מילוש פורמן

נעורים ובימוי בצ'כוסלובקיה

מילוש פורמן נולד בעיר צ'אסלב שבצ'כוסלובקיה. בילדותו סבר שאביו רודולף ואמו אנה, שניהם פרוטסטנטים, הם הוריו הביולוגיים. רק בבחרותו נודע לו כי אביו הביולוגי היה אוטו קוהן, אדריכל יהודי שהצליח להימלט ב-1939 עם משפחתו החדשה לאקוודור. אביו החורג היה פעיל במחתרת הצ'כית בזמן מלחמת העולם השנייה. הוא נעצר על ידי הנאצים ונספה במאי 1943 במחנה העבודה הנאצי דורה-מיטלבאו שבגרמניה. אמו נעצרה על חלוקת חומר תעמולה אנטי-נאצי ונשלחה לאושוויץ שם נספתה במרץ 1943 כתוצאה ממחלת הטיפוס. במהלך המלחמה ולאחריה גודלו הוא ואחיו על ידי קרובים וחברים. לאחר המלחמה למד בפנימייה בעיר המרחצאות פודברדי. באותה עת למדו באותו בית הספר גם ואצלב האוול והאחים משין. שם החל פורמן לגלות עניין בקולנוע ובמיוחד בקומדיות של צ'ארלי צ'פלין ובאסטר קיטון ובמערבונים של ג'ון פורד. לאחר מכן למד בימוי קולנוע בבית הספר לקולנוע בפראג. מסוף שנות החמישים החל לכתוב תסריטים, וב-1960 ביים את סרטו ראשון Laterna Magika II. ב-1963 ביים שני סרטים. "Konkurs" (תחרות כישרונות) ו"Kdyby ty muziky nebyly" (אם לא למען המוזיקה), שניהם על פי תסריט שלו ושל איוון פאסר. ב-1964 ביים את "Cerný Petr" (פטר השחור) וב-1965 יצא למסכים הסרט אשר הביא לו את הפרסום הראשוני, "אהבותיה של בלונדינית" (Lásky jedné plavovlásky). ב-1967 ביים את סרטו "נשף מכבי האש" (Horí, má panenko), שזכה גם הוא להצלחה רבה בצ'כוסלובקיה. שני סרטים אלו היו קומדיות אשר לגלגו בעדינות על המשטר הקומוניסטי תוך סימפתיה לגיבורים הפרובינציאליים והתמימים. פורמן יצר בסרטים אלו סגנון חדש אשר לא היה קיים עד אז בקולנוע הצ'כוסלובקי, ובכך סלל את הדרך לגל חדש של במאים מקומיים.

המעבר לארצות הברית

באוגוסט 1968, בעת הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה, אשר סיימה את האביב של פראג, שהה פורמן בפריז וניהל משא ומתן במטרה להפיק סרט בארצות הברית. האולפן הצ'כי בו עבד פיטר אותו בטענה שעזב את גבולות צ'כוסלובקיה בניגוד לחוק ופורמן היגר לארצות הברית.
ב-1971 ביים פורמן את סרטו הראשון בארצות הברית: "התפשטות" (Taking Off). הסרט שהופק על ידי אולפני יוניברסל בתקציב נמוך וללא כוכבים בולטים, היה קומדיה אשר תארה את פער הדורות בחברה הבורגנית האמריקאית על רקע התנועה האנטי-ממסדית אשר סחפה חלק ניכר מהדור הצעיר בארצות הברית בשנות השישים. הסרט זכה לשבחי הביקורת, במיוחד האירופאית, אך לא זכה להצלחה מסחרית.
ב-1972 השתתף פורמן, יחד עם עוד שבעה במאים נודעים (בהם קון איצ'יקווה, ארתור פן, קלוד ללוש וג'ון סלזינג'ר) בפרויקט אשר תעד את הפן הספורטיבי של אולימפיאדת מינכן ונקרא "Visions of Eight".

קן הקוקייה

ב-1975 זכה פורמן להצלחתו הגדולה הראשונה כאשר ביים את "קן הקוקייה" (One Flew Over the Cuckoo's Nest) על פי ספרו של קן קיזי. הסרט, המתרחש ברובו בין כותלי בית חולים פסיכיאטרי, היה דרמה אנטי-ממסדית, וזכה בחמישה פרסי אוסקר: הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, והתסריט המבוסס על הסיפור הטוב ביותר. שני השחקנים הראשיים, ג'ק ניקולסון ולואיז פלטשר, זכו בפרס על משחקם. הסרט זכה בפרסים רבים אחרים, כולל פרס גלובוס הזהב בשש הקטגוריות החשובות ביותר.

המשך היצירה כבמאי מפורסם

סרטו הבא של פורמן - "שיער" - הופק רק לאחר ארבע שנים, ב-1979. הייתה זו הגרסה הקולנועית למחזמר "שיער" (Hair). הסרט זכה להצלחה נאה, אם כי לא הצליח לשחזר את הצלחתו של המחזמר.
ב-1981 ביים את הסרט התקופתי הארוך "רגטיים" (Ragtime), על פי ספרו של א.ל. דוקטורוב. הסרט היה סרטו האחרון של כוכב העבר הוותיק ג'יימס קגני ועלילתו עסקה במאבק בין גזעי על רקע החברה הגבוהה של ניו יורק בראשית המאה העשרים. הסרט הופק בתקציב גדול ולא עמד בציפיות ממנו. היה מועמד בשמונה קטגוריות של פרס אוסקר אך לא בקטגוריות הנחשבות כעיקריות.
ב-1984 זכה פורמן בהצלחתו הגדולה השנייה לאחר שביים שוב סרט תקופתי רחב יריעה. הפעם היה זה הסרט "אמדאוס" (Amadeus) אשר התבסס על מחזהו של פיטר שייפר (כתב גם את התסריט) ונסב סביב הביוגרפיה של המלחין וולפגאנג אמאדאוס מוצרט. הסרט, אשר הציג את מוצרט כגאון ילדותי ומתוסבך, התמקד במיוחד ביחסי הגומלין שלו עם המלחין אנטוניו סליירי.
הסרט זכה בשמונה פרסי אוסקר, בהם הפרס על הסרט הטוב ביותר והבימוי הטוב ביותר. פ. מוריי אברהם זכה בפרס השחקן הראשי הטוב ביותר לאחר שגם השחקן הראשי השני בסרט, טום הולסה היה מועמד באותה קטגוריה.
הסרט, אשר מתרחש בווינה, צולם בפראג. הייתה זו הפעם הראשונה מאז 1968 בה ביקר פורמן במולדתו. בסרט השתתפו מספר שחקנים צ'כים בתפקידי משנה פעוטים, בהם גם השחקנית הצ'כית חנה ברייכובה (אחות אשתו הראשונה של פורמן), אשר שיחקה בתפקיד הנשי הראשי בסרטו המפורסם הראשון של פורמן, "אהבותיה של בלונדינית".
ב-1989 יצא למסכים סרט תקופתי נוסף בבימויו של פורמן, "הפיתויים האסורים של ולמונט" (Valmont) על פי ספרו של שודרלו דה לאקלו, "יחסים מסוכנים". הסרט יצא בסמיכות לסרטו של סטיבן פרירס, "יחסים מסוכנים" אשר היה מבוסס על אותו ספר עצמו. למרות הביקורות החיוביות שקבל סרטו של פורמן, נחל סרטו של פרירס הצלחה מסחרית רבה יותר, אולי גם משום שהגיע ראשון לבתי הקולנוע.
לאחר הפסקה של שבע שנים ביים פורמן ב-1996 את הסרט "לארי פלינט: האיש והסקנדל" (The People vs. Larry Flynt). הסרט, אשר עסק בביוגרפיה של לארי פלינט - מוציא לאור של מגזין פורנוגרפי, התמקד בגבולות חופש הביטוי ונקט עמדה אוהדת לפלינט ולטוענים לצורך בשמירה על חופש הביטוי בכל מחיר. הסרט אשר הופק על ידי הבמאי אוליבר סטון זכה בפרס דב הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין בשנת 1997.
ב-1999 ביים את הסרט "איש על הירח" (Man on the Moon). הסרט הוא ביוגרפיה של הבדרן והקומיקאי אנדי קאופמן. גם פה, כמו בסרטיו הקודמים ("קן הקוקייה", "אמדאוס" ו"לארי פלינט: האיש והסקנדל"), התמקד פורמן במאבק בין היחיד האקסצנטרי ובין החברה אשר מנסה לדכא אותו ולהחזירו לתלם. בסרט כיכב בתפקיד הראשי ג'ים קארי אשר זכה על משחקו בפרס גלובוס הזהב. לפורמן נולדו באותה עת תאומים והם נקראו אנדרו וג'יימס, כשמות גיבור הסרט והשחקן הראשי בו.
בשנת 2006 ביים את הסרט "הרוחות של גויה". הסרט הוא דרמה אודות חייו של הצייר הספרדי פרנסיסקו דה גויה ומתאר תקופה רבת תהפוכות מדיניות ובתוכה סיפור אנושי מרגש. השחקנים הראשיים בסרט הם נטלי פורטמן, חאווייר ברדם וסטלן סקרסגארד.

חייו האישיים

לפורמן אח שנולד לאביו הביולוגי לאחר פרידתו מאמו, המתמטיקאי ג'וזף קוהן .
ב-1958 נישא פורמן לשחקנית הצ'כית יאנה ברייכובה (אחות כוכבת סרטו "אהבותיה של בלונדינית") והיה נשוי לה עד 1962, ב-1964 נישא לשחקנית ורה קרסדלובה, והיה נשוי לה עד 1999. ב-1964 נולדו לזוג תאומים: מטיי ופטר, שעוסקים גם הם בקולנוע.
ב-1975 החל פורמן ללמד קולנוע באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק. אחת הסיבות למספר המועט יחסית של סרטים שביים היא התמקדותו בתקופות שונות בקריירה האקדמית שלו.
ב-1999 נישא למרטינה זבורילובה, ונולדו להם תאומים: אנדרו וג'ים.
ב-13 באפריל 2018 הוא מת ממחלה בביתו שבקונטיקט, בגיל 86.