אדריכלות כנסיות

מבנה הכנסייה

למרבית הכנסיות, בייחוד אלה שנבנו עד המאה ה-20, מבנה כללי דומה וחלקי מבנה דומים, אף כי מובן שבכל תקופה ומקום היה עיצוב חלקים אלה שונה. במרבית המקרים בנויות הכנסיות בצורה המזכירה צלב, אף כי משמעות איקונוגרפית של ממש בצורת תוכנית המבנה אינה מהווה סוגיה בהתפתחות האדריכלות של הכנסיות. כמעט בכל הכנסיות הכניסה היא מצד מערב, כאשר כיוון התפילה הוא מזרח. מבואת הכנסייה נקראת 'נרתקס', ואליה מתחבר החלל המרכזי של הכנסייה. בקתדרלות או כנסיות גדולות מכונה חלל התפילה הראשי "ספינה ראשית" ואליו מתחברים חללים ופונקציות נוספות. בקצה הספינה נמצא ה'אפסיס', בו יושב הכומר ופונה ממנו אל המתפללים.

נרתקס

הנרתקס (אנגלית: Narthex) הוא החלל הראשון שבתוך הכנסייה, בצמוד אל הדלתות. בכנסיות שבהן הוא קיים הוא משמש כמבואה שבה מתאספים המתפללים לפני התפילה (דבר זה בולט בעיקר בליטורגיה הנוצרית המוקדמת ובליטורגיה הארמנית). לא תמיד נחשב הנרתקס חלק מהכנסייה. לעיתים הנרתקס אינו מחובר בחלל אחד לחלל המרכזי אלא מופרד על ידי מעברים או מסכים נוספים. יש נרתקסים המופרדים לגמרי מן הכנסייה ומתפקדים כמרפסת חיצונית מקורה בעלת עמודים התומכים בקמרונות.

אמבולטוריום

המעבר ההיקפי שסביב האפסיס נקרא אַמְבּוּלָטוֹרְיוּם (לטינית: Ambulatorium). הוא מיועד לצליינים המגיעים אל המקום המקודש הנמצא בכנסייה. האמבולטוריום הוא מסלול מעגלי אשר מקיף את המקום המקודש, ועיצובו נועד לאפשר לקהל רב לבקר באזור שסביב המקום המקודש. הכנסתם של שרידי קדושים (Relics) אל תוך הכנסייה ביטלה את השימוש במבני הזיכרון (מאוזולאום), שהיוו מבנה נפרד באדריכלות הרומית ובראשית ימי הביניים. בכנסיות מסוימות שבהן הייתה תנועת עולי רגל גדולה (כמו למשל בכנסיית קלוני או כנסיית סן בנואה על הלואר) הפך האמבולטוריום לאזור עצמאי כמעט על ידי פתיחת דלתות כניסה באזור זה, כך שעולי הרגל יכולים להגיע לאזור בלי שיפריעו להתנהלות הטקסים השגרתיים בכנסייה.
ישנן כנסיות שבהן נבנו קפלות סביב האמבולטוריום. הקפלה היא גומחה מעוגלת בדופן הכנסייה בה מוצב פעמים רבות מזבח נוסף המוקדש לקדוש מסוים, או לאירוע נוסף המצוין בכנסייה.

חזית הכנסייה

חזית הכנסייה מהווה את פניה כלפי החוץ. בכל התקופות ובכל הסגנונות הושם דגש רב על תכנון חזית הכנסייה, במיוחד החזית המערבית והראשית שלה. מקובל שחזית זו פונה לכיכר, המהווה רחבת כניסה אליה וכן חלל ציבורי חשוב מאוד בעיר. כיכרות הנתחמות בצדן האחד בכנסייה הן בדרך כלל נקודות ציון חשובות בעיר ובהתפתחותה. על פי רוב ניצבת הכנסייה במישור הרחוב או במישור גבוה ממנו במעט, ובכנסיות רבות נהוג להוסיף מדרגות מקדימות העולות אל הכנסייה.
חזית הכנסייה (פסאדה) מורכבת, מסורתית, משלוש דלתות המובילות אל תוך הכנסייה (דבר הנועד לחקות שער ניצחון רומי), אולם בכנסיות חדשות יותר ישנה דלת אחת. מעל הכניסות קיימים בדרך כלל תבליטים או פסלים, עיטורים שהתפתחו בעיקר בתקופה הרומנסקית והגותית. העיטור המרכזי של החזית היה מצוי בדרך כלל מעל הדלת המרכזית ונקרא "טימפנון" (Tympanum). בחזיתות רבות נהוג לשבץ מגדל או שניים, עטורים בצריח מחודד (בעיקר באדריכלות גותית ונאו-גותית) או כיפה מסוגננת (במספר ואריאציות לפי הסגנון האדריכלי, כגון אדריכלות בארוק או "בצל" מזרחי-רוסי). המגדל שימש לעיתים קרובות כמגדל פעמונים אך היה לו ערך אסתטי בכך שהגדיל את חזית הכנסייה ובכך העצים את הרושם שהיא מטילה על הבאים מולה.

מבנים נוספים

במקרים רבים, נבנים בצמוד לכנסייה או בקרבתה מבנים נוספים העומדים בפני עצמם. למבנים אלו פונקציה מוגדרת, והם חלק מקומפלקס הכנסייה ומשרתים אותה בצורות שונות.

מגדל פעמונים

כמעט ואין כנסיות ללא מגדל פעמונים או חלק כלשהו במבנה שבו ניתן להתקין פעמון. מטרת הפעמון היא תקשורת בסיסית עם תושבי העיר. הוא מצלצל בשעות שונות על מנת לקרוא למאמינים לתפילה, להודיע על אירוע חשוב, להכריז על השעה, או להתריע בפני שריפה או סכנה אחרת. מגדל פעמונים נועד להחזיק את הפעמונים, שמשקלם של הגדולים שבהם מגיע למאות קילוגרמים.
מגדלי הפעמונים נבנים כחלק מהכנסייה, ולעיתים כמבנה העומד בפני עצמו בצמוד אליה. ישנן כנסיות שבהן נמצא המגדל מעל מקום המצלב (מפגש הספינה הראשית עם הטרנספט), וישנן כאלה שבהן מגדל הפעמונים נמצא מעל החזית הראשית. במקרים רבים ישנם שני מגדלי פעמונים סימטריים בחזית הראשית של הכנסייה.
מגדלי פעמונים הלכו והתפתחו מאמצע ימי הביניים, בתקופת סגנון הרומנסק. מתוך שאיפה לבנות כנסיות גבוהות ככל הניתן, למען יראו וישמעו למרחק הגדול ביותר האפשרי, הלכו וגבהו מגדלי הפעמונים שנבנו. מגדל הפעמונים של קתדרלת לינקולן שבאנגליה מגיע לגובה של 160 מ', והיה המבנה הגבוה ביותר בעולם במהלך המאות ה-14 וה-15. כאלמנט הגבוה ביותר בעיר, לפחות עד הגעת גורדי השחקים המודרניים בסוף המאה ה-19, היו מגדלי הפעמונים של הכנסיות הדבר הבולט ביותר בקו הרקיע העירוני של ערי אירופה והיוו גאווה מקומית. למגדלים רבים נוספו צריחים מחודדים שהעניקו להם גובה נוסף ומראה כללי מרשים יותר.

צ'פטר האוס

צ'פטר האוס או בית מועצת הקתדרלה (מאנגלית: Chapter House) הוא מבנה שנפוץ באנגליה בסמוך לכנסיות. מבנה זה הוא היכל עגול, שבו נפגשים הכמרים או הנזירים לישיבות ודיונים שונים. תפקיד מבנה זה הוא למעשה הפרדת המקום בו מתנהלות פגישות מן המקום בו מתפללים ועובדים את האל. מבני צ'פטר האוס התחילו להתפתח בעיקר בצידי כנסיות של מנזרי גברים באנגליה של ימי הביניים.

ארמון הבישוף

לצד קתדרלות רבות שכן מבנה ארמון קטן בו גר הבישוף.