google/wiki40b huggingface dataset:
אריה רדלר

קריירת משחק

רדלר עלה לישראל עם משפחתו ב-1950 מהעיר פוקשאן שברומניה שם נולד, ובתחילה התגורר עמה במעברה שבפרדס חנה. הוא החל את קריירת הנוער שלו בקבוצת הנוער של קבוצת הפועל פרדס חנה, אך החל להתבלט רק כששיחק בנבחרת חיל השריון באליפות צה"ל. בסוף עונתו הראשונה בקריירה הוא זומן לנבחרת ישראל שהתכוננה למשחק מול נבחרת רוסיה, אך לבסוף לא שיחק בגלל הקטנת הסגל ל-16 שחקנים.
בעונת 1955/1956 הסתכסך עם הנהלת הפועל רמת גן, הקבוצה בה שיחק, משום שזו סירבה לכלכלו בזמן העבודה שבה עסק במקביל למשחקים. הוא החליט להיכנס להסגר שנמשך שנה אחת, ובסופה שוחרר מהקבוצה והצטרף להפועל פתח תקווה. ג'ק גיבונס, מאמן הקבוצה שגם זימנו לנבחרת, הציב אותו בסופו של דבר בעמדת המגן השמאלי.
בשתי עונותיו הראשונות בהפועל פתח תקווה הוא לא היה שחקן הרכב קבוע, אך כן זכה לפתוח בניצחון בגמר גביע המדינה על מכבי יפו. לאחר מכן הוא הפך לאחד השחקנים המרכזיים בקבוצה, והיה שותף לרצף של חמש אליפויות רצופות בהן זכתה הקבוצה, הישג שיא בליגה הישראלית. בין עונת 1960/1961 לעונת 1962/1963 הוא אף אימן את קבוצת הנוער של הפועל פתח תקווה.
בסך הכל שיחק רדלר במשך שמונה עונות בהפועל פתח תקווה, במהלכן השתתף ב-119 משחקי ליגה וב-21 משחקי גביע המדינה.

קריירת אימון

רדלר מונה למאמן הזמני של הפועל פתח תקווה לקראת עונת 1964/1965, הוחלף על ידי אדמונד שמילוביץ' כעבור זמן קצר. הוא עבר להפועל כפר סבא על תקן של מאמן-שחקן, ולאחר מספר משחקים החליט להתרכז באימון בלבד. הוא אימן בכפר סבא ארבע שנים, והדריך שחקנים כגון שלמה שרף ויצחק שום. בעונת 1966/1968 הוביל את הקבוצה להעפלה לליגה הבכירה.
לאחר ההעפלה עזב רדלר את הפועל כפר סבא. הוא אימן את בני יהודה תל אביב, מכבי פתח תקווה, בית"ר ירושלים (אותה הוביל פעמיים למקום השני בליגה), מכבי נתניה (עמה זכה באליפות), והפועל חדרה.
הוא הוחתם למשרת המאמן בהפועל פתח תקווה לפני עונת 1974/1975, אך עזב את הקבוצה לקראת סיום העונה לאחר שהסתכסך עם ההנהלה בסוגיות מקצועיות מחליפו היה בועז קופמן. לאחר מכן אימן את מכבי יפו, הכח רמת גן (מקום שני), בית"ר ירושלים (העפלה לליגה הלאומית), ובית"ר תל אביב.
הקבוצה האחרונה שאותה אימן הייתה מכבי עירוני אשדוד, בעונתו הראשונה (1989/1990) הצליח להעלות את הקבוצה מליגה א' לליגה הארצית. ולאחר מכן המשיך עוד עונה וחצי.
בשנת 1992 פרש רדלר מאימון כדורגל, והתמנה למנהל מקצועי במחלקת הנוער של עירוני אשדוד. לאחר שנתיים בתפקיד זה הוא הצטרף להפועל פתח תקווה בתור מגלה כשרונות. עבד גם כמאמן מקצועי במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה.
יחסי גאורגיה–ונואטו

היסטוריה

ונואטו הכירה בעבר בעצמאותה של אבחזיה, כמו גם ניקרגואה, ונצואלה, נאורו, טובאלו ורוסיה שהובילה את כל המהלך.
בחודש מרץ 2013 שר החוץ של ונואטו סירב להצעתה של אבחזיה לכונן בין שתי המדינות יחסים דיפלומטיים רשמיים. במאי באותה השנה, נשיא גאורגיה מיכאיל סאקשווילי נפגש עם ראש ממשלת ונואטו מואנה קראקסס קאלוסיל בצ'אנג מאי, תאילנד והביע בפניו את תודתו על "ההחלטה החכמה של ממשלת ונואטו" לא לכונן יחסים דיפלומטיים עם הבדלנים.
בחודש יוני 2011 ביטל והדגיש שליח ונואטו לארגון האומות המאוחדות דונלד קלפוקס שוונואטו אינה מכירה באבחזיה כמדינה. הוא טען כי טענתה של אבחזיה להכרה אינה מבוססת באמת. ב-12 ביולי 2013 חתמה ונואטו על מסמך הכרה המדגיש כי: "ונואטו מכירה בגבולותיה ובריבונותה של גאורגיה במלואה, הכוללים גם את הרפובליקה האוטונומית של אבחזיה ואת מחוז צחינוואלי/דרום אוסטיה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים יחד עם החתימה על המסמך.
אי.טי. - חבר מכוכב אחר

על הסרט

הילד אליוט (הנרי תומאס), אחיו ואחותו (השחקנית דרו ברימור בתפקידה הגדול הראשון) מנסים לסייע לחוצן, המכונה אי.טי. (ראשי תיבות באנגלית של חוץ-ארצי - Extra-Terrestrial) להסתתר מפני המדענים והרשויות, המחפשים את החוצן שנתקע בכדור הארץ, ולבסוף לחבור אל החללית שנוחתת בכדור הארץ כדי להשיבו הביתה.
הרעיון לסרט נבע מחבר דמיוני שספילברג המציא לעצמו לאחר גירושי הוריו. הסרט צולם בסתיו 1981 בקליפורניה בתקציב מוערך של 10.5 מיליון דולר. הסרט צולם לפי הסדר הכרונולוגי של הסצנות, על מנת שהתגובה הרגשית של השחקנים הצעירים תהיה אמינה ככל האפשר.
דמותו של החוצן אי.טי. הוצגה באמצעות בובה ממוכנת שעוצבה על ידי קרלו רמבלדי ונבנתה במשך כ-3 חודשים בעלות של 1.5 מיליון דולר. תוי הפנים של אי.טי. עוצבו בהשראת פניהם של קרל סנדברג, אלברט איינשטיין וארנסט המינגוויי. שני גמדים ונער שנולד ללא רגליים לבשו את תלבושת הגוף של אי.טי. בסצנות השונות.

הצלחת הסרט

הסרט היה להיט קופתי כאשר יצא לאקרנים, והדיח את "מלחמת הכוכבים" ממעמדו כשיאן שוברי הקופות עד אז.  תוך שנה הניב הסרט בארצות הברית 352 מיליון דולר. הסרט התקבל באהדה רבה בקרב מבקרי הקולנוע, שסברו שהוא סיפור קלאסי אודות ידידות והכתירו אותו כאחד מסרטי הקולנוע הטובים ביותר שהופקו אי-פעם. לדעת הבמאי ספילברג, זוהי יצירת המופת שלו.
הסרט היה מועמד לתשעה פרסי אוסקר וזכה בארבעה: לפסקול המוזיקלי, לקול, לעריכת האפקטים הקוליים, ולאפקטים החזותיים. כמו כן הסרט היה מועמד בקטגוריות לסרט הטוב ביותר, לבמאי, לתסריט המקורי, לצילום ולעריכה. הבמאי ריצ'רד אטנבורו, שסרטו "גנדי" זכה בפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר באותה שנה, אמר שהוא היה "בטוח שלא רק שאי.טי. יזכה, אלא שמגיע לו לזכות. זה היה סרט חדשני, עוצמתי ונפלא אני עושה סרטים יותר ארציים".
הסרט יצא מחדש לאקרנים ב-2002 בגרסה מיוחדת לרגל שנת ה-20 להפקתו, שכללה שינויים באפקטים מיוחדים וסצנות נוספות.
בעקבות הצעה של סטיבן ספילברג, כלל הבמאי ג'ורג' לוקאס דמויות מהזן של אי.טי. בסצנה קצרה בסרטו מלחמת הכוכבים - פרק 1: אימת הפנטום. ב-2002, הסרט "אי.טי." הכניס עוד כ-300 מיליון דולר ובסך הכל הכנסותיו הסתכמו בכ-793 מיליון דולר.
אבנר אברהמי

ביוגרפיה

למד באקדמיה לאמנות ועיצוב "בצלאל" בירושלים. עבד כעורך בקול ישראל, בשבועון "כותרת ראשית" ובעיתונים "מעריב" ו"הארץ" בתפקידי עריכה, כתיבה ועיצוב. בין היתר ערך את מוספי סוף השבוע של "הארץ" ("מוסף הארץ" יחד עם אהוד אשרי) ומעריב ("סופשבוע"), חיבר, עם אפרים סידון, שני ספרי קומיקס - "לחיות מהתנ"ך" א' ו-ב' (הוצאת "כתר") ועם דודו גבע את המדור "הדרך אל האושר" במעריב.
בין 2002 ל-2012, יחד עם הצלמת רלי אברהמי, אשתו, פרסם את המדור "מצב משפחתי" במוסף "הארץ", שהציג מאות משפחות מכל רחבי הארץ באמצעות צילום וראיון. המדור יצא לאור כאלבום ב-2010 ("מצב משפחתי", הוצאת "קרפד-מודן") והוצג בתערוכה במוזיאון ארץ ישראל (אוצרת - גלי גור זאב). 
ב-2005 ייסד יחד עם אבי שקד ואייל ריבלין את חברת "שוונג" ליצירת תקצירים של "כל מה שנכתב בתחום הספרות והמחקר המדעי". מ-2011 שותף בחברת "ספוטאד" עם שגיב בן שאול, שהחלה דרכה בפיתוח מערכת שמדביקה בולים אינטראקטיביים להודעות דוא"ל ובהמשך, מ-2013 מפתחת פלטפורמה ליצירת קמפיינים פרסומיים ברשתות הסלולר. ב-2018, בשם א.א. אונגר (A.A Unger) יצר את ה"פסיכולוג השולחני" (Desk Therapist).
שוקי קופיטקו

ביוגרפיה

קופיטקו החל דרכו בענף האופניים בשנת 1970 כרוכב בקבוצת הפועל רמלה, בהדרכתו של המאמן קדוש דוד. תקופת פעילותו כרוכב פעיל בין השנים 1970–1982. בשנת 1983 החל את פעילותו כמארגן ומנהל תחרויות ברמה הארצית, וכן כיהן כחבר הנהלת איגוד האופניים במשך שתי קדנציות.
בשנת 1984 הוסמך כשופט לאומי של ארגון האופניים הבינלאומי (הקורס נערך ב-Gatteo mare איטליה). בשנת 2000 הוסמך כשופט יבשתי, הקורס נערך בווינה אוסטריה. בשנת 2004 הוסמך כשופט בינלאומי לאחר קורס שנערך ב-Aigle שבשווייץ. מאז מתפקד כשופט בתחרויות בינלאומיות לרוכבים ורוכבות מקצועיים. מוזמן באופן תדיר לשפוט ולנהל תחרויות בסבב האירופי.
במקביל לפעילותו רבת השנים בספורט האופניים. עיסוקיו העיקריים, שרת כנגד וקצין צה"ל בין השנים 1974–1988. בשנת 1990 התגייס למשטרה ושרת כקצין אגף קהילה משטרה בתחנות רמלה ולוד.
בתפקידו האחרון שרת כמפקד יחידות בתי המעצר, לווי עצורים והוצאה לפועל במרחב השפלה. בתחום המוניציפלי תפקד כקצין הביטחון של עיריית הוד השרון בשנים 2006–2007.
ג'ון הופקינס (שחקן)

ביוגרפיה

הופקינס נולד בלונדון, ולמד משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה. בשנים 1993 עד 1996 למד אנגלית באוניברסיטת לידס, ושם הצטרף ללהקת תיאטרון של הסטודנטים. הוא השתתף במחזות אחדים בהם "אקווס", "חשיבותה של רצינות", ו"ציד המכשפות". הופעתו בתפקיד נתן במחזה "A Short Play about Sex and Death" זיכתה אותו בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסטודנטים של הסאנדיי טיימס. אחרי שסיים את לימודיו הצטרף הופקינס ללהקה השייקספירית המלכותית.
ב-2004 כיכב הופקינס במותחן המדע בדיוני "Experiment" בבימויו של דן טרנר. הסרט הוצג בפסטיבלי קולנוע ברחבי העולם וזכה ב-16 פרסים.
הופקינס השתתף ב-14 פרקים בסדרה "רציחות במידסומר". אחר כך חזר להופיע על במת התיאטרון, אבל הופיע גם באופרת הסבון "Family Affairs", ובסרט העצמאי "Grand Junction". עוד שיחק במיני-סדרה בהפקה אוסטרלית-בריטית בשם "Tripping Over". ב-2006 שיחק הופקינס במיני-סדרה אמריקאית "The Path to 9/11", ובהמשך השתתף בסדרות "רובין הוד", "ידידים משותפים", ו"מחשבות רצחניות". ב-2010 הופיע הופקינס בסרטו של טים ברטון "אליס בארץ הפלאות".
בתיאטרון שיחק הופקינס במחזה "אנטוניוס וקלאופטרה" ובמחזה "הסערה", שניהם עבור RSC, לצדו של פטריק סטיוארט. ב-2007 הופיע בפרק "Show Me the Money" בסדרה "רובין הוד" של ה-BBC בתפקיד האביר ג'ון מיורק. הופקינס גילם את ריצ'רד האניי בהפקה של הווסט אנד במחזה "39 המדרגות" בעיבודו של פטריק ברלו.
ב-2010 כיכב בתפקיד אורח בדרמת הפשע של רשת ITV "זהות", ובסדרה "וידוייה הסודיים של זונת צמרת" עם בילי פייפר.
בין יולי לאוגוסט 2014 גילם את דמותו של ריצ'רד לב הארי במחזה "Holy Warriors" מאת דייוויד אלדריג' בתיאטרון שייקספיר גלוב.
ב-2018 שיחק הופקינס בתפקיד בנדיק במחזה "מהומה רבה על לא דבר" בתיאטרון רוז בקינגסטון לצדה של מל גדרויץ'.
מקלחת

מקלחת היא מתקן המשמש לרחצה באמצעות זרם מים הנובע מצינור שבקצהו משפך מנוקב, המותקן במקום גבוה, בדרך כלל מעל גובה הראש, או בקצה צינור מתכת גמיש שאפשר להחזיק ביד. המקלחת היא המצאה קדומה שהתפתחה במקומות שונים בעולם. מקלחות קדומות, שבהן המים נשפכו מדלי, ידועות ממצרים העתיקה, מסופוטמיה והודו. מציורים על כלי חרס ניתן ללמוד שביוון העתיקה השתמשו במקלחת שבה המים הובלו בצינורות, שחורים בפתחם ("ראש המקלחת") יצרו זרם המורכב מטיפות. בפרגמון (בטורקיה של ימינו) נמצא בית מרחץ יווני עתיק מהמאה השנייה לפנה"ס שבו הותקנו מקלחות.
מקלחת נמצאת לעיתים בחדר המשמש רק לה, וכן היא מרכיב חשוב של חדר אמבטיה.
מקלחות קדומות לא היו מעשי ידי אדם אלא נעשה שימוש במפלי מים לצורך רחצה. במקומות אחרים יצקו בני אדם מים האחד על משנהו, מתוך כדים או כלי אגירת מים אחרים. יש עדויות על כך שבמצרים ובמסופוטמיה הותקנו חדרי רחצה בהם משרתים רחצו את אדוניהם בפרטיות. מקלחות אלו שונות מהמקלחות המודרניות בכך שהמים הובאו אליהם בכדים ולא כמים זורמים.
המרכז למוזיקה ירושלים

המרכז למוזיקה ירושלים הוא מוסד לחינוך מוזיקלי, השוכן במשכנות שאננים בירושלים. פעילותו העיקרית של המרכז היא טיפוח וקידום מוזיקאים צעירים מוכשרים מכל הארץ, באמצעות תוכניות רב-שנתיות ומתן בימה לרסיטלים, הופעות וחזרות. מלבד זאת, המרכז מקיים פעילויות מוזיקליות רבות לקהל הרחב ולמוזיקאים מקצועיים: כיתות אמן, קונצרטים, סדנאות וסמינרים.

היסטוריה

המרכז הוקם בשנת 1973, ביוזמת הכנר אייזיק שטרן, ראש עיריית ירושלים טדי קולק, והפילוסוף ישעיה ברלין, ובנייתו הושלמה ב-1976. התוכנית לטיפוח כנרים צעירים, הכוללת כיתות אמן עם מוזיקאים ידועים והרכבים קאמריים למוזיקאים צעירים, הוקמה ב-1980. תוכנית המוזיקאים המצטיינים בצה"ל, המאפשרת למוזיקאים צעירים להמשיך לנגן ולהתפתח תוך כדי שירותם הצבאי, הוקמה ב-1985 בשיתוף המרכז למוזיקה. ב-1992, הוקמה התוכנית לטיפוח ויולנים בהשראת טביאה צימרמן. 
הרביעייה הירושלמית, הרביעייה המקצועית הראשונה בארץ, הוקמה בחסות המרכז למוזיקה ומוסדות אחרים ב-1997. בשנת-2000 הקים המרכז יחד עם משרד החינוך תוכנית ללימוד כינור וצ'לו בירושלים ובפריפריה.
בשנת 2009 התמנה הפסנתרן והמנצח האמריקאי מאריי פרחיה לנשיא המרכז. פרחיה ידוע בחשיבות שהוא מייחס לתאוריה מוזיקלית וביצוע משכיל של יצירות.

התוכנית לנגנים מצטיינים

התוכנית לנגנים מצטיינים היא ליבו של המרכז. הנגנים שזוכים להצטרף לתוכנית נבחרים באמצעות מבחנים של קרן התרבות אמריקה ישראל, שגם מעניקה להם מלגה. אף שהתוכנית מיועדת לטווח גילאים רחב, היא מתמקדת בגילאי 14-18. לרוב, הנגנים מהתוכנית מתגייסים לאחר מכן לצה"ל כ"מוזיקאים מצטיינים" כך שיוכלו להמשיך בנגינה תוך כדי השירות.
מטרתה של התוכנית היא להשלים את החינוך המוזיקלי של המשתתפים, בנוסף על מה שהם לומדים באופן פרטי, בבתי הספר או בקונסרבטוריון המקומי. הדגש של התוכנית הוא על מוזיקה קאמרית, זאת מכיוון שהיא מדגישה את האינטראקציה הבין-אישית במוזיקה, תורמת רבות להתפתחות המוזיקלית האישית, ומצריכה משאבים שרוב בתי הספר אינם מסוגלים לספק. המשתתפים מתחלקים להרכבים קאמריים הנפגשים פעם או פעמיים בשבוע, בהדרכת מורים בכירים. כמו כן, ניתנת הזדמנות לסדנאות וסמינרים בתחומים כמו מוזיקה לא-מערבית ובת-זמננו, אימפרוביזציה ועוד, וכן ליצירת אנסמבלים. במסגרת התוכנית, הנגנים משתתפים בכיתות אמן של מוזיקאים מובילים בעולם. לקראת סוף השנה, המרכז עורך מספר קונצרטים שבהם מסוכמת הפעילות בתוכנית במהלך השנה.
שיא התוכנית הם קורסי הקיץ והחורף המרוכזים, שבהם מלמדים מוזיקאים מהשורה הראשונה כמו טביאה צימרמן, אשר פיש וגיא בראונשטיין. בסיום הקורס, המשתתפים מרכיבים את התזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה, המופיעה בקונצרט מרכזי בהיכל התרבות בתל אביב ובאולם הנרי קראון שבתיאטרון ירושלים.

מבנה המרכז

המרכז כולל אולם להרצאות, קונצרטים ושיעורים, מספר כיתות סטודיו קטנות יותר, ואולפן הקלטות אודיו ווידאו. 
המרכז ממוקם במשכנות שאננים בירושלים, כחלק מקומפלקס הכולל מרכז כנסים, בית הארחה לאמנים ואינטלקטואלים המבקרים במקום ומסעדה.
מרי טיודור, מלכת צרפת

נישואים ראשונים: מלכת צרפת

מרי הייתה ילדתו החמישית של הנרי השביעי ושל אליזבת מיורק, והצעירה מבין הילדים ששרדו את ינקותם. היא נולדה בארמון ריצ'מונד. היא ואחיה הנרי היו קרובים כשהיו ילדים, ובעקבות כך האחרון קרא לבתו, מרי הראשונה, מלכת אנגליה, על שמה. ספינת המלחמה מרי רוז (Mary Rose) נקראת גם היא על שמה.
כשהייתה צעירה, ניסה הדוכס ממילאנו לשדך לה את בנו הצעיר מקסימיליאן ספורצה, במטרה להביא את אנגליה להתערב לצדו כנגד הצרפתים. אביה של מרי, הנרי, דחה את ההצעה מאחר שהיה בשלום עם צרפת, ומשום שלא היה מעוניין להתערב במלחמות האיטלקיות.
בצעירותה הייתה ידועה מרי כאחת מן הנסיכות היפות ביותר בכל אירופה. היא התארסה לקרל מקסטיליה, שמאוחר יותר היה לקיסר האימפריה הרומית הקדושה. עם זאת, שינויים במערכת הבריתות האירופית הביאו לכך שהאירוסים בוטלו. במקום זאת, באוקטובר 1514 נישאה מרי ללואי השנים עשר, מלך צרפת, כחלק מברית של אנגליה וצרפת שארגן הקרדינל וולזי. החתונה נערכה באבוויל (Abbeville). אחת מבנות הלוויה של מרי בצרפת הייתה אן בוליין, שמאוחר יותר הייתה לאשתו של הנרי השמיני, אחיה של מרי.
אף שאלו היו נישואיו השלישיים של לואי השנים עשר, לא היו לו בנים חיים, והוא ביקש להקים יורש; אולם, הוא נפטר ב-1 בינואר 1515, פחות משלושה חודשים לאחר שנישא למרי. למרי וללואי לא נולדו ילדים. לאחר מותו, מלך צרפת החדש, פרנסואה הראשון, ניסה לארגן נישואים למרי, אולם בלא הצלחה.

נישואים שניים: הדוכס מסאפוק

אחרי נישואיה הראשונים, מרי גמרה אומר לא להתחתן שוב דרך שידוך דיפלומטי-פוליטי. באותו הזמן הייתה כנראה כבר מאוהבת בצ'ארלס ברנדון, הדוכס הראשון מסאפוק. הנרי, אחיה המלך, ידע על רגשותיה, אולם רצה לעשות שימוש ברווקותה כקלף פוליטי. כאשר שלח את ברנדון להשיב את מרי לאנגליה בינואר 1515, הוא הכריחו להבטיח כי לא יציע לה נישואין. עם זאת, השניים נישאו בסתר בצרפת. באופן טכני המעשה נחשב לבגידה, מאחר שברנדון נשא לאישה נסיכה מלכותית ללא הסכמתו של המלך. הנרי זעם, והמועצה המלכותית הציעה לאסור את ברנדון ולהוציאו להורג. בשל התערבותו של הקרדינל תומאס וולזי וחיבתו של הנרי לאחותו ולברנדון, לזוג הותר להמשיך בחייהם תחת קנס כבד בלבד. הם נישאו באופן רשמי ב-13 במאי 1515 בארמון גריניץ'.
מרי הייתה אשתו השלישית של ברנדון, שלו היו שתי בנות מנישואיו השניים לאן בראון: אן ברנדון ומרי ברנדון. אן בראון נפטרה בשנת 1511. מרי גידלה את בנותיה לצד ילדיה שלה. אפילו לאחר נישואיה השניים, מרי כונתה בחצר המלכות האנגלית כ"המלכה הצרפתיה", ולא נודעה בתור "הדוכסית מסאפוק" בתקופת החייה. את מרבית זמנה בילתה מרי במושבו של הדוכס בסאפוק.
יחסיה של מרי עם אחיה המלך נעשו מתוחים בסוף שנות ה-20, מאחר שהיא התנגדה לניסיונו של המלך לבטל את נישואיו לקתרין מאראגון, אותה הכירה במשך שנים רבות. מרי סלדה ממאהבתו של המלך, ומלכתה לעתיד, אן בולין, אותה פגשה לראשונה עוד בחצר המלכות בצרפת.
מרי נפטרה באחוזת ווסת'ורפ (Westhorpe Hall) שבסאפוק ב-25 ביוני 1533, ונקברה בתחילה במנזר שבברי סנט אדמונדס (Bury St. Edmunds), סאפוק. כשהמנזר נהרס במהלך פירוק המנזרים, גופתה הועברה לכנסיית סנט מרי הסמוכה. לאחר מותה, ברנדון נישא לארוסתו של בנם הנרי, קתרין וילובי, ולשניים נולדו שני בנים.
מחנה הפליטים ג'באליה

כלכלה ותשתיות

עד פרוץ האינתיפאדה השנייה בשנת 2000, עת ישראל הפחיתה מאוד את מעבר העובדים הפלסטיניים לשטחה, נסמכה רוב פרנסתם של תושבי המחנה על העבודה בשטחי ישראל. כמו כן, התפרנס חלק מתושביה מעבודה בחקלאות באזור צפון רצועת עזה. כיום, חלק מהתושבים עובד בחנויות מקומיות ובבתי מלאכה.
התשתיות מוסדרות בחלקן והמים למחנה מגיעים מאונר"א, מהעירייה ומבארות פרטיות. במחנה קיימים 25 בתי ספר, 18 בתי ספר יסודיים ו-7 תיכוניים. במערכת החינוך היו רשומים ב-2004/2005 29,231 תלמידים. בכל בתי הספר לומדים בשתי משמרות. במחנה קיים מרכז בריאותי המשרת את האוכלוסייה המקומית הנעזרת גם בשירותי המרכז הבריאותי של בית חאנון הנמצאת ממזרח למחנה.
מחלקת המודיעין והביטחון (אלג'יריה)

מחלקת המודיעין והביטחון של אלג'יריה (בערבית: إدارة الاستخبارات والأمن, בצרפתית: Département du Renseignement et de la Sécurité) הוא השירות החשאי המרכזי של אלג'יריה העוסק באיסוף ביון חוץ וביטחון פנים. הסוכנות הוקמה בתקופת מלחמת העצמאות של אלג'יריה, על ידי עבדלחאפיד בוסוף שהנהיג את הרשת הלאומית והבינלאומית של החזית האלג'יראית לשחרור לאומי. הארגון הפך למקצועי ומאורגן החל משנת 1962, כאשר נטל לעצמו את סוכנויות הביון הצרפתיות כמודל לחיקוי.
אדוארד וירטס

אדוארד וירטס (גרמנית: Eduard Wirths; ‏ 4 בספטמבר 1909 - 20 בספטמבר 1945) היה באס אס ופושע מלחמה נאצי, שירת כרופא האס אס הראשי במחנה ההשמדה אושוויץ מספטמבר 1942 עד ינואר 1945. בפיקודו שירתו במחנה כעשרים רופאי אס אס - בהם יוזף מנגלה, קרל קלאוברג והורסט שומאן, ונערכו ניסויים רפואיים מחרידים בבני אדם, בניגוד מוחלט לאתיקה הרפואית ולמשפט הבינלאומי.

שנים מוקדמות ושירות צבאי

וירטס נולד בעיר גרולדסהאוזן (Geroldshausen, ליד וירצבורג) בבוואריה, גרמניה, למשפחה קתולית בעלת נטייה לסוציאל-דמוקרטיה. אביו שירת כחובש צבאי במלחמת העולם הראשונה ובעקבות שירותו סבל מדיכאון, נטה לפציפיזם ועודד את בניו ללמוד רפואה. אדוארד הושפע במיוחד מאביו ונחשב לרופא קפדן, צייתן ואמין - תכונות שסייעו בקידום דרכו המקצועית. אחיו הצעיר הלמוט וירטס היה גינקולוג מצליח שהגיע לאושוויץ כדי להשתתף בניסויים רפואיים, אך התקשה להתמודד עם המראות הקשים ועזב לאחר מספר ימים. 
וירטס למד רפואה באוניברסיטת וירצבורג בשנים 1930–1935, ובאותה תקופה היה לתומך נלהב של המפלגה הנאצית. ביוני 1933 הצטרף למפלגה ולאס אה, בשנת 1934 התנדב לאס אס ובשנת 1939 הצטרף לוואפן אס אס והשתתף בלחימה בנורווגיה ובחזית המזרחית. באביב 1942 עבר התקף לב ונשלח לשירות עורפי - הוא בחר לעבור הכשרה ניהולית במחנה הריכוז דכאו ומונה לרופא האס אס הראשי במחנה הריכוז נוינגמה ביולי 1942.

שירות באושוויץ

בספטמבר 1942 קודם לדרגת האופט-שטורמפיהרר (סרן) ומונה לרופא האס אס הראשי במחנה ההשמדה הגדול ביותר - אושוויץ, בעקבות הישגיו כרופא ונאמנותו למפלגה הנאצית. אחד מיעדיו הראשונים בתפקיד היה ניסיון לעצור את מגפות הטיפוס שפגעו באנשי האס אס במחנה (שירתו שם אלפי שומרים) - ניסיון שהסתיים בהצלחה חלקית. וירטס זכה להערכה רבה ממפקד המחנה רודולף הס, וסיפק הגנה יחסית לאסירים שעבדו בפיקודו, לרבות רופאים. וירטס הרבה לשבח את עבודתו של יוזף מנגלה, והמליץ לקדמו בדרגה באוגוסט 1944. 
וירטס היה אחראי לניסויים רפואיים שרירותיים, פסבדו-מדעיים ואכזריים, שהובילו למותם של אסירים רבים, לרבות ניסויים הקשורים בגינקולוגיה ובמחלת הטיפוס. הוא חקר בעיקר גידולים בצוואר הרחם ותהליכי עיקור נשים באמצעות הסרת שחלות וקרינה. הניסויים בוצעו בנשים יהודיות בבלוק 10, וכללו בין השאר הליכי כריתה של צוואר הרחם. באביב 1943 האחריות לניהול הסלקציות במחנה עברה מהמפקדה לצוות הרפואי בראשותו של וירטס, שביצע סלקציות בעצמו. הוא תיעד את כל מקרי המוות של האסירים במחנה כמוות מסיבות טבעיות אף על פי שרובם נרצחו, ובני אדם שנרצחו בתאי הגזים עם הגעתם למחנה לא נכללו בתיעוד כלל - אופן התיעוד נידון במהלך משפט אייכמן. בספטמבר 1944 קודם לדרגת שטורמבאנפיהרר (רב-סרן). 
בסיום מלחמת העולם השנייה נלכד בידי בעלות הברית והוחזק בידי כוח בריטי. ביודעו שצפוי לו אישום בפשעי מלחמה, התאבד בתלייה ב-20 בספטמבר 1945.
חטיבת שומרון

היסטוריה

חטיבת שומרון הוקמה ב-4 בנובמבר 1981 בשם "מרחב שומרון", כאשר הממשל הצבאי הישראלי בשטחים, שהיה אמון הן על ההיבט הביטחוני והן על הטיפול באוכלוסייה האזרחית, פוצל. הוקם המנהל האזרחי שאחריותו לדאוג לצרכים האזרחיים של האוכלוסייה הפלסטינית שבשליטת ישראל. המושלים הצבאיים בכל נפה הפכו לקציני המנהל האזרחי, סמכויותיהם צומצמו והם איבדו את השליטה על הנושא הביטחוני. במקביל, הוקמו שלושה מרחבים: יהודה, בנימין ושומרון, שמפקדיהם, קצין בדרגת סגן אלוף, עוסקים בביטחון שוטף וכפופים למפקד יהודה ושומרון בדרגת אלוף-משנה. 
לאחר האינתיפדה הראשונה, הורחבה פריסת צה"ל והוקמה אוגדת אזור יהודה ושומרון (במקום חטיבת יהודה ושומרון) "מרחב שומרון" הפך ל"חטיבת שומרון" בראשות אלוף משנה. באותה עת פוצלה גם חטיבת מנשה מחטיבת שומרון. חטיבת מנשה קיבלה את האחריות על אזור טול כרם.
במהלך האינתיפאדה השנייה, הייתה שכם מרכז הטרור בשומרון וממנה בוצעו פיגועים רבים. כתוצאה מכך, כותרה שכם באופן מלא מכל עבריה. הכתר הוסר רק לאחר השגת רגיעה ביטחונית באזור. כתוצאה מהסרת הסגר, שוקמה העיר שכם וכיום כלכלתה משגשגת כאשר היא מרכז הבורסה של הרשות הפלסטינית, וכספים רבים עוברים דרכה. היא מספקת שירותים, הן לתושבי העיר שכם, והן לערים סמוכות ובכללן קלקיליה וטולכרם.

מפקדה

מפקדת החטיבה (המפח"ט) ממוקמת במחנה "חורון", ליד מחסום חווארה. בעבר שכן במחנה זה בה"ד 3, ששימש כבית הספר למפקדי כיתות ובסיס ההכשרה של חיל התותחנים. קודם להסכמי אוסלו שכנה מפקדת החטיבה בתוך שכם.
החטיבה זכתה בפרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות לשנת 2003

מבנה החטיבה

במפקדת החטמ"ר פלוגת תקשוב (פלחי"ק) - ועוד 9 מחלקות: הגנה מרחבית (הגמ"ר), מודיעין, הנדסה, רפואה, שלישות, רבנות, לוגיסטיקה, חימוש, משטרה צבאית (מתקן המעצר לעצורים ביטחוניים), וכן יחידת האג"ם, ומנהלת התיאום של המנהל האזרחי.
יהוא אבן זהב

ביוגרפיה

אבן זהב התגייס לצה"ל ב-1978 ועשה את שירותו הצבאי בחיל הקשר והתקשוב. הוא שימש קצין הקשר של פיקוד הצפון וראש מחלקת מבצעים באגף התקשוב. באפריל 2002 מונה לראש חטיבת התקשוב ובמרץ 2003 מונה למפקדה הראשון של יחידת לוטם, היחידה כלל מיזוג של מספר יחידות, שהיו קודם לכן בחיל הקשר ובחטיבת התקשוב המטכ"לית. את שם היחידה בחר אבן זהב על שם בתו לוטם. הוא כיהן בתפקיד עד יולי 2005 והשתחרר משירות הקבע. 
לאחר שחרורו שימש ראש חטיבה באמדוקס עד 2007. בשנת 2008 מונה לסגן נשיא בכיר בחברת CTI Computech International בארצות הברית. ב-2011 היה ממקימי חברת ProVisionC4I ומכהן כנשיאה. ב-2016 מונה למנכ"ל CTI ישראל. 
אבן זהב הוא בעל תואר ראשון בהנדסת אלקטרוניקה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב (1990), ותואר שני בביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה והמכללה לביטחון לאומי (1998).
פויקה

פּוֹיְקֵה (או פויקע, מאפריקאנס Potjiekos) הוא סיר מברזל יצוק שנועד לשמש ככלי בישול בתנאי שטח. הפויקה מתאים במיוחד למטרה זו מאחר שהוא מפזר את אנרגיית החום הגדולה אותה הוא סופג באופן שווה לכל חלקיו, תכונה שהופכת אותו למתאים לבישול בצד המדורה.

היסטוריה

הפויקה הוא כלי בישול נפוץ בקרב האפריקאנרים בדרום אפריקה. לטענתם, אבותיהם הביאו אותו עמם מהולנד, שם נבנו לראשונה סירים מסוג זה כאשר ייחודם נמצא בסוג הסגסוגת שמשמשת ליציקת סיר והכיל חול מיובש- דבר שהקנה לסגסוגת חוזק רב ושטח פנים חלק יותר. סירים דומים נמצאו גם ברחבי האי הבריטי, לשם הגיעו מהולנד. חוקרים סבורים כי ייתכן שהסיר הגיע לדרום אפריקה עם המתיישבים הבריטים ואומץ על ידי האפריקנרים. 
בראשית העשור הראשון של המאה ה-21 זכה הפויקה לפופולריות רבה בקרב חיילים ומטיילים.
אשר מסטולין (הראשון)

ביוגרפיה

רבי אשר נולד בקרלין בשנת ה'תק"כ ללאה ורבי אהרן הגדול מקרלין, בגיל 12 התייתם מאביו ונתגדל אצל רבו וממלא מקום אביו רבי שלמה מקרלין. לאחר פטירת רבו בכ"ב בתמוז ה'תקנ"ב פנו רוב החסידים אליו. כיהן באדמו"רות בתחילה בקרלין עיר מגורי אביו, ומאוחר יותר, עקב כך שהפריעו שם לחסידים לגדל פאותיהם, ייסד את חצירו בסטולין.
אחרי פטירת רבו רבי שלמה מקרלין נסע הרבה עם רעו רבי מרדכי מלעכוויטש לרבי ברוך ממז'יבוז', כן נסע לרבי פנחס מקוריץ, לאוהב ישראל מאפטא ולמגיד מקוז'ניץ אשר שדכו עם הרבנית פייגא (אלמנתו של רבי אורי שותק מזליחוב). לאחר נישואיו אלה התגורר זמן מה בקוזניץ וזליחוב.
בשנת תקנ"ט נאסר על ידי הממשלה הרוסית עקב הלשנה של המתנגדים יחד עם רבי שניאור זלמן מלאדי ה"בעל התניא" ורבי מרדכי מלעכוויטש ושוחרר בחודש כסלו באותה שנה. כמו כן עודד עליית חסידיו לארץ ישראל ופעל לגיוס כספים עבורם, ועמד בקשר עם רבי אברהם מקאליסק, מראשי עליית החסידים לארץ ישראל.
בלט במיוחד בתפילותיו הנלהבות, ובהיותו בעל קול ערב, שימש רבות כשליח ציבור. וכך התבטא עליו המגיד מסטפין שמעיד הוא, שבביאת המשיח ושבעת הרועים עמו, יכבדו את רבי אשר מסטולין להתפלל לפני התיבה.
ניהל את עדתו במשך שלושים וחמש שנה עד לפטירתו בקרלין בכ"ו בתשרי ה'תקפ"ז ושם נטמן. בנו רבי אהרן מילא את מקומו כאדמו"ר הרביעי בשושלת.
נמל התעופה ניס קוט ד'אזור

טיסות לישראל וממנה

חברת התעופה איזיג'ט מפעילה קו בין הנמל לתל אביב החל מ-5 ביוני 2018, הקו פועל בשתי טיסות שבועיות.
סאן דור הפעילה טיסות עונתיות בין הנמל לתל אביב.
חברת התעופה אל על מפעילה שלוש טיסות שבועיות בין הנמל לתל אביב החל ממרץ 2019.
שרלוטה סופיה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד

ביוגרפיה

שרלוטה סופיה נולדה ב-24 בספטמבר 1731 בקובורג, לפרנץ יוזיאס, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד ולאנה סופיה משוורצבורג-רודולשטדט, בתם של לודוויג פרידריך הראשון, נסיך שוורצבורג-רודולשטדט ואנה סופיה מסקסוניה-גותה-אלטנבורג.
ב-13 במאי 1755 התחתנה שרלטה סופיה עם לודוויג, דוכס מקלנבורג-שוורין, שהיה בנו הצעיר של כריסטיאן לודוויג השני, דוכס מקלנבורג-שוורין, ואחיה יוזיאס, נסיך סקסוניה-קובורג-זאלפלד הוביל אותה לחופתה. הנישואים היו מאושרים, ונולדו להם שני ילדים. יחד עם בעלה, שרלוטה סופיה נחשבה לפטרונית של האמנויות. בשנת 1778 מת בעלה לודוויג, ובנה פרידריך פרנץ הפך לנסיך הכתר של הדוכסות. בשנת 1785 מת גיסה פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שוורין, ובנה פרידריך פרנץ הראשון, דוכס מקלנבורג-שוורין עלה לשלטון במקומו, וב-2 באוגוסט 1810 מתה שרלוטה סופיה מתה בביתה בשוורין.