10 בשורה, לאורך מעבר כפול. לשם השוואה, מטוס רחב גוף טיפוסי מכיל בין 200 ל-600 נוסעים, ואילו למטוס צר הגוף הגדול ביותר (בואינג 757-300), כושר נשיאה מרבי של 289 נוסעים.
חזי דין

ביוגרפיה

דין החל לעסוק בקסמים מילדותו והתחיל ללמוד קסמים אצל הקוסם דיקו זוהר וכבר בגיל 9 החל להופיע. בגיל 15, ב-1995, זכה בתחרות קוסמים של האגודה לקידום אמנות הקסמים בישראל; הוא זכה בשנית ב-1998. בשנת 2000 זכה בתואר "קוסם העשור של ישראל" בכנס המילניום של אגודת הקוסמים. ב-2001 זכה באליפות בריטניה מטעם ארגון הקוסמים העולמי .I.B.M. ב-2002 הופיע בכנס הארגון האירופאי בלאקפול (Blackpool), וזכה בו בתואר "אלוף אירופה לקוסמים" (אחד משלושה אלופים).
דין ידוע באימון וביצוע קסמי "אקסטרים" (קסמים תוך סיכון חיים). בתחילת דרכו ביצע מופע בו שהה מספר דקות ללא אוויר במיכל זכוכית מלא מים ונחלץ ממנו. בהמשך ביצע קסם קלפים בו מצא קלף נבחר תוך כדי קפיצה ממנוף בגובה 100 מטר. ב-29 בדצמבר 2009 נכנס לקוביית קרח גדולה שהוצבה לבקשתו בכיכר רבין בתל אביב, שהה בה 64 שעות, ובכך שבר את שיא גינס בתחום זה (השיא הקודם נקבע על ידי דייוויד בליין בכיכר טיימס בניו יורק - 62 שעות). ב-1 ביולי 2010 נתלה הפוך וקשור בידיו בין מגדלי עזריאלי, באמצעות חבלים שהובערו, והצליח לחלץ את ידיו לפני שהחבלים נקרעו. ב-19 במאי 2011 שבר שיא גינס כאשר שהה 35 שעות בראש עמוד בגובה 25 מטר שהוכן עבורו בכיכר רבין, ללא רשת ביטחון (גם בתחום זה, שיא גינס הקודם היה שייך לבליין, 34 שעות); בסיום קפץ דין מראש העמוד אל ערימת ארגזי קרטון. חלק מהפעלולים צולמו ושודרו בטלוויזיה ובאינטרנט, בחדשות ובסדרות הטלוויזיה של דין.
דין הופיע במספר תוכניות וסדרות טלוויזיה משלו: "חזי דין מדהים" בערוץ 10 המתעדת קסמי אקסטרים שביצע (שתי עונות), סדרת הספיישלים "חזי דין עומד למות" בערוץ 10, ו"קסם רחוב עם חזי דין" בערוץ הילדים.
ביולי 2017 התחיל תוכנית חדשה בקשת, קסם אישי עם חזי דין בה הוא מבצע קסמים לסלבס.

חיים אישיים

בשנת 2017 התחתן עם הלן בארי, מנהלת תפעול בתכנית שחמטק לבתי ספר ולגני ילדים.
אמרפל

אמרפל  מלך שנער, נזכר בתנ"ך בספר בראשית, פרק י"ד כאחד ממלכי קואליציית ארבעת המלכים שהוקמה יחד עם אריוך מלך אלסר, כדרלעמר מלך עילם ותדעל מלך גוים, למטרת דיכוי מרד של חמשת מלכי כיכר הירדן ועמים נוספים באזור, שכרתו ביניהם ברית על מנת למרוד במלכי מסופוטמיה. אמרפל הוא הדמות הראשונה במקרא אליה מוצמד התואר מלך.
השם אמרפל נזכר גם בטקסטים באוגרית בתעתיק עמרפ כאשר האות ל' חסרה. על פי המקרא, שנער הוא למעשה שמה הקדום של בבל, כפי העולה ממעשה דור הפלגה: "וַיְהִי בְּנָסְעָם מִקֶּדֶם וַיִּמְצְאוּ בִקְעָה בְּאֶרֶץ שִׁנְעָר וַיֵּשְׁבוּ שָׁם... עַל כֵּן קָרָא שְׁמָהּ בָּבֶל כִּי שָׁם בָּלַל ה' שְׂפַת כָּל הָאָרֶץ וּמִשָּׁם הֱפִיצָם ה' עַל פְּנֵי כָּל הָאָרֶץ" (בראשית פרק י"א, פסוקים ב'; ט'), וכך היא גם הדעה הרווחת בקרב חוקרי המקרא, דבר המסתדר עם אחת ההשערות אשר נוטה לזהות את אמרפל עם חמורבי עצמו, שנודע גם כעמורפי. השערה אחרת מזהה אותו עם אובל-פי-אל השני מלך אשנונה.
חז"ל מזהים את אמרפל עם נמרוד שנקרא אמרפל "שאמר פול לכבשן האש" לאברהם אבינו, ואילו יוסף בן מתתיהו בספרו "קדמוניות היהודים" מציין, כי אמרפל היה אחד משרי הצבא של האשורים. בספרו קדמוניות היהודים מתאר יוסף בן מתתיהו כיצד בזזו ארבעה שרי צבא אלה את סוריה והגיעו לאזור סדום, כדי להלחם עם מלכי כיכר הירדן אשר מרדו באשור.
טופס 17

במערכת הבריאות בישראל, טופס 17 הוא טופס התחייבות מהגורם הרפואי המבטח (קופת חולים כללית, קופת חולים מכבי, קופת חולים מאוחדת, קופת חולים לאומית, ביטוח רפואי לעובדים זרים), עבור שירות רפואי לו זכאי המבוטח, מתוקף התקנות לחוק ביטוח בריאות ממלכתי, הכלול בסל הבריאות.

היסטוריה

מקור השם "טופס 17" הוא בקופת חולים כללית, אשר בשנות החמישים של המאה ה-20 הייתה מנפקת טופסי 17, מתוך פנקס עבה, אשר העתק של הטופס היה נשאר בסניף שבו "החבר" היה מבוטח. עד לעידן המחשב הטופס היה מונפק ידנית, וההעתק אשר היה נשאר במזכירות הסניף באמצעות נייר פחם, בדרך כלל לא היה קריא. בשנות הארבעים של המאה ה-20, היו נוהגים להשאיר במזכירות הקופה 2 העתקים, לפני עידן נייר הפחם, וכל הפרטים היו ממולאים בכתב יד. כיום טופס 17 מקביל ל"טופס התחייבות".
אלודרה

תכונות

אלודרה הוא על-ענק כחול מסוג ספקטרלי B5 Ia, מסתו מוערכת בכ-21 מסות שמש, רדיוסו פי 57 מרדיוס השמש, טמפרטורת פניו כ-15,000 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 33,000 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, ובערך כפול מכך בצרוף הקרינה בתחום העל-סגול. בהירותו של הכוכב משתנה בין דרגות 2.38 ו-2.48 במחזוריות של 4 ימים, 16 שעות ו-48 דקות והוא מסווג כמשתנה α בברבור. לאלודרה יש רוח סולרית חזקה שמהירותה מגיעה ל-590 קילומטרים לשנייה וכתוצאה מכך הוא מאבד כמיליונית של מסת שמש בשנה, בערך פי 30 מיליון מקצב איבוד המסה של השמש. למרות שגילו של הכוכב מוערך בפחות מ-10 מיליון שנים, הוא כבר נמצא בשלבי התפתחות מתקדמים אחרי שהמימן שבליבתו אזל. הכוכב צפוי להתקרר, להתנפח ולהפוך לעל-ענק אדום ולאחר מכן לסיים את חייו בסופרנובה.
הפרלמנט הלבנוני

מפלגות פוליטיות

בלבנון פועלות מספר רב של מפלגות. רבות מהן אינן אלא רשימות מועמדים שנוצרות אד-הוק לקראת הבחירות ומורכבות מדמויות מפתח בעלות השפעה. מפלגות אלה, על פי רוב, אינן ממשיכות להתקיים בתום הבחירות. רשימות אחרות הן אלה המבססות עצמן סביב דמות מרכזית אחת - בדרך כלל מנהיג פוליטי או אזורי. רק מפלגות מעטות מבססות את קיומן על אידאולוגיה מוצקה, גם אם כולן טוענות לכך. ההישג הפוליטי הגדול ביותר של מפלגה אחת היה זכייה ב-12.5% מהמושבים בפרלמנט, ועד לבחירות של שנת 2005 אף קואליציה לא הצליחה להשיג יותר משליש מהמושבים בו. הבחירות של 2005 היו הראשונות בהן הושג רוב מוחלט (72 מושבים מתוך 128), שניתן לברית שהנהיג סעד חרירי; ב-36 מתוך מושבים אלה זכתה מפלגתו של חרירי זרם העתיד. חזבאללה זכתה באותן בחירות ב-14 מושבים.

שיטת הבחירה

על שיטת הבחירה של אזורי בחירה עם מספר נציגים לכל אחד נמתחה ביקורת לאורך השנים מצד פוליטיקאים הטוענים כי הממשלה יכולה בקלות למתוח את גבולות אזורי הבחירה השונים. אזור הבחירה של בעבדה-עליי, למשל, נוצר בשנת 2000 ומאחד את האזור הדרוזי של עליי במזרח ביירות עם האזור הנוצרי בבעבדה. מצב דומה קיים בדרום המדינה, שם צריכים הנציגים הנוצרים לפנות לליבה של האוכלוסייה המוסלמית. פוליטיקאים רבים מהאופוזיציה טוענים כי בבחירות של השנים 1992, 1996 ו-2000 שונו גבולות אזורי הבחירה כך שייצרו רוב פרו-סורי. אחרים קוראים להפוך את המדינה כולה לאזור בחירה אחד (בדומה לשיטת הבחירות הנהוגה בישראל), אך שינוי כזה דורש את הסכמתם של כל הפלגים והעדות, ועל כן לא צפוי שיקרום עור וגידים.

יו"ר הפרלמנט

יו"ר הפרלמנט נבחר לכהונה של ארבע שנים, וחייב להיות מוסלמי שיעי (בהתאם לאמנה הלאומית). הוא מהווה חלק מהנהגת המדינה, לצד הנשיא (שחייב להיות נוצרי מרוני), וראש הממשלה (שחייב להיות מוסלמי סוני). סמכויותיו של יו"ר הפרלמנט נרחבות בצורה יוצאת דופן בהשוואה למדינות דמוקרטיות אחרות. שמורה לו, למשל, זכות וטו לכל הצעת חקיקה שמקבלת את אישור הפרלמנט. יו"ר הפרלמנט הנוכחי הוא יו"ר תנועת אמל, נביה ברי.
גדוד בגרמיאן

גדוד בגרמיאן (בארמנית: Բաղրամյան, בגאורגית: ბაგრამიან, ברוסית: Баграмяна) היה גדוד המורכב ברובו מארמנים המשינים שהתגוררו באבחזיה, שהוקם באבחזיה. במהלך מלחמת אבחזיה (1992-1993) הם נלחמו לצד כוחות הבדלנים האבחזים. הגדוד נקרא על שמו של המרשל הארמני-סובייטי המוערך, הובאנס בגרמיאן (Քրիստափորի Բաղրամյան), והוקם במטרה להגן על הארמנים המתגוררים באבחזיה מפני ההפרזה בשימוש בכוח על ידי צבא גאורגיה. הגדוד נוסד בפברואר-מרץ 1993, ומפקדה הראשון היה ואגארשאק אראמוביץ' קוסין (Вагаршак Арамович Косян).
הפלוגה הארמנית הראשונה הוקמה בנובמבר או בדצמבר 1992. הגדוד נוסד לאחר קרב גגרה, לאחר שהיו כבר ארבע פלוגות ארמניות בכוחות הבדלנים האבחזים, על ידי שר ההגנה של אבחזיה הבדני. לגדוד התגייסו גם ארמנים ממקומות אחרים. אף על פי שרוב הגדוד היה מורכב מארמנים השתייכו לגדוד גם רוסים, אבחזים, גרמנים ואף אזרים.
הפעולה הראשונה של הגדוד התקיימה ב-15 במרץ 1993, וב-4 ביולי של אותה שנה, הועברו חיילי הגדוד, יחד עם מיליציה של קונפדרציית עמי ההר של הקווקז ומיליציות אבחזיות, לכאורה על ידי כוחות ימיים רוסיים, לעיר טקווארצ'לי והם החלו משם בצפון מחוז סוחומי לכיוון העיר סוחומי. עד לסוף יום המחרת, ה-5 ביולי, הם כבשו את שרומה, טאמישי וקמאני, וגרמו לאבידות כבדות בקרב הגאורגים. באותו שבוע השתתף הגדוד בטבח קמאני. בספטמבר של אותה שנה השתתפו בטבח סוחומי. לאחר מכן השתתף הגדוד גם בקרבות בגולריפש ואוצ'מצ'ירה, ובסופו של דבר נשלחו למחוז גאלי. לאחר מכן נשלח הגדוד לעמק קודורי ליד הכפר לאטה, שם ספגו אבידות כבדות.
ב-10 במאי 1998, במהלך מלחמת אבחזיה השנייה, נפתחה אש על מבנים של המנהלה ותחנת הכוח במזיאורי. איש לא נפגע בהתקפה. סוכנות הידיעות פריים ניוז שבסיסה בטביליסי, דיווחה כי ההתקפה בוצעה על ידי הגדוד. פקידים גאורגיים רשמיים האשימו כי הגדוד נשלח על ידי השלטונות הבדלניים של אבחזיה כדי לבצע פעולות ענישה וטיהור אתני במחוז גאלי המפורז, שרוב אוכלוסייתו גאורגים, ולצבא אבחזיה אסור היה להיכנס אליו. לאחר המלחמה בוטל הגדוד.
אלפונסו הראשון, מלך אראגון

שנותיו הראשונות

שנותיו הראשונות של אלפונסו הועברו במנזר סירסה, שם הוא למד קרוא וכתוב ואת אמנות הלחימה. במהלך שלטונו של אחיו הוא השתתף בקרב על העיר וסקה, שהפכה לעיר הגדולה בממלכה ולבירה החדשה. הוא גם השתתף במסעותיו של אל סיד לוולנסיה. רצף של מיתות הובילו את אלפונסו על כס השלטון, שכן ילדיו של אחיו, איזבל ופדרו, מתו ב-1103 ו-1104 בהתאמה.

נישואים

ב-1109 אלפונסו הראשון, שהיה נחשב לרווק מושבע, נשא לאשה את אורקה, מלכת לאון, אישה שאפתנית ומלאת תשוקה שלא התאים לה להיות כפופה לבעלה. הנישואים אורגנו על ידי אביה של אורקה, אלפונסו השישי, מלך לאון, כדי לאחד את שתי המדינות הנוצריות החשובות באזור נגד האלמורבידים תחת מנהיג צבאי מוכשר. אך אורקה לא הרפתה מזכותה להיות מלכה בזכות עצמה והיא גם לא למדה צניעות מהי בבית הפוליגמי של אביה. אלפונסו ואורקה רבו באכזריות והריב הידרדר למלחמת אזרחים של ממש. אלפונסו היה לוחם טוב יותר מאויביו אולם צבא אראגון לא היה גדול מספיק כדי לשמור על קסטיליה ולאון בתוך הממלכה. בסופו של דבר בוטלו הנישואים על ידי האפיפיור, תחת העילה שהשניים היו קרובי משפחה רחוקים.

רקונקיסטה

ארבע שנות המלוכה הראשונות של אלפונסו הועברו במלחמה כמעט רצופה עם המורים, בה הוא כבש מידיהם שטחים רבים. בשנים הבאות הוא היה עסוק עם מלחמתו נגד אשתו, והוא המשיך בכיבושיו רק ב-1117. בשנת 1118 מועצת טולוז הכריזה על כיבוש סרגוסה כעל מסע צלב, וצרפתים רבים הצטרפו לכוחותיו של אלפונסו. בסוף מאי של אותה שנה הצבא החל במצור על העיר, שנמשך עד לנפילתה ב-18 בדצמבר. אלפונסו המשיך במסע כיבושים אדיר באזורי קטלוניה ואנדלוסיה. בפשיטה גדולה שנערכה בשנת 1125 על העיר המורית גרנדה הוא הצליח להוציא את רוב תושביה הנוצרים, ובשנת 1128 הוא חתם על הסכם שלום עם אלפונסו השביעי, מלך לאון, שביסס את הגבול בין שתי הממלכות.
במהלך המצור על העיר באיון שבמחוז אקיטן בשנת 1131, שלוש שנים לפני מותו, אלפונסו פרסם צוואה ובה הכריז כי הוא משאיר את ממלכתו לשלושה מסדרים דתיים עצמאיים שבסיסם בארץ הקודש: הטמפלרים, ההוספיטלרים ומסדר אבירי הקבר הקדוש. צוואה זו הפליאה היסטוריונים רבים עד היום, שכן היא נראית כמחווה ביזארית של אדיקות דתית שלא התאימה לאופיו של אלפונסו, ושבעצם הרסה את מפעל חייו. יש המאמינים כי אלפונסו התכוון לגרום לכך שהאפיפיורות וכן האצולה האדוקה של קסטיליה יתרגשו מצוואה המראה אדיקות רבה כל כך ולכן ימנעו מבנה של אורקה, אלפונסו השביעי, לקחת לעצמו את ממלכת אראגון.

מותו

המבצע הצבאי האחרון של אלפונסו היה בעיר פראגה, שם גארסיה רמירז, מלך נווארה העתידי, נלחם לצידו. אלפונסו מת מספר חודשים לאחר מכן. צוואתו לא כובדה: אצילי אראגון הוציאו את אחיו של אלפונסו, רמירו, מהמנזר בו הוא שהה, הכריזו עליו כמלך אראגון, וחיתנו אותו ללא הסכמת האפיפיור לאגנס, בתו של דוכס אקיטן. אצילי נווארה, לעומת זאת, הכריזו על עצמאותם בכך שהכריזו על גארסיה רמירז כמלך פמפלונה.
יוסף חריף

ביוגרפיה

יוסף חריף נולד בשנת 1929 באוקראינה למשפחה דתית ציונית. בשנת 1936 עלה לארץ ישראל עם משפחתו, והמשפחה התיישבה בתל אביב. אביו, הרב בן ציון פנדלר-חריף, בן לשושלת רבנית, מונה לכהן כרב בית הכנסת "רמה" ברחוב בן יהודה בתל אביב ושימש בתפקיד זה שנים רבות.
חריף לא בחר בדרך הרבנות כמצופה מנצר לשושלת רבנים, ובחר לעסוק בעיתונאות. את דרכו העיתונאית החל בתחילת שנות ה-50 ככתב בעיתון "הבוקר", עיתון מפלגת הציונים הכלליים. בתחילת שנות ה-60 הוזמן על ידי עורך "מעריב", אריה דיסנצ'יק, להצטרף לצוות הכותבים בעיתונו. תחילה שימש ככתב בכנסת, ולאחר מכן התמנה לפרשן מדיני של "מעריב".
חריף נחשב כבר-סמכא בנושאים מדיניים וכעיתונאי בעל ניתוחים מעמיקים ובעל מקורות מידע מעולים בהיותו מקורב לראשי המדינה והמערכת הפוליטית והמדינית. הדבר אִפשר לו לחשוף גילויים רבים ראשוניים ואמינים על המתרחש מאחורי הקלעים במערכת הפוליטית והמדינית.
בצד ידיעות וכתבות יומיומיות על הנעשה בשדה הפוליטי והמדיני בארץ פרסם חריף מאמר קבוע ב"מעריב" שפורסם בדף של יום שישי ובו סיכם וניתח את השבוע שחלף בנושאים המדיניים הפוליטיים.
בשנות ה-80 היה חריף ממקימי היחידה לעיתונות ותקשורת באוניברסיטת בר-אילן, הוא אף לימד בה. אחר כך מונה למנהל סניף "מעריב" בירושלים. במהלך שנות ה-90 פרש ממערכת "מעריב", אך המשיך לכתוב במסגרתו עד שנת 2008 טור דעות שבועי.
יוסף חריף נפטר ב-18 באפריל 2013, בגיל 84, ונקבר בבית העלמין גבעת שאול בירושלים.
הותיר אחריו את אשתו רות, שני בנים ובת ונכדים. בנו הוא איש התקשורת ד"ר חגי חריף ממגישי התוכנית "במוצאי יום מנוחה" המשודרת מדי מוצאי שבת בגלי צה"ל.