google/wiki40b huggingface dataset:
משפט דה גואה

הוכחה גאומטרית

נעביר אנך מהקודקוד O החותך את הפאה ABC בנקודה H ואנך מ-C החותך את הישר AB בנקודה K. 
(CK עובר דרך הנקודה H). אזי מתקיים:  (כי שני הביטויים מייצגים את קוסינוס הזווית שבין המישורים AOB ו ACB).
מהשיווין הקודם נקבל כי .
באותו אופן מראים כי  וְ-  .
לאחר סיכום שלושת השיוויונים הנ"ל ומכיוון ש  נקבל: . מ.ש.ל.

הוכחה אנליטית

נצייר מערכת צירים קרטזית בשלושה ממדים. נסמן: . נזהה את הנקודה O עם ראשית הצירים ואת הנקודות A,B,C עם הווקטורים (a,0,0), (0,b,0), (0,0,c). שטח המשולש ABC שווה למחצית המכפלה וקטורית של הווקטורים AB ו AC ולכן:
עגילי דמאר

כתיבת השיר

השיר "עגילי דמאר" נכתב כמחווה לשושנה דמארי לאחר פרסום דבר זכייתה בפרס ישראל לזמר עברי בשנת 1988.
הזמרת ירדנה ארזי הייתה אז בשיא פופולריותה בישראל ונבחרה שוב ושוב כזמרת השנה. באותם ימים הייתה בעיצומן של הקלטות לאלבומה התשיעי "עוד יום אחד" ובעצת יועצה האמנותי גברי מזור פנתה אל מחברי השיר דודו ברק ויאיר קלינגר והזמינה אותו במיוחד.
השיר בוצע במעמד הטקס בתיאטרון ירושלים, בליווי המוזיקאי יאיר רוזנבלום. הייתה זו הפעם הראשונה בה נערך חלק אמנותי במהלך הטקס.
דמארי קיבלה את השיר בהתרגשות רבה והשתיים אף נפגשו ביוזמת ידיעות אחרונות.
לימים, ביצעה ארזי את השיר לכבוד דמארי בתוכנית מחווה של הערוץ הראשון לכל זוכי פרס ישראל לזמר עברי.
השיר אף בוצע במהלך טקס האשכבה לדמארי שנערך בתיאטרון הקאמרי ב-17 בפברואר 2006, שלושה ימים אחרי פטירתה ובטרם יצא מסע הלוויה.
בהמשך בוצע השיר בשורה של ערבים לזכרה ובהם גם בפארק הירקון בתל אביב ובמופע יום העצמאות ה-59 ששודר בערוץ הראשון.
14 שבועות שהה השיר במצעדי הפזמונים השבועיים מהם שלושה שבועות בפסגה. במצעד הפזמונים העברי השנתי 1988 הגיע השיר למקום ה-3 וארזי נבחרה בפעם הרביעית כזמרת השנה. ארבעה משירי האלבום "עוד יום אחד" הגיעו לעשרת המקומות הראשונים במצעד ו"עגילי דמאר" היה הגבוה מביניהם.
קנסטה

קָנַסְטָה (ספרדית: Canasta - סל) הוא משחק קלפים מסדרת המשחקים דמויי רמי. מטרת המשחק היא ליצור סדרות של קלפים מאותה דרגה (סדרה כזו נקראת קנסטה), ואז לצאת על ידי משחק בכל הקלפים שביד או היפטרות מהם.
מאמינים שמקור המשחק במונטווידאו שבאורוגוואי, בראשית המאה העשרים. משם התפשט לארצות הברית וליתר העולם.
יש גרסאות של המשחק לשניים עד שישה שחקנים, אך הגרסה המקורית היא לארבעה. שניים, שלושה או חמישה שחקנים משחקים כל אחד נגד כל האחרים. ארבעה או שישה שחקנים משחקים בזוגות, וכל שחקן יושב מול שותפו למשחק.
המשחק משוחק עם שתי חפיסות של 52 קלפים, בתוספת ארבעה ג'וקרים. בסך הכול 108 קלפים.

סוגי קנסטות

קנסטה היא סדרה של שבעה קלפים בני אותו מספר. קנסטה נקייה איננה מכילה קלפים חופשיים (ג'וקר או שתיים). היא מסומנת באמצעות קלף אדום בראשה, ולכן נקראת גם קנסטה אדומה. שוויה 500 נקודות. קנסטה מלוכלכת היא קנסטה המכילה קלפים חופשיים. מספר הקלפים החופשיים בה מוגבל עד לשלושה, כלומר יש צורך בארבעה קלפים "רגילים" לפחות. היא מסומנת באמצעות קלף שחור בראשה, ולכן נקראת גם קנסטה שחורה. שוויה 300 נקודות.

מהלך המשחק

המשחק נפתח כשלכל זוג, או שחקן, יש אפס נקודות. המחלק (הדילר), אשר בראשית המשחק נבחר באקראי, ולאחר מכן עם כל סיבוב עובר התפקיד לשחקן הבא עם כיוון השעון, טורף את הקלפים ונותן לשחקן שמימינו לחצות את החפיסה. הוא אז מחלק 11 קלפים לכל שחקן, מניח את היתרה כקופה עם הפנים כלפי מטה ופותח את הקלף הראשון בקופה, שיהיה הראשון בערמת הקלפים. במקרה שהקלף הראשון הוא שלוש אדום או אחד מן הקלפים החופשיים, פותחים קלף נוסף על גביו, עד אשר הקלף העליון אינו מאלה הנ"ל. שחקן אשר קיבל לידו שלוש אדום, מניח אותו בצד ולוקח קלף אחר מהקופה במקומו. השלוש האדום יישמר עד לספירת הנקודות בתום הסיבוב.
ראשון לשחק הוא השחקן שמשמאל למחלק. השחקן יכול לבחור אם לקחת קלף מהקופה או לקחת את הערימה, וזאת בתנאי שהוא יכול לרדת, כפי שיוסבר להלן. אם בראש הערימה קלף חופשי או שלוש שחור, לא ניתן לקחת את הערימה. אם לקח השחקן מהקופה קלף שלוש אדום, הוא מניחו בצד ולוקח קלף נוסף במקומו. אל קלפים שכבר הורדו ניתן להוסיף קלפים בני אותו מספר, או קלפים חופשיים, בטרם מסתיים התור. בסוף התור על השחקן לזרוק קלף מידו אל הערימה. התורות עוברים עם כיוון השעון. הסיבוב מסתיים באחד משני מקרים: כאשר אחד השחקנים נפטר מכל הקלפים שבידו, אך לצורך כך על הזוג, או השחקן המסיים, להשלים שתי קנסטות, או כאשר נגמרים הקלפים בקופה. בסיום הסיבוב סופרים את הנקודות, לפי המתאר שמובא להלן.
הזוג, או השחקן, המנצח הוא הראשון שחוצה את סף 5,000 הנקודות, אך ישנן גרסאות בהן סף זה גבוה יותר.
אדוארד האריגן

תחילת הדרך

האריגן נולד בניו יורק לשושלת אירית. בשנת 1867, כשהיה 22, הוא עשה את ההופעה הראשונה שלו כזמר קומי אירי במסבאה בסן פרנסיסקו. לאחר הופעות במשך מספר שנים, הוא חזר לשיקגו.

האריגן והארט

בשיקגו יצר האריגן שותפות במה עם טוני הארט (1855-‏1891), ששמו האמיתי היה אנתוני ג'יי קנון. למרות שהאריגן היה תמיד המוח מאחורי הדמויות והעלילות של מופעי הצמד, הקסם והפיתוי של הארט שיחקו תפקיד גדול בהצלחתה של השותפות. שניהם החלו את הקריירה המקצועית בניו יורק ב-1872–1873 ועד מהרה הצטרפו אל "תיאטרון הקומיק" של ג'וש הארט. במשך ארבע שנים הם הצליחו בהצגת דמויות איריות וגרמניות ורוטינות קומיות. "האריגן והארט", כפי שנודעו, זכו להצלחה גדולה בהצגת דמויות קומיות שבאו מקרב המעמדות הנמוכים ומחיי היומיום ברחובות ניו יורק, ובמיוחד בתיאור ה"מיליציות" האתניות שבשכונה. האריגן החל עם מערכוני וודביל פשוטים, עיבד אותם בהדרגה למחזות, ופה ושם הכניס שירים, שהפכו לפופולרים על ידי דוד ברהם. ב-1872, יצר האריגן מופע שנקרא "מוליגן גארד", שבמובנים רבים הוכיח את עצמו במרכז פעילות הצמד בשנים הבאות.
ב-1878 התיישבו האריגן והארט בברודוויי, ובשבע השנים הבאות השתתפו ב-17 מופעים שיצרו בסדרת "הפיקניק של מוליגן גארד". במופעים שהעלו, למרות שעדיין היו עממיים ומגוחכים, המוזיקה החלה להשתלב יותר עם הקו הסיפורי ויחד עם הדיאלוג והמחול, הם החלו להידמות לקומדיה מוזיקלית מודרנית (מה שכיום נקרא מחזמר). האריגן כתב את המחזות והשירים ורהם כתב את המוזיקה.
למרות שהמחזות התארכו בהדרגה עם יותר שירים וריקודים, הכרטיסים נותרו באותו המחיר. התיאטרון של האריגן היה מיועד לאנשים הפשוטים, כשמי שמילא את המושבים היו בעיקר הפועלים שעבדו קשה מדי יום. מופעים אלה היו מאוד פופולריים, במיוחד לאנשי המעמד הנמוך שהתבסס על מהגרים ומעמד הביניים, ששמחו לראות את עצמם על הבמה בתיאור קומי (אך אוהד). העלילה של ההצגות התמקדה במנהטן ותיארה בעיות בחיים האמיתיים הנוגעות במתחים  גזעיים, שחיתות פוליטית ואלימות כנופיות - כולם עורבבו בקומדיה עם חכמת רחוב, משחקי מילים וניבים אתניים. האריגן שיחק את בעל המסבאה האירי השאפתן מהבחינה הפוליטית ב"דן מוליגן", והארט שיחק כובסת אפריקנית-אמריקנית ב"רבקה אלפ". אחד מהמחזות הפופולריים ביותר של האריגן בסדרת "מוליגן גארד", "הכדור של מוליגן גארד" (1880), הראה את השילוב החלק של הקומדיה, המוזיקה והאנושיות הרבה, מה שעשה את הצגותיו לייחודיות כל כך. 
לאחר שהבית המקורי של מופעי "מוליגאן" בברודוויי, קומיק 514, היה צריך להסגר מסיבות כלכליות, האריגן הודיע בשנת 1881 שהם יבנו תיאטרון קומי רענן ואלגנטי ב-728 בברודוויי. התיאטרון היה מוכר כ"תיאטרון הקומי של האריגן והארט", אך לא החזיק מעמד ונשרף עד היסוד בשנת 1884.

לאחר פירוק הצמד

אחרי שהתיאטרון קרס, הסתיימה גם השותפות. חלק מבני משפחתו של האריגן היו אמנים בברודוויי, והעסקת קרובי משפחתו סיימה את השותפות שלו עם הארט. בחודש מאי 1885, חמישה חודשים לאחר השריפה, האריגן והארט הופיעו יחד בברודוויי בפעם האחרונה. הארט חי את שארית חייו בשקט עד מותו בשנת 1891, בעוד האריגן פתח את "התיאטרון של האריגן" בשנת 1890 בכיכר הראלד. עשרים ושלושה ממחזותיו רצו יותר ממאה הופעות בברודוויי. האריגן המשיך לכתוב מחזות ולשחק עד להופעתו הציבורית האחרונה במרץ 1910. הוא מת בשנת 1911.
מדרשיית הרטמן לבנות

מדרשיית הרטמן לבנות היא בית ספר תיכון דתי לבנות בירושלים, שהוקם בשנת 2007, כדי לממש עבור נערות את החזון של מכון שלום הרטמן.

מאפיינים

העקרונות החינוכיים של המדרשייה משלבים בין כבוד למסורת, לימודי יהדות ומחויבות להלכה, ובין אידאולוגיה פמיניסטית וערכים מודרניים דמוקרטיים. בהתאם לחזון זה, במדרשייה פועלת תוכנית ייחודית ללימודי "גוף-נפש-תודעה", הכוללת שיעורי תנועה מגוונים, תזונה, הגנה עצמית ומגדר. בנוסף מדרשיית הרטמן לבנות היא מבתי הספר הדתיים הבודדים שמשלבים תפילת נשים משותפת וקבועה בלוח הזמנים הבית ספרי. במסגרת המעורבות החברתית משתתפות התלמידות כל שנה בפרויקט "בונות-סוכה", שבמסגרתו הן לומדות את הלכות בניית הסוכה ואחר כך בונות סוכות ברחבי ירושלים עבור משפחות שזקוקות לסיוע בבניה.
בשנת 2017 דורג בית הספר במקום הראשון בירושלים במבחני המיצ"ב. חידוש פדגוגי הוא שבשונה מרוב בתי הספר, בבית הספר אין צלצולים. בית הספר מעודד את התלמידות להתגייס לצה"ל, ובשנת 2018 היה במקום השלישי באחוז ההתגייסות של נערות דתיות לצבא.
רוב התלמידות מתגוררות באזור בית הספר, בשכונות: קטמון, בקעה, רחביה, תלפיות מזרח והמושבה הגרמנית. עם זאת, ישנן תלמידות המתגוררות ביישובים ובשכונות מרוחקות יותר, כמו: הר חומה, אפרת, נס הרים, רמות, גבעת זאב, פסגת זאב ובית הכרם.
בבית הספר לומדות כ-350 תלמידות, מכיתה ז' עד י"ב.
מנהלת המדרשייה הראשונה הייתה חנה קהת, וכיום המנהלת היא מירב בדיחי.
הזבוב (סרט)

עלילת הסרט

סת בראנדל (ג'ף גולדבלום) הוא מדען אקסצנטרי הנפגש עם עיתונאית בשם ורוניקה (ג'ינה דייוויס) בכינוס של הקהילה המדעית. בניסיון להרשים אותה מספר לה סת כי הוא עובד על המצאה ש"תשנה את העולם שאנו מכירים". סת מזמין את ורוניקה למעבדה שלו הממוקמת במבנה ישן, שמשמשת גם למגוריו, וחושף בפניה את המצאתו המהפכנית. הוא מסביר לה כי פיתח אבטיפוס של טלפודים, העוסק בטלפורטציה, שהוא שיגור חפץ ממכל אחד למישנהו, כל זאת בתהליך של פירוק והרכבה. הוא אף מראה לה הלכה למעשה כיצד פועלת ההמצאה שלו, בכך שמעביר מטלפוד אחד לטלפוד אחר גרביון שנתנה לו דרך המכלים.
ורוניקה, שחשה מיד שחשפה תגלית מהפכנית, משמיעה את קלטת השיחה שלה עם סת לבוס שלה, סטתיס ברנס (ג'ון גטס), העורך של "פרטיקל", חברה לשעבר של ורוניקה. לאור זאת מתעקש סת לאסור שהמצאתו תתפרסם, אלא רק בשלב הסופי של הפיתוח. למזלו, סטתיס אינו מתרשם מהקלטת שהשמיעה לו ורוניקה, וטוען שסת הוא נוכל (או קוסם). סת משכנע את ורוניקה להיות המתעדת של תהליך פיתוח המצאתו, ורק בסיומו תוכל לפרסם את ממצאיה. כך הם צוברים זמן רב ביחד, ומתאהבים.
כעבור זמן מצליח סת לשגר בבון בהצלחה באמצעות הטלפורטציה, זאת לאחר שבשאר הפעמים שניסה לשגר דבר מה שהוא אינו חפץ דומם, נכשל. אולם בטרם לקח את הבבון לבדיקות כדי לראות אם משהו השתנה בו, מחליט סת לנסות בעצמו לעבור טלפורטציה. תהליך השיגור עובר בהצלחה, אולם זבוב הנכנס למכל גרם למחשב, שלא תוכנת לטפל בשתי תבניות גנטיות, לשחבר אותם יחד, כזיווג בין סת לזבוב ברמה הגנטית-מולקולרית. זמן קצר לאחר השיחבור ניכרים על סת שינויים גופניים ושינויים התנהגותיים. סת מתחזק מבחינה גופנית, נתקף בתיאבון חזק בעיקר למאכלים מתוקים והופך במידה רבה לבטוח בעצמו, יהיר, תוקפן ובלתי מתחשב וזאת בשונה מהתנהגותו השקטה והנעימה בעבר. התנהגותו של סת פוגעת בורוניקה וגורמת לה להיפרד ממנו. בשלב זה ממשיכים בסת השינויים ההתנהגותיים והחיצוניים והוא מאבד בהדרגה צלם אנוש, מאבד את צפורניו, את שיניו, את אוזניו, עורו הופך אדום ומבריק, שיערו מדובלל והתנהגותו גסה ומאיימת. בשלב זה מבין סת שתהליך הטלפורטציה היה שגוי ושבמהלכו התמזג לגופו הזבוב. ורוניקה מבקרת מפעם לפעם את סת ונחרדת כל פעם מחדש מהשינויים המפלצתיים בגופו ובהתנהגותו. בשלב זה, נחרדת ורוניקה לגלות שהיא בהריון. מחשש לעובר מפלצתי, נחושה ורוניקה לבצע הפלה. לאחר שנודע לסת על ההריון ועל הכוונה לבצע הפלה, הוא אורב לורוניקה וחוטף אותה מהקליניקה של רופא הנשים אל המעבדה. סטתיס, שליווה את ורוניקה בהחלטתה להפיל את העובר, מגיע למעבדה חמוש ברובה ציד. סת תוקף באכזריות את סטתיס באמצעות חומצת קיבה שהוא מקיא עליו ובכך ממס את כף ידו האוחזת ברובה ואת שוק רגלו ואף מנסה להורגו באמצעות הקאה על חזהו. אז גורר סת את ורוניקה לתא הטלפוד האחד, תוך שחבטותיה בו מזרזות ומשלימות את תהליך השרת איבריו האנושיים להתמזגות עם איברי הזבוב, והוא נכנס לתא הטלפוד השני, בניסיון לכפות על ורוניקה עם התינוק שברחמה להתמזג עם גופו באמצעות שיגור שלה ושלו לתא טלפוד שלישי.
לאחר שסת מתפעל את תהליך המיזוג מתוך תאו, סתטיס הנותר פצוע בצד מצליח לירות ברובה הציד בחוטי החשמל המובילים לתאה של ורוניקה, וזו נחלצת. סת אשר מבחין בכך מנסה לצאת מתאו, אולם רגלו עודנה בפנים, והוא מופיע בתא השלישי הריק, כאשר חלק מתא הטלפוד שבו החל את התהליך שוגר יחד איתו ומשולב בגופו. ורוניקה מרימה את רובה הציד לירות בו, אך נתקפת רחמים למראה זחילתו הכנועה ורגשות אהבתה אליו. סת ממשיך לזחול אליה ומצמיד את הרובה שבידה אל ראשו בבקשת תחינה שתהרגו ביריה, ובצער רב היא נעתרת לבקשתו.

מוזיקה

את המוזיקה לסרט כתב והלחין הווארד שור .
רפסודיות הונגריות

רפסודיות הונגריות (בצרפתית: Rapsodies hongroise; בגרמנית: Ungarische Rhapsodie) היא סדרת יצירות מוזיקליות מאת המלחין פרנץ ליסט, אשר הולחנו במקור לפסנתר בלבד.

עיבודים וגרסאות נוספות

הרפסודיות מספר 2, 5, 6, 9, 12 ו-14 עובדו לתזמורת על ידי פרנץ דופלר בעזרתו של ליסט עצמו. העיבודים הללו מופיעים בתור S. 359 ברשימת סירל. המספרים שניתנו לגרסאות התזמורתיות היו שונים מהמספרים המקוריים. הרפסודיות התזמורתיות מהראשונה עד השישית מקבילות לגרסאות פסנתר הסולו שמספריהן 14, 2, 6, 12, 5 ו-9 בהתאמה. 
בשנת 1874 עיבד ליסט אותן שש הרפסודיות לדואט של שני פסנתרים (S. 621). בשנת 1882 הלחין דואט פסנתרים לרפסודיה מס' 16 (S. 622), ובשנת 1885 - דואט פסנתרים לרפסודיות ה-18 (S. 623) וה-19 (S. 623A). בנוסף, ליסט גם עיבד את הרפסודיה התשיעית לפסנתר, כינור וצ'לו, וקרא לה בשם "קרנבל בני-הבליעל" (S. 379). הכותרת מיוחסת לעיתים גם לגרסת פסנתר הסולו של הרפסודיה מס' 9. 
הרפסודיה מס' 14 היוותה השראה ל"פנטסיה ההונגרית" של ליסט - יצירה לפסנתר ותזמורת, S. 123. חלק מן רפסודיות ידועות יותר מהאחרות, אך הרפסודיה המפורסמת ביותר היא הרפסודיה השנייה בדו דיאז מינור. 
הרפסודיות ההונגריות לפסנתר ידועות במיוחד באתגר שהן מציגות לפסנתרן (ליסט היה פסנתרן וירטואוז בנוסף להיותו מלחין).
נחום לסמן

הרב נחום לסמן (ה'תרפ"א, 1921 - י"ב באלול ה'תשכ"ט, 26 באוגוסט 1969) היה ראש ומייסד ישיבת מגדיאל וישיבת תושיה-תפרח.

ביוגרפיה

נולד בלודז' לרב אפרים לסמן. בצעירותו למד בישיבת כנסת בית יצחק אצל רבי ברוך בר ליבוביץ, בשנות בחרותו המאוחרות למד בישיבת מיר שנים ארוכות ונמנה עם טובי הלומדים בישיבה, כך למשל למד בקביעות בחברותא עם חברו נחום פרצוביץ במשך עשר שנים מדי יום לפני תפילת שחרית. כשפרצה מלחמת העולם השנייה עבר עם בחורי ישיבות רבים אחרים לווילנה. עם רבים מתלמידי ישיבת מיר נמלט ברכבת הטרנס-סיבירית לאורכה של ברית המועצות, לולדיווסטוק וממנה לקובה שביפן, באמצעות אשרות הכניסה שהנפיק הקונסול היפני בקובנה, חסיד אומות העולם צ'יאונה סוגיהארה, וממנה לשנחאי. מיפן נסע ב-1946 עם קבוצה מבחורי ישיבת מיר גולי שנחאי לניו יורק והם התיישבו זמנית בפאר ראקוואי, תוקף אשרת השהייה שלו פג והוא גורש לקנדה ושהה בטורונטו תקופה קצרה עד שקיבל אשרת שהייה קבועה בארצות הברית.
הוא עלה לארץ ישראל, נישא למאשה בת הרב מתתיהו שטיגל והתיישב בבני ברק. בתקופה שלאחר נישואיו התקרב לרב אברהם ישעיהו קרליץ שהראה אותו לתלמידיו כדוגמה למתמיד. רבו, הרב חיים שמואלביץ אמר עליו בסעודת חתונתו כי בו הוא רואה דוגמה להתמדה כשל רבי עקיבא איגר.
בראשית שנות ה-50 היה ממייסדי ישיבת מגדיאל ועמד בראשה, בישיבה זו למדו רבים מבני עדות המזרח ובפרט מעולי יהדות מרוקו, כמה מהם ראו בו את מורם המובהק.
ב-1966 הקים עם הרב יעקב פרידמן את ישיבת תושיה בכפר מימון-תושיה, שנתיים לאחר הקמתה עברה הישיבה למקומה הנוכחי במושב תפרח. כשנה לאחר התבססות הישיבה בתפרח, בי"ב באלול ה'תשכ"ט,  1969, לקה בדום לב ונפטר. הוא הובא לקבורה בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק.
אלמנתו ניהלה במשך עשרות שנים את בית הספר היסודי "בית יעקב" בזיכרון מאיר, בני ברק, עד פטירתה בשנת 2001.
אחד מבניו הוא הרב מיכאל לסמן, ראש ישיבת ברכת התורה בבני ברק. אחד מחתניו הוא הרב אליעזר יהודה פינקל, ראש ישיבת מיר.
בין תלמידיו: הרב ראובן אלבז, הרב יעקב חיים סופר הרב משה אלקובי והרב שמעון ביטון.
כובע היטלמאכר

כובע הִיטֶלמָאכֶר (מיידיש: היטלמאַכער, כובען) הוא כובע מצחייה שבחלקו האחורי יריעת בד המכסה את העורף, שהיו חלק ממדי צה"ל הראשונים.
הכובע עשוי בד בצבע חאקי. בחלקו האחורי תפורה יריעת בד, מקופלת או מגולגלת, שאותה ניתן לפרוש כדי להגן על העורף מפני חדירת חול לחולצה וכהגנה מקרינת השמש על העורף. הכובע עוצב בדומה לכובעים שהיו בשימוש לגיון הזרים הצרפתי. 
הכובעים הראשונים מסוג זה התקבלו כתרומה של יצרן כובעים יהודי-אמריקאי. שליח הרכש של צה"ל, אהרן בקר, שנסע לניו יורק, קיבל במתנה 100 אלף כובעים מאיגוד הכובענים היהודים באמריקה (ייִדישע היטלמאַכער אין אַמעריקע). בצדו הפנימי של הכובעים נרקם הכיתוב ביידיש: "אַ מתנה פֿון די ייִדישע היטלמאַכער אין אַמעריקע פֿיר צבא הגנה לישראל" (מתנה מהכובענים היהודים באמריקה לצבא הגנה לישראל), ומכאן זכה הכובע לשמו זה.
כובעי היטלמאכר היו הראשונים שהתקבלו לצה"ל, ועליהם לראשונה הופיע סמל כובע רשמי של צה"ל – מגן דוד ועליו חרב וענף זית  עם כתובת למטה: צבא הגנה לישראל. תג כובע זה הפך במהלך שנות החמישים לתג כובע בלעדי של הרמטכ"ל.
מאוחר יותר הוחלף הכובע בכומתה.
טריבון צבאי

טריבון צבאי (בלטינית: tribunus militum) הייתה דרגה בצבא הרומי.

היסטוריה

מקור משרת הטריבון הצבאי היא עוד בתקופת המלוכה הרומית.
בתקופת הרפובליקה, בכל שנה ה"קומיטיה פופולי טריבוני" (אספת העם כולו) בחרה ב-24 גברים בשנות העשרים לחייהם, בעלי שאיפה סנאטורית, לשרת כטריבון החיילים ("טריבוני מיליטינום"). במסגרת תפקידם נשלחו בקבוצות של ששה לארבעת הלגיונות הקונסולאריים כדי לשמש כמפקדיהם. הטריבונים שימשו בעיקר בתפקידי מטה, שימשו כעוזרי המצביא, והיו אחראים על המשמעת בליגיון, לפעמים הם שימשו גם כמפקדים ישירים של חלקים מלגיון, מיחידות בסדר גודל קוהורטה ומעלה.
לאחר שנבחר הטריבון הצבאי, הוא שירת בצבא בדרך כלל כ-10 עד 5 עונות. לאחר סיום שירותו הצבאי היה יכול האדם ששירת בתפקיד להתחיל במסלולו הפוליטי ברומא, כיוון שמשרת הטריבון הצבאי הייתה (לא ברור אם באופן רשמי או לא) המשרה הראשונה במסלול המשרות.
בתקופת הקיסרות הרומית מונו הטריבונים הצבאיים על ידי הקיסר, נוהל שהחל בימי אוגוסטוס. כל ליגיון קיבל שישה טריבונים, כאשר אחד מהם היה מהמעמד הסנטורי (Tribunus legionis latclavius), נבחר על ידי הקיסר מקרב הפרטורים או הקווסטורים. חמשת הטריבונים הנוספים נבחרו גם כן על ידי הקיסר, אולם מקרב מעמד הפרשים (Tribunus legionis angusticlavius).
הטריבונים פיקדו על הקוהרטות של כל לגיון כאשר סדר הכוחות של קוהרטה נע בין 1000 ל-500 חיילים. הטריבון מהמעמד הסנאטורי היה הבכיר מבין ששת הטריבונים הצבאיים בליגיון, וחוץ מפיקודו על קוהרטה, שימש בדרך כלל גם כסגנו של מפקד הלגיון, הלגאטוס (שגם נבחר על ידי הקיסר).
תפקיד הטריבון הצבאי היה אחד משלוש המשרות הצבאיות שהיו חייבים בני מעמד הפרשים לשרת בהם, על מנת שיוכלו לאחר שירותם הצבאי לשרת בממשל הקיסר.
Ocean Eyes

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי בילי אייליש עצמה, ועל ידי אחיה, פיניאס או'קנול והופק על ידו גם כן. השיר הוא שיר בסגנון האינדי-פופ. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לשיר את תואר הפלטינה על סך מכירות של כמיליון עותקים במדינה.
עם יציאתו, הועלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
מספר הר געש

מספר הר געש (באנגלית: Volcano Number או בקיצור VNum) הוא זיהוי להרי געש במערכת היררכית ושיטתית המחולקת לאזורים גאוגרפיים על-פני כדור הארץ. המספרים נקבעו לראשונה בקטלוג שפותח בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 לצורך פרויקט "קטלוג הרי געש פעילים בעולם" (Catalog of Active Volcanoes of the World) במסגרת "האגודה הבינלאומית לוולקנולוגיה ולכימיה של פנים כדור הארץ" (International Association of Volcanology and Chemistry of the Earth's Interior – IAVCEI),‏ ומנוהל כיום על ידי מוסד סמית'סוניאן במסגרת התוכנית לגעשיות עולמית (Global Volcanism Program) או בראשי תיבות GVP.
המדינות של ה-GVP הייתה לשלב במספר את גיל הר הגעש ומידע גאוגרפי והיסטורי עליו. עקב כך שינה ה-GVP לעיתים קרובות מספרי הר געש, בדרך כלל על מנת לאפשר הגדרה של הרי געש חדשים באזור גאוגרפי מסוים, ופעולה זו פגעה במטרה המקורית למנוע אי בהירות. ב-2013 העביר ה-GVP את הקטלוג לבסיס נתונים חדש והחליט בהזדמנות זו לשנות את השיטה.

מבנה המספר החדש

בשיטה החדשה המספרים הם בני שש ספרות ואינם מכילים את הסימנים המיוחדים (סימן השוויון וסימן המקף). על מנת למנוע בלבול עם השיטה הישנה המספרים החדשים אינם מתחילים אף פעם בספרה אפס או בספרה אחת. המספר החדש משלב בדרך כלל את המספר הישן. כך אם נחזור לדוגמאות לעיל, סטרומבולי שמספרו היה =0101-04, קיבל את המספר 211040, וולקנו, שמספרו היה =0101-05, קיבל את המספר 211050, ליפארי, שמספרו היה 0101-041, קיבל את המספר 211042, ואייאפיאטלאייקוטל, שמספרו היה =1702-02, קיבל את המספר 372020.
חגורת המנינגיטיס האפריקנית

חגורת המנינגיטיס האפריקנית (באנגלית: The African meningitis belt) היא אזור באפריקה שמדרום לסהרה שבו שכיחות מחלת דלקת קרום המוח היא מהגבוהות בעולם. חגורת המנינגיטיס האפריקנית מתאפיינת בתחלואת דלקת קרום המוח על רקע של זיהום בחיידקי Neisseria meningitidis, כשהזן הנפוץ ביותר שגורם למחלה הוא זן A (אחראי ל-80 - 85% מהתחלואה המקומית. מעל 90% לפי הערכות אחרות), אם כי הזנים W135, C ו-X של החיידק גורמים אף הם למנינגיטיס באזור זה.
המחלה, שפעמים רבות מגיעה לממדים מגפתיים ממושכים, פוגעת בעיקר בילדים ובמבוגרים צעירים מתחת לגיל 30 וגובה קורבנות רבים. התחלואה החוזרת יוצרת פעמים רבות בהלה המונית בקרב האוכלוסייה המקומית ופוגעת אנושות במרקם החיים, בכלכלת המדינות ובאוכלוסייה שבתחום החגורה.

השפעות על הכלכלה ומערכת הבריאות

מגיפות דלקת קרום המוח גורמות, כאמור, לנטל כלכלי כבד ולפגיעה רחבת היקף במגזרים הפרטיים והציבוריים במדינות המוכות בתחום חגורת המנינגיטיס. המגפות גורמות להוצאה כספית ממוצעת של כשליש מההכנסות המשפחתיות השנתיות (34%). מחקר שנערך בבורקינה פאסו על ידי Colombini וקבוצתו חשף כי בשנת 2007 עמד התוצר המקומי הגולמי השנתי על 268 דולר לנפש, מכאן ניתן להסיק כי כ-90 דולר בממוצע מסך ההכנסות השנתיות מנוצלים לצורך ההתמודדות המשפחתית עם התחלואה בדלקת קרום המוח. בעקבות סיבוכי המחלה והשלכותיה, ההוצאות עלולות להאמיר ולהגיע אף ל-154 דולר. סכומים אלה גבוהים מדי לחלק ניכר מהאוכלוסייה המקומית בתחום החגורה. ממחקר זה אף עולה כי עובד ותלמיד שנדבקים בדלקת קרום המוח נעדרים בממוצע 21 ו-12 ימים מהעבודה ומבית הספר בהתאמה. מצב זה רק מחמיר את המיתון בכלכלת מדינות אלה.
במחקר אחר שנערך על ידי Bloom וקבוצתו, נבדק מדד הקרוי DALY ‏ (Disabiliy-adjusted life year). מדד זה בודק כמותית את איבוד סך כל שנות חיי אדם באוכלוסייה מסוימת בעקבות מחלה כלשהי. מהמחקר עולה כי בשנת 1995 מדד ה-DALY עבור דלקת קרום המוח במדינות חגורת המנינגיטיס עמד על 42.5%. אינדיקציה זאת, יחד עם הערכות מומחים שגורסות כי כרבע מאוכלוסיית המחלימים נותרת עם פגיעה בלתי הפיכה כלשהי במערכת העצבים המרכזית אשר מגבילה בצורה משמעותית את שילובם בשוק העבודה, מדגישה פעם נוספת את חומרת המצב באפריקה שמדרום לסהרה, וקושרת בין איבוד היכולת הפרודוקטיבית של האוכלוסייה המקומית לבין המצב הכלכלי הרעוע. 
ניסיונות ההתמודדות עם המגפות יוצרות נטל כבד גם על רשויות הבריאות המקומיות. הדבר בא לידי ביטוי במחסור משמעותי בצוותים רפואיים, ביכולת הגעה למוקדי התפרצות התחלואה ובזמינות תרופות וחיסונים. הדבר גורם לא פעם לשיבוש תוכניות למאבק במחלות זיהומיות אחרות באזור, דוגמת מלריה, שיתוק ילדים, קדחת צהובה וכדומה.

הוראות מניעה וחיסון למטיילים באפריקה

למטיילים שברצונם לבקר במדינות חגורת המנינגיטיס ובמיוחד במהלך העונה היבשה מומלץ להתחסן כנגד דלקת קרום המוח על רקע זיהום במנינגוקוקוס בתרכיב קוודרי-ולנטי, כנגד 4 זני Neisseria meningitidis: ‏Y, W135, C, A ‏(Mencevax) לפחות 10 ימים לפני הנסיעה. במקרה של מגע הדוק עם חולה בדלקת קרום המוח מומלץ לקחת טיפול אנטיביוטי מונע במהלך 24 השעות הראשונות מרגע החשיפה. הטיפול המונע שמומלץ מתבסס על מתן ריפמפיצין או ציפרופלוקסצין דרך הפה, או צפטריאקסון בהזרקה לשריר.
ויליאם כהן

ביוגרפיה

כהן נולד ב-1940 בעיירה בנגור שבמדינת מיין, לראובן, אופה יהודי-רוסי שהיגר לארצות הברית, ולקלרה, עקרת בית ממוצא אירי-פרוטסטנטי. על אף מוצאו ושורשיו היהודיים ויליאם כהן לא מגדיר את עצמו כיהודי אלא כנוצרי בן האומה האמריקנית.]
הוא בעל תואר ראשון ממכללת בודוין (מיין) ובעל תואר במשפטים מאוניברסיטת בוסטון. לפני כניסתו לפוליטיקה הוא עסק בעריכת דין וכיהן כראש העיר בנגור שבמדינת מיין. ב-1969 נבחר למועצת העיר בנגור ובשנים 1971 עד 1972 כיהן כראש העיר. ב-1972 נבחר לבית הנבחרים האמריקני מטעם המפלגה הרפובליקנית ומקץ שלוש קדנציות בבית הנבחרים נבחר לסנאט האמריקאי (1978), שם כיהן עד 1997.
כהן כיהן כמזכיר ההגנה של ארצות הברית בממשל השני של הנשיא ביל קלינטון משנת 1997 עד 2001. מינויו הוא דוגמה למינוי של חבר קבינט ממפלגת אופוזיציה, דבר מקובל יחסית, אם כי לרוב בתפקידים יותר זוטרים, וזה התרחש שוב במינויו של הסנאטור צ'אק הייגל למזכיר ההגנה תחת הנשיא ברק אובמה. בתפקידו כמזכיר ההגנה מילא תפקיד חשוב בניהול הפעילות הצבאית האמריקאית בעיראק ובקוסובו.
מכבי צ'רנוביץ

מכבי צ'רנוביץ (בגרמנית: Makkabi Czernowitz וברומנית: Maccabi Cernăuți) הוא מועדון כדורגל יהודי שפעל בעיר צ'רנוביץ החל מ-1909 ועד 1940.
עם הקמתו ב-1909 המועדון נקרא Wanderbund Blau-Weiß Czernowitz (עוברי דרך כחול-לבן צ'רנוביץ) ובהמשך שונה השם למכבי צ'רנוביץ. ב-1914 התאחד המועדון עם מועדון יהודי נוסף, הכח צ'רנוביץ, תחת השם "מכבי צ'רנוביץ".
ב-1923 שיחק בקבוצה במשך עונה אחת הכדורגלן האוסטרו-הונגרי איזידור גנסל, ששיחק בעבר בהכח וינה. גנסל היה הכדורגלן היחיד של מכבי צ'רנוביץ שהגיע לנבחרת רומניה בכדורגל.
ב-25 בפברואר 1932 מועדון הכח צ'רנוביץ התאחד עם מכבי צ'רנוביץ. בשנים 1920, 1922, 1927, 1931 ו-1932 מכבי צרנוביץ הייתה אלופת בוקובינה וב-1932 הגיעה לחצי גמר אליפות רומניה.
ב-1940, לאחר פלישת ברית המועצות לבוקובינה, פורק המועדון.
איחוד הנוער הקומוניסטי (רומניה)

איחוד הנוער הקומוניסטי (ברומנית: Uniunea Tineretului Comunist) היה תנועת הנוער של המפלגה הקומוניסטית הרומנית. בתקופת הרפובליקה העממית הרומנית תנועה זו נשאה את השם "איחוד הנוער העובד" (ברומנית: Uniunea Tineretului Muncitor).
ארגון הנוער הקומוניסטי נוסד במרץ 1922 וב-1924 הוצאו מחוץ לחוק ברומניה. ב-1924, בסיביו, רומניה, נערך הכנס הראשון של הנוער הקומוניסטי הרומני. ב-1925 פורסם התקנון של הארגון.
לאחר עליית המפלגה הקומוניסטית הרומנית לשלטון ברומניה התפתח גם איחוד הנוער הקומוניסטי, כשכמעט כל צעיר נורמטיבי בגיל בין 14 לבין 30 התקבל לשורות האיחוד - ב-1988 היו ארבעה מיליוני חברים בארגון. לאחר המהפכה הרומנית ב-1989 התפרק הארגון ועדיין יש אישים וארגונים המנסים להשתלט על שארית רכושו.
במהלך שנות פעילותו הארגון שימש להכשרת והכנת המועמדים להיות חברים במפלגה הקומוניסטית וגם כמאגר כוח אדם למשימות התנדבותיות, למשל: סיוע בחפירת תעלת דנובה-הים השחור.