google/wiki40b huggingface dataset:
הרטבה

הרטבה היא היכולת של נוזל לשמור על מגע עם משטח מוצק. יכול זו נוצרת מאינטראקציות מולקולאריות, בזמן המגע בין השניים. מידת ההרטבה נקבעת על ידי מאזן הכוחות בין כוחות האדהזיה לבין כוחות הקוהזיה. הרטבה נוגעת לשלושת מצבי הצבירה של חומרים: גז, נוזל ומוצק. תופעת ההרטבה היא נושא מרכזי במחקרים בתחום הננוטכנולוגיה וננו-מדע עקב הופעתם של ננו-חומרים רבים בשני העשורים האחרונים (למשל גרפן 
ננו-צינורית פחמן). הרטבה משחקת תפקיד חשוב מאוד בהתלכדות בין שני חומרים. הרטבה יחד עם כוחות פני השטח אחראית על מספר תופעות ביניהן אפקט הנימיות. צורתה של טיפה נוזלית היא כצורתה של ספרה קטומה או כיפה, ללא קשר למידת ההרטבה.

משטחים בעלי אנרגיה גבוהה לעומת משטחים בעלי אנרגיה נמוכה

ישנם שני סוגים עיקריים של משטחים איתם יכולים נוזלים לבוא במגע.
באופן מסורתי משטחים מוצקים חולקו לשני סוגים, אלו בעלי אנרגיה גבוהה ואלו בעלי
אנרגיה נמוכה. האנרגיה היחסית של מוצקים נקבעת לפי התכונות הטבעיות של המוצק עצמו.
מוצקים כגון מתכות, זכוכית וחומרים קרמים ידועים כחומרים חזקים מכיוון שהקשרים
המולקולרים (קשרים קוולנטיים, יונים או מתכתיים) חזקים מאוד. על מנת לפרק קשרים
אלו ולשבור את החומר יש צורך להשקיע כמות אנרגיה גדולה ועל כן מוצקים אלו נקראים "בעלי
אנרגיה גבוהה". רוב הנוזלים מגיעים להרטבה מלאה כאשר הם באים במגע עם משטחים
בעלי אנרגיה גבוה.
הסוג השני של מוצקים הוא קריסטלים חלשים (למשל הידרוקרבון), במוצקים אלו הקשרים בין המולקולות הם קשרים פיזיים (קשרי ואן דר ואלס, קשר מימני) חלשים יותר. מכיוון שהקשרים המרכיבים את המוצקים האלו חלשים יחסית, יש צורך במעט
אנרגיה על מנת לשבור אותם ועל כן הם נקראים "בעלי אנרגיה נמוכה". כאשר נוזלים באים במגע עם משטחים מסוג זה הם יכולים להגיע להרטבה חלקית או מלאה, תלוי בסוג הנוזל 
.

משטחים אידיאלים

משטח אידיאלי הוא משטח שטוח, קשיח, חלק, הומוגני ואשר עבור זווית המגע שלו אין אפקט חשל. העובדה שאפקט החשל עבור זווית המגע אינו מתקיים משמעו שזוויות המגע המתקדמת
והנסוגה שוות. במילים אחרות, ישנה זווית מגע יציבה תרמו דינמית אחת. כאשר מניחים טיפת נוזל על משטח אידיאלי, נוצרת זווית הרטבה כמתואר
באיור 1. בנוסף, על משטח אידיאלי הטיפה תחזור לצורתה המקורית אם תופרע על ידי גורם
חיצוני . מצב זה קורה רק במשטחים אידיאלים, כלומר במקרים בהם הממשקים בין שלושת
הפאזות קבועים ובשיווי משקל.

קשר יאנג - פישוט למישור גאומטרי

אם נחליף את פאזה  במשטח קשיח, כמתואר באיור5, אז β = π, מכאן נובע שהמשוואה השנייה של רכיבי הכוחות מצטמצמת למשוואת יאנג
משוואה זו מקשרת בין מתח הפנים של שלושת הפאזות: מוצק, נוזל וגז. מתוך משוואה זו ניתן לחזות את
זווית המגע של טיפת נוזל על משטח קשיח מתוך הידע שלנו על האנרגיה המשטחית של שלושת
הפאזות המעורבות. כמו כן משוואה זו תקפה גם כאשר הפאזה הגזית מוחלפת בפאזה נוזלית
אחרת אשר באה במגע עם טיפת הנוזל.
קתרין הייגל

ביוגרפיה

הייגל נולדה בוושינגטון הבירה. אביה, פול הייגל, מנהל פיננסי ואמה, ננסי (לבית אנגלהרדט), אמרגנית. קטרין היא הצעירה מתוך ארבעה אחים, מתוכם אחותה מג היא מאומצת. התגוררה בווירג'יניה ובדנוור לפני שהמשפחה השתקעה בקונטיקט. שם, עברו לבית חווה גדול בסגנון ויקטוריאני עתיק באזור האמיד של העיר כנען החדשה. במקום זה בילתה את רוב ילדותה.
ב-1986 אחיה הגדול ג'ייסון מת מפצעיו שנגרמו כתוצאה מתאונת דרכים. אחרי שהרופא החליט שמוחו נפגע, איבריו נתרמו בהסכמת המשפחה. כתוצאה מכך, הייגל תומכת נלהבת של תרומת איברים. בעקבות מותו המצער, שני הוריה של הייגל המירו את זרמי הנצרות הקודמים שלהם לכנסייה המורמונית, ועל פי אמונה זו גדלה גם היא.
ב-23 בדצמבר 2007 נישאה הייגל לזמר ג'וש קלי ביוטה. הזוג מתגורר בלוס אנג'לס, קליפורניה. בספטמבר 2009 אימצו בני הזוג תינוקת קוריאנית בת 10 חודשים. באפריל 2012 הם אימצו בת נוספת. בתחילת 2017 נולד בנם הביולוגי הראשון של הזוג- ג'ושוע.

קריירת דוגמנות

כשהייתה הייגל בת תשע, דודתה ביקרה את המשפחה והחליטה לצלם כמה תמונות של הייגל. לאחר שחזרה לביתה בניו יורק, דודתה שלחה את התמונות לכמה סוכנויות דוגמנות בהסכמת הוריה. כעבור כמה שבועות נרשמה הייגל בסוכנות דוגמנות. כמעט מיד נבחרה לדגמן במגזין פרסום. הפרסומת הראשונה שהייתה לה בטלוויזיה הייתה לדגני הבוקר צ'יריוס.

קריירת משחק

קריירת המשחק שלה התחילה כאשר הייתה בת 13, בשנת 1992 שיחקה בסרט "הלילה הזה" לצידן של ג'ולייט לואיס ואלייזה דושקו. ב-1994 שיחקה בפעם הראשונה בתפקיד ראשי בקומדיה "אבי הוא הגיבור".
במהלך תקופה זו הייגל עוד למדה בתיכון ושילבה את הקולנוע והדוגמנות יחד עם לימודיה .
ב-1995, שיחקה הייגל בסרט מצור 2 כאחייניתו של סטיבן סיגל.
ב-1996, התגרשו הוריה של הייגל, ואמה חלתה בסרטן. בנוסף, היא שיחקה בסרט Wish Upon A Star  באותה שנה. ב-1997, לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון, עברה הייגל עם אמה ללוס אנג'לס, ואמה הפכה למנהלת האישית שלה.
ב-1998, שיחקה הייגל במחזה של ויליאם שייקספיר, "הסערה".
ב-1999, היא הצטרפה לצוות השחקנים הראשי של תוכנית הטלוויזיה רוזוול, בה היא גילמה את החייזרית איזבל אוואנס.
ב-2005 נבחרה הייגל לתפקיד ד"ר איזבל (איזי) סטיבנס, בסדרה האנטומיה של גריי. על תפקידה זכתה בפרס האמי, והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב.
ב-2007 שיחקה הייגל בסרט שובר הקופות "הדייט שתקע אותי", בתפקיד ראשי וביסס את מעמדה כשחקנית נחשבת.
ב-2008, יצאה הקומדיה הרומנטית בכיכובה, "27 שמלות", לצדו של ג'יימס מרסדן. הסרט היה לשובר קופות.
בקיץ 2009 יצאה לבתי הקולנוע קומדיה רומנטית חדשה בכיכובה של הייגל - "האמת המכוערת", בה היא משחקת לצדו של ג'ררד באטלר. גם סרט זה הפך לשובר קופות.
בקיץ 2010 יצאה לבתי הקולנוע קומדיה חדשה בכיכובה של הייגל - "קילרים". באותה שנה שיחקה בדרמה הקומית "חיים כמו שמכירים" לצד ג'וש דוהאמל.
ב-2014 דיבבה את דמותה של אנדי בסרט האנימציה "שודדי הפיצוחים" וב-2017 שבה לדבב אותה בסרט "שודדי הפיצוחים 2: טבעי להשתגע". באותה שנה שיחקה בסרט המתח "בלתי נשכחת" בתפקיד ראשי. בנוסף, שיחקה תפקיד ראשי בתור סיידי אליס בסדרת הדרמה ״ספק סביר״ שבוטלה באותה השנה.
47 בטוקאן

היסטוריה

הצביר התגלה על ידי ניקולא לואי דה לאקאי בשנת 1751 ותואר על ידו כערפילית. למעשה הוא זוהה עוד לפני כן ככוכב וקיבל בשנת 1603 את ציון באייר "ξ בטוקאן". האסטרונום הסקוטי ג'יימס דנלופ זיהה בשנת 1826 שמדובר בצביר כדורי וכלל אותו בקטלוג של גרמי שמיים עמוקים שפורסם על ידו ב-1828. למרות זאת ואף על־פי שגם ג'ון הרשל זיהה את הצביר בשנת 1834, קיבל הצביר את הציון "47 בטוקאן" בקטלוג בכוכבים "אורנומטריה ארגנטינה" שפורסם בשנת 1874 על ידי בנג'מין גולד וכינוי זה הוא המקובל כיום (לצד NGC 104). ציון זהו אחד משני הציונים היחידים (השני הוא 82 בארידנוס) ששרדו מהקטלוג וסופחו לציוני פלמסטיד.

תצפית

הצביר נמצא בקצה הדרומי של קבוצת טוקאן, מעט מערבית לענן מגלן הקטן. בשל מיקומו הדרומי לא ניתן לראותו כלל מאירופה או מהמזרח התיכון. ללא ציוד עזר נראה הצביר כמו כוכב חלש, אך די במשקפת כדי להבחין שמדובר בגרם שמים עגול עם בהירות גדולה יותר במרכז מאשר בהקף. טלסקופ חובבים איכותי מאפשר להבחין בכוכבי הצביר, שהבהירים שבהם מדרגת בהירות 14.

מאפייני הצביר

קוטרו של 47 בטוקאן הוא כ-120 שנות אור ומרחקו ממערכת השמש כ-13,400 שנות אור, כך שגודלו הזוויתי הוא כ-31 דקות קשת - כגודלו הזוויתי של הירח המלא. הצביר מכיל כמיליון כוכבים, מסתו הכוללת היא כמיליון מאסות שמש ועוצמת הארתו הכוללת גדולה פי 360,000 משל השמש. הספקטרום הכולל של אור הצביר מתאים לסוג ספקטרלי G4. גילו מוערך למעלה מ-10 מיליארד שנים.
תצפיות שנערכו בצביר גילו 22 פולסארים בעלי זמן מחזור של 1-10 מילישניות - קצר בהרבה מזמן המחזור של רוב הפולסארים. כמו כן התגלו במרכז הצביר 21 כוכבים כחולים מתעכבים - כוכבים מאסיבים וחמים שגילם אינו תואם את גילם של שאר כוכבי הצביר, שכן כוכבים בעלי מאסה גדולה אינם חיים מיליארדי שנים, כגילו של הצביר. ההסבר המקובל לשתי התופעות הוא שבמרכז הצפוף של הצביר, שם המרחק הממוצע בין כוכבים סמוכים עשוי להיות כעשירית שנת אור בלבד, מתרחשות התנגשויות של כוכבים קטנים יותר. התנגשויות אלו עשויות ליצור כוכבים מאסיבים וחמים יותר מהכוכבים המקוריים וכן להביא לקריסה של מערכת זוגית לכוכב יחיד שמתוך שימור תנע זוויתי יסתובב סביב עצמו במהירות גבוהה במיוחד, ולאחר שיסיים את חייו, יהפוך לכוכב נייטרונים המסתובב סביב עצמו במחזוריות של אלפיות השנייה.
ויליאם הארווי

חייו

הארווי נולד בפוקסטון שבאנגליה, אביו היה סוחר. הוא למד באוניברסיטת קיימברידג', ולאחר מכן המשיך את לימודיו באוניברסיטת פדובה. היה תלמידו המצטיין של פרופ' ג'ירולמו פבריציו איש אקווהפנדנטה. בעת שהותו בפדובה נחשף לתאוריות המדעיות של גלילאו, ופיתח גישה מדעית למחקר. לפי גישה זו יש לפקפק בכל הנחה עד שנמצאו הוכחות לנכונותה, ולחפש את הסיבה והתוצאה של הדברים. גישה זו לא הייתה נהוגה תמיד עד לזמנו של הארווי, בנוגע למחקר רפואי. 
הישגו הגדול של הארווי הייתה תרומתו הגדולה להבנת מחזור הדם. עד לזמנו של הארווי היה נהוג לחשוב שהכבד הוא האיבר שמרכז את הדם, ובחלק ממחזור הדם זורם אוויר. כמו כן המדענים חשבו שבעורקיו של האדם זורמים ארבעה נוזלים, דם-אומץ, מרה צהובה- כעס, מרה שחורה- דיכאון ומרה לבנה- קור רוח. הם האמינו שכל חולי שהוא נגרם מסיבה אחת- אין מאזן בין כל הנוזלים וכמרפא לחולי היו מוציאים לחולה כמות מסוימת של דם. הארווי ביסס את ההבנה שבמחזור הדם זורם רק דם, שהזרימה נעשית בעורקים ובורידים, כאשר הלב הוא האיבר השרירי המניע את מחזור הדם. בנוסף הוא קבע את כיוון הזרימה של מחזור הדם. מחקריו של הארווי נערכו על בעלי חיים.
הוא פרסם את מסקנותיו בספר Exercitatio anatomica de motu cordis et sanguinis in animalibus.
הארווי לא גילה את קיומם של הנימים, המקשרים בין העורקים והוורידים, ואי לכך התאוריה שלו הייתה מעט חסרה, עד להשלמתה בשנת 1661 על ידי מרצ'לו מלפיג'י שגילה את קיומם של הנימים.
להארווי הייתה תרומה חשובה נוספת למדע הרפואה, בתחום האמבריולוגיה (התפתחות העובר). הוא העלה לראשונה באחד מספריו את הרעיון כי האדם אינו נוצר בשלמותו בתור עובר ומוסיף לגדול לאורך ההיריון, אלא כי האיברים בגוף האדם מתפתחים בהדרגה לאורך תקופת ההיריון.
פיליפ דה ויטרי

חייו

הפרטים על ראשית חייו מעטים. מקורות מסוימים מימי הביניים גורסים שדה ויטרי נולד במחוז שמפאן. מחקר מאוחר יותר מצביע על האפשרות שמוצאו בוויטרי-אן-אטרואה סמוך לאראס . בהתחשב בהתייחסות התדירה אליו במסמכים כ"מגיסטר", סביר להניח שלמד באוניברסיטת פריז. בהמשך התבלט בחצרותיהם של שארל הרביעי, פיליפ השישי וז'אן השני, בתפקידי מזכיר ויועץ; כמו כן החזיק, אולי הודות לקשריו עם בני בורבון, בכמה משרות כמורה, ביניהן קלרמון, בובה ופריז, וכן שירת זמן מה בפמליית מתנגדי האפיפיור באביניון, החל בקלמנט השישי. נוסף לכל אלה, היה דיפלומט וחייל, וידוע שהשתתף במצור על אגיון (Aiguillon) ב-1346. בשנת 1351 התמנה לבישופ של מו, מזרחית לפריז. כמי שהיה בן בית בכל החוגים הנחשבים ביותר בתחומי הפוליטיקה, האמנות והכנסייה, התוודע אל מאורות רבים מבני התקופה, ביניהם פטררקה והמתמטיקאי, פילוסוף ותאורטיקאי מוזיקה ניקול אורסמה. דה ויטרי מת בפריז ב-9 ביוני 1361.
פרסומו העיקרי של ויטרי בתולדות המוזיקה בא לו מכתיבת ה"ארס נובה" (1322), מסה על מוזיקה, שנתנה את שמה למוזיקה של התקופה כולה. אף כי בתקופה האחרונה הוטל ספק הן בזהותו כמחבר המסה והן בעצם קיומה של מסה כזאת מלכתחילה, קומץ מיצירותיו המוזיקליות שרד והוא מעיד על חידושי התיווי שלו, בעיקר המדוד והריתמי, שנרשמו לזכותו כעבור מאה שנים מייסודם. חשיבות מיוחדת נודעה לאותם חידושים שהופיעו במוטטים של ה"רומן דה פובל" המיוחסים לו סגנונית וסללו את הדרך לכתיבת המוזיקה החופשית והמורכבת של מאה שנים הבאות, שהגיעה לשיאה ב"ארס סובטיליור". מבחינות מסוימות, השיטה ה"מודרנית" של תיווי ריתמי החלה בארס נובה, שבמהלכה השתחררה המוזיקה מן הרעיון הקודם של מודוסים ריתמיים, תבניות שחזרו על עצמן ללא רישום אינדיבידואלי בתווים. גם מבשרי התיווי של המקצבים המודרניים מקורם בארס נובה.
הסברה היא, שוויטרי כתב שאנסונים ומוטטים, אך רק מוטטים ספורים שלו שרדו עד ימינו. כל אחד מן המוטטים מרשים בייחודו, נאמן לרעיון מבני יחיד במינו. לוויטרי מייחסים גם את פיתוח מושג האזוריתמוס (קו מלודי המכיל תבניות חוזרות של מקצבים וגבהי-צליל, אבל התבניות לא בהכרח חופפות זו לזו - לדוגמה, קו של שלושים צלילים עוקבים עשוי להכיל חמש חזרות על מלודיה בת שישה צלילים, ושש חזרות של מקצב בן חמישה צלילים).
חמישה מן המוטטים בשלושה קולות של ויטרי שרדו ברומן דה פובל; עוד תשעה אפשר למצוא ב"קודקס איבראה".
מקובל לראות בוויטרי את גדול המוזיקאים של ימיו ואפילו פטררקה כתב דברי שבח והוקרה לשמו: "... הוא הפילוסוף ושוחר האמת הגדול בדורנו."
לי קלהון

ביוגרפיה

קלהון נולד וגדל בלורל מיסיסיפי. הוא למד באוניברסיטת מרכז צפון קרולינה. הוא זכה פעמיים ברציפות, באליפות NCAA, בשנים 1956 ו-1957 בריצת 120 יארד משוכות ו-3 פעמים באליפות האיחוד אתלטים חובבים (AAU) בשנים 1956 ו-1959 בריצת 110 מטר משוכות ובשנת 1957 בריצת 120 יארד משוכות.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה קלהון במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בשיא אולימפי חדש של 13.70 שניות, לפני ג'ק דייוויס (13.73 שניות) וג'ואל שנקל (14.25 שניות) שניהם מארצות הברית.
בשנת 1958 הושעה קלהון מתחרויות ספורט לאחר שהשתתף בשעשועון טלוויזיה "חתן וכלה" וקיבל מתנות.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בשיקגו, אילינוי בשנת 1959 זכה קלהון במדליית כסף בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.7 שניות, אחרי בן ארצו הייס ג'ונס (13.6 שניות). תוצאות אלו נקבעו בסיוע רוח גבית.

שיאן עולם

בתחרות שנערכה בברן, שווייץ ב-21 באוגוסט 1960 השווה קלהון בריצת 110 מטר משוכות את שיא העולם כשרץ בתוצאה של 13.2 שניות. שבועיים לאחר מכן, באולימפיאדת רומא (1960) הוא זכה במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.98 שניות, מאית השנייה לפני וילי מיי (13.99 שניות) והייס ג'ונס (14.17 שניות), שניהם מארצות הברית ובכך הגן על תוארו. 
לאחר פרישתו מספורט תחרותי שימש קלהון כמאמן אתלטיקה באוניברסיטת גרמבלינג סטייט, אחר כך באוניברסיטת ייל ולבסוף באוניברסיטת מערב אילינוי. בשנת 1976 שימש כעוזר מאמן בנבחרת ארצות הברית לאולימפיאדת מונטריאול (1976).
בשנת 1989 נפטר קלהון בארי, פנסילבניה בגיל 56.
אשראם

בהודו העתיקה אשראם (בסנסקריט: आश्रम) היה משכן לתלמידים חכמים שחיו בהרמוניה ובשלווה בתוך הטבע. כיום, המושג מתאר לעיתים קהילה מוכוונת להתפתחות רוחנית של חבריה שלעיתים קרובות עומד בראשה מנהיג רוחני או מורה רוחני שהוא הדוגמה המרכזית לתהליכי הלמידה במקום.
באופן מסורתי, אשראמים ממוקמים באזורים מבודדים כגון יערות או הרים מוקפים בטבע המעודדים לימוד רוחני ומדיטציה. דיירי האשראם מבצעים תרגולים רוחניים ופיזיים, דוגמת תרגולי יוגה. יש להבחין בין אשראם במזרח לאשראם במערב, כאשר הצורה והמבנה במערב שונה מהצורה והמבנה במזרח, במעבר ממדינה למדינה.
חוק הזכות לעבודה בישיבה

חוק הזכות לעבודה בישיבה, התשס"ז-2007, (המכונה גם "חוק הקופאיות") הוא חוק ישראלי, הקובע כי על מעסיק להעמיד לרשות עובדו מקום ישיבה.
הצעת חוק פרטית ברוח זו הוגשה לראשונה בכנסת השש עשרה על ידי חברי הכנסת עמיר פרץ ואילנה כהן. ההצעה הוגשה בשנית בכנסת השבע עשרה על ידי חברי הכנסת שלי יחימוביץ', גדעון סער, מרינה סולודקין וזבולון אורלב, ואושרה בשנת 2007. במצב שקדם לחוק נהגו אחדות מרשתות השיווק וחנויות אחרות, שלא לאפשר לעובדיהן, ובמיוחד לקופאיות, ישיבה במהלך העבודה, ואלו נאלצו לעשות מלאכתן בעמידה, דבר שנטען כי הוא מזיק בריאותית ומשפיל.
החוק קובע "מעביד יעמיד לרשות עובד במקום העבודה מושב לעבודה ולא ימנע מעובד ישיבה במהלך העבודה, אלא אם כן הוכיח המעביד שביצועה הרגיל של העבודה אינו מאפשר ישיבה". כן מחייב החוק את המעביד להעמיד לרשות העובדים במקום העבודה כיסאות או ספסלים מתאימים, בעלי משענת גב, במספר מספיק ובמצב תקין, לישיבה בעת הפסקה בעבודה. הוראות החוק חלות גם על מעסיק בפועל של עובדים של קבלן כוח אדם.
בית הדין לעבודה הוסמך בחוק לתת צווי מניעה או צווי עשה לתיקון הפרה של הוראות החוק, וכן לפסוק פיצויים נגד מעבידים המפירים את החוק. על הפרת הוראות החוק ניתן להגיש גם תובענה ייצוגית, בשם קבוצת עובדים שנפגעו, כשם שאפשר להגישה בגין הפרת חוק שכר מינימום או הפרת חוק העסקת עובדים על ידי קבלני כוח אדם, אך מאידך, על פי חוק תובענות ייצוגיות, תביעה כזו אינה יכולה להיות מוגשת על ידי עובד שחל עליו הסכם קיבוצי ומעבידו הוא צד להסכם. עם זאת פסק בית הדין לעבודה כי על אף שלארגון עובדים ניתן הכוח להגיש תביעה בגין הפרת החוק, לא ניתן לראות בהפרת החוק משום סכסוך קיבוצי, שכן הדגש ביישוב סכסוכים קיבוציים הוא על דיון מהיר, ואילו תביעה על פי חוק זה דורשת בירור מקיף של ראיות עובדתיות.
לאחר אישור החוק החלו קבוצות מאורגנות של פעילים חברתיים וחברי הכנסת לסייר ברשתות השיווק כדי לאתר מעסיקים אשר מונעים מעובדיהם לשבת במהלך עבודתם. ברוב בתי העסק שנבדקו לא יושם החוק. כמו כן, משך זמן רב לאחר חקיקת החוק, לא סופק מקום ישיבה לסדרנים במליאת הכנסת. הסתדרות העובדים הכללית הגישה בקשת צד בסכסוך קיבוצי נגד 61 מקומות עבודה בטענה שהפרו את החוק. במהלך הזמן שחלף מאז הגשת הבקשה הצד ועד לדיון בה, הגיעה ההסתדרות להסכמי פשרה עם חלק מן המשיבים, ובית הדין נתן תוקף של פסק דין להסכמים אלה. ההליכים נגד משיבים אחרים נמחקו לבקשת ההסתדרות, ונותרו 21 משיבים. הבקשה בעניין המשיבים שנותרו נדחתה בנימוק שאינה מתאימה לדיון בהליך של סכסוך קיבוצי. ההסתדרות ערערה על ההחלטה לבית הדין הארצי לעבודה.
בית הדין הארצי לעבודה דן לראשונה ובאופן יסודי ומקיף בהוראות החוק בפסק דין שניתן בע"ע 33680-08-10, דיזנגוף קלאב בע"מ, מועדון שייפ דיזנגוף - יעקב זואילי; ביום 16.11.11. באותו המקרה נפסקו לעובד שהוראות החוק הופרו כנגדו במשך כחודשיים וחצי, "פיצויים לדוגמה" בשיעור 50,000 ש"ח, ונקבע כי אלו פיצויים עונשיים אשר נועדו לחנך ולהרתיע מעבידים מפני הפרת הוראות החוק.
הרקע להצעת החוק, הקמפיין הציבורי שקדם להצעה, תהליך החקיקה ופעילות האכיפה מתוארים באריכות באחד מפרקי הספר "אנחנו" שכתבה יחימוביץ'.
נורטון שוורץ

קורות חיים

שוורץ סיים את לימודיו באקדמיה של חיל האוויר האמריקני בשנת 1973. הוא בוגר המכללה הלאומית למלחמה (National War College) והשלים לימודים מתקדמים במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. 
שימש מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים בפיקוד האוקיינוס השקט, סגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים, מפקד פיקוד אלסקה ומפקד חיל האוויר ה-11 של ארצות הברית. 
שוורץ הוא טייס תובלה בהכשרתו ולזכותו למעלה מ-4,400 שעות טיסה בעיקר במטוסי הרקולס בתצורות שונות ובמסוקי תובלה כבדים. 
בשנת 1975 שימש כאיש צוות מטוס בעת פינוי סייגון בסיומה של מלחמת וייטנאם. בשנת 1991 שרת כראש המטה של כוח משימה למבצעים מיוחדים בצפון עיראק במסגרת מלחמת המפרץ. בשנת 1997 עמד בראש כוח משימה לפינוי שקט של אזרחי ארצות הברית מקמבודיה. בין השנים 2008-2005 הוא שירת כמפקד פיקוד התובלה של ארצות הברית. באוגוסט 2008 מונה לראש מטה חיל האוויר וכעבור ארבע שנים פינה את מקומו לגנרל מרק ולש. 
שוורץ היה לראש המטה הראשון של חיל האוויר האמריקני שאיננו טייס קרבי בהכשרתו, ויש הטוענים כי הייתה זו אחת הסיבות לבחירתו לתפקיד בידי מזכיר ההגנה האמריקני רוברט גייטס.]
בתפקידו כראש מטה חיל האוויר היה בעל הדרגה הצבאית הבכירה ביותר בזרוע האווירית של המטות המשולבים של צבא ארצות הברית האחראית לארגון, אימון וציוד כ-700,000 חיילים בשרות פעיל, מילואים, ומשמר לאומי, המשרתים בתחומי ארצות הברית ובבסיסיה במדינות זרות. כחבר במטות המשולבים, לצד ראשי המטות האחרים, שימש כיועץ צבאי למזכיר ההגנה של ארצות הברית, למועצה לביטחון לאומי ולנשיא.
בשנת 2004 הוענק לגנרל שוורץ עיטור של המרכזים הקהילתיים היהודיים בצפון אמריקה על מנהיגות צבאית. בעת שקיבל את העיטור אמר שוורץ כי הוא "גאה להיות מזוהה כיהודי וכמנהיג צבאי אמריקני".
יוסף קסטל

שירותו הצבאי

במלחמת השחרור לחם קסטל בשורות "ההגנה" ובצה"ל כמפקד כיתה. בהמשך עבר קורס קצינים ושימש כמדריך מחלקת צוערים בבה"ד 1. ב-1958 עבר לחטיבת גולני ושימש כמפקד פלוגה ומפקד סיירת גולני בשנים 1959 עד 1961. קסטל פיקד על כוח חסימה מן הסיירת במבצע חרגול. על פועלו במבצע הוענק לו צל"ש אלוף מאת אלוף פיקוד הצפון, מאיר זורע, על גילוי יוזמה והחלטה מהירה נוכח פני האויב תוך כדי הקרב על מוצבי תאופיק התחתונה. בשנים 1961-1962 פיקד על סיירת מטכ"ל. בהמשך פיקד על בית הספר למ"כים (גדוד 906) בשבטה. במלחמת ששת הימים לחם קסטל בחזית הדרום כמפקד גדוד מילואים 76 של חטיבה 99 מאוגדת אריאל שרון, הוא השתתף בכיבוש אום כתף ואל עריש. בהמשך פיקד על בית הספר לקצינים ועל חטיבת כרמלי. במלחמת יום הכיפורים לחם כמפקד כוח משימתי ברמת הגולן. ב-1974 מונה למפקד בית הספר לחי"ר (בה"ד 3) וב-1975 יצא לשליחות כנספח צה"ל בחמש מדינות בדרום אמריקה. ב-1977 מונה למושל רצועת עזה. בתפקידו האחרון בצה"ל, בדרגת תא"ל, שימש כמזכיר הנספחים הצבאיים בישראל אשר ייצגו 22 מדינות ברחבי עולם.

מחקר היסטורי

בשנים 2003-2006 הכין קסטל מחקר מקיף בנושא שורשי משפחת קסטל הענפה, משנת 1293 בספרד, דרך גירוש ספרד ועד לימינו אלה, בהם שלושה דורות של המשפחה מתגוררים בנוה מונוסון. איתר את שורשי משפחת קסטל בקסטיליה, ספרד, בעזה, בעבר הירדן (לאחר חתימת הסכם השלום עם ממלכת ירדן) ליד קבר אהרון הכהן ובחברון. המחקר פורסם כספר בשם "שבט קסטל לדורותיו" בשנת 2006.
קסטל אירגן כנסים רבי-משתתפים של שבט קסטל בשנים 1981, 1991 ו-2006. בכנס בשנת 1991, היה אורח הכבוד יצחק נבון, הנשיא החמישי של מדינת ישראל. 
בשנת 1996 ניטעה חורשה על-שם שבט קסטל באחד מיערות הקרן הקיימת ובה כ-1,000 עצים. 
קסטל זכה לתעודת הוקרה מיוחדת והנפקת בול ייצוגי מטעם קהילת נוה מונוסון על פועלו הביטחוני והציבורי בערב שירי לוחמים, 2006 שהונחה על ידי עמוס אטינגר.

פרטיים אישיים

נולד ב-1926 לאליעזר ואוג'יני קסטל. נישא לברכה ולזוג שני בנים ושתי בנות. נפטר ב-2015.
ראזה ג'אפרי

ביוגרפיה

ג'אפרי נולד בליברפול לאב הודי מאגרה (הודו) ולאם אנגלייה מליברפול. הוא גדל בלונדון והתחנך ב"דאלוויץ' קולג'", שבו למד גם חברו לסדרה "ספוקס" רופרט פנרי-ג'ונס. הוא למד ספרות אנגלית ודרמה באוניברסיטת מנצ'סטר, ולמד משחק בבית הספר למשחק בריסטול אולד ויק.
אחרי סיום לימודיו באוניברסיטה רצה להיות טייס והתכוון להתגייס לחיל האוויר המלכותי. בתקופת לימודיו הופיע במספר הצגות בפסטיבל תיאטרון השוליים של אדינבורו ובפסטיבל שייקספיר בפנדליי, בהם "הנרי השמיני" ו"קומדיה של טעויות". בשנתו האחרונה באוניברסיטה הוא עבד עם הבמאי גרגורי דוראן, ולדבריו ממנו הושפע להרשם לבית הספר למשחק "בריסטול אולד ויק" ולפנות לקריירה מקצועית של שחקן. עוד בתקופת שהותו במנצ'סטר הוא היה סולן בלהקת ג'אז-פאנק (Funk).
אחרי סיום לימודיו באולד ויק הופיע ג'אפרי הרבה על במות התיאטרון. הוא שיחק ברומיאו ויוליה, סיראנו דה ברז'ראק, "East Is East", וכן ב- 14 Songs 2 Weddings and A Funeral.
הפריצה שלו הייתה בשנת 2001 כשקיבל את תפקיד סקיי במחזמר מאמה מיה! בתיאטרון הנסיך אדוארד שבלונדון בבימויה של פילידה לויד. בהמשך הופיע בהפקה של אנדרו לויד ובר "Bombay Dreams" בתיאטרון אפולו. הוא קיבל ביקורות מהללות על משחקו.
אחר כך הופיע בסדרת הטלוויזיה "M.I.T.: Murder Investigation Team" של רשת ITV, במותחן "Dirty War" ובסדרת הדרמה "החיים הם לא רק הא הא" של ה-"BBC". ב-2005 החל להשתתף בסדרה "ספוקס" בתפקיד זאפר יוניס. באותה תקופה המשיך להופיע בתיאטרון וגילם את אורסינו במחזה "הלילה ה-12" בתיאטרון אלברי שבלונדון, ולוהק לסרטו של דייוויד קרוננברג "סימנים של כבוד".
ב-2007 עזב את "ספוקס" והחל להופיע בסדרת הטלוויזיה "מאהבות". עוד כיכב לצידו של שון בין בסרט הטלוויזיה "Sharpe's Peril" והשתתף בסרט הקולנוע "Infinite Justice", תפקיד שעליו זכה בפרס שחקן המשנה הטוב ביותר ב"קארה פילם פסטיבל" (פסטיבל קולנוע בינלאומי בקאראצ'י).
ב-2010 הופיע ב"סקס והעיר הגדולה 2" סרט ההמשך של סקס והעיר הגדולה. עוד הופיע בסרטים "צוות", "הארי בראון" ובקומדיה "Accidental Farmer".
ב-2011 השתתף בסדרת הטלוויזיה על גיבורי על "The Cape" בתפקיד הנבל קיין, ובסדרת הטלוויזיה "Smash" של NBC.

חיים אישיים

ב-2007, זמן קצר אחרי שעזב את הסדרה "ספוקס" התחתן עם שותפתו לסדרה מירנדה רייסון. הם נפרדו בנובמבר 2009. ב-2012 החל ג'אפרי לצאת עם השחקנית לארה פולבר והשניים התחתנו ב-27 בדצמבר 2014.
לואיזה מנאפולי וסיציליה

ביוגרפיה

לואיזה נולדה ב-27 ביולי 1773 בנאפולי, לפרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה קרולינה מאוסטריה, בתם של פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה תרזה. ב-15 באוגוסט 1790 התחתנה לואיזה עם בן דודה פרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה, בנם של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה לואיסה, נסיכת ספרד, וב-19 בספטמבר באותה שנה מומשו הנישואים בווינה. ממנו היו לה 5 ילדים.
בשנת 1792 במהלך המהפכה הצרפתית, הכיר פרדיננד באופן רשמי ברפובליקה הצרפתית הראשונה, ובכך היה לבית המלוכה הראשון שהכיר בה. משהחלו מלחמות המהפכה הצרפתית, שוכנע פרדיננד על ידי שליטי בריטניה ורוסיה להצטרף לקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה, ואכן, פרדיננד כרת עימם ברית, אך נתן רק תמיכה פסיבית ועשה זאת ללא שום התלהבות. כעבור שנה משראה פרדיננד את הניצחונות המהדהדים של הצרפתים, פרש מהקואליציה, וב-1 במרץ 1795 הכריז על נייטרליותה של טוסקנה במלחמה.בשנת 1799 הוקמה רפובליקה בפירנצה, ופרדיננד ולואיזה נאלצו לברוח לווינה. בשנת 1801 נחתם חוזה ארנחואס בספרד, ובו צורפו שטחי הדוכסות הגדולה של טוסקנה ודוכסות פארמה ליצירת ממלכת אטרוריה, ולאחר מכן אושר החוזה בשלום לינוויל.
ב-19 בספטמבר 1802 מתה לואיזה בעת שילדה בן, ונקברה בקריפטה הקיסרית בווינה.
יהודה גביש

חייו

גביש (במקור זנגר) נולד בחיפה, למד בבית הספר הריאלי ועזב אותו בגיל 15, על מנת להצטרף להגנה לאחר שזייף את גילו האמיתי. עבר קורס מכ"ים של הארגון וב-1945 הצטרף לבריגדה היהודית. עם תום מלחמת העולם השנייה נשאר באירופה תחת שם בדוי לצורך הברחת נשק לישראל.
במלחמת העצמאות שירת בפלמ"ח בפלוגת הג'יפים בפיקודו של ישראל כרמי שהייתה הבסיס לגדוד התשיעי בחטיבת הנגב. בשנת שירותו בחטיבה נפצע ארבע פעמים. עם תום המלחמה היה בין המתנדבים הראשונים לקורס קציני שריון שם נפגע מהתהפכות משוריין. לאחר מכן, עזב את השריון והצטרף לגולני. בשנים 1952-1953 פיקד על סיירת גולני. במהלך מבצע קדש נפצע קשה כמפקד גדוד בקרבות רפיח והמתין שעות רבות לחילוצו מהשטח.
עוד טרם החלמתו ביקש מהרמטכ"ל חיים לסקוב כי ישובץ כמפקד גדוד בגולני. האחרון סירב ומינה את גביש כמפקד הפנימייה הצבאית לפיקוד. יהודה כיהן בתפקיד כשנתיים בהן לא הפסיק לאמן את רגלו הפצועה.
כשהיה מסוגל לצעוד 40 ק"מ חזר לרמטכ"ל, הפעיל קשרים להעלאת פרופיל והפעם נענה לסקוב לבקשתו והחזיר אותו לגולני, יחידה בה פיקד ב-13 השנים הבאות.
בקרב על הכפר נוקייב, ב-1962 היה גביש מפקד גדוד 13 של גולני. 
ב-1965 נשלח גביש לקורס פו"מ בארצות הברית ובשובו קיבל פיקוד על חטיבת כרמלי, במסגרתה לחם בגזרה הצפונית במלחמת ששת הימים. ב-1968 התמנה כראש מחלקת חי"ר וצנחנים, אולם כעבור שנה נאלץ לעזוב את התפקיד עקב פגיעה בגבו וקיבל על עצמו לפקד על בה"ד 3 (בי"ס למקצועות החי"ר בזמנו).
ב-1970 נהרג בנו הטייס דורון (דוני) בעת מילוי תפקידו. גביש עשה הסבה לחיל השריון כמפקד חטיבת המילואים קרייתי (חטיבה 4).
ב-1972 התמנה כנשיא בית הדין הצבאי לערעורים ושימש בתפקיד עד 1974. בתקופת מלחמת יום הכיפורים, נקרא על ידי קצין שריון ראשי, מרדכי צפורי, לארגן מחדש את בית הספר לשריון. תפקידו האחרון בצה"ל היה ב-1976 כאשר מונה כיועץ לאלוף אברהם טמיר באגף התכנון בצה"ל.
תקופת שירותו של יהודה באפריקה אינה מוזכרת בארכיון צה"ל בשל הסודיות בה הייתה כרוכה, גם התאריכים של שירותו שם סותרים את הדיווח על שירותו בארץ. גביש היה הנספח הראשון בדרום אפריקה, הקים את המערכת הביטחונית של נשיא בופוטאצוואנה ויצר שם את התשתית למערכת היחסים הצבאית.
כגמלאי של צה"ל עסק בפעילות התנדבותית ענפה: היה חבר בהנהלת צוות, נציג ישראל בפדרציה העולמית של ותיקי המלחמה, יו"ר בית הלוחם בחיפה, מתנדב במשמר האזרחי ויו"ר המועצה הציבורית להנצחת החייל.
נפטר בגיל 81 ב-12 בפברואר 2009 לאחר שסבל ממחלה נשימתית קשה.