google/wiki40b huggingface dataset:
ריק בירמן

הנרי ריק בירמן (1930 - 25 בדצמבר 2003) היה פסנתרן ג'אז ישראלי. 
בירמן נולד כהנרי בירמן להורים יהודים מרומניה - אלכסנדרו ופרידה בירמן. בשנת 1930. בימי מלחמת העולם השנייה או אולי אחריה הגיע לצרפת ומשם עלה בשנות ה-1950 לישראל. הוא היה מראשוני נגני הג'אז בישראל באותה תקופה. משרתו העיקרית הייתה כעובד משרד ממשלתי, ולא הייתה לו השכלה מוזיקלית רשמית. הוא הופיע רבות כמלווהו של ג'ימי לויד, ונהג להצטרף להופעות של רבים אחרים באופן ספונטאני. הוא הציג בפני המוזיקאים בארץ את מוזיקת הג'אז בתקופה שעדיין לא הייתה ידועה כל כך, ונהג לעזור ולהדריך נגנים וזמרים צעירים בתחילת דרכם, בהם מארינה מקסימיליאן בלומין. 
היא מספרת:
כל לילה הוא לקח אותי למועדון ג'אז והכיר לי את הסצנה... בגיל 16 כבר העליתי מופע סולו... באחת ההופעות הוא סיים לנגן, ואז נפטר ליד הפסנתר. הוא היה מלאך.
 
עם הנגנים שניגן איתם נמנים מל רוזנברג, אהרל'ה קמינסקי, אלי מגן, ג'ס קורן, עדנה גורן ואחרים. 
בירמן לא הקליט אלבום משלו, אך קיימות הקלטות שלו כמלווה של ג'ימי לויד. 
הוא נפטר מדום לב תוך כדי נגינה בפסנתר.
שמואל דוד הלברשטאם

ביוגרפיה

נולד לרבנית חיה נחמה ולאדמו"ר רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם, האדמו"ר הראשון מצאנז-קלויזנבורג. נקרא על שם אבי אמו, רבי שמואל דוד אונגר מנייטרא.
נשוי לציפורה בת הרב אהרן וידר אב"ד לינז, שהיה דיין בבית הדין של קהילת צאנז קלויזנבורג.
לאחר פטירת אביו בתמוז ה'תשנ"ד התמנה לאדמו"ר מצאנז קלויזנבורג.
מוסדות החינוך של החסידות בראשותו תלמודי-תורה, בתי-ספר לבנות, ישיבות לצעירים ולבוגרים וכולל אברכים. המוסדות שוכנים בבורו פארק, ויליאמסבורג, מונסי, לייקווד ומונטריאול. בישראל יש לו בתי כנסת בירושלים, ובבני ברק.
הרב הלברשטאם הוא נשיא מפעל הש"ס בארצות הברית ונשיא הכבוד של כולל חבת ירושלים. החצר החסידית שלו מונה מאות משפחות.
הרב הלברשטאם ידוע באריכות תפילתו.
הרב הלברשטאם התפייס עם אדמור"י שני פלגי חסידות סאטמר, האחים, רבי אהרן טייטלבוים ורבי יקותיאל יהודה טייטלבוים, לאחר שנות נתק בין החצרות.
מעיים

המעי הישר

המעי הישר, הקרוי גם חלחולת, הוא קטע מעי בין סוף המעי הגס לפי הטבעת. בקטע זה מצטברת הצואה עד שהיא לוחצת על דפנות המעי והוא מתרחב, דבר הגורם לתגובה רפלקסית של התכווצות להוצאת הצואה. שרירי סוגר רצוניים בפי הטבעת מונעים הוצאת צואה לא רצונית.

מחלות

חלק מחיידקי המעיים אופורטוניסטיים: הם אינם מעוררים מחלות בשגרה, אך כשהגוף ומערכת החיסון חלשים (עקב זיהום במקום אחר, למשל), הם עלולים לתקוף ולעורר מחלות.
צינור העיכול מהווה את אחד האזורים בגוף אשר פתוחים וחשופים לסביבה החיצונית (דרך הפה ופי הטבעת); לפיכך חשופה מערכת העיכול, ובראשה המעיים (המהווים את רוב אורכו של צינור העיכול), להתקפות של פתוגנים, זאת בשיעור רב יותר מאזורים אחרים בגוף. מחלות אין ספור קשורות לתפקוד המעיים. התסמין השכיח ביותר של מחלות מעיים הוא כאבי בטן.
מחלה הפוגעת בעיקר בפגים נקראת דלקת מעי נמקית, אשר בה חלק מהמעי עובר נמק ומת. 5%-10% מהפגים מתחת למשקל 1,500 גרם מאובחנים כנושאי דלקת מעי נמקית.
קרצינואיד הוא אחד הגידולים הנפוצים במעיים.
ג'נאנדראה נוזדה

ביוגרפיה

נוזדה למד נגינה בפסנתר ובמקביל גם למד הלחנה וניצוח במילאנו. בהמשך השתלם בניצוח אצל דונאטו רנצטי, מיונג-וון צ'ונג וואלרי גרגייב. 
ב-1994 זכה נוזדה בתחרות הבינלאומית של קאדאקואז לניצוח על תזמורת ובאותה שנה התמנה למנצח הראשי של תזמורת קאדאקואז. הוא היה למנצח אורח ראשי בתיאטרון מרינסקי בסנקט פטרבורג בשנת 1997. כמו כן כיהן כמנצח אורח ראשי של התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם וכמנהל אמנותי של פסטיבל Settimane Musicali di Stresa e del Lago Maggiore באיטליה. בשנת 2001 היה למנהל האמנותי של פסטיבל סטרזה באיטליה. ב-2007 התמנה למנהל מוזיקלי של תאטרו רג'ו די טורינו.
בדצמבר 2001 הוכרז על מינוי נוזדה למנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית של ה-BBC, משרה שאליה נכנס בספטמבר 2002. ביולי 2003 האריך את החוזה שלו עם התזמורת עד 2008. הוא השתתף עם התזמורת הפילהרמונית של  ה-BBC במיזם של רדיו BBC 3, שקיים במנצ'סטר קונצרטים חיים של תשע הסימפוניות של בטהובן. הוא פרש מהתפקיד בשנת 2011, וכיום הוא משמש שם כמנצח כבוד של התזמורת. 
נוזדה משמש כמנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית של לונדון וכמו כן הוא גם מנצח אורח ראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית מאז מאי 2011, והוזכר כאחד מארבעה שעשויים להחליף את זובין מהטה בתזמורת הפילהרמונית הישראלית באוקטובר 2019. נוזדה יסיים את כהונתו כמנצח אורח ראשי של התזמורת בתום עונת 2019/20.
מאז שנת 2017 הוא משמש כמנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית.
משבצת קרקע

משבצת קרקע (נקראת גם משבצת חקלאית) על פי נוהלי התכנון והבניה בישראל היא מכסת הקרקע של יישוב חקלאי מתוכנן (מושב עובדים, מושב שיתופי, קיבוץ) הנגזרת ממכפלת תקן מספר נחלותיו ותקן גודל הנחלה (תקנים הנקבעים במשרד החקלאות בשיתוף עם מינהל מקרקעי ישראל). 
למשל מושב בעל 40 נחלות ותקן גודל 80 דונם יהיה זכאי למשבצת בגודל 3200 דונם. במידה והישוב מחזיק בפועל יותר שטח מהמגיע לו השטחים העודפים לא יכללו במשבצת ויקראו "שטחים זמניים". במידה ולישוב בפועל יש פחות שטחים מהמגיע לו יש לאתר שטחים נוספים ולהוסיפם למשבצת שלו, גם אם הם נמצאים במרחק.
שירות הביטחון הלאומי (ארמניה)

היסטוריה

הארגון הארמני העצמאי הראשון שעסק בביטחון המדינה היה המינהל הממלכתי לביטחון לאומי של ארמניה שנוסד ב-4 בדצמבר 1991 כיורש האגף הארמני של הקג"ב. ב-1995 הארגון שינה את שמו והפך למשרד לביטחון לאומי. ב-8 בנובמבר 1996 המשרד אוגד אל תוך משרד הפנים ונקרא המשרד לביטחון לאומי וענייני פנים.
ב-17 בדצמבר 2002 הארגון נקרא שירות הביטחון הלאומי של ממשלת ארמניה.
הוועד הבינלאומי של הצלב האדום

היסטוריה

את הרעיון להקמת ארגון רפואי הומניטרי הגה השווייצרי ז'אן אנרי דינן כשעבר בזירת קרב סולפרינו בצפון איטליה. במהלך הקרב, אשר נמשך 15 שעות, חזה דינן בעשרות אלפי פצועים והרוגים ששכבו בחום, עד שנאספו אל הבתים, הכנסיות והמרפאות המאולתרות, אשר לא היו ערוכות לטיפול במספר כה רב של פצועים. דינן אסף נערות, נשים ועוברי אורח מהסביבה וניסה להחיש עזרה לפצועים. אך על אף מאמציהם, דינן ידע שקיומו של גוף מסייע היה יכול למנוע את מותם של קורבנות רבים. לכן, בשנת 1862 כתב דונאן ספר על חוויותיו באותו קרב וקרא לציבור להעלות את רמת המודעות לעניין.
שנה לאחר מכן, עורך דין צעיר מז'נבה בשם גוסטב מואניה הגשים את חזונו של דינן וארגן כנס בינלאומי, אשר בעקבותיו כוננה ב-22 באוגוסט 1864 "אמנת ז'נבה הראשונה". אמנה זו, שגובשה בזכות פועלו ורעיונותיו של דינן, זיכתה אותו בשנת 1901 בפרס נובל לשלום, יחד עם פרדריק פסי.
בהמשך נבחר סמל הארגון, בו מופיע צלב אדום על רקע לבן. ההסבר הרשמי לסמל הוא אימוץ דגל שווייץ בהיפוך צבעים כסמל הארגון, אולם נראה כי המסורת הנוצרית, שעל-פיה אסור לפגוע באנשים ובמבנים הנושאים את סמל הצלב, השפיעה על בחירת הסמל.

בישראל

הועד פעיל בישראל מאז 1948 ובאופן קבוע נמצאת בה משלחת מאז שנת 1967. הארגון עוסק בבקרת הטיפול והתנאים של עצירים ואסירים פלסטינים המוחזקים על ידי ישראל והרשות הפלסטינית ולצורך כך מקבל מדי יום משירות בתי הסוהר רשימה יומית של האסירים והעצירים ומקומות כליאתם. כן עוסק הארגון בסיוע לאוכלוסייה הפלסטינית, למשל בתחזוקת תשתיות מים וביוב, ותרומת תרופות וציוד רפואי, ובבקרת תנאי חייהם של הפלסטינים. לצורך כך הארגון מעסיק בישראל בגדה המערבית ובעזה כ-350 עובדים מתוכם כ-80 עובדים בינלאומיים והשאר ישראלים ופלסטינים. הארגון גם עוסק בסיוע בחיפוש מידע על נעדרי צה"ל. הארגון פעל רבות על מנת לפגוש את גלעד שליט בזמן שהיה בשבי חמאס. החל משנת 2007 מקיים הארגון תחרות שנתית בין סטודנטים מבתי ספר למשפטים בישראל על משפט בינלאומי.החל משנת 2006 ארגון מגן דוד אדום הישראלי מתפקד כחבר מלא בתנועת הצלב האדום והסהר האדום. הוועד הבינלאומי של הצלב האדום פועל בשיתוף עם האגודות הלאומית הישראלית (מגן דוד אדום) והפלסטינית (הסהר האדום הפלסטיני) ומסייע לשתיהן תקציבית.

מעמד משפטי

ארבע אמנות ז‘נבה, בשנים 1864-1949, וכן הפרוטוקולים שנוספו להן בשנת 1977 ובשנת 2005, מעניקות לוועד מנדט לסיוע לנפגעי סכסוכים מזוינים ולהגן עליהם, בתחומי המדינות שהוא פועל בהן. משנת 1864 המנדט והמעמד המשפטי של הוועד הבינלאומי של הצלב האדום מבדילים אותו מארגונים לא-ממשלתיים ומסוכנויות בין-ממשלתיות, כגון ארגונים של האומות המאוחדות.
ברוב המדינות שבהן הוא פועל, חתם הוועד הבינלאומי על ”הסכמי מטות“ עם השלטונות. הסכמים אלו, הכפופים למשפט הבינלאומי, מקנים זכויות מיוחדות וחסינויות השמורות בדרך כלל רק לארגונים בין-ממשלתיים, כגון חסינות מפני הליכים משפטיים, המגנה עליו מפני הליכים מנהליים ושיפוטיים, ומעניקה חסינות למשרדיו, לגנזכיו ולמסמכיו. זכויות מיוחדות וחסינויות אלה מקנות לוועד נייטרליות ועצמאות אשר מסייעים לפעולתו.
אילן דיקשטיין

שירותו הצבאי

דיקשטיין הוא בוגר מחזור ד' במכינה הקדם-צבאית בני דוד. עם גיוסו לצה"ל שובץ בחטיבת גולני. בגולני עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ויצא לקורס קציני חי"ר. שימש מפקד מחלקה, בהמשך החליף את יואב מרדכי ופיקד על הפלוגה הרובאית של גדוד 12. לאחר מכן שימש כמפקד פלחה"ן גולני. במבצע חומת מגן היה בחופשת לימודים, אולם הוא הצטרף לכוחות גדוד 51 בלחימה בקרב בג'נין במהלכו נפצע קשה. לאחר תקופת שיקום מונה למפקד סיירת גולני בין השנים 2004–2005, והוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. לאחר מכן שימש קצין המבצעים המיוחדים בפיקוד מרכז. 
ב-2007 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד חרוב, והוביל אותו בלחימה בין היתר במבצע עופרת יצוקה, בתפקידו שימש עד 2009. בהמשך מונה לסגן מפקד עוצבת חירם ושימש בתפקיד בשנים 2009–2011. לאחר מכן מונה לקצין המבצעים של פיקוד צפון בשנים 2011–2013. בשנת 2013 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת עציוני ובמקביל למפקד בא"פ אליקים, בתפקידיו אלו שימש עד יולי 2016. כיום משמש מפקד צוות בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים. ב-20 בפברואר 2017 הוחלט על מינויו לקצין אג"ם של הגיס הצפוני.
שולי הרעש (אלקטרוניקה)

שולי הרעש באלקטרוניקה ספרתית הם כמות הרעש שמעגל ספרתי יכול לספוג לפני שהוא יוצא מפעולתו התקינה ואז רמת מתח '0' לוגי יתפרש כ-'1' לוגי ולהפך.
שולי הרעש הנמוכים מוגדרים על ידי:     
שולי הרעש הגבוהים מוגדרים על ידי:
כיכר מסקל

כיכר מסקל (געז መስቀል አደባባይ - "מסקל אדבבאי") היא כיכר עירונית גדולה במרכזה של אדיס אבבה, בירת אתיופיה. הכיכר שמשמעות שמה הוא "כיכר הצלב", הוקמה במיוחד כדי שתשמש זירה לחגיגות חג מסקל, אירוע המתרחש בה בחג הצלב האמיתי. בכיכר נערכים אירועים רבים נוספים, ובהם קונצרטים, תהלוכות וכנסים מפלגתיים.

מיקום ומבנה

הכיכר מחולקת לשני חלקים - רחבה ענקית בצורת חצי מעגל באורך של 350 מטרים לאורך שדרות ג'ומו קניאטה התוחמות אותה מצפון, וברוחב מרבי של 80 מטרים; ושורות מדרגות, גם הן בצורת חצי מעגל, המקיפות את הרחבה מדרום. המדרגות המשמשות כטריבונות בעת אירועים, מגיעות גם הן לרוחב מרבי של 80 מטרים. בכיכר נפגשים כמה מרחובותיה המרכזיים של העיר, שחלקם מהווים גם כבישים ארציים מרכזיים במדינה. כביש מס' 1 מוביל מהכיכר מזרחה ולאחר מכן צפונה, עד לגבול עם אריתריאה וממשיך משם לבירתה אסמרה. כביש מס' 4 יוצא מפינתה המערבית של הכיכר ומוביל דרומה ומזרחה להרר, וכביש מס' 7 יוצא מאותה נקודה ומוביל לג'ימה ולמערב המדינה. בצידה המזרחי של הכיכר יוצאות ממנה "שד' אפריקה" ("דרך בולה") המובילות לכיוון דרום-מזרח ומסתיימות בנמל התעופה הבינלאומי אדיס אבבה בולה, ושדרות מנליק השני המובילות צפונה, ולאחר שהן משנות את שמן מספר פעמים, הן מסתיימות בהרי אנטוטו בצפון-מזרחה של העיר.

אתרים סביב הכיכר

בפינה המזרחית של הכיכר הוקמה האנדרטה לזכר קורבנות הטרור האדום שנרצחו בשנות ה-70 של המאה ה-20, בהוראת החונטה הצבאית האתיופית, ובמקום הוטמנו שרידיהם של קורבנות. בשנת 2010 נחנך במקום בניין "המוזיאון להנצחת קורבנות הטרור האדום".
מדרום לכיכר שוכן מוזיאון אדיס אבבה שנוסד בשנת 1986 באחד המבנים העתיקים בעיר, שהיה שייך לשרי צבאו של מנליק השני. המוזיאון מתמקד בתולדות העיר, באדריכלות, בתרבות ובתהפוכות הפוליטיות שעברו עליה. בפינה הצפון-מזרחית של הכיכר שוכן הבניין העגול של הבנק הלאומי של אתיופיה, אשר תוכנן ב-1953 על ידי האדריכל הצרפתי הנרי שומט (Henri Chomette). צמוד לו ממערב נמצא משרד הנוער והספורט של אתיופיה. עוד שוכנים סמוך לכיכר כנסיית סטפנוס הקדוש וכנסיית יוסף הקדוש, וכן קולג' "אוניברסיטת אטלס".

היסטוריה

בחג המסקל החל ב-27 בספטמבר לפי הלוח הגרגוריאני, נוהרים אלפי בני אדם אל הכיכר החל בשעות אחר הצהרים, כשהם נושאים בידיהם לפידים. ההמונים מציתים מדורה בצורת פירמידה המוצבת במרכז הרחבה, שבראשה קבוע צלב עץ, וזו בוערת עד שהחגיגות מסתיימות עם עלות השחר, והצלב נופל אל הקרקע. החג מסמל גם את סיומה של העונה הגשומה ואת תחילתו של האביב.
בתקופת האימפריה האתיופית, לאחר שאדיס אבבה הייתה לבירת המדינה, התרחשו אירועי חג המסקל סמוך לקתדרלת גאורגיוס הקדוש ולשוק הישן, ובאופן מסורתי הודלקה מדורת החג בידי הקיסר. מאוחר יותר הורה הקיסר היילה סלאסי על הקמת כיכר מסקל במיוחד כדי שתארח את אירועי החג. עם ההפיכה הצבאית במדינה ועליית החונטה הצבאית האתיופית לשלטון ב-1974, שונה שמה של הכיכר ל"כיכר המהפכה" (አቢዮት አደባባይ - "אביות אדבבאי"), והיא הורחבה באופן משמעותי כדי שתוכל לארח את המצעדים השנתיים של האחד במאי וה-12 בספטמבר (יום השנה למהפכה). בכיכר נתלו שלושה פורטרטים רחבי ממדים של קרל מרקס, פרידריך אנגלס וולדימיר לנין. מסורת חג המסקל נמשכה, ותפקיד הדלקת המדורה נמסר לידיו של פטריארך הכנסייה האורתודוקסית האתיופית. ב-1988 הורתה הממשלה השמאלנית על העברת החגיגות לאתר מרכזי פחות בעיר, אך עם סיום מלחמת האזרחים האתיופית וסיום שלטונה של החונטה במדינה ב-1991, הושב לכיכר שמה הקודם ועימו הוחזרו אליה החגיגות.
קרסנודאר-2

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 2013 ביוזמת סרגיי גליצקי, איש עסקים מקומי.
היא התמודדה בליגה השלישית בחשיבותה במדינה לאחר שקיבלה מעמד של קבוצה מקצוענית מטעם מנהלי איגוד הקבוצות המקצועניות ברוסיה והתמודדה בה עד עונת 2017/2018.
מכון סוורדלין להיסטוריה ותרבות של אמריקה הלטינית

היסטוריה

באפריל 1999 אישר סנאט אוניברסיטת תל אביב את הקמת המכון להיסטוריה ותרבות של אמריקה הלטינית ובראשו פרופסור צבי מדין. הקמת המכון נעשתה בד בבד עם קיומו של קונגרס עולמי של הפדרציה העולמית ללימודי אמריקה הלטינית והקריביים באוניברסיטה. תחת הכותרת "הים התיכון ואמריקה הלטינית" התכנסו כ-400 חוקרי אמריקה הלטינית והקריביים בכינוס ראשון מסוגו ובהיקפו בישראל. מאז גדל המכון והתפתח וכיום הוא אחד המכונים הפעילים והפוריים ביותר באוניברסיטה. לאחר תקופה ארוכה בה עמד בראש המכון פרופסור רענן ריין, עברה ראשות המכון בשנת 2005 לידי דוקטור חררדו לייבנר. במאי 2008 נקרא המכון על שם משפחת סוורדלין.
על אף פעולתו במסגרת בית הספר להיסטוריה מהווה המכון מסגרת רב-דיסציפלינרית שמטרתה היא קידום לימודי אמריקה הלטינית וספרד באוניברסיטה ופיתוח המחקר אודות חלקי עולם אלו. לשם כך מקיים המכון מגוון פעילויות, עליהן ניתן למנות את קיומו של סמינר מחלקתי שנתי; עשרות הרצאות פתוחות לקהל הרחב בשנה; הקרנות סרטים המלוות בהרצאות רקע שונות; הזמנת מומחים בינלאומיים מרחבי העולם להרצאות וכנסים בארץ; מתן מלגות לתלמידי אוניברסיטה שמחקרם מתמקד בתחומי עיסוקו של המכון לשיפור מיומנויות שפה ונסיעות מחקר הדרושות להשלמת תארים מתקדמים; הרחבת אוסף הספרים האוניברסיטאי אודות אמריקה הלטינית על מנת לשפר את יכולות המחקר ובעיקר קיטלוגו של אוסף וודרו בורה, שנתרם למכון עם מותו של החוקר.
נוסף על פעילויות אלו מקיים המכון מדי שנה כנס בינלאומי המביא לארץ עשרות מומחים בתחום מסוים של לימודי אמריקה הלטינית וחצי האי האיברי, המאפשר גם לחוקרים ישראלים להציג את מחקרם בפני הקהל הרחב ועמיתיהם מחו"ל. החל משנת 2003 נקרא גם כנס זה על שם וודרו בורה. החל משנת 2004 מקיים המכון, בשיתוף עם החוג ללימודים ספרדיים ולטינו-אמריקאים של האוניברסיטה העברית בירושלים ובתמיכת שגרירות ספרד בישראל ומכון סרוונטס, כנס ארצי תחת הכותרת "מחקרים חדשים בהיסטוריה ותרבות של ספרד ואמריקה הלטינית". כנס זה מהווה במה ייחודית להצגת תחום לימודים זה בעברית ובישראל.
המכון מוציא לאור את סדרת הספרים איברו-אמריקה בעריכת צבי מדין ורענן ריין, המוקדשת כולה למחקר מקורי, ישראלי ומתורגם כאחד. נוסף על כך מוציא המכון לאור את כתב העת Estudios Interdisciplinarios América Latina y el Caribe, הרואה אור באנגלית, ספרדית ופורטוגזית החל משנת 1990 (טרם ייסוד המכון).
שעת שיא

שעת שיא היא פרק זמן במהלך היממה בו ערוצי תחבורה עמוסים במיוחד. מדובר בדרך כלל בזמן שבו מרבית האוכלוסייה נעה אל או ממקום העבודה/לימודים שלה. 
בדרך כלל, מדובר ביותר משעה ביום: שעות שיא מתרחשות בין 6 ו-10 בבוקר, ובין 3 אחרי הצהריים ל-7 בערב. תחבורה ציבורית פועלת לעיתים קרובות בתדירות גבוהה יותר במהלך שעות השיא; ועם זאת, לעיתים קרובות התחבורה הציבורית סובלת מעומס יתר בשעות אלו. 
להקלת העומס בשעת השיא, בדרך של פיזור התנועה על פני שעות רבות יותר, הונהג במקומות עבודה רבים זמן גמיש - החלפת שעת התחלה אחידה של יום העבודה בגמישות המאפשרת התחלה במשך טווח של שעות אחדות, כרצון העובד.
אנטה קרנגליצקה

ביוגרפיה

קרנגליצקה נולדה בשצ'צ'ין. היא למדה כלכלה באוניברסיטת גדנסק ולאחר מכן הלכה ללמוד בבית הספר לכלכלה של ורשה, היא הייתה חברה בנבחרת המחול של האוניברסיטה.
קרנגליצקה הוכתרה למיס פולין בשנת 1989. כתוצאה מהשתתפותה בתחרות נשלחה לתחרות מיס אינטנשיונל ונבחרה לסגנית ראשונה לאחר נציגת גרמניה שזכתה במקום הראשון. 
בתחרות מיס עולם בנובמבר אותה שנה הוכתרה במקום הראשון כמיס עולם. זו הייתה הפעם הראשונה שנציגת פולין זכתה בתחרות יופי בינלאומית (אווה ווכוביץ' הצליחה להשיג את התואר בשנת 1993 כאשר זכתה ב"world miss university").
במהלך שנת כהונתה היא טיילה ברחבי העולם, ביצעה את תפקידה ועזרה לארגון מיס עולם בפעילויות הצדקה השונות.
מ-1990 ועד 1992 עבדה בארצות הברית עבור סוכנות הדוגמנות "וילהלמינה", לאחר שחזרה לפולין פתחה ביחד עם בן זוגה משרד יחסי ציבור.
מאז 2002 היא משמשת כאחת מהבעלים של אולפני הקולנוע "St. Lazare".
ב-2006 השתתפה בגרסה הפולנית של "רוקדים עם כוכבים", ובאותה שנה שימשה כשופטת במיס עולם בתחרות שנערכה בפולין.
ב-2009 שימשה כשגרירה עבור מותג יהלומים.
California Dreams Tour

California Dreams Tour היה סיבוב הופעות השני של זמרת הפופ האמריקאית קייטי פרי. סיבוב ההופעות החל ב-20 בפברואר 2011 והסתיים ב-22 בינואר 2012. סיבוב ההופעות תמך באלבום האולפן השני של פרי, Teenage Dream. 
במהלך סיבוב ההופעות הופיעה פרי באמריקה, אסיה, אוקיאניה ואירופה. במהלך ההופעה, הופיעה פרי עם שלושה שירים מאלבומה השני One of the Boys, מאלבומה השלישי Teenage Dream, והופיעה עם מספר קאברים לשירים שונים.
אסיר (מיתולוגיה)

האֵסיר (בנורדית עתיקה: Æsir, ביחיד ás; כתיב חלופי בעברית: אייסיר) הם האלים העיקריים של הפנתאון במיתולוגיה הנורדית. באסיר כלולות רוב הדמויות העיקריות במיתולוגיה זו, כגון אודין, פריג, תור, בלדר וטיר.
במקביל לאסיר, קיים שבט שני של אלים, הוא הוואניר. הדמויות הבולטות בוואניר הן האל ני'ורד וילדיו פריה ופרייר. לאחר המלחמה בין האסיר לוואניר הצטרפו הללו לאסיר בתור בני ערובה.
מבחינת אופיים, הוואניר קשורים בעיקר לעיבוד ולטיפוח, ואילו האסיר לכוח ולמלחמה. האסיר נשארו צעירים לנצח בגלל תפוחיו של אודין, אם כי יכלו להיהרג באופן לא טבעי. על פי הנבואה, כמעט כולם צפויים למות בראגנארוק.

במיתולוגיה הנורדית

בו-בזמן שבתרבויות אחרות ישנן משפחות "מבוגרות" ו"צעירות" של אלים, כמו טיטאנים ואלים אולימפיים ביוון העתיקה, האסיר והוואניר הם בני אותו הזמן. שני שבטי האלים נלחמו, חתמו על הסכמים והחליפו שבויים.
יש יסוד להשערה כי האינטראקציות המתוארות בין האסיר לוואניר משקפות את סוג האינטראקציות שהיו נפוצות בין שבטים נורדיים באותה תקופה. לפי תאוריה נוספת, הקרב המיתולוגי בין האסיר לוואניר משקף קונפליקט דתי בין הערכים העתיקים של הוואניר (שעסקו בעיקר בפריון ובשלום יחסי) לבין הערכים הלוחמניים היותר מאוחרים של האסיר. ייתכן גם שהמאבק רומז לקונפליקט שבין הרומאים לסבינים. התאולוג מירצ'ה אליאדה טוען ששני הקונפליקטים הם בעצם גרסאות שונות של המיתוס ההודו-אירופי, שבו מתואר קונפליקט ושילוב בין אלי השמיים והשליטה לבין אלי האדמה והפריון.
ב. יאושזון

ב. יֵאוּשְזוֹן (בכתיב יידי: יאושזאָהן – 'בן ייאוש') הוא שם העט של משה יוּסטמַן (יוסטמאן) (1889 – 19 בפברואר 1942), שהיה סופר, עיתונאי ופובליציסט יהודי פולני שנודע בשנינותו, אחד הסופרים והעיתונאים הפופולריים ביותר בוורשה שלפני השואה, פובליציסט. כתב בעיקר בשני עיתונים יהודיים מרכזיים של התקופה: "דער מאמענט" ("דֶר מוֹמֵנְט"; יידיש: 'הרגע') ו"היינט" ('היום').
נודע גם בשם העט איטשעלע (אִיצֶ'לֶה).
אורי ניר

ביוגרפיה

בשנת 1997 החל את לימודיו במחלקה לאמנות בבצלאל אותם סיים בשנת 2001, מאז סיום לימודיו הציג תערוכות יחיד והשתתף בתערוכות קבוצתיות בארץ ובעולם. בשנת 2000 למד במסגרת חילופי סטודנטים בבית הספר של המכון לאמנות של שיקגו. בין השנים 2008-2006 למד לימודי התואר השני במחלקה לאמנות באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. ב-2011 הציג בביתן הלנה רובינשטיין במוזיאון תל אביב את תערוכתו "מאיץ", שלוותה בקטלוג. משנת 2003 מלמד במחלקה לאמנות בבצלאל, ומשנת 2009 במדרשה לאמנות במכללה האקדמית בית ברל. 
יצירותיו נכללות באוספים שונים : מוזיאון תל אביב לאמנות, מוזיאון ישראל, אוסף O.R.S, אוסף שפילמן, אוסף שרה להט, אוסף סרג' תירוש ועוד.
פרייר (מיתולוגיה)

פרייר (וכן פריי ;Freyr) הוא אל הפיריון והחקלאות במיתולוגיה הנורדית.
פרייר הוא אל מקבוצת הואניר. על שמו של פרייר נקרא יום שישי בשפות גרמאניות (לדוגמה, באנגלית: Friday, בשוודית: fredag). לפרייר נערכו מרבית הפסטיבלים בכל שנה, בעיקר לפני התקופות שבהן אמורים הגידולים לצמוח. במהלך חגיגות אלו הוקרבו לפרייר בין היתר קורבנות: פירות וירקות, בעלי חיים, ופעם בשנה גם קורבן אדם זכר (בדרך כלל העבד העצלן ביותר). לאחר שנשחטו הקורבנות החיים על אבן המזבח, נתלו לראווה ליד המזבח. הקרבת עבד הייתה מעשה שרוב בעלי האדמות נהגו לעשות, מפני שמלבד העובדה שהיה בקורבן כדי לרצות את האל פרייר, המעשה דרבן את שאר העבדים לעבוד קשה יותר.]
הנורדים התפללו לפרייר בעבור גידולים טובים,ופנו אליו על מנת שיעניק להם גבריות.
פריי גם מייצג את דרך האמצע בין האש לקרח .
אחותו של פריי היא פריה (Freyja), אלת התשוקה והפריון. ואביהם הוא ניורד, אל הים. 
פרייר ויתר על להב הקיץ (סומברנדר) למען עוזרו, ועל כן גורלו למות בראגנארוק על ידי אויבו האיום, ענק האש סורט.
על פי ספרו של ריק ריורדן "מגנס צ'ייס" האל פריי הוא אביו של מגנס ומגנס הוא בעליו של להב הקיץ (סומברנדר/ג'ק)
פרידריך אוגוסט הראשון, דוכס אולדנבורג

ביוגרפיה

פרידריך אוגוסט נולד ב-20 בספטמבר 1711 בגוטורפ, לכריסטיאן אוגוסט מהולשטיין-גוטורפ, נסיך אויטין ואלברטינה פרדריקה מבאדן-דורלאך, בתם של פרידריך השביעי, מרקיז באדן-דורלאך ואוגוסטה מריה מהולשטיין-גוטורפ. בשנת 1750 מונה פרידריך אוגוסט לבישוף ליבק, וב-21 בנובמבר 1752 התחתן עם אולריקה פרדריקה וילהלמינה, נסיכת הסן-קאסל, בתם של מקסימיליאן מהסן-קאסל ופרדריקה שרלוטה מהסן-דרמשטדט.
בשנת 1762 נרצח פיוטר השלישי, קיסר רוסיה, ובנו פאבל ירש את דוכסות הולשטיין-גוטורפ. בשנת 1773 נחתמה אמנת צארסקויה סלו, ולפיה אוחדו כל נחלות שלזוויג-הולשטיין תחת כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק, ואילו פאבל מונה לרוזן אולדנבורג. בדצמבר אותה שנה מסר פאבל על פי בקשת אמו יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה את רוזנות אולדנבורג לפרידריך אוגוסט, שהיה אף הוא נצר לבית הולשטיין-גוטורפ. פרידריך אוגוסט איחד תחתיו את כל נחלות בית אולדנבורג, ובשנת 1774 קיבל את התואר דוכס.
ב-6 ביולי 1785 מת פרידריך אוגוסט, ובנו וילהלם, דוכס אולדנבורג עלה לשלטון במקומו. מכיוון שוילהלם היה נכה ורפה שכל, משל בן דודו פטר, בישוף ליבק כעוצר בשמו.
האיים האיאוליים

גאוגרפיה

האיים האיאוליים הם קשת איים אשר נוצרה כתוצאה מתנועת הלוחות הטקטונים. באזור זה מתרחשת הפחתה של הלוח האפריקאי הנע צפונה אל מתחת ללוח האירואסייתי. תהליך זה יוצר קשת איים געשיים, בדומה לאיים הגעשיים אשר נוצרו בקשת ההלנית בים האגאי.
האיים האיאוליים מורכבים מקבוצה של שמונה איים ושטחם 116 קמ"ר. הצפוני שבהם הוא סטרומבולי (Stromboli), המהווה מוקד תיירות, המערבי אליקודי (Alicudi), הדרומי וולקנו (Vulcano) - משמו נגזר הכינוי הכולל של הרי הגעש, ושאר האיים: ליפארי (Lipari) - מרכז האיים (בשלושה מערי האי מתרכזת רוב האוכלוסייה), סלינה (Salina), פיליקודי (Filicudi), פנראה (Panarea), ובסילוצו (Basiluzzo).
באיים מתנשאים שני הרי געש פעילים: סטרומבולי ווולקנו, ואחרים המעלים אדים ופומרולות - למשל ליפארי ופנראה. ההר הגבוה ביותר באיים נמצא באי סלינה וגובהו 962 מטר מעל פני הים.
מרחקי האיים מהיבשה: מנאפולי לאי הקרוב ביותר (סטרומבולי) - 240 ק"מ; מסיציליה לאי הקרוב ביותר (האי וולקנו) - 25 ק"מ. בין שלושה איים מרכזיים המרחק הוא 17 ק"מ.

כלכלת האיים

בעבר נכרו באיים סלעי פומיס לבן - סלע געשי הנקרא גם "אבן ספוג", אולם מכרות הפומיס נסגרו בעקבות הכרזת האיים כאתר מורשת עולמי. מהאי ליפארי מגיע יין מיוחד. באי וולקנו יש מכרות אלום (alum) - מלח כימי.

אתר מורשת עולמי

האיים האיאוליים נבחרו בשנת 2000 כאתר מורשת עולמית בזכות חשיבותם כאתר טבע נבחר על ידי אונסק"ו.
בית הספר מרחבים

תוכנית הלימודים

הנושאים הנלמדים בבית הספר כוללים אומנות, מדעים ועיון. התלמידים המחוננים, לומדים יום אחד בשבוע במרחבים ובשאר ימות השבוע בבית הספר שלהם, ולעומת זאת, הילדים המצטיינים לומדים בשעות אחר הצהריים. בית הספר עצמו פועל ארבעה ימים בשבוע, בכל יום לומדת שכבת גיל אחרת, מלבד כיתות ו'-ט' שלומדות ביחד.
בכיתות הנמוכות (ג'-ה'), מחולקים התלמידים לקבוצות ולומדים קורסים שונים שבית הספר בחר. מכיתה ו' ומעלה, בוחרים התלמידים את הקורסים אותם ירצו ללמוד. בסוף השנה מתקיים הפנינג, המסכם את שנת הלימודים בכל המקצועות (לדוגמה: הצגת סוף שנה בתיאטרון).
צוות המורים מורכב מאנשי מקצוע, מומחים בתחומם, בעלי ניסיון בהוראת מחוננים ובעלי תארים אקדמיים מתקדמים. השיעורים כוללים דיונים, סדנאות חקר, קבוצות חשיבה והתנסויות אישיות וקבוצתיות.
יונה גירונדי

התנגדותו לספרי הרמב"ם

היה ממתנגדי הרמב"ם ויחד עם רבו החרימו את ספרי הרמב"ם דבר שגרם לפולמוס קשה בעם היהודי באותה תקופה בו השתתפו בין היתר הרד"ק, הרמב"ן ועוד מגדולי הדור. אחת מההשלכות הקשות של הפולמוס היא שרפת ספרי הרמב"ם על ידי הנוצרים. מקובל כי לאחר שראה רבנו יונה את תוצאות המחלוקת התחרט על מעשיו ו"חזר בתשובה", וכחלק מתשובתו כתב את ספר שערי תשובה וכן שהיה בכוונתו לעלות לא"י לקברו של הרמב"ם כדי לבקש ממנו מחילה. אולם יש המפקפקים באמינות מסורת זו.