google/wiki40b huggingface dataset:
מעין (כתב עת)

כתב העת מעין

הגיליון הראשון של כתב העת "מעין" יצא במקביל ליציאתם של "הו!" ו"מטעם". מעין נבדל מהם בכך שהוא עסק לא רק באמנויות הכתובות אלא גם באמנות ויזואלית, ובמחירו הנמוך, שאותו מסבירים העורכים בשאיפה להגיע לקהל צעיר יותר ומבוסס פחות. עורכי העיתון הסבירו כי מחיר העיתון בגיליון הראשון נקבע על פי שכר המינימום לשעת עבודה. כתב העת מעין מופץ ב-4,000 עותקים לגיליון.
כתב העת "מעין" מכיל שירה, חלק ממנה פוליטי או ארוטי, פרוזה וכן מסות בנושאים מגוונים, כגון: השירה הסינית המודרנית, הקשר בין אדריכלות ישראלית לצבאיות, המעמד ההלכתי של הפירה, פוליטיקה בטקסטים של אריק איינשטיין, היחס בין שירת נמרוד קמר לזו של ט. כרמי ומוזיקת פופ לבנונית. כמו כן, מתפרסמים בעיתון תרגומים, ביניהם של שירה עכשווית מהעולם וכן תרגומים של ג'ונתן סוויפט, בוריס ויאן, אחמד מטר, סיד בארט, שירת ימי הביניים, ועד שירה אוגריתית. 
בין הכותבים ב"מעין": יוני רז פורטוגלי, מיכל דר, ואן נויין, מרחב ישורון, אהרן שבתאי, נעם פרתום, יודית שחר, בועז לביא, צאלה כץ, רומן באימבאיב, זהיה קונדוס, שלמה חתוכה, ערן הדס, תומר גרדי, ראג'י בטחיש, נמרוד קמר, שגיא אלנקוה ונעמה גרשי. 
יחד עם אתגר והכיוון מזרח כתב העת יזם והוציא ב-2007 את "אדומה - אסופת שירה מעמדית", לאחר מכן יחד עם כתבי עת אחרים וגרילה תרבות סייע להוציא את "לצאת!" נגד המלחמה בעזה ב-2008 ואת "שירון המהפכה" (אוגוסט 2011) לתמיכה במאבק החברתי. כמו כן, ארגן הפגנות ואירועים פוליטיים וחברתיים הקשורים לשירה ברחבי הארץ יחד עם גרילה תרבות.

החדש והרע

החדש והרע הוא כתב עת עצמאי לאמנות היוצא עם מעין. הגיליון הראשון היה גיליון פיילוט שנערך על ידי רועי ארד ויהושע סימון וכונה גיליון 0.5. לאחר מכן יצאו עוד שני גיליונות שנערכו על ידי האמנית נטלי לוין, בשיתוף עם סימון וארד. 
מבין האמנים שהשתתפו במעין ובמגזין האמנות "החדש והרע": גיל שני, דויד עדיקא, רועי רוזן, כוכבית קדושים, טמיר ליכטנברג, חיה רוקין, מעין שטראוס (שעל שמה גם נקרא המגזין מעין), זויה צ'רקסקי, תמר הירשפלד, פרדי ופסח סלבוסקי, וכמו כן אמנים רבים נוספים בתחילת דרכם. החדש והרע, כולל יצירות לצד ראיונות ומאמרים, הוא סוקר את עולם האמנות הישראלי והעולמי ובעל קו פוליטי וחברתי קרוב למעין ומערבון. 
החדש והרע הוא גם חלל לאמנות המופעל על ידי מעין. הראשון הוקם ברחוב הרכבת בתל אביב עוד לפני שכתב העת יצא לאור. ב-2013 הוקמה גלריית החדש והרע ברחוב כיאט 1 בעיר התחתית בחיפה. נטלי לוין היא האחראית על החלל החיפאי, ומתקיימות בו תערוכות, הרצאות ופעילות חברתית.

הוצאת מעין

החל מהגיליון הרביעי של מעין, הפך כתב העת להוצאת ספרים, שחלקם מופצים עם כתב העת וחלקם נמכרים בנפרד. הספר הראשון שיצא הוא עין הכמהין של המשוררת הישראלית הצעירה (ממוצא וייטנאמי) ואן נויין. הספר יצא בפורמט של חוברת שמחולקת עם כתב העת.
יחד עם הגיליון החמישי של מעין, יצא הספר "אני רוצה לתייק אותך" מאת נמרוד קמר שכולל שירים ומסמכים. חלק מהשירים עוסקים בתרבות דיגיטלית, בין השאר בוויקיפדיה. לגיליון השישי צורף ספר השירה של מיכל דר, "גלשן". לגיליון התשיעי צורפה הנובלה "הדוקומנטריסט" מאת ארי ליבסקר ולמעין 10 "נושאת המטוסים" מאת רועי צ'יקי ארד.
הוצאת מעין, יחד עם גרילה תרבות, הוציאה גם את "אנרגיות טובות", פרוטוקול ועדת הכלכלה בנוגע לתמלוגי הגז הטבעי, שנערך כמחזה. הספר יצא בשלוש מהדורות. 
בין ספרי השירה של ההוצאה: "באימבאיב", כל כתבי המשורר רומן באימבאיב, "ארץ הפז" מאת לריסה מילר, "יםFA" מאת תמי אסולין, הספר הראשון בעברית המבוסס על כתב החרשים FA' ו"מקש הרווח", שמאגד חמישה ספרים של המשורר ערן הדס, חלקם חתומים בידי "צאלה כץ".
רנסי

היסטוריה

במאות ה-17 וה-18 נודעה רנסי בעיקר כמקום משכנה של טירת רנסי (Château du Raincy), אך כיום היא כבר הרוסה.
הקומונה נוסדה ב-20 במאי 1869 על ידי חלקים שפרשו מהערים ליברי-גארגן (Livry-Gargan) וקלישי-סוס-בו (Clichy-sous-Bois) שהצטרפו יחד עם חלק קטן נוסף שפרש מהעיר גני (Gagny) לקומונה חדשה.

תחבורה

ברנסי ישנה תחנה של הרכבת הפרוורית RER בקו E.

יהדות

בעיר קיימת קהילה יהודית גדולה ומספר בתי כנסת פעילים וכן מוסדות חינוך בתי ספר מרכז התורה  וישיבה קטנה  חזון ברוך שהקים הרב יעקב טולידאנו וכיום עומדת בראשות בנו הרב יהודה טולידאנו.
טריקווטרה

טְריקְוֶוטְרָה ( מלטינית tri - שלוש ו quetrus - פינה ) היא מבנה הבנוי משלוש וסיקה פיסקיס אליו מוסיפים לעיתים מעגל תוחם או פנימי. המשמעות המקורית הייתה משולש והמושג התייחס לכל צורה בעלת 3 פינות, אך המובן הצטמצם לצורה זו.
בטופולוגיה הוא מוכר כקשר התלתן.
הצורה ידועה גם כ"קשר השילוש" ( Trinity Knot ) שהוא סמל קלטי שאומץ על ידי הנצרות ופעמים רבות שזור בו מעגל.
ביפן הוא מוכר כסמל מון בשם: מוּסוּבִּי מיצוּגָשיווָה ( ביפנית: 結び ミツガシワ ) שפירושו פרח תלתן המים ( Menyanthes trifoliata ).

שימוש עתיק

הטריקווטרה חרוטה על אבן רוּנית בצפון אירופה ובמטבעות מוקדמים של שבטים גרמאניים. מעריכים שהייתה לה משמעות דתית והיא דומה לסמל הואלקנוּט ( Valknut ) של עמים סקנדינבים ומקושר לאל אודין.
הצורה מופיעה לעיתים קרובות באיים הבריטיים לאחר התקופה הרומית על עבודות מתכת ובכתבי-יד מעוטרים כדוגמת הספר של קלס. היא נמצאת על צלבים קלטיים וחפצי מתכת מתקופת הנצרות המוקדמת אם כי נראה ששימשה כאיור ולא כסמל דתי.
הנוצרים השתמשו בסמל לציון השילוש הקדוש בעיקר מהתחייה הקלטית במאה ה-19.

שימוש עכשווי

באירלנד מופיע הסמל בטבעת האירית המסורתית קְלָדֵךְ ( באירית: fáinne Chladaigh ).
מעצבים אירים מודרניים הציגו אותו לבדו תוך התייחסות לתלתן בו השתמש פטריק הקדוש כמטפורה לשילוש.
האומן הנורווגי הלווארד טרטברג ( Hallvard Trætteberg ) עיצב בין היתר סמלים המבוססים על הטריקווטרה.
הוא מופיע כלוגו בסדרת הטלוויזיה מכושפות ועל כריכת הספר הבדיוני בה "ספר הצללים".
עפרה אליגון

ביוגרפיה

אליגון נולדה ב-1921 בפולין. בשנת 1933 עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בשכונת פלורנטין בתל אביב.
בילדותה החלה לכתוב בעיתוני נוער. הייתה כתבת בעיתון "דבר" ובדבר הפועלת. בשנת 1948 החלה לכתוב טור בשם "האמן מאחורי הקלעים" ב"דבר", טור שהמשיך להופיע עם הפסקה באמצע עד שנת 1956. כן כתבה בדבר טורים סיפוריים על דמויות בנוף הישראלי, שלאחר מעברה למעריב זכה לשם "בינינו". כן כתבה טור לנשים בשם "לי לך".
כתיבתה האישית הייתה בסגנון הטורים האישיים של הניו ז'ורנליזם. בהמשך כתבה טורים על ערים ברחבי העולם. בשנת 1969 קיבלה את פרס שלמה מרץ של מסדר ז'בוטינסקי. אליגון גם הביעה את דעתה נגד פגמים שראתה בחברה. היא כתבה נגד שביתות פראיות, נגד הפרקטיקה הפרטית של רופאים בבתי חולים ציבוריים, על התור לקבלת טלפון, נגד שחיקת דמי השכירות לבעלי הבתים שחוק הגנת הדייר חל עליהם ונגד בניית מבני ציבור מפוארים מדי.
בשנות ה-80 סגרה מעגל ושבה לכתוב על אמנים.
היא הייתה גם מכתבות האופנה הראשונות בארץ].
אליגון הייתה הכתבת (האישה) הצבאית הראשונה] וליוותה את הלוחמים בשדה ברבות ממלחמות ישראל: היא ליוותה את יחידה 101 בתקופת "פעולות התגמול" של שנות החמישים, ביקרה ביחידות הלוחמות במלחמת ששת הימים, סיירה בשטחים שנכבשו במכוניתה הפרטית וראיינה מנהיגים ערבים שונים (ביניהם ג'עברי, ראש עיריית חברון), סיקרה את יישובי בקעת הירדן בתקופת "המרדפים" ובמלחמת יום הכיפורים יצאה בשליחות "דבר" לסקר את הטיפול בפצועים תחת התואר "כתבת צבאית". היא ביקרה בירדן עוד לפני חתימת חוזה השלום.
כעיתונאית מעורבת חברתית, סיקרה יישובים חדשים עם עלייתם על הקרקע, כתבה על העולים וגם על האוכלוסייה הערבית בישראל. בין מרואייניה לאורך השנים ניתן למצוא את יצחק בשביס זינגר, ארתור רובינשטיין, יצחק רבין, לוי אשכול, פנחס ספיר, חנה רובינא, ארתור מילר ועוד. אליגון כתבה עם רחל ינאית בן-צבי את סיפור חייה "אנו עולים".
במקביל לפעילותה הספרותית בעברית, הייתה אליגון מעורבת בקהילה הספרותית היידית, בכללם יוצרים ואנשי אקדמיה, והייתה מיודדת עם יצחק בשביס זינגר, אתו ערכה סדרת ראיונות בניו יורק. היא תרגמה שירים יידיים, טיפלה וסעדה את גדול המשוררים היידים אברהם סוצקובר, וטיפחה דור חדש של חוקרים ומורים של תרבות היידיש.
היכרותה עם אברהם יצחק לרנר, שהיה חובב תרבות יידית והעריך את אהבתה ליידיש, הביאה אותו להקים קרן לקידום התרבות היידית, לצוות את כל רכושו לקרן ולייעד אותה לנהל את הקרן אחרי מותו]. קרן לרנר ליידיש פעלה הן במישור האקדמי - העניקה מלגות לחוקרים מצטיינים בתחום ופרסים לעידוד המחקר, והן במישור התרבותי - בתמיכה בתיאטרון היידיש ובספרים וסרטים המוקדשים לשפה ולתרבות היידיות. אליגון ניהלה את הקרן עד לסגירתה בשנת 2011.
עפרה אליגון כתבה כ-1,500 סיפורים קצרים שהתפרסמו ב"דבר השבוע", ב"מעריב" ובמוספים ספרותיים. כמו כן כתבה ותרגמה שירים למקהלת צדיקוב (פעמונים), למחזמר "צלילי המוסיקה" לתוכניות ברשות השידור, ולזמרים שונים, בהם אסתר עופרים ובני אמדורסקי.
בתה תלמה אליגון-רוז היא סופרת, משוררת, פזמונאית, מלחינה ומפיקה מוזיקלית.
עפרה אליגון נפטרה ב-22 בדצמבר 2012, בגיל 91, נקברה בבית העלמין טרומפלדור בתל אביב.
מקלט מדיני

מקלט מדיני הוא מושג משפטי עתיק יומין, שעיקרו זכויות אדם הנרדף בגלל דעותיו הפוליטיות או אמונותיו הדתיות  ממדינתו ועתיד לקבל הגנה מרשות ריבונית אחרת, ממדינה זרה, או מהכנסייה (בימי הביניים). מקלט מדיני פוליטי שונה מהגירת פליטים מודרנית בה מתרחשת נהירה מאסיבית של אוכלוסייה, בעוד במקלט מדיני מדובר בזכותם של יחידים אשר בדרך כלל ניתנת תוך התייחסות לגופו של כל אדם. עם זאת, עשויה להיות ביניהם חפיפה, שכן כל פליט עשוי לדרוש לקבל מקלט מדיני על בסיס אישי. מקורה של זכות זו בעיקר בזמן המודרני על אף שניצניה נראו כבר אצל המצרים, היוונים והעברים.

מקלט מדיני בימי הביניים

עמים רבים בעת העתיקה, כולל מצרים, יוון, והעברים, הכירו בזכות למקלט מדיני על רקע דתי. במקרים רבים זכות זו הגנה על פושעים (או על אלה המואשמים בפשע) מפעילות משפטית במידה מסוימת. בשלב מאוחר יותר אימצה הכנסייה הנוצרית את הרעיון ונקבעו כללים מסוימים כדי לקבל הגנה ואיזה סוג של הגנה.

מקלט מדיני בזמן המודרני

האמנה בדבר מעמדם של פליטים של האו"ם משנת 1951 והפרוטוקול שנוסף לה בשנת 1967 הם הבסיס לחקיקה בתחום המקלט המדיני ברחבי העולם. תחת הסכמות אלו, פליט הוא אדם השוהה מחוץ למדינתו וחושש מרדיפה על בסיס רקע גזעני, לאומני, או דתי, בשל דעותיו הפוליטיות או בשל חברות ופעילות בקבוצה חברתית כלשהי.

מקלט מדיני בצרפת

מקלט מדיני בצרפת מוכר מתוקף החוקה משנת 1958. ב-2006 אישרה צרפת 7,000 בקשות בלבד מתוך 35,000.

מקלט מדיני בבריטניה

במאה ה-19 בריטניה העניקה מקלט מדיני לכמה נרדפים, בהם חברים בתנועות סוציאליסטיות (כולל קרל מרקס).

מקלט מדיני בארצות הברית

ארצות הברית מעניקה זכויות מקלט מדיני ליחידים לפי החוק הבינלאומי. מספר מוגבל של פליטים המבקשים להתקבל למקלט או כאלה שכבר הגיעו לארצות הברית מדי שנה רשאים להתקבל.
86,400 איש קיבלו מקלט מדיני בשנת 2001.

מקלט מדיני ברוסיה

המדליף האמריקני אדוארד סנודן קיבל מקלט מדיני ברוסיה ב-1 באוגוסט 2013 למשך שנה, וב-7 באוגוסט 2014 קיבל אישור שהייה ברוסיה למשך 3 שנים. כמו כן, נשיא אוקראינה לשעבר ויקטור ינוקוביץ' קיבל אישור שהייה ברוסיה ב-27 בפברואר 2014 לאחר שברח מאוקראינה בעקבות אירועי יברומאידן.

מקלט מדיני בישראל

בשנים האחרונות עלה מספר הבקשות למקלט מדיני בישראל של פליטים סודנים על רקע רצח העם בדארפור. בשנת 2008 ביקש חבר הכנסת לשעבר עזמי בשארה מקלט מדיני בקטר.
רוסטוב ארנה

מהלך הבנייה

בסוף יוני 2013, במהלך העבודות על הכנת הקרקע לבניית האצטדיון, נתגלו חמישה פגזים מתקופת מלחמת העולם השנייה, שלא התפוצצו והשתמרו בצורתם המקורית.
בחודש אוגוסט 2013, החלו העבודות על יסודות האצטדיון. בחודש אוקטובר, רוכזה הקרקע עבור  האצטדיון. בדצמבר 2017 החלה הבנייה בפועל באתר הבנייה עם הבאת ציוד כבד, חומרי בנייה וציוד.
בחודש מרץ 2015 פרויקט האצטדיון שונה, מה שהביא לירידה בעלות הבנייה. בחודש יוני 2015 הושלמה יציקת היסודות לתוך האדמה והוחל בהקמת יציעי האצטדיון. בחודש יולי 2015, החלה העבודה על מבני הבטון.
בדצמבר 2017 הכריזה התאחדות הכדורגל הרוסית על סיום בניית האצטדיון.
יום הגנת הפרטיות

ארגונים ורשויות המציינים את יום הגנת הפרטיות הבינלאומי

בין הארגונים והרשויות הזרות המציינים יום זה נמנים נציבות המידע הבריטית, נציבות הגנת הפרטיות של קנדה, הרשות להגנת הפרטיות של קליפורניה, אוניברסיטת קרנגי מלון, אוניברסיטת ג'ורג'טאון, נציבות הסחר הפדרלית (FTC), רשות התקשורת הפדרלית (FCC), לשכת החקירות הפדרלית (FBI), פרקליטות מדינת ניו יורק, מועצת ביטחון המידע של הודו ועוד.
בישראל מצוין היום בדרכים שונות, ביניהן במסגרת פעילויות הסברה שמקיימת הרשות להגנת הפרטיות. במסגרת זו, מפרסמת הרשות ביום זה מידע ומדריכים לציבור למען הגברת המודעות וההיכרות עם הזכות לפרטיות והזכויות המעוגנות בהוראות הדין הישראלי, וכן המלצות שונות לשמירה על הפרטיות במרחב הדיגיטלי.
כתבה

מבנה הכתבה

מבנה הכתבה כולל שלושה חלקים שונים; כותרת, פתיחה וגוף.

פתיחה

חלק הפתיחה, הנקרא גם "פתיח", "מבוא" או "הקדמה" הוא החלק הפותח את הכתבה, והוא צריך להכיל כמה משפטי פתיחה, המסבירים על הנושא המדובר. לעיתים המשפטים נותנים פירוט על הנושא ולעיתים נותנים פחות פירוט, ואת הפירוט נראה בחלקים הבאים של הכתבה. מטרתה העיקרית של הפתיחה היא להציג את הנושא בצורה מעניינת כדי לכבוש את לב הקורא, לעניין אותו ו"לשכנע" אותו לקרוא הלאה את המשך הכתבה.

גוף

הגוף הוא החלק שמכיל את התיאור העיקרי של הדברים והנושאים בהם הכתבה מתעסקת. בחלק זה הכתב מפרט את הנושא, מסתמך על מקורות ועל דברי אנשים שראיין או שמע, ונותן תיאור נרחב, הסברים, נימוקים, דוגמאות ועוד. זהו החלק החשוב ביותר בכתבה. הגוף מתמקד בעיקר בחלקים המרכזיים של הכתבה, שהם; זמן, התרחשות, ומקום ההתרחשות. הגוף צריך להיות החלק הארוך ביותר בכתבה, היות שהוא חלקה העיקרי ומביא את הנושאים בפירוט נרחב ובהסברים ונימוקים רבים. גוף הכתבה קשור בצורה ישירה לחלקים האחרים, שמטרתם היא לכתוב אותו בקצרה או לסכם את הנקודות העיקריות שבו. הגוף צריך להכיל משפטים קולחים וברורים ככל האפשר כדי שהקורא יוכל לקרוא את הכתבה בענייניות ולהבין את כל מה שנכתב מבלי "להיתקע" בקריאה. בניגוד לידיעה חדשותית, אסור, ברוב הפעמים, לקצר כתבות על ידי החסרת הסוף. רוב הכותבים נוהגים לסיים את הגוף ב"שורת מחץ", בסיום חזק ולעיתים אף שנון, כדי להותיר רושם חזק אצל הקורא.
אפל ישראל

היסטוריה

בדצמבר 2011 רכשה אפל את חברת "אנוביט" הישראלית שעסקה בפיתוח שבבים תמורת כ-390 מיליון דולר. עם הרכישה סגרה אנוביט את מחלקת פיתוח כונני הSSD שלה במהלך שגרר אחריו פיטורי עובדים.
בשנת 2012 הכריזה חברת אפל העולמית בהובלתו של ג'וני סרוג'י על הקמתו של מרכז הפיתוח הראשון שלה שמחוץ לגבולות ארצות הברית, בישראל. ומינויו של אהרון אהרון למנכ"ל מרכז זה שכונה בתחילה "Herzliya Development Center".
בנובמבר 2013 רכשה אפל את חברת הסטרטאפ הישראלית "פריימסנס" שעסקה בפיתוח חיישן לזיהוי תלת־ממדי של גוף האדם, תמורת 360 מיליון דולר.
באוגוסט 2014 דווח על כוונה לפתוח מרכז מכירות רשמי בישראל, בניהולו של ניר אילון ובאוקטובר דווח על כוונה לפתוח חנות רשמית ראשונה, בדיוטי פרי בנמל התעופה בן-גוריון.
בפברואר 2015 נפתח מרכז הפיתוח והשיווק הראשי של החברה בהרצליה פיתוח, ובחניכתו ביקר מנכ"ל אפל, טים קוק. באפריל 2015 אפל רכשה את הסטארט-אפ הישראלי LinX, שעוסק בתכנון מצלמות זעירות לטאבלטים וסמארטפונים, תמורת כ-20 מיליון דולר. בפברואר 2017 אפל רכשה את חברת RealFace הישראלית שפיתחה טכנולוגיה להזדהות מאובטחת באמצעות תווי הפנים.
במאי 2017 מונה רוני פרידמן למנכ"ל חברת אפל ישראל.
רליאנט TW9

רליאנט TW9 הוא דגם של טנדר קטן, המונע על ידי 3 גלגלים, שעשוי מפיברגלס.  הרליאנט TW9  מוגדר כתלת אופן, מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית רליאנט מוטורס  אשר יוצרה בין השנים 1967–1987. 
בזמן השקתו עלה הרליאנט TW9, בבריטניה, 451 לירות שטרלינג.
סך הכול יוצרו 1,888 יחידות מהדגם רליאנט TW9.
דוד צבי אליאך

הרב דוד צבי אליאך (י"ב באדר תרצ"א, 1931 – ט"ז בניסן תשע"ד, אפריל 2014) היה המשגיח של ישיבת איתרי בירושלים וישיבת נחלת דוד בפתח תקווה.

תולדותיו

נולד בירושלים, דור שישי בארץ ישראל, בנם של אברהם אשר אליאך, מחסידי קרלין, והנדיל-פייגה, בת ישראל יצחק לוי, מחסידי סטריקוב. דודו הוא הרב חיים יעקב גולדוויכט. בגיל חמש מתה אמו ובגיל אחת עשרה מת אביו והוא גדל עם אחיו הגדול ושתי אחיותיו אצל אבי סבו שלמה יוסף אליאך ובבית היתומים דיסקין, שם למד אצל הרב צבי קופשיץ. זמן קצר לפני גיל הבר מצווה עבר ללמוד בישיבת תפארת ישראל בחיפה. לאחר מכן נמנה עם "קיבוץ" הבחורים שארגן הרב מרדכי שמואל קרול בכפר חסידים.
בשנת תש"ז (1947) החל את לימודיו בישיבת חברון בירושלים. כעבור זמן עבר ללמוד בישיבת סלבודקה בבני ברק שנוסדה באותה תקופה. בתקופת מלחמת השחרור שהה ברחובות, שם התוודע לראשונה לרב שך, שכיהן אז כר"מ בישיבת קלצק בעיר.
נמנה עם הקבוצה הראשונה של תלמידי ישיבת כנסת חזקיהו שנוסדה בזיכרון יעקב בשנת תש"ט (1949), ובמשך תקופה למד בחברותא עם ראש הישיבה ומייסדה, הרב נח שימנוביץ. כעבור זמן שב ללימודיו בישיבת חברון. בתקופה זו היה מקורב לגדולי המוסר הרב צמח שלומוביץ, הרב שמואל הלל שינקר והרב אליהו לופיאן, והיה נכנס לוועדי המוסר שהיו מוסרים הרב יחזקאל לוינשטיין והרב אליהו אליעזר דסלר ב"בית המוסר" בירושלים.
באמצע שנות ה-50 נישא לרחל, בתו של הרב אליהו מאיר קובנר, ראש ישיבת "פורת יוסף" ברחובות. לאחר נישואיו כיהן כר"מ בישיבתו של חותנו ברחובות. כעבור זמן עבר להתגורר בבני ברק וכיהן כר"מ בישיבת ברסלב בעיר. במשך תקופה כיהן כראש ישיבה ביד בנימין.
בשנת תשל"ב (1972) התמנה למשגיח של ישיבת איתרי בירושלים. בתקופה זו חיבר את ספרו "דרך אמונה" על ענייני אמונה. הספר קיבל את הסכמת הרב שך, שכתב: "הראני כבוד ידידי הרה"ג יקר היקרים, גדול בתורה וירא אלוקים מרבים... העלה על הכתב ממה שחידש במחשבת היראה... וכל המעיין בהם ימצא טעם וחיזוק להוסיף ביראה ותורה, כי הדברים נאמרו בדעת תורה". בשנת תשמ"ד (1984) עבר לכהן כמשגיח של ישיבת נחלת דוד בפתח תקווה ושימש בתפקידו שלושים שנה.
חיבר ספרים בענייני מחשבה ומוסר. לאורך השנים מסר שיעורי תורה ומוסר בקהילות ובבתי מדרש רבים, ובעיקר בשכונת מגוריו עזרת תורה בירושלים.
נפטר למחרת חג הפסח תשע"ד, ונקבר בהר המנוחות בירושלים.

משפחתו

אבי המשפחה בארץ ישראל היה הרב שלמה יוסף רבה של העיירה סטולין ואחיינו של רבי אהרן הגדול מקרלין (בן אחיו ר' יצחק). הוא עלה לארץ ישראל בשנת ת"ר. בנו היה הרב אברהם אשר אליאך, שהיה מחשובי חסידות קרלין בטבריה ומחנכו של האדמו"ר הינוקא רבי ישראל פרלוב. בנו היה העסקן שלמה יוסף אליאך, אבי סבו של הרב דוד צבי.
בנו הוא הסופר דב אליאך, מחבר הספרים "פנינים משלחן גבוה", "אבי הישיבות" ו"הגאון".
שלוש אחיותיה של אשתו נישאו לרבנים: יובל-יוסף אורדנטליך, שהיה רב בית הכנסת איצקוביץ' בבני ברק, מרדכי קוקיס (בנו של הרב פסח קוקיס) ונח חפץ, המכהן כמשגיח בישיבת כנסת מרדכי במבשרת ציון.
שכחו אותי בבית 2

תקציר העלילה

משפחת מקאליסטר יוצאת לחופשת חג המולד בפלורידה, למורת רוחו של קווין. קווין (מגולם על ידי מקולי קלקין) הולך לאיבוד בדרך למטוס, ועולה בטעות על מטוס לניו יורק. רק אחרי הנחיתה בפלורידה מגלה המשפחה שהילד חסר, ואמו של קווין מנסה ליצור איתו קשר. בינתיים בניו יורק, קווין מצליח לשכור סוויטה במלון פלאזה על ידי הטעיית צוות המלון. הוא אינו יודע שמרב והארי, צמד הגנבים שלכד בסרט הקודם, ברחו מהכלא והם מסתובבים כעת חופשי בניו יורק.
בהמשך הסרט צמד הפושעים מבחינים בו במקרה בלב ניו יורק ובעקבות כך הם מנסים לתפוס אותו, אך ללא הצלחה. קווין מגלה שדודו גר באזור ומחליט לבקר אותו, אך בהמשך מגלה כי ביתו של דודו נמצא בשיפוץ ולכן עומד ריק. הוריו של קווין מגלים בהמשך כי הוא בניו יורק ובעקבות כך הם מנסים לאתר אותו בבית המלון בו שהה אך ללא הועיל.
קווין מטמין מלכודות בבית דודו הריק לצמד הגנבים ולבסוף הוא מצליח ללכוד אותם ולהסגירם למשטרה. בסוף הסרט קווין חוזר להוריו.
עוד בסרט: הופעת אורח קצרצרה למי שייהפך כעבור שנים לנשיא ארה"ב- מר דונאלד טראמפ.
צער בעלי חיים (עמותות)

בישראל פועלות כמה עמותות שונות בשם צער בעלי־חיים, שמטרתן העיקרית היא מניעת צער וסבל מבעלי חיים. העמותות השונות פועלת למתן הגנה ולמקלט לבעלי החיים, נאבקות בהתאכזרות לבעלי החיים, מעודדות אימוץ חיות מחמד ופועלות לשכנע את הקהילה להבנה ולטיפול בבעלי חיים. העמותות ממומנות על ידי תרומות, דמי חבר ומענקים רפואיים-וטרינריים.
פועלות כיום עמותות שונות הנושאות את אותו השם, אך מדובר בעמותות שונות שפועלות בערים תל אביב, ירושלים, חיפה, רמת גן, באר-שבע והנגב, ורחובות.

תל אביב

עמותת "צער בעלי־חיים תל אביב" היא הוותיקה ביותר, ונקראה במקור צער בעלי־חיים בישראל, על פי הפסוק "כי תראה חמור שונאך רובץ תחת משאו וחדלת מעזוב לו - עזוב תעזוב עמו." (ספר שמות, פרק כ"ג, פסוק ה') ופירשו חז"ל: "שונאך - אפילו רשע או גוי, משום צער בעלי חיים" (תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ל"ב, עמוד א'.) האגודה נוסדה בשנת 1927 בסיוע האגודה המלכותית למניעת התאכזרות לבעלי חיים שפעלה בארץ ישראל מטעם המנדט הבריטי. האגודה הקימה בית מחסה לבעלי חיים באבו כביר בדרום תל אביב, דומה לאלו שקמו באנגליה ובאירופה באותה תקופה, ובו אושפזו וטופלו סוסים, חמורים וגמלים.

רמת גן

עמותת "צער בעלי חיים רמת גן והסביבה" הוקמה בשנת 1944 בשכונת נחלת יצחק בו שוכן המקום עד היום. את העמותה הקימה גרטה בירן שנמלטה לישראל מהנאצים בזמן מלחמת העולם השנייה.

המתה יזומה של בעלי חיים

אחד הנושאים השנויים במחלוקת לגבי פעילות העמותות הוא המתת בעלי חיים שאינם נמסרים לאימוץ. מכיוון שלעמותות רבות יש מדיניות של "דלת פתוחה", הן מקבלות לבית המחסה כל בעל חיים שננטש. באופן זה, מתמלאים בתי המחסה בבעלי חיים מעבר לצפיפות המקובלת, מבלי שיימצאו מאמצים לכל בעלי החיים. פתרון לבעיית הצפיפות הוא המתת בעלי החיים.
מדיווחים שנתיים של "צער בעלי־חיים תל אביב" מהשנים 1996-2003 עולה כי הומתו בין 87% ל-93% מהכלבים והחתולים שנמסרו לעמותה. העמותה הודחה מחברות ב"נח", התאחדות הארגונים למען בעלי חיים בישראל, בגין הריגת חתולי רחוב בחולון.
אודיסאוס אליטיס

ביוגרפיה

אליטיס נולד באי כרתים בשם אודיסאוס אלאפודליס, ולמד משפטים באוניברסיטת אתונה. את "אקסיון אסטי: הוא כתב ב-1959, ובה הוא ניסה לעלות על המרכיבים החשובים של ההיסטוריה והמורשת היוונית המפוארת, בעזרת שילובים של הליטורגיה של הכנסייה האורתודוקסית עם הסגידה לאלים האולימפיים, ובמיזוג הרעיונות שמאחורי כל תרבות.
הפואמה אקסיון אסטי (אקסיון אסטי, פירושו ראוי, מבורך בפני האלוהים) היא מסה לירית המציגה את ההיסטוריה האישית והשקפת עולמו של המשורר בזמן מלחמת העולם השנייה ומלחמת האזרחים שהתחוללה ביוון אחריה. הפואמה מהווה שיר הלל לאדם, לרוחו הבלתי מנוצחת ושאיפתו לחרות. הפואמה נחלקת לשלושה חלקים. החלק הראשון בראשית, מתאר את בריאתו של המשורר אל תוך העולם, ההיסטוריה, הנוף והתרבות של יוון. החלק השני, יסורים, מכיל שירים ומיקראות המתארות באופן כרונולוגי את דרכו במלחמה נגד האיטלקים באלבניה, במחתרת כנגד הכיבוש בנאצי ובמלחמת האזרחים. החלק השלישי, תהילה, הוא שיר הלל למולדת, לטבע ולאדם. אודיסאוס אליטיס קיבל את פרס נובל בשנת 1979. ה"אקסיון אסטי" צוינה כיצירתו החשובה ביותר.
רולף נוסקווית'

קורות חיים

רולף נוסקווית' נולד ב-1919 בקמניץ שבגרמניה. הוריו, חיים ומלכה נוסקוביץ', נולדו בלודז' שבפולין והיגרו לגרמניה, שם הקימו מפעל טקסטיל. עם החמרת המצב הפוליטי והכלכלי ברפובליקת ויימאר מכרו הוריו את נכסיהם בגרמניה ובשנת 1932 היגרו עם ילדיהם, רולף ואלכסנדרה, לאנגליה והתיישבו בנוטינגהאם. בשנת 1936 הקים אביו מפעל טקסטיל בשם צ'רנוס (Charnos), באילקסטון שבמחוז דרבישייר.
נוסקווית' למד מתמטיקה בטריניטי קולג' של אוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1939 נפסל לשירות צבאי מחמת בריאותו. כעבור שנה נבחנה שנית מועמדותו לשירות צבאי, הפעם כבלשן ומפענח צפנים, אך הוא נדחה מחמת מוצאו הגרמני. בניסיון גיוס שלישי, שבו ראיינו אותו צ'ארלס פרסי סנואו ויו אלכסנדר הוא גויס ביוני 1941 לבלצ'לי פארק. הוא עבד ב"צריף 8", שבראשו עמד אלן טיורינג, והתמקד במכונת ההצפנה "אניגמה", ופענח תשדורות מוצפנות של הקריגסמרינה וגורמים נוספים עד 1945. בין השאר נודע בכשרונו לשימוש בטכניקת התקפת גלוי-ידוע. הוא נשאר בבלצ'לי פארק גם לאחר המלחמה, והמשיך לעסוק בפענוח צפנים.
ביוני 1946 פרש מבלצ'לי פארק והצטרף למפעל הטקסטיל שייסד אביו, וב-1952 מונה ליושב ראש החברה. בסביבות שנת 2000 הפך ליו"ר לא פעיל. 
נוסקווית' התחתן עם אנטה גרינבאום, שהגיעה מגרמניה לבריטניה במסגרת הקינדר-טרנספורט, ולהם בן אחד.
רולף נוסקווית' נפטר ב-3 בינואר 2017, בגיל 97.
מטריצה צנטרוסימטרית

מבנה אלגברי

אם A ו B הן מטריצות צנטרוסימטיות על שדה K, אז גם חיבור המטריצות  A+B וגם הכפלת המטריצה בגודל סקלרי cA לכל c ב K נותן מטריצה צנטרוסימטרית.
בנוסף גם מכפלת המטריצות היא צנטרוסימטרית היות ש JAB = AJB = ABJ.

מבנים קשורים למטריצות אלה

מטריצת היחידה היא צנטרוסימטרית.
מטריצות טופליץ סימטריות הן צנטרוסימטריות.
ארמיית מזרח פרוסיה

היסטוריה

ארמיית מזרח פרוסיה הוקמה ב-7 באפריל 1945 בפיקוד דיטריך פון זאוקן, על בסיס הארמייה השנייה. ארמיית מזרח פרוסיה איגדה תחתיה את שרידי כל הכוחות הגרמניים במזרח ומערב פרוסיה, ולחמה נגד הצבא האדום באזור גדיניה. הארמייה כותרה במפרץ דנציג, ונכנעה לכוחות הסובייטיים ב-8 במאי 1945, עם סיום המלחמה.
הרמן פון ויסמן

הרמן וילהלם לאופולד לודוויג ויסמן (בגרמנית: Hermann Wilhelm Leopold Ludwig Wissmann; ‏4 בספטמבר 1853, פרנקפורט על האודר - 15 ביוני 1905, שטיריה) היה חוקר ואיש צבא גרמני. שרת בצבא, אולם פרש ממנו לטובת חיי הרפתקנות. בשנת 1880 חקר את קונגו בשירות לאופולד השני, מלך הבלגים.

ביוגרפיה

בשנת 1888 פרצה במזרח אפריקה, מקום שם ניסו הגרמנים להקים מושבה, מרידה גדולה של ערבים. הקנצלר אוטו פון ביסמרק מינה את ויסמן לרייכסקומיסר, ובשל היכרותו את האזור ציווה עליו לדכא את המרד. המורדים היו רובם ככולם ערבים ממורמרים שאותם הנהיג ערבי למחצה בשם אבושארי אבן סאלים אל חראטי. ויסמן גייס שכירי חרב מקומיים רבים  (אסקרי) ומינה עליהם קצינים גרמניים (מה שהיווה את הבסיס ליצירת השוצטרופה). הוא דיכא את המרד בשיטתיות, תוך כדי שהוא שורף כפרים וטובח בתושבים. ב-16 בדצמבר 1889 נלכד אל חראטי והוצא להורג, ויסמן פרסם חנינה לשאר המורדים.
ויסמן חזר לגרמניה כגיבור. הוא מונה למושל של מזרח אפריקה הגרמנית, אולם בשל בריאות לקויה חזר לגרמניה שם כתב ספרים ונתן הרצאות. הוא מת בתאונת ציד ב-1905.
סיודד אוברגון

היסטוריה

ב-1906 נסללה באזור מסילת רכבת והוחלט לבנות חנה שלה באזור בו נמצאת העיר של היום. הוחלט לקרוא לחתנה "קחמה" על שם קחמה שהיה מנהיג שבט היקי (Yaqui) המקומי במאה ה-19. תוך זמן קצר החלה להתפתח התיישבות סביב התחנה שנקראה גם היא קחמה.
ב-1924 הפסיד נשיא מקסיקו המכהן אלווארו אוברגון בבחירות לכהונה נוספת. בעקבות כך הוא חזר לסונורה מולדתו והחל להשקיע בפיתוח הערים קחמה ונבוחואה. פעולותיו של אוברגון תרמו לפיתוחה של קחמה וחשיבותה עלתה. ב-1927 היא הפכה לבירת המועצה האזורית במקום קוקוריט. ב-28 ביולי 1928 שונה שמה לסיודד אוברגון (מילולית: "קריית אוברגון") כהוקרה לאוברגון שנרצח עשרה ימים קודם לכן.

כלכלה

כלכלת העיר מסתמכת על חקלאות, תעשייה, מחסר, גידול מקנה ותיירות.

חינוך

בעיר נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם המכון הטכנולוגי של סונורה.

תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי סיודד אוברגון, הנמצא במרחק של 15 קילומטרים דרום-מזרחית למרכז העיר.