google/wiki40b huggingface dataset:
אירוסים

אירוסים או לחלופין אירוסין, הם הסכמה לחתונה, והתקופה שבין הצעת הנישואים לחתונה.
במובן הלכתי אירוסים הוא השלב שבין הקידושין לנשואים, שבזמני עבר נערכו בנפרד, וביניהם הפריד זמן רב (כיום נערכים שלבים אלו בהפרש זמן קצר במהלך חופה וקידושין).

תקופת האירוסים

ייתכן שהרעיון של תקופת האירוסים עלה ב-1215, כשמועצה בראשות האפיפיור אינוקנטיוס השלישי פסקה כי "נישואים... יוכרזו בפומבי בכנסיות על ידי כמרים בזמן מתאים וקבוע, כך שאם ישנן מניעות חוקיות, הן תוכלנה להיוודע." מקובל לשער כי הצורה המערבית המודרנית של מנהג החלפת טבעות האירוסים החל ב-1477, כאשר מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, נתן למרי דוכסית בורגונדי טבעת יהלום כמתנת אירוסים.
אורך תקופת האירוסים איננו קבוע, והיא יכולה לארוך ימים עד שנים. מנהגים שקשורים לאירוסים הם מגוונים מאוד, ויכולים לכלול הכרזה רשמית או בלתי רשמית בפני חברים, משפחה או קהילה, ואספה חגיגית.
בתרבות המערבית, תאריך החתונה נקבע לעיתים זמן רב אחרי הצעת הנישואים, ובתקופה זו בני הזוג בדרך כלל גרים ביחד. עם זאת, ישנם זוגות שלא מתגוררים ביחד עד החתונה, לעיתים קרובות כדי לבטא רצון עז להינשא. במקרים מסוימים, כאשר בני זוג מתגוררים במדינות נפרדות, מגורים בנפרד בתקופת האירוסים הם הכרחיים, מכיוון שחלק מהמדינות דורשות איחוד רשמי לפני מתן אישור להגירה. במקרה של אירוסים לאזרח ארצות הברית, לדוגמה, בן הזוג יכול לקבל אשרת שהות במדינה לתקופה של עד 90 יום לפני החתונה.

טבעות אירוסים

לפי המסורת, טבעות האירוסים נענדות על קמיצת יד שמאל. מסורת זו התחילה כנראה בימי הרומאים, שהאמינו שאצבע זו היא ההתחלה של "ונה אמוריס" (וריד האהבה), הווריד שמוביל ללב. ישנן טבעות מזמן האימפריה הרומית ואפילו משנת 4 לספירה, שעליהן סמל של שתי ידיים אוחזות בלב וכנראה שימשו כסמל לאהבה ומחויבות בין גבר לאישה. עם זאת, יש השערות נוספות לגבי מקור מנהג טבעות האירוסים.
קרלי קולון ג'וניור

סמאקדאון

בהופעת הבכורה של דמותו, קולון הוצב מול המתאבק הפופולרי ביותר בארגון, ג'ון סינה, בקרב מבוים במסגרת התוכנית סמאקדאון. דמותו של קולון ניצחה בקרב והוטחה הישר לעלילות הראשיות ביותר במופעי בארגון. על פי העלילה, שומר ראשו של קולון דקר באותו ערב את סינה, והדבר תרם לטיפוח רגשות הנקם של הדמות המפסידה. העלילה הגיעה לשיאה כאשר סינה ניצח את קולון בקרב מבוים אחר, זמן מה לאחר הראשון.
דמותו של קולון זכתה לפופולריות רבה ומלבד סינה, הוא צוות עם מתאבקים פופולרים רבים, כגון קורט אנגל, אדי גאררו, ביג שואו ורוב ואן דאם. עלילותיו של קולון שולבו פעמים רבות עם דמות שומר ראשו, חסוס, אשר פעמים רבות הוצג כשליחה של דמותו של קולון לקרבות.

Raw

קולון עבר לתוכנית Raw
וגם שם שולב הישר בעלילות הראשיות. בתוכנית זו דמותו עומתה כבר בהופעתה הראשונה עם דמותו של המתאבק שלטון בנג'מין. בין העלילות הרבות בהן היה מעורב דמותו נכנסה לסכסוך עם דמויותיהם של ריק פלייר, מיק פולי, ואף חזרה לעימותים נגד ג'ון סינה, תוך שהיא מצוותת יחדיו עם דמות המתאבק של כריס ג'ריקו. 
הדמות עימה היה מצוות קולון במשך רוב העונה היא דמותו של כריס מאסטרס. דמויות השניים פעלו יחדיו בקרבות מבוימים רבי משתתפים, בין השאר במופעים הראשיים של ה-WWE, כגון הרסלמניה והרויאל ראמבל. כמובן, גם עלילה זו לא הייתה פשוטה והייתה סבוכה ביותר, כאשר במהלכה דמותו של קולון "בגדה" מספר פעמים בדמותו של מאסטרס וגרמה להדחתו. מעשים אלו תרמו להיווצרות התדמית השלילית לה קיוו תסריטאי ה-WWE ונתנו להם מניע עבור קו העלילה החדש, במהלכו יאבקו שתי הדמויות ביניהן כיריבות. 
זמן זה היה לקולון שיא הקריירה והפופולריות, כאשר דמותו נבחרה למופע ראשי במסגרת רשת השידור NBC, במסגרתו שולבה בקרב מבוים בין ארבעה מתאבקים ואף ניצחה בו.
דובסרי

תולדות היישוב

היישוב נכלל בתחומי האימפריה הרוסית החל משנת 1791. בשנת 1795 קיבל היישוב זכויות עיר. לאחר פירוק האימפריה הרוסית, העיר נכללה בתחומי הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית.
בשנת 1924 העיר וסביבותיה הועברו לתחום הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית המולדבית שהוקמה מעבר לדניסטר, והחל מאוגוסט 1940 נכללו ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובנית. עם התפרקות ברית המועצות העיר נכללה בשטח הישות המדינית הקרויה טרנסניסטריה, בחסות רוסיה.

יהודי דובסרי

בראשית המאה ה-20 נמנו בדובסרי כ-8,000 יהודים, כ-80% מתושביה. בתקופה הסובייטית עזבו את העיר יהודים רבים.
באמצע יולי 1941 נכבשה דובסרי בידי הגרמנים והרומנים. כ-400 פליטים יהודים שניסו להגיע אליה, נורו בכניסה אליה. בסוף אוגוסט 1941 רוכזו כ-6,000 יהודי העיר בגטו סגור שהוקם במרכזה, אשר הוקף בגדרות חשמליות. מעת לעת נערכו בגטו הוצאות להורג של יהודים.
ב-1 בספטמבר הועברה העיר לשלטון רומניה, במחוז טרנסניסטריה. יום למחרת עוד הספיקו הגרמנים, בסיוע אוקראינים, לשרוף בחיים כ-600 יהודים מהעיר שריכזו במספר בתי כנסת בה.
ב-11 בספטמבר נערכה בגטו בעיר אקציה, בה הובלו יהודי הגטו לבית חרושת מקומי, וממנו נלקחו ליישוב הסמוך בולשיה פונטני (Bolshie Fontany), ונרצחו בו. באוקטובר 1941 הושלם רצח כל יהודי גטו דובסרי.
עד סוף שנת 1943 שימש הגטו בעיר כמקום ריכוז ליהודי בסרביה ובוקובינה טרם לקיחתם לאתרי ההרג, ומספר הנרצחים בעיר ובסביבתה הגיע לכ-18,500 יהודים.
כיום קיימת בעיר קהילה יהודית קטנה. בהנהגת השליח הרב זלמן אבלסקי, הרב הראשי למולדובה, הוקם מרכז גמילות חסדים לרווחת הקהילה.
ג'קסון ראת'בון

ביוגרפיה

ג'קסון נולד בסינגפור לזוג אמריקאים. בשל עבודתו של אביו בחברת מוביל, נדד ראת'בון בעולם והתגורר במקומות שונים, החל באינדונזיה ועד למידלנד, טקסס. הוא התחיל בתיאטרון המקומי מידלנד בתוכנית הנוער לשחקנים "The Pickwick Players", כשבתפקידים הראשונים השתתף במחזות זמר. בחטיבת ביניים ובתיכון למד בבית ספר לאמנויות במישיגן במגמת משחק. לאחר סיום לימודיו תכנן לנסוע לאקדמיה הסקוטית המלכותית למוזיקה ודרמה אבל במקום זאת נסע ללוס אנג'לס להתנסות במשחק.

קריירה

זמן קצר לאחר שהגיע ללוס אנג'לס, הצטרף ראת'בון לצוות של ערוץ דיסני. הוא שיחק בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה The O.C., וכן בסדרה קרוב רחוק. בשנת 2008 פרץ להוליווד בתפקידו בסרט "דמדומים" המבוסס על הרומן בעל אותו שם של סטפני מאייר, כשגילם את דמותו של ג'ספר הייל לצד אשלי גרין, ניקי ריד, רוברט פטינסון, קריסטין סטיוארט ועוד רבים. הוא המשיך לשחק בתפקיד זה גם בשאר הסרטים שמבוססים כולם על סדרת הספרים של מאייר.
בשנת 2009 גילם בסרט ס. דארקו את ג'רמי. שנה לאחר מכן שיחק בסרט איירבנדר בתפקיד סוקה לצד דב פאטל. תפקידו עורר מעט מחלוקת כיוון שסוקה מופיע בתוכנית הטלוויזיה שעליה הסרט מבוסס כנער בעל עור שחום, בעוד שעורו של ראת'בון בהיר ולבן. באותה שנה, הוא התארח בפרק בסדרה מחשבות פליליות.
ב-9 בנובמבר 2010, התארח ראת'בון בפרק בסדרה הבלתי רגילים. בשנת 2011 הוא הופיע בסדרה האינטרנטית "Aim High" בתור ניק גרין, נער שהחל ללמוד בתיכון חדש. פרק הבכורה שודר בפייסבוק, והסדרה הוגדרה כ"הסדרה החברתית הראשונה".
בשנת 2013 התארח ראת'בון בפרק בסדרה צווארון לבן.
ראת'בון היה חלק מהלהקה "100 קופים" שהקים יחד עם שני חבריו מהתיכון ועוד שני חברים קרובים. הלהקה הוציאה שלושה אלבומים בשנת 2009. בנוסף יש לו חברת הפקות וחברת הקלטות.

חייו האישיים

ראת'בון מתגורר כיום בלוס אנג'לס. חבריו הקרובים הם שחקני דמדומים אשלי גרין, ניקי ריד וקלן לוץ.]
לג'קסון ולחברתו שיילה בן בשם מונרו ג'קסון השישי (נולד ב-12 ביולי 2012). הם נישאו ב-29 בספטמבר 2013.
שנות ה-80 של המאה ה-11

אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
יעקב פרלוב (ארצות הברית)

הרב יעקב פרלוב (נולד ה'תר"ץ, 1930 ?) הוא אדמו"ר וראש ישיבה אמריקאי, יו"ר אגודת ישראל באמריקה  ויושב ראש מועצת גדולי התורה בארצות הברית.

ביוגרפיה

נולד בארצות הברית לביילה רחמה בת האדמו"ר רבי יצחק זליג מורגנשטרן מקוצק-סוקולוב ולרב נחום מרדכי פרלוב, האדמו"ר מנובומינסק-ניו יורק, ונקרא על שם סב אביו רבי יעקב פרלוב (תר"ז, 1847 – תרס"ב, 1902) מייסד חסידות נובומינסק.
למד בישיבת רבנו חיים ברלין והיה תלמידו הקרוב של הרב יצחק הוטנר. במקביל השלים לימודים כלליים בברוקלין קולג'.
נישא ליהודית בתם של האדמו"ר רבי אברהם אייכנשטיין מזידיטשוב-שיקגו ורעייתו שארצא, בתו של רבי פנחס שלום רוטנברג מקוסון. לאחר נישואיו למד בכולל גור אריה , בית המדרש הגבוה לאברכים שע"י ישיבת רבנו חיים ברלין. לאחר מכן החל ללמד בישיבת בית המדרש לתורה ("Hebrew Theological College" ) בסקוקי, אילינוי. בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 התמנה בידי הרב שמעון שוואב כראש ישיבה בישיבת "ישורון" בוושינגטון הייטס, מנהטן , ישיבה של קהל עדת ישורון , בראשה עמד 11 שנים. לאחר פטירת אביו ב-1976 החל לכהן באדמו"רות במקומו, הוא הקים בית כנסת כמרכז לחסידות נובומינסק, וישיבה בשם "קול יהודה" בבורו פארק שבברוקלין, ניו יורק. בהדרגה עזב את תפקידיו בישיבת הרב ברויאר ולימים התפטר והתמקד בעבודתו בישיבתו.
הרב פרלוב הוא ממנהיגי היהדות החרדית בארצות הברית, יו"ר אגודת ישראל באמריקה ועומד בראש מועצת גדולי התורה של האגודה בארצות הברית. הוא ידוע בלמדנותו ובכושרו הרטורי ומחבר הספר "עדת יעקב" (ירושלים תשמ"ב-תשס"ח) על הש"ס.
אשתו יהודית נפטרה בג' בתמוז תשנ"ח (1998) והוא נשוי בשנית לעטיל מרים.

דעותיו

ביוני 1999, שנה אחרי שהתמנה לתפקידו כיו"ר אגודת ישראל באמריקה, כתב בבטאון אגו"י The Jewish Observer פרסם טור אודות מצע פיטסבורג השני של האיחוד ליהדות רפורמית, בו הוכרז על חתירה לשמירת מצוות רחבה יותר. לאחר שציין כי גיוריהם והכרתם ביהדות העוברת דרך האב פסולים, כתב: "הזהו קולו של מעוז הכפירה? לא, זהו קולם של יהודים התועים במדבר... אנו המאמינים נטעה בפירוש רצון ההשגחה אם נתייחס לכך בציניות... הדבר עשוי להוביל לתשובה. המצע הוא אמנם רק התחלה, אבל התחלה היסטורית." המאמר עורר תגובות שליליות בקהילה האורתודוקסית, אך הרב לא חזר בו. אדם פרזיגר ראה בכך עדות לביטחונה הגובר של האורתודוקסיה האמריקנית ולכך שחדלה לראות בזרם האחר איום. במאי 2014 הצהיר ש"לרפורמים ולקונסרבטיבים אין עתיד, כמעט ואין להם הווה" בנאום בכינוס רשמי של אגו"י בו נכחו גם ראש העיר ניו יורק ביל דה בלאזיו ופוליטיקאים נוספים. את המסר העיקרי כיוון נגד "האורתודוקסיה הפתוחה", אותה גינה כתנועת הכפירה החדשה של העידן, וקרא לזרם המרכזי של האורתודוקסיה המודרנית לחבור לחרדים במלחמה בה.
מחנה הפליטים שועפאט

מחנה פליטים שועפאט (בערבית: مُخَيَّم لاجِئين شعفاط, תעתיק מדויק: מח'ים לאג'אין שעפאט) הוא מחנה פליטים פלסטינים הממוקם בצפון-מזרח ירושלים, בין השכונה הערבית ראס ח'מיס במערב, השכונה היהודית פסגת זאב בצפון, השכונה הערבית דחיית א-סלאם במזרח, ושכונת הגבעה הצרפתית בדרום. זהו מחנה הפליטים הפלסטיני היחיד בתחומה הריבוני של מדינת ישראל (הוא ממוקם בתוך שטחה המוניציפלי של ירושלים, אך מעבר לקו הירוק). גדר עוטף ירושלים מקיפה את המחנה מצפון, ממערב ומדרום תוך השארתו בפועל מחוץ לתחומי העיר. אין להתבלבל בין מחנה הפליטים שועפאט לבין שכונת שועפאט, הממוקמת כקילומטר אחד מערבה לו ומהווה מתחם עירוני שונה ממנו באופיו ובאוכלוסייתו.

היסטוריה

מחנה הפליטים הוקם בשנים 1965–1966, במטרה לפנות אליו את תושבי מחנה הפליטים אל-מועסכר ששכן בעיר העתיקה של ירושלים, בתחומי הרובע היהודי הנטוש. המחנה הוקם על קרקע שהוקצתה לארגון אונר"א על ידי שלטונות ירדן (ששלטה באותה עת על מזרח ירושלים והגדה המערבית) ממזרח לשכונת שועפאט, והיה המחנה האחרון שהוקם עבור פליטי 1948. במקורו הוקם המחנה על קרקע בשטח של 203 דונם, ונועד לאכלס 1,500 פליטים. זמן קצר לאחר הקמתו פרצה מלחמת ששת הימים, שבעקבותיה אוכלס המחנה בפליטים נוספים ממלחמה זו. שינוי גבולותיה המוניציפליים של ירושלים לאחר המלחמה כלל את מחנה הפליטים בשטחה המוניציפלי של העיר, והקנה זכות תושבות ישראלית לאוכלוסייתו. 
במרוצת השנים הכפיל המחנה את שטחו ואוכלוסייתו גדלה. הערכות שונות קיימות על מספר תושביו, החל מ-8,000 (לפי עיריית ירושלים), ועד 20,000 (לפי עמותת עיר עמים), מרביתם נושאי תעודות זהות ישראליות מתוקף היותו של המחנה, דה יורה, בשטחה המוניציפלי של ירושלים. כ-50%-60% מהתושבים רשומים כפליטים, צאצאיהם ובני זוגם. בשנים האחרונות שבו אל המחנה אלפי תושבים שעזבוהו למקומות יישוב אחרים ברחבי יהודה ושומרון,  במטרה לשמר את זכויותיהם כתושבי ירושלים בעלי תעודת זהות ישראלית. לא ברור כמה מהם אכן מתגוררים במחנה בפועל. יש הרואים במחנה מתחם "אקס טריטוריאלי" בירושלים, וחלק מהשירותים בו מסופקים בידי אונר"א ולא בידי עיריית ירושלים. גופים ישראליים, ובכלל זה רשויות שלטוניות, נרתעים ונמנעים על פי רוב מלהיכנס למחנה ולסביבותיו ללא ליווי כוחות משמר הגבול עקב מקרים חוזרים ונשנים של יידוי אבנים, זריקת בקבוקי תבערה וירי מצד התושבים הפלסטינים.
רמת התשתיות והשירותים במקום ירודה, המחנה סובל מעוני, הזנחה וצפיפות יתר. כל בתיו מחוברים לתשתיות החשמל והמים הציבוריות, אך לא כולם מחוברים לרשת ביוב. אונר"א מתריע על כך שתושבים רבים, בהתעלם מהנחיות הנדסיות ובטיחותיות, הוסיפו קומה שלישית ורביעית לבתים שיסודותיהם נועדו מלכתחילה לשאת קומה אחת או שתיים בלבד. 
בתכנון תוואי גדר עוטף ירושלים בעקבות פיגועי ההתאבדות באינתיפאדה השנייה וזריקת בקבוקי תבערה וידויי אבנים לעבר תושבי שכונת פסגת זאב, הוחלט שמחנה הפליטים שועפאט (אך לא שכונת שועפאט) יושאר מחוץ לגדר, חרף היותו בשטחה המוניציפלי של ירושלים. בזאת הוא חולק גורל דומה עם השכונות ראס אל-ח'מיס ודאחיית א-סלאם הצמודות אליו. תושבי המחנה והשכונות הסמוכות עתרו לבג"ץ בדרישה להכללתם בתחום הירושלמי של הגדר, בטענה ששיקולים דמוגרפיים ולא ביטחוניים הם שהנחו את מקבלי ההחלטה להותירם מחוץ לירושלים. עתירתם נדחתה, תוך דרישה שבמקום יוקם מסוף מעבר המסוגל לטפל ביעילות במעבר חופשי של 5,000 תושבים ביום. ב-2011 הושלמו עבודות בניית קטע הגדר החוצץ בין מחנה הפליטים ליתר ירושלים, ומסוף המעבר ביניהם.
מייקל לנדי

ביוגרפיה

לנדי סיים ב-1987 לימודי תואר ראשון באוניברסיטת המדינה מקניסי בלואיזיאנה והתגייס לצבא. 
הוכשר כטייס מסוקי בל OH-58 קיואה והוצב כמפקד מחלקה בדיוויזיית החי"ר השלישית בגיבלשטאדט שבגרמניה המערבית. בתקופת מלחמת המפרץ צורפה מחלקתו לגדוד הרביעי של רגימנט הפרשים השני והשתתפה בפלישה לעיראק. לאחר המלחמה נותר בעיראק והשתתף בפעילות לביטחון הכורדים בצפון המדינה. שירת כעוזר קצין אג"ם, מפקד פלוגת מפקדה ומפקד פלוגה בגדוד הרביעי של רגימנט הפרשים ה-17. שימש מפקד פלוגה בגדוד הרביעי של רגימנט האווירי השני והשתתף ב"מבצע תמיכה בדמוקרטיה"  בהאיטי. ב-1995 הוצב כמדריך כוחות אוויר במרכז הלאומי לאימונים בפורט ארווין. לאחר לימודים במכללה לפיקוד ומטה של הצבא, הוצב ב-1998 בגדוד הראשון של החטיבה האווירית העשירית בדיוויזיה ההררית העשירית והשתתף במשימת כוח הייצוב בבוסניה והרצגובינה. שימש קצין אג"ם וסגן מפקד החטיבה האווירית העשירית. בנובמבר 2001 הוצב באפגניסטן כקצין המבצעים של הדיוויזיה. 
ביוני 2003 מונה למפקד גדוד הראשון ברגימנט האווירי של דיוויזיית החי"ר ה-25 ופיקד על הגדוד במהלך מלחמת עיראק. ב-2005 הוצב במרכז האימונים המשותף בפורט פולק שבלואיזיאנה. 
בינואר 2008 מונה למפקד החטיבה האווירית של דיוויזיית החי"ר ה-25 שבתקופת פיקודו הוצבה בצפון עיראק. באוקטובר 2010 מונה לסגן הדיוויזיה. ביולי 2011 מונה לסגן מפקד הדיוויזיה המשוריינת הראשונה. ביולי 2012 מונה לסגן מפקד מרכז האימונים המשולב בפיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית ובמרץ 2014 מונה למפקד המרכז למצוינות בתעופה של צבא ארצות הברית בפורט רוקר שבאלבמה. 
ב-2016 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית, מפקד פורט לוונוורת', מפקד מרכז האימונים המשולב וסגן לענייני שילוב כוחות של מפקד פיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית. 
במהלך שרותו עוטר לנדי במדליית השירות המצוין, שלוש פעמים בלגיון ההצטיינות, 4 פעמים בכוכב הארד וחמש פעמים במדליית האוויר, כולל פעמיים עם אות V לציון אומץ לב.
ארמניה המשגשגת

בסיס הכוח

על פי הסוציולוג קארן סרגסיאן בסיס הכוח של המפלגה הוא, במידה רבה, באזורים בהן מתגוררת אוכלוסייה כפרית. מחוז קוטאיק נחשב למעוזה. במהלך הבחירות הפרלמנטריות בשנת 2012 ארמניה המשגשגת הפכה למפלגה הגדולה ביותר וזכתה בכ-47.5% מהקולות באותו מחוז, הרבה מעל הממוצע הארצי שעמד על 30%. בעוד במחוז הבחירה ה-28, שכלל את העיר אבוביאן ובמספר כפרים סמוכים, זכתה המפלגה ב-71% מהקולות.
ג'נגו פאט

הופעות בסרטים

בהופעתו הראשונה של ג'נגו פאט, בסרט מלחמת הכוכבים - פרק 2: מתקפת המשובטים, ג'נגו מתואר כצייד ראשים אכזר שהושכר על ידי דארת' טיראנוס להתנקש בחיי סנאטור פאדמה אמידאלה בתגובה לפעולותיה באירועי אימת הפנטום. פאט מקבל לעבודה ציידת ראשים בשם זאם וויזל, אותה הוא שולח להתנקש בפאדמה. לאחר שני ניסיונות כושלים, ג'נגו נאלץ להרוג את וויזל בעזרת חץ רעל, כדי למנוע ממנה אפשרות לערוק לצד הג'דיי. עם זאת, אובי ואן קנובי מגלה כי החץ יוצר בקאמינו, וכשהוא נוסע לשם הוא מגלה כי בקאמינו פותח צבא משובטים שהוזמן לרפובליקה הגלקטית, שהתבנית הגנטית שלהם הגיעה מג'נגו. עימות מתפתח בין ג'נגו ואובי-ואן, שבסופו ג'נגו בורח לג'נוסיס בעקבות דארת' טיראנוס. שם, ג'נגו לוקח חלק בקרב על ג'נוסיס, ונהרג כשמייס וינדו עורף את ראשו לעיני בנו, בובה פאט - שלעתיד יגדל להיות צייד הראשים הידוע לשמצה, תוך כדי שימוש בשריון הדומה לזה של אביו, אותו בובה צבע בצבעי אדום-ירוק.

סדרות אנימציה וטלוויזיה

בסדרת 2008 של הסדרה מלחמת הכוכבים: מלחמת המשובטים, ג'נגו פאט מוזכר מספר פעמים.
בפרק "מִגרש המנדלור", אובי-ואן מזכיר את המפגש שלו עם ג'נגו באוזני המאנדלור פריים אלמק, שמכחיש כל קשר של ג'נגו למנדלוריאנים. בפרק "צוערי המשובט", אמה סו מזכירה את מותו המצער של ג'נגו בפני שאק טי, ובפרק "חיילי ה-ARC" דמותו של ג'נגו מופיעה כהולוגרמה. בקשת סיפור בהיקף של שלושה פרקים, בובה פאט מנסה לנקום במייס ווינדו על מות אביו.

משחקי וידאו

במשחק הווידאו Star Wars: Bounty Hunter, ג'נגו מופיע כדמות ראשית וניתנת למשחק. משחק זה מספר את סיפור מקורו של ג'נגו ומשימות שעבר, כשכל החוויות הן בעצם ניסוי שאורגן על ידי דארת' טיראנוס כדי למצוא מועמד לנותן התבנית הגנטית עבור צבא המשובטים. פאט הופיע בעוד משחקי מלחמת הכוכבים, ואף במשחק Tony Hawk's Pro Skater 4, שאינו קשור למלחמת הכוכבים.
זואיטרופ

זואיטרופ (באנגלית: Zoetrope) הוא מכשיר המייצר אשליה של תנועה באמצעות העברה מהירה של תמונות נייחות אל מול חריצים המשמשים לצפייה. מקור השם הוא בשפה היוונית "גלגל חיים" (מיוונית: "ζωή" (חיים) + "τροπος" (גלגל)).
הזואיטרופ עשוי מגליל חלול ובו חריצים אנכיים. מתחת לחריצים, בצד הפנימי של הגליל ישנה רצועה ובה סדרה של תמונות. כאשר הגליל מסתובב, הצופה מביט דרך החריצים בתמונות הנמצאות בצד השני של פנים הגליל. כאשר הגליל מסתובב במהירות הנכונה, התוצאה היא אשליה של תנועה.
הזואיטרופ הומצא בסין במאה ה-2, והומצא בשנית במערב במהלך המאה ה-19, בדומה למכשירים דומים כפנקיסטיסקופ וזואופרקסיסקופ. המצאת המכשיר הייתה חלק מההתפתחות הטכנולוגית שהובילה לבסוף להופעת הראינוע בסוף המאה ה-19.
איזומורפיזם (סוציולוגיה)

בסוציולוגיה כלכלית, איזומורפיזם הוא מונח המתאר את הדמיון המבני הקיים בין ארגונים הפועלים בשדות מוסדיים שונים.
במאמר משנת 1983 הסוציולוגים פול דימאג'יו וולטר פאוול טענו שהדמיון בין ארגונים בחברות מודרניות רב מהצפוי. שני החוקרים התבססו על הטענה של הסוציולוג מקס ובר שבחברות מודרניות תהליכי בירוקרטיזציה מייצרים "כלוב ברזל", המגביל את חירותו של האדם. במאמרם זיהו שני החוקרים שלושה מנגנונים המייצרים דמיון רב בין ארגונים. המנגנון הראשון הוא מנגנון של איזומורפיזם כפוי - מנגנון זה מבוסס על הכח של מוסדות פוליטיים ומוסדות ללא כוונת רווח (בייחוד קרנות פילנתרופיות) לקבוע סטנדרטים בהם ארגונים חייבים לעמוד כדי לפעול או לזכות במימון. המנגנון השני הוא איזומורפיזם מימטי - מנגנון זה מבוסס על הנטייה של ארגונים לחקות ארגונים אחרים בתנאים של אי-ודאות. המנגנון השלישי הוא מנגנון נורמטיבי - מנגנון זה מבוסס על הנטייה של עובדים בארגונים בשדה נתון להיות בעלי הכשרה מקצועית דומה, המובילה בתורה להתנהגות ארגונית דומה.

איזומורפיזם בתעשיית העיתונות

מושג זה זכה לפיתוח תאורטי ובחינה אמפירית ניכרת במדעי החברה. למשל, בתחום העיתונות נמצא שאתרי חדשות בוחרים לסקר בעמודי הבית שלהם אירועים ותופעות זהים, וכי ניתן להסביר דמיון זה בעזרת הנטייה של עורכים באתרי החדשות השונים לעקוב באינטנסיביות אחרי עמודי הבית של מתחריהם. עם התגברות הדומיננטיות של רשתות חברתיות דוגמת פייסבוק וטוויטר, גברה היכולת שלהן לכפות על ארגוני חדשות להשתמש בפורמטים מסוימים ליצירה והפצה של חדשות בשל הקהל הרב שהן מפנות לארגונים אלו. יש הגורסים שההשפעה האיזומורפית של רשתות חברתיות היא תוצר של ההתבססות שלהן על אלגוריתמים. כך, למשל, קמו שורה של ארגוני חדשות אמריקאיים דוגמת באזפיד וברייטבארט שמשתמשים בכותרות מושכות (קליקבייט) כדי לעודד שיתוף של התכנים שהן מפיקות והקלקה עליהם.
ילנה בלובה

משחקים אולימפיים

משחקי מקסיקו סיטי 1968 היו האולימפיאדה הראשונה של ילנה בלובה. במהלך האימונים היא נפצעה ברגל אך הייתה כשירה להשתתף בתחרויות לאחר טיפול תרופתי. במהלך תחרות אישית בלובה הפסידה לגלינה גורוחובה אך בהמשך היו לה קרבות מוצלחות והיא הצליחה להגיה למדליית זהב אישית. גם בתחרות קבוצתית נבחרת ברית המועצות זכתה בתחרות.
בשנת 1972 בלובה הגיע בתחרות אישית רק למקום ה-5 אך זכתה במדליית זהב בתחרות קבוצתית.
בשנת 1976 בלובה הצליחה להגיע לקרבות סיום בתחרות אישית אך זכתה רק במקום השלישי. בתחרות קבוצתית היא זכתה במדליית זהב.
בשנת 1980 בלובה לא הייתה בין המועמדות המובילות למדליה אישית וסיימה את התחרות במקום ה-9. בתחרות קבוצתית נבחרתה זכתה במקום השני אחרי צרפת.
שמואל דוד יונגרייז

הרב שמואל דוד הלוי יונגרייז (ה'תקצ"ח, 1838 - כ"ב בטבת ה'תרנ"ב, 22 בינואר 1892) היה רב הונגרי רבה של פעהערדיארמאט  וסביבותיה במשך שלושים וחמש שנים. תשובותיו בהלכה כונסו בספר "שו"ת מהרשד"ה".

ביוגרפיה

נולד לרב שרגא פייש הלוי יונגרייז אב"ד סעטשע, אמו הייתה בתו של הרב יהושע פאליק סודיץ, אב"ד סעטשען. בילדותו למד מפי אביו ובהמשך בישיבתו של הרב אהרן דוד דייטש בבאלאש-יארמוט, מחבר "גורן דוד". בבחרותו למד בישיבת פרשבורג אצל רבי אברהם שמואל בנימין סופר, ה"כתב סופר", ובתום לימודיו נסמך לרבנות.
בשנת ה'תרכ"א, 1861, נישא למלכה בת דודו, אחי אביו, הרב אשר אנשל יונגרייז מטשנגר . שבע שנים לאחר נישואיו, ה'תרכ"ח, 1868, התמנה כרבה של יארמאט וראש הישיבה בה. נמסר כי היה צם בשעות היום, ולומד עם תלמידיו כשהוא מעוטר בטלית ותפילין.
הרב יונגרייז נפטר לאחר שלושים וחמש שנות רבנות בכ"ב בטבת ה'תרנ"ב, 22 בינואר 1892.
ספר השו"ת שלו, נדפס שנים לאחר פטירתו בניו יורק (ה'תשי"ח, 1958) בשם "שו"ת מהרשד"ה".
אנדרטת גדוד 42 בצריפין

רקע היסטורי

מחנה צריפין נכבש על ידי לוחמי גדוד 52 של חטיבת גבעתי בליל ה-19 במאי 1948. בהתקפה נהרג הלוחם דוד מזרחי. כעבור זמן קצר עזבו חיילי הגדוד את המחנה בדרכם לחזית המצרית ואת מקומם תפס גדוד 42 של חטיבת קרייתי.
ההפוגה הראשונה הייתה אמורה להתחיל ב-11 ביוני 1948 (ד' בסיוון תש"ח) בשעה 10.00 ולקראת זה פעלו היהודים והערבים לשפר עמדות. הכוחות הערבים בחזית רמלה-לוד היו חזקים מאד וכללו מאות לוחמים מקומיים וכוחות של הלגיון הערבי מצוידים במשוריינים. כוחות אלה הדפו את כל התקפות האצ"ל בחזית זו וגרמו להם לאבידות כבדות. 
גדוד 42 קיבל פקודה לתפוס עמדות ליד תחנת הרכבת לוד, כ-2 ק"מ מזרחית לצריפין כדי לקבוע עובדות בשטח ולתחום את קווי הפסקת האש עם האו"ם וכן לשבש תוכניות התקפה לעבר צריפין. המשימה הוטלה על פלוגה ב' של גדוד 42 בפיקודו של שלמה רייכמן.

הקרב ב-ד' בסיוון תש"ח

ב-10 ביוני 1948, עם רדת החשיכה, יצאו מצריפין 50 לוחמים מפלוגה ב' מצוידים ברובים, תת מקלעים, ארבעה מקלעי ברן ושתי מרגמות של שני אינץ'. הלוחמים יצאו בחששות כבדים, התקדמו מזרחה בכיוון לוד והתמקמו בשני בתים ליד תחנת הרכבת. הם התחלקו לשתי קבוצות וכל אחת התמקמה בבית אחד. המטרה הייתה להחזיק בבתים אלה עד לכניסת ההפוגה לתוקף.
עם שחר ה-11 ביוני 1948 הם התגלו ובשעה 05.00 החלה התקפה גדולה על שני הבתים משלושה כיוונים. בצד הערבי היו מאות לוחמים מקומיים בפיקוד קציני הלגיון. עד מהרה היה ברור שיש לסגת. קבוצה אחת נסוגה נסיגה מסודרת כשהשנייה מחפה עליה ובה היו רוב הנפגעים. קרב הנסיגה נמשך שלוש שעות ובמהלכו נגרמו לערבים אבידות כבדות. בשעה 09.00 הצליחו הנסוגים להגיע לצריפין, שם חשבו שכולם אבודים. במחלקה שחיפתה על הנסיגה היו אבידות כבדות: 12 הרוגים ו-8 פצועים קשה. ההרוגים קבורים ביחד בחלקה הצבאית של בית הקברות נחלת יצחק.
הקרב הזה סיכל את כוונת הלגיון לכבוש את צריפין כי ההפוגה החלה בשעה 10.00. לעומת זאת היה ללגיון הצלחה באותו יום בכיבוש יהודיה.

האנדרטה

האנדרטה הוקמה ב-1951. היא עשויה מעמוד אבן גבוה הנישא מעל במה מדורגת ומוקפת בעצי ברוש. על העמוד נמצא לוח שיש גדול ועליו חקוק: יד זיכרון לחללי צבא הגנה לישראל שנפלו בכיבוש והגנת צריפין ומעליו סמל צה"ל. בתחילה מופיע שמו של לוחם גבעתי דוד מזרחי שנפל בכיבוש המחנה ולאחריו שמות הנופלים בקרב בד' באייר תש"ח. לוח דומה נמצא גם בצד האחורי של האנדרטה.
ליד האנדרטה נמצאת חורשת זיכרון שבכניסה אליה נמצא שלט: חורשת זיכרון לזכר חללי גדוד 42, ד' בסיוון תש"ח. בחורשה גדלים ברושים ולידם מונצחים הנופלים על לוחות שיש שעליהם שמם ותאריך נפילתם. בחורשה נמצא לוח עם שמות 12 הנופלים בקרב ד' בסיוון אבל מונצחים גם לוחמי קרייתי מקרבות נוספים. חקוק גם שמו של הלוחם יהושע חבר מגדוד 42 שנפל בקרב ברמלה במבצע דני ב-11 ביולי 1948, נקבר כאלמוני וגופתו זוהתה רק ב-2014 על ידי אנשי יחידת אית"ן.
בבית הכנסת בצריפין יש לוח הקדשה ל-12 הנופלים בקרב ושאר חללי קרייתי. מדי שנה נערכת אזכרה בד' בסיוון ליד האנדרטה ובבית הקברות נחלת יצחק שם הם קבורים ביחד בחלקה הצבאית.
לאחר השלמת פינוי מחנה צריפין, במקום בו נמצאת האנדרטה תוקם שכונת מגורים. יש הבטחה שהאנדרטה תשולב בשכונה באופן מכובד ותהיה נגישה לכולם.
ווקיגן

שם

בהתחלה היה המקום נקרא "מבצר קטן" (Rivière du Vieux Fort) בצרפתית. האזור הנוכחי של ווקיגן הוכר כ'וואקייגה' על המפה של תומאס הטצ'ין משנת 1778. לאחר מכן השם 'ווקיגנס' שהפך ל'ווקיגן'  נוצר על ידי ג'ון ה. קינזי וסולומון ג'ונו, השם אומץ בשנת 1849.

גאוגרפיה ודמוגרפיה

ווקיגן נמצאת על חוף ימת מישיגן ורחוקה כ-13 ק"מ מגבול מדינת ויסקונסין ו-64 ק"מ מהעיר שיקגו. העיר נמצאת 204 מטרים מעל גובה פני הים. על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 2010, שטחה הכולל של העיר הוא 61.8 קמ"ר אשר מתוכם 61.3 קמ"ר הם יבשה ו-0.54 קמ"ר מים.
נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 2010, בעיר מתגוררים 89,078 תושבים אשר מתוכם 46.6% לבנים, 19.2% שחורים או אפרו-אמריקאים, 4.3% אסיאתים, 1.2% אינדיאנים, 24.6% מגזע אחר ו-4.1% משני גזעים או יותר. על פי המפקד משנת 2000, היו בעיר 87,901 תושבים, 27,787 משקי בית, ו-19,450 משפחות. צפיפות האוכלוסייה הייתה 1,475.0 נפש לקמ"ר. בעיר היו 29,243 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 490.7 דירות לקמ"ר.