google/wiki40b huggingface dataset:
קתרינה וודוויל

משפחתה וצעירותה

קתרינה הייתה ביתם של הברון ריצ'רד וודוויל וג'קטה מלוקסנבורג, וככל הנראה הייתה הצעירה מבין 15 ילדיהם. אחותה הבכורה אליזבת כבר הייתה בעת לידתה נשואה לסר ג'ון גריי ואמא לשניים.
מעט מאוד ידוע על ילדותה של קתרינה, שככל הנראה גדלה והתחנכה ביחד עם אחותה מרי, המבוגרת ממנה בשנתיים. ייתכן שקתרינה הייתה נשארת בת אצולה אלמונית ממעמד נמוך ונישאת בהתאם, אילולי נישואיה של אחותה אליזבת לאדוארד הרביעי בשנת 1464, לאחר שהתאלמנה מבעלה במהלך מלחמת השושנים.

נישואיה

אדוארד הרביעי דאג לקדם את בני משפחתו, בין השאר על ידי נישואי כמה מהאחים לבית וודוויל למשפחות האצולה. מעט לפני הכתרתה של אליזבת למלכה ב-1465, נישאה קתרינה בת השש להנרי סטפורד, דוכס בקינגהאם בן ה11. לפי דומיניק מנצ'יני, הדוכס הצעיר התרעם על הנישואים למישהי ממעמד נמוך משלו.
לאחר נישואי אדוארד ואליזבת, הועברו הנרי, עם אשתו קתרינה ואחיו הצעיר לחסותה של המלכה.

דוכסית בדפורד

מעמדה של קתרינה השתנה פעם נוספת עם ניצחונו של הנרי השביעי על ריצ'רד השלישי בקרב בוסוורת'. קתרינה נישאה לג'ספר טיודור, דודו של המלך החדש, שהוכתר לדוכס בדפורד. המשטר החדש חנן את דוכס בקינגהאם המנוח, והעניק לקתרינה את זכויותיה ואת חלקה בצוואת בעלה. הסכום הלא מבוטל שהגיע לידיה ביסס את מעמדו של בעלה כנציגו של המלך בווילס.
ג'ספר טיודור נפטר ב-21 בדצמבר 1491. בצוואתו הזכיר את קתרינה במשפט יחיד, כבדרך אגב. לקתרינה וג'ספר לא היו ילדים משותפים.

שנותיה האחרונות

ב-24 בנובמבר 1496, נישאה קתרינה בשלישית לריצ'רד וינגפילד, אדם שהיה צעיר ממנה ב-12 שנים. ווינגפילד עבד ככל הנראה בשירותה של הדוכסית לפני נישואיהם. השניים נישאו ללא אישור מלכותי, והקנס על כך לא שולם עד למותה של קתרינה בשנת 1497, והועבר לבנה הבכור אדוארד.
אף על פי שנישא בשנית, זכר וינגפילד את אשתו הראשונה ובצוואתו ביקש לקיים מיסות למען נשמתה.

אזכורים בספרות

קתרינה וודוויל היא מהדמויות שנעלמו מהתיעוד הספרותי וההיסטורי באופן יחסי. למרות זאת, היא הדמות הראשית ברומן ההיסטורי של סוזן היגנבות'ן "הכתר הגנוב" שיצא ב-2010, ונזכרת בקצרה ברומנים התקופתיים של פיליפה גרגורי "המלכה הלבנה", "המלכה האדומה" ו"הנסיכה הלבנה".
יומנו של חנון (סרט)

עלילת הסרט

הסרט מספר על ילד בשם גרג הפלי, המתחיל ללמוד בחטיבת ביניים, ומתוארות קורותיו בה. כאשר גרג עולה לחטיבה, הוא מדרג את עצמו במקום ה-19 בסולם הפופולריות, ומנסה כמה שיותר לעלות דרגה. משימה זאת קשה עליו במיוחד בגלל חברו, ראולי ג'פרסון. בגלל שהוריו של ראולי עשירים, הוא נהיה ילדותי. במהלך הסרט גרג מנסה לשנות את ראולי, ובמקביל מנסה למצוא משהו שיעזור לו להיות פופולרי יותר. גרג וראולי פוגשים את אנג'י, נערה העורכת את עיתון בית הספר, שמספרת להם שלא צריך להיות מגניב. גרג לא מקשיב לה וממשיך עם הדרך שלו. הוא נרשם להיאבקות ביחד עם ראולי, אך מובס על ידי פרגלי. יום לאחר מכן הוא עולה במשקל כדי להיאבק בראולי, אך נתקע עם פטי פארל, הילדה הכי שנואה עליו. מתברר שהוריה של פטי איימו לתבוע את בית הספר אם לא יתנו לביתם להיות בנבחרת ההיאבקות. גרג מפסיד גם לה, ואנג'י מפרסמת על מקרה זה בעיתון. בליל כל הקדושים הולכים גרג וראולי לאזור הצפוני כדי לקבל ממתקים, ונתקעים בחבורה של בחורים שרודפים אחריהם, אך בסופו של דבר הם מתחמקים מהם. גרג גורר את ראולי להיות במשמרות הבטיחות. לאחר משחק מוזר, ראולי שובר את ידו, והבנות מטפלות בו. גרג נאלץ ללכת עם ילדי הגן לבד מאחר שראולי לא רוצה להרטיב את הגבס שלו. גרג מבהיל את הילדים, כאשר הוא רואה את החבורה שהוא פגש בליל כל הקדושים, ומסתיר אותם בבור הביטחון. אחת השכנות רואה אותו, אך בגלל שראולי השאיל לגרג את המעיל שלו, היא חושבת שזה הוא. היא מתלוננת על כך, וראולי מושעה מתפקידו. בסוף גרג מספר לראולי שהוא זה שהבהיל את הילדים, וראולי כועס. בסוף משעים את גרג מתפקידו וראולי חוזר, ואפילו עולה בדרגה. ראולי כבר לא רוצה להיות חבר של גרג ולכן מסתובב עם קולין. בריקוד האימהות ראולי אפילו נהיה מסמר הערב למרות שגרג ציפה שהוא יעשה מעצמו צחוק. בסוף הסרט ראולי וגרג מנהלים מלחמה, עד שהחבורה באה וגורמת לראולי לאכול את הגבינה. לאחר שהחבורה הולכת, שאר התלמידים מנסים לגלות מה קרה באמת. בסוף גרג אומר שהוא אכל את הגבינה, וכולם בורחים. אנג'י משבחת את גרג על המעשה, והוא וראולי חוזרים להיות חברים, ובספר המחזור הם מתויגים בתור "החברים הכי חמודים".

סרטי המשך

הסרט השני הוא על הספר השני ("רודריק שולט") אך עורבבו בו קטעים מהספר השלישי ("הקש האחרון"), הוא יצא ב-25 במרץ 2011, בהפצת חברת פוקס המאה ה-20.
הסרט השלישי הוא על הספר הרביעי ("קיץ קטלני") יצא ב-3 באוגוסט 2012 בהפצת חברת פוקס המאה ה-20.
הסרט הרביעי הוא על הספר התשיעי ("חופשה על גלגלים") יצא ב-19 במאי 2017 בהפצת חברת פוקס המאה ה-20.
אקדח שירות

אקדח שירות הוא אקדח המשמש ככלי הנשק הקל התקני של ארגון ביטחוני, כגון משטרה, סוכנות ביון, חברת אבטחה או צבא. אקדח השירות משמש ככלי נשק אישי לצורכי הגנה עצמית אך גם משמש לצרכים מבצעיים. אקדח השירות נפוץ יותר בעיקר בשירותי ביטחון אזרחיים כגון משטרה וסוכנויות ביון מאחר שהוא קטן ולכן קל להסתרה ולנשיאה. בצבאות נוטים להעדיף לצייד את הלוחמים ברובה שירות וזאת מאחר שהאקדח לא יעיל מספיק בשדה קרב עקב טווח הירי המוגבל מאוד שלו (עד ל-50 מטר) וכוח האש הקטן שלו יחסית לרובה. עם זאת, ישנם צבאות המציידים את כלל החיילים גם באקדח שירות למטרות הגנה עצמית ונשק גיבוי בשדה הקרב.
הסיבות לציוד כלל הלוחמים/שוטרים/סוכנים באקדח אחיד הן החיסכון הגדול בלוגיסטיקה, תחזוקה ותחמושת שמאפשרת יצירת מערך אחיד ופרישתו בכלל היחידות והיחידות הלוחמות בפרט. החזקת מערך אחד של תחמושת וחלקי חילוף המיועדים לכלי אחד ונגזרותיו הוא זול ופשוט בהרבה מאשר החזקת מספר מערכי חימוש לשלל אקדחים כל אחד עם התחמושת וחלקי החילוף הייחודיים לו. פישוט נוסף הוא בהכשרה ואימונים, הנובעים משימוש בכלי אחד ונגזרותיו, המאפשרת יצירת תורת הדרכה אחידה. עם זאת, בגופים רבים קיים חופש מסוים בבחירת האקדח, המאפשר לכל שוטר או סוכן לבחור באקדח הנוח לו.
במשטרת ישראל, מאז שנות ה-80 של המאה ה-20, אקדח השירות היה היריחו 941 תוצרת התעשייה הצבאית. באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 השב"כ והיחידות המיוחדות של המשטרה (כגון הימ"מ) הצטיידו באקדחי הגלוק (דגמי גלוק 17 וגלוק 19C) כאקדח השירות. עובדה זו העלתה את המוניטין של הגלוק בישראל, שגם כך נחשב לאחד האקדחים הטובים בעולם. בסוף עשור השני של המאה ה-21 החליטה משטרת ישראל על הפיכת הגלוק לאקדח השירות שלה במקום היריחו.
בצה"ל אין אקדח שירות לכלל החיילים, והלוחמים מצוידים ברובה שירות במקום. לוחמי היחידות המובחרות חמושים גם באקדחים ואילו קצינים יכולים לרכוש אקדח להגנה עצמית באופן פרטני (הדגם נקבע לפי העדפתם האישית).
בצבא ארצות הברית אקדח השירות במשך שנים רבות היה הקולט M1911 המיתולוגי שנחשב לאחד האקדחים הטובים ביותר שפותחו באמריקה. ב-1985 הוא הוחלף בברטה M9, אך האקדח החדש זכה לביקורות שליליות וכעת נשקלת החלפתו.
מרגרט מקינטאייר

ביוגרפיה

מקינטאייר נולדה בדטרויט שבמישיגן. היא בוגרת תואר באומניות הבמה מאוניברסיטת דרום קליפורניה. היא למדה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון שבבריטניה. 
היא שיחקה במספר הצגות בתיאטראות ברודוויי ובאוף ברודוויי בתחילת הקריירה שלה.
ב-1994 הופיעה בפרק של "סיינפלד" כמיס רוד איילנד המתמודדת בתחרות מיס אמריקה ויוצאת עם ג'רי.
היא הופיעה בין היתר בסדרות הטלוויזיה "אלי מקביל" ו"המשפט של איימי". 
ב-2004 שיחקה לצד אוון פיטרס בסדרה "הימים" בABC. ב-2006 החלה לשחק את התפקיד הראשי בסדרה "קייל XY".
ב-2009 החלה לשחק את דמותה של שריף פורבס בסדרה "יומני הערפד".
יאיר ניצני

ביוגרפיה

ניצני נולד בבאר שבע למרים, ילידת פולין, ולאנצו יליד איטליה, ולו שני אחים. אביו, אנצו ניצני, נמנה עם מפתחי התעשייה הכימית הממשלתית בישראל. גדל והתחנך בבאר שבע וחיפה. לאחר שירותו הצבאי בחיל התותחנים ובגלי צה"ל, התפרסם ניצני בשנות השמונים כקלידן להקת "תיסלם". הוא כתב ללהקה מספר שירים, שהמפורסמים ביניהם הם "רדיו חזק", "פרצופה של המדינה", "תנו לי רוקנ'רול", "עוד פגישה" ו"לראות אותה היום". סימן ההיכר שלו בלהקה היה ברז שהודבק למצחו.
לאחר התפרקות הלהקה, בסוף 1983, השתתף יחד עם ארז טל ואברי גלעד בתוכנית הקאלט "מה יש" בגלי צה"ל ובתוכנית "העולם הערב" בערוץ 2 הניסיוני. כמו כן התמנה ניצני למנכ"ל "הד ארצי", והיה אחראי לתגליות כמו החברים של נטאשה, נוער שוליים, אדם ועוד מספר הרכבים מצליחים שהחלו לפעול לקראת סוף שנות ה-80 וכן היה מהמעורבים בתחילת הקריירה הבינלאומית של עפרה חזה. ב-1990 עזב את "הד ארצי" והקים את "יאיר ניצני מוזיקה", שהיא חברה לטיפול בזכויות יוצרים לפרסומות.
בקריירת הסולו שלו התפרסם, בין היתר, שירו "האשם תמיד", שהתבסס על דמות פרודית על שדרן רדיו קהיר מהתוכנית "מה יש", וכן "שיר המנגל" עם השחקנית גני תמיר, שהיא גרסת כיסוי היתולית לשיר "Brother Louie" של Modern Talking.
ניצני העלה תוכניות יחיד ועד שנת 2005 כתב והגיש את שלוש העונות של תוכנית הסאטירה בערוץ 10 "אחורי החדשות". משנת 2006 התחיל להנחות את תוכנית הראיונות "עושים צחוק", שהנחה בעונתה הקודמת עידן אלתרמן. ב-2007 הנחה את תוכנית הסאטירה "גלגל החדשות". ב-2008 הגיש ברדיו 99 תוכנית יומית בשם "רדיו חזק", בה אירח אומנים ישראלים. בשנת 2010 הגיש מדי יום ראשון בגל"צ את תוכנית הרדיו "ציפורי לילה ולהקתן" עם יזהר אשדות. יחד עם המאמן האישי אלון גל השיק ביוני 2010 את מדיה באז, מכללה לניהול עסקי מוזיקה, בידור ומדיה.
בשנת 2011 צורף ניצני לפאנל השופטים של תוכנית הריאליטי "כוכב נולד". בנוסף, החל גם להגיש תוכנית שבועית בערוץ 8 במסגר רצועת השידור "הינשופים", העוסקת בתרבות דיגיטלית ובחידושים טכנולוגיים. בשנה זו החל ניצני לכתוב את הטור השבועי "מרים גבה" במוסף שישבת של "ישראל היום" אותו הוא כותב ברציפות עד היום (2019).
בדצמבר 2012 החל להגיש את מגזין התרבות "קצת גבוה" בערוץ 10. ב-2014 יצא לאור ספרו "מרים גבה" - קובץ מאמרים שלו שהתפרסמו ב"ישראל היום", וכן החל להגיש את התוכנית "פותחים את הבוקר" בגלי צה"ל.
בשנת 2018 הנחה את העונה השנייה של התוכנית "העולם עצוב אז צוחקים" בטלוויזיה החינוכית. התוכנית הייתה מועמדת לפרס האקדמיה כתוכנית התרבות הטובה לשנת 2018.
ניצני נשוי לדרורית ולהם שלוש בנות ובן מאומץ.
עודד ערן (בנקאי)

עודד ערן (נולד ב-1955) הוא עורך דין ישראלי, המכהן כיושב ראש מועצת המנהלים של בנק הפועלים.
ערן סיים ב-1983 לימודי תואר שני במשפטים באוניברסיטת תל אביב. במקביל, התמחה ועבד במשרד עו"ד פרופסור יוסף גרוס. בשנים 1983–1987 עבד כעורך דין בארצות הברית. בשנים 1987–2010 היה שותף במשרד עורכי דין גולדפרב, לוי, ערן, מאירי, צפריר ושות'. אחרי איחוד המשרד עם משרד מ. זליגמן ושות', והקמת משרד גולדפרב זליגמן - עורכי דין, שימש כיועץ מיוחד למשרד. באותה תקופה יעץ גם לאנשי עסקים שונים, והשלים לימודי תואר שני בספרות. 
ערן ליוה כעורך דין את בנק הפעולים, ואת בעלת השליטה בבנק, שרי אריסון. ב-18 בפברואר 2016 מונה כדירקטור בבנק. ב-29 בנובמבר 2016 הודיע בנק הפועלים על מינויו לתפקיד יו"ר מועצת המנהלים, במקום יאיר סרוסי שהתפטר. ב-1 בינואר 2017 נכנס לתפקידו.   
ערן נשוי ואב לשלושה.
ג'ונתן קריגן

ביוגרפיה

קריגן נולד בלינקולנשייר שבאנגליה. הופעת הבכורה שלו על המסך הייתה בווידאו קליפ של השיר "Life Is Sweet" של The Chemical Brothers. בסדרה "Peak Practice" שיחק בתפקיד המטפס יואן הארווי.
ב-2001 כיכב קריגן בתפקיד השוטר סטיב טריינור, ובנוסף הלחין את נעימת הנושא של הסדרה.
ב-5 בספטמבר 2004 הופיע קריגן לראשונה בתפקיד השוטר רוב ווקר בסדרת הדרמה הוותיקה "בקצב הלב" שמתרחשת בשנות ה-60 של המאה העשרים בצפון ריידינג ביורקשייר. רוב היה דמות פופולרית מאוד והיה תמיד במרכז העניינים. הייתה לו מערכת יחסים עם הלן טרנט (בגילומה של סופי וורד). באפריל 2007 הודיע קריגן על החלטתו לעזוב את הסדרה. בעונות הבאות השחקן הסקוטי ג'וזף מקפאדן תפס את מקומו בתפקיד ג'ו מייסון שוטר העיירה.
במאי 2010 הופיע קריגן בפרק בעונה השביעית של סדרת הפשע האמריקאית "NCIS" בתפקיד רקס קרהארט.
ב-2012 שיחק קריגן בסרטו של ריצ'רד ג'ונסון "The Somnambulists" על אודות גברים ונשים בצבא הבריטי ועל פעילותם בבצרה בתקופת מלחמת עיראק. הוא הלחין חלק מהפסקול המקורי של הסרט כולל נעימת הפתיחה.
עוד ב-2012 שיחק בתפקיד ג'ון אלקין בסרט הטלוויזיה "The Best Possible Taste" של ערוץ BBC Four, על הביוגרפיה של קני אוורט. הוא הופיע בסרט "דיאנה" בכיכובה של נעמי ווטס ובבימויו של אוליבר הירשבייגל, שיצא לאקרנים ב-2013.
ב-2014 גילם קריגן את דמותו של ניל בסדרת הדרמה "במועדון" וחזר לגלם את אותה דמות בעונה השנייה ב-2016.
קריגן הופיע בסרט "FLiM" מאת רפאלו דגרוטולה, וגם כתב את הפסקול המקורי לסרט.
ב-2015 השתתף קריגן בסדרת הדרמה "החמישייה" שכתב הרלן קובן בתפקיד איש עסקים אמריקאי בשם סטיוארט קריו. עוד באותה שנה שיחק בעונה השנייה של הסדרה "במועדון" ששודרה ב-2016.

חיים אישיים

קריגן נשוי לשחקנית שלי קון. ב-2012 נולד בנם המשותף אוסקר.
שידור רדיו בישראל

הרדיו של המחתרות

ב-1940 הוקמה תחנת הרדיו המחתרתית של ארגון ההגנה ששמה היה "קול ישראל". ב-1947 שידרה התחנה בשידור חי מול חופי חיפה מהאונייה אקסודוס. גם המחתרות האחרות ניצלו את אמצעי התקשורת. לח"י התחילה לשדר מדירת גג ברחוב רוקח 17 ברמת גן. תחנת השידור שלהם שהייתה ברחוב השומר בתל אביב נתפסה על ידי הבריטים ואחת השדרניות המפורסמות של התחנה, גאולה כהן, נאסרה.

הרדיו האזורי

עוד בתקופת המנדט, התקיימו שידורי רדיו אזוריים בארץ ישראל, הן בתחנות של המנדט, והן בתחנות של המחתרות. בין השאר התקיימה בירושלים תחנת "קול המגן", תחנה בחיפה, תחנת "קול הנגב", ותחנת "קול הגליל".
עם הקמת מדינת ישראל, שידורי קול ישראל בוצעו ממספר משדרים אשר לא סיפקו כיסוי קליטה בכל רחבי ישראל. עם הזמן הוקמו משדרים על מנת להרחיב את הכיסוי לעוד אזורים. בחלק מהמשדרים בוצעו שידורים בעלי אופי מקומי, ובנוסף שידור בסינדיקציה של קול ישראל בחלק מהזמן. עם הזמן חוברו המשדרים לשידורי קול ישראל באופן מלא והשידורים המקומיים פסקו.
יוזמות נוספות להקמת רדיו אזורי במסגרת קול ישראל המשיכו עד שנות השמונים, למשל בהקמת תחנת רדיו מקומית באילת.
בשנת 1990 נחקק חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו התש"ן - 1990 המסדיר את הקמתן של תחנות רדיו אזורי המופעלות על ידי בעלי זיכיון פרטיים, ואינן ממומנות בעזרת אגרת הרדיו והטלוויזיה אלא בדרך מסחרית (מכירת זמן פרסום), תחת פיקוח ציבורי. לפי החוק הזיכיון מוענק לארבע שנים בהליך של מכרז. המועצה רשאית להאריך את הזיכיון ללא מכרז לשתי תקופות נוספות של ארבע שנים כל אחת, לפי שיקול דעתה, בהתאם לביצועי בעל הזיכיון.
בדצמבר 1994 פורסמו המכרזים הראשונים לתחנות רדיו אזורי, ובתום הליך המכרז נבחרו ארבע התחנות שעלו לאוויר ב-1 בספטמבר 1995. תחנות ששידרו לאזורים ירושלים רבתי {רדיו ירושלים), המרכז (רדיו ללא הפסקה), חיפה והמפרץ (רדיו חיפה) ואילת (רדיו קול הים האדום). בדצמבר 1995, התפרסם גל מכרזים השני למתן זיכיונות לשידורי רדיו אזורי (גל 2), בעבור שמונה אזורים נוספים: תחנה בשפה הערבית בצפון, אזור העמקים, הכרמל והמפרץ, עמק חפר, השרון, גוש דן, תחנה דתית בגוש דן ושפלת יהודה. תחנות שהחלו לשדר במהלך 1996 ו-1997. "הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו" חילקה את התדרים (המצומצמים) בין תחנות הרדיו האזוריות ולכל תחנה יש לפחות תדר FM אחד משלה.
התחנות, בעיקר הפריפריאליות, משרתות היטב את מטרתן (אחוזי ההאזנה להן גבוהים מאלה של התחנות הארציות באזורן) פונות אל אוכלוסיות האזור ונותנות מענה לצרכיהן (חדשות אזוריות; מידע אזורי לציבור; תוכניות צרכנות; תוכניות שבהן ראשי רשויות באזור עונים לשאלות מאזינים; סיקור אירועי אקטואליה, בידור וספורט המתרחשים באזור).
התחנות התקשו לתרגם הצלחה זו למונחים כלכליים וחמש שנים לאחר הקמתם 40% מהתחנות פעלו בהפסד וחלקם לא הצליחו להחזיר את השקעתן בתום ארבע שנות הזיכיון. ההכנסות המצרפיות של תחנות הרדיו האזורי בשנת 2001 הסתכמו ב-99 מיליון שקל.
עקבות דיגיטליים

עקבות דיגיטליים הם נתונים אישיים הנאספים אודות המשתמשים ברשת האינטרנטית או מאוחסנים ברשת על ידי ארגונים בעלי זיקה מקוונת.

סוגי עקבות הדיגיטליים

כל פעולה שנעשית בכל אמצעי דיגיטלי שהוא, לרבות אינטרנט, כרטיסי אשראי, מכשירים סלולריים ועוד, משאירה סימן. מכאן שכל פעילות במרחב הווירטואלי משאירה אחריה עקבות דיגיטליים. אלה כוללים צילומים, מילים, קובצי שמע, מספרי חיוג, הודעות דואר אלקטרוני, נתוני חיפוש וידאו וכולי, שניתן לאתר ולקשר לאדם מסוים.
ישנם שני סוגים עיקריים לעקבות דיגיטליים - עקבות פסיביים ועקבות אקטיביים. עקבות פסיביים נוצרים כאשר הנתונים נאספים ללא ידיעת הבעלים/המשתמש, ואילו עקבות אקטיביים נוצרים כאשר המידע האישי פורסם בכוונה תחילה על ידי משתמש לצורך שיתוף מידע אישי באמצעות אתרי אינטרנט שונים או בפלטפורמות השונות של המדיה החברתית.
עקבות דיגיטליים אינם מהווים זהות אישית או דרכון דיגיטלי. התוכן והנתונים הנאספים משפיעים על זכות הפרטיות ברשת, על אמון, על ביטחון אישי, על מוניטין דיגיטלי ועוד. ככל שהעולם הדיגיטלי מתרחב לתחומי חיים נוספים, בעלות על מידע, בעיקר מידע אישי, הופך לנושא חשוב יותר.
ניתן להשתמש בטביעת הרגל הדיגיטלית כדי להסיק מידע אישי, כגון תכונות דמוגרפיות, נטייה מינית, גזע, והשקפות דתיות ופוליטיות. מידע זה הנמצא ברשת ללא ידיעת האנשים, חושף או מדליף גם מידע פסיכולוגי פרטי לתוך המישור החברתי.

עקבות דיגיטליים באתרי רשתות החברתיות

בכל שנה יוצרים הגולשים באינטרנט כמויות עצומות של נתונים כעקבות דיגיטליים . בפעילות ברשתות החברתיות, חושפים הגולשים פרטים ומידע אודות עצמם באופן מכוון ומשאירים עקבות באופן מודע. המידע כולל בין היתר תמונות, מחשבות, עמדות, חברים ומכרים, ואירועים בהם נכחו, וכך נוצר מצב שהדמות הווירטואלית הפכה זהה כמעט לחלוטין לזהות הווירטואלית. פייסבוק אוספת עקבות דיגיטליים מכל דף באינטרנט שהלוגו שלה מופיע בו, גם אם לגולש אין חשבון פייסבוק, או שאינו מחובר אליו. בשנת 2011 פנה צעיר אוסטרי לחברת פייסבוק, בבקשה לקבל את כל הפרטים אודותיו שנמצאים בידיה. הצעיר קיבל לידיו למעלה מ-1,200 קבצים המכילים את כל היסטוריית השימוש שלו ברשת, פרטי ההתחברות שלו, הודעות, פרסומים, בקשות חברות ועוד.

השלכות כלכליות של עקבות דיגיטליים

ניתוח מידע מעקבות דיגיטליים מאפשר לחברות לייעד תוכן שיווקי ספציפי לצרכנים, למפרסמים לאתר את התנועות הרשתיות ולמעסיקים לבדוק את הרקע האישי של מועמד לעבודה. כמו כן, חברות עסקיות שבעבר נהגו "לבנות חומות" על-מנת להגן על מידע רגיש שברשותם נדרשות לשנות גישה משום שמידע זולג לרשת גם מגורמים חיצוניים (לקוחות וספקים, למשל). החברות משתמשות בטכנולוגיות החדשות על מנת לנטר ולנהל את העקבות הדיגיטליים של החברה והנוכחות המקוונת שלה.
רסן (עיר)

היסטוריה

היישוב נוסד בראשית המאה ה-11, עת נשלט האזור על ידי האימפריה הבולגרית הראשונה. לאחר קרב בלאסיצה במסגרתו הביס צבא האימפריה הביזאנטית בהנהגת הקיסר בסיליוס השני את הצבא הבולגרי בהנהגת הצאר סמואיל הראשון, נשבו אלפי חיילים בולגרים על ידי הביזאנטים. הביזאנטים עקרו את עינו האחת של כל שבוי כדי להטיל מורא על הבולגרים. מקצת מהחיילים הנכים התיישבו לאחר שחרורם מהשבי באזור העיר המודרנית והקימו ישוב אותו כינו הביזאנטים: Asamati שמשמעו "היישוב של בעלי העין האחת". במהלך המאה ה-14 נכבש המקום על ידי האימפריה העות'מאנית. לאחר מלחמת הבלקן השנייה הועבר היישוב לחזקת
ממלכת סרביה.
באפריל 1941, לאחר כיבוש ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית הייתה העיר אזור גבול בין השטח שנמסר לחזקת האיטלקים ובין השטח שנמסר לחזרת הבולגרים. ב-11 בספטמבר 1944 שוחררה העיר על ידי הפרטיזנים של טיטו ונכללה בשטח יוגוסלביה. ב-1991, עם הקמת מקדוניה נכללה רסן בשטחה.

דמוגרפיה

מנתוני מפקד האוכלוסין שנערך ב-2002 עולה, כי מבחינת התמהיל האתני 73.5 אחוזים מהתושבים היו מקדונים, 15.7 אחוזים היו טורקים, 3.7 אחוזים אלבנים והשאר בני מיעוטים שונים. 73 אחוזים החזיקו בדת הנוצרית אורתודוקסית ו-26 אחוזים היו מוסלמים סונים.

אקלים

ברסן שורר אקלים ממוזג יבשתי עם השפעה ממתנת מכיוון אגם פרספה המעניקה לו מאפיינים מסוימים של אקלים ים-תיכוני. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 10.2ᵒc וערכי הקיצון הממוצעים נעים מ-21ᵒc ביולי ועד 0.3ᵒc בינואר. אחוז הלחות השנתי הממוצע הוא 64 אחוזים.
L'information d'Israel

ל'אינפורמסיון דיזראל היה עיתון יומי בצרפתית שהופיע בישראל בשנת 1957. העיתון הוקם על ידי נתנאל טוני גרין, שעלה באותה שנה מצרפת.
העיתון היה בעל השפעה רבה בשנות השישים כאשר ישראל קשרה קשרים עם מדינות אפריקה דוברות הצרפתית. כמו כן נחשב לנושא דברה של מדינת ישראל בקרב קוראי הצרפתית בעולם הדיפלומטי.
העיתון חדל להופיע בשנת 1971 עקב קשיים כספיים.
איגואנה הוצאה לאור

איגואנה הוצאה לאור היא הוצאת ספרים עצמאית ישראלית המתמחה בספרות ילדים מסוגים שונים.
ההוצאה הוקמה על ידי ליאורה פרידן, בעלת תואר ראשון ותואר שני באמנות רב תחומית מאוניברסיטת תל אביב. 
קהל היעד של הוצאת איגואנה הוא ילדים, ולצד זאת גם הורים, מחנכים וכל מי שיש לו נגיעה לספרות ילדים בעברית. הסיפורים הנבחרים הם מיצירתם של סופרים מוכּרים וידועים לצד סופרים חדשים.
הוצאת איגואנה מתמקדת בסוגים שונים של ספרות ילדים, ובבחירת הספרים מעניקה בין היתר חשיבות לפרמטרים הבאים: ספרים בעלי אוריינטציה אמנותית עם איורים מרובים יחסית, מתוך רציונל להנגיש אמנות לילדים על מנת לסייע בפיתוח החוש האסתטי.
בנוסף, ההוצאה מוציאה לאור ספרות בינלאומית ורב-תרבותית, על מנת שהקוראים יתוודעו לחשיבה פרי תרבויות אחרות מתוך מגמה להרחיב את עולמם התרבותי.
מבחר ספרים שיצאו בהוצאת איגואנה נכנסו למצעד הספרים של משרד החינוך לגילאים שונים.
Docker

היסטוריה

סולומון הייקס החל לתכנן את Docker בצרפת כפרויקט פנימי בחברת dotCloud , בשיתוף איתו עבדו בפרויקט אנדריאה לוזרדי ופרנסואה-אקסבייר Bourlet. ג'ף לינדסי גם הפך שותף מעורב כגוף עצמאי בפרויקט.
המערכת הוצגה לציבור לראשונה בכנס מפתחי פייתון - PyCon ב-2013. 
ב-2015, פורסם מדריך על התוכנה על ידי אדריאן מוהט.

ביצוע

כאשר פעולות מתבצעות בDocker, שכבות של מערכת הקבצים מאוחדות ומתועדות, כך שכל שכבה מתארת באופן מלא כיצד ליצור מחדש פעולה. אסטרטגיה זו מאפשרת למספר תהליכים לרוץ במקביל ובלי לגזול משאבים רבים.
Docker מיישמת API כדי לספק אפשרות למכולות לנהל תהליכים בבידוד, כלומר בסביבה נפרדת מהסביבה בה מערכת ההפעלה פועלת.
Docker מאפשרת בקלות יחסית לכתוב קוד כלשהו ולהריץ אותו בכל סביבה תכנותית או מערכת-הפעלה בה אנו נמצאים. זאת ועוד, Docker מאפשר למערכת מחשוב שלמה לרוץ על אותה סביבה, גם אם חלק מתוכנה דורש מערכת הפעלה ייחודית ושונה, חיבורים לשרתים שונים וכדומה, במקום לבדוק שלכולם יש אותה גרסה של מסד-נתונים או אותה גרסה של שירות רשת כלשהו (שיתוף קבצים לדוגמה) או אותה גרסה של לינוקס, ניתן לאכוף את אותה סביבת עבודה לכל המפתחים בקלות. שרת יחיד או וירטואלי יכול להריץ מספר מכולות בו-זמנית.
מכולה (קונטיינר) בDocker זוהי מכונה שמריצה את כל מה שהמפתח צריך כדי שמערכת תפעל. למשל PHP ו-Apache או למשל node ולינוקס. כל המכונות מבוססות לינוקס. כל קונטיינר מוגדר עם קובץ הגדרות. בקובץ ההגדרות כתוב שנדרש PHP מגרסה 7 ו-apache מגרסה 2.1. Docker לוקח את קובץ ההגדרות ויוצר מכולה – מכונה וירטואלית שיש בה את מה שאנחנו רוצים ומוגדרת כבר עם מערכת קבצים שמתממשקת, פורט משל עצמה וכו’. וכל זה נעשה בקלות ובמהירות.
בעצם Docker יכול לקחת קובץ הגדרות ולשכפל אותו במהירות רבה למכונה או מכונות שנקראות קונטיינרים אבל בפועל לא שונות ממכונה וירטואלית. היתרון הוא שקונטיינר עולה תוך שניות בעוד שמכונה וירטואלית היא איטית הרבה יותר לפעולה. קונטיינר מוגדר בקלות באמצעות קובץ הגדרות בעוד שמכונה וירטואלית לא.
באמצעות שימוש במכולות ניתן לפשט יצירה של מערכות מבוזרות ולתת למשתמש אפשרות עבודה עם יישומים מרובים, משימות עובדים ותהליכים, ולנהל את כל סביבת העבודה באופן עצמאי על מכונה פיזית אחת או על פני מספר רב של מכונות וירטואליות.

שילוב

Docker יכול להיות משולב עם תשתיות נפוצות רבות, ביניהן Amazon Web Services,Ansible,CFEngine,שף - Google Cloud Platform,IBM Bluemix,HPE הליון Stackato, Jelastic, ג'נקינס, Kubernetes ,תכלת הרקיע של Microsoft,OpenStack נובה,OpenSVC,Oracle מיכל שירות ענן, בובות, מלח,נווד, ו - VMware vSphere משולב מכולות.

עבור Windows

ב-15 באוקטובר 2014, הודיעה Microsoft על מנוע ה-Docker עם המהדורה הבאה של Windows Server , ותמיכה מקומית בDocker על מערכות שרת-לקוח ב-Windows.ב-8 ביוני 2016, מיקרוסופט הודיעה כי Docker יכול לשמש באופן מקורי ב-Windows 10 עם Hyper-V.
אדריאן פסדר

ביוגרפיה

פסדר נולד במסצ'וסטס. אביו, שהיגר לארצות הברית מאיראן, היה מנתח ואימו שהיגרה מגרמניה הייתה אחות ומורה. אחרי שפסדר גמר את לימודיו בפנסילבניה, הוא קיבל מלגת ספורט מאוניברסיטת פלורידה. במהלך שנתו הראשונה באוניברסיטה, הוא נפצע קשות בתאונת דרכים בעקבותיה נזקק לכיסא גלגלים.
אחרי פציעתו הוא החליט להתחיל בקריירת משחק. בהתחלה הוא שיחק בעיקר בהצגות תיאטרון. במהלך אחת מההצגות הוא עבר תאונה נוספת, בה נקטעה אחת מאצבעותיו.
פסדר הופיע ב-2000 בתפקיד שוטר בקליפ לשיר של הלהקה "דיקסי צ'יקס". באותה שנה התחתן עם סולנית הלהקה, נטלי מיינס.
בגיל 19, הוא הלך למבחן בד לסרט "אהבה בשחקים", והבמאי כל כך התלהב, שכתב בשבילו תפקיד מיוחד. זה הוביל אותו למספר תפקידים חשובים בסרטים "Solarbabies", "רחובות של זהב" ו-"Near Dark". ב-1992, הוא שיחק בתפקיד ראשי בסרט "Just Like a Woman" עם ג'ולי וולטרס. הוא עבר מהוליווד לניו יורק ושם הוא שיחק בתפקידים פחות משמעותיים. הוא כתב וביים את הסרט העצמאי "Cement" שזכה בפרסים. 
ב-1996 הוא שיחק בתפקיד ראשי בסדרה קצרת הימים "Profit". הוא שיחק בתפקיד אורח בסדרה "מגע של מלאכים". מ-2000 עד 2002 פסדר שיחק בתפקיד ראשי בסדרה "דרכים מסתוריות". במשך שנתיים הוא שיחק בסדרה "המשפט של איימי". הוא שיחק דמות של עורך דין עצלן בפרק של "עקרות בית נואשות". מ-2005 הוא מגלם בסדרה "גיבורים" את ניית'ן פאטרלי.
מ-2012 הוא מגלם את אלק ריבק בסדרת הדרמה "משחק השקרים" המשודרת בערוץ ABC Family ובישראל בערוץ Yes Drama HD.
כמו כן, החל משנת 2015 הוא משתתף בסדרה "המושבה" המשודרת בערוץ USA, בה הוא מגלם את נולן ברגס.
ב-2016 שיחק בסרט הדרמה "דרך שדה שיפון" (Coming Through the Rye).
ז'קי לוי

ביוגרפיה

נולד בבית שאן, ילדם השני של רחל ודוד לוי. שירת בצנחנים. לאחר שחרורו מצה"ל היה עוזרו של ראש מועצת רמת ישי.
בשנת 1989 נבחר כחבר מועצה במועצת בית שאן מטעם סיעת "לב". הוא הפסיד בהתמודדות על ראשות המועצה, למועמד הליכוד, שלמה בן לולו. בין השנים 1992–1998 שימש ממלא מקום ראש המועצה. בשנת 1999, כשלוי לא היה בתפקיד, הוכרזה בית שאן כעיר.
לוי הוא חבר מרכז הליכוד וחבר מזכירות התנועה. בשנת 2002 נפצע לוי בפיגוע טרור בסניף הליכוד בבית שאן, שבו נהרגו שישה אנשים. בשנת 2003 נבחר לראשות עיריית בית שאן מטעם הליכוד. בנוסף לכך, כיהן לוי כמ"מ יו"ר המרכז לשלטון המקומי ומחזיק בתיק החברה למשק ולכלכלה.
בשנת 2012, זכה לוי, כמו גם ארבעה מאחיו ושניים מאחייניו, בהגרלת קרקעות זולות, שניהלה העירייה עבור מינהל מקרקעי ישראל. בעקבות המחאה הציבורית ביטל רק לוי את זכייתו ולא את זו של קרוביו. שמו של לוי נקשר גם באי סדרים אחרים.
בשנת 2013 הפסיד בבחירות לראשות העיר לרפי בן שטרית בהפרש של 96 קולות.
בבחירות המקדימות בליכוד שנערכו לקראת הבחירות לכנסת העשרים (2015), זכה לוי במקום המיועד למחוז גליל ועמקים, והתמודד במקום ה-18 ברשימת הליכוד לכנסת. הרשימה קיבלה 30 מושבים והוא נבחר לכנסת. ב-15 ביוני 2015 מונה לתפקיד סגן שר הבינוי.
ב-1 במרץ 2015 הוגש נגדו ונגד בכירים בעיריית בית שאן כתב אישום על עבירות בתחום איכות הסביבה.
ב־2018 התמודד שוב לתפקיד ראש עיריית בית שאן מטעם הליכוד, וניצח את רפי בן שטרית; בעקבות בחירתו פרש מהכנסת ב־18 בנובמבר 2018 ומחליפתו היא אסנת מארק.

חיים אישיים

משתייך לציונות הדתית. נשוי לד"ר בת ציון (ציונה) לבית בורר ואב לשבעה ילדים. אחותו היא חברת הכנסת אורלי לוי-אבקסיס.