google/wiki40b huggingface dataset:
וילהלם הרביעי, רוזן הסן-קאסל

חייו

וילהלם הרביעי נולד ב-24 ביוני 1532 בקאסל. אביו היה פיליפ הראשון, רוזן הסן (1504–1567) ואמו הייתה כריסטינה מסקסוניה (1505–1549). לאחר מותו של אביו חולקה רוזנות הסן בינו לבין אחיו, ווילהלם נטל את האזור סביב הבירה קאסל, ומונה לרוזן הסן-קאסל.
וילהלם נטל חלק בהגנה על הרפורמציה הפרוטסטנטית, ופעל ללא הרף במאמצים לאחד את החלקים השונים של הפרוטסטנטים נגד הקתולים. עם זאת, וילהלם השתדל מלהימנע משימוש בכוח צבאי בסכסוך.
וילהלם היה שליט מאוד מוכשר, וחוקק חוקים רבים ומינה פקידים מוכשרים לניהול הרוזנות. בנוסף, וילהלם העביר חוק שרק הבן הבכור יירש את הנחלה, ובכך תשמור הרוזנות על כוחה, ולא תפוצל בין היורשים. וילהלם מאוד טיפח את האמנויות והמדעים, ואף נטל חלק בעצמו בתצפיות אסטרונומיות. בין השאר, הוא חישב כי מסלול כוכב השביט הגדול של 1577 היה מעבר לירח.
ב-25 באוגוסט 1592 מת וילהלם בקאסל, ובמקומו עלה לשלטון בנו מוריץ.
יהודה גלעד

ביוגרפיה

נולד בברזיל לרב שמואל פנחס גלברד (מחבר הספר "לפשוטו של רש"י") ועלה לישראל בגיל 7. למד בישיבת היישוב החדש, ב"מרכז הרב" ובישיבת "הר עציון". שירת בצבא במסגרת מסלול ההסדר, בתפקיד שריונר, ולאחר מכן בקבע כרב צבאי חטיבתי. הוסמך לרבנות על ידי הרבנות הראשית בגיל 25, וסיים לימודי הוראה במכללת הרצוג. משמש כרב קיבוץ לביא מאז שנת ה'תשמ"ב. בשנים 1990–1992 היה שליח הסוכנות היהודית ובני עקיבא בלונדון. ריכז פרויקטים שונים של עמותת גשר לקירוב בין בני נוער חילונים ודתיים והיה ממנסחי אמנת כנרת.
בשנת 1993 הקים את ישיבת מעלה גלבוע ביחד עם הרב שמואל ריינר, ושנה לאחר מכן הצטרף אליהם הרב דוד ביגמן. מאז ועד היום שלושתם ממשיכים לכהן בראשות הישיבה. 
בשנת 2000 נבחר ליושב-ראש מזכירות תנועת מימד. 
ב-5 ביוני 2002 פרש חבר הכנסת מקסים לוי מן הכנסת, ובמקומו נכנס הרב גלעד. בכנסת היה גלעד חבר בוועדת החינוך, התרבות והספורט ובוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
בדצמבר 2002 פרש הרב גלעד מתנועת מימד בעקבות החלטת מועצת המפלגה להמשיך את הברית המשותפת עם מפלגת העבודה ולהצטרף לרשימה מאוחדת לקראת הבחירות לכנסת. לדעת הרב גלעד, החבירה לעבודה מנעה ממימד להפוך לתחליף אמיתי למפד"ל עבור רוב הציבור הדתי-לאומי ודחקה אותה לצד השמאלי של המפה הפוליטית.
לקראת הבחירות לכנסת ה-17 הצטרף לתנועת תפנית של עוזי דיין והוצב במקום השלישי ברשימתה. המפלגה לא עברה את אחוז החסימה ולא נכנסה לכנסת.
הרב גלעד הוא חתנו של הרב יהודה עמיטל ודודו של העיתונאי אלישיב רייכנר.

משנתו ודרכו

הרב גלעד ממשיך את הקו הרעיוני של רבו, הרב יהודה עמיטל, הרואה חשיבות גדולה במדינת ישראל ובמוסדותיה, ומצר על הכיוון שאליו הולכת הציונות הדתית. הוא מצר על כך, שהציונות הדתית, לדעתו, מזניחה את העיסוק בנושאים חברתיים, ומקצינה את עמדותיה הדתיות וההלכתיות. כרבו, הוא גם מצר על הכיוון אליו נלקחה תורתו של הרב קוק, כאילו זו מתעסקת רק בחשיבות שלמותה של ארץ ישראל.
בישיבה, מעביר הרב גלעד שיעורים שבועיים בחסידות, בפרשת השבוע ובתורת הרב קוק, וכן שיעור שבועי על "נושאים אקטואליים בהלכה".
בקיבוצו, לביא, מעביר הרב גלעד מדי שבת שיעור מרכזי בבית המדרש "המתמלא עד גדותיו בחברים ובחברות אוהבי תורה ויודעיה".
משה בצלאל לוריא

ביוגרפיה

נולד בשנת תקצ"ה בסוכובוליה, ליד ביאליסטוק לחיה ולרב שרגא לוריא. בילדותו למד אצל אחיו הבכור רבי אריה ליב לוריא בעיר גנינדז, בצעירותו למד בעיר גרודנה ובה נודע על שם עיירת מולדתו בתואר "העילוי מסוכובוליה" (או: סוחאווליא). בהמשך עבר ללמוד בישיבת וולוז'ין, והתקרב אל ראש הישיבה הנצי"ב מוולוז'ין. בתקופת המחלוקת בישיבת וולוז'ין בשנת תרי"ד (1854), היה בין תלמידי הישיבה שהופיעו מצדו של הנצי"ב מוולוז'ין בפני בית הדין המיוחד שפישר בין הצדדים.
נישא לצרנה מרים בת הרב מאיר איילברג מסרדניק, אחיינית הרב יחיאל הלר. לאחר נישואיו חזר ללמוד בישיבה וקיבל סמיכה לרבנות מרבני הישיבה ומהרב יצחק אלחנן ספקטור שכיהן אז כרבה של נובהרדוק. בהיותו בן 24, בשנת תרי"ט, קיבל כהונת רבנות ראשונה בווילאן. בשנת תרכ"ז התמנה לרבנות העיירה שאקי, בשנת תרל"ה, 1875, התמנה לרבנות סייני וכיהן בה במשך שלושים ושתים שנים, הוא התפרסם ברחבי העולם היהודי בשנים אלו ומוזכר רבות בספרי דורו בתור "הרב מסייני".
בשנת תרס"ז (1907) עזב רבי דוד טבל קצנלנבוגן את רבנות סובאלק לטובת רבנות סנקט פטרבורג, תחתיו התמנה רבי משה בצלאל, שכיהן ברבנות זו עד פטירתו בכ"ו בניסן תרע"ד, 22 באפריל 1914.

משפחתו

אחיו: רבי אריה ליב שהיה גם רבו; רבי ראובן לוריא ששימש כמלמד בסוכובוליה, בתו פרידה הייתה אשת הרב יעקב בנימין זאב יעקימובסקי מרבני סוכובוליה, מחבר ספרי "זרע יעקב" על ששה סדרי משנה ו"ידי משה" על מסכת חולין.
בנו היה הרב צבי אריה לוריא, רבה של זלודק, ומחבר "ארץ צבי". אחד מחתניו היה רבי יהודה ליב פולטרוביץ, רבה של ביחוב.
אנלי ארהרדט

ביוגרפיה

ארהרדט נולדה באורסליבן, סקסוניה-אנהלט.

סגנית אלופת אירופה

באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1971 זכתה ארהרדט במדליית כסף בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.96 שניות, אחרי בת ארצה שיאנית העולם קארין בלצר שקבעה שיא אליפות חדש של 12.94 שניות ולפני טרזה סוקנייביץ' מפולין (13.21 שניות).

אלופה אולימפית ושיאנית עולם

באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה ארהרדט במדליית זהב, בריצת 100 מטר משוכות בשיא עולם חדש של 12.59 שניות, לפני ולריה בופנו מרומניה (12.84 שניות) וקארין בלצר (12.90 שניות).

אלופת אירופה

באליפות אירופה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1974 זכתה ארהרדט במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בשיא אליפות חדש של 12.66 שניות, לפני בת ארצה אנרוז פידלר (12.89 שניות) וטרזה נובק מפולין (12.91 שניות)
באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיימה ארהרדט במקום עשירי בריצת 100 מטר משוכות ולא הצליחה להגן על תוארה. בשלב חצי הגמר היא סיימה שלישית בתוצאה של 13.28 שניות שהקנה לה מקום בשלב הגמר, אך הריצה נפסלה ולכן נערכה ריצה נוספת שבה היא סיימה חמישית בתוצאה של 13.71 שניות ולא עלתה לשלב הגמר.
גיורא חייקה

קורות חייו

את שנות נעוריו עשה בקיבוץ רמת יוחנן. בשנת 1957 התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים והתקבל לסיירת צנחנים. בצנחנים עבר חייקה מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום קורס הקצינים שב לחטיבה כמפקד מחלקה. בשנת 1963 היה מפקד פלוגה בגדוד 890. לאחר מכן מונה למפקד סיירת הצנחנים ולחם במסגרתה במלחמת ששת הימים. עבר הסבה לשריון, פיקד על גדוד 9, ובמלחמת יום הכיפורים לחם כסגנו של מפקד חטיבה 217, נתן ניר, ואף נפצע במהלך הקרבות. לאחר המלחמה מונה למפקד חטיבה 645 ובהמשך שימש כמפקד חטיבה 500. בשנים 1979–1982 ובמהלך מלחמת לבנון הראשונה פיקד על עוצבת המפץ ובשנים 1987–1985 שימש כמפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה. השתחרר מצה"ל בדרגת תא"ל.
מצודת לה פרייר

היסטוריה

המצודה ניבנתה בין השנים 1805 ו-1820 כחלק ממערך הביצורים שנועד להגן על האיטי מפני הצרפתים לאחר קבלת עצמאותה ב-1804. גנרל הנרי קריסטוף שהיה מופקד מטעם צבא האיטי על צפונה של המדינה הופקד גם על הקמת המצודה. ב-1806 תפס קריסטוף את השלטון במדינה יחד עם אלכסנדר פטיון (Alexandre Pétion), אך השניים הסתכסכו והמדינה חולקה לשתיים, כשקריסטוף שולט בחלקה הצפוני. ב-1811 הכריז על עצמו קריסטוף כמלך הנרי הראשון מהאיטי והקים גם את ארמון סן סוסי למרגלות המצודה. הוא שלט באזור עד שהתאבד ב-1820 וגופתו נעטפה בסיד ונקברה באחת מחצרות המצודה. 
המצודה לא נאלצה לעמוד במבחן של התקפות צרפתיות, אך שרדה מספר רעידות אדמה שהקשה שבהן התרחשה ב-1842. היא שופצה מספר פעמים אך נותרה במידה רבה במצבה המקורי. בשל גודלה הייתה המצודה לאחד מסמליה של האיטי והיא הופיעה מספר פעמים על בולים שהנפיקה המדינה ועל מטבעות שהטביעה.

המבנה

המצודה בנויה בצורת מלבן שצלעותיו הארוכות באורך של כ-120 מטר פונות למזרח ולמערב. רוחבה כ-80 מטר ויש בה שמונה מפלסים. היא משתרעת על שטח של כ-10,000 מ"ר ונישאת לגובה של עד 53 מטר מעל הקרקע. בפינה הצפון-מזרחית בולט מהמצודה אגף גדול בצורת מעוין המכונה "טור דה ל'אפרון" (Tour de l'Eperon). אורכו 70 מטר ורוחבו 30 מטר, והוא מחובר אל מבנה המצודה באמצעות מגדל עגול המכונה "הרוטונד" (La Rotonde). 
המבנה המרכזי מקיף חצר פנימית וסביבו ארבעה מגדלי שמירה. במצודה נבנו מאגרי מים ומחסני מזון אשר יוכלו לכלכל עד 5,000 איש במשך שנה. אגף מיוחד נבנה עבור המלך ובני משפחתו למקרה שייאלצו לשהות במקום. במצודה 150 תותחים בגדלים שונים, וכמויות גדולות של כדורי תותח עדיין מסודרות בערימות בחצרותיה. אל מצודת לה פרייר מוביל שביל באורך של 11 ק"מ שאינו עביר בכל עת לכלי רכב, אך למרות זאת מהווה המצודה את אחד מאתרי התיירות הפופולריים במדינה.
שלמה זלמן פינס

ביוגרפיה

נולד במינסק לדובר פינס, עשיר גדול ממנהיגי הקהילה היהודית בעיר, צאצא מדור שישי לגאון מווילנה. אביו שכר רבנים ללמדו גמרא תנ"ך ועברית ומורים שהכינוהו לבחינות הבגרות. לימודים אלו נועדו כדי לפטור אותו מחובת הגיוס לצבא הרוסי כמקובל ברוסיה באותם ימים. הוא לא למד בישיבה ואת סגנון לימודו רכש מתוך עיונו בתלמוד הבבלי ובספרי הפוסקים. כמורה דרכו ראה את ראש משפחתו הגאון מווילנה. הוא הושפע גם מרב עירו הגדול ממינסק.
בשנת ה'תרמ"ח נישא לנייטשא זוסמן, בת למשפחה עשירה ומיוחסת מהעיר אוסטרוה, מצאצאי רבי אפרים זלמן מרגליות ורבי פנחס הורוביץ. בתקופה זו העביר שיעורים בתנ"ך והיסטוריה לאגודה של צעירים עובדים, כדי להקנות להם ידיעות יסודיות באמונה היהודית ובתורת ישראל.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ועליית הבולשביקים לשלטון (1914), היגר לציריך שבשווייץ. במלחמה איבד את רכושו הרב, ושיקע את עצמו בכתיבת ספרים והפצת היהדות בציריך וסביבותיה. הוא לא נשא משרה רבנית רשמית והתפרנס ממסחר. כחלק מפעילותו הציבורית-יהודית, ייסד חברת ש"ס, לימד שיעורים קבועים וארגן מעת לעת ימי לימוד ועיון בתורה לאקדמאים ופשוטי עם. את המוכשרים בתלמידיו עודד ללכת לישיבות מזרח אירופה.
הרב פינס עמד בקשר הדוק עם הרב אברהם יצחק הכהן קוק בעת שהותו בשווייץ במהלך מלחמת העולם הראשונה, ולאחר המלחמה הצטרף לתנועת דגל ירושלים שהקים הרב קוק, והיה מראשי מפיצי רעיונותיה. הרב קוק ראה בו שותף נאמן לדרכו והתבטא כלפיו בביטויי חיבה אישית. חלק מחילופי מכתביהם מופיעים בספרי השו"ת של הרב קוק (משפט כהן ואורח משפט) ובאגרות הראי"ה. 
עמד בקשרי ידידות ומכתבים עם רבים מגדולי הרבנים בדורו: הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב חיים סולובייצ'יק מבריסק, הרב זלמן סנדר כהנא שפירא ובנו הרב אברהם דוב כהנא שפירא שחלק מחילופי המכתבים עמו הודפסו בספרו "דבר אברהם", והרב חיים עוזר גרודזנסקי שחלק מחילופי מכתביהם נדפסו בספר השו"ת שלו "אחיעזר". קרוב משפחתו הוא הרב אהרן קוטלר (ששם משפחתו המקורי היה "פינס") והוא התכתב אף עמו. הרב יחיאל יעקב וינברג והרב יחזקאל סרנא היו מידידיו הקרובים וכתבו עליו דברי הערכה בהקדמת אחד מספריו שיצא לאחר פטירתו.
הרב פינס נפטר בציריך ביום שבת, י' בחשוון ה'תשט"ו, 6 בנובמבר 1954. בהלווייתו השתתפו רבנים ואישי ציבור יהודיים משווייץ ומחוצה לה, אך לפי צוואתו לא הספידוהו.

ספריו

בשנת ה'תר"ע (1910) החל להדפיס קונטרסים בגמרא ובהלכה, שלאחר פטירתו כונסו לספר פנס שלמה.
במהלך השנים פרסם מספר ספרים על התנ"ך ושילב בהם כתיבה מדעית עם נאמנות לדרך המסורתית. בהקדמתו לפירושו לספר ישעיהו כתב: "הפירוש שהנני נותן בזה הוא קנקן כולו מלא חדש, כי לא נכנסו לתוכו אלא ביאורים שלא נכתבו עד הנה על ידי מפרשי המקרא", בהקדמתו לפירוש על תהילים הוסיף "הפירוש למזמורי תהילים... עם היותו נאמן לדרך הקודש - דרך המסורה, כבש לו מסילה חדשה... הוא חותר לרדת את היסודות - עד המאורע, שעליו נוסד המזמור". לאחר פטירתו יצא פירושו לספר הושע. ספריו התקבלו גם בחוגי המדע, ואף מספר חוקרים נוצריים הביאו את דבריו בספריהם.
בשנת ה'תש"ח יצא בהוצאת מוסד הרב קוק ספרו מוסר המקרא והתלמוד בו הוא פורס את שיטתו במקומו של המוסר ביהדות. לדבריו המוסר והאמונה באלוהים קשורים בטבורם זה לזה, משום שמשמעותה של האמונה בה' היא השאיפה לשלמות מוסרית, שאיפה שמתממשת על ידי הזדהות האדם עם קונו כדרשת חז"ל "ודבקת בו - הדבק במידותיו של הקב"ה", מתוך כך נובעת האוניברסליות של המוסר היהודי וערכה של קדושת החיים. קטעים מספר זה הובאו בספר "פרקים במחשבת ישראל" של הרב שאול ישראלי.
סרט בידוד

סרט בידוד או איזולירבנד (מגרמנית: Isolierband, בקיצור "איזו") הוא סרט דביק המשמש לבידוד של מוליכים חשמליים. סרטי הבידוד מיוצרים מוויניל, אך בעבר נהגו להשתמש בסרטי בד דביקים למטרה זו.

שימושים אחרים

בצה"ל נפוץ השימוש בסרט בידוד מוויניל לביצוע שינויים ("שיפצור") בציודם האישי של חיילים.
שחקני כדורגל נוהגים לשים את הדבק מתחת/על המגן על מנת שלא יזוז באמצע המשחק.
משה לובצקי

חייו

לובצקי נולד למשפחה יהודית באוקראינה. בשנת 1903 חלק לובצקי מקום 6–7 יחד עם אז'ן זנוסקו-בורובסקי באליפות רוסיה השלישית שהתקיימה בקייב. (ניצח: מיכאל צ'יגורין). בתחרות זו ניצח לובצקי את עקיבא רובינשטיין.
באותה שנה סיים לובצקי במקום הרביעי בתחרות דרזדן (ניצח: פול לאונרדט).
בשנת 1904 חלק מקום 2–3 בתחרות קובורג. בשנת 1910 חלק מקום ראשון עם טואנס בתחרות המבורג. באותה שנה סיים במקום השלישי בתחרות המבורג (ניצח: ז'יגמונד ברס). בשנת 1910 חלק מקום 1–3 עם פול לאונרדט ומוריג בתחרות לייפציג. בשנת 1911 ניצח לובצקי בתחרות אמנים בקלן. בתחרות זו ניצח לובצקי את גרז רוטלוי.
בשנת 1911 סיים במקום השני בתחרות סן-רמו. (ניצח: הנס פארני) וכן למקום השני בתחרות לייפציג (ניצח: ולנטינר). בשנת 1912 הגיע למקום החמישי באבזיה (ניצח: רודולף שפילמן). בשנת 1912 סיים במקום ה-16 בתחרות ורוצלב (ניצחו: עקיבא רובינשטיין ואולדריך דוראס). באותה שנה סיים במקום ה-12 בתחרות פיסטיאן (ניצח: עקיבא רובינשטיין).
בשנת 1913 סיים במקום השלישי בתחרות ורשה (ניצח: אלכסנדר פלמברג). באליפות השמינית של רוסיה שהתקיימה בסנקט פטרבורג בשנת 1913/14 סיים לובצקי במקום הרביעי (ניצחו: אלכסנדר אלכין ואהרון נימצוביץ'). בתחרות זו ניצח לובצקי את יפים בוגוליובוב.
במהלך מלחמת העולם הראשונה עבר לובצקי לוורשה. בשנת 1916 חלק מקום ראשון עם עקיבא רובינשטיין בתחרות בוורשה. בשנת 1917 סיים במקום השני, אחרי עקיבא רובינשטיין. בשנת 1919 סיים במקום השמיני (ניצח: זדז'יסלב בלסיצ'מן ). בשנת 1924 חלק מקום ראשון עם אלכסנדר פלמברג. בשנת 1925 חלק מקום 3–5 (ניצח: סטניסלב קון). בשנת 1926 סיים במקום השלישי (ניצחו: משה בלאס ופאולין פרידמן). בשנת 1926 חלק מקום 3–5 באליפות פולין הראשונה שהתקיימה בורשה (ניצח: דויד פרזפיורקה). בשנת 1926/7 סיים במקום השלישי (ניצחו: ליאון קרמר וסטניסלב קון). בשנת 1927 חלק מקום 11–12 באליפות פולין השנייה שהתקיימה בלודז'. (ניצח: עקיבא רובינשטיין). בשנת 1928 סיים במקום החמישי בתחרות ורשה (ניצח:משה בלאס). בשנת 1929 חלק מקום 3–4 בתחרות ורשה (ניצח: ליאון קרמר). בשנת 1930 סיים במקום הרביעי בתחרות ורשה (ניצח: פאולין פרידמן). בשנת 1937 חלק מקום 11–12 באליפות פולין הרביעית שהתקיימה ביוראטה (ניצח: סבלי גריגורייביץ' טרטקובר).
בשנת 1940 נעצר לובצקי בוורשה, הובל למחנה ריכוז על ידי הנאצים ושם מצא את מותו.
הבית המצויר בשלומי

הבית המצויר שבתחומי המועצה המקומית שלומי היה ביתה של עפיה זכריה (או בשמה העברי: עפרה זכריה), שעלתה מתימן והפכה אותו ליצירת אמנות ייחודית, ואשר לאחר מותה בשנת 2002 הפך לאתר תיירות הנמצא בתהליכי שימור.

רקע

זכריה נולדה בתחילת המאה ה-20, בעיר לאודר בדרום תימן. הוריה השיאו אותה בגיל 10 כדי שלא תחטף לנישואין על ידי מוסלמים בתימן. בשנת 1950 עלתה לישראל עם בעלה, שהיה צורף ועם ששת ילדיה והופנתה למעברת שלומי. כעבור חדשים ספורים עברה המשפחה לבית קבע באחד מהמבנים הנטושים של הכפר הערבי אל באסה. היה זה בית גדול מידות עם בוסתן סביבו. בשנת 1980 נאלצה לעזוב את ביתה ולהעתיק מגוריה אל דירת עמידר, ברחוב נתן אלבז  בעיירה שלומי.

הבית

בהיותה בת כ-80, והיא אלמנה ומשוחררת מאיסוריו של בעלה לעסוק בציור, החלה זכריה לצייר. מעבר מגוריה אל דירה קטנה וצפופה פתח בפניה פרק חדש. היא חזרה לצייר כפי שציירה בתימן בהיותה נערה צעירה. בבדידותה היא החלה לצייר על קירות ביתה מבלי שאף אחד הבחין בכך.
זכריה כיסתה את כל קירות הבית  בציוריה. אחרי שציירה על כל הקירות החלה לצייר על התקרה. כדי להגיע לתקרה היא טיפסה על השולחן עליו הניחה כסא. קטע מהתקרה לא נצבע - עדות לתאונה שקרתה לה. היא נפלה ונחבלה קשות והפסיקה לצייר על התקרה, והחלה לצייר על בובות. על הבובות אותן רכשה בשוק בעכו היא ציירה ויצקה את דמותה־שלה – מוטיבים נשיים תימניים מסורתיים, עיניים מאופרות בשחור, ושיער קלוע לשתי צמות. עפיה נחשבת לאמנית ישראלית מזרחית.
רק אחרי מותה בשלומי בשנת 2002, התגלה האוצר האמנותי בביתה. מועצת שלומי לקחה את הבית תחת חסותה והוא הפך לאתר תיירות הפתוח למבקרים.
סוכנות מגנום

סוכנות מגנום (Magnum Photos) היא קואופרטיב בינלאומי לצילום, השייך לצלמים החברים בו. לסוכנות משרדים בניו יורק, פריז, לונדון וטוקיו. בסוכנות חברים צלמים מכל רחבי העולם. הצלם הישראלי היחיד החבר בסוכנות הוא מיכה בר-עם.
הסוכנות הוקמה בשנת 1947 על ידי הצלמים רוברט קאפה, אנרי קרטייה ברסון, דוד "שִים" סימור וג'ורג' רודג'ר, בתגובה לחוויותיהם במלחמת העולם השנייה.  סוכנות מגנום היא בין הקואופרטיבים הראשונים לצילום, השייכים לצלמים עצמם. אחת המטרות של הסוכנות היא לאפשר לצלמים לעבוד באמצעות סוכנות, על כל היתרונות הגלומים בכך, מבלי לאבד את זכויות היוצרים על יצירותיהם.
מאז שהוקמה הסוכנות, הספיקו צלמיה לתעד אין ספור אירועים היסטוריים בכל רחבי העולם וכן תרבויות ונושאים שונים כגון שבטים באפריקה, שכונות עוני ומלחמות (ולעומת זאת גם את חיי הזהר של המפורסמים). הסוכנות תפסה מקום של כבוד בעולם הצילום. לאורך השנים הוצגו התצלומים בתערוכות שונות של הסוכנות או של האמנים השונים וחלקם התפרסמו בזכות הצגתם במגזינים כגון נשיונל ג'אוגרפיק. חלק גדול מן התצלומים מוצגים כיום בארכיון הסוכנות באתר האינטרנט שלה.
אלפא ביתא דבן סירא

אלפא ביתא דבן סירא (מכונה גם "בן סירא הקטן". נדפס לראשונה ב-1519 בקושטא), הוא מדרש אגדה ייחודי, אשר נכתב בערך במאה ה-10. הספר מורכב מארבעה חלקים העוסקים בבן סירא. תחילה מתוארות נסיבות לידתו, אחר כך מתואר דו-שיח בין בן-סירא בן השנה לבין המלמד שלו, שמתנהל דרך דיון בעשרים ושניים פתגמים, כל אחד מהם מתחיל באות אחרת של האל"ף בי"ת. 
בחלק השלישי מתוארות שיחות בין המלך נבוכדנאצר לבין בן סירא ששהה בחצרו. 
בחלק הרביעי מפרשות דמויות המוצגות כצאצאיו של בן סירא, עוזיאל ובנו יוסף בן עוזיאל, את פתגמי ספר בן סירא.

היחס לספר

היחס בספרות הרבנית לספר הוא אמביוולנטי. מצד אחד הוא משמש בדיונים הלכתיים בנושא הפריה מלאכותית, אך מצד שני התייחסו אליו בספקנות ואף זלזלו בו. הרמב"ם בפירושו למשנה אף מתייחס לספר כאל אחד מהספרים החיצוניים  וכותב עליו: "אין בהם חכמה ולא תועלת אלא אבוד הזמן בדברים בטלים".
במאה האחרונה גברה עוד יותר ההסתייגות בספרות הרבנית ומתגבשת עמדת הסתייגות חריפה מהאלפא ביתא.
בספרות חסידות אשכנז שאבו ממדרש אלפא ביתא את השם "יוסף בן עוזיאל", שם נכדו של בן סירא, המופיע ככל הידוע רק במדרש זה.
כמעט חצות

כמעט חצות היא תוכנית חדשות ששודרה בסיום השידורים היומיים של הטלוויזיה הישראלית בסוף שנות ה-70. התוכנית התאפיינה בסגנון הגשה לא פורמלי ובבחירה מיוחדת של נושאים, בניגוד לטון הרשמי של מבט לחדשות ולנושאים שנבחרו בה לסיקור. התוכנית נחשבה לחדשנית ומקורית וזכתה לשיעורי צפייה גבוהים.
היוזם והעורך הראשון של התוכנית היה יצחק רועה, אשר קידם הגשה בסגנון לא פורמלי של חדשות גם בשידורי הרדיו.
יוהאן פון אלדרינגן

יוהאן גרף פון אלדרינגן (בגרמנית: Johann Graf von Aldringen; ‏10 בדצמבר 1588, לורן - 22 ביולי 1634, גרמניה) היה גנרל מהאימפריה הרומית הקדושה וממפקדי הליגה הקתולית במהלך מלחמת שלושים השנים, כמו כן היה מאויביו הגדולים ביותר של שכיר החרב אלברכט פון ולנשטיין.
קציעה עלון

קציעה עלון (נולדה ב-1971) היא פעילה חברתית, פמיניסטית מזרחית, מרצה, אוצרת, מבקרת אמנות ובעלת הוצאת הספרים "גמא". ממייסדות תנועת "אחותי – למען נשים בישראל".
עלון הייתה חברת מערכת בכתב העת "תיאוריה וביקורת", וכיהנה כראש התוכנית ללימודי מגדר במכללה האקדמית בית ברל.

חייה

עלון נולדה בשנת 1971 בירושלים, למדה בבית הספר "התיכון ליד האוניברסיטה", שירתה בצבא כקצינת הוראה. בתואר הראשון שלה, למדה תולדות האמנות ותקשורת באוניברסיטה העברית.
בתואר השני, למדה יחסי יהודים נוצרים, ואת הדוקטורט שלה עשתה בנושא ספרות עברית, בהנחיית פרופ' רות קרטון-בלום.
את הדוקטורט שלה כתבה בנושא הפרוזה של אהרן אפלפלד תוך עמידה על הקשרים שבין שיח השואה לבין השיח הפוסט קולוניאלי, החוקר את השפעות הכיבוש.
דודה הוא הסופר והמשורר צדוק עלון. עלון מתרגלת את "ספר הידע".

כתיבתה

כתיבתה של עלון מאופיינת בעיסוק במושג 'מזרחים'. תוך כדי כך, היא מציגה עולם שלם של שירה, מאמרים ואמנות, כולם נכתבו על ידי יהודים מזרחיים, בהם היא מתבוננת וכותבת את פרשנותה. כמו כן, היא עוסקת בהצטלבויות של פמיניזם ומזרחיות, אותו ניתן לראות בספרה "שוברות קירות" שנכתב בשיתוף עם שולה קשת.
בעבודתה, היא מוחה וחוקרת את ההפרדה בין מזרחים לאשכנזים בימינו ובעבר, תוך השוואה לשאר סוגי הדיכוטומיה בחברה. היא ביקורתית ביחס למושג 'מזרחיות' ומצביעה על אופנים בהם הוא מערער ויוצר אי נחת ביחס לקטגוריות של זהות כמו יהודים וערבים. היא אינה מוכנה לקבל את הקטבים שנוצרו בחברה, וטוענת שהמזרחיות מסרבת להיצמד לקוטב אחד; כמו ההפרדה בין נשים לגברים.
ג'וזף אלטין

ביוגרפיה

אלטין נולד בלונדון למשפחה טורקית. הופעת הבכורה שלו בטלוויזיה הייתה בדמות גארי בסדרת הדרמה "Psychos". ב-2004 שיחק לראשונה בסדרה בריטית בולטת בה הופיע בתפקיד מלצר. במשך השנים הופיע אלטין בסדרה "The Bill" פעמים אחדות בתפקידים שונים. אחרי הופעתו בסדרה הפך לשחקן מבוקש ולוהק לתפקידים רבים בסדרות טלוויזיה ובסרטי קולנוע.
ב-2007 הופיע אלטין בשני סרטים, האחד "בוי A" בדמות בריון, והשני בסרט "סימנים של כבוד" בדמות אקרם.
בטלוויזיה שיחק אלטין בסדרות שונות בהן "פיפ שואו", "רופאים", "רובין הוד", "חדר מיון", "Little Miss Jocelyn", "תחבולות חדשות", "כמעט אנושיים", "עברייני על" ו"חוק וסדר: UK".
אלטין גילם את דמותו של פיפאר הידוע בשם פיפ בסדרת הפנטזיה של HBO "משחקי הכס".
ב-2015 כיכב אלטין בשני סרטי קולנוע "נקרופוליס" ו"ילד 44". ב-2016 שיחק אלטין בסרט הקצר "I Dream of Zombies". עוד בטלוויזיה כיכב בתפקיד ריאן בסיטקום "Chewing Gum", ובסדרה של רשת Hulu "פרוצות" בתפקיד פרינס ראסלאס, צעיר החי ומתפרנס מזנות ברחובות של קובנט גרדן.
רחוב בולשאיה ניקיטסקאיה

מקור השם

השם ניתן לרחוב על שם מנזר ניקיטסקי, הממוקם בכיכר הסמוכה לתחנת הרכבת התחתית (בית 7/10, בפינת סמטת קיסלובסקי). המנזר בתורו נקרא לכבודו של ניקטאס הגותי (שמת בשנת 372).
טרנספורמציה (גנטיקה)

טרנספורמציה היא העברת חומר תורשתי מחיידק אחד לאחר, ללא מגע ביניהם. במסגרת התהליך ה-DNA יוצא לסביבה, וממנה נכנס אל חיידק אחר.

היסטוריה

התופעה שבה תא יכול לשנות את תכונותיו נצפתה לראשונה על ידי פרדריק גריפית' ב-1928. גריפית' חיפש דרך לייצר חיסון לדלקת ריאות, ומצא כי כאשר חושפים חיידקים מסוג Streptococcus pneumoniae שאינם וירולנטיים לחיידקים Streptococcus pneumoniae שהומתו בחימום, הם מקבלים את תכונת הווירולנטיות. באותה העת לא ניתן היה להראות מהו אופי הגורם המעביר את התכונה. ב-1944 הראו אוסוולד אוורי, קולין מקלאוד ומקלין מקארתי (ניסוי איוורי-מקלאוד-מקארתי) כי הגורם המועבר הוא גן (DNA) וכינו את התהליך טרנספורמציה.
רומן ברזובסקי

קריירת מועדונים

ברזובסקי החל את הקריירה המקצועית שלו בשנת 1992 בגנדזסר קפאן הארמנית. בסיום העונה עבר לרוסיה כאשר הוא חתם בדינמו סנקט פטרבורג. עונה לאחר מכן חתם בזניט סנקט פטרבורג אך שיחק רק 5 משחקים בעונה הראשונה שלו במועדון.
במדי זניט הוא שיחק 118 משחקים וספג רק 110 שערים. בעונת 1998/1999 זכה עם הקבוצה בגביע הרוסי ונבחר במקום השלישי ברשימת השחקנים הטובים ברוסיה. בתחילת העונה שלאחר מכן ויאצ'סלב מלאפייב עלה לקבוצה הבוגרת והפך לשוער הראשון וברזובסקי הפך לשוער השני.
בשנת 2000 חתם בטורפדו מוסקבה ל-4 שנים, לאחר שנה אחת חתם בדינמו מוסקבה. בשנת 2006 חתם בחימקי. במהלך הקריירה שלו בחימקי הגיע למקום ה-3 בטבלת שיא המשחקים ללא ספיגה בליגה הרוסית, ורשם את שיא הדיפות הפנדלים בליגה הרוסית. ב-15 באפריל 2008, הפך לקפטן הקבוצה.
ב-2 בפברואר 2012, ברזובסקי חתם על חוזה לשנה וחצי בדינמו מוסקבה. את הופעת הבכורה המחודשת שלו הוא ערך נגד אנז'י מחצ'קלה.
ב-2015 פרש ממשחק פעיל ומונה למאמן השוערים של דינמו מוסקבה.

קריירה בינלאומית

ב-31 באוגוסט 1996 ברוזבסקי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארמניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998 נגד פורטוגל. ב-12 באוקטובר 2012 הפך לקפטן. ברזובסקי ממוקם במקום השני בטבלת שיאן ההופעות בנבחרת ארמניה אחרי סארגיס הובספיאן עם 79 הופעות.
ק"ק כנסת ישראל

United Synagogue (מאנגלית: איחוד בתי הכנסת), ובשמו העברי ק"ק (קהילה קדושה) כנסת ישראל, הוא ארגון יהודי-בריטי שנוסד בשנת 1870, באישור הפרלמנט הבריטי. כיום, חברות בארגון זה 62 קהילות יהודיות אורתודוקסיות. כתוצאה מכך, זהו הארגון הדתי היהודי הגדול ביותר בממלכה המאוחדת ולמעשה בכל אירופה. בראש הארגון עומד הרב הראשי של אנגליה, ובית דינו שמשמשים כסמכות הרבנית, לצד הנשיא וחבר הנאמנים הנבחרים בבחירות מדי שלוש שנים.
הארגון עוסק ותומך במפעלי צדקה וחינוך, בנוסף לענייני הדת. ערכי הארגון נובעים מעקרונות התורה וההלכה.

היסטוריה

לפני גירוש יהודי אנגליה בשנת 1290, התפקיד הדומה ביותר לרב ראשי היה "Presbyter Judaeorum", ממונה מטעם הממשל על היהודים. היסטוריונים חלוקים בדעותיהם באשר לתפקידו וייתכן שתפקידו היה דומה לזה של רב ראשי. תפקיד הרב הראשי של בריטניה במתכונתו הנוכחית חודש בשנת 1704. הרב שלמה הירשל, ששימש בתפקיד זה בשנים 1802 - 1842, נכשל בנִסיונו לבלום את התפשטות התנועה הרפורמית באנגליה. על רקע זה, בשנת 1866, החל הרב הראשי הבא של בריטניה- הרב נתן מרקוס אדלר, במגעים לאיחודם של שלושת בתי הכנסת האשכנזים של הסיטי של לונדון: הגדול, החדש והמברו, בנוסף לבתי כנסת המסונפים להם ברובע בייזווטר שבלונדון.
האיחוד הוכרז באופן רשמי בשנת 1870, עם הכרה רשמית של הפרלמנט. ההשפעה הישירה של הארגון הייתה בעיקר על אומות הבית של בריטניה, ובאופן עקיף, גם על כל יהודי האימפריה הבריטית וחבר העמים הבריטי. הארגון מנוהל על ידי מועצה נבחרת המייצגת את הקהילות המרכיבות אותו. נשיא בית הכנסת בשנת 1910 היה לורד רוטשילד.

ארגון

ההנהגה הרבנית של ק"ק כנסת ישראל, היא בסמכות הרב הראשי ובית דינו. המנהיגות הקהילתית כוללת את הנשיא והנאמנים (שבעת טובי העיר).
בין פעילויות הארגון נמנות פעולות איסוף והחלוקת כספי צדקה למטרות שונות. למעשה הארגון החל לפעול בשנת 1870, אך באופן רשמי, הארגון נרשם כארגון צדקה רק ב-2 ביוני 1965.
תקנות הארגון מעת יסודו בשנת 1870, היו בעבר המסמך החוקתי העיקרי של ארגון הצדקה. בהמשך, למסמך זה נוסף תקנון ק"ק כנסת ישראל, שעבר במועצת הקהילה באפריל 1999, והסדיר את יעדי וחשיבות הצדקה, לצד סמכויות הנאמנים והמועצה. התקנון הסדיר את מערכת התפקידים בבתי הכנסת החברים בארגון, וכן קבע את תקנות הבחירות, שקבעו כי חבר הנאמנים ייבחר כל שלוש שנים.
היחס בין ק"ק כנסת ישראל לקהילות החברות בארגון הוסדר על ידי תוכנית שותפים ("Affiliate Scheme").