google/wiki40b huggingface dataset:
דוד שמעוני

ילדות ונעורים

נולד לניסן שמעונוביץ' ולמלכה לבית פרידלנד בכ"א באב תרנ"א בעיר בוברויסק שבפלך מינסק (רוסיה הלבנה), בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). הוא למד בחדר ואצל מורים עבריים, קרא הרבה, ובשנת תרס"ב פורסם שירו "שיחת רסיסים" בשבועון הילדים "עולם קטן" של בן אביגדור. בשנת תרס"ג פרסם מספר שירים בעיתון "הזמן" שיצא בסנקט פטרבורג, ומשנת תרס"ד ואילך הודפסו שיריו ב"לוח אחיאסף", בעיתון "השילוח" ובעיתונים ומאספים עבריים אחרים. במשך תקופה קצרה עסק בציור כרזות מהפכניות ברוסית. במשך כשנתיים-שלוש כתב גם שירים ביידיש, ואף הדפיס כמה מהם בעיתונים "אונזער וועג" ("דרכנו"), "פאָלקס שטימע" ואחרים. בשנת תרס"ח (1908) קיבל את תעודת הבגרות, אך בשל הגבלת מספר הסטודנטים היהודיים (הנומרוס קלאוזוס) לא התקבל לאוניברסיטה.

עלייה ראשונה ולימודים אוניברסיטאים

בשנת 1909 הצליח שמעוני לעלות לראשונה לארץ ישראל, ושהה בה במשך שנה. באותו זמן נמצא כבר בארץ הסופר יוסף חיים ברנר, שעמו קיים שמעוני קשר מכתבים עוד קודם לכן. שמעוני עבד בארץ כשומר וכקוטף תפוזים ואף טייל בארץ במשך חודשיים. את חוויותיו מן הטיול הזה נשא עִמו למשך שארית חייו. בשנת 1911 חזר שמעוני לבקר את הוריו ברוסיה, ובאותה שנה פורסם ספר שיריו הראשון "ישימון". בשנת 1912 נסע לגרמניה ללימודים גבוהים. עד שנת 1914 למד בלשנות שמית ופילוסופיה באוניברסיטאות ברלין, היידלברג ווירצבורג. בסיום לימודיו התכוון לחזור ארצה, אולם עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נאלץ לחזור לרוסיה, ושהה באודסה ובסנקט פטרבורג. עם פרוץ מהפכת אוקטובר עבר למוסקבה, ובה עבד בהוצאת שטיבל.

בארץ ישראל

רק בשנת 1920, לאחר ניסיונות רבים, הצליח לעזוב את ברית המועצות ולחזור לארץ ישראל. בתחילה התגורר במושבה רחובות, ועסק בספרות בלבד. באותה עת ניגשה הוצאת דביר להוצאת מבחר כתביו. בשנת 1925 עבר לתל אביב ובה שימש מורה לעברית ולספרות עברית בגימנסיה העברית "הרצליה". עד אחרית ימיו עסק בהוראת תנ"ך וספרות עברית בבתי ספר תיכוניים. עוד הוא עסק גם בתרגומים ממיטב ספרות העולם (טולסטוי, היינה, לרמונטוב ועוד). הוא היה חבר ועד הלשון העברית משנת תרפ"ו (1926) וחבר האקדמיה ללשון העברית מיום היווסדה. בהמשך שימש יושב ראש אגודת הסופרים העבריים.
זכה בפרס ביאליק לספרות לשנים 1936 ו-1949, בפרס אוסישקין ב-1945, ובשנת 1954 (תשי"ד) הוענק לו פרס ישראל לספרות יפה. הוכרז כזוכה בפרס טשרניחובסקי לשנת תשט"ז על תרגום לרמונטוב, אך נפטר והפרס הוענק למשפחתו ב-1957.
דוד שמעוני נפטר בתל אביב ב-ו' בטבת תשי"ז, 10 בדצמבר 1956. נקבר בבית העלמין טרומפלדור בתל אביב, בצמוד לקברו של המחנך פנחס שיפמן (בן-סירה).
הארמייה הראשונה (בריטניה)

מלחמת העולם הראשונה

ב-26 בדצמבר 1914 הורחבו גייסות חיל המשלוח הבריטי לשתי ארמיות, ודאגלס הייג מונה למפקד הארמייה הראשונה. הארמייה לחמה בקרבות ברכס וימי, בקרב אראס, בבלימת מתקפת האביב הגרמנית, ובמתקפת מאה הימים.

מלחמת העולם השנייה

הארמייה הוקמה ביולי 1942 לצורך מבצע לפיד, והפכה למבצעית ב-9 בנובמבר 1942. הארמייה שכללה את הקורפוסים הבריטיים ה-5 וה-9, ואת הקורפוס האמריקני ה-2, ואת הקורפוס הצרפתי ה-19, החלה בהתקדמות לעבר תוניסיה. הארמייה לחמה במערכה בתוניסיה, ולאחר כניעת כוחות מדינות הציר במאי 1943 פורקה הארמייה.
רודיום

תכונות

רודיום הוא מתכת חזקה, מבריקה בצבע כסוף-לבן ועמידה בפני קורוזיה. לרודיום טמפרטורת היתוך גבוהה וצפיפות נמוכה משל פלטינה. רודיום לא מושפע מחומצות ומתמוסס במי מלך ובחומצה גופרתית מרוכזת בטמפרטורה גבוהה בלבד . בנוסף לכך, רודיום שייך לקבוצת הפלטינה שלה תכונות ייחודיות.

היסטוריה

היסוד רודיום זוהה ב-1803 על ידי ויליאם הייד וולאסטון (William Hyde Wollaston) זמן קצר לאחר שגילה את היסוד פלדיום, כאשר בדק מחצב פלטינה גולמית מדרום אפריקה. וולאסטון המס את המחצב במי מלך ואז סתר אותם עם נתרן הידרוקסידי (NaOH). לאחר מכן הוא טיפל בתמיסה עם NH₄Cl וכספית ציאנית (Hg(CN)₂). בסוף התהליך נשאר RhCl₃, שממנו רודיום בודד בעזרת מימן. מקור שמו מהמלה Rod, שבשפות לטיניות פירושו ורוד - צבען של חלק מהתמיסות.

צורה בטבע

המיצוי התעשייתי של רודיום מורכב מכיוון שהוא מופיע בטבע מעורבב עם מתכות אחרות כמו כסף, פלדיום, פלטינה וזהב. רודיום נכרה במכרות פלטינה ומופק בצורתו החופשית כמתכת לבנה אדישה מבחינה כימית. המפיקה המובילה של רודיום היא דרום אפריקה (80% מהצריכה) ואחריה רוסיה. מקורות נוספים לרודיום הם הרי אורל, צפון ודרום אמריקה וקנדה. כל שנה מופקים 20 טון בלבד של רודיום. 
ניתן למצות רודיום מדלק גרעיני שיצא משימוש, שמכיל כמה אחוזי רודיום.

אמצעי זהירות

תרכובות שמכילות רודיום נחשבות חומרים רעילים ומסרטנים, מכיוון שרוב תרכובות אלה מכילות חומרים המסוכנים בעצמם. רודיום כשלעצמו אינו מהווה כל סכנה בריאותית. לרודיום אין תפקיד ביולוגי.
בגלל המלחמה ההיא

הסרט

בגלל המלחמה ההיא הוא סרט שהופק ב-1988 על ידי שירות הסרטים הישראלי ועוקב אחר הפקת התקליט "אפר ואבק" שיצא באותה שנה על ידי יהודה פוליקר ויעקב גלעד. עורכי הסרט עימתו את האמנים, בני הדור השני לשואה עם הוריהם וסיפוריהם. והסרט מציג את דרכי ההתמודדות השונות של שני הדורות. בפרט כולל הסרט שיחות של יהודה פוליקר עם אביו, ז'אקו פוליקר שנולד בסלוניקי, ואיבד את כל משפחתו באושוויץ ושיחות של יעקב גלעד עם אמו, הלינה בירנבאום, ילידת ורשה, שנשלחה לאושוויץ ואיבדה את כל משפחתה במיידנק, ובגיל 15 צעדה בצעדת המוות. 
הסרט עורר דיון ציבורי בסוגיות הקשר הבין דורי הטעון, ביחס של הורים ניצולי שואה לילדיהם ובצורך הנפשי בדיבור וסיפור (המיוצג בגישתו של ז'אקו פוליקר) בניגוד לצורך הנפשי בהדחקה המוזכר על ידי אמו של גלעד. הוא מוקרן במסגרות חינוכיות, ומומלץ להקרנה ולדיון עבור תלמידי תיכון על ידי בית הספר המרכזי להוראת השואה ביד ושם. נחשב לאבן דרך חשובה בדיון על השפעת השואה על הדור השני.
אורנה בן דור, במאית הסרט זכתה בפרס הפורום לקולנוע חדש בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ופרס ראשון בפסטיבל לנינגרד.
בגלל שאחרי המלחמה ההיא נולדתי אני
בגלל שאחרי המלחמה ההיא נולדת אתה
בגלל ששנינו הולכים לאיבוד
בחיפוש אחרי העבר האבוד
— מתוך השיר "בגלל" המהווה מוטו לסרט

המופע המשותף של שלמה ארצי ויהודה פוליקר

בערב יום השואה תשמ"ח, העלו שלמה ארצי ויהודה פוליקר, ביוזמת מנהל מחלקת ההפקות באגף התרבות בעיריית תל אביב-יפו, יעקב מנדל, מופע בשם "בגלל המלחמה ההיא" בתיאטרון הקאמרי. במופע שולבו בנוסף לשירי התקליט "אפר ואבק" גם שיריו של ארצי מתוך תקליטו "חום יולי אוגוסט", שיצא אף הוא בשנת 1988: "בגרמניה לפני המלחמה", "רומניה" ועוד. המשורר חיים גורי היה זה שהעלה בפניי מנדל את הרעיון לשנות את מתכונת העצרת בערב יום השואה והגבורה ולשלב בה גם אמנים ויוצרים צעירים. המופע עלה על הבמה פעם אחת בלבד ובאופן חד פעמי והוא לא הונצח או הוקלט על ידי אף גוף תקשורת.
באפריל 2019, פורסמה בעיתון ידיעות אחרונות, ידיעה של הכתב רז שכניק, שהקלטה של המופע (כמעט לכל אורכו), נמצאה לאחרונה על ידי שלמה ארצי בעת סידור הארכיון הפרטי בביתו.
פארסה

פארסה או בַּדְחִית היא קומדיה שנכתבה לתיאטרון כמחזה או לקולנוע, שמטרתה לבדר את הקהל באמצעים של אירועים ראוותניים בעלי סבירות נמוכה, אם כי בדרך כלל אפשריים, תחפושות, טעויות בזיהוי, הומור מילולי ודרגות שונות של תחכום שכולל משחקי מילים, רמיזות מיניות וקצב עלילה מסחרר שמהירותו גדלה ככל שהעלילה מתקרבת לסופה (ובדרך כלל כוללת סצנת מרדף). הומור פיזי, אבסורד ונונסנס גם נפוצים ומיושמים בפארסה.
בשיח משמשת המילה לתיאור מציאות מגוחכת במיוחד.
מיקל לנדה

2011

לנדה הצטרף לקבוצת אוסקלטל - אוסקדי מדרג הוורלד טור, ההישג הבולט שלו היה ניצחונו בקטע החמישי בוואלטה של בורגוס.

2012

מנקיז סיים שני במרוץ הגראן פרמיו מיגל אינדוראין, הוא סיים במקום השביעי הכללי בוואלטה של מדריד. הוא רכב לראשונה בגראנד טור, כאשר נבחר לוואלטה אספנייה וסיים במקום ה-69 הכללי.

2013

לנדה סיים במקום השני הכללי בוואלטה של אסטוריאס, ושישי כללי בוואלטה של בורגוס. הוא השתתף שוב בוואלטה אספנייה, והתוצאה הטובה ביותר שלו הייתה מקום תשיעי בקטע ה-14, וסיים במקום ה-39 הכללי.

2014

לנדה חתם בקבוצת אסטנה (אופניים). הוא ניצח את הקטע הרביעי בג'ירו דל טרנטינו, וסיים במקום העשירי הכללי. הוא נבחר לג'ירו ד'איטליה בפעם הראשונה, וסייע לפאביו ארו לסיים שלישי. לנדה עצמו סיים שביעי כללי בדירוג הצעירים, ובמקום ה-34 הכללי. הוא סיים במקום השלישי בקטע השלישי של וואלטה בורגוס, וסיים במקום ה-24. לאחר מכן, הוא נבחר גם לוואלטה אספנייה, וסיים במקום ה-28 הכללי.

2015: פועל של פאביו ארו, וניצחונות בקטעים בג'ירו ד'איטליה ובוואלטה אספנייה

לנדה ניצח את הקטע החמישי בטור של חבל הבאסקים, וסיים במקום ה-22 הכללי. הוא סיים שני כללי בג'ירו דל טרנטינו. בג'ירו ד'איטליה, לנדה תפקד כפועל (אופניים) של פאביו ארו, אך בכל זאת הצליח לנצח את הקטע ה-15 וה-16. הוא סיים במקום השלישי הכללי, 3:05 אחרי אלברטו קונטאדור המנצח. לנדה סיים גם שני בקטגוריית מלך ההר, עם 122 נקודות, 3 נקודות פחות מג'ובאני ויסקונטי שניצח בקטגוריה. לנדה ניצח את הקטע ה-11 של ה-וואלטה אספנייה, וסיים במקום ה-25. חבר קבוצתו של לנדה, פאביו ארו, ניצח את המרוץ.

2016: ניצחון בג'ירו דל טרנטינו

לנדה ניצח את הקטע השני בטור של חבל הבאסקים, וסיים במקום ה-12 הכללי. הוא ניצח את הקטע השני גם בג'ירו דל טרנטינו, וניצח את המרוץ כולו ואת קטגוריית המטפסים במרוץ זה. הוא נבחר לג'ירו ד'איטליה, אך פרש מהמרוץ במהלך הקטע ה-10. הוא סיים במקום ה-12 בדופינה ליברה, ובטור דה פראנס, סיים במקום ה-35 הכללי, כאשר הוא משמש כפועל של כריסטופר פרום.

2017: מקום רביעי ופועל של כריס פרום בטור דה פראנס

לנדה פתח את העונה עם מקום שישי כללי בוואלטה של אנדלוסיה, לאחר מכן סיים במקום החמישי הכללי בטור של האלפים. הוא השתתף בג'ירו ד'איטליה, וניצח את הקטע ה-19 וניצח את קטגוריית מלך ההר (עם 224 נקודות). הוא סיים שני באליפות ספרד בתחרות נגד השעון, 1:08 דקות אחרי ג'ונתן קאסטרוייחו. בטור דה פראנס, הוא שימש כפועל של כריסטופר פרום, וסיים במקום הרביעי הכללי, שנייה פחות מרומן בארדה שסיים במקום השלישי, ו-2:21 דקות מפרום שניצח. הוא סיים חמישי בקלאסיקה סן סבסטיאן. בוואלטה של בורגוס, הוא ניצח את הקטע הראשון והשלישי. בנוסף לכך, ניצח את דירוג המאיצים, המטפסים, ואת המרוץ כולו.

2018: שביעי בטור דה פראנס

לנדה סיים במקום השישי הכללי בוואלטה של אנדלוסיה, הוא ניצח את הקטע הרביעי בטירנו - אדריאטיקו, וסיים במקום השישי הכללי. הוא סיים במקום השני הכללי בטור של חבל הבאסקים. בטור דה פראנס, היה אחד ממובילי קבוצת מוביסטאר, לצד נאירו קינטנה ואלחנדרו ולוורדה. הוא סיים במקום השביעי הכללי, 7:37 דקות מגריינט תומאס המנצח.

2019: רביעי בג'ירו ד'איטליה

לנדה ניצח את הקטע השני במרוץ קופי אה בארטלי, וסיים במקום הרביעי הכללי. הוא סיים במקום השביעי הכללי בטור של חבל הבאסקים, ושביעי במרוץ הלייז'–בסטון–לייז'. הוא סיים רביעי במרוץ הג'ירו ד'איטליה, תוך כדי שחברו לקבוצה, ריצ'רד קאראפז, ניצח את המרוץ.
בטור דה פראנס, הוא סיים במקום השישי, 4:23 דקות אחרי איגן ברנל המנצח.
באוגוסט 2019, לנדה חתם עבור קבוצת בחריין מרידה, יעזוב את מוביסטאר, וירכוב עבורה בעונת 2020.
ג'נה דוואן

ביוגרפיה

נולדה בשם ג'נה לי דוואן (Jenna Lee Dewan) בהרטפורד, קונטיקט שבארצות הברית. אביה הוא דריל דוואן ומשפחתו ממוצא סורי-לבנוני ופולני. אימה היא ננסי (לבית בורש). אביה היה רץ אחורי בקבוצת אוניברסיטת נוטרדאם בפוטבול בשנת 1972. הוריה התגרשו כאשר הייתה צעירה, ואמה נישאה בשנית לאחר מכן.
במהלך תקופת לימודיה בתיכון בטקסס הייתה דוואן-טייטום מעודדת. היא סיימה את לימודיה בשנת 1999 ונבחרה למלכת הנשף בשנתה האחרונה. לאחר סיום התיכון למדה באוניברסיטת דרום קליפורניה והייתה חברה בגמא קליפורניה.

קריירה

לפני שדוואן-טייטום החלה את קריירת המשחק שלה היא הייתה רקדנית רקע. היא עבדה עם זמרים כמו ג'נט ג'קסון, אן-סינק, שון קומבס, טוני ברקסטון, סלין דיון, פינק, מיסי אליוט, ריקי מרטין ובילי קרופורד. דוואן-טייטום הופיעה גם בסרט חתיכה של הפתעה בתור רקדנית גיבוי, וגם בקליפ של כריסטינה אגילרה בסינגל "לא עצמי הלילה" בשנת 2010. 
בשנת 2006 כיכבה דוואן-טייטום בדרמת הריקוד סטפ אפ ושיחקה את נורה קלארק, תלמידה לריקוד שחברה עם נער בעייתי שנשלח לשירות בקהילה כשרת בבית הספר שלה. הסרט ייצר כ-119 מיליון דולרים ברחבי העולם. על הסט של הסרט סטאפ אפ הכירה דוואן-טייטום את צ'נינג טייטום, ולאחר זוגיות של כ-4 שנים הם נישאו.
באוגוסט 2008, כיכבה דוואן-טייטום בסרט הטלוויזיה, "שערוריית המעודדות מטקסס", העוקבת אחרי חמש בנות-עשרה מרדניות, כאשר דוואן-טייטום שיחקה בתפקיד מאמנת הכושר והמשמעת שלהן.
בנובמבר 2009 הופיעה דוואן-טייטום בקומדיה "בתולה אמריקאית" לצד רוב שניידר. באוגוסט 2010, לוהקה לסרט פשע, בגידה בין חברים, ששוחרר ל-DVD בספטמבר 2011.
במרץ 2011, לוהקה דוואן-טייטום לפיילוט של NBC לסרט "מועדון הפלייבוי", ובחודש מאי באותה שנה, הוציאה NBC את הסדרה בעונה מלאה. דוואן-טייטום לוהקה לתפקיד באני ג'ייני, שפנפנת פלייבוי פרובוקטיבית שעובדת במועדון פלייבוי בשיקגו בשנת 1961. הסדרה הופיעה לראשונה ב-19 בספטמבר 2011, ל-5.2 מיליון צופים אך בשל תגובות מעורבות ממבקרים ודירוגים נמוכים, ביטלה NBC את הסדרה לאחר שלושה פרקים, בחודש אוקטובר 2011.
ב-14 בספטמבר 2012 הופיעה דוואן-טייטום בקומדיה רומנטית, "10 שנים", שהופקה על ידי בעלה צ'נינג טייטום. מינואר 2013 היא מופיעה בסדרת הטלוויזיה המכשפות מאיסט אנד. ב-2015 שיחקה את לוסי ליין  בסדרת הטלוויזיה "סופרגירל".

הפקות andOut33

בשיתוף עם ריד קרולין, אדם מרטינגנו, ברט רודריגז ובעלה, צ'נינג טייטום, הקימה דוואן-טייטום חברת הפקות בשם "andOut33". ההפקה הראשונה שלהם הייתה סרט תיעודי שנקרא "כדור הארץ עשוי זכוכית"; הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים טרייבקה בשנת 2010.

חיים אישיים

בשנת 2006 פגשה דוואן את השחקן צ'נינג טייטום על הסט של הסרט סטפ אפ, והם התחילו לצאת זמן קצר לאחר סיום הצילומים. בני הזוג התארסו בתחילת ספטמבר 2008 במאווי, הוואי ונישאו ב-11 ביולי 2009 בכנסייה במליבו, קליפורניה. בשנת 2013, נולדה לזוג בת בשם אברלי, בלונדון. בני הזוג נפרדו בשנת 2018.
באוקטובר 2018 החלה לצאת עם השחקן סטיב קייזי.
דוואן היא פעילת זכויות בעלי חיים וגם טבעונית. מגדלת את בתה כצמחונית.
אביבה גוטליב זורנברג

אביבה גוטליב זורנברג (נולדה במרץ 1944) היא פרשנית מקרא, דוקטור לספרות אנגלית.

ביוגרפיה

אביבה גוטליב נולדה בלונדון בשנת 1944, בת בכורה לרב האורתודוקסי זאב וולף גוטליב, וגדלה בגלאזגו שבסקוטלנד, שם שימש אביה אב בית דין ורב הקהילה בגלאזגו. מילדותה למדה תורה אצל אביה. בעלת תואר ראשון ותואר דוקטור בספרות אנגלית מטעם אוניברסיטת קיימברידג'.
בשנת 1969 עלתה לישראל, וכעבור חמש שנים נישאה לאריק זורנברג, דוקטור לפיזיקה, ולזוג שלושה ילדים. בשנים 1969–1976 לימדה ספרות אנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים עד לפיטוריה משום שלא פרסמה מספיק.
בשנת 1980 החלה לעסוק בהוראת תורה במגוון מסגרות אקדמיות ומסגרות הפונות לציבור הרחב, כגון מכון "מתן" בירושלים, מכון פרדס ללימודי היהדות ו"בית אבי חי" בירושלים. את הרצאותיה היא נותנת באנגלית, שפת האם שלה. הרצאותיה בארצות דוברות אנגלית (ארצות הברית, קנדה ובריטניה) זכו למוניטין רב, ובין השאר השתתפה בסדרה של ביל מוירס (Bill Moyers) על ספר בראשית, ששודרה בערוץ PBS.
בשנת 1995 הוענק לה הפרס הלאומי לספרים יהודיים, על ספר "Genesis: The Beginning of Desire".
מתגוררת בירושלים.
אללהאבאד

שם העיר והיסטוריה

בתקופה קדומה נקראה העיר פראיאג, שמה נוכחי של העיר ניתן לה על ידי הקיסר אכבר ב-1583 והוא הצמדת מילים. המילה הראשונה היא המילה אללה שמשמעותה אלוהים, נגזרה מהדת שייסד אכבר - דין אילהי (Din-i-Ilahi, האמונה האלוהית). המילה השנייה "אבאד" היא בפרסית ומשמעותה יצירה. מכאן שמשמעות שם העיר היא "יצירתו של אלוהים".
בתקופה ההינדית הייתה העיר ידועה בשם אגרה (תרגום "מקום ההקרבה"), המקום בו, על פי האמונה, ברהמה הקריב את הקרבן הראשון אחרי יצירת העולם.
באללהאבאד נמצאו עדויות ארכאולוגיות מהמאה ה-7 לפנה"ס.
במהלך ההיסטוריה, העיר נכבשה בידי אימפריות רבות, כגון האימפריה המאורית, ממלכת גופטה ואימפריית קושאן. בשנת 1193 הפכה להיות חלק מסולטנות דלהי. לאחר מכן העיר נכבשה על ידי האימפריה המונגולית, שהשקיעה רבות בפיתוח העיר, במיוחד תחת שלטונו של ג'האנגיר. בשנת 1765 העיר נכבשה על ידי הממלכה המאוחדת. אמנם השלטון הבריטי עדיין לא התערב באופן ישיר באללהאבאד, הוא ראה את החשיבות האסטרטגית שלה, ובאותה השנה הבריטים הקימו בסיס צבאי בקרבת העיר. בשנת 1801 העיר הפכה להיות תחת שלטונה של חברת הודו המזרחית הבריטית. העיר הייתה מקום מרכזי בזמן המרד ההודי הגדול בשנת 1857. לאחר המרד הכושל, הבריטים הקימו באללהאבאד מרכזים מנהליים.
בשנת 1888 החלה פעילותה של מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי באללהאבאד, ועד מהרה  הפכה העיר למרכז מהפכני מבחינה פוליטית ולאומית. כיום, העיר ידועה בתור "עיר ראשי הממשלה", מכיוון שלשבעה מתוך 15 ראשי הממשלה של הודו היו קשרים כאלו או אחרים עם העיר.

דמוגרפיה

נכון למפקד האוכלוסין משנת 2011, גרים בעיר כ-1.117 מיליון תושבים. הצפיפות היא כ-10,86 נפש לקמ"ר.
שיעור האוריינות של אללהאבאד של 86.50%, זאת מעל הממוצע של הארץ כולה שעומד על כ-74%.
אחוז הפשע המדינה הוא גבוה מאוד יחסית לשאר הארץ.
השפה הרשמית של הודו, הינדית היא השפה הדומיננטית בעיר. השפה האנגלית משומשת בעיקר על ידי עובדי הצווארון הלבן. אורדו מדוברת על ידי מיעוט מתושבי העיר.
הדת המרכזית באללהאבאד היא ההינדואיזם, שבה מאמינים כ- 76.03% מתושבי העיר. 21.94% מהתושבים הם מוסלמים. 0.68% מתושבי אללהאבאד הם נוצרים, 0.28% הם סיקים, 0.1% הם מאמיני הג'ייניזם, וכ-0.05% מהתושבים הם בודהיסטים. 0.9% מאמינים בדתות אחרות.

כלכלה

באופן כללי, ניתן לומר כי כלכלת העיר יציבה מאוד, הכוללת מגזרים רבים, כגון משרדי השלטון, מוסדות חינוך ומחקר, נדל"ן, קמעונאות, בנקאות, תיירות ואירוח, תעשייה, חקלאות, תחבורה ולוגיסטיקה. ענף הבנייה מהווה כנדבך המרכזי ביותר בכלכלת העיר. בנוסף על כך, העיר מהווה מרכז חשוב לייצור זכוכית. נדבך מרכזי נוסף בכלכלת העיר הוא חקלאות.
ההכנסה הממוצעת למשק בית היא 2,299 דולר. 

המבצר

אכבר בנה לגדותיו הצפוניות של נהר היאמונה מבצר גדול ומפואר, מבצר אללהאבאד (Allahabad Fort), סמוך לסאנגאם - התמזגות הנהרות הפיזיים גנגס ויאמונה והנהר המיתולוגי סרסבאטי. 
המבצר מוקף בחומות עבות במיוחד ויש בו שלושה שערים המוגנים על ידי מגדלי שמירה גבוהים בשני צידי כל שער.

חשיבות דתית

אללהאבאד היא עיר קדושה לפי המיתולוגיה ההודית המקומית. בעיר נערכים טקסים דתיים מרכזיים וביניהם פסטיבל הארד קומבה מלה המתקיים אחת לשש שנים והפסטיבל התרבותי החשוב, הקומבה מלה, המתקיים אחת ל-12 שנים. ההתכנסות ההמונית סביב הטקס הזה ב-1989 באללהאבאד, אליו הגיעו כ-50 מיליון בני אדם, נרשמה בזמנו בספר השיאים של גינס כהתאספות האנושית הגדולה ביותר בכל הזמנים.
החוג הישראלי לכלבי רוח

החוג הישראלי לכלבי רוח הוא אחד מחוגי הגזע הוותיקים בהתאחדות הישראלית לכלבנות. החוג הוא עמותה רשומה, שמטרתה לקדם ולטפח את כל גזעי כלבי הרוח בישראל, ובמיוחד את גזע הסלוקי המדברי המקומי. החוג מנוהל על ידי מתנדבים, באמצעות ועד שנבחר באספה כללית שנתית.

היסטורית החוג

החוג נוסד ב-1968. באותה עת היו בארץ רק כלבי סאלוקי מקומיים וכלבי אפגאנים מיובאים (מבית הגידול המפורסם Turkuman) .
בתחילת שנות ה-70 הגיעו גזעי כלבי רוח חדשים: גרייהאונדים הגיעו משווייץ ואנגליה, וויפטים מהולנד, מאנגליה ומארצות הברית. בורזוי מגרמניה ומאנגליה. הכלב הפרעוני, הגרייהאונד האיטלקי והוולפהאונד האירי הגיעו בשנות ה-80, ומגזעים אלו רק הגרייהאונד האיטלקי הקטן זכה לפופולריות.
גל העלייה הגדול מרוסיה בשנות ה-90 הביא עמו הרבה כלבי בורזוי, אולם גידולם של אלה ירד בהתמדה כעבור עשור.
הפרקציה הדמוקרטית

הפרקציה (הסיעה) הדמוקרטית הייתה סיעה אופוזיציונית של אינטלקטואלים צעירים בהסתדרות הציונית שפעלה בין השנים 1901–1904. הסיעה הופיעה לראשונה בקונגרס הציוני החמישי, בדצמבר 1901, לאחר התפטרותו של יעקב ברנשטיין-כהן מראשות לשכת הדואר של התנועה הציונית הרוסית. חברי הסיעה, שבהם היו גם חיים ויצמן, מרטין בובר, ליאו מוצקין, ברתולד פייבל, דייוויס טריטש ואחד העם, הציגו אלטרנטיבה לדרכו של הרצל, שהתבסס כמעט לחלוטין על מגעים מדיניים.
הפרקציה הדמוקרטית הייתה מושפעת מאחד העם ודגלה בהרחבת התנועה הציונית, והפיכתה לתנועה עממית ודמוקרטית המבוססת על הרעיון שהעם היהודי צריך לשחרר את עצמו במו ידיו. הפרקציה דרשה הדגשה והבלטה של היסודות הלאומיים בציונות, לא להיכנע לדעות קדומות דתיות ולשמור על הדמוקרטיה הפנימית בהרכב הקונגרסים ובמוסדות הציוניים.
הפרקציה הדמוקרטית הובילה את המאבק למען גיבוש תרבות לאומית חילונית, וחבריה היו הראשונים שהעלו לסדר היום את שאלת האמנות היהודית ואת מקומהּ בתהליך התחייה הלאומית. ביוזמת הפרקציה נכללה לראשונה האמנות במסגרת הדיון על התרבות בקונגרס הציוני החמישי. כהכנה לכך, ערכו אנשיה באחד מאולמות הקונגרס תערוכת יצירות של אמנים יהודים ובהם א.מ. ליליין, יהודה אפשטיין, יוסף ישראלס, אלפרד נוסיג, לסר אורי והרמן שטרוק, אשר נועדו להדגיש את המוטיבים הלאומיים-יהודים שביצירותיהם. בקונגרס זה נשא בובר את ההרצאה המרכזית על האמנות היהודית; לטענתו, טיפוח האמנות היהודית חשוב לא פחות מפעולות מדיניות, מפני שבכוח האמנות לחנך ולעצב את דמות היהודי החדש, שבכוחו יהיה לבנות את מולדתו. בהרצאתו סיפק בובר סקירה היסטורית, תיאר את המצב הנוכחי, הציג אידאולוגיה מנומקת ואף שורת הצעות מעשיות לטיפוח החינוך האסתטי של העם היהודי – בין היתר, עריכת תערוכות על טהרת האמנות היהודית והקמת הוצאות ספרים שיוציאו לאור אמנות יהודית. באותו נאום הכריז בובר על ייסוד הוצאת הספרים של הפרקציה הדמוקרטית, Jüdischer Verlag (שאותהּ הקים בשיתוף עם ברתולד פייבל ואפרים משה ליליין), אשר תקדיש חלק ניכר ממשאביה להפצת האמנות היהודית, וביקש את תמיכתהּ הכלכלית של ההסתדרות הציונית בהּ.
יומון העם

יומון העם (בסינית: 人民日报; בפין-יין: Rénmín Rìbào, "יֶנְמִין יִיבַּאוֹ") הוא עיתון יומי סיני, היוצא לאור על ידי המפלגה הקומוניסטית של סין. לעיתון תפוצה שנעה בין שלושה לארבעה מיליון עותקים. העיתון מופיע גם במהדורות מקוונות בשפות אחדות. ככלל, העיתון מבטא את עמדות המפלגה הקומוניסטית הסינית ואת מדיניותה.
העיתון הופיע לראשונה ב-15 ביוני 1948, והמערכת שכנה בעיר פינגשאן במחוז חביי. עם השלמת השתלטות הקומוניסטים על סין הועברה מערכת העיתון לבייג'ינג בחודש מרץ 1949. העיתון היה תחת שליטה הדוקה של בכירי המפלגה הקומוניסטי הסינית, ובעת שלטונו של מאו דזה דונג נשלט ישירות על ידי מזכירו של מאו.

יומון העם בעת מהפכת התרבות

בעת מהפכת התרבות שימש יומון העם אחד המקורות הבודדים למידע על המתרחש בסין - הן כלפי העולם והן בתוך סין. בתקופה זו, נחשבו מאמרי המערכת של העיתון כעמדות הרשמיות של ההנהגה הסינית. פעמים רבות שימש העיתון כמדד למעמדם הפוליטי של בכירים במפלגה, בהנהגה ובצבא - על פי מיקום הידיעות אודות האישים נמדד גם מעמדם.

העיתון כמבטא המשטר

מאמרי המערכת ביומון העם נחשבים על ידי מומחים לסין מחד ועל ידי תושבי סין מאידך כמבטאים של מדיניות הממשלה והמפלגה הקומוניסטית של סין. בעיתון קיימת אבחנה בין מאמרי המערכת, פרשנויות ודעות. למרות שכל החומרים הכלולים העיתון עוברים אישור של מוסדות המיפלגה הקומוניסטית של סין, קים מדרג ברור בין החלקים שצוינו, ומאמרי המערכת נחשבים למבטאים המדויקים ומוסמכים יותר של מדיניות המפלגה והנהגת סין. מאמר דעה או פרשנות המופיע בעיתון, יכול לרמז לקוראים על מחלוקת או ויכוח בקרב ההנהגה, בעוד שמאמר מערכת מעיד על עמדה רשמית של המשטר.

מודרניזציה של העיתון

כיום העיתון אינו מהווה מקור בלעדי למידע על סין ועבור תושבי סין, כבעבר. עיתונים מתחרים מבית ומחוץ הביאו לשינויים רבים בעיתון, ואחד מהם הוא העלאת מהדורה מקוונת של העיתון (בשנת 1997). באתר האינטרנט של העיתון מופיעים גם פורומים, בהם יכולים הקוראים להגיב ולהתדיין על נושאים שונים.
הוקון השביעי, מלך נורווגיה

ראשית חייו

הוקון נולד ב-3 באוגוסט 1872 בשם קרל למשפחת המלוכה של דנמרק. אביו היה מלך דנמרק העתידי פרדריק השמיני, מלך דנמרק, ואחיו הבכור היה מלך דנמרק העתידי כריסטיאן העשירי.
משפחתו שימשה כמשפחת המלוכה הדנית מאז שנת 1448, וכמה מבני משפחתו אף שימשו כמלכי נורווגיה בעבר.
הוקון נישא בשנת 1896 לנסיכה מוד מוויילס, בתו של מלך בריטניה העתידי אדוארד השביעי. בשנת 1903 נולד לזוג בנם אלכסנדר אדווארד כריסטיאן פרדריק, נסיך דנמרק.

מלך נורווגיה

אחרי פירוק האיחוד השוודי-נורווגי בשנת 1905 הוקמה על ידי הממשלה הנורווגית ועדה, שתפקידה היה לחפש מועמד מתאים לשמש כמלך נורווגיה העצמאית הראשון בעידן המודרני. הנסיך קרל סומן כמועמד המוביל בזכות קשרי הדם שלו למלכי נורווגיה בעבר, העובדה שהיה לו בן שיוכל לשמש כיורש, וקשרי המשפחה שלו עם בית המלוכה הבריטי, שיכולים היו להיות לתועלת למדינה הצעירה.
הנסיך התנה את הסכמתו לשמש כמלך נורווגיה בעריכת משאל עם שבו יאושר המשך קיומה של מונרכיה בנורווגיה העצמאית, ויידחה הרעיון להפוך את המדינה לרפובליקה. לאחר שמוסד המונרכיה זכה לתמיכה של 79% מהבוחרים, הוכתר הוקון רשמית כמלך נורווגיה ב-22 ביוני 1906. הוא בחר את השם הוקון, שמם של שישה ממלכי נורווגיה העצמאית בימי הביניים.
המלך הוקון הורה לשים בכביש טרולסטיגן תמרור המזהיר מפני טרולים.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הצהירה נורווגיה על נייטראליות. למרות זאת, ולמרות הבטחות מצד גרמניה, היא פלשה לנורווגיה ב-9 באפריל 1940. תחילה הצליחו הכוחות הנורווגיים לבלום את הפולשים, דבר שנתן לממשלה, למשפחת המלוכה ולפרלמנט שהות להתפנות מהבירה אוסלו לכיוון הצפון.
קורט ברוייר, דיפלומט גרמני שהיה מוצב בנורווגיה, דרש להיפגש עם המלך. בפגישתם הבהיר להוקון שלהיטלר אין כל רצון להדיח אותו מכיסאו, ודרש שכתנאי להישארותו כמלך נורווגיה הוא יורה על כניעת צבא נורווגיה וימנה את מנהיג הנאציונל סמלינג (המפלגה הנאצית הנורווגית), וידקון קוויזלינג, לראש ממשלת נורווגיה. ברוייר איים כי ההשלכות לנורווגיה יהיו קשות אם יסרב המלך להצעתו. הוקון הודיע לו שהוא צריך להעלות את ההצעה בפני ממשלתו.
בפגישה עם הקבינט הנורווגי לא התערב הוקון בהחלטה, אולם הבהיר את דעתו שאין לקבל את תנאי הגרמנים, ואם הממשלה תמצא לנכון לקבל אותם הוא לא יראה את עצמו כשיר עוד לשמש כמלך נורווגיה ויגיש את התפטרותו. הקבינט החליט פה אחד נגד קבלת התנאים הגרמניים, ובשידור רדיו קרא המלך לעם הנורווגי להמשיך בהתנגדותו לפולשים הגרמנים.
כתגובה לסירוב לשתף פעולה שלחו הגרמנים מפציצים של הלופטוואפה להפציץ את העיירה בה שהו המלך וממשלתו, בניסיון לחסל אותם, אולם המלך והממשלה הצליחו לעזוב את העיירה לפני מועד ההפצצה. המלך ונסיך הכתר אולף פונו באונייה בריטית לטרומסו בצפון המדינה, שהוכרזה בירה זמנית.
בעלות הברית הצליחו לבסס את אחיזתן בצפון נורווגיה, אולם בסוף מאי התחילו להעביר כוחות שהיו זקוקים להם בקרב על צרפת. עמידת הכוחות הנורווגיים נחלשה, וב-7 ביוני פונו המלך והממשלה לבריטניה, והקימו ממשלה גולה בלונדון. במהלך שלטון הכיבוש הגרמני שימש המלך סמל לאומי של המחתרת הנורווגית.

לאחר המלחמה

עם סיום המלחמה חזר הוקון לנורווגיה המשוחררת, שם זכה לאהדה רבה בעקבות עמידתו נגד הפולש הגרמני.
בשנת 1955 שבר הוקון את עצם הירך כתוצאה מתאונה במקלחת. התאונה ריתקה אותו לכיסא גלגלים, דבר שדיכא את רוחו והוסיף להידרדרות במצבו הרפואי עד פטירתו בשנת 1957, בגיל 85. הוא מלך על נורווגיה 52 שנה.