google/wiki40b huggingface dataset:
העלייה השנייה (ספר)

כרך מחקרים

הוא קובץ 23 מאמרים על תקופת העלייה השנייה בעריכת ישראל ברטל. החלק הראשון "התקופה ורקעה", כולל מאמרים על האידאולוגיה של אנשי העלייה השנייה, על השלטון העו'מאני בארץ, על מדיניות ההסתדרות הציונית ופועלה במשך שנות התקופה ועל התפתחות ההתיישבות היהודית לסוגיה, בעיר, במושבה ובקבוצות הראשונות. החלק השני, "העלייה השנייה העובדת" כולל מאמרים על הזרמים הפוליטיים ביישוב ומפלגות הפועלים, כגון "הפועל הצעיר" ו"פועלי ציון"; על טיפוסים שונים בקרב העולים החלוצים והוותיקים ודיוקנם החברתי וההגותי; על הפועלות והחלוצות וארגוניהן; על היחסים בין העולים והחלוצים לבין אנשי היישוב הישן, שחלק ניכר מהם היו "ספרדים", וביניהם לבין עולי ארצות האסלאם. החלק השלישי, "תרבות וחברה", עוסק במחקר התרבות החומרית וביצירה הספרותית, בתודעה העצמית של אנשי העלייה השנייה, בתהליכי היזום וההקמה של המוסדות החינוכיים, בתי הספר והטכניון, וטיפוחה של הלשון העברית כשפה יומיומית, ובהקמת ארגוני המגן והריגול: בר-גיורא, השומר וניל"י.

כרך מקורות

הוא לקט מקורות שנוצרו בתקופה על ידי אנשי העלייה השנייה ובני תקופתם בעריכת פרופ' יהושע קניאל ועורכת המשנה אסתר שטיין-אשכנזי; הלקט אמור לייצג את רוח התקופה באמצעות קטעי המלל שהובאו בו. הם נלקחו מתוך העיתונים: "הפועל הצעיר", "האחדות", "העולם", השִלֹח, "החרות", "המוריה", ו"דער יודישער ארבייטער"; הגות, כגון כתבין של א"ד גורדון; איגרות, כגון של דוד בן-גוריון; כרוזים, תזכירים, תקנונים, פרוטוקלים של כינוסים וישיבות, יומנים אישיים, ודברי זכרונות, ומסמכים שונים שנוצרו במשך התקופה ונשמרו ב"ארכיון העבודה", הארכיון הציוני, וחלקם נדפסו בכתב העת "אסופות".

כרך אישים

הוא אסופה של מבחר האישים הבולטים ביישוב היהודי בארץ ישראל בתקופת העלייה השנייה, על פי בחירתה של מערכת הספר ובעריכתו של פרופ' זאב צחור. 

בכרך האישים נכללו בין השאר (לפי סדר אלפבית): יוסף אהרונוביץ', אהרן אהרנסון, אהרן אליהו אייזנברג, יהושע אייזנשטאדט-ברזילי, אברהם אלנדאף, שלום אלשיך, יצחק אפשטיין, לוי אשכול (שקולניק), דוד (אפרים) בלומנפלד, דבורה בארון, יוסף בוסל, דוד בן-גוריון, מרדכי בן-הלל הכהן, אליעזר בן-יהודה (פרלמן), חיים בן-עטר, יצחק בן-צבי, רחל ינאית בן-צבי, שמחה בן-ציון אלתר (גוטמן), יוסף חיים ברנר, יוסף ברץ, אהרן דוד גורדון, זאב גלוסקין, ישראל גלעדי, מאיר דיזנגוף, מיכאל הלפרין, יצחק אלעזרי וולקני (וילקנסקי), עקיבא אריה וייס, נחום (וילבושביץ), מאיר וילקנסקי, יוסף חיים ויתקין, יוסף חיים זוננפלד, אלכסנדר זייד, יעקב זרובבל, יהושע חנקין, יצחק טבנקין, נחום טברסקי, יעקב טהון, יוסף טרומפלדור, שמואל יבנאלי, דוד ילין, אליעזר יפה, בצלאל יפה, הלל יפה, ברל כצנלסון, שלמה לביא, זלמן דוד לבונטין, יצחק לוי, יוסף לוריא, אפרים משה ליליין, מנשה מאירוביץ, בן-ציון מוסינזון, יהודה לייב מטמון-כהן, חנה מייזל-שוחט, נסים מלול, שרה מלכין, נח נפתולסקי, משה סמילנסקי, שמואל יוסף עגנון, בן-ציון מאיר חי עוזיאל, יוסף עזריהו (אוזרקובסקי), אברהם אלברט ענתבי, מנדל פורטוגלי, עדה פישמן-מיימון, שלמה צמח, אברהם יצחק הכהן קוק, חיים מרגלית-קלוריסקי, שלמה קפלנסקי, שמעון רוקח, אלכסנדר זיסקינד רבינוביץ (אז"ר), יהושע רדלר-פלדמן (ר' בנימין), מאיר רוטנברג, ארתור רופין, שמעון רוקח, רחל [רחל בלובשטיין], דוד רמז, אליעזר שוחט, ישראל שוחט, מניה שוחט, ליאון שטיין, מנחם שיינקין, יוסף אליהו שלוש, יוסף שפרינצק, ברוך (בוריס) שץ וצבי שץ.
לוח שנה (יישום)

היסטוריה

iCal היה יישום לוח השנה הראשון עבור OS X שהציע תמיכה במספר לוחות שנה לסירוגין בשרתי WebDAV. התוכנה פורסמה במקור להורדה ללא תשלום עבור Mac OS X v10.2 ב-10 בספטמבר 2002, הוא הגיע יחד עם מערכת ההפעלה כiCal 1.5. גרסה 2 של iCal שוחררה כחלק של Mac OS X 10.4. גרסה 3 כחלק של Mac OS X 10.5, גרסה 4 כחלק של Mac OS X 10.6, גרסה 5 כחלק של Mac OS X v10.7 וגרסה 6 כחלק מOS X v10.8.

השם

אפל קיבלה רישיון לשם iCal ממערכת ההפעלה Brown Bear שהשתמשה בו ליישום לוח השנה שלה מאז שנת 1997. עם שחרורה של OS X v10.8 ביולי 2012, iCal נקראה Calender (לוח שנה), בדומה לגרסת הiOS.
איזבל דינואר

חיים אישיים

דינואר גרה בואלנסיין שבדרום צרפת, והייתה אם לשני ילדים.

תקרית הפציעה

כלבה של דינואר "לעס את פניה לאחר שהיא התעלפה ממנת יתר של כדורי שינה." בדיווחים שקדמו לניתוח נכתב כי בתה של דינואר אמרה כי הלברדור ניסה להעיר את דינואר לאחר שזו ביצעה ניסיון התאבדות. בהצהרה שנתנה דינואר ב-6 בפברואר 2006 נאמר: 
"...לאחר שבוע קשה במיוחד, רווי בעיות אישיות רבות, לקחתי כמה גלולות כדי לשכוח ... התעלפתי ונפלתי לרצפה ונחבטתי ברהיט." בתה של דינואר הוסיפה כי הכלב היה להוט להעיר את אימה, אך זו לא התעוררה והכלב נשך ושרט את פניה.

השתלת פנים חלקית

השתלת הפנים החלקית הראשונה בעולם התרחשה ב-27 בנובמבר 2005 על ידי פרופסור ברנרד דאוואושל בעזרת פרופסור ז'אן מישל דוברנרד באמיין, צרפת. שתל העור הכולל אף ופה נלקח מתורמת שהייתה שרויה במוות מוחי. מומחים אומרים כי אף על פי שהשתלת קרקפת ואוזן בוצעו כבר בעבר, השתלות פה ואף הן הקשות ביותר. בדינואר הושתל גם מח עצם כדי למנוע את דחיית השתל.
בדיוק שנה לאחר הניתוח דינואר הצהירה שהיא יכולה לחייך שוב.
דינואר נפטרה ב-22 באפריל 2016 עקב סיבוכים שנגרמו לה על ידי התרופות שקיבלה למניעת דחיית הרקמות המושתלות.
פרנק שוסטק

פרנק שוסטק (באנגלית: Frank Shostak) הוא כלכלן נחשב מהאסכולה האוסטרית. הוא עמית מחקר במכון מיזס ומנהל פירמת ייעוץ עסקי אשר מנתחת באמצעות הכלכלה האוסטרית את השוק העולמי.
שוסטק פרסם מעל 350 מאמרים בנושאים הקשורים לכלכלה, רובם פורסמו באתר מכון מיזס.

ביוגרפיה

שוסטק נולד בריגה, לטביה. בשנת 1970 קיבל תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטה העברית. בשנת 1978 קיבל תואר שני בכלכלה מאוניברסיטת ראנד באפריקאנס . ב-1983 קיבל דוקטורט בכלכלה מאוניברסיטת ראנד באפריקאנס.
בין השנים 1974–1980 עבד כראש מחלקת אקונומטריקה בסטנדרד בנק ביוהנסבורג. בין השנים 1981–1985 היה יושב ראש פירמת הייעוץ עסקי אקונומטריקס. בין השנים 1986–2010 עבד ככלכלן ראשי ואסטרטג שוק בפירמת MF Global. בין 2010–2012 עבד ככלכלן ראשי בפירמת AAS Economics. בין השנים 2012–2015 עבד ככלכלן ראשי בפירמת MMG economic research Switzerland. ביוני 2015 שב לעבוד ב-AAS Economics.
נוסחה אמפירית (פיזיקה)

בפיזיקה נוסחה אמפירית היא משוואה מתמטית שחוזה תוצאות שנבחנו, אבל אין לה בסיס תאורטי שיכול להסביר מדוע היא עובדת. אמפירי משמעו: נסיוני. כלומר עצם השם רומז על כך שהנוסחה מתבססת על ניסויים.
לרוב הנוסחה היא לא סתם ניחוש אקראי, אלא מבוססת על הגיון, תצפיות ומדידות. כאשר רוצים לתאר תופעה פיזיקאלית כתלות בפרמטרים שונים, מבצעים סדרה של ניסויים, במהלכם מקבעים בכל פעם פרמטרים אחרים (במקרה האידיאלי כולם מלבד אחד), ובאמצעות שינוי הפרמטר הנותר ומדידת התוצאה, בונים גרף ממנו ניתן להסיק על הקשר המתמטי. בשיטה זו, ניתן בהרבה מקרים (בהם הקשר המתמטי לא מסובך מדי) למצוא את צורת הקשר: ישר, הפוך או יותר מסובך, ולאחר שצורת הקשר ברורה, ניתן גם לבצע חישוב של קבועי פרופורציה אשר יביאו את המשוואה להתאמה מיטבית לתוצאות הניסויים. לעיתים קרובות, המשוואות המתארות תופעות פיזיקאליות הן מסובכות מאוד, אך בהתבסס על הבנה ומדידות ניסויים, מנסחים נוסחאות פשוטות יותר, אשר מהוות קירוב למשוואות המסובכות (כמובן שיחד עם הקירוב, מובאים גם התנאים בהם ניתן להשתמש בקירוב זה).
אהרן יריב

ביוגרפיה

יריב נולד במוסקבה במשפחתו של חיים רבינוביץ, רופא יליד לטביה. כעבור שנה עזבה משפחתו את רוסיה לברלין. בשנת 1924 הם עברו ללטביה (שהייתה אז מדינה עצמאית). בשנת 1935 עלה אהרן יריב עם כל משפחה לארץ ישראל. בארץ למד בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה. הוא היה חבר קיבוץ גבע בשנים 1940 עד 1941.

שירות צבאי

יריב החל את שירותו הצבאי בהגנה בשנת 1939 ובשנת 1941 התגייס לצבא הבריטי, בו הגיע לדרגת סרן. לאחר מלחמת העולם השנייה היה פעיל בהצלת פליטים יהודים ועסק ברכש. ב-1946 נבחר להשתתף במחזור הראשון של בית הספר לדיפלומטים שהקימה הסוכנות היהודית. בשנת 1947 חזר לשירות בהגנה כשלישו של יעקב דורי, מפקד ההגנה. עם הקמת צה"ל (1948) מונה לסגן מפקד גדוד בחטיבת אלכסנדרוני ולאחר מכן באותה שנה למפקד גדוד 21 בחטיבת כרמלי. בתפקידו כמג"ד (מפקד גדוד) השתתף בקרבות בצפון ובכיבוש נצרת במהלך מלחמת העצמאות.
בשנת 1951 מונה לראש ענף במחלקת המבצעים במטכ"ל, ושנה לאחר מכן מונה לראש צוות ההקמה של המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה והיה למפקדו הראשון של בית הספר בין השנים 1954–1956. לאחר מכן שירת כראש מטה פיקוד המרכז. בין השנים 1957–1960 שירת כנספח הצבאי בארצות הברית וקנדה.
באפריל 1960 מונה למפקד חטיבת גולני, באוגוסט 1961 מונה לעוזר ראש אגף המודיעין. בינואר 1964 מונה לראש אמ"ן, ושירת בתפקיד עד 1972 (תקופת הכהונה הארוכה ביותר של ראש אמ"ן). כיהן כראש האגף במלחמת ששת הימים. בשנת 1972, לאחר טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן, מונה ליועץ ראש הממשלה גולדה מאיר לענייני טרור.

לאחר הפרישה מצה"ל

בזמן מלחמת יום הכיפורים, בשנת 1973, גויס כעוזר מיוחד לרמטכ”ל, ולאחר מכן עמד בראש צוות המשא ומתן עם המצרים בקילומטר ה-101 לייצוב הפסקת האש. שיחות אלו היו השיחות הישירות הרשמיות הראשונות בין ישראל ומצרים מאז הסכמי שביתת הנשק ב-1949. ב-11 בנובמבר 1973 חתם יריב עם מוחמד עבד אל-ע'ני אל-גמאסי על הסכם שש הנקודות, בו נקבעה המסגרת לדיונים על הפרדת הכוחות, חילופי שבויים, המשך האספקה לארמייה השלישית המצרית המכותרת והסרת ההסגר המצרי שהוטל בתחילת המלחמה במצרי באב אל מנדב בים סוף. ההסכם הוביל להסכם הפרדת הכוחות בין ישראל למצרים בינואר 1974.
לאחר פרישתו מצה"ל, הצטרף למפלגת העבודה, שהייתה אז במערך. יריב כיהן כחבר כנסת מטעם "המערך" בכנסת השמינית (בשנים 1977–1974). הוא שימש שר התחבורה בממשלת גולדה מאיר קצרת הימים, ושר ההסברה בממשלת יצחק רבין הראשונה.
בשנת 1974 הגה ביחד עם שר הבריאות ויקטור שם טוב את נוסחת יריב - שם טוב שבה קראו למדינת ישראל להכיר באש"ף ולנהל משא ומתן לשלום עם הפלסטינים.
בפברואר 1975 התפטר מהממשלה לאחר שלא התקבלו רעיונותיו המדיניים. במאי 1977, ערב הבחירות, התפטר מהכנסת והצטרף לתנועה הדמוקרטית לשינוי (ד"ש). מאוחר יותר שב למפלגת העבודה.
משנת 1977 ועד מותו ב-1994 עמד בראש מרכז יפה למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת תל אביב. בין השנים 1984–1986 עמד בראש ועדות שבחנו את מבנה קהילת המודיעין הישראלית. בשנת 1988 ייסד את המועצה לשלום ולביטחון.

עמדותיו

יריב השתייך לאגף ה'יוני' במפלגה. בתקופת כהונתו בחבר כנסת ושר בממשלת ישראל גיבש עם ויקטור שם-טוב את נוסחת יריב - שם טוב, הקוראת לניהול משא-ומתן עם הפלסטינים, אולם היא לא התקבלה על דעת הממשלה.
יריב סבר שלאחר טבח הספורטאים במינכן לא הייתה לישראל ברירה אלא להנהיג מדיניות חיסולים כדי לעצור את הטרור הפלסטיני.

משפחתו

יריב היה נשוי לנחמה ואב לאסף. התגורר ברמת השרון. אחיו היה גוטמן רבינוביץ, מנהלו של עיתון מעריב במשך שנים רבות, אחיינו הוא פרופסור איתמר רבינוביץ, שגריר ישראל בארצות הברית ונשיא אוניברסיטת תל אביב.
קנאה (סרט)

עלילה

טים וניק (המגולמים על ידי בן סטילר וג'ק בלאק) הם שכנים והחברים הכי טובים שעובדים ביחד בחברת 3M. ניק תמיד מעלה רעיונות מטורפים ויצירתיים להתעשרות מהירה, וכשהוא ממציא את ה"מסלקקי", תרסיס המעלים צואת בעלי חיים, הוא באמת מצליח ומתעשר.
בעוד הונו של ניק הולך וגדל, כך גם גדלה קנאתו של טים, שבתחילת דרכו של ניק לעג לרעיון וחשב שלא יצליח. מכיוון שחשב כן פספס הזדמנות להשקיע 2000 דולר התחלתיים, שאם היה משקיע אותם היה נהפך לעשיר בעצמו. נדיבותו של ניק בכך שהוא נותן לטים מתנות רק מעצימה את קנאתו של טים.
הקנאה של טים מגיעה לרמות חדשות כשהוא מותיר לג'יי-מן (המגולם על ידי כריסטופר ווקן), שתיין תמהוני, להפוך להיות המייעץ שלו.
אחרי לילה של שתייה, טים בטעות הורג את קורקי, הסוס הלבן והיפה של שכנו. בפאניקה הוא מסתיר את גופתו של הסוס בבור שנועד לבריכה שמשפחתו של טים רצתה לבנות.
בעזרתו של ג'יי-מן, טים מסלק את הגופה מהבור למקום בטוח ומרוחק. למרות כן קנאתו ממשיכה לגדול כמו גם כעסה של אשתו המאשימה אותו בעובדה שהם אינם עשירים כמו חבריהם מהדלת ממול (משום שלא השקיע ב"מסלקקי").
לילה אחד, ניק שואל את טים אם ברצונו להיכנס לשותפות של 50/50, עקב מסע פרסום של ה"מסלקקי" לרומא.
ג'יימן מגלה שטים התעשר ומיד מנסה להרוויח מזה חלק, אם כי הוא נכשל כשטים בהתקף זעם אחר יורה חץ לכיוון ביתו ופוגע לג'יימן בגב.
לקראת סוף הסרט, בישיבת עיתונאים, רואים את קורקי שט בנהר, וכשהוא נלקח לבי"ח לבעלי חיים ועובר ניתוח פתולוגי על מנת לגלות ממה הוא מת, מסתבר כי לא החץ הרג אותו אל כי הוא הורעל. קורקי נהג לאכול מעץ התפוחים של המשפחה של טים, והוא עשה את צרכיו בחצר שלהם. כדי להיפטר מהצרכים, טים השתמש במסלקקי המכיל חומרים רעילים, וזה מה שהרג את הסוס.
מיד לאחר מכן המסלקקי יורד מהמדפים וניק וטים מאבדם כמעט את כל הונם ותהילתם, עד שטים הוגה רעיון משל עצמו בשם: פלאן לכיס, שנהגה בהשראת הפלאן- קינוח מיוחד, שמשפחתו של ניק נהגה לאהוב כשהיו עשירים.
הסרט מסתיים במסע הפרסום של הפלאן-לכיס של ניק וטים כשותפים.

הפקה

הסרט היה שיתוף הפעולה הראשון מאז שנת 1999 בין חברת סרטי קולומביה לחברת קסטל רוק. גם חברת דרימוורקס השתתפה בהפקה, וכן עסקה בשיווק בארצות הברית.

תקציבים ורווחים

בתקציב מוערך של כ-40,000,000 דולר, גרף הסרט 14,581,765 דולר.
אשטה מאנגלה

שמונת הסימנים מבשרי הטוב של ואג'ראיאנה והבודהיזם ההימלאי

בודהיסטים טיבטים משתמשים בערכם של שמונת הסימנים במשק הבית ובאמנות הציבורית. כמה פרשנויות שכיחות ניתנות עם כל סימן, למרות שמורים שונים יתנו פרשנויות אחרות:
מישל טרי

ביוגרפיה

טרי נולדה בווסטון-סופר-מר. היא גדלה בקיוסטוק ולמדה בבית הספר "Priory Community School" וב-"Broadoak Sixth Form Centre".
מגיל צעיר שאפה טרי להיות שחקנית. היא השתתפה בחוג תיאטרון חובבים ונרשמה לבחינות של האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון בשירה, פרוזה ודקלום. בגיל 14 הצטרפה לתיאטרון הלאומי לנוער. היא למדה ספרות אנגלית באוניברסיטת קרדיף, ואחר כך למדה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה וסיימה את התואר ב-2004.

פרסים

טרי זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בשנת 2008 של פרסי התיאטרון של מנצ'סטר איבנינג ניוז, על הופעתה במחזה "The Man Who Had All the Luck" בדונמאר ורהאוס.
ב-2011 זכתה טרי בפרס אוליבייה לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בתפקיד סילביה במחזה "Tribes" בהפקת תיאטרון רויאל קורט.

חיים אישיים

טרי נשואה לשחקן פול רדי. לבני הזוג יש בת אחת.
זיקית ים-תיכונית

זיקית ים תיכונית בתרבות

באזורי לבנון יש המאמנים שהזיקית המובהקת היא "גמל היהודים", שלעתיד לבוא ילבה בנשיפותיו את אש הגיהנום. ועל כן מי שיהרוג זיקית במכה אחת יקטין את אש הגיהנום ויזכה לגן עדן. אך אם הוא נכשל במכה הראשונה אז שלא ינסה להכותה בשנית שמא הזיקית תנקום בו.
יא ג'סי

ילדות מוקדמת וחינוך

ג'סי נולדה בעיר ממפונג, בגאנה לאב קווייקו ג'סי, פרופסור לצרפתית באוניברסיטת אלבמה בהאנטסוויל, ולאם סופיה, אחות במקצועה. המשפחה עברה להתגורר בארצות הברית בשנת 1991, כאשר אבי המשפחה עבר לשם להשלים את הדוקטורט שלו באוניברסיטה של מדינת אוהיו. המשפחה התגוררה לאחר מכן במקומות נוספים בארצות הברית, באילינוי ובטנסי. החל מגיל 10, גדלה ג'סי עם משפחתה בהאנטסוויל, אלבמה.
ג'סי מציינת כי כילדה היא הייתה ביישנית, והרגישה קרובה אל אחיה בשל היותם מאוחדים בזהותם כילדים מהגרים באלבמה. בנוסף ראתה בקריאה ובספרים "חברים קרובים". 
בתקופת היותה תלמידה, קיבלה ג'סי תעודת הצטיינות חתומה על ידי לוואר ברטון לאחר שהגישה את הסיפור הראשון שכתבה לתחרות כתיבה שמיועדת לסופרים צעירים. הזכייה הזו עודדה את ג'סי לדבריה, והיוותה עבורה ההשראה לבחירה בקריירה בתחום הספרות, כמו גם קריאת הספר של טוני מוריסון „שיר השירים אשר לסולומון”, אותו קראה ג'סי כאשר הייתה תלמידת בית ספר תיכון, בגיל 17.
ג'סי למדה תואר ראשון באנגלית באוניברסיטת סטנפורד ותואר שני בתחום כתיבה יצירתית באוניברסיטת איווה.

קריירה

זמן קצר לאחר שסיימה את לימודיה באוניברסיטת סטנפורד, החלה ג'סי לכתוב את רומן הביכורים שלה בעודה עובדת במשרה מלאה בחברת הזנק בסן פרנסיסקו. לטענתה היא לא אהבה את העבודה, וכאשר התקבלה ללימודי תואר שני באוניברסיטת איווה בשנת 2012, עזבה ג'סי את העבודה.
הרומן הראשון שכתבה: Homegoing (תורגם לעברית בשם: שיבה, ראה אור בישראל בהוצאת תמיר-סנדיק, 2017) נכתב בהשראת טיול שעשתה ג'סי בשנת 2009 לגאנה. זו הייתה הפעם הראשונה בה חזרה לגאנה לאחר שעזבה אותה בהיותה ילדה.
היא השלימה את כתיבת הרומן "שיבה" בשנת 2015, ולאחר שקיבלה הכרה ראשונית מכמה מוציאים לאור שקראו אותו, היא נפגשה עם מספר רב של מציעים ובסופו של דבר בחרה בהצעה שנתנה הוצאת הספרים קנופף. 
העיתונאי טא-נהאסי קואטס בחר בספרה כספר הלאומי של קרן "5 מתחת לגיל 35" לשנת 2016. הרומן גם נבחר ברשימות נוספות וזכה בפרסים רבים אחרים בארצות הברית בתחומי הספרות, על הכתיבה ועל תרומתו של הספר לגיוון בספרות האמריקאית.
ג'סי כותבת ומפרסמת בפרסומים שונים, כמו למשל African American Review, Callaloo, הגרדיאן, ו גרנטה.
ג'סי מציינת את טוני מוריסון,  גבריאל גרסיה מרקס (מאה שנים של בדידות), ג'יימס בולדווין , אדוארד פ. ג' ונס, וג'ומפה להירי ("רגיל כדור הארץ") כמקורות השראה עבורה.
נכון לשנת 2016, ג'סי מתגוררת בברקלי, קליפורניה.
גרשון הוברמן

גרשון הוברמן (2009-1920) היה ממייסדי ספורט הנכים בישראל.

ביוגרפיה

הוברמן נולד בגרמניה וגדל בדנציג. היה חבר מועדון הספורט היהודי בר כוכבא.
ב-1937 עלה לארץ ישראל והחל לימודים במקווה ישראל. הוא הצטרף לארגון ההגנה וב-1941 התגייס לצבא הבריטי. במהלך שירותו נפגע בתאונת דרכים והחל שיקום רפואי ממושך בלבנון ובארץ ישראל. תוך כדי תקופת השיקום למד פיזיותרפיה ולאחר מכן סיים הכשרה בחינוך גופני. במלחמת העצמאות שירת בבית החולים תל השומר כפיזיותרפיסט. הוברמן התמחה בטיפול בנפגעי עמוד השדרה וקשר קשרים עם לודוויג גוטמן ועם הנס לורנזן, שניים מחלוצי ספורט הנכים בעולם.
ב-1950 ייסד את הארגון הישראלי לפיזיותרפיה ועמד בראשו.
ב-1953 החל לאמן בתל אביב נפגעי שיתוק ילדים. יחד עם מרגלית זוננפלד הנהיג קייטנות לילדים משותקים ויחד היו מחלוצי ספורט הנכים השיקומי בישראל. בעקבות הניסיון המוצלח נרתם למאמצים להקמת מרכז הספורט לנכים שהוקם ב-1960 בחסות איל"ן. הוא היה למנהל המרכז הראשון ועמד בראשו כשני עשורים. בתפקיד זה הכין ואימן את נבחרות ישראל לאולימפיאדת הנכים ולתחרויות עולמיות. ב-1968 הוביל את יוזמת האירוח של אולימפיאדת הנכים בישראל.
ב-2006 הוענק לו אות יקיר העמותה הישראלית לפעילות גופנית מותאמת.
נפטר ב-2009 ונקבר בקיבוץ עינת.
מיכאל היימן

מיכאל היימן (Heyman;‏ 5 באפריל 1928 - 22 בינואר 2008) היה חוקר ציונות, מנהל הארכיון הציוני המרכזי ויו"ר האיגוד הישראלי לארכיונאות ולמידע.

ביוגרפיה

היימן נולד בפרייבורג בדרום מערב גרמניה ב-1928. משפחתו התגוררה באמריך (Emmerich) שבריינלנד. בשנת 1936, עם ההרעה במצבם של היהודים בגרמניה, נסעו בני המשפחה לפלשתינה, לבדוק אפשרויות של הגירה. אביו קנה בנהריה משק חקלאי קטן.
ביוני 1937, הגיעה המשפחה לנהריה, והיימן החל ללמוד בבית הספר התיכון "חוגים" בחיפה. בשנת 1947 הוא החל ללמוד היסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1951 זכה בפרס על שם חיים נחמן ביאליק לסטודנטים מצטיינים. לאחר סיום לימודיו ב-1953 עבד מספר חודשים בארכיון הציוני, ואז נסע לאוניברסיטת קיימברידג', לשם כתיבת הדוקטורט שלו. נושא עבודת המחקר היה: "המדיניות הבריטית ודעת הקהל בשאלה הטורקית 1908–1914". היימן הגיש את עבודת הדוקטור באפריל 1957, וסיים את לימודי התואר בהצטיינות יתרה. עם סיום לימודיו חזר לישראל, לעבודה בארכיון הציוני, אותו ניהל בשנים 1971–1990. הוא המשיך בעבודתו המחקרית גם לאחר פרישתו לגמלאות. בין השאר פרסם יחד עם יוסף ונקרט, את יומניו של תיאודור הרצל.
היימן ראה את ייעודו בהתמקצעות תחום ההיסטוריה של הציונות ובעידוד גישה מדעית-למדנית בחקר התנועה הציונית. גולת הכותרת של עבודתו היא עריכתו המדעית לשלושת הכרכים: תיאודור הרצל, עניין היהודים – ספרי יומן.
היימן הרצה בבית הספר לארכיונאות ולספרנות באוניברסיטה העברית והיה יו"ר האיגוד הישראלי לארכיונאות ולמידע. היה ממייסדי מכון חיים וויצמן לחקר הציונות באוניברסיטת תל אביב. היה פעיל במכון ליאו בק לחקר ההיסטוריה של היהדות דוברת הגרמנית, ובהיברו יוניון קולג'. היימן לקח חלק מרכזי בתכנון ובהקמת בניין חדש ומודרני לארכיון הציוני המרכזי, שנחנך בנובמבר, 1987.
היימן נפטר ב-2008. השאיר אחריו אישה בשם צלינה (ליניקה) לבית ספיר, וילדים: שלומית ומוטי.
השכנים של הירקון

השכנים של הירקון היא עמותה ישראלית שחבריה פועלים לשיקום נחל הירקון תוך דרישה לשימוש במי המקור של הירקון והחזרתם לנחל. לטענתם הדבר יאפשר שיקום מהיר ומלא של נחל הירקון ושחיה במימיו. כמו כן, חברי השכנים של ירקון פועלים להפסקת הזיהום בנחל ועצירת הזרמת מי קולחין וביוב לירקון, שמירה על ערכי הטבע ובעלי החיים במקום ובריאות הציבור. חזון העמותה הוא להפוך את נחל הירקון לרצועת החוף השנייה של גוש דן.

פעילות

הארגון החל את דרכו כוועד פעולה בנובמבר 2016, אז התרחש בנחל הירקון זיהום כבד שמקורו במי נגר שנסחפו אליו בעקבות גשמים כבדים והביאו לתמותה של אלפי דגים. בני הזוג, הפעיל החברתי מוטי אלמליח ופעילת הסביבה קרן בן נון, המתגוררים ברחוב אוסישקין בתל אביב הסמוך לנחל, הבחינו בזיהום הכבד. הם זיהו כי מדובר בתופעה שחוזרת על עצמה וגייסו תושבים נוספים למאבק להפסקת הזיהום בנחל הירקון. למרות ניסיונות המדינה לשקם את הנחל באמצעות רשות נחל הירקון, הירקון עדיין מזוהם בעיקר בשל הזרמת מי קולחין ברמת טיפול נמוכה ואף מי ביוב גולמי המוזרמים ממט"ש (מתקן טיהור שפכים) דרום שרון מזרחי אל נחל קנה ומשם לירקון. בעקבות לחץ ציבורי שהפעילו חברי השכנים של הירקון, פתחה המשטרה הירוקה של המשרד להגנת הסביבה בחקירה פלילית נגד מנהלי המט"ש על חלקם בזיהום נחל הירקון.
משנות ה-50 של המאה ה-20 נשאבים מרבית מי מקורות הירקון ומועברים לנגב במסגרת מפעל ירקון-נגב. משום כך, הירקון חרב ולא זורמים בו מים טבעיים. כאשר התקבלה החלטתה ממשלתית לשקם את נחל הירקון, החליטה המדינה להזרים לנחל מי קולחין שמקורם במתקני טיהור השפכים באזור השרון. השכנים של הירקון דוחים את תוכנית "גאולת הירקון", התוכנית הממשלתית לשיקום נחל הירקון. לטענתם תוכנית זו מתבססת על החייאת הנחל באמצעות מי קולחין ולכן היא לעולם לא תאפשר כניסה ושחייה במים ותשאיר את הנחל חשוף לזיהומים שמקורם בהזרמת מי קולחין ברמה נמוכה ומי ביוב ממתקני טיהור השפכים לנחל הירקון.
כחלופה, מציעים השכנים של הירקון את המתווה "ניקוי בשליש" לפיו המדינה תאפשר החזרה של 32 אחוז מהשפיעה ההיסטורית לירקון (70 מלמ"ק בשנה) דבר שיביא לשיקום מהיר ומלא של הנחל בתוך זמן קצר ויאפשר כניסה למים ללא חשש מחיידקים ומחלות. רשות נחל הירקון דוחה את המתווה המוצע על ידי השכנים של הירקון בטענה כי השבת מי מקור לירקון אינה מתיישבת עם המחסור במים בישראל וכי האפשרות לשחות בירקון תצריך הפעלה של שירותי הצלה על גדות נחל הירקון.
השכנים של הירקון פועלת לקדם את חזונה על ידי גיוס הציבור למאבק באמצעות הרשתות החברתיות וכלי התקשורת. חבריה פועלים מול הממשלה כדי לקדם את המתווה שניסחו, ניקוי בשליש, לשיקום נחל הירקון. כל חברי העמותה פועלים בהתנדבות. לעמותה מתנדבים מהרשויות המקומיות שבשטחן עובר נחל הירקון בהן תל אביב – יפו, הוד השרון ואף מתנדבים מהחברה החרדית בבני ברק. יו"ר העמותה הוא הפעיל החברתי מוטי אלמליח.
יצחק קטרה

ביוגרפיה

יצחק סיים לימודי דוקטורט במחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטת בר-אילן. עבודת הדוקטורט עסקה בשטחי מקור ומבלע בפיזור של מים וסדימנטים במערכות אקו-גאומורפיות צחיחות וצחיחות למחצה. בשנת 2006 החל פוסט-דוקטורט במכון לחקר המדבר DRI (desert research institute) שבארצות הברית. במסגרת ההשתלמות עסק בתנועה של חלקיקים מינרליים (חול, אבק) על ידי הרוח כולל זיהוי ואפיון של שטחי מקור לאבק באזורים צחיחים ותהליכי פליטת חלקיקים מהקרקע אל האטמוספירה. החל משנת 2008 הוא משמש כחבר סגל במחלקה לגאוגרפיה ופיתוח סביבתי באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בשנת 2009 הקים את המעבדה לקרקע ואבק ובשנת 2010 הקים את המעבדה לסימולציה איאולית המאפשרת ניסויים ייחודיים של תנועת חלקיקי אבק וחול. במרץ 2016 מונה קטרה לדרגת פרופסור חבר. קטרה חוקר בתחום הגאומורפולוגיה האיאולית (העוסקת בתהליכי עיצוב הנוף המונעים באמצעות רוח), חקר אבק והיווצרות קרקעות ממקורות איאוליים. קטרה פרסם עשרות מאמרים בחקר נושאים של אבק מדברי ובהבנה של תהליכים איאוליים כולל פליטה, הסעה והשקעה של אבק וכן לימוד ההשפעה של תהליכים אלו על תחלואה, בריאות האדם והשפעות אנטרופוגניות ואקלימיות על סביבת האדם. נושאים אלו מהווים חזית מחקר בתחום חקר תהליכים אטמוספיריים ומונעי רוח המשפיעים על עיצוב פני השטח של כדור הארץ וכן הם עולים בקנה אחד עם ההתעניינות הגוברת בעולם בנושאים איאוליים. מאמריו של קטרה מיצבו אותו כחוקר מוביל בתחום האבק המדברי. במיוחד ניתן לציין את מחקריו הכוללים ניסיונות במנהרת רוח ללימוד המנגנונים המגבילים את ההתפתחות לגובה של גלוני ענק וכן אלו העוסקים במגוון ועושר בביומים המושפעים מסופות אבק.
אידה קאוואפיאן

חייה

קאוואפיאן נולדה באיסטנבול שבטורקיה להורים ארמנים. היא היגרה עם משפחתה לארצות הברית ב-1956 והחלה ללמוד כינור בדטרויט בגיל שש. מוריה היו ארה זרוניאן, מישה מישאקוב, אוסקר שומסקי ואיוון גלאמיאן. שומסקי וגלאמיאן היו מוריה במסגרת לימודיה בבית הספר ג'וליארד בשנים 1969 - 1975. הופעתה הראשונה הנחשבת בפומבי הייתה לרגל זכייתה בתחרות הכינור הבינלאומית "ויאנה דה מוטה" בליסבון, בשנת 1973. היא ניצחה ב"אודיציות הבינלאומיות לאמני קונצרטים צעירים" ב-1978, וזכייה זו הביאה לרסיטל הבכורה שלה בניו יורק, בקרנגי הול. היא החלה להופיע עם אחותה, אני קוואפיאן, ב-1983, כאשר השתיים ניגנו יחדיו בקרנגי הול. בעונת 1983-84 יצאה לסיור הופעות עם צ'יק קוריאה. כחברה באגודה למוזיקה קאמרית בשנים 1989 - 1993 ו-1996 - 2002, ניגנה עם שלישיית בוזאר מ-1992 עד 1998 ובהופעות מזדמנות לאחר מכן. היא ייסדה קבוצה משלה, "אופוס אחד", ב-1998, עם אן-מרי מקדרמוט, סטיבן טננבום ופיטר ויילי. 
אידה קוואפיאן מלמדת במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה ובקונסרבטוריון למוזיקה של בארד קולג'. היא מנגנת בכינור גואדניני שנבנה במילאנו ב-1751 ובוויולה מתוצרת מס את מס משנת 1987.
הרפרטואר של קוואפיאן כולל יצירות מן התקופה הקלאסית ומראשית התקופה הרומנטית, משל מוצרט, בטהובן ופליקס מנדלסון, כמו גם יצירות מן המאה ה-20 מאת רות קרופורד סיגר, צ'ארלס וואורינן וטורו טאקמיצו. טאקמיצו חיבר קונצ'רטו לקאוואפיאן.
קאוואפיאן נודעת גם כמייסדת שני פסטיבלי מוזיקה יוקרתיים, "בראוו! וייל ואלי" ופסטיבל מוזיקה קאמרית "מוזיקה מאנג'ל פייר" במקסיקו.
קרונית תחזוקה

קרונית תחזוקה היא כלי תחבורה מסילתי בעל הנעה עצמית, המשמש להסעת עובדים וציוד לצורכי תחזוקת המסילה.

שימושים

הקרונית מיועדת בראש ובראשונה להסעת עובדים לאורך רשת המסילות, ולשם כך היא כוללת תא נוסעים. באמצעות הקרונית ניתן לסייר לאורך המסילה ולבדוק את מצבה, לזהות פגיעה (טבעית או מכוונת) במסילה או בציוד האיתות ולנייד עובדים וציוד לצורכי תחזוקת המסילה למקומות שאליהם אין גישה נוחה בדרך אחרת. כאשר יש צורך בציוד עבודה שלא ניתן להסיע בתא הנוסעים, ניתן לחבר לקרונית עגלה נגררת להובלת הציוד, עם זאת לקרונית אין בדרך כלל מספיק כוח כדי לגרור קרון משא עמוס.
מעבר להסעת העובדים והציוד, קיימות קרוניות ייעודיות למשימות נוספות כמו קרונית הכוללת ציוד מדידה הנותן מידע מדויק על מצב המסילה וקרוניות הכוללות מנוף להנפת ציוד שמשקלו אינו מאפשר הרמה על ידי העובדים או לגובה גדול.

קרוניות בשימוש רכבת ישראל

בשימוש רכבת ישראל נמצאות שבע קרוניות רגילות, שתי קרוניות מדידה ועשר קרוניות מנוף.
בין שנות ה-50 וה-80 רכשה רכבת ישראל מחברת Fairmont האמריקאית עשרות קרוניות מנועיות. הבודדות עדיין פעלו עד העשור השני של המאה ה-21.
הקרוניות האלה סופקו במספר דגמים, ללא התוספת האופציונלית של גוף, לכן יוצרו עבורן גופים שונים שאחד מהם הוא גוף ה"צפרירית" שיוצרו החל משנות ה-80 בתקופת כהונתו של מנכ"ל הרכבת צבי צפרירי. הקרוניות עם גוף "צפרירית" פעלו לרוב בלוד ובדרום, בצפון פעלו קרוניות עם גוף מרובע.