בול גשר מעבורת תאצ'ר

ב-12 באוקטובר 1962 הנפיק דואר אזור תעלת פנמה בול מיוחד לרגל חנוכת גשר מעבורת תאצ'ר, אשר חיבר את שתי גדותיה של תעלת פנמה ולמעשה חיבר את יבשת אמריקה הצפונית עם יבשת אמריקה הדרומית. תקלה שהתרחשה במהלך ההדפסה הובילה ליצירת גיליון אחד ובו 200 בולים שגויים. בולים אלו, אשר 50 מתוכם הגיעו לידי אספני הבולים, עמדו במוקד של תביעה משפטית אשר יצרה תקדים המשפיע גם כיום על מדיניות ההנפקה של דואר ארצות הברית.

הנפקת הבול

ב-12 באוקטובר 1962, ביום חנוכת גשר מעבורת תאצ'ר, הנפיק דואר אזור התעלה בול חדש לרגל האירוע. הבול הונפק בערך נקוב של 4 סנט, והתאים לתעריף המשלוח של מכתב בדרך הים מאזור התעלה אל ארצות הברית. כדי להדגיש את חשיבותו של הגשר הודפס הבול בשני שלבים נפרדים: ראשית הודפס הרקע שכלל את מפת אזור התעלה, ולאחר מכן התווספה בתהליך נפרד דמותו של הגשר שהודפסה בצבע כסף.
הבולים הודפסו בגיליונות דפוס של 200 בולים, אשר חולקו לארבעה גיליונות דואר של 50 בולים כל אחד. הבול הודפס בכמות של 775,000 עותקים וכולם נמכרו לציבור.

גילוי הבולים השגויים

ה. א. האריס (H. E. Harris) היה סוחר בולים אמריקאי, תושב העיר בוסטון, אשר התמחה במסחר בבולי ארצות הברית ואזורי החסות שלה. הוא נהג להזמין כמות גדולה מכל בול חדש שהונפק, ולהפיץ את הבולים ללקוחותיו. בחודש אוקטובר 1962 הזמין האריס 5,000 עותקים מן הבול שהוקדש לגשר מעבורת תאצ'ר, וכעבור זמן קצר קיבל חבילה ובה 100 גיליונות דואר של הבול החדש. תוך כדי מיון הבולים והכנתם למשלוח ללקוחותיו גילה האריס כי באחד הגיליונות שקיבל אירעה שגיאה, וכי לא הודפסה על הבולים שבגיליון דמותו הכסופה של הגשר. 
הידיעה על מציאת הגיליון של הבולים השגויים פשטה בחוגי האספנים וסוחרי הבולים, אולם איש לא הצליח לגלות גיליון נוסף. גם אנשי הדואר של אזור התעלה בדקו את המלאי שעדיין היה במחסנים וגילו את שלושת גיליונות הדואר הנוספים אשר היוו יחד את גיליון הדפוס השגוי. שניים מן הגיליונות האלו נאטמו בשכבת למינציה והועברו למוזיאון הדואר של ארצות הברית. גיליון הדואר הרביעי הושמד על ידי הדואר, וכך נותר לרשות האספנים רק גיליון דואר אחד ובו 50 עותקים של הבול השגוי.

המאבק המשפטי

עם גילוי קיומם של הבולים השגויים, ושל הגעת 50 מהם לידי הציבור, החליט ג'יימס אדוארד דיי  , מנהל דואר ארצות הברית  , להדפיס 100,000 עותקים נוספים של הבול השגוי (ללא ההדפסה של הגשר הכסוף) ולהפיץ אותם לציבור. כוונתו הייתה למנוע בכך את הפיכתם של הבולים השגויים לנדירים ואת האמרת מחירם בקרב אספני הבולים. 
לא הייתה זו הפעם הראשונה בה יזם אדוארד דיי הדפסה מכוונת של בולי שגויים. זמן קצר קודם לכן הוא הורה על הדפסה יזומה של בולים אמריקאים שגויים אשר נועדו לבטל את האמרת המחירים של בול דאג המרשלד ההפוך  . 
כשנודע להאריס, סוחר הבולים מבוסטון, על הכוונה להדפיס את הבולים השגויים באופן מכוון, הוא מיהר לבית המשפט והגיש תביעה כנגד מנהל הדואר של ארצות הברית. האריס טען כי דואר ארצות הברית כמוסד ציבורי אינו רשאי להנפיק בכוונה תחילה מוצר פגום, וכי אסור לו לפגוע בזכות הקניין של האזרח על גיליון הבולים השגוי שהגיע לידיו כחוק. 
טענתו של האריס התקבלה על ידי בית המשפט האמריקאי, אשר החליט בפסיקה תקדימית לאסור על דואר ארצות הברית להדפיס באופן יזום בולים שגויים ולהתערב במסחר המשני של הבולים בקרב אספני הבולים.

השוק הבולאי

בעקבות פסיקת בית המשפט, אשר הבהירה את קיומם של 50 בולים שגויים בלבד בידי ציבור האספנים, יכול היה האריס להתחיל למכור את גיליון הבולים שברשותו. בשנת 1969 פירק האריס את הגיליון והחל למכור את 50 הבולים באופן הדרגתי תוך שהוא משיג עבורם מחירים גבוהים במיוחד. בולים נדירים אלו הפכו למבוקשים מאוד בקרב אספני הבולים, ונכון לשנת 2019 מחירו של הבול השגוי בקטלוג הבולים מוערך בסכום של 8,000 דולר.