google/wiki40b huggingface dataset:
אברהם יהושע השיל טברסקי (סקווירא)

רבי אַבְרָהָם יְהוֹשֻעַ הֶשִׁיל טְבֶרְסְקִי (ה'תקפ"ה – ג' בכסלו ה'תרמ"ז) בנו הגדול של רבי יצחק מסקווירא, ואדמו"ר בדור השני של שושלת סקווירה.

ביוגרפיה

נולד לרבי יצחק מסקווירא, בנו של המגיד מטשרנוביל, ולבת רבי דן מראדוויל. נקרא על שם סבו רבי אברהם יהושע השיל מאפטא. נישא בזיווג ראשון לבתו של רבי שמואל אשכנזי חתן דודו רבי יצחק מאיר מז'ינקוב, ובזיווג שני נישא לפייגא יענטע בת רבי יוסף זילברפרב, חתן רבי שלמה מסאווראן.
נהג באדמו"רות עוד בחיי אביו, ולאחר פטירתו בי"ז בניסן ה'תרמ"ה נתמנה לממלא מקומו יחד עם שני אחיו רבי ישראל ורבי דוד.
אחרי שנה וחצי של הנהגה נפטר בג' בכסלו תרמ"ז ונקבר ליד אביו בסקווירא. בנו השני רבי משה דן מילא את מקומו באדמו"רות.
ראלי דקר

אירועים בולטים

משתתפי הראלי עוברים בדרכם איתני טבע בולטים ולעיתים רבות משתתפים רבים במרוץ לא זוכים להגיע לקו הסיום. הסיבות הן לעיתים תקלות מכניות ברכביהם, אך לא אחת מיתות ופציעות הן אלו שמנעו מהנהגים את השלמת כל הקטעים. כך, לדוגמה, בראלי אשר נערך ב-1988 נהרגו שישה אנשים, מהם שלושה משתתפים וכן שלוש עוברות אורח, תושבות המדינות בהן נערך המרוץ. מיתות תושבי אזורי הראלי אינן נדירות ומקרים דומים אירעו גם במרוצים מאוחרים יותר, כאשר האחרון בראלי 2006 בו נהרג בתאונה הרוכב אנדי קאלדקוט ושני ילדים תושבי המקום שנהרגו מפגיעת רכבי מרוץ חולפים.
אירועים בולטים אחרים בהיסטוריית ראלי דקאר כוללים את העדרותו של מרק תאצ'ר, בנה של ראש ממשלת בריטניה דאז מרגרט תאצ'ר, כאשר איבד את דרכו בראלי 1982 ונמצא רק לאחר שישה ימים. במהלך המרוץ ב-1986 תאונת מסוק גבתה את חייהם של מספר אנשים, בהם אנשי תקשורת ואף מייסד המרוץ, תיירי סבין.
ריבוי התאונות הוביל לקריאה רבתי לביטול הראלי מטעמי בטיחות, הן של משתתפיו והן של תושבי המדינות אשר קיפחו את חייהם לעיתים. עם זאת, מרוצי הראלי המשיכו ברצף עד לשנת 2008, עת לראשונה בוטל המרוץ כיממה לפני הזנקתו מליסבון בעקבות חשש מפיגועי טרור. החשש הועלה בעקבות שורה של ניסיונות חטיפה ופעילות ערה מצד ארגון הטרור אל-קאעידה במאוריטניה. בעקבות איום הטרור הוזנק הראלי ב-2009 לראשונה בתולדותיו בדרום אמריקה. מסלול המרוץ נמתח בין ארגנטינה לצ'ילה.
באפריל 2009 פרסמו מארגני הראלי קריטריון חדש בעבור המתחרים על גבי אופנועים לפיו רק רוכבים שהתחרו באחד משלושת מרוצי ראלי דקר הקודמים או שהתחרו באחד מסבבי אליפות העולם בראלי של ה-FIM, יורשו להשתתף במרוץ שיתקיים ב-2010. למרות הביקורות הרבות שנשמעו כנגד החלטה זו המצמצמת משמעותית את כמות הרוכבים המורשים להתחרות באירוע, פרסם ארגון ASO המפיק את הראלי ביוני 2009 תקנה חדשה ונוספת לפיה לא יורשו להתחרות בראלי 2010 אופנועים בנפח הגבוה מ-450 סמ"ק. הסיבה להוראה חדשה זו, תוארה באתר המרוץ כניסיון לשמור על עלויות השתתפות נמוכות יחסית למתחרים חובבים. בעקבות הודעה זו, הודיעה יצרנית האופנועים KTM שניצחה את כל המרוצים משנת 2001 עד 2009 בקטגוריית האופנועים (באמצעות אופנועים שנפחם גדול מ-600 סמ"ק), על פרישה ואי השתתפות באירוע של 2010.

המשתתפים בראלי

המשתתפים בראלי באים מלאומים רבים אך אינם מייצגים את מולדותיהם במרוץ. עיקר הזוכים בו באו לרוב ממדינות אירופאיות, כגון צרפת, רוסיה ואיטליה, וכן מיפן. מספר נהגים ישראלים ניסו אף הם את כוחם בראלי, בהם, ניר ברקת (2001, 2002), עידו כהן (2002, 2004) על גבי אופנועים השתתפו חזי עלון (2006) וגלעד בנאי (2007). הישראלי הראשון שהשתתף בראלי היה רוכב האופנוע אביב קדשאי ב-1996. צמד נוסף אשר התחרה בראלי דקר הם רז היימן והלל סגל (2012) אשר הגיעו במקום הראשון מבין הצוותים העצמאיים שמתחרים בפעם הראשונה ובמקום ה-26 בדירוג הכללי.
טיבור רובין

ילדותו בהונגריה

טיבור רובין נולד בפאסטו, עיירה הונגרית קטנה שחיו בה 120 משפחות יהודיות. אביו היה סנדלר והוא היה אחד מתוך שישה ילדים. בגיל 13 הוא נשלח למחנה הריכוז מאוטהאוזן באוסטריה. לאחר שנתיים שוחרר מחנה הריכוז על ידי חיילים אמריקאים. הוריו ואחת מאחיותיו של רובין נרצחו בשואה.

הגירתו לארצות הברית

ב-1948 היגר רובין לארצות הברית והתיישב בניו יורק, הוא עבד כסנדלר ומאוחר יותר כקצב.
ב-1949 ניסה רובין להתגייס לצבא ארצות הברית, בין השאר כדי לקצר את הדרך לקבלת האזרחות האמריקאית, וגם משום שרצה ללמוד בבית הספר הצבאי לקצבים. מכיוון שכמעט ולא ידע אנגלית, הוא נכשל במבחן השפה, אך ניסה שוב ב-1950 ועבר הודות לעזרתם של שני נבחנים אחרים.

אנטישמיות בצבא

ביולי 1949 מצא את עצמו טוראי ראשון טיבור רובין נלחם בחזית המלחמה בקוריאה כחלק מפלוגה "איי" (באנגלית: "I"), ברגימנט השמיני של אוגדת הפרשים הראשונה. שם הוא נתקל בסמל ארטיס ו. ווטסון, אנטישמי ש"נידב" את רובין באופן קבוע למשימות ולסיורים המסוכנים ביותר. עובדה זו אושרה באמצעות תצהירים מפורטים שהוגשו על ידי כתריסר אנשים ששירתו תחתיו, בעיקר על ידי אנשים שתיארו את עצמם כ"אנשים מאזורי הכפר" מהדרום והמערב התיכון של ארצות הברית.
באחד המקרים האלו, על פי עדותם של חבריו לפלוגה, הגן רובין לבדו על גבעה במשך 24 שעות כשהוא נלחם בגלים של חיילים צפון קוריאנים, כדי לחפות על ציר נסיגתה של הפלוגה. בעבור מעשה זה וגילויים אחרים של אומץ לב המליצו שניים מקציניו הממונים של רובין, שלוש פעמים, להעניק לו את מדליית הכבוד. שני הקצינים נהרגו בקרב אך לפני מותם הורו לסמל ווטסון להכין את הניירת הדרושה להמלצה על הענקת המדליות לרובין. חלק מחבריו לנשק של רובין היו נוכחים כשהקצינים הורו לווטסון לעשות את ההכנות הנדרשות, והם כולם משוכנעים שהוא התעלם מהפקודה בכוונה. בתצהיר שאושר על ידי נוטריון רב"ט הרולד ספיקמן, נכתב: "אני באמת מאמין, בליבי, שסמל ראשון ווטסון היה מסכן את ביטחונו האישי לפני שהיה עוזר, לא משנה באיזו דרך, להעניק את המדליה לאדם ממוצא יהודי".

במחנה השבויים הסיני

לקראת סוף אוקטובר 1950, חצו ריכוזים עצומים של חיילים סינים את הגבול לקוריאה הצפונית ותקפו את האמריקאים, שלא היו מוכנים. אחרי שרוב הרגימנט שלו הושמד, רובין שהיה פצוע קשה נפל בשבי והעביר את 30 החודשים הבאים במחנה לשבויי מלחמה.
כשהם ניצבים מול רעב, מחלות וזוהמה רוב החיילים השבויים התייאשו במהרה. "אף אחד לא רצה לעזור למישהו אחר. כל אחד היה אחראי לעצמו", כתב אחד השבויים סמל ליאו א. קורמייר הבן. היוצא מהכלל היה רובין. כמעט בכל ערב הוא היה מתגנב החוצה מהמחנה כדי לגנוב אוכל ממאגרי אספקה סינים וצפון קוריאנים, בידיעה שיירו בו במקרה שיתפס. "הוא חילק את האוכל בין החיילים בצורה שווה" כתב קורמייר "הוא גם דאג לנו, טיפל בנו, נשא אותנו לשירותים... הוא עשה הרבה מעשים טובים, הוא אמר לנו שאלו מצוות לפי המסורת היהודית... הוא היה יהודי מאוד דתי והדבר החשוב לו ביותר היה לעזור לחבריו." הניצולים מהמחנה זקפו את הישארותם בחיים לזכותו של רובין.
רובין סירב להצעותיהם החוזרות ונישנות של שוביו להשיבו למולדתו הונגריה, שהייתה אז מאחורי מסך הברזל.

חוק יוצאי הצבא היהודים

חוק יוצאי הצבא היהודים (באופן רשמי חוק יוצאי הצבא היהודים על שם לאונרד קרביץ לשנת 2001, שהיה גם הוא גיבור ממלחמת קוריאה ודודו של הזמר לני קרביץ) קבע שיש לחזור על המלצות להענקת מדליית הכבוד לחיילים יהודים ולבצע חיפוש אחר המלצות שיכול להיות שנעלמו כתוצאה ממניעים אנטישמיים.
דגל יוטה

היסטוריה

הדגל קיבל מעמד רשמי בחוק מ-1913, שהתבסס על סמל המדינה שהתקבל ב-3 באפריל 1896. החוק הגדיר את הדגל כ"כחול, וסמל המדינה במרכז". המעגל המוזהב נוסף לאחר מכן.
ב-1922, הוגש למושל יוטה דגל שנתפר באופן שגוי: התאריך 1847 היה מתחת למגן שמופיע בסמל המדינה במקום להיות עליו, וחמור מכך, המגן היה כחול כצבע הדגל במקום לבן כפי שמופיע בסמל. ככל הנראה, כל הדגלים שיוצרו מאז התבססו על העיצוב השגוי. רק ב-2011, לאחר שהניפו את הדגל הלא נכון במשך כמעט 89 שנים, אזרח בשם ג'ון הרטוויגסן שם לב לבעיה, והפנה את תשומת לבה של חברת בית המחוקקים של יוטה. אותה נציגה הגישה הצעת חוק שתחייב את כל יצרני הדגלים לייצר את הדגל לפי החוק המקורי מ-1913, אם כי לא תאסור על הנפת הדגל השגוי. החוק אושר פה אחד ב-16 בפברואר 2011 והדגל המחודש הונף על הקפיטול של מדינת יוטה ב-9 במרץ.
שמורת עין תאו

שְׁמוּרַת עֵין תְּאוֹ (עין ג'חולה) היא שמורת טבע מוכרזת בעמק החולה, המורכבת ממעיין העתק הנובע למרגלות הרי נפתלי מתוך מערה, בריכת מים, וחורשת עצי אלה אטלנטית עתיקים. גודל השטח המוכרז הוא 30.65 דונם. השמורה הוכרזה ב-9 בנובמבר 1967. שטח נוסף המיועד להרחבת השמורה נמצא בתכנון מתקדם.
הבריכה שאליה מתנקזים מי המעיין אינה בריכה טבעית. בריכה זאת נחפרה על ידי אנשי קיבוץ כפר גלעדי בשנות ה-50 של המאה ה-20 כדי שתשמש מקור מים זמין לשדות שחברי הקיבוץ עיבדו בסביבת המעיין. טמפרטורת מי הבריכה היא קבועה ונעה בין 23-21 מעלות. חום זה מאפשר לקיים במי הבריכה מינים של בעלי חיים וצומח נדירים. במי הבריכה נמצאים חסרי חוליות נדירים וצמחים כמו נופר צהוב וקַרְנָן טָבוּל שהם צמחים מוגנים הקרנן טבול נמצא בסכנת הכחדה בישראל. בנוסף צומחים במי הבריכה מיני דגנים נוספים. הבריכה מוקפת בצמחי מים כמו פטל קדוש, שנית גדולה, גומא פפירוס וצמחים נוספים. בנוסף צומחים סביב הבריכה עצי תאנה. בתוך הבריכה חיים גם דגי נאווית כחולה. הכניסה לבריכה אסורה, כדי לשמר את הצמחייה ובעלי החיים הנדירים.
מדרום לעין תאו התגלה בשנות ה-80 של המאה ה-20 אתר ארכאולוגי תל תאו. האתר התגלה בעת הרחבת כביש 90. באתר שנחפר נמצאו שכבות ארכאלוגיות מתקופות שונות.
עצי האלה האטלנטית העתיקים שנשמרו, נמצאים בשטח בית הקברות של הכפר ג'חולה שמנע את הפגיעה בהם. במרחק לא רב מהשמורה נמצא מתקן שאיבת מים של קיבוץ כפר גלעדי. ליד המתקן נמצאת בריכת מים קטנה שבה מותר להתרחץ.
השמורה נמצאת ממערב לכביש 90. הגישה לשמורה היא מדרך עפר היוצאת מכביש 899, כ-50 מטר מצומת כ"ח.
הר טמפל (ניו המפשייר)

היסטוריה

בעבר פעל על מורדותיו הצפוניות של ההר אתר הסקי הר טמפל, שנפתח בשנת 1937 והיה אחד מאתרי הסקי הראשונים בניו המפשייר. כיום השטח מהווה אתר נופש בבעלות מדינתית, בתוך שטח שמורת הטבע הר טמפל, שהוכרזה בשנת 2007.
נמרוד בוכמן

נמרוד בוכמן (נולד ב-8 ביולי 1983) היה שוער נבחרת ישראל בכדורגל חופים וקבוצת "מסעדות אחלה" פתח תקווה אלופת הליגה הישראלית בכדורגל חופים. בוכמן הצטרף לקבוצה זו, לאחר שבשנים 2007 ו-2008 שיחק במדי קבוצת תל אביב. ב-2010 זכה בוכמן יחד עם קבוצת "קדמת עדן כפר סבא" באליפות המדינה בכדורגל חופים.
בוכמן השתתף במוקדמות אליפות אירופה בכדורגל חופים ביוון. כמו כן, השתתף במוקדמות אליפות העולם בקסטליון שבספרד (2009) שם רשם הופעות בכל 4 המשחקים של הנבחרת, שהעפילה לשמינית הגמר שם הודחה על ידי המארחת ספרד.
בוכמן שימש גם כשוער אס"א תל אביב בליגת הכדורגל באולמות וזכה עמה באליפות המדינה בליגת הכדורגל באולמות בשנת 2009 לאחר שנבחר למצטיין בסדרת הגמר. ואף השתתף עמה בליגת האלופות האירופאית באוסטריה.
ב-2010 זכה בוכמן יחד עם קבוצת אס"א תל אביב בדאבל בליגת הכדורגל באולמות לאחר זכייה בגביע ובאליפות המדינה.

פעילות ציבורית

בוכמן שימש כאחד מראשי מטה המאבק של אוהדי הפועל תל אביב נגד הריסת אולם אוסישקין והיה מראשי מטה המאבק של אוהדי הפועל תל אביב נגד בעלי הקבוצה, אלי טביב.
בבחירות לעיריית תל אביב-יפו שנערכו בשנת 2008, הוצב במקום ה-13 ברשימת "עיר לכולנו". בשנים 2010–2012 ריכז בוכמן את המטה הארצי של "פורום פעולה אזרחית" בראשות הרב מיכאל מלכיאור אשר הובילה את המאבק הציבורי להגדלת חלקו של הציבור בתגליות הגז הגדולות במה שידוע לציבור דרך ועדת ששינסקי. בהמשך הוביל הפורום את המאבק הציבורי נגד הריכוזיות במשק והמאבק על "קרן הדורות הבאים" אשר אמורה להבטיח כי הכספים שיגיעו מתגליות הגז העצומות יופנו למטרות של חינוך, רווחה, בריאות והגנה על הסביבה.
בקיץ 2011 היה בוכמן אחד מהפעילים הבולטים במסגרת המחאה החברתית.

חיים אישיים

בוכמן הוא אחיהם של הכדורסלנים יפתח וכרמל בוכמן. הוא בעל תואר שני בדיפלומטיה מאוניברסיטת תל אביב. נכון לשנת 2016, הוא חי בברלין.
ג'ובאני פרנצ'סקו סטרפרולה

ג'ובאני פרנצ'סקו "ג'אנפרנצ'סקו" סטרפרולה (באיטלקית: 'Giovanni Francesco "Gianfrancesco" Straparola וגם Zuan Francesco Straparola da Caravaggio; ‏(1485?-1558) היה אספן ומחבר מעשיות איטלקי מתקופת הרנסאנס. אחד הראשונים שפרסמו ספרי-מעשיות באירופה. ספרו, שראה אור בשתי מהדורות "הלילות הנעימים" (Le piacevoli notti;‏ 1551-1553) ו"הלילות ההיתוליים" (Le piacevoli notti;‏ 1555), כלל 75 מעשיות, רובן נאספו על ידו ממקורות קדומים או עממיים והיוו דגם למעשיות האחים גרים ושארל פרו. בפרט הסיפור "מלך חזיר" ששימש דגם לסיפור "היפה והחיה" והסיפור “Costantino Fortunato" ששימש דגם לסיפור "החתול במגפיים".

תולדות חייו

לא רב הידוע על תולדות חייו. הוא נולד בעיירה קראוואג'ו, במישור לומברדיה ממזרח למילאנו. ב-1508 היה כבר בוונציה, שם ראה אור באותה שנה ספרו Opera nova de Zoan Francesco Straparola da Caravaggio novamente stampata ("יצירות חדשות מאת זואן פרנצ'סקו סטרפרולה") שכלל סונטות ו"שמיניות סיציליאניות" (סוגה ספרותית של שיר היתולי בעל שמונה שורות, בנות 11 הברות הנחרזות בתבנית של A-B-A-B). על מהדורת ספרו מ-1558 נדפס הביטוי All’instanza dall’autore ("בהיעדרו של המחבר", כלומר לאחר מותו).

"הלילות" של סטרפרולה

ספרו הגדול של סטרפרולה נבנה בדגם של הדקמרון מאת בוקאצ'יו (1350-1352), סיפור המסגרת מציג חבורה של אריסטוקרטים, גברים ונשים, המשעשעים את עצמם לאורך מספר לילות בסיפור מעשיות. כל לילה הוא פרק בספר, הכולל כמה סיפורים. הספר ראה אור לראשונה בוונציה. בשנת 1551 ראה אור הכרך הראשון חתחת השם "הלילות הנעימים" (Le piacevoli notti) ובו 25 סיפורים וב-1553 ראה אור הכרך השני ובו 50 סיפורים. ב-1555 ראה אור הספר בשם "הלילות ההיתוליים" (Le piacevoli notti), תוך השמטת הסיפור "שוליית החייט", כנראה בשל צנזורה עצמית או הוראת הכנסייה. 
הסיפורים כוללים סיפורי אימה, סיפורים מבדחים, חידות וכדומה. 
הספר הוכנס לרשימת הספרים האסורים של הכנסייה הקתולית בשנת 1624.
פיתון הודי

מקום מחיה

מין זה מצוי במגוון רחב של מקומות הכוללים: ביצות, אזורי חורש, אזורי עשב, מדרונות גבעות, ג'ונגלים, עמקי נחלים. ניתן למצוא אותם לפעמים במאורות של חיות אחרות, גזעים חלולים ומנגרוב.
הפיתונים נעים באיטיות גם באזורי המחיה הטבעית שלהם, הם כמעט ולא מהווים איום ולעיתים נדירות בורחים גם כשהם מותקפים. הם שחיינים מצוינים ומסוגלים לשהות מתחת למים דקות ארוכות, אם כי הם מעדיפים להישאר לאורך גדות המים.

תזונה

הפיתון ניזון מיונקים, עופות וזוחלים ללא הבחנה, אך מעדיף יונקים. הוא נכרך סביב טרף חי עד שהחיה נחנקת ומתה ובולע אותו בשלמותו, ראש קודם. הטרף אינו מסוגל להשתחרר הודות לסידור שיניו המשמשות כמו מסור. הוא מסוגל לטרוף טרף הגדול ממידות גופו מכיוון שעצמות הלסת שלו אינן מחוברות. לא ידוע על מקרים בהם טרף בני-אדם.

רבייה

עד ל-100 ביצים מוטלות, והנקבה דוגרת ושומרת עליהן. אורך הנחשים הקטנים לאחר בקיעתם 45–60 ס"מ והם גדלים בקצב מהיר.

הפיתון ההודי בתרבות

הפיתון ההודי מוזכר כדמות בספרו של רודיארד קיפלינג "ספר הג'ונגל" שם מוזכר קא אחד ממוריו הרוחניים של מוגלי גור האדם, אם כי בעיבודים אחרים של הספר הפך לאויבו של מוגלי.
היסטוריה של היוונית

לינאר B

הכתב הידוע הראשון של השפה היוונית היה כתב ההברות הליניארי (קווי) B, שבו נעשה שימוש בניב המיקני העתיק. לינאר B נשאר לא מפוענח עד 1953. אחרי נפילת התרבות המיקנית, הייתה תקופה של כחמש-מאות שנים שבהן לא השתמשו בכתב, או ששום טקסט לא שרד מתקופה זו. מאז הזמנים הקלאסים המוקדמים, יוונית נכתבה באלפבית יווני, שמקורו באלפבית פיניקי.

יוונית אטית

יוונית אטית, תת-ניב של יונית, הייתה במשך מאות השפה של העיר אתונה. רוב הספרות היוונית הקלאסית ששרדה מופיעה בניב זה, כולל הטקסטים של אפלטון ואריסטו.
יער חדרה

יער חדרה הוא יער בשטחה של העיר חדרה, הגובל במסילת החוף ממערב ומצפון, בפארק השרון מדרום, ובשטחים החקלאיים שלאורך כביש 4 ממזרח. אורכו מצפון-מזרח לדרום-מערב הוא 2.75 ק"מ, רוחבו המרבי הוא כ-900 מטרים ושטחו 1,500 דונם. יער חדרה הוא יער האקליפטוס הגדול בארץ.
עיקרו של יער הם עצי אקליפטוס נטועים אך קיימים גם מעט עצי אלון תבור וחרוב השייכים לצמחייה הטבעית באזור (יער השרון).
עצי האקליפטוס שביער נטעו החל מ-1896 בניסיון לייבש את ביצת "טאס" ששכנה באתר, גידולו המהיר של העץ הביא לחשיבה, שלצורך גידולו הוא צורך מים רבים והוא שואב מן הקרקע את הרטיבות וגורם ליבוש הקרקע.
עבודות הניקוז ונטיעת העצים מומנו על ידי הברון רוטשילד אך הן לא השיגו את מטרתן, והביצה יובשה רק בשנות ה-30 של המאה ה-20 באמצעות חפירת תעלות ניקוז שפינו את המים אל נחל אלכסנדר. 
למרות שהעצים לא ייבשו את הביצה הם אכן גדלו מהר וכבר ב 1912 ניתן היה לכרות אותם באופן סלקטיבי ולהשתמש בהם לייצור ארגזי תפוזים ליצוא.
במלחמת העולם הראשונה עמד היער בפני כליה, הטורקים היו זקוקים באופן נואש לעץ על מנת להסיק את קטרי הקיטור ששימשו למאמץ המלחמתי והחליטו לכרות את היער, שמעון רוקח מנהל הפרדס בעלת הזיכיון לניצול היער שכנע את הטורקים לכרות את העצים בצורה שהבטיחה את התחדשות העצים ובכך הצילה את היער, במלאכת הכריתה הועסקו תושבי חדרה ובכך ניצלו הם מהגיוס לצבא הטורקי.
ביער כוורות דבורים בשל התאמת פריחת האקליפטוס לאיסוף צוף. בשטח הוכשרו פינות בילוי ונופש, ושביל ישראל חוצה את היער לאורכו מצפון לדרום. בצידו הצפוני של היער שוכנת תחנת הרכבת חדרה מערב, ולידה כלביית "חדרה אוהבת חיות" לכלבים נטושים.
צ'קרס

צ'קרס (באנגלית: Chequers) היא אחוזה המשמשת כמעון הכפר הרשמי של ראש ממשלת בריטניה. היא ממוקמת לרגלי גבעות צ'ילטרן שבחבל בקינגהאמשייר, כ-66 קילומטרים מצפון-מערב למעון ראש הממשלה ברחוב דאונינג 10 בלונדון.
מבנה היה קיים באתר זה מאז המאה ה-12. האחוזה הנוכחית הוקמה במחצית המאה ה-16, והבעלות עליה עברה עם השנים בין מספר משפחות. אחד מבעלי הבית היה ג'ון ראסל, נכדו של אוליבר קרומוול. מאז ידוע הבית בזיקתו לקרומוול. 
במלחמת העולם הראשונה היה המעון בבעלותם של בני הזוג לי. במהלך המלחמה הוא שימש כבית חולים וכבית החלמה לקצינים פצועים. בני הזוג לי, שהיו חשוכי ילדים, הגיעו בשלהי המלחמה להסכמה עם ראש הממשלה לויד ג'ורג' על הענקת הבית לראש ממשלת בריטניה על מנת שישמש לו כמעון כפר. הרעיון נבע מהמחשבה שראשי הממשלה של בריטניה בעידן המודרני לא היו בעלי אמצעים כקודמיהם, אשר החזיקו בבעלותם בתי כפר שבהם היו יכולים לנוח מחובות משרתם ולארח אורחים רמי מעלה מבריטניה ומחוץ לה. ההסכמה קיבלה תוקף חוקי במסגרת חוק אחוזת צ'קרס 1917 (Chequers Estate Act 1917). בני הזוג לי עזבו את המעון ב-8 בינואר 1921.
מראשית מלחמת העולם השנייה ועד 1942 נחשב המעון כבלתי בטוח לשהותו של ראש הממשלה. על כן השתמש ראש הממשלה צ'רצ'יל בבית דיצ'לי (Ditchley) בחבל אוקספורדשייר. ב-1942 חזר להשתמש בצ'קרס לאחר שסידורי הביטחון במקום שופרו, לרבות התקנת הסוואה על דרך הגישה הארוכה למעון.
המעון מכיל כיום את אחד מאוספי האמנות והמזכרות הגדולים ביותר בבריטניה המתייחסים לאוליבר קרומוול, וכן פריטי אמנות ומזכרות לאומיים אחרים דוגמת יומנו של אדמירל הוריישו נלסון. אוספים אלו אינם פתוחים לביקור על ידי הציבור.
קומב היל (Coombe Hill) הסמוכה הייתה חלק מהאחוזה עד שנות העשרים, ואז הועברה לידי קרן הנאמנות הלאומית. היא והגבעה נחשבים לחלק מאזור היופי הטבעי יוצא הדופן של גבעות צ'ילטרן, אשר הוכרז ב-1965.
שאקו (יחידת מידה)

שאקו (ביפנית: 尺) היא יחידת מידה קדומה לאורך, בה נעשה שימוש בסין וביפן, שאורכה כיום 0.33 מטרים בסין, 10/33 מטרים ביפן ו-0.371475 מטרים בהונג קונג.
בדומה ליחידות מידה אחרות במזרח אסיה, גם יחידה זו התייחסה לצומח בטבע, ואורכה היה האורך הממוצע של מפרק במבוק.
השאקו התחלק ליחידות קטנות יותר שנקראו "קון" במנדרינית (寸), "צון" בקנטונזית ו"סון" ביפנית.

ערכים כיום

בסין העממית הצ'י (מקבילו של השאקו) הוגדר בשנת 1984 כשקולה ל-1/3 המטר. בהונג קונג אורכה של היחידה הוא 0.371475 מטרים. יחידות אלה מכונות גם "רגל סינית" ו"רגל הונג קונגית".
ביפן, בשנת 1891 נעשה המעבר לשיטה המטרית והשאקו נקבע ל-10/33 מטרים (היינו 3.3 שאקו למטר). כך גם אורכו של השאקו בטאיוואן.

ערכים היסטוריים

אורך יחידת המידה השתנה לאור ההיסטוריה ונע בין 23.1 ל-32.3 ס"מ. סקר בריטי שנערך בשנת 1864 ציין כי השאקו מקביל ל-12.71 אינצ'ים שהם 32.28 ס"מ, אך לעיתים אורכו של השאקו היה 12.17 אינצ'ים (30.91 ס"מ).
ביפן, בטרם המעבר לשימוש בשיטה המטרית, היה אורכו של השאקו 35.5 ס"מ בשימוש רגיל, וכאשר מדדו אורכו של בד היה אורכו של השאקו 37.9 ס"מ (יחידה שכונתה "קוג'ירג'קו"). באדריכלות המסורתית היפנית נעשה שימש ביחידת השאקו, כאשר שישה שאקו היוו "קן" אחד, ועשרה שאקו היוו "ג'ו" אחד. ה"קן" שימש כיחידת המרחק בין עמודים בבניית מקדש בודהיסטי.
ציפורה בלוך

חייה ופעילותה

ציפורה בלוך נולדה למשפחה ציונית משכילה. אביה היה מחנך עברי ואחיה, דויד בלוך-בלומנפלד, היה פעיל ציוני מבני העלייה השנייה וראש העיר השני של תל אביב. כאשר אבי המשפחה נפטר בהיותה בת ארבע, נקלעו לקשיים כלכליים, והיא נאלצה לפרנס את עצמה מגיל צעיר. תחילה למדה פילוסופיה ומשפטים באוניברסיטת קייב, אך בעקבות גלי אנטישמיות במזרח אירופה החלה לעבוד עם פליטים יהודים שאיבדו את משפחותיהם, וכך הבינה שברצונה להתמסר לטיפול בילדים אך הפעם ביישוב העברי בארץ ישראל. 

בשנת 1921 היגרה לפלשתינה ובמהלך שנות ה-20 עבדה עם נערים ונערות בכפר הנוער מאיר שפיה ובהמשך בכפר ילדים בגבעת המורה, כאשר כבר אז באה לידי ביטוי רגישותה הרבה בטיפול: 
'באין כיסאות, היינו מתיישבים על המיטות והייתי מספרת להם סיפורים ומשחקת איתם. נוהגת הייתי יחד עם שתי הבנות, לנקות את החדר ולכבס את הכביסה של הילדים ואומללה הייתי, שביום גשם הכביסה לא הייתה מתייבשת – במקרים אלו היו תמיד מנסים לנחם אותי...'.
בשנים אלו חלתה במלריה, מה שלא מנע ממנה להמשיך ולעבוד במרץ. 
בשנת 1927 מונתה כמפקחת ציבורית במרכז שכונתי (אנ') בשכונת שמעון הצדיק בירושלים שהוקם על ידי חנה הלנה טהון, אשתו השנייה של יעקב טהון, והסתדרות נשים עבריות. עבודתה עם תושבי המקום אשר ברובם היו יוצאי עדות המזרח לוותה בפערים תרבותיים, תוך דרישתה להתערבות הוועד הלאומי וממשלת המנדט בנעשה שם. 
בשנת 1929 נסעה ללמוד עבודה סוציאלית בסמינר הפדגוגי של אנה פון גירקה (גר') בברלין, והמשיכה להשתלמות באנגליה בתחום עבריינות נוער וחינוך מניעתי בבתי ספר. בשנת 1931 חזרה וניהלה את הלשכה הסוציאלית בירושלים במשך כעשור, בשנת 1933 מונתה כקצינת המבחן הראשונה לנוער על ידי ממשלת המנדט, ובשנת 1935 עמדה בראש צוות הסיוע לנפגעי השיטפונות בטבריה. במקביל, המשיכה לקדם קשרים בינלאומיים עם מדינות כגון הולנד וצ'כוסלובקיה, ובשנת 1937 ייצגה את הוועד הלאומי בקונגרס בשווייץ.
בשנת 1942 מונתה כמפקחת ארצית מטעם הוועד הלאומי על הטיפול בילד ובנוער וכן לסגנית מנהלת ואחראית על ההכשרה המעשית בבית הספר לעבודה סוציאלית בירושלים בניהולה של סידי ורונסקי. 
בשנת 1946 נסעה לסייע במחנות העקורים בקפריסין בחסות הג'וינט. עם הקמתו של משרד הסעד המשיכה לכהן כמנהלת המחלקה לטיפול בילד ובנוער, ייסדה מרכזים של המחלקה בערים השונות ויצרה שיתופי פעולה עם מוסדות ילדים קיימים. היא סייעה בהקמת שירות המבחן הישראלי לנוער וכן מוסדות כגון פנימיית 'צופיה' ומעון 'מסילה' לנערות. במקביל, לקחה חלק משמעותי בייסוד המחלקה לטיפול באנשים עם מוגבלויות שכליות, כאשר 'רק הודות ללחצה האישי, הבלתי פוסק, על אנשי האוצר ועל חברים בכנסת, נרכשו השטח והבניינים המשמשים כיום כ'שקמה'... 
בשנת 1964 פרשה לגמלאות אך המשיכה לעסוק בפעילות התנדבותית, והקימה קרן מלגות לילדים נזקקים. בשנת 1960 זכתה בפרס ע"ש הנרייטה סאלד ובשנת 1971 בתואר יקירת העיר ירושלים. 
בדומה לעובדות סוציאליות כגון ז'ניה טברסקי, מוצאה המזרח אירופאי, השכלתה בפילוסופיה ומשפטים וחינוכה הגרמני לעבודה סוציאלית של ציפורה בלוך העשירו והרחיבו את הפרספקטיבה המקצועית שגיבשה ברוח רעיונות הומניסטיים והבנת אחריות החברה בסיוע לפרט. בדומה לעובדות סוציאליות כגון צסי רוזנבליט, גם היא החלה את דרכה כמתנדבת, וסללה את דרכה המקצועית בנחישות ומהירות תוך מסירות אינסופית למקצוע בו בחרה.
רייצ'ל פלאטן

ראשית חייה

פלאטן נולדה ב-1981 להורים יהודיים וגדלה בכפר בשם ניוטון סנטר, סמוך לעיר הפרוורית ניוטון במדינת מסצ'וסטס, ארצות הברית. היא החלה ללמוד לנגן על פסנתר בגיל ארבע ועל גיטרה בתקופת התיכון. הפעם הראשונה בה הופיעה על במה הייתה בשנת 2002 בטרינידד, שם הופיעה כזמרת ליווי ללהקה של חבריה, מול קהל של 80,000 אנשים. בעקבות ההופעה, השתכנעה פלאטן כי עליה לעסוק במוזיקה בהמשך חייה. במהלך לימודיה בטריניטי קולג', החלה לעסוק גם בכתיבת שירים. את הקולג' סיימה בשנת 2003 עם תואר ביחסים בינלאומיים. היא עברה לגריניץ' וילג' שבניו יורק, שם חברה ללהקת קאברים בשם Dayz of Wild. היא החלה להופיע גם סולו.

2003–2012: Trust in Me ו-Be Here

בשנת 2003 הוציאה פלאטן את אלבום הבכורה שלה, Trust in Me, בהוצאה עצמית. בשנת 2005 החלה להתמחות בחברת תקליטים בטרינידד. אלבומה השני, Be Here, יצא דרך חברת התקליטים העצמאית Rock Ridge Music ב-2011. שיר נוסף שלה, "Seven Weeks", נכנס לפסקול הסרט הבחור הטוב (2009). "Work of Art", שיר הנושא של Jane by Design, סדרת הדרמה-קומדיה של ABC, בוצע על ידי פלאטן ללא קבלת זכויות על השיר. בסדרות נוספות, כגון שקרניות קטנות, נעשה שימוש בשירים אחרים של פלאטן. השיר "1,000 Ships" היה השיר המצליח ביותר מהאלבום השני והוא הגיע למקום ה-24 במצעד "Adult Top 40" של בילבורד.

2015–2016: Wildfire

פלאטן חתמה עם חברת התקליטים קולומביה רקורדס, ובאביב 2015 הוציאה את השיר "Fight Song", שנכתב במשותף על ידי פלאטן ודייב באסט, מאלבומה השלישי. השיר הוא שיר פופ המנוני בקצב בינוני, שיר של קבלה עצמית הדומה מבחינה מוזיקלית לסגנון השירים של אמניות פופ כגון קייטי פרי, קלי קלרקסון וטיילור סוויפט. השיר הושמע בסדרות שונות ובטריילר לסדרה "סופרגירל" של רשת CBS. השיר היה לשיר המצליח ביותר של פלאטן, והוא הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי ולעשרת הגדולים במצעדים של ניו זילנד, אוסטרליה, מצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי ובמצעד הקנדי. השיר הגיע למקום הראשון במצעד "Adult Top 40"  של בילבורד. השיר הגיע למעמד פלטינה משולשת בארצות הברית ובקנדה, לפלטינה כפולה באוסטרליה ולזהב בבריטניה, בשוודיה ובניו זילנד. ב-12 במאי הוציאה מיני-אלבום בשם Fight Song EP, שהגיע למקום ה-20 במצעד הבילבורד 200.
ביולי 2015 יצאה לסיבוב הופעות משותף עם כריסטינה פרי וקולבי קאליי.
אלבומה השלישי של פלאטן, Wildfire, יצא ב-1 בינואר 2016 והגיע למעמד זהב בארצות הברית. מהאלבום יצא הסינגל השני "Stand By You" שהגיע לארבעים הגדולים במצעד האמריקאי ונשאר בו 20 שבועות.

2017-הווה: Waves

ב -27 באוקטובר 2017 יצא לאור אלבום נוסף, Waves. פאלטן הוציאה שני סיגלים מצליחים "Broken Glass", "Perfect For You".

חיים אישיים

פלאטן נישאה לקווין לאזאן בשנת 2012.
בשנת 2018 נולדה בתה הראשונה.