אוהד אזרחי

אוהד אזרחי (נולד ב-1965) - הוא רב בתנועה להתחדשות יהודית, מורה רוחני לשמאניזם מיני והתפתחות התודעה, המשלב בעבודתו קבלה, חסידות ויסודות מדתות העולם, טנטרה וזן בודהיזם. ייסד את "קהילת המקום" וה'ישיבאשראם' במצוקי דרגות שבמדבר יהודה, את "הגן - בית הספר לאהבה וקבלה" ואת "נביעה - האקדמיה העברית של הרוח".

נעורים, חזרה בתשובה ותקופת בת עין

אזרחי נולד בקריית מוצקין בשנת 1965 בבית חילוני. מצד אמו הוא נצר למשפחת עבו מצפת. את לימודי התיכון שלו עשה בבית הספר התיכון לחינוך סביבתי שבמדרשת שדה בוקר. עוד בתיכון החל להתעניין בדרך תרבויות האדמה האינדיאניות, הבודהיזם, והזן. בסוף ימי התיכון בעקבות קריאה בכתבי מרטין בובר התקרב אל המחשבה החסידית וחזר בתשובה, בהדרכת ישראל חברוני. הוא הצטרף לישיבה החרדית "תורה ואמונה" בירושלים. אזרחי הצטרף לחסידי בעלז. האדמו"ר רבי ישכר דב רוקח ערך את חתונתו עם חברתו מימי התיכון, רות, ושלחו ללמוד בישיבת המקובלים שער השמים.
חיפושיו הרוחניים הוליכו אותו גם לחצרות ברסלב וחב"ד. לאחר שנים אזרחי היה לתלמידו של הרב שג"ר, ואחר כך לתלמידו של הרב יצחק גינזבורג. בשנת 1989 היו בני הזוג אזרחי בגרעין של שבע משפחות מתלמידי הרב גינזבורג, שייסדו את היישוב בת עין בגוש עציון, שם חיו עד שנת 2000. הזוג אימץ שתי בנות, ולאחר זמן נולד להם גם בן ביולוגי בשם יהוא. אזרחי לימד ב"מדרשת בת עין", בארגון גל עיני של הרב גינזבורג, בישיבת ההסדר עתניאל, שבה מסר שיעורי קבלה לקבוצת התלמידים הבוגרים בישיבת ההסדר רמת גן, בישיבת שיח יצחק ועוד. 
בשנת 1994 פרסם את ספרו הראשון, "עולמות הספק", ביאור למערכת האמונות והדעות של הדמויות בספר איוב. הספר ספג ביקורת מצד רבנים, שלא אהבו את הגישה שבה נקט אזרחי, המאדירה את החיפוש והטלת הספק על פני המסורת והאמונה. 
בשנת 1997 עסק יחד עם ד"ר יצחק חיותמן בפיתוח חזון של ירושלים והמקדש שבתוכה כמקדש עתידי לכל העמים. השניים יזמו ותכננו תוכנות מחשב המוקדשות למדיטציה קבלית, ואף הצעה להקמת מקדש וירטואלי באינטרנט, תוך שימוש בטכנולוגיה של "מציאות מדומה". יחד פרסמו את הספר "הישן יתחדש והחדש יתקדש" המכיל מאמרים מפרי עטם. אזרחי פיתח שם לראשונה את "התפיסה הארוטית" כבסיס לתפיסת הקדושה, כפי שהתבטאה, לטענתו, במקדש העברי בירושלים ובמגילת שיר השירים.

עזיבת העולם האורתודוקסי

בסוף שנות התשעים קרא אזרחי ליתר פתיחות של היהדות כלפי השפעה בין דתית, בפרט זו הבאה מדתות המזרח, וליתר פתיחות בתחום המיני, דבר שעורר עליו מחלוקות רבות וגרם להוצאתו מן הקונצנזוס הרבני. אזרחי טען כי על פי ההלכה עצמה אין הכרח להימנעות מיחסי מין לפני הנישואין, ושניתן לעשות זאת במסגרת של ההיתר ההלכתי של פילגשות, הניתנת להבנה כיחסי "חבר-וחברה" הנהוגים כיום בין בני זוג שאינם נשואים. הוא טען כי המצב בו בני הישיבות מגיעים לבגרות מינית בגילאי העשרה, אך אינם מורשים לקיים כל מגע של קרבה בין המינים לפני החתונה, שמתרחשת בגיל מבוגר יותר איננו מצב בריא, ואין בו גם משום צניעות. בעקבות מאמר שכתב על כך יאיר שלג בכל העיר התבקש אזרחי על ידי רבני ישיבת שיח יצחק שבה לימד לחזור בו בפומבי או לעזוב את הישיבה. אזרחי בחר בתגובה להודיע על פרישתו מהעולם האורתודוקסי והצטרפותו לחוגי היהדות המתחדשת בארצות הברית, בראשותו של רבי זלמן שחטר-שלומי, שהסמיך את אזרחי כרבי.
אזרחי החל להעביר שיעורים לציבור החילוני, והצטרף למכון מיל"ה בירושלים, שאותו ניהל מרדכי גפני. במכון מיל"ה לימד אזרחי ועסק במחקר מקורות בתחום היחס לעבודה עם הגוף ולריקוד במחשבה היהודית לדורותיה. כאשר פוטר גפני ממכון מיל"ה פרש איתו אזרחי כאות סולידריות, ואף עזר לו לכתוב את התוכן לתוכניות הטלוויזיה "תחת גפנו" ששודרו בערוץ השני. לאחר מספר שנים ניתק אזרחי את קשריו עם גפני.

קהילת המקום ("ישיבאשראם")

בשנת 2000, לאחר תקופה בה כיהן כעמית מחקר באוניברסיטת אורגון בתחום הפמיניזם, האקולוגיה והדתות, שב אזרחי לארץ והקים את "קהילת המקום", שכונתה גם "ישיבאשראם" (הלחם של "ישיבה" ו"אשראם") במצוקי דרגות שבמדבר יהודה. הקהילה משכה מבקרים ומבקרות מהארץ ומחו"ל, שלקחו חלק בתוכניות הלימוד, כמו גם בטקסי החגים שלוו במדיטציה, שירה וריקוד. 
אזרחי הגה במקום תוכניות לייסודה של יהדות רוחנית חדשה, והאשראם היווה כעין מעבדה אנושית לבחינתה. הקהילה הביאה לארץ לראשונה את שיטת "council", המכונה בישראל "מעגלי הקשבה". הקהילה עסקה בפעילות שלום עם ערבים על בסיס רוחני וייסדה את "מפגש השלום והזיכרון המשותף ליהודים ולערבים ביום הזיכרון, יום העצמאות והנאכבה. עוד השיקה הקהילה בארץ את רעיון הליווי הרוחני לחולים סופניים והכשירה מתנדבים בתחום, שקיבלו הדרכה רוחנית - יהודית, בודהיסטית ומדיטטיבית. 
בהשפעת קהילות אחיות מהעולם, כדוגמת קהילת תמרה (Tamera) מפורטוגל, ובעידוד אזרחי, רצו חברי הקהילה לבחון מחדש את נושא המשפחה, הזוגיות בתוך קהילה אינטימית, ובפרט בחנו רעיונות של יחסי מין חופשיים בתוך הקהילה. ניסויים אלה לא התקבלו יפה על ידי חלק מבני קהילתו של אזרחי, שנמשכו באותם ימים אחר מורה רוחנית אחרת, קטיה סידר ממושב אודים. בשנת 2005 הודיע אזרחי על סיום הניסוי של הישיבאשראם ופירוק קהילת המקום. חלק מחברי הקהילה שרצו להמשיך באורח חיים של יחסי מין חופשיים עברו לחיות בקהילת תמרה בפורטוגל, ויחד עם אחרים הקימו את היוזמה להקמת "הכפר לחקר השלום" (PRV).

פעילות מוזיקלית

באפריל 2011 יצא לאור אלבום שירים של אזרחי, מתוהו ממש. הקלטת האלבום נעשתה מול קהל באולפן עם חבריו ותלמידיו של אזרחי מהאקדמיה "נביעה". את האלבום מלווה בנגינתם של יאיר דלאל (עוד וכינור), מיכאל בן יוסף (קלרינט טורקי), ויקראם רונן (קלידים), תומר אלוני (תופים), אורי רגב (עריכה מוזיקלית וגיטרה), לילך שמיר (שירה), יניב קקון (ניי), ועופר גולני (גיטרה באס). שירה: דון-שרי ואוהד אזרחי. 
האלבום כולל שירים וקטעים אינסטרומנטלים, כולם מלחניו של אזרחי. לצד מילים מן התנ"ך, ישנם גם שירים המבוססים על ספר הזהר, ספר יצירה ואף על מילותיו של המיסטיקן השבתאי מן המאה הי"ח יעקב פרנק.