google/wiki40b huggingface dataset:
בואנה ויסטה קלאב

תקציר

הסרט מתאר איך ריי קודר, חבר ותיק של הבמאי ונדרס, הצליחו לאחד ביחד את גדולי המוזיקה הקובנית כדי להקליט אלבום (הידוע כ-בואנה ויסטה סושיאל קלאב) וגם להופיע פעמיים עם הרכב מלא: באפריל 1998 באמסטרדם (שני לילות) וב-1 ביולי 1998 בארצות הברית (באולם קרנגי הול, בניו יורק). למרות המרחק הגאוגרפי הקצר, המסע בין קובה וארצות הברית הוא מוגבל עקב מתח פוליטי בין שתי המדינות, ולכן הרבה מהאמנים נסעו לשם בפעם הראשונה. הסרט מציג את התגובות שלהם לחוויה הזו, וכולל גם קטעים מצולמים מההופעה שנבעה מכך ואשר בה נמכרו כל הכרטיסים. הסרט כולל גם קטעי ראיונות עם האמנים הראשיים.

השפעות

הסרט עזר למוזיקאים, שחלקם היו כבר בשנות התשעים שלהם, להפוך למוכרים בקרב הקהל העולמי וחלקם המשיכו והפיקו תקליטי סולו פופולריים. אלה כללו את איברהים פרר, קומפאי סגונדו, רובן גונזלס ואת אליאדס אצ'ואה.
אצ'ואה המשיך אחר כך ותמך במוזיקאים צעירים שביצעו את אותו סגנון המוזיקה עד לאחר שנת 2010 תחת השם "בואנה ויסטה סושיאל קלאב".

פרסים

הסרט היה מועמד לפרס אוסקר בשנת 2000 בקטגוריית הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר. הוא זכה בקטגוריית הסרט הדוקומנטרי בטקס פרס האקדמיה האירופית לקולנוע בנוסף לפרסים רבים אחרים. האלבום "בואנה ויסטה סושיאל קלאב" מציג גרסאות אולפן לאלה הנשמעות בסרט.
Pour It Up

הרכב ומילות השיר

Pour it Up הוא שיר מועדוני עם קצב של היפ הופ. השיר מדבר על ריהאנה הופכת שיר על מועדון חשפנות להכרזת עצמאות, בו היא מוציאה את שטרות הדולרים שלה במועדון, מתמסטלת, ומתרברבת בקול רם. בחלק אחד של השיר ריהאנה שרה על כמה היא עשירה ויכולה לשלם 100$ עבור שירות אישי ולילה במועדון חשפנות ושהיא לא צריכה חברים. "כל מה שאני רואה זה סימנים, כל מה שאני רואה זה סימני דולרים", היא שרה בפזמון.

הצלחה מסחרית

עם שחרורו של האלבום, השיר דורג במקום 191 במצעד הסינגלים של צרפת. לאחר שלושה חודשים, השיר נכנס מחדש למצעד ודורג במקום 199 ועלה למקום 102 שבוע אחרי. בארצות הברית, הגיע השיר למקום 90 בבילבורד הוט 100, ולאחר מכן עלה לטופ 20, למקום 19.במצעד האר אנד בי/היפ הופ האמריקאי, השיר הגיע למקום הראשון והפך לשיר השני של הזמרת שדורג בראש הרשימה במצעד זה. נכון למאי 2013, השיר מכר יותר ממיליון עותקים בארצות הברית.

וידאו קליפ

הקליפ הרשמי לשיר צולם במאי 2013. בספטמבר 2013, הבמאי של הקליפ, צייץ בטוויטר שהוא כבר לא מעורב בפרויקט של צילומי הקליפ בשל "חילוקי דעות", מאוחר יותר ריהאנה אמרה לבמאי: "פשוט תוריד את השם שלך מהקרדיטים של צילומי הקליפ! מה שלא תהיה הבעיה שלך אל תערב בזה את המעריצים שלי". באותו חודש, ריהאנה פרסמה תמונות חדשות ממאחורי הקלעים של צילומי הקליפ ואישרה שהקליפ ייצא באוקטובר 2013. הקליפ פורסם  בערוץ היוטיוב Rihanna (ערוץ יוטיוב דרכו היא מעלה סרטונים מדף הפייסבוק שלה) ב-2 באוקטובר, אבל הפך ללא זמין למשתמשים מתחת לגיל 18 לאחר 30 דקות ובו זמנית גרף 2 מיליון. לאחר מכן הקליפ הועלה לערוץ ה-VEVO הרשמי של הזמרת ולא היה זמין לצפייה בחשבון Rihanna. הקליפ קיבל קרוב ל-9.4 מיליון צפיות לאחר 24 שעות מיציאתו, מה שהופך אותו לאחד הקליפים שגרפו הכי הרבה צפיות ביממה ב-VEVO. רוב הביקורות של הקליפ היו שליליות בשל התוכן הפרובוקטיבי שלו, ואף נטען שהוא "סוטה מדי" לעיני נערים ונערות. יומיים לפני יציאת הקליפ ריהאנה העלתה לחשבון Rihanna סרטון קצר של מאחורי הקלעים של הקליפ.

הופעות חיות

"Pour It Up" נכלל ברשימת השירים של סיבוב ההופעות של ריהאנה, Diamonds World Tour. ב-25 בפברואר 2014, ריהאנה הופיעה עם השיר בהופעה של הראפר דרייק בהיכל הספורט פריז-ברסי בפריז, צרפת כחלק מסיבוב ההופעות שלו, ?Would You like a Tour
מכינת נחשון

מכינת נחשון, או בשמה הנוסף "נחשון - המדרשה הישראלית למנהיגות חברתית", היא המכינה הקדם-צבאית המעורבת השנייה שהוקמה, כמכינה המיועדת לנוער דתי וחילוני מכל הארץ.

היסטוריה

המחזור הראשון של המכינה החל לפעול בשנת 1997 ביישוב נילי. נחשון פעלה ביישוב במשך 5 שנים, ובשנת 2002 עברה לקיבוץ נתיב הל"ה בעמק האלה. בשנת 2006 עברה המכינה פעם נוספת - למצודת יואב. מאז 2007 המכינה ממוקמת בשני מוקדים: במצודת יואב ובקהילה החינוכית "מבואות הנגב" בקיבוץ שובל. בשנת 2010 פתחה המכינה קבוצה שלישית בשדרות. בשנת 2018 עברה המכינה ממצודת יואב לקיבוץ גלאון.
המכינה דוגלת בשבעה עמודי-תווך: יהדות, ציונות, מנהיגות, הכנה לצה"ל, הכרת הארץ והחברה, פעילות תורמת לקהילה וניהוג משותף.
בראש העמותה עמד בשנה הראשונה איש העסקים גיתי זמיר, לאחריו מנהל בהייטק - אלי בר-אור; ומשנתה הרביעית ועד היום (2015) עומד בראשה דני לימור, שנשא ונושא בתפקידים שונים במשרד הביטחון בעבר ובהווה.
מהקמתה ועד היום (2015), עומדים בראש המכינה אל"ם (מיל') זאב נתיב וגלעד אולשטיין. 
בשנת 2006 הקימו בוגרי המכינה את ארגון "חברה טובה"- "מדריך הפנאי של עולם ההתנדבות". הארגון מאפשר לאלפי ישראלים אכפתיים לקחת חלק בשלל פעילויות של התנדבות ומעורבות חברתית, למרות עיסוקים רבים ושגרת חיים אינטנסיבית.

הרקע להקמתה

רצח ראש הממשלה  יצחק רבין, חשף בפני מקימי המכינה את העדרם של אידיאלים משותפים ושל חלום וחזון משותף בין קוטבי החברה הישראלית; דבר הגורם להתעלמות והתכחשות של הנוער מנחיצותן של משימות לאומיות-חברתיות. 
קבוצה של אנשי חינוך וצבא ייסדו על פי הפורמט של המכינות הקדם צבאיות הדתיות את "מדרשה למנהיגות חברתית - נחשון", מכינה לבוגרי כיתה י"ב העושים פסק זמן לפני השירות הצבאי ומקדישים שנה להעמקת ההיכרות שלהם עם עצמם, עם החברה הישראלית, עם היהדות, עם הציונות ועם גישות פילוסופיות כלליות; ורוכשים תוך כדי כך נכונות ויכולת להנהיג ולהוביל לאורו של החזון ההולך ומתגבש מחדש.
הם הבינו כי יש צורך לסלול עם הנוער דרך של פיתוח איכויות כמו אחריות אישית ולאומית, רגישות ותשומת לב חברתית ומחויבות להשפיע על ולשפר את החברה הישראלית, על מנת לייצור דור של מנהיגות צעירה שיוביל את המדינה בשנים הבאות.  
נחשון היא מכינה מעורבת לבנים ובנות, דתיים וחילונים (בניגוד למכינות הדתיות). במסגרת המכינה חניכיה נחשפים למגזרים, דעות, השקפות ואנשים שונים בקשת הישראלית הרחבה, מתוך תפיסה שכדי להוביל את החברה הישראלית ולדעת כיצד להוביל אותה בעתיד יש להיות פתוחים למרחב דעות.
ולטקו ווקוביץ'

ולטקו ווּקוביץ' קוסאצ'ה (בבוסנית וסרבית-קרואטית: Vlatko Vuković Kosača, בסרבית בכתב קירילי: Влатко Вуковић Косача,‏ ? - 1392) היה ווייבוד גדול (vojvoda) סרבי, אחד מטובי מפקדיו של מלך טברטקו הראשון של בוסניה. הוא שלט כ"גוספודר" על חבל ארץ החצי-עצמאי זחלומיה או חום, שבהרצגובינה, במסגרת ממלכת בוסניה. 
ולטקו היה בנו של הוויבוד ווּק קוסאצ'ה, מייסד בית קוסאצ'ה, ומאצילי הצאר דושאן. חבל חום שבשליטתו היה חלק מבאנות בוסניה ואחרי 1377 מממלכת בוסניה.
שמו מוזכר לראשונה בשנת 1378 כשייצג את המלך טרבטקו במשא ומתן עם הרפובליקה של רגוזה. היה לו אח, חראן ווקובויץ'.
בשנת 1382 ייצג שוב את מלכו במגעים עם רגוזה בקשר להפקת מלח ומכירתו לידי העיר נובי ולאזור דראצ'וויצה הסמוך, ושוב ב-1388 במו"ם עם הערים בדלמטיה.
בשנות ה-1380 התחיל האיום העות'מאני להתקרב לבוסניה, מכיוון הרצגובינה השכנה. ב-27 באוגוסט 1388 הוויבוד הגדול ולטקו הצליח להביס צבא פולשים עות'מאני (כוח של 18,000 לוחמים) בקרב בילצ'ה, בשטח חום. כוח בוסני של פרשים כבדים הצליח לפרוץ אל שורות הכוח העות'מאני ואחר כך לרדוף אחרי הטורקים הנסוגים. המפקד העו'תמאני לאלה שהין פאשה הצליח להימלט עם קבוצה קטנה של חיילים.
ביוני 1389 השתתף ולטקו ווקוביץ' עם 5,000 חיילים בקרב קוסובו המפורסם לצד הנסיך לזר חרבליאנוביץ', נגד הצבא בעות'מאני בפיקוד הסולטן מוראט הראשון. ולטקו פיקד על האגף השמאלי של הכוחות הסרבים שהותקף על ידי הנסיך באיזיט. הוא הביא גם תותח אחד, אותו קיבל משליט רגוזה ושהיה כלי הארטילריה היחיד של המחנה הנוצרי. בקרב נגרמו אבידות כבדות לשני הצדדים אבל בסופו של דבר הוא נחשב לניצחון גורלי של העות'מאנים. ולטקו, שהיה אחד ממעטי המפקדים ששרד את הלחימה, חזר לארצו עם בשורת ניצחון הנוצרים, בגלל הנסיגה הזמנית של הטורקים ששורותיהם הידלדלו ובגלל מות סולטנם מוראט. 
שמו של ולטקו ווקוביץ' מוזכר גם בנוגע לסוגיית מכירת קונאוולה על ידי ראדיץ' סנקוביץ' לידי דוברובניק. ולטקו ווקוביץ' ופאבלה רדינוביץ' שהתנגדו למכירה כבשו מאוחר יותר את קונאבלה וחילקו אותה ביניהם. בשנת 1391 שלט במזרח חום ובדרום קונאוולה. ולטקו מת בשנת 1392. היה נשוי אך לא היו לו יורשים בנים. על כן ירש אותו אחיינו סאנדאל חראניץ'. 
ולטקו ווקובויץ' נקבר ליד הכפר בוליון, על יד סטולאץ, בהרצגובינה. על קברו נכתב בסרבית-קרואטית: "פה שוכב גיבור גדול ואדם גדול, ולטקו ווקובויץ'" 
("Ase leži dobri junak i čovjek Vlatko Vuković")
מאואיזם

מאואיזם, אשר נודע רשמית כ"מחשבותיו של מאו דזה-דונג", הוא זן של מרקסיזם המורכב מתורתו של המנהיג הסיני מאו דזה דונג, יושם בהרחבה כאידאולוגיה המנחה של הצבא והפוליטיקה בסין מאז עלייתו של מאו לשלטון עד להחלתה של תאוריית דנג שיאופינג והרפורמות הכלכליות בסין בשנת 1978. המאואיזם יושם גם בצורה בינלאומית באותם זמנים, מפלגות וקבוצות מאואיסטיות קיימות ברחבי העולם, כאשר הבולטות בהן קיימות בפרו, בהודו ובנפאל, בה זכתה המפלגה בבחירות הדמוקרטיות החופשיות הראשונות בתולדותיה, בשנת 2008.
עיקרי המאואיזם כוללים מאבק מהפכני של רובה הגדול של האוכלוסייה נגד המעמדות המנצלים ומנגנוני המדינה שלהם המכונה "מלחמת העם" בעיקר תוך שימוש באיכרים. האסטרטגיה הצבאית שלה היא לוחמת גרילה בהתמקדות על כיתור הערים המרכזיות מהאזורים הכפריים שסביבה. מאואיזם שונה ממרקסיזם אירופי בהתמקדותו במעמד האיכרים, לעומת התעשייה האורבנית. מפלגות מאואיסטיות בנפאל, פרו והפיליפינים מאמצות דגש שווה על תעשייה וחקלאות בתלות בדרגת הפיתוח של הארץ.
בתקופה הפוסט-מהפכנית, המאואיזם מתואר בחוקת במפלגה הקומוניסטית הסינית כ"מרקסיזם-לניניזם בהקשר סיני", שסונתז על ידי מאו ומנהיגי הדור הראשון של סין. החוקה טוענת שהמאבק המעמדי ממשיך גם אחרי שמעמד הפועלים הדיח את הבורגנות, וישנם אלמנטים פרו-בורגניים בתוך המפלגה עצמה. היא מנסחת עבור המפלגה קווים מנחים תאורטיים להמשך המהפכה הסוציאליסטית, יצירתם של חברה וצבא סוציאליסטיים, ומציינת מספר סתירות בחברה בהן יש לטפל באמצעות בנייה סוציאליסטית. האידאולוגיה שורדת בשמה גם בחוקה המודרנית של המפלגה, ומוצגת כמי שיצרה "סין חדשה" ואת הרעיון המהפכני נגד אימפריאליזם ופאודליזם.
המאואיזם שבר את מסגרת הקפיטליזם ממלכתי בברית המועצות תחת הנהגת ניקיטה חרושצ'וב ופטר אותה כרוויזיוניזם מודרני, מונח המשמש בקרב קומוניסטים כדי לתאר את מי שנלחם עבור הקפיטליזם בשם הסוציאליזם. חלק מהמבקרים טוענים שהמאואיסטים רואים ביוסיף סטלין המנהיג הסוציאליסטי האחרון של ברית המועצות, על אף שההערכות המאואיסטיות לסטלין נעות בין החיוביות מאוד ליותר אמביוולנטיות. פילוסופים פוליטיים מסוימים רואים במאואיזם ניסיון לפשר בין קונפוציאניזם וסוציאליזם, מה שאחד מהם כינה "דרך שלישית בין קפיטליזם לקומוניזם".
ב־13 בפברואר 1996 המפלגה הקומוניסטית הנפאלית החלה את "מלחמת העם" – מרד שמטרתו להפיל את המדינה המלוכנית הקיימת ולייסד רפובליקה קומוניסטית, או "דמוקרטיה עממית" נוסח מאו. המאבק האלים בין ממשלת נפאל לבין המורדים המאואיסטים גבה למעלה מ-12,000 הרוגים.
בהודו, המפלגה הקומוניסטית ההודית המאואיסטית קמה ב-2004 כדי להפיל את הממשל ההודי בדרך התקוממות עממית. ליחידות הגרילה של הקומוניסטיים התחילו לקרוא נקסליטים על שם הכפר נאקסאלברי שם קמה התנועה בשנות ה-60, אך בפועל, כל התארגנות גרילה מאואיסטית נקראת נאקסאלית, בין אם קשורה למפלגה או לא.
גואנחואטו

היסטוריה

עוד לפני בואם של הספרדים לאזור במאה ה-16 הייתה במקום התיישבות ילידית, אשר תושביה עסקו בעיקר בכרייה. לאחר שהספרדים גילו באזור מרבצי זהב בשנות ה-40 של המאה ה-16 הם התחילו לבנות בו מבצרים. ב-1548 המשנה למלך ספרד במקסיקו אנטוניו דה מנדוסה הקים באזור באופן רשמי את המוצב הצבאי "ריאל דה מינס דה גואנחואטו". האזור סביב המוצב יושב במהירות, למרות התקפות ילידים עליו, ותוך זמן קצר הוקמה העיירה "סנטה פה ריאל דה מינס דה גואנחואטו".
ב-1679 המשנה למלך פאיו אנריקס דה ריברה הורה על שינוי שם העיר ל"סיודד דה סנטה פה דה ריאל דה מינס דה גואנחואטו". ב-1741 היא קיבלה את התואר "העיר האצילה והנאמנה של סנטה פה דה ריאל דה מינס דה גואנחואטו". במהלך הזמן העיר התעשרה מהמכרות באזורה, והיא הפכה להיות אחת הערים העשירות במקסיקו.
למרות עושרה של העיר, המעמדות הנמוכים נותרו עניים והעושר מהמכרות הגיע רק למעמדות הגבוהים. בסוף המאה ה-18 התושבים תקפו את הבניין בו הוחזק הונו של הכתר הספרדי מהכרייה כמחאה על המיסים הגבוהים, אחד האירועים המבשרים של מלחמת העצמאות של מקסיקו. המלחמה פרצה ב-1810 בעיירה דולורס (כיום דולורס אידלגו) בהנהגתו של מיגל אידלגו, בקרבת גואנחואטו. כעבור זמן קצר כוחותיו של אידלגו הגיעו אל גואנחואטו והצליחו לכבוש אותה לאחר הקרב הראשון במלחמה מול כוחות צבאיים של ספרד.
ב-1824, לאחר שהמלחמה הסתיימה ומקסיקו קיבלה את עצמאותה, נוצרה מדינת גואנחואטו כשהעיר גואנחואטו היא בירתה.

חינוך

בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת גואנחואטו ואוניברסיטת סנטה פה.
מריאן ז'אן-בפטיסט

ביוגרפיה

בפטיסט נולדה בלונדון להורים מאנטיגואה וברבודה ומסנט לוסיה. בפטיסט למדה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה והופיעה בתיאטרון המלכותי הלאומי.
בשנת 1996 הופיעה בפטיסט לראשונה על מסך הקולנוע כשהשתתפה בתפקיד ראשי בדרמה הבריטית של מייק לי "סודות ושקרים". בסרט גילמה בפטיסט את דמותה של הורטנס קאמברבאטץ', בחורה שחורה היוצאת לחפש את הוריה הביולוגים לאחר מות אמהּ המאמצת. הורטנס מגלה שאמה האמיתית היא לבנה ענייה המגדלת את בתה המרדנית. במהלך הסרט חושפת הורטנס סודות נוספים מחיי אמהּ ודודה הביולוגיים. על תפקידה בסרט הייתה בפטיסט מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרסים נוספים.
בשנת 1998 שיחקה בסרט הקומדיה העצמאי "ריגושים אלקטרוניים" (How to Make the Cruelest Month), לצידם של קליאה דובאל, איימי סמארט וגבריאל מאן.
בשנת 2000 שיחקה בפסטיסט במותחן הפסיכולוגי "תא קטלני", בסרט הופיעה בפטיסט בתפקיד ד"ר מרים קנת, בנוסף הופיעה בפטיסט בדרמה "28 ימים".
ב-2001 השתתפה בפטיסט במותחן הריגול של טוני סקוט "משחקי ריגול".
כמו כן גילמה את דמותה סוכנת הFBI ויויאן ג'ונסון בסדרת הפשע זוכת פרס גלובוס הזהב ופרס אמי "ללא עקבות".
ב-2008 הופיעה בפטיסט בהפקתו של טום הנקס "עיר הגחלת".
בנוסף לכשרון המשחק שלה בפטיסט היא גם זמרת ויוצרת, הקליטה אלבום המורכב בעיקר משירי בלוז בשנת 1997 לכבוד הסרט "ילדות קריירה".
בפטיסט נשואה לרקדן הבלט הבריטי אבן ויליאמס ולהם שתי בנות.
צ'כים

השם

לפי מסורת עממית הצ'כים קראו לעצמם לפי המנהיג המיתי - האב הקדמון (praotec) צ'ך (Czech), שהוביל בזמנו את שבטי הצ'כים אל ארצם החדשה - אל בוהמיה וההר ז'יפ. בהתאם לאגדה אחיו של צ'ך, לך, נתן את שמו לעם הסלאבי השכן, ה"לכים", כלומר הפולנים.
הגרסה הקדומה ביותר של מסורת זו הופיעה ב"כרוניקת הבוהמים" (Chronica Bohemorum) של קוזמס מפראג בסביבות 1120. בטקסט זה בשפה הלטינית שם המנהיג צ'ך מוזכר כ-Bohemus.
לפי אחת ההשערות המילה "צ'ך" - Čech קשורה שורש "צ'ל"  čel (חבר בשבט - člen rodu) המופיע במילה בת זמננו "člověk" (ראו גם ברוסית "צ'לובק") שמשמעותה "אדם" ובמילה čeledin "חתן".
"ch" (ך) (המהווה בצ'כית פונמה עצמאית) היא סיומת ארכאית, המציינת בני אדם. היא בשימוש גם בימינו לפעמים (למשל במלים כמו "staroch" המחליפה את "stařec" - קשיש, או "brach, בשביל "bratr" - אח).
לפי השערה אחרת, השם "צ'כים" בדומה ל"סקסונים" (Sachse) נגזר מהכינוי "סאקים" שעבר לשפה הרומית וציין עמים נוודים באזור. המילה "צ'לובק" קשורה לעומת זאת למילה "סלאבי" (או "סלובקי").
תאוריות אחרות התייחסו בעבר למילה "צ'טה" שמשמעותה "צבא" או למילה "צ'כי" cechy - "מקום יבש".

תת-קבוצות

ישנן כמה תת-קבוצות בתוך העם הצ'כי, כמו למשל ה"חודים", המורבים והשלזים הצ'כים.
כמה מתושבי מורביה ושלזיה בחרו במפקד משנת 2001 להירשם בנפרד משאר הצ'כים לפי הזהות האזורית הזאת: 380,000 (3.7% מכלל האוכלוסייה) נרשמו כ"מורבים" ו-11,000 כ"שלזים" (0.1% מכלל האוכלוסייה).
הבחירה החופשית בקטגוריה "אתנית" כזאת ניתנת להסבר כביטוי לתחיית הפטריוטיזם המקומי אחרי נפילת המשטר הריכוזי הקומוניסטי.

היסטוריה

השבטים הסלאבים הגיעו לאזורים הצ'כים של ימינו (צ'כיה או ארצות הצ'כים) בשני גלים: הראשון במחצית השנייה של המאה ה-6 והשני במחצית הראשונה של המאה ה-7. שבטים סלאבים מערביים אלה התמזגו לתוך עם אחד.
במאה ה-7 הקימו הסלאבים המערביים באזור את הממלכה של סאמו ובמאה ה-10 החלק מהם שנקראו "מורבים" (מזוהים בימינו כחלק מהצ'כים) הקים את ממלכת מורביה הגדולה.
המדינה שקדמה ישירות את צ'כיה של ימינו התהוותה ככל הנראה בסוף המאה ה-9. היא הייתה תחילה מרכיב במסגרת האימפריה הרומית הקדושה, אך נהנתה עד שנת 1620 (הקרב על ההר הלבן) ממידה רבה של עצמאות.
הצ'כים השיגו את עצמאותם כלאום נפרד בשנת 1918 ביחד עם הסלובקים במסגרת צ'כו-סלובקיה (במקור: צ'כיה-סלובקיה) שפורקה בשנים 1938–1939 מיוזמת היטלר. חלק משטח המדינה שבה חיו גרמנים סודטים סופחה ישירות לגרמניה הנאצית מתוקף הסכם מינכן, בשנים 1939 - 1945 הקימה גרמניה הנאצית על שטחי צ'כיה הנשארים את "הפרוטקטורט של בוהמיה ומורביה". בסלובקיה הוקמה רפובליקה סלובקית ראשונה תלויה בגרמניה.
בשנת 1945 תחת כיבוש סובייטי הוקמה מחדש צ'כוסלובקיה, בה הושלט משטר קומוניסטי בשנים 1948–1989. בשנים 1989–1993 הופל המשטר הקומוניסטי והמדינה הפדרטיבית אימצה משטר דמוקרטי פדרטיבי. בשנת 1993 שתי המדינות המרכיבות - צ'כיה וסלובקיה נפרדו אחרי משא ומתן ביניהן והכרזה "רפובליקה צ'כית" עצמאית.
האוכלוסייה הצ'כית התרכזה למשך תקופה ארוכה אך ורק בשטחי צ'כיה של ימינו. החל מן המאה ה-13 קמו כמה מובלעות צ'כיות קטנות באזור זיטומיר ובסביבות 1600 באזור לבוב בשטחי אוקראינה של ימינו. אחרי המהפכה התעשייתית ועד שנת 1945 קם ריכוז קטן של צ'כים גם בחבל ווהלין.
דרך הגירה קמו נקודות התיישבות צ'כית גם בארצות הברית. אחרי גירוש הגרמנים הבוהמים והגרמנים המורבים (שהגיעו לבוהמיה ומורביה בהתחלה במאה ה-13 באישור השליטים הצ'כים) הצ'כים הפכו בתום מלחמת העולם השנייה לרוב גם בארץ הסודטים.

שפה

השפה הצ'כית שייכת לשפות הסלאביות המערביות, כמו הפולנית, הסלובקית והסורבית.
אבו אהרן בן שמואל הנשיא

רבי אַבּוּ [יואבי] אַהֲרֹן בֶּן שְׁמוּאֵל הַנָּשִׂיא (חי במאה ה-9, סביבות שנת ד'תר"ם) היה מקובל מדור המעבר בין הגאונים לראשונים, מוכר כמי שהעלה מבבל ללומברדיה את סודות הקבלה שעמדו בבסיס תורת הסוד האשכנזית של חסידי אשכנז.מובא בספר אוצר הגדולים "שנקרא בלשון הרוקח בשם אבו אהרן ,שהיינו יואבי אהרן, והיוד נשמט, ולא אַבּוּ אהרן כסגנוני הערביים"

קורות חיים

רבי אהרן בן שמואל הנשיא, המכונה "אבו אהרן", היה חכם ומקובל בבלי שנאלץ להגר ללומברדיה והתיישב בלוקה. בלוקה מצא אוזן קשבת לרעיונות הסוד שהביא עמו, ונאמר כי מצא את רבי משה בן קלונימוס, בן למשפחת קלונימוס רבת ההשפעה באזור זה ומחבר הקרובה לשביעי של פסח הפותחת במילים "אימת נוראותיך", והקנה לו את תורת הסוד. בני המשפחה העבירו לארצות אשכנז את תורת הסוד שקיבלו מאבו אהרן בעת שעברו מאיטליה, והיא הבסיס לתורת הסוד האשכנזית.
רבי אלעזר מוורמייזא, מחבר ספר "הרוקח", מתאר כיצד קיבלו חסידי אשכנז את תורת הסוד: "רב מרב, עד אביו אהרן בנו של ר' שמואל הנשיא אשר עלה מבבל משום מעשה שהיה[שהשתמש בשם המפורש והכריח לאריה לתחון ברחיים ונודע זה לאביו ולכן אביו שלח אותו לגלות לכפר על זה וכך הגיע לאיטליה] והוצרך לילך נע ונד בארץ ובא בארץ לומברדיא בעיר אחת ששמה לוקקא, ושם מצא את רבינו משה שפייט "אימת נוראותיך", ומסר לו כל סודותיו...".
בשמו נקשרו סיפורי מופת אחדים וקורותיו מתוארים בהרחבה ב"מגילת אחימעץ".
ג'ואל קנטור

ביוגרפיה

קנטור נולד בשנת 1948 במונטריאול שבקנדה. למד לימודי אמנות ומשפטים באוניברסיטת מקגיל. בשנת 1976 עלה לישראל והתגורר בקיבוץ כפר מנחם. בין השנים 1980-1982 למד צילום במכללה אקדמית הדסה ירושלים. במהלך השנים שימש קנטור כמורה לצילום בבצלאל, מוסררה בית הספר הרב תחומי לאמנות וחברה ע"ש נגר, המרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה ובית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. קנטור מתגורר היום בירושלים. 
ב-1986 הציג קנטור תערוכת יחיד במוזיאון ישראל בשם "צילומים מישראל", התערוכה עוררה מחלוקת ודיון ציבורי כיון שהציגה תיאור ראשון מצולם של גילויי אלימות ישראלית כלפי פלסטינים.
קנטור זכה בפרס ז'ראר לוי מטעם מוזיאון ישראל (1986), במקום הראשון בתחרות הבינלאומית לצילום של "בני ברית" (1991)
ובמענק "קרן ארטור גולדרייך" מטעם "בצלאל" (1999). ב-2009 זכה בפרס מפעל הפיס לאמנים מצוינים. השתתף בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בארץ ובחו"ל.
נער קריאה

עלילה

במוקד הספר רומן בין האנה, אישה צעירה שעובדת ככרטיסנית בחשמלית, לבין מיכאל, נער צעיר ממשפחה אינטלקטואלית. האנה מטפלת במיכאל בחוליו, ולאחר שהוא מבריא ממחלתו שולחת אותו אימו להודות לאישה שעזרה לו. רומן מתפתח בין השניים, ובמהלכו מבקשת האנה ממיכאל להקריא לה ספרים שונים בעת המפגשים ביניהם. לאחר זמן מה מתאכזב הנער לגלות, שהאישה עזבה בפתאומיות את הדירה שבה גרה, מבלי לומר לו דבר. 
מאוחר יותר, בהיותו סטודנט למשפטים, הוא מגלה באקראי שהנאהבת שלו הייתה שומרת בשרות האס אס והוצבה במחנה ההשמדה אושוויץ וכי היא עומדת למשפט על פשעים נגד האנושות. במהלך העדויות בבית המשפט, נחשפים פרטים מפתיעים על התנהגותה של האנה במהלך שירותה באושוויץ המזכירים את התנהגותה כלפי מיכאל, כגון הגנה על אסירות חלשות, הקראת סיפורים על ידי האסירות שהוכנסו לחדרה, ולאחר מכן נטישתן אל מותן, בהליך של סלקציה שביצעה בעצמה. 
במהלך המשפט מבין מיכאל שהאנה היא למעשה אנאלפביתית, ומגבלה זו היא המניע למעשים רבים בחייה, וכי בושתה מהיותה אנאלפביתית וניסיונה להסתיר זאת, מובילים אותה לקבל על עצמה במודע אשמה בלעדית על מעשי רצח שביצעו גם השומרות האחרות, וכתוצאה מכך נפסק לה עונש מאסר עולם. כעשר שנים לאחר המשפט מחליט מיכאל  לשלוח לה סיפורים מוקלטים. האנה לומדת לראשונה בחייה לקרוא ואף לכתוב באמצעות הסיפורים המוקלטים. היא שואלת ספרים מספריית בית הסוהר ולומדת קריאה תוך האזנה להקראתו של מיכאל. בסופו של דבר היא גם שולחת אליו מכתבים, אך לא זוכה למענה. מיכאל ממשיך לשלוח הקלטות ובזה מתמצה הקשר ביניהם. 
במשך שנות ריצוי עונשה של האנה, נישא מיכאל ונולדת לו בת. אך נישואים אלו אינם מחזיקים מעמד ובני הזוג מתגרשים. כעבור 18 שנה, לקראת סיום תקופת מאסרה, מבקר מיכאל את האנה בכלא. לאכזבתו הוא פוגש אישה מבוגרת שנראית לו זקנה. לקראת שיחרורה, מבקשת מנהלת בית הכלא ממיכאל לדאוג להאנה, והוא נעתר לכך. אלא שבבוקר יום שיחרורה מתאבדת האנה בתלייה. מיכאל, שהגיע כדי לקחתה לדירה שהכין לה, שומע ממנהלת בית הסוהר שהיא עסקה בקריאת ספרים רבים של ניצולי שואה בולטים, כמו אלי ויזל, פרימו לוי, תדיאוש בורובסקי. למיכאל לא נותר אלא לממש את צוואתה, שבה ציוותה את כספה לבתה של ניצולת השואה ששרדה, מה שמוביל למפגש בין מיכאל לבין הבת הניצולה.

עיבוד קולנועי

בשנת 2008 עובד הספר לסרט ההוליוודי "נער קריאה" בכיכובם של רייף פיינס וקייט וינסלט.
סילנו

רבי סילנו (סוף המאה התשיעית) היה פייטן יהודי איטלקי קדום, שחי בונוסה שבדרום איטליה. סילנו הוא כנראה אחד הפייטנים הראשונים באירופה בכלל. הפיוטים הידועים לנו ממנו הם מספר סליחות ושירים לחתונה. עיקר המידע על חייו שאוב ממגילת אחימעץ.

פיוטיו

ידועות שתי סליחות מפרי עטו: אחת הפותחת "אנקת מסלדיך" שנקלטה במחזורי אשכנז, ובית אחד מתוכה אף נאמר בתפילת נעילה ביום הכיפורים. סליחה שנייה פותחת "אָלֹה וְכַחֵשׁ, רָצֹחַ וְנַחֵשׁ". בסליחה זו הוא כותב שעברו מאז חורבן בית שני "יתר משמונה מאות", מה שמוכיח כי זמנו בסוף המאה התשיעית. בנוסף, ידועים ממנו שלושה פזמונים, המיועדים כנראה לחתונה.

במגילת אחימעץ

במגילת אחימעץ מסופר עליו כדלהלן. תלמיד חכם מארץ ישראל (כנראה מישיבת גאון יעקב) הגיע לונוסה ושהה שם מספר שבועות. בכל שבת, נשא החכם האורח דרשה ורבי סילנו שימש כמתורגמן עבורו. פעם אחת נתגלעה מריבה בין אנשי העיר, והם הכו אלו את אלו במקלות. רבי סילנו שרצה להוכיח אותם על מעשה זה החליט לעשות מעשה שובבות. הוא לקח את נוסח הדרשה שהיה בידיו ושינה אותו כך שיתייחס למריבה. בשבת, כאשר החכם דרש הוא קרא את הנוסח "המתוקן" של הדרשה ורבי סילנו ביאר לציבור שהחכם מדבר על המריבה שהייתה באותו השבוע. הרב התבייש מאד, וכאשר שב ארצה, סיפר לראשי ישיבת ארץ ישראל והם נידו את סילנו.
לאחר מספר שנות נידוי, עלה רבי אחימעץ הזקן לירושלים וגרם בחכמתו להתרת הנידוי. רבי אחימעץ הגיע לירושלים בעשרת ימי תשובה, וחכמי הישיבה כיבדוהו להיות שליח ציבור. רבי אחימעץ התחיל באמירת סליחות ובחר לומר את סליחתו של סילנו, "אלה וכחש". כאשר הגיע לשורה השביעית, במקום "זכו קדמונים/ ונחלו מטמונים/ גרמו חמנים/ ונהרסו ארמונים", שינה את נוסח הסליחה ואמר "זכו רבנים/ ונחלו מטמונים/ גרמו המינים/ ונהרסו ארמונים", כך שהשתמע מהסליחה שבח לרבנים ולתלמידי החכמים ובוז לצדוקים ולקראים (ולמינים בכלל). חכמי ארץ ישראל שהיו בתקופה זו במאבק עם הקראים שמחו מאד על הסליחה המשבחת אותם ומבזה את הקראים, וכאשר אמר להם רבי אחימעץ שהמחבר הוא סילנו המנודה, התירו את הנידוי.
בנימין קלאר למד ממעשה זה על הקשרים ההדוקים שהיו בין הקהילה הקדומה באיטליה למרכז הארץ-ישראלי, אולם ראובן בונפיל טען כי הוא מבטא דווקא את המעבר מהשפעה ארץ-ישראלית באיטליה להשפעה בבלית.