google/wiki40b huggingface dataset:
חיים בר און

ילדותו ונעוריו

בר און נולד ברוסיה, עלה לארץ ישראל בגיל 3 ולמד בבית הספר "תיכון חדש" בתל אביב. את שירותו הצבאי עשה בשנות השישים, כמש"ק מודיעין בממשל הצבאי, האחראי על הכפרים הערביים בצפון.
ב-1964 החל לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים היסטוריה של המזרח התיכון ומזרחנות. במקביל כיהן כמזכיר מערכת עיתון הסטודנטים "פי האתון" יחד עם דוד קוליץ, מיקי אלבין, נחום ברנע ועלס דוברונסקי.
עם פרוץ מלחמת ששת הימים התגייס בחזרה לצה"ל לשנת קבע, תחילה לממשל הצבאי ואחר כך ליחידת איסוף במודיעין. בתום השנה הצטרף לשורות השב"כ באגף הערבי יחד עם אהרון ברנע, תחילה בירושלים ואחר כך בעזה, לרבות השתתפות בפעולת כראמה.

הקשר עם יגאל אלון

את התואר השני באסטרטגיה צבאית עשה בקינגס קולג' לונדון, בשנים 1969–1971. באותה תקופה התגורר בשכונת המפסטד ועבד כמאבטח בשגרירות ישראל. 
בשגרירות פגש לראשונה את יגאל אלון. מיד עם חזרתו לישראל בשנת 1972 התמנה ליועץ וראש לשכת שר החינוך והתרבות, יגאל אלון. בתפקידו זה, היה ממונה, בין היתר, על הקמת האוניברסיטה הפתוחה. 
בממשלת רבין הראשונה המשיך שיתוף הפעולה עם יגאל אלון, אז שר החוץ, כיועץ וראש לשכתו (1974–1976).

העיתונות הכתובה

עם עזיבתו את שירות המדינה הקים את ירחון הכרומו העברי הראשון "מוניטין" (1978–1989) יחד עם חבריו עו"ד יורם מושקט, אדם ברוך, מיקי אלבין, טדי ורפי שאולי וארנון אורבך. בד בבד עם הקמת וניהול הירחון, סייע בר און ליגאל אלון בארגון מירוצו לראשות מפלגת העבודה. המירוץ נקטע בתחילת שנת 1980, עם מותו של אלון.
הירחון "מוניטין" היה הראשון בשרשרת עתונים שבהם היה מעורב. בר און נהג לומר על עצמו בהקשר זה כי הוא "האיש היחיד שסגר יותר עיתונים משהוא פתח": הקמת השבועון הכלכלי "כספים" (80–90); הקמת השבועון "אנשים" (81–83) בעריכת רינו צרור; והקמת שבועון הנוער האידיאליסטי-סוציאליסטי, "חמצן" (84–86), בעריכת שמוליק שם-טוב.
בשנת 1984 רכש את "גלובס", עיתון למשקיעי בורסה, שגיליונו מנה אז 8 עמודים, כחלק מקבוצת "מוניטין", בשותפות עם איש העסקים מיקי אלבין. באותה תקופה נכנס לשותפות גם איש העסקים אליעזר פישמן. לאחר כשנה מינה את מתי גולן כעורך גלובס ומאוחר יותר את אדם ברוך וחגי גולן. במקביל, נכנס בר און גם לשותפות בעיתון "חדשות" (84–86) יחד עם עמוס שוקן והתנדב לסייע בניהול מהלך הצלה של "דבר", שלא צלח.
בשלב מאוחר יותר רכש בר און, בשותפות עם ארנון (נוני) מוזס, את השבועון הוותיק "העולם הזה" והפך אותו לשבועון חדש "שישי" (93–94) בעריכת אדם ברוך ורינו צרור. המותג והלוגו "שישי" נותרו בטורו השבועי של אדם ברוך בעתון "מעריב".

אחר מותו

בשנת 2017 פורסם שבית המשפט המחוזי בבאר שבע קבע שמשפחתו זכאית לשלוט בעיתון גלובס על ידי כך שאשתו עדנה ובתו אלונה ירכשו את מניותיו של אליעזר פישמן, מחברת מוניטין עיתונות. הצעת משפחת בר-און הייתה עבור 106 מיליון שקל.
בלנה שחורה

מבנה

אורכה של האובלנה הצפון-אטלנטית נע בין 13 ל-16 מטרים, ומשקלה - כ-100 טונות. על-פי רוב הנקבות גדולות מהזכרים. כיתר הבלניים, אין לה סנפיר גב. צבעה שחור אחיד, למעט צלקות ופרזיטים לבנים כדוגמת "כיני לווייתן" (סרטנים טפילים זעירים ממשפחת ה-Cyamidea). שכבת השומן העבה במיוחד אחראית לכ-40 אחוז ממשקל הגוף; מאחר שצפיפות השומן קטנה יחסית, הלווייתן צף אחרי מותו, בשונה מרוב מיני הלווייתנאים.
כיתר לווייתני המזיפות, לאובלנה הצפון-אטלנטית שני פתחי נשימה. פתחים אלו רחוקים זה מזה באופן יחסי, מה שמשווה לסילון הננשף צורה של V. פיהם מעוקם באופן מובחן, וזאת כדי לאפשר את קיומן של מזיפות ארוכות במיוחד.

תפוצה

בעבר חיו האובלנות הצפוניות בכל חצי הכדור הצפוני. כיום, הן מצויות בעיקר בצפון האוקיינוס האטלנטי ובצפון האוקיינוס השקט. בתחילת החורף הן נעות מהאזורים הסמוכים לקוטב לקווי רוחב נמוכים יותר, ושם הן שוהות בסמיכות יחסית ליבשה.
האוכלוסיות החיות באוקיינוס השקט והאטלנטי נפרדות זו מזו, והן מובחנות גנטית. האובלנות הצפון-אטלנטית חיות בין קווי הרוחב 30 ו-75 צפון. הן משביעות את תאבונן סמוך למפרץ מיין, ובחורף הן ממליטות את גוריהן סמוך לג'ורג'יה ופלורידה.

התנהגות וטורפים

כיתר הבלניים, שחייתה של האובלנה הצפון-אטלנטית איטית מאוד: בין 3 ל-8 קילומטרים בשעה. היא ניזונה בעיקר משטרגליים ומחסרי חוליות קטנים אחרים כגון קריל, זחלי זיפרגליים וחלזונות ים. היא עושה זאת על ידי שחייה בפה פתוח דרך ריכוזי טרף בסמוך או מתחת לפני המים.
על-פי רוב לא ניתן למצוא את האובלנות בקבוצות גדולות. לעיתים קרובות ינועו בגפן או בזוגות, ולעיתים רחוקות יותר - בקבוצות של עד 12 פרטים. הרכב הקבוצות משתנה: לעיתים יהיו אלה אם והגור שלה, לעיתים כולם זכרים, ולעיתים קבוצה מעורבת. הקבוצות הגדולות לרוב מפוזרות במרחב, ומשתמשות בקולות מיוחדים על-מנת לתקשר.
תקופת ההזדווגות - בין החודשים דצמבר ומרץ, בדיוק בתקופה בה מרבית הגורים נולדים. זאת, לאחר תקופה קצרה של נגיעות הדדיות בין הזוויגים וגלגולים במים. נראה כי מרבית הבלניים הם פוליגמיים, ואינם יוצרים קשר קבוע עם בת זוג. עד כה לא נצפתה אלימות או הפגנת כוח כלשהי בין זכרים מתחרים. הנקבה ממליטה גור אחד מדי שלוש עד ארבע שנים. הזכרים מגיעים לבגרות מינית בגיל 5 עד 10 שנים.
תוחלת חייה של האובלנה הצפון-אטלנטית אינה ידועה לאשורה, פרט לתצפיות ספורדיות. עם זאת, תוחלת חייו של הבלנה הגרינלנדית המקורב אליה עשוי להגיע ליותר מ-200 שנה, ולכן ייתכן כי לאובלנה תוחלת חיים דומה. הטורפים היחידים של האובלנה הם האדם, שבעבר צד אותה בהמונים, הקטלן וכרישים גדולים, וגם זאת - רק כאשר האובלנות עדיין קטנות.
אנסאט

היסטוריה

הגודל והמראה הפונקציונלי של מסוק נקבעו כתוצאה ממחקר שיווקי שנערך בחברות התעופה הרוסיות כדי לקבוע את הדרישות למסוקים מסוג זה.
אב הטיפוס הראשון של המסוק הורכב במאי 1997. הטיסה הראשונה בוצעה בשנת 1999. בשנת 2011 החל תהליך ההסמכה לגרסה האזרחית של המסוק. באוגוסט 2013 התקבלה תעודת רישום מרשם התעופה של ועדת התעופה הבין-מדינתית.
המסוקים מיוצרים על ידי מפעל המסוקים של קאזאן (בשנת 2017 תוכנן להרכיב 16 מסוקים במפעל). מנועי המסוקים הוחלפו במנועי VK-800 V המיוצרים על ידי חברת Klimov OJSC.
ב-28 באוקטובר 2016 "מסוקי רוסיה" מתכננת ייצור 40 מסוקי "ANSAT", כך לדברי הסמנכ"ל אלכסנדר צ'שרבינין. ביוני 2017 הגיע בוולגוגרד מסוק אנסאט הראשון ברוסיה המצויד כמסוק-אמבולנס לפינוי וחילוץ.
במאי 2018, במסגרת תערוכת HeliRussia, קיבלה אנסאט את האישור לשינוי העיקרי להרחבת טווח הטמפרטורה של המנוע. לפיכך, כרגע, מסוק אנסאט מאושר לשימוש בטווח הטמפרטורות בין -45 ל +50 מעלות צלזיוס.
באוגוסט 2019 המסוק הוצג בתערוכת MAKS, הסלון האווירי במוסקבה ובו נחשף עיצוב הפנים כעיצוב בהשראת מותג אאורוס.
ישראל הרשטיין

קורות חיים

הרשטיין נולד בשנת 1923 בעיר לובלין שבפולין בשם יצחק הרשטיין, בן ליעקב הרשטיין ולמינדל ליכשטיין, והיה לו אח בשם חיים הרשטיין ואחות שנפטרה בגיל שנתיים. אביו היגר מפולין לקנדה בשנת 1926, ובשנת 1928 הצטרפה אליו המשפחה. המשפחה עברה לקנדה במטרה לשפר את חייהם, אך הגיעו לשם בדיוק לפני קריסת הבורסה בשנת 1929, אשר השפיעה קשות גם על קנדה. הרשטיין גדל בשכונה ענייה מאוד, ואף אמר "בשכונה כזו אתה נהיה גנגסטר או פרופסור באוניברסיטה".
הוא למד באוניברסיטת מניטובה, שם קיבל בשנת 1945 תואר ראשון במתמטיקה. לתואר שני למד באוניברסיטת טורונטו וקיבל את התואר ב-1946. בהמשך עבר לאוניברסיטת אינדיאנה, שם קיבל בשנת 1948 את תואר הדוקטור, בהנחיית מקס צורן. כותרת עבודתו הייתה "Divisor Algebras". עבד באוניברסיטת קנזס, אוניברסיטת המדינה של אוהיו, אוניברסיטת פנסילבניה ואוניברסיטת קורנל, ולבסוף עבר לאוניברסיטת שיקגו, שם עבד עד הפרישה. 
הרשטיין נישא למריאן דסון.

תרומתו למתמטיקה

הרשטיין עסק בעיקר בתורת החוגים, אך גם בתורת החבורות ואף פרסם מאמרים על כלכלה. הוא הוכיח הכללה של המשפט הקטן של ודרברן: בכל חוג לא קומוטטיבי סופי יש מחלק אפס לא במרכז. הוא גם ניסוח תנאי שקול לפתירות חבורה בשפה של אלגברות חבורה, וחקר תכונות של חוגי חבורה מעל המספרים המרוכבים. הוא גם הוכיח תנאי הכרחי להיות של חוג חילופי: אם קיים  כך שלכל  מתקיים  (כלומר במרכז) אז החוג חילופי. 
הרשטיין גם חיבר ספרים רבים ברמות שונות בנושאים שונים באלגברה. הוא ידוע בשל ניסוחו הממוקד וספריו ידועים מן הטובים בתחום.
בית אות המוצר הירושלמי

מרכז אמנות ואומנות

המרכז נפתח באפריל 1969 כדי לרכז בו תצוגה מתמדת של עבודות הנושאות את תו האיכות "אות המוצר הירושלמי", ולשמש כמרכז סדנאות לאמנים העומדים בדרישות לקבלת תו זה. "אות המוצר הירושלמי", והקמתו של מוסד שיעסוק בהענקתו ובטיפוח אומנים הזכאים לו, הם תולדה של חקיקה שעברה בכנסת בשנת 1963 בלחצם של אמני ירושלים, שלפיה נאסר על הטבעת השם "ירושלים" על עבודות אמנות ואומנות מאיכות ירודה.
כיום רשומים בבית אות המוצר הירושלמי כמאה אמנים ואומנים ירושלמיים פעילים, מתוכם 25 המחזיקים בסדנאות במרכז עצמו, ויתרתם פועלים מסדנאות במקומות אחרים. הפעילות היוצרת כוללת עבודות של ציור, פיסול, יודאיקה, צורפות, זכוכית, קרמיקה ועוד.

הבניין ותולדותיו

בית אות המוצר הירושלמי שוכן בבניין אבן היסטורי אשר הוקם בשנים 1924-1930 עבור מסדר סנט ג'ון. המבנה שימש כאגף של בית החולים למחלות עיניים "סנט ג'ון" (שאגפו העיקרי נמצא מעבר לכביש והמשמש כיום את מלון הר ציון). המבנים משני עברי הכביש קושרו ביניהם במנהרה תת-קרקעית, ששימשה הן כמעבר והן כחלל אחסון לחומרים הדורשים קירור. הבניין תוכנן בידי האדריכל הבריטי קליפורד הולידיי, שהופקד על שיפוץ והרחבת המתחם הקדום יותר של בית החולים, לאחר שבית החולים סנט ג'ון ספג נזקים כבדים בקרבות מלחמת העולם הראשונה. יחד אתו עבד האדריכל זולטן שמשון הרמט.
סגנון הבנייה של המבנה הוא הסגנון האקלקטי, והוא משלב אלמנטים מזרחיים, ארצישראליים ואירופיים. הבניין בנוי סביב חצר פנימית פתוחה, במתכונת חאן, האופיינית לירושלים של המאה ה-19. החדרים שסביב החצר רבועים, והתקרות בנויות בצורת קמרונות צולבים. הסגנון המזרחי משולב עם סגנון ששורשיו באדריכלות ימי הביניים, וחלק מהבניין בנוי בצורת טירה אנגלית. חזית הבניין עוטרה בשלטי אצולה של האצילים הבריטיים שתרמו את הכסף שנדרש לשיקום בית החולים והרחבתו. אחד החדרים הוא "החדר הארמני", שבשנת 1925 עוטר באריחי קרמיקה ארמנית בידי האומן הארמני דוד אוהנסיאן, ומהווה מוקד עלייה לרגל לחובבי אומנות זו.
לאחר מלחמת העצמאות ננטשו בנייני בית החולים, שבסמוך מאוד אליו עבר הקו העירוני – גבול ישראל-ירדן שחצה את ירושלים.
מספטמבר 1959 ועד ספטמבר 1964 פעל במקום מוסד חינוכי, "המדרשה למורים דתיים", שהקימה ההסתדרות הכללית. בראשונה עמד בראש המדרשה דוד אבישר, ולאחריו הרב ד"ר משה וינטורה, שבספטמבר 1964 העביר את המוסד למתחם "קלמניה", צופית, באזור כפר סבא. בוגרי המדרשה למורים השתלבו בהוראה במערך החינוך הממ"ד, במושבים שונים בארץ. בין מורי המדרשה איילת השחר הראובני, ד"ר אפרים בן אליהו, ד"ר י.א זיידמן, מרים רוזן (אמו של הפנטומימאי חנוך רוזן), מזל וייגרט, גדעון השונמי והסופר אהוד בן עזר.
לאחר מלחמת ששת הימים אוכלס המבנה מחדש כמשכנו של בית אות המוצר הירושלמי. כיום משמשים החדרים בקומת הכניסה לתצוגה, ואלה שבקומה השנייה כסדנאות המאפשרות לראות את האומנים בעבודתם.
אוסיפ גברילוביץ'

קורות חיים

גברילוביץ' נולד בסנקט פטרבורג ולמד נגינה בפסנתר וקומפוזיציה בקונסרבטוריון של עיר זו. 
בין מוריו לפסנתר היו אנטון רובינשטיין, אנטולי ליאדוב, אלכסנדר גלזונוב. אחרי שסיים את לימודיו בשנת 1894, המשיך להשתלם בפסנתר אצל תאודור לשטיצקי בווינה. 
משנת 1910 עד 1914 ניצח על הפילהרמונית של מינכן. הוא השתקע בארצות הברית ובשמת 1918 התמנה למנהל המייסד של התזמורת הסימפונית של דטרויט ובמקביל המשיך בקריירה של פסנתרן קונצרטים. לפני שנתן את הסכמתו למינוי, דרש שיוקם לתזמורת אולם חדש ודרישתו נענתה.
בשנת 1906 נישא לבתו של מארק טוויין, קלרה קלמנס, זמרת שהופיעה עמו ברסיטל. גברילוביץ' חיבר כמה יצירות, בעיקר קטעים קצרים לפסנתר לשימושו האישי. הוא מת בדטרויט בשנת 1936 וקבור, לצד קלרה ואביה, באלמירה, ניו יורק.
יוסף יצחק שניאורסון (מאוורוטש)

ביוגרפיה

נשא את חנה בתו של רבי יעקב ישראל מצ'רקס שהיה אדמו"ר לחסידי צ'רנוביל. רבי יעקב ישראל היה בנו של רבי מרדכי, המגיד מצ'רנוביל, וחתנו של רבי דובער שניאורי.
בשנת ה'תרי"ט (1859), עוד בחיי אביו, קיבל בלחץ חמיו את האדמו"רות לבית צ'רנוביל בעיר אוברוץ' שבאוקראינה למרות התנגדות נחרצת מצד אחי חמיו רבי אהרן מצרנוביל ומצד הצמח צדק אביו של רבי יוסף יצחק. בהנהגתו הלך בעקבותיו של חמיו ולאחר פטירתו מילא את מקומו, וניהל חצר בסגנון חסידי צ'רנוביל, ולא בסגנונה של חסידות חב"ד. בכך היה חריג בין אחיו. עם זאת היו לו מאפיינים חבדיי"ם מסוימים.
אחיו הצעיר, רבי שמואל (המהר"ש) היה האדמו"ר הרביעי בשושלת אדמו"רי חסידות חב"ד-ליובאוויטש.
רבי יוסף יצחק נודע כבעל מופת. וכך מובא עליו בספר "בית רבי": "ויוסף הוא השליט, עוד בחיי אביו רבינו. וקבע דירתו בעיר אוורוטש, ולשם היו נוסעים אליו לקבל לקבל מפיו ולדרוש ממנו עצות רוחניות וגשמיות. בוואלין סיפרו ממנו גדולות והחזיקוהו לאיש מופת... היה בא לעיתים לליובאוויטש לשתות מבאר מים חיים, והיה דולה ומשקה לאנ"ש הקשורים והעטופים אליו".
לאחר פטירתו המשיך ומילא בנו רבי נחום דובער את מקומו.

קברו

רבי יוסף יצחק נקבר בבית הקברות באוברוץ'. המצבות בבית הקברות נהרסו, המקום הוזנח ואף נבנה בנין בתוך שטח בית הקברות. בשנת ה'תשע"ב איתר החוקר החסידי ישראל מאיר גבאי, יושב ראש אגודת אהלי צדיקים את מקום קבורתו של רבי יוסף יצחק והקים מחדש מצבה לזכרו
לוטננט קולונל

לוטננט קולונל (Lieutenant Colonel) היא דרגת קצונה צבאית במרבית צבאות העולם. זו דרגה בכירה, מעל דרגת מייג'ור ומתחת לקולונל. היא מקבילה לדרגת הסגן-אלוף הצה"לית.
סימון הדרגה על פי תקנות נאט"ו הוא OF-4.

היסטוריה

השימוש המודרני בדרגת קולונל התחיל בסוף המאה ה-16, שעה שיחידות צבא התחילו להתארגן כרגימנטים. קולונל הייתה דרגה שניתנה לאציל שרכש את הפיקוד על רגימנט מהמפקד הקודם, והוא בתורו ימכור את המינוי לסגנו לאציל אחר שיחזיק בדרגת לוטננט-קולונל (סגן קולונל) (Lieutenant Colonel).
אדריאן ווג'נרובסקי

ראשית חייו

ווג'נרובסקי נולד בבריסטול שבקונטיקט ב-1969. בשנת 1987 סיים את לימודיו בתיכון מרכז בריסטול (Bristol Central High School). לאחר מכן הוא למד באוניברסיטת סנט בונוונטורה (St. Bonaventure University), וסיים את לימודיו בשנת 1991.

קריירה

ווג'נרובסקי התחיל את הקריירה שלו בעיתון Hartford Courant; הוא התחיל כתיכוניסט, והמשיך במהלך החופשות מהמכללה שבה למד. לאחר שסיים את לימודיו בקולג', הוא כתב עבור כמה עיתונים קטנים יותר לפני שהפך לבעל טור בעיתון Fresno Bee ב-1995.
ב-1997, הוא החל לעבוד עבור The Record בניו ג'רזי. כתוצאה מהעבודה שלו עם The Record, שהוא נבחר ל"בעל הטור של השנה" בשנים 1997 ו-2002 על ידי עורכי הספורט של Associated Press. במהלך הזמן הזה, הוא תרם באופן קבוע גם לאתר האינטרנט של ESPN, ששמו ESPN.com. ב-2006 הוא פרסם את רב-המכר של "ניו יורק טיימס" The Miracle of St. Anthony: A Season with Coach Bob Hurley and Basketball's Most Improbable Dynasty ("הנס של סנט אנתוני: עונה עם המאמן בוב הארלי והשושלת הכי לא מוכרת של הכדורסל").

Yahoo! ספורט

ב-2007 עזב ווג'נרובסקי את The Record והצטרף ל-Yahoo! ספורט במשרה מלאה. ווג'נרובסקי עזר להפיץ סיפורים בלעדיים רבים בעת שעבד עבור Yahoo! ספורט. במרץ 2009, כתב עם דן וצל (Dan Wetzel) סיפור שקישר בין תוכנית הכדורסל של אוניברסיטת קונטיקט למספר עבירות בגיוס שחקניהם לעתיד. ב-2010, דיווח "ניו יורק פוסט" כי ווג'נרובסקי נתבע על ידי Penguin Group על שלא עמד במועד הסיום לספר המכסה את חייו של המאמן ג'ים ולוונו (Jim Valvano). ווג'נרובסקי השיב כי הבעיה הייתה "תקלה בתקשורת ביני לבין הסוכן שלי" ואמר כי יחזיר את הכסף לפינגווין.
ווג'נרובסקי נחשב לאחד ממפיצי הסקופים הטובים ביותר בעסקי ה-NBA, במיוחד במהלך דראפט ה-NBA, אז דיווח ווג'נרובסקי על סדר בחירת הרוקיז, ועל עסקאות הכוללות את הרוקיז, לפני שנבחרו בפועל, בחשבון הטוויטר שלו. ווג'נרובסקי כבר בוקר בעבר בשל דיווחיו; התקשורת האשימה אותו, למשל, לאחר דיווח על הכדורסלן לברון ג'יימס, שהמידע שהציג הוא מוטה וכי הסתמך על מקורות אנונימיים. הוא הופיע במקום הראשון ברשימת "הגרוע ביותר בתקשורת הספורט" (Worst of Sports Media) של Sports Media Watch לשנת 2010 כתוצאה מהביקורת הזו.

ESPN

ווג'נרובסקי עזב את Yahoo! ספורט ועבר ל-ESPN ב-1 ביולי 2017, מעט לפני תחילת תקופת השחקנים החופשיים ב-NBA. הוא הופיע לראשונה ככתב ESPN במהדורת חצות של SportsCenter מוקדם יותר באותו יום.
ווג'נרובסקי מפרסם באופן קבוע את הסקופים שלו בטוויטר. עסקות חשובות שעליהן הוא מדווח מכונות על ידי עוקביו "פצצות ווג'".
מרחק אופטי

מכיוון שמהירות האור שונה בכל חומר כתלות במקדם השבירה שלו, גם אורך הגל של האור משתנה בצורה דומה. מרחק אופטי מוגדר על ידי הזמן שלוקח לאור לעבור מרחק מסוים, או לחלופין על ידי מספר אורכי הגל שנכנסים במרחק מסוים. עבור חומר שמקדם השבירה שלו גדול מ-1, המרחק האופטי יהיה גדול מאשר המרחק האמיתי לפי הנוסחה:

כאשר  הוא המרחק האופטי,  הוא המרחק האמיתי ו- הוא מקדם השבירה של החומר.
גאנג סטאר

רקע

ההרכב הוקם בבוסטון בשנת 1985 על ידי קית' אלאם (שאחר כך היה ידוע כ-MC Keithy E ולאחר מכן כגורו) ועל ידי DJ 1, 2 B-Down (ידוע גם כמייק די) יחד עם מספר מפיקים, כמו: דולנלד די (Donald D),  ג'יי.וי. ג'ונסון (J.V. Johnso) או DJ Mark the 45 King. ב-1987 וב-1988 גאנג סטאר שחררה שלושה סינגלים בחברת הקלטות Wild Pitch Records.
ב-1989 ההרכב התפצל ורק גורו רצה להמשיך להיקרא תחת השם גאנג סטאר. גורו היה בקשר עם די ג'יי פרמייר ששלח לגורו קלטת עם ביטים. גורו אהב את הקלטת ששלח לו די ג'יי פרמייר והוא צירף אותו להרכב. באותה השנה הם שחררו את האלבום הראשון שלהם יחד, "No More Mr. Nice Guy", שכלל את הסינגל הראשון שלהם "Words I Manifest". ב-1990 ההרכב חתם בלייבל Chrysalis record. בין השנים 1990 ל-1998 ההרכב הוציא לאור ארבעה אלבומים, שקיבלו ביקורות טובות מצד המבקרים וקהל המעריצים.  ב-2003 ההרכב הוציא לאור את האלבום השישי והאחרון שלהם כהרכב, "The Ownerz", שכלל מספר רחב של אומנים ידועים, כמו:סנופ דוג, פאט ג'ו, פרדי פוקס ו-.M.O.P.
ב-2002 השיר "Battle" של ההרכב נכלל בפסקול של הסרט 8 מייל. השיר "Jazz Thing" של ההרכב נכלל בסרט Mo' Better Blues של ספייק לי.
ב-2003 וב-2004 גורו יצא למסע הופעות יחד עם די ג'יי פרמייר. ב-2006 גורו אמר במספר ראיונות שההרכב התפרק.

המוות של גורו

ב-28 בפברואר 2010, גורו קיבל דום לב ולאחר ניתוח נפל לקומה. היו שמועות שגורו התעורר מהקומה שבה הוא נמצא, אך ב-19 באפריל 2010 בגיל 48 הוא מת מסרטן. גורו הותיר לאחר מותו, את שני הוריו, שלושת אחיו ואת בנו קית' קסים. המפיק של גורו, labelmate Solar, טען שגורו התעורר מהקומה וכתב מכתב לציבור, אך די ג'יי פרמייר וחברים נוספים של גורו מז'אנר ההיפ הופ טענו שהוא מעולם לא חזר להכרה. משפחתו של גורו טענו שsolar מנע מהם להיות בקשר עם בנם בזמן שהוא היה חולה, קצת לפני שהוא עמד למות. משפחתו של גורו גם פקפקו באמיתותו של המכתב שגורו כתב לפני מותו. בראיון לרדיו Solar, Conspiracy Worldwide טען שהוא מגן על גורו וכל מה שאמר זה נכון. הריאיון הזה עורר תגובות קיצוניות מצד קהילת ההיפ הופ וקצת הוריד את הערפל בקשר למחלוקת סביב הטענות שאמר.
החמצת אוקיינוסים

רקע כימי

במי האוקיינוסים, קיימת באופן טבעי חומצה פחמתית (), אשר משמשת במים כבופר. חומצה זו מסוגלת להתפרק בשתי דרכים, כמתואר בתגובה הכימית הבאה:
לפי עיקרון לה-שטלייה, אם יוסיפו לסביבה בה נערכת התגובה , ייווצרו מולקולות נוספות של חומצה פחמתית והתגובה כולה תנטה שמאלה. בצורה זו נוצרים יוני הידרוניום. ככל שכמות הפחמן הדו-חמצני המתווסף גדלה, כך גדלה גם כמות יוני ההידרוניום הנוצרים.

תהליך

במהלך השנים האחרונות, ייצור הפחמן הדו-חמצני בידי האדם הלך וגבר, ובהתאם גדלו ריכוזי חלקיק זה באוויר; ב-1950 נצפו כ-310,000 חלקיקי  על כל מיליון חלקיקים באוויר, לעומת כ-400,000 הנמדדים כיום (נכון ל-2013). עלייה זו, בשילוב עם התגובה הכימית הנזכרת, גורמת לעליית חומציות מי האוקיינוסים.
נובומירהורוד

יהודי נובומירהורוד

בתחילת המאה ה-20 חיו בעיר כ-1,600 יהודים, כשישית מתושביה. ב-17 במאי 1919 נערך ביהודי העיר פוגרום, בו נרצחו למעלה מ-100 יהודים. בתקופה הסובייטית עזבו את העיר יהודים רבים.
ב-1 באוגוסט 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו ריכזו את 455 היהודים שנותרו בה בבניין בית ספר הרוס, אשר הוקף בגדר תיל, וחייבו אותם בענידת טלאי צהוב.
כתוצאה ממניעת אספקת מזון לגטו זה, מתו רבים מיושביו מרעב וממחלות. בין ה-6 ל-7 בפברואר 1942 רצחו שוטרים אוקראינים 69 יהודים מהגטו שבעיר. ביוני 1942 נרצחו כ-250 היהודים שנותרו בגטו שבעיר בסמוך לכפר הסמוך מרטונושה.
מוואדי מאביקה

מוואדי מאביקה (Mwadi Mabika;‏ נולדה ב-27 ביולי 1976 בקינשסה), היא כדורסלנית קונגולזית ששיחקה בקבוצות ליגת ה-WNBA לוס אנג'לס ספארקס ויוסטון קומטס ובקבוצת א.ס. ל.כ.ן. רמת השרון בליגת העל בישראל.
מאביקה הגיעה לארצות הברית בשנת 1997, והצטרפה ללוס אנג'לס ספארקס, עימה זכתה באליפויות בשנים 2001 ו-2002. בשנים 2000 ו-2002 נבחרה לאולסטאר ה-WNBA, וב-2002 אף נבחרה לחמישייה הראשונה של ליגה זו. בשנת 2008 עזבה את הספארקס והצטרפה לקבוצת יוסטון קומטס, אך הקבוצה התפרקה במהלך העונה.
בדומה לכדורסלניות אחרות, במקביל למשחקיה ב-WNBA, המתקיימים בחודשי הקיץ, הצטרפה מאביקה בחלק מהשנים לקבוצות כדורסל אירופיות בחודשי החורף. כך, שיחקה מאביקה גם בפנאתינייקוס היוונית (1998), באס"א ירושלים (1999), בבני יהודה (2000), ברמת השרון (2001 ו-2006), ובקבוצות הרוסיות צסק"א סמארה (2004) ודינמו מוסקבה (2005).
בשנת 2004 הקימה מאביקה קרן לסיוע לנשים וילדים נפגעי התעללות מינית בקונגו.
אייר קומט

תולדות החברה

החברה נוסדה בחודש דצמבר 1996 בשם אייר פלוס קומט והחלה את פעילותה בחודש מרץ 1997 כשהיא מפעילה טיסות שכר (צ'רטר) ממדריד ופלמה דה מיורקה ליעדים בדרום אמריקה.
בחודש ינואר 2007 שינתה החברה את אופן פעילותה והפכה לחברה המפעילה טיסות סדירות. באותו החודש קיבלה החברה כמה מהקווים שהופעלו על ידי אייר מדריד.
ב-21 בדצמבר 2009, פשטה החברה את הרגל ובית משפט בריטי קבע להחרים את המטוסים הנמצאים בבעלות החברה עקב חובות בסך 25 מיליון יורו לבנק גרמני.
מארק בול

שנותיו הראשונות והשכלה

מארק בול נולד ב-1973 בניו יורק. הוא למד בבית הספר התיכון למדעים של ברונקס והיה חבר בקבוצת הנאום והדיבייט בבית ספרו. ב-1995 רכש תואר ראשון בפילוסופיה בקולג' אוברלין (Oberlin).

קריירה

לאחר סיום לימודיו החל בול לעבוד כעיתונאי ותסריטאי פרילאנסר. הוא כתב למגזינים כמו וילג' ווייס, רולינג סטון ופלייבוי.
ב-2004 פרסם בול במגזין פלייבוי כתבה בשם "Death and Dishonor" ("מוות וחוסר-כבוד"), על הרצח של החייל ריצ'רד ט. דייוויס לאחר שובו לארצות הברית מעיראק, ב-2003. כתבה זו הייתה ההשראה לסרט "בעמק האלה" (2007) בבימויו של פול האגיס, שהתבסס על סיפור המקרה בתסריט הבדיוני שכתב לסרט. הקרדיט על כתיבת סיפור העלילה של הסרט ניתן לבול ולהאגיס במשותף.
בשנת 2004, במהלך מלחמת עיראק, הצטרף כעיתונאי ליחידות חבלנים אמריקאים בעיראק. בספטמבר 2005 פרסם במגזין פלייבוי כתבה על אחד החבלנים, סמל ג'פרי ס. סארבר, תחת הכותרת "The Man in the Bomb Suit" ("האיש בחליפת הפצצה").
לאחר מכן החל לכתוב את התסריט לסרט "מטען הכאב" (2009), שהיה תסריט בדיוני העוסק ביחידה עילית של חבלנים מצבא ארצות הברית, שהתבסס על הראיונות שערך בעיראק ועל חוויותיו שם. הוא אף נמנה עם מפיקי הסרט. את הסרט ביימה קתרין ביגלו, שותפתו העסקית, ששימשה גם היא כמפיקה.
במרץ 2010 (חמישה ימים לפני טקס פרסי האוסקר), פרסם רב-סמל ראשון ג'פרי ס. סארבר כי הוא מגיש תביעה נגד מפיקי "מטען הכאב", מאחר שלטענתו ביסס מארק בול את הדמות הראשית בסרט, "ולמעשה את כל הסיטואציות בסרט", על אירועים הקשורים בו. סארבר אף טען כי הוא זה שטבע את הביטוי "מטען הכאב" ("the hurt locker").‏ 
הדובר של המפיקים אמר בתגובה כי תסריט הסרט הוא בדיוני. בנוסף, ניתן למצוא אזכורים של הביטוי "מטען הכאב" כבר משנת 1966, מימי מלחמת וייטנאם. הביטוי היה שגור בפיהם של אנשי צבא מזה כמה עשורים. ב-8 בדצמבר 2011 פורסם בהוליווד ריפורטר כי נדחתה התביעה שהגיש סארבר, שחויב לשלם למפיקי הסרט 180,000$ דמי טרחה.
ב-2011 כתב ברולינג סטון כתבה על הרג של אזרחים אפגנים בידי חיילים אמריקאים.
קסיופאה

במיתולוגיה היוונית, קסיופאה (ביוונית: Κασσιόπη) הייתה אשתו של קפאוס מלך אתיופיה ואמה של אנדרומדה. על שמה קרויה קבוצת הכוכבים קסיופאה.
מסופר על קסיופאה שהייתה יפה, אך גם יהירה. קסיופאה התפארה שיופיה רב מיופיין של הנראידות (נימפות הים), ולכן פוסידון הכה את אתיופיה בשיטפון ובמפלצות ים אכזריות. לאחר שביקשה מחילה, הציע האורקל למלך להקריב קורבן את בתה החפה מפשע של קסיופאה, אנדרומדה.
אנדרומדה ניצלה ממוות בזכות פרסאוס שאחר כך נשא אותה לאישה. פוסידון החליט שקסיופאה לא תוכל להתחמק מעונש והציב אותה בשמי הצפון, כך שהיא תסוב סביב הצפון ובחצי מהזמן תעמוד על ראשה.
לולה בלטראן

קורות חיים

נולדה בעיר אל רוסאריו במדינת סינאלואה. סיימה לימודי מזכירות כשהשתתפה לראשונה בתחרויות זמרה.
עברה לגור במקסיקו סיטי על מנת לעבוד כמזכירה בתחנת רדיו XEW, שם כשרונה נתגלה על ידי הזמרים מטילדה סאנצ'ס "לה טורקאסיטה" (1988-1927) ומיגל אסווס מחיה (2006-1915). הוחתמה בהמשך על ידי חברת ההקלטות "פילס" (Peeless), שם המלחין איגנאסיו פרננדס אָספרון העניק לה את שם הבמה "לולה בלטארן".
הקליטה בהמשך להיטים רבים מאת מלחינים כמו אגוסטין לארה, איגנאסיו חאימה, קוקו סאנצ'ס, תומאס מנדס, חוס אלפרדו חימנס ואחרים. קיימות מעל שבעים הקלטות שלה הכוללות שירים ידועים כמו "הואפנגו טוררו", "לה סיגארה" ו"פאלומה נגרה".
בסיוריה ובמופעיה התלוותה במיטב להקות המריאצ'י כמו "מריאצ'י דה אמריקה" של חסוס רודריגס דה היחאר, לוס קאמפרוס דה נאטי קאנו, קוברה, סול דה מחיקו, נסיונל דה ארקאדיו אליאס, אוקלטלאן (נוצ'יסטלאן), מחיקו דה פפה ויליה, צ'ארוס דה אמקה של רומן פאלומר והכי מפורסמת שבהם "וארגאס דה טקאליטלאן".
הקריירה שלה בקולנוע פרצה בשנת 1954 בסרט "אוצר המוות" (El Tesoro de la Muerte)
הופיעה בהמשך בעשרות סרטים, רובם מוזיקליים, ביניהם גם הסרט "קוקורוקו פאלומה" שבו חזרה לבצע את להיט בעל אותו שם של תומאס מנדס. יש אומרים שביצועה את השיר הזה הוא הטוב ביותר. כיכבה בסדרת הטלוויזיה (טלנובלה) "היריב שלי" (Mi rival) לצידו של סאבי קאמאליץ'.
בין השנים 1876 – 1984 לולה ארחה את התוכניות המוזיקליות "Noches Tapatías' ו"האולפן של לולה בלטראן El Estudio de Lola Beltrán
ללה בלטראן נחשבת אחת מהמצליחות שבזמרות ראנצ'רה ושרה בפני מנהיגים ידועים בעולם כמו דה גול, פרנקו, טיטו, ברז'נייב, המלך חואן קרלוס (1978), מלכת אליזבת השנייה, נשיאי ארצות הברית מאייזנהאואר ועד ניקסון.
הייתה הזמרת ראנצ'רה הראשונה שהתארחה על במת האופרה במקסיקו סיטי – "פאלאסיו דה בליאס ארטס".
הופיעה גם במדיסון סקוור גארדן בניו יורק, ב"אולימפיה" בפריז (1981), באולם צ'ייקובסקי של הקונסרבטוריון למוזיקה במוסקבה ובקונסרבטוריון למוזיקה בסנקט פטרבורג.
זמן קצר אחרי שהקליטה את "לה טראיקורי " La Tariácuri" שנחשב "אלבום המאה" ('('Disco del Siglo לצידן של לוצ'ה ויליה ועמליה מנדוסה, הזמרת נפטרה בגלל תסחיף ריאתי בבית החולים אנחלס במקסיקו סיטי, ב-1996 בגיל 64. באותם ימים עבדה על הקלטות נוספות והייתה אמורה להופיע על במות רבות ברחבי ארצה.
גופתה הונחה ברוטונדה של האופרה במקסיקו סיטי כדי לאפשר לעמה להיפרד ממנה.
השאירה בעל, המטאדור ושחקן הקולנוע אלפרדו ליאל, ושני ילדים.