google/wiki40b huggingface dataset:
גן לאומי אשקלון

הגן הלאומי אשקלון הוא גן לאומי השוכן על רכס הכורכר שלחופו של הים התיכון בדרום-מערבה של העיר אשקלון. על העיר שלטו בזה אחר זה שמונה עמים - כנענים, פלשתים, פיניקים, הממלכות ההלניסטיות, רומאים, ביזנטים, ערבים וצלבנים - וכולם הותירו את חותמם באתר.

האתר

חומת העיר הנוכחית היא מהתקופה המוסלמית והיא הוקמה באמצע המאה ה-12 על ידי הפאטימים. מהחומה שהוקמה על סוללה גדולה באורך של 2,200 מטר, ברוחב של כ-50 מטר ובגובה של 15 מטר, שרד הקטע שבצידו המזרחי והדרומי של הגן הלאומי. החומה המוסלמית נבנתה על התוואי הכנעני הקדום, ובתוואי זה עברה גם החומה בתקופה הרומית והביזאנטית. גם מקורם של ארבעת שעריה של העיר הוא בתקופה הביזנטית, והם כונו על פי כיווניהם - שער הים, שער עזה, שער ירושלים ושער יפו. בצידו הצפוני של האתר התגלה שער שנבנה על ידי הכנענים בסביבות שנת 1850 לפנה"ס, והוא נחשב לשער הקשת הקדום ביותר בעולם. ליד השער, מחוץ לחומה, נחשפו שרידיו של מקדש כנעני שהוקדש ככל הנראה לבעל אל הסערה ובו נמצא פסלון שור מברונזה ומצופה כסף בגובה 10 ס"מ ולצידו כלי חרס שככל הנראה שימש לו לבית. הכנענים לא הקימו חומה בצד הפונה אל הים, אך המוסלמים והצלבנים עשו כן, וחלקים מחומה זו באורך של 1,200 מטר השתמרו. למרות היותה עיר נמל חשובה בחלק מתולדותיה, לאשקלון לא היה נמל בנוי, והספינות עגנו בים הפתוח. הסחורות ובני האדם הגיעו אל החוף בסירות קטנות.
הבזיליקה הרומית מהמאה ה-3 שימשה כמבנה ציבורי לתושבי אשקלון בתקופה הרומית. אורכה 110 מטר, רוחבה כ-35 מטרים ורצפתה וקירותיה כוסו בשיש. מדרום לבזיליקה היה אולם עגול למחצה שייתכן ושימש כמקום התכנסות. ליד הבזיליקה מוצגים ממצאים ארכאולוגיים מתקופה זו, בהם כותרות, ועמודי שיש וגרניט. עוד ניצבים במקום פסל אלת הניצחון היוונית ניקה (ויקטוריה), הניצבת על כדור הארץ הנישא על ידי אטלס ופסל האלה איזיס בדמותה של טיכה - אלת המזל של אשקלון.
בצידו המזרחי של הגן נמצאים שרידיה של כנסיית מרייה הקדושה וירידיס מהמאה ה-5 שנבנתה בצורת בזיליקה. היא נהרסה על ידי המון זועם של מוסלמים ויהודים בשנת 938, אך שוקמה על ידי הצלבנים כאשר כבשו את העיר בשנת 1153. על קירות המבנה נראים שרידי פרסקאות של ארבעה קדושים האוחזים בידיהם במגילות כתובות ביוונית.
בשטח הגן מתקני שעשועים ושולחנות פיקניק והוא גובל בשפת הים התיכון, הפתוחה לרחצה בעונה. בסופי שבוע ובחגים פועל בגן חניון לילה.

המחקר באתר

בשנת 1815 נערכה באשקלון מעין "חפירה ארכאולוגית" ראשונה על ידי משלחת חופרים בראשות ליידי הסטר לוסי סטנהופ, שחיפשה אחר אוצר קדום. משלא מצאה את מבוקשה הפסיקה את החפירות לאחר שבועיים בלבד. פסל רומי שמצאה נופץ לרסיסים על ידי איכרי הסביבה בתקווה (שנכזבה) למצוא את האוצר.
חפירות של ממש נערכו במקום לראשונה בשנים 1921– 1922, וחשפו את הבזיליקה הרומית. המחקר במקום התחדש בשנת 1985 בחפירות משלחת המוזיאון השמי של אוניברסיטת הרווארד בראשות הארכאולוג לורנס סטייגר ובתמיכת הנדבן האמריקאי ליאון לוי.
זיכרון איקוני

זיכרון איקוני (או זיכרון תמונתי) הוא זיכרון חושי המתייחס לחוש הראייה. הוא מכיל למשך זמן קצר מאוד - עד חצי שנייה, את המידע הנקלט בעיניים מהסביבה‏, כך שבהמשך הוא יוכל לעבור לזיכרון לטווח קצר וזיכרון לטווח ארוך.
בהשוואה לזיכרון האיקוני, המידע בזיכרון הדהודי דועך בקצב איטי יותר‏. אך המידע בזיכרון האיקוני יכול להשתמר לזמן ארוך יותר עבור ראיית לילה, כאשר סביבה חשוכה מוארת באופן פתאומי לזמן קצר. לדוגמה, כמו שקורה בסופת ברקים לילית. במצב כזה ההמשכות החזותית יכולה להגיע למספר שניות‏.

ייצוג המידע בזיכרון האיקוני

יש הטוענים שהייצוג של המידע בזיכרון האיקוני הוא רישום בעל רמת דיוק גבוהה של כל הגירוים הנקלטים משדה הראייה. לעומתם, יש הטוענים כי הזיכרון האיקוני שומר עותק של עיקר המידע הנקלט במוקד הרשתית ובסביבתה‏.
בנוסף, ישנה מחלוקת לגבי רמת העיבוד של המידע בזיכרון החושי. יש הטוענים שהייצוג של המידע מאורגן לפי המיקום של הגירויים על הרשתית באופן דו-ממדי. אחרים טוענים שהזיכרון האיקוני משמר מידע שמקורו בשלב עיבוד מתקדם יותר, המאפשר ייצוג תפיסתי תלת-ממדי. העיבוד שנוצר על ידי מערכת העצבים המרכזית מאפשר לייצג את המיקום של האובייקטים השונים במרחב ביחס לאדם‏.
זרימה דו-ממדית

תנועת זורם היא זרימה דו-ממדית כאשר מהירות הזרימה בכל נקודה מקבילה למישור קבוע במרחב. בהינתן נורמל למשטח, המהירות בכל נקודה עליו קבועה.

קו/נקודת מקור

קו מקור הוא קו ממנו "יוצא" הזורם ומתרחק לאורך מישורים מאונכים לו. בהסתכלות דו ממדית על מישורים אלו, קו מקור יופיע כנקודת מקור. מסימטריה נוכל להניח שהזרימה מתרחשת רדיאלית בכיוון החוצה מן המקור. עוצמת המקור נתונה על ידי הספיקה שהוא יוצר.

קו/נקודת בור

בדומה לקו מקור, קו בור הוא קו שאליו "נכנס" הזורם המתקדם לקראתו ממישורים אשר מאונכים לו. בהסתכלות דו ממדית על מישורים אלו, קו זה יופיע כנקודת בור. מסימטריה נוכל להניח שהזרימה מתרחשת רדיאלית בכיוון פנימה לעבר הבור. עוצמת הבור נתונה על ידי הספיקה שהוא סופג.
אקווטינטת סוכר

"אקווטינטת סוכר" (באנגלית: Sugar-lift או Lift-ground etching) היא טכניקת הדפס הפועלת בצורה של דפוס שקע ומתבססת על טכניקת האקווטינטה.

תיאור

טכניקת אקווטינטת סוכר היא טכניקת הדפס המבוססת על שימוש בתערובת של סוכר ממוסס במים. לרוב מוסיפים לתמיסה גם מעט דיו שחור, על מנת להעניק לה צבע. האמן משתמש במכחולים ומברשות הטבולים בתמיסה ובעזרתם הוא מצייר על לוח הדפסה ממתכת בצורה חופשית. בשלב השני, לאחר ייבוש התמיסה, מורחים על לוח ההדפסה משחה המבוססת על אספלט. כאשר טובלים את לוח ההדפסה במים חמים, תמיסת הסוכר נמסה ומסירה את חלקי האספלט שמעליה. בכך היא חושפת חלקים מלוח ההדפסה. בשלב השלישי מפזרים על לוח ההדפסה תערובת של אקווטינטה בעזרת "ארגז אקווטינטה" או בצורה חופשית ולאחר מכן צורבים את לוח ההדפסה בחומצה. בשלב האחרון מסירים את משחת האספלט באזורים שבהן לא נעשה שימוש באקווטינטת הסוכר, כך שמתקבל לוח הדפסה שבו משטחי האקווטינטה משמרים את צורת הנחת המכחול של האמן.
דוגמה לשימוש בטכניקה כזו ניתן למצוא בהדפס "פיתול טיפות" מאת אסף בן צבי או בהדפס "שבט ג'בליה, הר משה, סיני" מאת מילכה צ'יזיק.
אליהו התשואל

ביוגרפיה

נולד בחיפה לשרה ולרב מסעוד התשואל ב-18 ביולי 1890 (א' באב ה'תר"ן). מוצא משפחת אביו ממרוקו, ומשפחת אמו מסוריה. בילדותו למד אצל אביו, ובהמשך בבית הספר של כל ישראל חברים בעיר. בשל כשרונו, נשלח ללמוד בסמינר למורים של כל ישראל חברים בפריז שבצרפת.
בסיום לימודיו עבר לקהיר שבמצרים, שם מונה לשמש כמורה. בתקופת שהותו בקהיר ייסד בה את האגודה היהודית-לאומית "הנוער הישראלי".
בשנת 1907 (ה'תרס"ז) חזר לארץ ישראל, והחל לשמש כמורה לעברית, ערבית וצרפתית בבית הספר פקידות הברון רוטשילד וחברת יק"א בפתח תקווה. כן שימש בבית הספר כמורה לציור, זמרה והתעמלות, והיה הראשון שהנהיג את ההתעמלות כמקצוע קבוע. במקצועו כמורה שימש עד לשנת 1918 (ה'תרע"ח) לערך, ורבים מתלמידיו בשנים אלו שימשו בהמשך כחברי כנסת וכאלופים בצה"ל.
בשנת 1918 (ה'תרע"ח) החל לשמש כפקיד במנגנון המשפטי של ממשלת המנדט ביפו ובירושלים. במקביל לעבודתו למד את שיעורי המשפט הממשלתיים והוסמך בסיומם לעורך דין. לאחר הסמכתו מונה לשמש כתובע הכללי מטעם היועץ המשפטי של ממשלת המנדט במשך כשנתיים, בבית המשפט המחוזי בירושלים.
בשנת 1926 (ה'תרפ"ו) נישא למינה בת מאיר אקרמן. בשנה זו התפטר מתפקידו בעקבות התנכלותם של הבריטים למפעל הציוני, והחל לשמש כעורך דין פרטי בתל אביב.
כעורך דין, סייע בין היתר במשך כחמש שנים בהכרת המצאתו של אלכסנדר זרחין להתפלת מים, ונפגש לשם כך עם ראשי המדינה ושרים שונים.
נמנה עם ראשוני בוני הבתים ברמת גן, ובהמשך בקריית מטלון. כן נמנה עם מייסדי תנועת ברית הציונים הרוויזיוניסטים, וחבר הוועד של התנועה החל משנת 1930. בחודש נובמבר 1948 נבחר לשמש כחבר המועצה של הליגה להצלת יהודי ערב.
בשעות הפנאי עסק בציור אמנותי, וקיים מספר תערוכות בתל אביב, בהן הציג את ציוריו שהציגו לרוב את נופי ארץ ישראל, דיוקנים שונים, וכן מחוות לאירועי מלחמת השחרור. כן עסק בפילוסופיה וחקר התנ"ך, ונודע כמומחה לשפות שמיות.
הלך לעולמו בחודש אוקטובר 1959 (אלול ה'תשי"ט).
בחודש נובמבר 1960 התקיימה בבית הפרקליט בתל אביב תערוכת ציירים עורכי דין, שהציגה חלק מציורי הנוף שלו.
המדינה החופשית אולדנבורג

היסטוריה

ב-11 בנובמבר 1918 התפטר פרידריך אוגוסט השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה.
כאשר הדוכסות בוטלה, הפכה המדינה למדינה חופשית, שהתקיימה עד לאחר מלחמת העולם השנייה.
בחוקת המדינה נקבע כי היא מהווה חלק עצמאי של הרייך הגרמני, כל אזרחיה שווים על פי החוק, אין שום מגבלה על חופש ההתאגדות, נכסי האזרחים  ניתנים לביטול או להגבלה רק לטובת הכלל על פי חוק נגד פיצוי הוגן, ולכל התושבים יש חופש מלא של אמונה ומצפון.
לאחר מלחמת העולם השנייה מוזג החבל המרכזי של אולדנבורג במדינת סקסוניה התחתונה, ואילו המובלעות שלה צורפו לשלזוויג-הולשטיין ולריינלנד-פאלץ.
ארנסט רוסקה

חייו ופועלו

ארנסט רוסקה נולד בהיידלברג שבגרמניה והיה הילד החמישי מתוך שבעה של הפרופסור יוליוס רוסקה ואשתו, אליזבת. הוא קיבל חינוך והכוונה לעולם האקדמי במשפחתו. 
בשנים 1925–1927 למד ארנסט באוניברסיטה במינכן ולאחר מכן המשיך את לימודיו באוניברסיטה בברלין. בעוד היותו סטודנט בברלין התחיל לעסוק בטכנולוגיות הקשורות לואקום ולמתח גבוה ובנוסף היה שותף לפיתוח של אוסצילוסקופ קרן קתודית. את ההכשרה המעשית שלו הוא קיבל מ-Brown-Boveri & Co במנהיים ומ-Siemens & Halske Ltd בברלין. כבר בזמן לימודיו הציע כי מיקרוסקופים שיעשו שימוש באלקטרונים, שהם בעלי אורך-גל קצר פי 1000 מזה של האור, יאפשרו עצמת הגדלה רבה יותר. בשנת 1931 הראה שסליל מגנטי יכול לשמש כעדשת אלקטרונים, והשתמש במערך של סלילים מגנטיים כדי לבנות את המיקרוסקופ האלקטרוני הראשון בשנת 1933.
לאחר שסיים את הדוקטורט שלו בשנת 1933, המשיך לעסוק בתחום אופטיקת האלקטרונים ובשנת 1937 החל לעבוד עבור תאגיד סיממנס כמהנדס חשמל. שם, היה מעורב בפיתוח מיקרוסקופ האלקטרונים הראשון שיוצר מסחרית בשנת 1939. נוסף לעבודתו בתחום המיקרוסקופים האלקטרונים בסימנס, עבד גם במכוני מדע נוספים ועודד את חברת סימנס להקים מעבדה לחוקרים אורחים. הראשון לפעול במעבדה זו היה אחיו הרופא הלמוט רוסקה, שחקר את השימוש במיקרוסקופ האלקטרונים ברפואה ובביולוגיה.
לאחר שעזב את סימנס בשנת 1955, שימש כחבר הנהלה במכון פריץ האבר (Fritz Haber Institute) עד לשנת 1974. בו זמנית, עבד במכון זה וכיהן כפרופסור באוניברסיטה הטכנית של ברלין משנת 1957 ועד לפרישתו בשנת 1974.
בשנת 1960 זכה בפרס לסקר. בשנת 1986, זכה במחצית מפרס נובל לפיזיקה על תרומתו המשמעותית לתחום אופטיקת האלקטרונים. גרד ביניג והיינריך רורר חלקו ביניהם את החצי הנותר של הפרס בגין פיתוח המיקרוסקופ מנהור סורק. רוסקה פרסם מעל ל-100 מאמרים מדעיים. הוא נפטר ב-27 במאי 1988 בגיל 81 בברלין המערבית.
האסטרואיד 1178 Irmela  שהתגלה על ידי מקס וולף, נקרא על שם אירמלה, אשתו של ארנסט רוסקה.

 המצאת מיקרוסקופ האלקטרונים

הבעיה שהביאה את רוסקה להמצאת מיקרוסקופ האלקטרונים הייתה שהרזולוציה והפרטים הנגלים במיקרוסקופ אור הם מוגבלים כאשר שמים את האובייקט תחת הגדלות גבוהות. ההגבלה נובעת מאורכי הגל של קרן האור המשמשת להצגת האובייקט. מאחר שבשנת 1920 הוכח שגלים של אלקטרונים קצרים פי 100,000 מגלי אור, שהם למעשה גלים של פוטונים, רוסקה הניח שאם אפשר יהיה למקד האלקטרונים בעזרת אובייקט כלשהו כמו שאפשר למקד אור בעזרת עדשה, אז בהגדלה גבוהה מאוד לאלקטרונים תהיה את היכולת לצפות ביותר פרטים מאשר באור. כלומר, הרזולוציה של התמונה תהיה גבוהה יותר. בשנת 1931 בנה רוסקה את עדשת האלקטרון הראשונה שהייתה בעצם אלקטרומגנט שיכול להתמקד בקרן של אלקטרונים באותה הצורה שבה עדשה יכולה להתמקד בקרן אור. בשנת 1933 הצליח רוסקה לבנות את מיקרוסקופ האלקטרונים הראשון בעזרת שימוש במספר עדשות אלקטרונים. המיקרוסקופ פעל כך שאלקטרונים עברו דרך פיסה דקה של האובייקט ואז פגעו במשטח ניאון ויצרו תמונה ברזולוציה טובה מאוד וניתנת להגדלה, עד פי 10 יותר מאשר במיקרוסקופ אור. בשנת 1986 זכה ארנסט רוסקה בפרס נובל לפיזיקה על המצאתו זו, ואף הוועדה תיארה את מיקרוסקופ האלקטרונים כאחד מהחידושים החשובים ביותר של המאה ה-20. בשנות השמונים של המאה הקודמת, השתפר מיקרוסקופ האלקטרונים והיה מסוגל להגדיל את האובייקט עד פי 1,000,000 מגודלו המקורי, דבר שאפשר למדענים לחקור מבנים זעירים כמו חלבונים, וירוסים ואטומים.
נובי פאזאר

אטימולוגיה

בתקופת הממלכה הסרבית של ימי הביניים התפתחה ליד הסטארי ראס עיר שוק שכונתה טָרְגוֹבִישְטָה (בסרבית: Trgovište שמשמעה עיר שוק). במהלך המאה ה-14, לאחר הכיבוש העות'מאני הקימו העות'מאנים באזאר חדש, אשר שכן 11 קילומטרים מזרחית לישן וכונה בטורקית: "Yeni Pazar" - הבאזאר החדש. הסרבים קראו ליישוב הישן Staro Trgovište - השוק הישן, וליישוב החדש Novo Trgovište - השוק החדש. הבאזאר החדש התפתח לכדי העיר המודרנית והיא נודעה בשמה העות'מאני עד לכיבושה על ידי ממלכת סרביה במהלך מלחמת הבלקן הראשונה. ממועד זה שונה שמה לשם הנוכחי (Novi בסרבית: חדשה).

היסטוריה

ב-1455 נכבש האזור על ידי צבאותיו של מהמט השני, סולטאן האימפריה העות'מאנית וב-1461 הוקם היישוב כעיר שוק, אשר נכללה בהמשך בשטחי סנג'ק בוסניה של העות'מאנים. העיר שכנה על נתיב הסחר לראגוזה וזכתה לשגשוג כלכלי. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) בה הובסו העות'מאנים השתלטה האימפריה האוסטרו-הונגרית דה פקטו על האזור. ב-1908 הושבה לידי העות'מאנים והם שלטו בה עד מלחמת הבלקן הראשונה, עת נכבשה על ידי ממלכת סרביה.
ב-6 באפריל 1941 במהלך מלחמת העולם השנייה, תקפה גרמניה הנאצית את ממלכת יוגוסלביה והשתלטה עליה תוך ימים אחדים. כוחות הצ'טניקים ניסו מספר פעמים לשחרר את העיר ללא הצלחה, והוא נותר בשליטה גרמנית. ב-28 בנובמבר 1944 הצליחו כוחות הפרטיזנים של טיטו לשחרר את העיר והיא נכללה בהמשך בשטחה של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. לאחר פירוק יוגוסלביה נכללה העיר בשטחי סרביה.

תרבות ואמנות

נובי פאזאר נחשבת למרכז התרבותי של הבוסנים בסרביה, ושל האזור ההיסטורי "סנג'ק נובי פאזאר". בקצה העיר נמצא אתר המורשת העולמית סטארי ראס. בעיר שוכן מסגד אָלְטוּן אָלֶם שהוקם במהלך המאה ה-16 וסמוך אליו חמאם שהוקם במאה ה-17.

הקהילה היהודית

תיעוד לנכחות סוחרים יהודים בעיר קיים במסמכים מ-1776. קהילה יהודית ספרדית נוסדה בנובי פאזאר בשלהי המאה ה-18 על ידי מהגרים מסרייבו ודוברובניק. בני הקהילה עסקו במסחר ובמלאכה זעירה. ב-1807 מנתה הקהילה 100 נפשות וב-1866 נמנו בנובי פאזאר 200 יהודים. בראשית המאה ה-19 הוקם בית העלמין וב-1859 הוקם בית הכנסת הקהילתי. ב-1899 מנתה הקהילה 170 נפשות, לאחר מלחמת העולם הראשונה וכינון ממלכת יוגוסלביה 212 נפשות ובפרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בנובי פאזאר 297 יהודים. לקהילה זו השתייכו מספר משפחות יהודיות שהתגוררו בעיירות: סְיֶינִיצָה, ראשקה, טוּטִין, ודוּגָה פּוֹלִיאָנָה. לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית הוחל ברדיפות יהודים. מקצת מבני הקהילה הצליח להימלט לשטחי קוסובו שהיו נתונים לשליטה איטלקית. בהמשך הועברו לשטחי אלבניה "הישנה", פוזרו במקומות יישוב שונים וכך ניצלו.
במרץ 1942 נערכה אקציה בנובי פאזאר במהלכה נעצרו מרבית היהודים שנותרו בעיר. בהמשך, גורשו מרביתם למחנה הריכוז סיימישטה ושם מצאו את מותם. לאחר תום מלחמת העולם השנייה שבו שרידי הקהילה לעיר וב-1947 נמנו בעיר 36 יהודים. עם זאת, לא חודשו חיי קהילה ובהדרגה עזבו היהודים את העיר. בבית העלמין היהודי הוקם גלעד לזכר הנרצחים בשואה. בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 לא נמנו יהודים בעיר. בראשית המאה ה-21 עמד על תילו מבנה בית הכנסת, וכן היו מצויים בעיר שרידי בית העלמין היהודי. במוזיאון "ראס" לתרבות ואמנות בנובי פאזאר מצויים עדויות וחפצי מורשת יהודית של הקהילה.
ויולה טורק

ביוגרפיה

טורק נולדה ב-1916 בלבוצ'ה שבצ'כוסלובקיה (בעת הולדתה באוסטרו-הונגריה; כיום במזרח סלובקיה) כוויולה קליין, בתם של יוהנה (חנה) לבית הלש (Halas) ויוליוס (ירמיהו) קליין, במשפחה יהודית מסורתית. היא סולקה מלימודי הרפואה בסלובקיה על פי צו הנומרוס קלאוזוס (הגבלת מספר הסטודנטים היהודים). נישאה לד"ר אלדר נויבירט (Aladar Neuwirth), רופא יליד 1902. בשנת 1944 גורשה, יחד עם בעלה למחנה אושוויץ. משם הועברה לבדה למחנה העבודה ליכטוורדן בשלזיה, שם עבדה במרפאת המחנה. ב-19 באוקטובר 1944 נספו הוריה. בתום מלחמת העולם השנייה, ב-8 במאי 1945 שוחררה מהמחנה. לאחר ששבה לביתה גילתה שבעלה ורבים מבני משפחתה נספו. היא בחרה להמשיך ללמוד ולסיים את לימודי הרפואה, באוניברסיטת ברטיסלבה. היא עבדה בבית מרפא לניצולי השואה בהרי טאטרה. "היה קשר של שותפות ושייכות איש לרעהו", "כולנו נשארנו לבד. בשבילי זו הייתה מחויבות."
ויולה נישאה בנישואים שניים לד"ר גבריאל טורק, רופא אורתופד במקצועו. השניים הצליחו להימלט מסלובקיה ועלו לארץ ישראל. היא התקבלה לעבודה כרופאה בבית מרפא בבאר יעקב, בו טופלו ניצולי השואה. בשנת 1954 נסעה להשתלמות בחו"ל למשך כשנה. בשנת 1959 עברה עם משפחתה לבאר שבע והתגוררה בשכונה ד'. במשך 22 שנים, משנת 1966 ועד 1988 עבדה טורק כרופאה מחוזית ומנהלת הלשכה המחוזית של משרד הבריאות, ופיתחה את שירותי הרפואה בנגב לתושביו. היא ייסדה את שירותי הבריאות לבדואים בנגב. יחד עם בעלה הייתה בין מייסדי בית הספר לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע. 
בשנת 1988 פרשה טורק לגמלאות, בהיותה בת 72 והמשיכה להתנדב בתחומים רבים. בשנה זו היא זכתה בתואר יקירת באר שבע.
בשנת 1998 השיאה משואה בטקס יום הזיכרון לשואה ולגבורה שנערך ביד ושם.
בשנת 2004 קיבלה טורק את "אות יקיר הנגב" מאוניברסיטת בן-גוריון, כהוקרה על תרומתה לפיתוח הרפואה בנגב.
לויולה שני ילדים, ירום וחנה, ושישה נכדים. בתה, פרופ' חנה יבלונקה, היא היסטוריונית, חוקרת השואה, ראש המחלקה ללימודי מדינת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון.
ויולה היא דודתו של הרב מיכאל הרשקוביץ.
מעברים בזמן

מעברים בזמן הוא אלבום מוזיקה שנעשה בפרויקט משותף של באלדי אולייר ובנו ברק אולייר.  
מעברים בזמן הוא אלבומו ה-9 של באלדי אולייר - גיטריסט, מלחין ומעבד, הנוהג לשלב פלמנקו ומוזיקה צוענית עם מוטיבים ים תיכוניים. בעקבות עבודה משותפת על האלבום עם בנו ברק, הפך "מעברים בזמן" לפרויקט המחבר בין הגיטרה הספרדית והפלמנקו למוזיקה הישראלית העכשווית, בין קטעי נגינה מסורתיים לסאונד עדכני. לראשונה באלבומיו מחוברים למנגינות של אולייר, גם טקסטים המבוצעים על ידי מגוון של זמרים צעירים.
האלבום מכיל 9 שירים בהם מתנהל דיאלוג בין השירה לגיטרה כפי שמקובל בפלמנקו, בעיבודים אלקטרוניים ואקוסטיים, כשלכל שיר באלבום סגנון ייחודי משלו.
לחנים ועיבודים: באלדי אולייר, ברק אולייר
הפקה מוזיקלית: ברק אולייר
Unstoppable (אלבום)

רקע והפקה

האלבום הופק על ידי אנדרה טורס, מאוריציו רנגיפו ואובי דראמס. על שם האלבום ומשמעותו אמרה קרול ג'י כי:
"האלבום הזה יצא בזכות המון חוויות, ידע, עליות ומורדות וכולי, שאפשרו לי לראות כי רק נחישות יכולה לעזור לי להשיג מקום בעולם המוזיקה. לפעמים אתה מקבל מה שאתה רוצה, לפעמים אתה לא, אבל בסופו של דבר אתה תמיד מנצח. אין שום דבר שיכול לעצור אותי ואני מוכנה לקחת על עצמי את המשך הקריירה שלי כאחת ש-"לא ניתנת לעצירה". זה המוטו שלי; זה מה שאני חיה. אני יודעת מה אני רוצה ואני אהיה בלתי ניתנת לעצירה עד שאני אקבל את מה שאני רוצה!"
באלבום נכללים כשבעה סינגלים בסך הכל, כאשר הבולט ביותר מביניהם הוא השיר "Ahora Me Llama", שהפך ללהיט בינלאומי, והצליח למכור בארצות הברית לבד, למעלה מ-600 אלף עותקים, וביוטיוב צבר למעלה מ-600 מיליון צפיות.
קתדרלת העלייה לשמים

היסטוריה

במאה ה-14 שכנע ראש הכנסייה הרוסית הארכיבישוף המטרופוליטני פיוטר את הצאר איוואן הראשון (איוואן קאליטה) כי עליו לבנות קתדרלה עבור הבתולה מרים במוסקבה, בדומה לקתדרלת העלייה לשמים שבוולדימיר (בירת נסיכות ולדימיר באותה עת). הקמת הקתדרלה החלה ב-4 באוגוסט 1326 והסתיימה ב-4 באוגוסט 1327 - מועד חנוכת הקתדרלה והקדשתה. באותה עת הפכה מוסקבה לבירת הנסיכות.
בשלהי המאה ה-15, הוחלט על בניית הקתדרלה מחדש, בשל מצבה הרעוע ובשנת 1472 החלה הקמתה המחודשת של הקתדרלה בתכנונם של האדריכלים קריווצוב ומישקין. לאחר שנתיים, כאשר עבודות הבנייה עמדו בפני סיום, התמוטט הבניין בעקבות רעידת אדמה. הצאר איוואן השלישי הזמין את האדריכל האיטלקי אריסטוטלה פיוראוואנטי מבולוניה שבאיטליה לתכנן מחדש את הקתדרלה, אולם דרש כי הבנייה תהיה בסגנון ביזנטי-רוסי, כאשר הקתדרלה בוולדימיר תשמש כהשראה לקתדרלה במוסקבה. פיוראוואנטי נסע לוולדימיר על מנת ללמוד את סגנון הבנייה המסורתי ותכנן כנסייה בסגנון הרנסאנס (כנסייה רחבת ידיים) שמראה החיצוני הוא בסגנון רוסי ביזנטי מסורתי.
יסודות הקתדרלה החדשה הונחו בשנת 1475 והיא נחנכה בשנת 1479 בנוכחות גרונטיוס, מטרופוליטן מוסקבה. פנים הכנסייה עוטר בפרסקאות רבים ובאיקונות, בהם התאוטוקוס מולדימיר והבלאכרניטיסה.
ב-16 בינואר 1547 נערך בקתדרלה טקס ההכתרה של הצאר איוואן האיום. 
מאז שנת 1721 הייתה הקתדרלה מקום הכתרת כל צארי רוסיה, כמו גם טקסי משיחת הטריארכים של הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית, עד ביטול הפטריארכיה על ידי הצאר פיוטר הגדול.
הפטריארכיה חודשה לאחר מהפכת פברואר בשנת 1917 וב-2 בנובמבר באותה שנה נמשח טיכון  כפטריארך מוסקבה ורוס כולה.
בעקבות המהפכה הבולשביקית והפיכת מוסקבה לבירה הבולשביקית, נאסרו טקסים דתיים בקתדרלה, למעט טקס פסחא שנערך בהרשאה מיוחדת של ולדימיר לנין בשנת 1918.
מאז 1918 הכנסייה שימשה כמוזיאון עד נפילתה של ברית המועצות. בשנת 1990 הושבה הקתדרלה לידי הכנסייה הרוסית, וכיום, על אף היותה מוזיאון, נערכים בה הטקסים הדתיים.

אזכורים תרבותיים

הכיכר והקתדרלה הם מקום התרחשות סצנת ההכתרה באופרה מאת מודסט מוסורגסקי "בוריס גודונוב".
מייקל קולינס (אסטרונאוט)

תחילת דרכו

נולד  ברומא שבאיטליה. משפחתו של קולינס הייתה בעלת רקע צבאי: אביו, ג'יימס לוטון קולינס היה קצין בדרגת מייג'ור גנרל (מקבילה לאלוף בצה"ל) בצבא היבשה.  דודו היה רמטכ"ל צבא היבשה. עד גיל 17 התגורר במקומות רבים עקב שירותו של אביו. למד במשך שנתיים באקדמיה בבירת פוארטו ריקו, סן חואן. בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה עבר עם משפחתו לוושינגטון די סי ,שם סיים את לימודיו התיכוניים ב-1948. למרות רצונה של אמו, שיצטרף לסגל הדיפלומטי הוא בחר בקריירה צבאית והחל לימודיו בווסט פוינט. בשנת 1952 סיים לימודי מדעים בהצלחה בתואר ראשון.
אחיו למד גם כן בווסט פוינט.
בוגר במדעים מהאקדמיה הצבאית בווסט פוינט, 1952. בוגר התוכנית המתקדמת לניהול של בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד, 1974.

שירות צבאי

לאחר שסיים את לימודיו, הצטרף לחיל האוויר האמריקני ועבר הכשרה כטייס. באותה תקופה שירת דודו, ג'וזף לוטון קולינס, כראש מטה הצבא האמריקאי.
הוצב בטייסת בצרפת ביוני 1954. בשנת 1956 הוצב במערב גרמניה.
ב־1961 עבר לשרת כטייס ניסוי במרכז ניסויי הטיסה בבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה.

שירות בנאס"א

הצטרף לצוות האסטרונאוטים במסגרת הקבוצה השלישית, באוקטובר 1963. היה טייס גיבוי של ג'מיני 7. ב־18 ביולי 1966 שוגר כטייס במשימת ג'מיני 10, יחד עם ג'ון יאנג. משימה זו פרצה דרך בתחום העגינה החללית. במסגרתה עגנה ג'מיני 10 עם רכב "אג'נה" ששוגר מראש, השתמשה בו כדי לעבור למסלול שונה, שם עגנה עם רכב "אג'נה" שני שהושאר על ידי ג'מיני 8. במסגרת משימה זו גם השלים שתי יציאות מרכב החלל.
היה טייס תא הפיקוד של אפולו 11, ששוגרה ב־16 ביולי 1969. במשימה זו הוא נשאר במסלול סביב הירח בתא הפיקוד, "קולומביה", בעת שניל ארמסטרונג ובאז אולדרין ירדו אל פני השטח. 
פרש מנאס"א ומחיל האוויר בדרגת מייג'ור ג'נרל בינואר 1970.

לאחר נאס"א

לאחר שפרש מנאס"א שירת לזמן קצר כעוזר לענייני יחסי ציבור של מזכיר המדינה. באפריל 1971 התמנה למנהל הראשון של מוזיאון האוויר והחלל הלאומי במכון הסמית'סוניאן בוושינגטון, והחזיק בתפקיד עד 1978. ב־1980 הצטרף לחברת TLV העוסקת במערכות אוויריות ומערכות הגנה, כסגן נשיא ומנהל הפעילות בוושינגטון. בינואר 1997 פתח חברת ייעוץ לתעופה בשם "מייקל קולינס ושות'".
כתב שלושה ספרים: Carrying the Fire (לשאת את האש) (1974), ספר אוטוביוגרפי בשם Flying to the Moon and Other Strange Places (לטוס לירח ולמקומות אחרים, בעברית יצא בספרית פועלים) (1976) ו־Liftoff: The Story of America's Adventure in Space (שיגור: סיפורה של ההרפתקה של אמריקה בחלל) (1988).
דינר יוגוסלבי

היסטוריה

עד לסיום מלחמת העולם הראשונה היה הדינר ההילך החוקי של ממלכת סרביה. לאחר המלחמה, עם כינון ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים היה הדינר למטבע הרשמי של הממלכה וערכו עמד על 4 קרונות. ב-1920 הונפקו שטרות ומטבעות הנושאים את שם הממלכה והם החליפו את הדינר הסרבי בהדרגה עד ליציאתו מהמחזור. ב-1929 עם כינון ממלכת יוגוסלביה הונפקו שטרות ומטבעות חדשים. ב-1933 עמד שער החליפין על 44 דינרים יוגוסלביים לכל דולר אמריקני וב-1937 עמד שער החליפין על 250 דינרים יוגוסלביים לכל לירה שטרלינג.
במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וחולקה לאזורי כיבוש בין מדינות הציר. הדינר נותר הילך חוקי רק באזור סרביה הכבושה תחת שלטון הבובות של מילאן נדיץ'. לאחר סיום המלחמה וכינון הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה היה הדינר הפדרלי היוגוסלבי להילך החוקי של המדינה. בשלהי שנות ה-80 של המאה ה-20 גבר הפיחות בערכו של הדינר היוגוסלבי, במקביל לאינפלציה גואה במשק היוגוסלבי. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 חוותה יוגוסלביה היפר-אינפלציה, עניין שהוביל את הבנק המרכזי היוגוסלבי לשנות מספר פעמים את ערך המטבע.
תהליך התפרקותה של יוגוסלביה הוביל לכך שבראשית העשור הראשון של המאה ה-21 נותר הדינר היוגוסלבי הילך חוקי רק בסרביה ומונטנגרו. ב-2006 פסק השימוש בדינר היוגוסלבי והוא הוחלף בדינר הסרבי בסרביה.
מוסא כוסא

מוסא מוחמד כוסא (בערבית: موسى محمد كوسا; נולד ב-23 במרץ 1949) הוא פוליטיקאי ומדינאי שכיהן כשר החוץ של לוב תחת הנהגתו של מועמר קדאפי. נחשב לאחד האנשים המשפיעים והקרובים ביותר לקדאפי. עם גבור המאבק בשלטונו של קדאפי ברח מארצו. נוסף להיותו שר החוץ, כיהן כראש המודיעין הלובי מ-1994 ועד 2009.
כוסא הגיע ממשפחה ידועה במעמד הביניים בטריפולי. הוא בעל תואר שני בסוציולוגיה מטעם אוניברסיטת מישיגן בארצות הברית, תואר שקיבל ב-1978. את הקריירה שלו החל בקהילת המודיעין הלובית כמנהל הביטחון של שגרירויות לוב בצפון אירופה.
תפנית חשובה בקריירה שלו אירעה כאשר מונה ב-1980 כשגריר ארצו בלונדון, אך הוא לא נשאר זמן רב בתפקיד. הבריטים שילחו אותו חזרה באותה שנה עקב ידיעות כי הוא פועל נגד לובים ממוצא אנגלי על אדמת אירופה. לאחר מכן מונה לסגן שר החוץ, תפקיד בו כיהן בין השנים 1992–1994. בהמשך מונה לראש המודיעין הלובי, הידוע גם בשם "ביטחון החוץ", משרה שכיהן בה כ-15 שנה (1994–2009), עד אשר מונה לשר החוץ הלובי ב-2009, כשהוא מחליף בתפקיד את עבד א-רחמאן שלקאן, בעת סבב חילופי תפקידים בממשלת לוב.
ב-30 במרץ 2011 עזב כוסא את לוב וביקש מקלט מדיני בבריטניה על רקע אירועי ההתקוממות במדינה, ואף הצהיר כי הוא "מתנגד להרג אזרחים". כוסא נחשב האיש ששכנע את קדאפי ב-2003 להסכים להתפרק מהנשק הבלתי קונבנציונלי ולהתקרב למערב, וכן כמשתייך לאחד השבטים בעלי העוצמה בלוב
פרשת לך לך

שרי והגר

שרי אשת אברם רואה כי איננה מצליחה ללדת בן ומציעה לאברם לקחת את הגר שפחתה לאישה. הגר אכן מתעברת, וכתוצאה מכך היא מזלזלת בשרי. שרי מתלוננת על כך בפני אברם, והוא נותן לה אפשרות לעשות כטוב בעיניה עם הגר. שרי מקשה מאוד את החיים של הגר, וכתוצאה מכך הגר בורחת. מלאך ה' מתגלה להגר במעיין, אומר לה לשוב חזרה לבית אברם ושרי, ומברך אותה ואת בנה ישמעאל (שמיד לאחר מכן נולד לה).

הפטרה

מפטירים בספר ישעיהו, מפרק מ', פסוק כ"ז (לחלק מהמנהגים: פסוק כ"ה) עד פרק מ"א, פסוק ט"ז (או פסוק י"ז). הנביא פונה לעם ישראל, "וְאַתָּה יִשְׂרָאֵל עַבְדִּי יַעֲקֹב אֲשֶׁר בְּחַרְתִּיךָ זֶרַע אַבְרָהָם אֹהֲבִי. אֲשֶׁר הֶחֱזַקְתִּיךָ מִקְצוֹת הָאָרֶץ וּמֵאֲצִילֶיהָ קְרָאתִיךָ וָאֹמַר לְךָ עַבְדִּי אַתָּה בְּחַרְתִּיךָ וְלֹא מְאַסְתִּיךָ" (ספר ישעיהו, פרק מ"א, פסוקים ח'-ט').