google/wiki40b huggingface dataset:
מל קלר

ביוגרפיה

מל קלר נולד בניו יורק שבארצות הברית. בגיל חמש החל ללמוד נגינה בכינור ובגיל 16 עבר לנגן בסקסופון והחל לנגן מוזיקת ג'אז. הוא למד באוניברסיטת ניו יורק והשלים תואר במנהל עסקים. במלחמת העולם השנייה שרת בצי האמריקאי כקצין תותחנים על משחתת. לאחר המלחמה למד עיבוד, ניצוח ונגינת קלרנית בקונסרבטוריון בפריז ושנה נוספת למד מוזיקה באיטליה. ב-1951 הגיע לביקור בישראל והחליט להשתקע בה. בתחילה ניגן בתזמורת חיפה ולאחר מכן עבר לנגן בתזמורת "קול ישראל". ב-1961 נישא להלגה, קולנוענית ופסלת. השניים אימצו בת ב-1964. ב-1967 העלה ביחד עם השחקן גדעון שמר את המופע "אהבה וג'אז" שכלל קריאת שירי אהבה על ידי שמר ונגינת קטעי ג'אז על ידי רביעיית הג'אז של מל קלר. המופע זכה להצלחה והועלה 308 פעם על הבמה.
ב-1963 הלחין את פסקול הסרט אשת הגיבור בבימויו של פיטר פריי.
קלר הלחין את אות הטלוויזיה הלימודית שהיה בשימוש בשנים 1977-1970. כמו כן עיבד את אות הפתיחה של הסדרה "Here we are". רביעיית הג'אז שלו השתתפה בפרק "Adverbs and Jazz" בסדרה ללימוד אנגלית, "More About English".
קלר שב להתגורר בניו יורק בשנת 1978. שם הופיע גם עם תזמורת משלו.
ב-1987 ניגן בסרטו של וודי אלן, "ימי הרדיו".
בשנת 1991 השתתף קלר בפסטיבל ג'אז בים האדום באילת.
בשנת 1995 לקה במחלת האלצהיימר ובשנת 1998 נפטר מדום לב בארצות הברית.
הוא הותיר אחריו את בתו ליאורה.
היכל הזיכרון הממלכתי לחללי מערכות ישראל

היסטוריה

במהלך אירועי יום הזיכרון ב-2010 הכריז שר הביטחון אהוד ברק על הקמת היכל זיכרון לאומי שיקום בכניסה הראשית אל בית הקברות הצבאי בהר הרצל בשדרות הרצל בירושלים. זאת לאחר שנגנזה התוכנית להקמת אתר זיכרון לאומי בהר איתן שאושרה במהלך שנות ה-80 על ידי ממשלתו של ראש הממשלה מנחם בגין ונגנזה סופית ב-2007 לאחר שהוצאה נגדו תביעה משפטית בגין פגיעה בנוף וביער ירושלים על ידי הארגונים הירוקים.
אבני הזיכרון שבהן חקוק שם הנופל ותאריך נפילתו, זהות בגודלן ובצמוד לכל אבן, נר זיכרון שיידלק ביום השנה של כל חלל. פני החללים יוקרנו מעל מקום הנצחתם. התוכנית הוכנה על ידי משרד האדריכלים קימל־אשכולות, בשיתוף עם קלוש־צ'צ'יק אדריכלים. תוכנית ההיכל הוכנה בין השאר בהשראת אנדרטת המלחמה של אוסטרליה שבקנברה. במסגרתה ייכנסו המבקרים מרחבת הכניסה של בית הקברות הצבאי הישר אל ההיכל שייחפר בהר, כשמעליו תשוחזר הטופוגרפיה המקורית בשילוב של אבן וצמחייה. המטרה היא שהמבנה ישתלב עם השטח הטבעי של ההר ועם חזות הקברים הסמוכים אליו. עבור מבקרים שאינם מעוניינים לעבור בהיכל הזיכרון הוקם שביל עוקף המוביל ישירות אל בית הקברות הצבאי בהר הרצל.
בנוסף ימוקמו לצידו משרדי היחידה להנצחת החייל של משרד הביטחון.
באפריל 2012 אישרה הממשלה את הקמתו של היכל הזיכרון הלאומי בעלות של 40 מיליון שקל. למרות עתירתם של ארגוני נפגעי טרור שביקשו לעכב את הקמתו בטענה שלא מוזכרים בו שמות חללי הטרור.
בתאריך 30 באפריל 2014 נערך טקס הנחת אבן הפינה במעמד נשיא המדינה שמעון פרס, ראש הממשלה בנימין נתניהו, והרמטכ"ל בני גנץ.
בחודש פברואר 2015 החלה הבנייה. ההיכל נחנך בטקס ממלכתי בתאריך ד' באייר תשע"ז - 30 באפריל 2017 בהשתתפות ראש הממשלה בנימין נתניהו, נשיא המדינה ראובן ריבלין, הרמטכ"ל גדי אייזנקוט, מפכ"ל המשטרה, ראש המוסד, ראש השב"כ ובכירי מערכת הביטחון. לאחר חנוכתו נסגר שנית ונפתח לציבור באוקטובר 2017. לאחר פתיחתו של אולם הזיכרון עברו אליו טקסי יום הזיכרון המרכזיים שנערכו ברחבת הטקסים בבית הקברות הצבאי ושאר טקסי הזיכרון הצבאיים המרכזיים.

מבנה אולם ההנצחה

אולם ההנצחה המרכזי מעוצב בצורת ״פעמון אור״ הבנוי לעומק של 18 מטרים ויכול להכיל כ-400 איש במהלך הטקסים. סביב החלל המרכזי בנוי בצורה מעגלית קיר השמות שבו ייחרת שמו של כל חלל צה"ל על לבנות זיכרון אחידות. לצד הלבנה יידלק נר זיכרון באופן אוטומטי ביום השנה למותו של החלל יחד עם עמדות מידע על כל החללים במערכות ישראל. כמו כן יכלול העיצוב אלמנט של אש תמיד ואתר להנחת זרים וכלפי חוץ יראה ההיכל כצורת לפיד. בתוך ההיכל הוקמה יד זיכרון לחייל האלמוני ובה אש התמיד, הניצבת תחת הפתח בתקרת האולם, ולידה מקום לעריכת טקסים יומיים ואזכרות.
בכניסה להיכל ישנו חדר זיכרון מיוחד עבור החללים שנפטרו עקב נכות לאחר שירותם הצבאי. בקצה השביל העולה אל היציאה ישנה עמדת קדיש יומית לזכר חללי מערכות ישראל שנפלו באותו היום.
אקספוננט

באנליזה מתמטית, אֶקְסְפּוֹנֶנְט הוא פונקציה מעריכית עם בסיס e, שלה תכונות מיוחדות רבות ושימושיות. משמעות המילה אקספוננט היא חזקה ולכן בתחומים רבים של המדע המונח אקספוננט משמש לתיאור פונקציה מעריכית כללית (פונקציה מהצורה , כאשר a נקרא בסיס הפונקציה). בערך זה מתייחס השם "אקספוננט" רק לפונקציה המעריכית עם בסיס e, שהוא בסיס הלוגריתם הטבעי.
האקספוננט מופיע בתחומים רבים באנליזה מתמטית, כאשר בכל תחום האקספוננט מוגדר מכיוון אחר. האקספוננט הממשי הוא הפונקציה . האקספוננט הממשי (וכן גם האקספוננט המרוכב) מאפשר לבנות את פעולת החזקה ואת הפונקציות המעריכיות בכלל, ולהוכיח את תכונותיהן.

האקספוננט הממשי

פונקציית האקספוננט הממשי היא אחת הפונקציות הבסיסיות שנלמדות בחדו"א. ניתן להגדיר את האקספוננט במספר דרכים שקולות, כאשר כל אחת מהן מבליטה תכונה אחרת שלו.
ניתן להגדיר את האקספוננט כפונקציה המעריכית , כאשר את הקבוע e מגדירים באמצעות הגבול 
 (או בדרכים אחרות; ראו הערך על הקבוע e). הגדרה זו מתבססת על הגדרה קודמת של חזקה בין מספרים ממשיים כלשהם. 
פונקציית האקספוננט היא הפונקציה האנליטית היחידה שכל הנגזרות שלה ב-0 מקבלות את הערך 1, ולכן אפשר להגדיר אותה גם כטור חזקות:
מן ההגדרה הזו, על ידי האריתמטיקה של מכפלת טורים, נובעת התכונה היסודית של האקספוננט:
תכונה זו נובעת מהגדרת הטור ומן הבינום של ניוטון, ואין צורך בעובדה שהטור מתכנס לפונקציה מעריכית כדי להוכיח אותה. 
פונקציית האקספוננט היא גם הגבול של הסדרה הבאה:

למעשה, באופן כללי בכל אלגברת בנך הפונקציה הזו וטור החזקות שהוצג לעיל תמיד מתכנסים לאותו גבול.
מרחב שלמה

מרחב שלמה (מרש"ל) הוא הכינוי שנתנה ישראל לאזור של דרום סיני בעת שהיה בשליטתה, בתקופה שלאחר מלחמת סיני ובעיקר בתקופה שלאחר מלחמת ששת הימים. מרחב שלמה היה אזור בעל מנהל אזרחי משלו ומפקדה צבאית משלו (שבמהלך מלחמת יום הכיפורים הופרדה מפיקוד הדרום לפיקוד מרחבי עצמאי). גבולו הצפוני של מרחב שלמה היה גוש ההרים החוצה את סיני מצפון לאבו זנימה.

בעקבות מלחמת סיני

אזור דרום סיני נכבש על ידי ישראל בסוף 1956, במלחמת סיני, והוחזר למצרים לאחר מספר חודשים.
בתום מלחמת סיני מונה מתי פלד למפקד מרחב שלמה.

לאחר מלחמת יום הכיפורים

החל משנת 1975, פיקד על המרחב תא"ל אריה (בירו) דיין. הוא חילק את גזרת הפיקוד המוקטן, שאף זכה לזירה באג"מ מבצעים במטכ"ל, לשני מרחבים חטיבתיים: חטמ"ר 688 (חטיבת הנגב) בגזרה המערבית; חטמ"ר 655, בפיקודו של אל"ם אפרים חירם ("פיחוטקה"), בגזרה המזרחית (אילת עד אופירה); ומגמ"ס - מפקדת גזרת מרומי סיני - שמפקדתה שכנה בסנטה קתרינה. על המפקדה פיקדו סא"ל מוסא עטיה, סרן אילן ברוך ומפקדה האחרון יוסי (ג'ו) ניסימוב, שהעבירה לידי המצרים בטקס צבאי ממלכתי ב-19 בנובמבר 1979.
בספטמבר 1975, בהסדר הביניים עם מצרים, נסוג צה"ל מאזור אבו רודס שנכלל במרחב שלמה. צה"ל ייצב קו ממזרח לאבו רודס ומדרומה באזור שדות הנפט של בליים, כשהגישה המצרית לאבו רודס קרקעית הייתה באמצעות "כביש משותף". במהלך השנים 1979 עד 1982, הועברו מעת לעת שטחים נוספים לידי מצרים: אזור א-טור, אזור ואדי פיראן, ואזור סנטה קתרינה, שהיה האחרון במסגרת הסכם הביניים וייצוב "קו אל-עריש - שארם א-שייח".
בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים החזירה ישראל למצרים, בשנת 1982, את השליטה בסיני, ובכלל זה השליטה במרחב שלמה. כיום זהו מחוז דרום סיני של מצרים.
רוסלאן ולודמילה

רוסלאן ולודמילה (ברוסית: Руслан и Людмила) היא פואמה שנכתבה בשנים 1817–1820 בידי אלכסנדר פושקין, גדול משוררי רוסיה, ומאוחר יותר עובדה לאופרה השונה במידת מה בעלילתה ובדמויותיה.
לז'אנר הפואמות הרומנטיות מהווה יצירה זו את מה שדון קישוט מהווה לז'אנר סיפורי האבירים. מספר דמויות ביצירה הפכו לאבות-טיפוס של ספרות מאוחרת יותר, וזו אחת היצירות החשובות ביותר שנכתבו בשפה הרוסית. החידוש בה הוא שילוב של הומור סרקאסטי וציני ביצירה רומנטית שירית, דבר שלא היה קיים בספרות הרוסית המוקדמת יותר. טכניקת החריזה הווירטואוזית מהווה עד היום מודל לחיקוי למשוררי רוסיה.

תמצית הפואמה

פתיחתה הקסומה של הפואמה נועדה להכניס את הקורא אל עולם האגדה הרוסי, ולאחר מכן באים שישה פרקי שירה, המכילים 2822 שורות, המספרים את סיפור העלילה: לודמילה היא נסיכה יפהפייה בת י"ז שנים, בתו של הנסיך הגדול והנערץ מקייב ולדימיר-שמש, ארוסתו של רוסלאן, האביר עז הרוח. בליל הכלולות הנסיכה בהירת השיער נחטפת בידי המכשף הרשע צ'רנומור. ולדימיר מבטיח לזה שיציל את הנסיכה את ידה וחצי מממלכתו. הפואמה עוקבת אחר מסעו הנועז של האביר האמיץ אל מעבר להררי השחור למעונו של הכשפן ובחזרה אל הקרת קייב המעטירה. בדרכו פוגש רוסלאן יצורים מסקרנים, מכשפים, קוסמים, ואת שלושת מחזריה הנכזבים של לודמילה שקיבלו לפתע תקווה חדשה: פרלאף הזללן והפחדן, רטמיר התמים והלוהב, ורוגדאי האכזר והמרושע.

האופרה

רוסלאן ולודמילה היא אופרה בחמש מערכות. המוזיקה לאופרה נכתבה בידי מיכאיל גלינקה, לליברית שכתב ולריאן פיודורוביץ' שירקוב על פי הפואמה של פושקין. היא הועלתה לראשונה על ידי תיאטרון בולשוי בסנקט פטרבורג ב-9 בדצמבר 1842.
נאנאק

חייו

מוצאו של נאנאק, כמוצאם של כל הגורו אחריו, הוא בג'אטי הסוחרים "קַהרְטִי". נאנאק נולד בשנת 1469 בכפר טַלְוַואנְדִי - שנקרא כעת, לזכרו, נאנְקאנַה סאהיב - מערבית ללאהור, בירת מחוז פנג'אב בפקיסטן. רוב המידע על חייו מגיע מביוגרפיות שנכתבו לאחר מותו - ספרות שנקראת גַ'נַמְסָקִהי - ומשירי המשורר האגדי בַהאִי גוּרְדַאס מתקופת הגורו החמישי והשישי. לפיכך, מיוחסים מיתוסים רבים לחייו ופועלו.
כילד נאנאק היה תלמיד מצטיין, אך מאוחר יותר החל להטיל ספק בדוגמות הדתיות של האסלאם וההינדואיזם. עד גיל שלושים התגורר נאנאק בסוּלְטַנַפּוּר - שם עבד אצל השליט המוסלמי דַאוּלַת חָאן. לפי המסורת הסיקית בוקר אחד יצא לרחצה בנהר ונעלם. משחזר, שלושה ימים אחר כך, שתק במשך יום שלם ואז אמר: "אין הינדו ואין מוסלמי" (nā kō hindū nā kō musalmān). נאנאק במהלך הפיץ את "בשורת האל" במסעות ומסופר שהגיע עד לטיבט (במזרח), סרי לנקה (בדרום), בגדד ומכה (במערב). בערוב חייו הקים את הקהילה הסיקית (ה"פָּאנְת") בנה את הכפר קַרְטַרְפּוּר, שעל גדות נהר הרַאבִי (שם מת בשנת 1539) ומיסד את תפילות הבוקר והערב היומיות. נאנאק היה נשוי לסוּלַאקְהנִי, בתו של סוחר אורז מהעיירה בַּטַלַה (Batala) והיו לו שני בנים. בנו הבכור - שרי צ'אנד - נקט ככל הנראה בדרכים רוחניות אסקטיות שנגדו את תורת אביו וייתכן שהוא מקור כת האוּדַאסִי. הבן הצעיר - לקמי דאס - התעניין יותר בעולם החומרי. בשל כך בערוב ימיו מינה נאנאק ליורש דווקא את תלמידו, לֵהְנַה והעניק לו את השם "אַנְגַאד".

תורתו

התורה אותה לימד נאנאק בפועל איננה ברורה - אולם המחקר על חייו מראה שהוא היה ביקורתי מאוד כלפי הממסד הדתי סביבו. יש שטוענים שהוא הושפע, בשל המיקום הגאוגרפי, מזרמים של דבקות וחסידות (בהקטי) בהינדואיזם ושילבם בתאולוגיה מהאסלאם הסוּפי. הסיקים בני ימינו גורסים שמשנתו של נאנאק עסקה תמיד בפיוס, אחדות ושוויון בין קסטות ודתות וגורסים שהיה "פופולרי בקרב הינדים ומוסלמים גם יחד". ייתכן וכך הדבר, אולם נראה שהנושא העיקרי בו עסק - ועליו שב וחזר בדרשותיו - היה "פולחן לאל אחד ויחיד חסר צורה" (ניראנְג'אני).
פירקו מאנולה

ביוגרפיה

מאנולה נולדה בכפר על יד טמפרה. בנעוריה החלה את הקריירה שלה כדוגמנית בגדי ים.
ב-1958 אחיה שלח את התמונה שלה לתחרות מיס פינלנד, והיא הוזמנה לקחת בה חלק. בתחרות שנערכה בהלסינקי היא נבחרה למקום הראשון מבין עשרים ושלוש מתמודדות.
בעקבות זאת השתתפה בתחרות מיס אירופה באותה שנה.
ב-1960 שיחקה בסרט הדרמה "Kaks' tavallista Lahtista", שהוצג בפסטיבל ברלין.
ב-1961 שרה את הגרסה הפינית של השיר Itsy Bitsy Teenie Weenie Yellow Polka Dot Bikini.
ב-1962 השתתפה בשתי תחרויות שונות כזמרת על מנת לקחת חלק באירוויזיון, בגמר הלאומי של פינלנד ובגמר הלאומי של גרמניה.
ב-1964 ניסתה פעם נוספת לייצג את פינלנד בתחרות הזמר.
ב-1969 שיחקה בסרט הקומדיה "Leikkikalugangsteri"
ב-1971 גילמה אחות בסרט הטלוויזיה השוודי "Gunghästen".
ב-1991 שיחקה בסרט "Iskelmäprinssi" עם מארט סנדר.
היא גם הופיעה במספר סדרות טלוויזיה ובמספר הפקות בתיאטרון.
כוחות ההגנה של דרום אפריקה

התחמשות מחדש

ב-1999 הסתיים תהליך רכישת נשק על ידי ממשלת דרום אפריקה בעלות של 4.8 מיליארד דולר אמריקני והיו טענות שהתהליך היה נגוע בשחיתות. מנהל הרכש האסטרטגי של משרד ההגנה של דרום  אפריקה רכש פריגטות, צוללות, מסוקים, מטוסי אימון ומטוסי קרב קלים מתקדמים.

משימות נוכחיות

כוחות ההגנה הלאומיים של דרום אפריקה מבצעים משימות שמירת שלום מטעם האו"ם בעיקר ביבשת אפריקה ושולחים משקיפים  בבחירות מעת לעת.
קוריקה

גאוגרפיה

קוריקה ממוקמת לחופו של דרום הים הטירני. שטח העיירה מורכב בעיקר מצוק סלעי, אך מרכז העיירה שוכן במישור. בסביבת היישוב ניתן למצוא נופים הרריים וכן חופים רחבים. האקלים הוא ים תיכוני טיפוסי, מאופיין על ידי קיץ חם וחורף מתון וגשום. יש במקום אחוז גבוה של ימים שטופי שמש.

כלכלה

בדומה ליישוב הסמוך קמפורה סן ג'ובאני, גם בקוריקה מהווה התיירות משאב עיקרי. במקום בתי מלון וצימרים. בנוסף, יש בעיירה גם כמה מפעלים קטנים לייצור אוכל, ריהוט, ומכונות.

כנסיית גבירתנו והמלאכים

ב-1 באוקטובר 1964, החלו עבודות הבנייה של הכנסייה של קוריקה. העבודות הסתיימו ב-1965. הכנסייה המודרנית מכילה 65 מקומות.

כיכר המדונה של המלאכים (Madonna degli Angeli)

כיכר מרהיבה המשמשת כמוקד תיירות.

המערות של קוריקה

במקום מכרות ברזל עתיקים. במהלך מלחמת העולם השנייה הם שימשו כמקום מפלט עבור תושבים מקומיים שנאלצו להימלט מהפצצות. בהמשך השתמשו בהם חיילי בנות הברית כמחסנים. עד שנות האלפיים שימשו המערות גם לצורך חגיגות חג המולד והפסחא.

מגדל קוריקה ("Turriella")

מגדל קוריקה ממוקם בצפון העיירה. במורדות הר. מגדל זה, שהתמוטט חלקית בקומה הראשונה, הוא בעל חשיבות היסטורית. שימש כנקודת לחימה עוד בימי הביניים, ונכבש על ידי צבאות שונים.

גלריית תמונות

פרק זה דורש שכתוב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולשכתב אותו. הסיבה לכך: תרגום מכונה.
משבר צ'נקלה

משבר צ'נקלה או פרשת צ'אנאק (באנגלית: Chanak Crisis, בטורקית: Çanakkale Krizi) היה משבר מדיני שהתרחש בספטמבר 1922. במשבר היו מעורבות טורקיה, בריטניה וצרפת, והוא הוביל לנפילת ממשלתו של דייוויד לויד ג'ורג'.

רקע

בשנת 1920, לאחר מלחמת העולם הראשונה, נחתם הסכם שלום בין מדינות ההסכמה לבין האימפריה העות'מאנית, הוא הסכם סוור. ההסכם קבע, בין היתר, שבריטניה וצרפת יקבלו חזקה משותפת באיסטנבול ובדרדנלים. אזורים אלו הוכרזו אזורים בינלאומיים מפורזים.
התנועה הלאומית הטורקית בראשותו של מוסטפא כמאל דחתה את הסכם סוור, ובמסגרת מלחמת העצמאות הטורקית כבשו כוחותיו של כמאל אזורים שנשלטו באותה עת על ידי היוונים, הארמנים והצרפתים.

מהלך המשבר

תחילתו של המשבר כאשר בספטמבר 1922 התקדמו כוחותיו של כמאל לעבר צ'נקלה (צ'אנאק), העיר שבה הוצבו הכוחות הבריטיים והצרפתיים שנועדו להגן על אזור הדרדנלים המפורז, ואיימו עליהם. בישיבת הקבינט הבריטי מיום 15 בספטמבר הוחלט שהכוח הבריטי לא ייסוג מפני הטורקים, אלא ימשיך להחזיק בעמדותיו. למחרת הישיבה פירסמה קבוצת שרים בריטיים הודעה המאיימת במלחמה על טורקיה עקב הפרתה את הסכם סוור. ההודעה פורסמה בהיעדרו של שר החוץ, הלורד קרזון, וללא ידיעתו.
קרזון שב ללונדון ב-18 בספטמבר, והבהיר שההודעה תגרום זעם רב בצרפת, כיוון שראש הממשלה שלה, ריימון פואנקרה, נקט קו פרו-טורקי מובהק. הוא נסע מיד לפריז על מנת ליישב את ההדורים עם פואנקרה, ולהגיע להבנה בין בריטניה וצרפת בעניין טורקיה.
הציבור בבריטניה והעיתונות הבריטית נזעקו לנוכח האפשרות שבריטניה תפתח במלחמה מחודשת בטורקיה. ההודעה החפוזה על איום במלחמה נתפסה כהתנהלות כושלת מצידו של ראש הממשלה לויד-ג'ורג'.
קרזון הגיע לצרפת ב-20 בספטמבר, אבל באותה עת פואנקרה כבר הורה לכוחות הצרפתיים לסגת מצ'נקלה. לאחר מספר פגישות בין שני האישים הוחלט להתחיל במשא ומתן על הפסקת-אש בין טורקיה לבין בריטניה וצרפת.
אבל הפיכה שפרצה בסוף ספטמבר באתונה טרפה את הקלפים, וב-29 בספטמבר הורה הקבינט לצ'ארלס הרינגטון, המפקד העליון של הכוחות הבריטיים בטורקיה, לשגר לטורקים אולטימטום לפיו אם לא ייסוגו תפתח בריטניה במלחמה. ההחלטה התקבלה בניגוד לדעתו של קרזון. הרינגטון, וכן הורס רמבולד, השגריר הבריטי בטורקיה, התעלמו מהוראה זו, ובכך איפשרו את התנאים שהובילו להסכם שביתת הנשק של מודניה כשבועיים מאוחר יותר. קרזון, הרינגטון ורמבולד נתפסו בצדק כמי שהצילו את בריטניה ממלחמה, וזכו להכרת תודה מהקבינט.

תוצאות המשבר

במישור הבינלאומי, משבר צ'נקלה רוקן מתוכנו את הסכם סוור, וסלל את הדרך להסכם לוזאן שנחתם שנה לאחר מכן.
בתוך בריטניה הוביל המשבר לנפילת הממשלה: במהלך שנת 1922 התגברה הביקורת כלפי תפקודו של לויד ג'ורג' בראשות הממשלה, ומשבר צ'נקלה היה הקש ששבר את גב הגמל. ב-19 באוקטובר 1922 נפגשה צמרת המפלגה השמרנית במועדון קרלטון, והחליטה להפיל את הממשלה. לויד-ג'ורג', נאלץ להתפטר, ובמקומו התמנה בונר-לו. מאידך עלתה קרנו של שר החוץ קרזון, שנדחק עד אותה עת לקרן זווית בשל מעורבותו הנרחבת של לויד ג'ורג' בענייני חוץ.
המשבר גם הביא לצעד נוסף בעצמאותה של קנדה. בשונה מהצהרת המלחמה ב-1914, לא נועץ ראש הממשלה הבריטי בראש הממשלה הקנדי לפני פרסום ההודעה המאיימת במלחמה. הדבר עורר דיון סוער בפרלמנט הקנדי, וראש הממשלה הקנדי מקנזי-קינג הבהיר נחרצות שרק הפרלמנט הקנדי מוסמך להורות על יציאת קנדה למלחמה. אמנם האיום במלחמה לא מומש, אבל הנקודה הובהרה.
בית הכנסת לעולי לוב

בית הכנסת לעולי לוב ברחוב מזל דגים ביפו העתיקה, הוא בית הכנסת העתיק בתל אביב-יפו. המבנה מזוהה עם חאן שהוקם בשנת 1740 על ידי ועד פקידי קושטא באיסטנבול, בסמוך לנמל יפו, ואשר היה החאן היהודי היחיד שפעל בעיר עבור עולים יהודים. המבנה נודע גם בשם "בית זונאנה" על שמו של רבי יעקב בן דוד זונאנה, הגביר היהודי שרכשו, וכלל גם מקווה טהרה.
בין המזכירים את המקום נמצא החיד"א, שביקר במבנה ב-1757. עם זאת, כעבור שנים בודדות השתלטו ערביי יפו על המבנה, והתירו ליהודים להתפלל בו רק בשלושה ימים בשנה. מאוחר יותר נאסר על היהודים לעשות בו שימוש כלל ועיקר. במשך השנים שימש המבנה לצרכים שונים, כולל בית חרושת לסבון, אך האוכלוסייה הערבית המשיכה לכנותו "הבית היהודי". המקום חזר לבעלות יהודית לאחר מלחמת העצמאות. לאחר המלחמה התיישבה באזור קהילה גדולה של יוצאי לוב, ובית הכנסת היה למרכזה הרוחני החל בשנת 1948. לפי המסורת, כאשר חיפשו העולים מבנה שישמש כבית הכנסת, פגש אותם כומר פרנציסקני ומסר לידיהם את מפתח הבניין, באומרו כי במקום שכן בעבר בית כנסת. רק בשנת 1980 זוהה המבנה עם החאן ההיסטורי, אך אין לכך ראיה ישירה היסטורית.
בשל השינוי הדמוגרפי בשכונה, כיום כמעט ולא מתקיימים במבנה תפילות, אך נערכים בו אירועים שונים. בשנת 1995 היה חלקו המזרחי של המבנה לחלק ממוזיאון אילנה גור.
חסידות סטרליסק

חסידות סטרליסק הייתה חסידות גליציאנית. אבי החסידות היה רבי אורי מסטרליסק.

תולדות החסידות

רבי אורי היה בנו של ר' פנחס. היה תלמידו של רבי שלמה מקרלין. כמו כן נסע לרבי אלימלך מליז'נסק ולרבי יעקב יוסף מאוסטראה. אשתו השנייה הייתה בלומה, בתו של רבי יעקב קופיל תלמידו של הבעל שם טוב (אביו של רבי מנחם מנדל מקוסוב). לאחר פטירת רבו רבי שלמה, החל להנהיג בלבוב ואחר כך בסטרליסק. כונה "השרף מסטרליסק" בשל תפילותיו הנלהבות כדרך רבו רבי שלמה. נפטר בכ"ג באלול  תקפ"ו. 
לאחר פטירתו מילא את מקומו בנו רבי שלמה למשך ארבעה חודשים עד פטירתו בכ"ב בטבת תקפ"ז. תלמידי אביו, רבי שלום רוקח מבעלז ורבי יהודה צבי מסטרטין, היו חסידיו. לאחר פטירת רבי שלמה, פנו רוב התלמידים לסטרטין אל רבי יהודה צבי. נכדיו של רבי אורי החלו לכהן לאחר מכן.

הדור השלישי

בנו של רבי שלמה היה רבי לוי יצחק, ממלא מקומו ברבנות ואדמו"רות. אחריו כיהן חתנו, רבי אשר ישעיה פרנקל מסטרליסק-סטרי (מגזע פרמישלאן).
בדור זה החל לכהן בקיטוב רבי צבי הירש לנדמן חתן חתנו של רבי אורי.
רבי צבי היה בנו של רבי אברהם מבילקאמין, בנו של רבי יצחק רבה של ויז'ניץ שהיה תלמידו של רבי צבי הירש מנדבורנה. אמו הייתה בתם של רבי צבי הירש ובלומה, בתו של רבי יעקב קופיל חסיד ולימים אשתו של רבי אורי מסטרליסק. נישא לרבקה בתו של רבי יצחק (איציק) מסטרליסק חתנו של רבי אורי. היה תלמידם של רבי מנחם מנדל מקוסוב ושל רבי שלום מבעלז, כיהן ברבנות בסטרליסק ובהמשיך כיהן ברבנות ואדמו"רות בקיטוב. 
אחיו של רבי צבי הירש, רבי נחום מבילקאמין, כיהן אף הוא באדמו"רות. היה מופלא בהנהגתו.
מרדכי שטיין

תולדותיו

נולד בפלטיצ'ן ("פאלטישאן" ביידיש) לרבי ישראל אברהם שטיין, ולשרה, בתו של רבי אלעזר טברסקי, האדמו"ר מפאלטישאן. נקרא על שם סבו רבי מרדכי מצ'רנוביל. בשנת ה'תש"ז היגר עם הוריו לארצות הברית. בשנת ה'תשט"ו החל ללמוד בישיבתו של הרב חיים מיכאל דב ויסמנדל בהרי ניו יורק, ובשנת ה'תשי"ח, כשביקר האדמו"ר מוויז'ניץ, רבי חיים מאיר הגר, באמריקה, חזר עמו לישראל, והמשיך לימודיו בישיבת ויז'ניץ בישראל.
בשנת ה'תש"ך נישא לרבקה לאה, בתו של רבי יוסף מאיר כהנא מספינקה-ירושלים. לאחר נישואיו התגורר בקריית ויז'ניץ בבני ברק, ונסמך להוראה על ידי רבי פנחס אפשטיין מהעדה החרדית בירושלים. בשנת ה'תשכ"ה עבר לגור בירושלים, שם היה מבאי ביתו של רבי יהודה הורוויץ מדז'יקוב.
בשנות ה-60, במרידה שהייתה בישיבת ויז'ניץ, נגד ראש הישיבה רבי משה יהושע הגר (לימים האדמו"ר מויזניץ), רבי מרדכי היה מהיחידים במורדים שהוא בן למשפחת חסידי ויז'ניץ עוד מלפני המלחמה. לאחר השתדלות אביו, שהיה חברו של רבי משה יהושע מימיהם בישיבה בויז'ניץ, הוא התקבל בחזרה לחסידות בראש השנה ה'תשכ"ה.
בשנת ה'תשכ"ז, בימי ההמתנה לפני מלחמת ששת הימים חזר לארצות הברית לבקשת אביו, ועם הגעתו לברוקלין הפך לחסידו של רבי מרדכי הגר מויז'ניץ מונסי, קרוב משפחתו. מלכתחילה היה בדעתו לשוב לישראל לאחר המלחמה, אך לבסוף הוא השתקע באמריקה, ומונה לסגן מנהל רוחני בישיבת סאטמר.
בשנת ה'תשמ"ח עזב את קריית יואל לשכונת בורו פארק, ופתח את בית מדרשו "קהל תפארת מרדכי פאלטישאן" ברחוב ה-49, ובמקביל שימש כראש ישיבת מונקאטש.
כתובת זכור

כתובת זַכּוּר (ידועה גם בשם אסטלת זכור; נכתב גם זַכֻּר), היא אסטלה מלכותית של המלך זכור, שהיה מלך חמת וחדרך (הידועה גם בשם לֻעַש) בשטח סוריה של היום. הוא מלך במחצית הראשונה של המאה ה-8 לפנה"ס. תיארוכה של הכתובת נתון בוויכוח בין החוקרים והוא נע בין 775-805 לפנה"ס. מספרה של הכתובת הוא KAI 202.
האסטלה התגלתה בשנת 1903 על ידי  הארכאולוג הצרפתי אנרי פוניון (Henri Pognon) (צר') בחפירות ארכאולוגיות בתל אפיס - האתר הארכאולוגי המזוהה עם חדרך המוזכרת בכתובת. התל שוכן 45 ק"מ דרומית-מערבית לחלב, בשטח שבה שכנה בעת העתיקה ממלכת חמת. הכתובת פורסמה בשנת 1907. האסטלה כללה במקורה גם דמות שעמדה מעל כתובת, אבל רק חלקה התחתון של הדמות שרד. בסיס האסטלה כולל כתובת בשפה הארמית שרובה שרד. גובה חלק האסטלה ששרד הוא 65 ס"מ, והרוחב הוא 13 ס"מ.  על פי הכתובת אפשר להבין שפחות ממאה שנה לאחר קרב קרקר (853 לפנה"ס), שבו השתתף המלך אירחולינה, שהיה ממוצא חתי מחמת, הגיעה לחמת התרבות הארמית, שהחליפה את החתית.
הכתובת מספרת על ברית של מלכים מסוריה בראשותו של בן-הדד בן חזאל, שצרה על העיר חזרך (היא חדרך המקראית), שהייתה עיר בירתו של זכור. הברית כללה 17 מלכים שצרו על העיר, בנו דייק וחפרו חפיר סביב חומותיה. זכור שמר אמונים למלך האשורי אדד-ניררי השלישי, שצר על ארם-דמשק וכבש אותה. לאחר מותו נחלשה ממלכת אשור, והארמים עלו על ממלכת חמת כדי לנקום בה. זכור התפלל וקיבל עזרה מהאלים אִלֻוֶר ובעל-שמים. בכתובת, בעל-שמים אומר לזכור שלא יפחד כי הוא יציל אותו. הרקע  למאבק בין זכור ל-17 המלכים, שהביא למצור, לא מופיע בכתובת. הכתובת מתייחסת ומציגה את זכור כמלך שניצל על ידי האלים שלו.
בכתובת מוזכרים שני אלים. האל בעל-שמים (בעל שמין), שהיה אל השמים והאל של המלוכה והממלכה, והאל אִלֻוֶר שהיה אלו הפרטי של המלך זכור. הכתובת משמשת גם כהוכחה לאזכור מוקדם של עבודת הארמים את האל בעל שמין.
לא כל שמות המלכים והממלכות שרדו בכתובת. השמות שמופיעים כוללים את מלך ארפד, מלך קְוֵה , מלך עומק, מלך גורגום , מלך ממלכת שמאל  ומלך מיליז.
קטעים מתוך הכתובת:
[א]נוכי זכר מלך חמת ולעש. איש עני (הייתי) אני, ו[יאהבנ]י בעל-שמים, ויתייצב עמי, והמליכני בעל שמ[ים על ח]זרך. ואסף אלי בר-הדד בן חזאל מלך ארם ש[---] עשר מלכים: בר הדד ומחנהו..... שבעה [מלכים ה]ם ומחניהם. וישמו כל המלכים האלה מצור על חזר[ך],.....ואשא ידי אל בעל-שמים ויענני בעל-שמי[ם...].. אל תירא, כי אני המל[כתיך ואני אתיי]צב עמך, ואני אחלצך מכל המל[כים האלה אשר] תקעו עליך מצור...
— ערך "חמת", אנציקלופדיה מקראית, כרך ג, עמ' 197
פרנסואה, נסיך ז'ואנוויל

ביוגרפיה

פרנסואה נולד ב-14 באוגוסט 1818 בניי-סיר-סן, ללואי פיליפ השלישי, דוכס אורליאן ולמריה אמליה מנאפולי וסיציליה, בתם של פרננדו השלישי, מלך סיציליה ומריה קרולינה מאוסטריה. ביולי 1830 פרצה מהפכת יולי בצרפת, ובעקבותיה התפטר שארל העשירי, מלך צרפת מתפקידו, וב-9 באוגוסט הוכתר אביו כלואי פיליפ, מלך הצרפתים. בשנת 1836 הצטרף פרנסואה לצי הצרפתי בדרגת לוטננט, ובשנת 1838 פיקד על כוח בקרב וראקרוס, במלחמה נגד מקסיקו. לאחר מכן הועלה פרנסואה לדרגת קפטן, ובשנת 1840 הופקד על הבאת שרידי נפוליאון מסנט הלנה לצרפת.
בשנות ה-20 המוקדמות שלו לקה פרנסואה בשמיעתו, וניתוח שעבר לריפוי שמיעתו לא הצליח, ובעקבות כך נהיה פרנסואה חירש כמעט לחלוטין. ב-1 במאי 1843 התחתן פרנסואה עם פרנסיסקה, נסיכת ברזיל, בתם של פדרו הראשון, קיסר ברזיל ומריה לאופולדינה מאוסטריה, ממנה היו לו 3 ילדים.
בשנת 1844 ניהל פרנסואה פעולות ימיות בחוף מרוקו, הפגיז את טנג'יר ותפס את מוגדור, ובעקבות כך הועלה לדרגת סגן-אדמירל. בשנת 1845 הוא פרסם ב"רוו דה דוקס" מאמר על הליקויים של הצי הצרפתי, שמשך תשומת לב רבה, ועל ידי עוינותו למשרדו של פרנסואה גיזו, וכן בכך שיצר יחסים טובים כלפי בריטניה, הוא זכה לפופולריות רבה. בעקבות מהפכת פברואר בשנת 1848 פרש פרנסואה מהצי הצרפתי, ומצא מקלט בקלרמונט, סארי, עם שאר בני משפחתו.
בשנת 1851 הוא הודיע ​​על מועמדותו לבחירות לנשיאות צרפת שיתקיימו בשנת 1852, בתקווה לסלול את הדרך להחזרת המלוכה בסופו של דבר. הניסיון להפוך ל"נסיך-נשיא" בוטל על ידי הפיכה ב-2 בדצמבר 1851, בהנהגת הנסיך-נשיא, לואי נפוליאון, שנבחר זמן קצר לאחר מכן כקיסר נפוליאון השלישי. בשנת 1861, עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית, הגיע פרנסואה לוושינגטון, והציע את שירותיו של בנו ושניים מאחייניו לרשות צבא ארצות הברית. הנשיא לינקולן מינה אותו ואת אחייניו כקצינים במטה של גנרל ג'ורג' מקללן, אולם לאחר הכישלון במערכת חצי האי חזר פרנסואה לאירופה.
בשנת 1870 חזר פרנסואה לצרפת, במטרה לשרת במלחמת פרוסיה-צרפת, אולם גורש מיידית מהמדינה. כעבור זמן קצר הוא שב לצרפת ושירת תחת שם בדוי, אולם לאחר שגילה את זהותו, גורש שוב על ידי לאון גמבטה. בבחירות לפרלמנט בשנת 1871 נבחר פרנסואה כנציג אזור מארן עילית, אולם בשנת 1886 במסגרת חוק הגירוש נשללה ממנו דרגתו בצי. פרנסואה המשיך לגור בפריז, וב-16 ביוני 1900 מת בביתו.