פוקי (מאכל שמקורו בהוואי)

היסטוריה

ראשיתה של מנת הפוקי הוא בדייגים שהחלו לתבל נתחים משלל הדגה שלהם, כדי שישמשו להם בתור חטיף.
לדברי היסטוריונית המזון רייצ'ל לנדאו, הגרסה הנוכחית של מנת הפוקי הפכה לפופולרית בשנות ה-70. המנה אז הייתה מבוססת גם כן על דגים נאים מפולטים ומנוקים, מוגשים עם מלח אדום שמקורו בהוואי, אצות ותוכן של אגוזי שמן קלויים וטחונים. גרסה זו של מנת הפוקי עדיין נפוצה באיי הוואי.
בערך בתחילת שנת 2012, מנת הפוקי צברה פופולריות גוברת ברחבי ארצות הברית כאשר מסעדות פוקי (רובן אך לא כולן מסעדות מזון מהיר המבוססות על קהל יעד של לקוחות מזדמנים) נהפכו לנפוצות.
משנת 2014 ועד אמצע שנת 2016, "מספר המסעדות ההוואיניות (כולל אלו המגישות פוקי) באפליקציית המובייל Foursquare יותר מהוכפל (עלה מ 342 ל 700). מסעדות אלו יצרו גרסאות מסורתיות, כמו גם גרסאות מודרניות וייחודיות למנה. 
כיום ברוב המסעדות המגישות פוקי, המנה מותאמת אישית בהתאם לדרישת הסועד, החל מבסיס המנה (לרוב דג) ועד לרטבים המלווים אותה. 
"אני אוהב פוקי" הוא פסטיבל באורך שלושה ימים, שמהותו לחגוג את ההצלחה והפופולריות של המנה, על גירסותיה הרבות.
במדינות יבשתיות סגנון מנת הפוקי לרוב שונה מאשר הסגנון ההוואיאני המסורתי של המנה. בסגנון זה הדגים לא מושרים מראש במרינדה אלא מוכנים במקום עם רוטב לפי דרישת הלקוח, ולעיתים קרובות ההבדל הוא גם בהגייה של שם המנה, כאשר היגוי לא מסורתי יכנה את המנה בשם: "poké", עם הגיה לטינית של האות E.

מרכיבים

הפוקי לרוב מוגש בקערה, והמראה של המנה הוא קערה גדולה צבעונית הכוללת אורז פושר בבסיס, דג נא ושלל ירקות ורטבים בסגנונות שונים, למשל מקסיקני - עם נופאלס (קקטוס כבוש) וחלפיניו, ואסייתי - עם אצות, ג'ינג'ר כבוש וביצי דגים.
פוקי הוואיני מסורתי מבוסס על דג מנוקה מעצמות ומעור. הדג במנה מפולט ופרוס ולאחר מכן מוסיפים למנה מרכיבים מסורתיים כגון: מלח, אגוז השמן, אצות מסוגים שונים, בצלי-מאווי, רוטב סויה, בצל ירוק ושמן שומשום.
גרסאות מסורתיות למנה:
פוקי aku (מבוסס על דג טונה שמן)
פוקי he'e (מבוסס על בשר תמנון), המכונה ברוב מדינות העולם מכונה בשמה היפני: "טאקו פוקי", מלבד במקומות כמו האי ניאיהאו, שם השפה המדוברת היא הוואית.
התיבול המסורתי של מנת הפוקי הושפע משמעותית מחומרי גלם ותבלינים מהמטבח היפני וממטבחים אסייתיים נוספים. תיבול מסורתי זה כולל בין היתר: רוטב סויה, בצל ירוק ושמן שומשום.
מרכיבים נוספים הם פוריקייק (תערובת של דגים מיובשים, שומשום, אצות מיובשות), פלפל צ'ילי מיובש וטחון או טרי, לימו (סוג אחר של אצות), מלח, אגוזי שמן קלויים ומרוסקים, ביצי דגים, ווסאבי, ובצלי-מאווי.
גרסאות מודרניות למנה:
גרסאות מודרניות של מנת הפוקי עשויות להכיל תמנון, סוגים אחרים של דג טונה נא, סלמון נא וסוגים שונים של צדפות.
פוקי המבוסס על סלמון נא או ואריאציות שונות של צדפות נאות כמרכיב העיקרי של המנה, בתוספת מרכיבים אחרים הנפוצים במנה.
במקומות מסוימים מגישים פוקי המבוסס על דגים או פירות ים אחרים, אבל בסיס המנה הפופולרי ביותר הוא דג הטונה כאשר לאחרונה הולכת וגוברת הפופולריות של מנת הפוקי המבוססת על טונה זהובה.
בנוסף גרסאות מודרניות למנה יכולות להכיל אבוקדו, רוטב פונזו (רוטב המבוסס מיץ פרי הדר שמקורו במטבח היפני), רוטב טריאקי, פטריות, בצל, פלפל חלפיניו כבוש, פלפל, רוטב סיראקה (רוטב המבוסס צ'ילי שמקורו במטבח התאילנדי), כוסברה, אננס או מלפפונים.

פוקי בישראל

את הפוקי בישראל, כמו במקומות אחרים בעולם, לרוב אפשר להרכיב לבד או להזמין מרשימה של מנות קבועות בתפריט. 
ברוב מסעדות הפוקי בוחרים לבסיס המנה את סוג האורז הרצוי (אורז לבן / אורז מלא), קייל או חסות ולאחר מכן בוחרים בין דג נא, פטריות פורטובלו בתחמיץ או טופו, שלל ירקות ורטבים כמו ווסאבי ואבוקדו, טרטר או מיונז חריף.
בערך בשנת 2016 הצטרפה מנת הפוקי לסצנת אוכל הרחוב התל אביבית. אף על פי שבגרסאות המקוריות מרכיבי המנה היו יחסית קבועים והרטבים קבועים מראש, בגרסה הישראלית אפשר לבחור מתוך מגוון של רטבים.

מנות דומות

מנות נוספות הדומות במהותן לפוקי ומבוססות על דגים נאים מוגשות לרוב באירופה ומוכרות בקרפצ'יו וטרטר דגים. גם המנה הקוריאנית hoedeopbap דומה במהותה לפוקי: דג טונה נא מושרה במרינדה ומוגש על מצע של אורז וסביצ'ה פרואנית. גם המנה היפנית, סשימי, מבוססת על דגים ופירות ים נאים; מנות יפניות אחרות דומות הן  donburi מנה ועליה דגים נאים (בדרך כלל טונה או סלמון) בתוספת של אבוקדו בציפוי של תיבול יפני מסורתי, וגרסה משוכללת יותר המוגשת עם תוספות שאינן דגים.