הרפס שפתיים

טרמינולוגיה

מקור השם "הרפס" הוא ביוון העתיקה, ופירוש המילה הוא "לזחול". השם נובע מפגעים נחשוניים בעור העלולים להופיע במהלך המחלה. בעברית המונח הכללי להרפס הוא שלבקת. המונח "labialis" פירושו "שפתיים".

גורמים

הרפס שפתיים מתרחש כאשר וירוס הרפס סימפלקס בא במגע עם רקמה רירית הפה או בפצע בפה. זיהום על ידי סוג 1 של וירוס הרפס סימפלקס (HSV-1) הוא הנפוץ ביותר; עם זאת, מספר המקרים הנגרמים על ידי סוג 2 גדל, ומוערך כגורם 10-15% של זיהומים אוראליים. לאחר שהנגיף נכנס לגוף הוא עובר מהפה ונשאר חבוי במערכת העצבים המרכזית. בכשליש מהאנשים, הנגיף יכול "להתעורר", כך שהנגיף עובר במורד העצבים אל העור, שם הוא עלול לגרום לשלפוחיות סביב השפתיים, בפה או בכ -10% מהמקרים, על האף, הסנטר או הלחיים.
התקף הרפס שפתיים עשוי להיות מושפע ממתח, וסת, אור שמש, כוויות שמש, חום, התייבשות או טראומה מקומית בעור. התערבויות כירורגיות כמו ניתוח שיניים או עצבי, קעקוע בשפתיים, או אסתטיים גם כן עלולים לעורר התפרצות.
במקרים נדירים, הוירוס יכול להיות מועבר לולדים על ידי בני משפחה או צוות בית החולים הנושאים הרפס שפתיים, ולגרום מחלה חמורה הנקראת הרפס סימפלקס של הילוד.
המונח השגור עבור ברפס שפתיים- "פצע קור" נובע מכך שהוא מתעורר לעיתים קרובות על ידי חום, למשל, כפי שעלול להתרחש במהלך זיהום בדרכי הנשימה העליונות (כלומר הצטננות). פצעי השפתיים עלולים לעבור לאזורים אחרים של הגוף, כגון העין, העור, או אצבעות; זיהום בעין, בצורה של דלקת הלחמית או דלקת קרום, יכול לקרות כאשר העיניים שפשפו לאחר לגעת הנגע. זיהום אצבע ( whitlow herpetic) יכול להתרחש כאשר ילד עם הרפס שפתיים מוצץ את אצבעותיו.
בדיקות דם עבור הרפס עשויות להבחין בין סוג 1 וסוג 2. כאשר אדם אינו חווה סימפטומים כלשהם, בדיקת דם לבדה אינה חושפת את מיקום הזיהום. הדרך היחידה לדעת בוודאות אם בדיקת דם חיובית עבור הרפס הוא עקב זיהום של הפה, איברי המין, או במקום אחר, הוא מדגם נגעים, שכאמור אינו אפשרי אם האדם הסובל הוא אסימפטומטי. המערכת החיסונית של הגוף בדרך כלל נלחמת בנגיף.

מניעה

ניתן להפחית את הסיכוי להתפשטות הזיהום באמצעות פעולות מניעתיות כגון הימנעות ממגע בפצע, שטיפת ידיים לעיתים קרובות בזמן ההתפרצות, הימנעות משיתוף פריטים הבאים במגע עם הפה ומקרבה לאחרים.
מאחר שקשה לנבא התפרצות וכן כיוון שהיא נמשכת זמן קצר ונרפאת במהירות, קשה לערוך מחקר על הרפס שפתיים. בעוד תרופה בשם פמציקלוביר מסייעת לקיצור זמן ריפוי הנגע, היא לא יעילה במניעת נגעים; שילוב של אציקלוביר, ולציקלוביר וקורטיזול שימושיים גם בטיפול בהתפרצויות ונמצאו יעילים גם במניעתן. אציקלוביר וולציקלוביר יעילים במניעת התפרצויות חוזרות אם הן נלקחות טרם הופעת סימפטומים או חשיפה לגורמים מעוררים.

טיפול

לרוב המערכת החיסונית של הגוף האנושי ואנטיגנים מיוחדים נלחמים בנגיף ביעילות. דוקוסזנול, אלכוהול שומני רווי, מהווה טיפול מקומי בטוח ויעיל שאושר על ידי מנהל התרופות והמזון האמריקאי, אך בשל מנגנון הפעולה שלה, קיים סיכון קטן לתגובת התנגדות לתרופה.
שימוש בתחמוצת אבץ או אבץ סולפט עם הופעת הסימפטומים עשוי לקצר את משך ההתפרצות. תרופות אנטי ויראליות יעילות כוללות אציקלוביר ופנציקלוביר, אשר יכולות להאיץ ריפוי בעד 10%. גלולות פמציקלוביר או ולציקלוביר במינון גבוה חד פעמי נמצא כיותר יעיל מאשר הטיפול המסורתי של מינונים נמוכים במשך 5–7 ימים.
נכון להיום אין תרופה או חיסון שהוכחו כיעילים נגד הרפס השפתיים, אך מספר מחקרים מתנהלים בניסיון לפתח חיסון.

אפידמיולוגיה

הרפס שפתיים נפוץ ברחבי העולם. מסקר רחב שנערך בקרב צעירים בשש יבשות נמצא ש -33% מהגברים ו -28% מהנשים סבלו מהתפרצות הרפס שפתיים פעמיים ומעלה במהלך השנה שלפני המחקר.
הימצאות המחלה בארצות הברית נאמדת ב-20-45% מהאוכלוסייה הבוגרת, בצרפת כ -32% אצל גברים ו -42% אצל נשים. ובגרמניה 32% בקרב אנשים בגילאי 35–44 ו -20% בקרב בני 65-74.