google/wiki40b huggingface dataset:
אליהו גולדנברג

אליהו גולדנברג (בכתיב יידי: גאָלדענבערג; 9 בספטמבר 1909 - 4 בנובמבר 1976) היה שחקן, במאי וקריין ישראלי. גולדנברג היה אביהם של הבדרן דודו טופז ושל המפיק והסופר מיקי גולדנברג.

ביוגרפיה

נולד למיכאל ואדית (יהודית) לבית פישמן בסוסניבקה (באוקראינית: Соснівка) שבאימפריה הרוסית (כפר חקלאי שבהמשך הפך לקולחוז; כיום באוקראינה). היו לו ארבע אחיות ואח אחד, והוא היה בן הזקונים. אמו נפטרה בלידתו. אביו היה עשיר מאוד, היה בעל יער, אך בזמן מלחמת העולם הראשונה עבר הגבול בין פולין לרוסיה כך שכל אדמות משפחת גולדנברג עברו לרוסיה, והם נשארו עניים. בגיל שנתיים עבר עם משפחתו לעיירה בלוזרקה (באוקראינית: Білозірка) שבמחוז טרנופול (במערב אוקראינה).
בגיל 11 החל לעבוד כשוליה בבית קברות נוצרי בסיתות פסלים ומצבות לקברים. יום אחד ניגש אליו אחד האנשים, איים על חייו, ואמר לו "יהודי תסתלק מכאן" – אליהו ברח לקרקוב, שם למד באקדמיה לפיסול.
מאוחר יותר נסע גולדנברג לוורשה, שם לימד דרמה והופיע כשחקן. שתי אחיותיו נשארו עם אביהם, ואחיו נסע לארצות הברית ואחר כך לרוסיה, שם נעלמו עקבותיו.
בוורשה החל בגיל 28 ללמד בבית הספר התיכון "יהודיה". בסוף שנת 1937, כאשר ביים שם הצגה לחנוכה, הכיר את אשתו לעתיד,  לילי לבית פולמן, שהייתה אז תלמידה בכיתה י"א בתיכון.
לאחר שלילי ואליהו יצאו במשך שנה וחצי הם התארסו וגולדנברג עלה לארץ ישראל בשנת 1939, שם חיכה לאהובתו. ברשותה של לילי הייתה אשרת כניסה לארץ ישראל, אולם עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה וכיבוש פולין בידי הנאצים הצליח גולדנברג בקושי רב להוציא אותה מפולין. כאשר הגיעה לילי לארץ, נישאו השניים. גולדנברג התנדב לבריגדה היהודית במלחמת העולם השנייה.
ב-20 בספטמבר 1946 נולד בנם הבכור דוד גולדנברג, לימים דודו טופז. כעבור שלוש שנים וחצי נולד בנם הצעיר, מיקי גולדנברג. מיקי הוא מפיק וסופר.
גולדנברג הצטרף ב-1942 ללהקה הצבאית, שהקים צבי פרידלנד עבור החיילים העבריים בצבא הבריטי ונקראה "הלהקה הצבאית". הוא שיחק בהצגה "בנפול מצדה" בבימויו של פרידלנד, ובה שיחקו לצידו נתן כוגן ובתיה לנצט.
בשנת 1944 הקים את להקת "מעין זה" עבור החיילים העבריים, ושימש כמנהלהּ האמנותי וכשחקן. מבין החיילים בלהקה זו הייתה גם השחקנית חנה מרון.
בתחילת שנות ה-50 יצא גולדנברג ללונדון שם ביים הצגות ושיחק במשך מספר שנים.
גולדנברג היה חלק מההרכב המקורי של "שלושת השמוליקים" יחד עם השחקנים שמואל רודנסקי ושמוליק סגל (את גולדנברג החליף לאחר פטירתו שמואל עצמון). השלושה גם הופיעו בתוכניות ביידיש שונות. בשנת 1962 הועלתה לראשונה ההצגה "קליינע מענטשאלעך" ("אנשים קטנים") בבימויו של גולדנברג, שכללה קטעי הומור וסאטירה מיצירותיו של שלום עליכם. ההצגה זכתה להצלחה רבה והשלושה העלו את ההצגה גם בפסטיבל אדינבורו.
גולדנברג הופיע כקריין דרמטי בקליבלנד ובסינסינטי בסוף שנות ה-60. הוא ביים הפקות ענק, רבות משתתפים בכישרון רב וברגישות אמנותית נדירה, הפקותיו הידועות ביותר באמפיתיאטרון משואה, בקיבוץ תל יצחק, בהשתתפות אוריאל זוהר, מול קהל בן למעלה משלושת אלפים איש.
אליהו גולדנברג נפטר בגיל 67 והלוויתו נערכה בבית העלמין הדרום.
מונקאליירי

היסטוריה

מונקאליירי נוסדה ב-1228 על ידי תושבים מטסטונה (Testona), כיום אחד מפרברי העיר, כמקום מפלט מההתקפות שספגו מהעיר קיירי (Chieri). הגישה הקלה לנהר הפו והגשר שהיא חלשה עליו, גרמו לפריחה מסוימת של העיר שנעשתה "עיר חופשית" והיא הייתה למשכנם של כמה מנזרים.
במאה ה-17 הפכה מונקאליירי לנחלתו של בית סבויה והמצודה של העיר שימשה אותם כמעון הקיץ. במהלך איחוד איטליה נחתמה ב-1849 הצהרת מונקאליירי שבה הוכרז ויטוריו אמנואלה השני כיורשו של אביו והוכרז על הסכם שלום עם האימפריה האוסטרית. כיום מונקאליירי היא מרכז לתעשיות טכנולוגיות מתקדמות.

אתרים חשובים

המצודה היא אחד מהמעונות של בית סבויה שהוכרזו כאתר מורשת עולמית. מאז 1919 היא משמשת כבסיס הדרכה של הקרביניירי, אחת מהזרועות של הכוחות המזוינים של איטליה.
בסמוך למצודה, משתרעת כיכר ויטוריו אמנואלה השני שהייתה בעבר מרכז חיי העיר. הכיכר רוצפה בשנת 1825 והמזרקה עם הפסל בדמותו של נפטון (Il Saturnio) נמצאת בחלקה העליון של הכיכר המשופעת. מסיבות אסתטיות ומעשיות המזרקה הועברה כמה פעמים ממקום למקום. מעבר צר מחבר את הכיכר למוסד החינוכי (Real Collegio Carlo ) שבו למדו בני האצולה. כיום שוכנת במקום מכללת קארלו אלברטו (Collegio Carlo Alberto), הפועלת בחסות אוניברסיטת טורינו ובה קיימת פעילות מחקר והוראה בתחומי המשפטים, הכלכלה ומדעי המדינה.
הכנסייה הגותית של סנטה מריה דלה סקאלה (Santa Maria della Scala), משכנת את שרידיו של הפטרון המקומי של העיר.
נלסון דה מיל

חייו

דה מיל נולד ב-23 באוגוסט 1943, בניו יורק, ארצות הברית, וגדל בגרדן סיטי שבמדינת ניו יורק. לאחר לימודיו באוניברסיטת הופסטרה, בשנת 1966, התגייס דה מיל לצבא ארצות הברית. הוא עבר הכשרה כלוחם בחיל הרגלים והוסמך כקצין בדרגת סג"ם. הוא שימש כמפקד מחלקת חי"ר בדיוויזיית הפרשים הראשונה (מוטסת) ולחם במלחמת וייטנאם. בין היתר עוטר דה מיל בכוכב הארד על גבורתו בשדה הקרב. 
בשנת 1969 השתחרר מן הצבא, והשלים תואר שני במדעי המדינה באוניברסיטת הופסטרה. את פרסומו קנה דה מיל הודות לספרו הנודע ביותר, שיצא לאור בשנת 1988, "בית הספר לקסם אישי", העוסק בניסיון של ה-ק.ג.ב בעת המלחמה הקרה להסתיר שבויים אמריקנים ממלחמת וייטנאם, ולאלצם ללמד סוכנים רוסים כיצד להתחזות לאמריקנים. ספרו "בת הגנרל" אף עובד לסרט קולנוע בכיכובו של ג'ון טרבולטה בשנת 1996.
הטוב מכולם (תוכנית טלוויזיה)

חוקי השעשועון

בשעשועון, שבו מתמודדים עשרה אנשים מול קהל של 1,000 איש, נדרשים לענות על שאלות ווידאו, שצולמו בארץ או בחו"ל ולנחש מהו המספר הקרוב ביותר לתוצאת האמת. בכל סיבוב נשאלת שאלה. לאחר חשיפת התשובה אחד מהמתמודדים בקהל או בעשירייה, שנחשב לטוב ביותר וענה את התשובה הקרובה ביותר לתוצאה, זוכה בסכום הכסף שמקנה השאלה. המתמודד שענה את התשובה הרחוקה ביותר מהתשובה הנכונה יוצא מהמשחק. המנצח בסוף כל תוכנית זוכה בפרס בסך 50,000 ש"ח.
דוד הלפרין מברדיטשוב

קורות חייו

נולד לר' יעקב יוסף מברדיטשוב. היה חתנו של רבי ישראל מרוז'ין, נכדו של רבי אברהם המלאך וחתנם של ראש ישיבת ברדיטשוב ורבי דוד לייב מדוקלא .
סירב לקבל אדמו"רות בסדיגורה ובברדיטשוב כנראה מפני עובדת היותו קשור מאוד לחותנו. לאחר פטירת חותנו בג' בחשוון ה'תרי"א, תפס את מקומו בהנהגת חסידים בסדיגורה ובעיקר בהמשך בברדיטשוב, אולם הוא סירב להתעטר בעטרת האדמו"רות ונפטר 43 שנה אחרי חותנו בי"ח בשבט ה'תרנ"ד, ונקבר בבית הקברות בסדיגורה, ליד ציון חותנו.

תורותיו

חלק משיחותיו וכן חלק מצוואתו לוקטו בספר על הצדיקים שיצא לאור על ידי ישראל שפיגל - חסיד טשורטקוב .
פארק מושטאידי

פארק מושטאידי (בגאורגית: მუშტაიდის ბაღი) הוא פארק בטביליסי גאורגיה שנוסד על ידי מיר-פתה-אר'ה בשנות ה-30  של המאה ה-19. שם הפארק "מושטאידי" הוא מתעתיק רוסי שם שמו של מיר-פתה-אר'ה - מושתהיד (Муштаиди). 
שטח הפארק כולל כ-110,000 מ"ר. בשנת 1853, העבירו השלטונות את החזקה על הפארק לעצמם מתוך מטרה ליצור בה דוגמה לחווה חקלאית. בשנת 1858 הפך הפארק למרכז בילוי, כשהוא כלל, מחוץ למתקנים הרגילים, מסעדה, מזללה, תיאטרון באוויר-הפתוח ועוד, גם תחנת גידול טוואי המשי. תחנת הגידול נבנתה בשנות ה-80  של המאה ה-19 והיא קיימת עד היום. 
ב-13 בספטמבר 1934 שונה שם הפארק ל"פארק סרגו אורדז'וניקידזה", ומאוחר יותר הוחזר השם המקורי. במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19 נערכו בפארק קבלות פנים לאורחים רמי דרג. בשנים 1990-1992,היה הפארק סגור עקב המשבר הכלכלי שפקד את גאורגיה, ונפתח מחדש לאחר שיפוץ רק בשנת 1999.

רכבת הילדים

רכבת הילדים בפארק מושטאידי או בשמה "מסילת הברזל מלאיה טרקסקווקזי" (.Малая Закавказская ж.д), נוסדה ב-24 ביוני 1935 והייתה, על פי הגרסה הרשמית, רכבת הילדים הראשונה בכל רחבי ברית המועצות ולמעשה בעולם כולו. אם כי הסברה המקובלת היא כי רכבת הילדים במוסקבה, שנוסדה בשנת 1932-1933, קדמה לה, ונשמטה מסיבות פוליטיות (העובדה כי סטלין, שמוצאו גאורגי, היה שליט ברית המועצות באותם ימים) או אחרות מההיסטוריה הסובייטית הרשמית. הרכבת פעליה מחודש מרץ ועד נובמבר, ואורך המסילה שלה הוא 1.2 ק"מ. בדרכה היא חוצה מספר גשרים קטנים.
יחסי אוזבקיסטן–צ'ילה

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת אוזבקיסטן לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות. היחסים הדיפלומטיים שבין אוזבקיסטן לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-15 בספטמבר 1994.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות באוזבקיסטן אינם נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן למשך שלושים ימים. לעומת זאת, אזרחי אוזבקיסטן שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן.
חור

באמנות

בסרטם "צוללת צהובה" מתייחסים בני להקת "הביטלס" אל חור כאל עצם בעל ישות עצמאית. במסעם הם מגיעים אל ים החורים, ושם אחד מהם, רינגו, נוטל חור מהים ושם בכיסו ומציין: "יש לי חור בכיס". בהמשך המסע הם מגיעים לבועה גדולה שבתוכה הוקפאו תושבי פפרלנד על ידי "הרשעונים הכחולים". רינגו מוציא את החור מכיסו ומניח אותו על הבועה, וכך נפער בה חור המאפשר לכלואים בה לצאת לחופשי. 
בחורים עוסק באופן משעשע גם הבית האחרון בשירם הנודע של "הביטלס" A Day In The Life.
שיר ילדים עברי נודע העוסק בחור הוא "יונתן הקטן", שבו מופיעות השורות: "אוי ואבוי לו לשובב / חור גדול במכנסיו".
שיר ילדים נוסף שהחור נמצא במרכזו הוא השיר There's a Hole in My Bucket, ששורשיו בשיר גרמני מתחילת המאה ה-18. גרסה עברית לשיר זה היא שירו של דן אלמגור, "יש חור בדלי", שהתפרסם בביצועם של יוסי בנאי ויונה עטרי.
גלימימוס

בתרבות

הגלימימוסים מופיעים בכל סרטי פארק היורה (למעט פארק היורה 3) כיצורים מהירים דו-רגליים הנעים בלהקות ובורחים מטורפים כמו הטירנוזאורוס רקס אך לעיתים גם נתפסו בידיו. גלימימוסים מופיעים גם במשחקי המחשב של הסדרה ובמשחק Ark: Survival Evolved. במשחק המחשב מלך הדינוזאורים גם נראים גלימימוסים וגם במשחקי המחשב "Carnivores".
בנוסף נראים מספר גלימימוסים בסדרה המסע לעמק החלומות.
ההתקפה על משטרת רמת גן

ההתקפה על משטרת רמת גן הייתה פעולה של האצ"ל שבוצעה ב-23 באפריל 1946, ובה תקף כוח של הארגון את תחנת המשטרה הבריטית ברמת גן במטרה להחרים נשק. בפעולה נהרגו שלושה לוחמים ואחד נשבה. בתחנה המקורית שהוקמה על ידי הבריטים בתכנונו של צ'ארלס טגארט החל תהליך שיפוץ ושימור בשנת 2018 במסגרת בניית מגדל מגורים חדש בצמוד לה.

רקע היסטורי

ריבוי ההתקפות וגידול מתמיד במספר הלוחמים המשתתפים בהן חייב את האצ"ל לבצע פעולות שיספקו את הכמויות הנדרשות של נשק וחומרי נפץ. היה צורך מתמיד להחליף כלי נשק שהתבלו ולמלא את המחסנים שהתרוקנו מנשק ותחמושת. על פי הסכם תנועת המרי העברי, היו פעולות של החרמת נשק פטורות מאישור המפקדה המשותפת, והיו רובן התקפות על מתקני צבא ומשטרה.
ההתקפה על משטרת רמת גן הייתה בתקופת תנועת המרי העברי והייתה נועזת - התקפה בצהרי-יום על תחנת משטרה מוגנת היטב, בסמיכות לעורק תחבורה ראשי (דרך תל אביב - פתח תקווה), תוך הימנעות מפגיעה באזרחים ובמינימום נפגעים. באמצעות אחד השוטרים בתחנה הושג מידע על מבנה התחנה וסידורי השמירה בה.
בהתקפה השתתפו 40 לוחמים שהתחלקו לארבע קבוצות: שתי קבוצות חסימה שתפקידן היה לעצור כוחות בריטים מלהגיע למשטרה המותקפת, קבוצת "סבלים" בפיקודו של דב גרונר שתפקידה היה להעמיס את הנשק המוחרם על משאית וקבוצת פריצה לתחנת המשטרה. כן תוכננה התקפת הסחה על תחנת הרכבת תל אביב.

תוצאות ההתקפה

הבריטים לא הצליחו לתפוס את הנשק ואת מבצעי ההתקפה, פרט לדב גרונר שנפל בשבי. הוא הועבר לבית החולים הדסה לניתוח בלסתו ובהמשך הועמד לדין, נידון למוות והועלה לגרדום בכלא עכו ב-16 באפריל 1947.
מול המשטרה הוקמה האנדרטה לזכר דב גרונר של חנה אורלוף המציגה את "גור אריה יהודה" הקטן הנאבק ב"אריה הבריטי" הגדול.
על האנדרטה חקוקים שמותיהם של דב גרונר ושלושת הנופלים בהתקפה על משטרת רמת גן. בצד אחר של האנדרטה חקוקים שמותיהם של עולי הגרדום מכל המחתרות.
לוחית זיכרון, לזכר ההתקפה, נמצאת בכניסה למשטרה.
עיריית תל אביב הציבה שלט זיכרון ללוחם האצ"ל יצחק בילו ברחוב הרכבת מול בית המכס של תחנת הרכבת הישנה.
מרדכי רבינר

הרב מרדכי רבינר (נפטר ב-6 בדצמבר 1829, י' בכסלו ה'תק"ץ) היה רב ליטאי, רבה הראשון של בויסק. מצאצאי רבי מרדכי יפה "בעל הלבושים" ואבי משפחת רבינר.

ביוגרפיה

נולד בסלובודה, פרבר של בויסק שבקורלנד לרב אברהם. אמו הייתה מיוחסת לרבי מרדכי יפה "בעל הלבושים". נישא לבת בויסק ולאחר נישואיו גר אצל חותנו. בשנת ה'תקס"ב, 1802, התמנה כרבה הראשון של בויסק. בתקופה זו התקבל החוק לקביעת שם משפחה, והוא נקרא "רבינר" בשל עיסוקו הרבני. הוא התפרסם כאחד מגדולי רבני קורלנד והדבר ניכר מחלופת מכתביו עם רבנים בני תקופתו, כמו הרב צמח זק"ש רבה של זאגר והרב עזריאל זיו מבירז'.
הוא כיהן כרבה של בויסק במשך כמעט שלושים שנה עד לפטירתו. בנו ר' בנימין בינוש רבינר שהיה אמור לרשת את מקומו ברבנות בויסק, נפטר כחצי שנה לפני פטירת האב.
ספרו "גדולת מרדכי" הודפס כחמישים שנה לאחר פטירתו, בווילנה תרל"ח בידי נכדו הרב דובר רבינר. נספח אליו ספר דרושים בשם "פרשת מרדכי".
דולפין פסיפי לבן-צד

טקסונומיה והיסטוריה

כינויו של הדולפין ניתן לו על ידי המדען תיאודור ניקולס גיל, אחד מחברי ארגון הסמית'סוניאן, ב-1865. מבחינה מורפולוגית הוא דומה לדולפין המזנק, החי בדרום האוקיינוס השקט. ניתוח גנטי שנערך על ידי פרנק צ'יפריאנו גילה כי שני המינים התפצלו זה מזה לפני כשני מיליוני שנים.
למרות סיווגם לסוג דולפין בקבוקי, בדיקה מולקולורית הוכיחה שהם אמורים להיות בני הסוג דולפין קטן (Cephalorhynchus).

תיאור

הסנטר, הגרון והבטן לבנים, המקור, הסנפירים, הגב וסנפיר הגב אפורים כהים ובנוסף כתמים בצבעי אפור בהיר בצדדים. הנקבות שוקלות 150 ק"ג והזכרים 200 ק"ג. הזכרים יכולים להגיע לאורך של 2.5 מטרים, והנקבות - ל-2.3 מטרים. יש להם בממוצע 60 שיניים. הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל שבע שנים. ההיריון אורך כשנה בממוצע. תוחלת החיים - כ-40 שנים.

תפוצה ומקום חיות

הדולפין הפסיפי לבן-הצד חי במים ממוזגים שבצפון האוקיינוס השקט. הוא אינו מרחיק דרומה יותר מים סין הדרומי (דרום-מזרח אסיה) במזרח ואזור קליפורניה במערב. אוכלוסיות ניתן למצוא גם בים אוחצוק וים יפן.
אוכלוסיות הדולפינים באמריקה נודדות- בחורף, הם נמצאים באזור קליפורניה, ובקיץ הם נודדים צפונה לאזור אורגון ווושינגטון.
הדולפינים מסתדרים היטב בשבי, וכ-50 דולפינריומים מכילים מספר פרטים של דולפין פסיפי לבן-צד.
יאיר סרוסי

ביוגרפיה

סרוסי הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה מאוניברסיטה העברית בירושלים. 
מ-1981 עד 1992 מילא שורה של תפקידים בכירים במשרד האוצר והיה מנהל משלחת האוצר בארצות הברית ומנהל משלחת הקומודיטיס של המדינה. היה חבר מרכז ההשקעות וקרן המדען הראשי.
בשנת 1993 הקים את פעילות מורגן סטנלי בישראל וניהל אותה במשך 16 שנים.
בשנים 1997 עד 2002 כיהן כדירקטור ויו"ר ועדת ביקורת של בנק הפועלים. סרוסי היה שותף מייסד של קרן המזנין מוסטנג, ויו"ר מייסד משותף של חברת הנדל"ן יורופורט.
בשנים 2003 עד 2009 כיהן כיו"ר ועדת השקעות של קרן הפנסיה מבטחים, וכן כיהן כדירקטור בחברה לישראל וחברת פרוטרום.
באוגוסט 2009 מונה סרוסי לתפקיד יו"ר דירקטוריון בנק הפועלים. סרוסי מכהן כיו"ר פועלים שוקי הון בע"מ, פועלים שוקי הון והשקעות אחזקות בע"מ ופועלים שוקי הון – בית השקעות בע"מ, וחבר בדירקטוריון בחברה הטכנולוגית "DSP Group Ltd". הוא התפטר מתפקידו בבנק הפועלים על רקע פרשת המנכ"ל ציון קינן שהואשם בתקיפה מינית של עובדת, תלונה שסרוסי נמנע מלדווח עליה לבנק ישראל ולדירקטוריון.
סרוסי חבר בחבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית, חבר הוועדה המייעצת של "מרכז קיסריה" ויו"ר עמותת "פועלים בקהילה".
נשוי לפרופ' ורד ויניצקי-סרוסי, דיקנית הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטה העברית, ואב לשתי בנות.
תמאש שנדור

קריירה

שאנדור גדל בקבוצה ההונגרית דברצן ו.ס.ק., ושיחק תקופות קצרות בקבוצת טורינו האיטלקית ובקבוצת גנצ'לרבירליגי מטורקיה.
שנדור הגיע לישראל בשנת 1998 וחתם בבית"ר ירושלים, לאחר שזכתה באליפות שנייה ברציפות. שאנדור הגיע לקבוצה לאחר עזיבתו של אישטוון פישונט, והצטרף לאישטוון שאלוי ואישטוון האמר, שקיבלו את הכינוי "הלגיון ההונגרי" והיוו את רוב הזרים בקבוצה. שנדור שיחק בבית"ר עד לעונת 2001/02, והפך לאחד מחביבי הקהל.
שנדור הסתמן כאחד מהזרים הטובים והבולטים ביותר ששיחקו בישראל ובבית"ר ירושלים בתקופתו. הוא עזב את בית"ר ירושלים לאחר 4 שנים במועדון וחזר לקבוצת נעוריו, דברצן, שם שיחק עד לפרישתו ממשחק פעיל בדצמבר 2008.
לשנדור 11 הופעות במדי נבחרת הונגריה. את משחק הבכורה בנבחרת ערך ב-1994 נגד נבחרת דנמרק.
דווין בוקר

נעורים וקריירת מכללות

בוקר נולד בגראנד רפידס שבמישיגן. אביו מלווין בוקר  היה כדורסלן ב-NBA ובקבוצות שונות באירופה. בשנה השנייה של התיכון עבר בוקר ממישיגן למיסיסיפי. הוא למד ושיחק בנבחרת התיכון בו שימש אביו כעוזר מאמן. ב-2014 נבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, המרכז את כוכבי התיכונים ברחבי ארצות הברית.
בשנת 2014 הוא בחר לשחק באוניברסיטת קנטקי, בה שיחק בין השאר לצד קארל-אנתוני טאונס, וילי קאולי-סטיין וטריי ליילס. קנטקי דורגה ראשונה בתום העונה הסדירה והפסידה בפיינל פור של טורניר אליפות המכללות בכדורסל לאוניברסיטת ויסקונסין. בוקר שיחק כמחליף לאורך העונה, זכה בפרס השחקן השישי המצטיין ונבחר לחמישייה השנייה של ליגת ה-SEC. הוא רשם במהלך העונה ממוצע של 10 נקודות למשחק. בתום העונה בחר להעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA.

קריירה מקצועית

בוקר נבחר במקום ה-13 של דראפט ה-NBA‏ 2015, על ידי פיניקס סאנס, כחודשיים לאחר פתיחת העונה תפס מקום בחמישייה הפותחת של פיניקס. הוא נבחר להשתתף  במשחק הכוכבים העולים. את העונה סיים עם ממוצע של 13.8 למשחק, הרביעי מבין שחקני השנה הראשונה בליגה ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA.
במהלך עונתו השנייה קלע 70 נקודות בהפסד קבוצתו לבוסטון סלטיקס, ב-24 במרץ 2017. בכך היה לשחקן הצעיר אי פעם שקולע 70 נקודות ומעלה במשחק, והשישי בתולדות ה-NBA.
בעונת 2017/2018 בוקר קבע שיא NBA של 28 נקודות בתחרות השלשות, בה גם ניצח.
ייל (מיתולוגיה)

יֵיל (בלטינית: eale ; באנגלית:  yale) או סנטיקור (centicore) הוא חיה מיתולוגית המופיעה במיתולוגיות אירופיות וכתומכים בהרלדיקה.

תיאור

על פי רוב מתואר ה"ייל" כאנטילופה או עז בעלת ארבע רגליים, ושתי קרניים, וכן חטים של חזיר בר. על פי מיתולוגיות אירופיות הייל מסוגל להניע את קרניו.
הראשון שהזכיר את ה"ייל" היה פליניוס הזקן בספרו השמיני "תולדות הטבע". בעקבות איזכור זה ה"ייל" מופיע בספרי חיות של  ימי הביניים ובהרלדיקה כתומכים, בהם הייל מסמל "הגנה".

סמלי אבירים

הייל הוא אחד מחיות האצולה המסמלות את משפחת המלוכה הבריטית. זה היה משמש כתומך בשלט האצולה של ג'ון, הדוכס מבדפורד, ועל ידי בית בופור. 
ראשית השימוש בו כסמל של בית המלוכה הבריטי החל עם הנרי השביעי, בשנת 1485. אימו של הנרי, מרגרט בופור, באה ממשפחת בופור, ולכן שני בניה השתמשו ב"ייל" בתומכי שלט האצולה שלהם. 
ה"ייל" הוא אחד מחיות המלכה - פסלים שהוצגו להכתרת אליזבת השנייה בשנת 1963. פסלים אלה מצויים בקנדה, והעתקים שלהם מצויים בגני קיו.
בארצות הברית, ה"ייל" המיתולוגי מזוהה עם אוניברסיטת ייל בניו הייבן, קונטיקט, והוא מופיע על הדגל הרשמי של נשיא האוניברסיטה, וכן על המורג של האוניברסיטה.
ג'יימס קוליפ

תחילת דרכו וזיקוק האינסולין

בשנת 1916, קוליפ קיבל תואר דוקטור בביוכימיה מאוניברסיטת טורונטו. כבר בשנה שלפני כן קיבל מינוי לסגל אוניברסיטת אלברטה – מינוי, אשר פתח עבורו קריירה ארוכה ופרודוקטיבית כחוקר רפואי.
בסתיו 1921, בזמן שקוליפ היה בשנת שבתון מאוניברסיטת אלברטה, פרופסור ג'ון מקלאוד ביקש ממנו להצטרף לצוות שחקר את ההפרשה הפנימית של הלבלב. כאשר קוליפ הוזמן לצוות שפעל תחת מקלאוד, שני חוקרים שהיו חברים בצוות זה - פרדריק בנטינג וצ'ארלס בסט - הצליחו ליצור תמצית של רקמות לבלב שהצליחה להוריד את רמות הסוכר בדם, אך פתרון זה לא התאים עדיין לטיפול בבני אדם: ב-11 בינואר 1922, בבית החולים הכללי בטורונטו, ד"ר אד ג'פרי הזריק את התמצית ללאונרד תומפסון, נער בן 14 שסבל באותה עת מרעב קשה ומתסמינים חמורים אחרים של סוכרת. התמצית נקראה 15cc ותוארה כ"רפש חום וסמיך". הטיפול שנערך באמצעותה נחל כישלון.
בהקשר זה, כישוריו של קוליפ כביוכימאי הוכחו כבעלי ערך: בינואר 1922 הוא פיתח שיטה ליצור תמצית חדשה של 5cc, שהייתה תמצית טהורה של אינסולין. הניסוי על הנער לאונרד תומפסון חודש ב-23 בינואר 1922, כאשר ניתנה לו התמצית החדשה והטהורה, בכמות של 10 מילימטר יותר מאשר בניסוי הקודם, ולמשך 24 שעות. הפעם תוצאות הניסוי היו מוצלחות ביותר. בבוקר ה-29 בינואר, הסוכר בדם של לאונרד תומפסון עמד על רמה של 520 מ"ג/ ד"ל. בבוקר שלמחרת, הסוכר בדמו עמד על רמה של 120 מ"ג/ ד"ל. לאונרד תומפסון המשיך לקבל את התמצית של קוליפ במשך 10 ימים נוספים, וחל שיפור ניכר במצבו הקליני: התמצית חיסלה אצלו תסמיני סוכרת חמורים (קטונוריה וגליקוזוריה). בעקבות ההצלחה, קוליפ יצר את האינסולין הראשון המתאים לשימוש עבור בני אדם, והוא הופק בייצור המוני.
ביחד עם בסט ובנטינג, קוליפ רשם פטנט על האינסולין הטהור שמחקרו אפשר להפיק. בשנת 1923, פרדריק בנטינג וג'ון מקלאוד זכו ביחד בפרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה על גילוי האינסולין. פרדריק חלק את הפרס עם צ'ארלס בסט, וג'ון מקלאוד חלק את הפרס עם קוליפ לאות כבוד ותודה על עזרתו במחקר.
ריב עם בנטינג וקשיים בייצור האינסולין במעבדה גרמו לקוליפ לחזור לאלברטה בסוף שנת השבתון שלו.

המשך דרכו

במשך השנים שאחר כך, קוליפ התעמק במחקר אנדוקרינולוגי, והיה אחד הראשונים לבודד את הורמון יותרת התריס. בשנת 1928 הוא החליף את מורו לשעבר, ארצ'יבלד מקלום, כפרופסור לביוכימיה באוניברסיטת מקגיל. שם, במשך עשור, הוא ותלמידיו הובילו מחקרים בתחום האנדוקרינולוגיה והיו חלוצים בחקר הורמונים הפועלים בשחלה וגונדוטרופינים.
בשנת 1925 קוליפ הפך חבר בחברה המלכותית של קנדה , ובשנת 1933 הפך חבר בחברה המלכותית של בריטניה.
בשנת 1936 קוליפ זכה במדליית פלוול  הניתנת על תרומה יוצאת דופן למדע הביולוגיה. מדליה זו מצטרפת לפרסים שונים שבהם זכה לאורך שנות עבודתו כחוקר.
כדמות דומיננטית במחקר הרפואי הקנדי, קוליפ כיהן כדיקאן בית הספר לרפואה באוניברסיטת אונטריו המערבית בין השנים 1947-1961.
מרדכי ורטהיימר

ביוגרפיה

ורטהיימר מוסמך למשפטים מהאוניברסיטה העברית בה למד בתחילת שנות ה-50. במהלך לימודי המשפטים, כאיש סיעת למפנה במפד"ל, עבד במשרד הדואר כמזכיר השר יוסף בורג. הוא המשיך לעבוד במשרד גם לאחר פרישת בורג מהממשלה בשנת 1958, אך בשנת 1961, עבר לכהן כעוזר למנכ"ל משרד הסעד, שבורג כיהן בו כשר, תפקיד בו החזיק עד סוף שנות ה-60. בשנים 1965-1967 היה בלימודים בארצות הברית וקיבל תואר דוקטור לעבודה סוציאלית מטעם אוניברסיטת ברנדייס. בשנות ה-70 כיהן כיועץ לנציב שירות המדינה. בתפקידו בנציבות שירות המדינה היה, בין השאר, יו"ר ועדה שהחליטה על ביזור סמכויות הנציבות ליחידות משנה של אשכולות משרדים, חבר ועדה לבחינת תהליך הכנת בחינות הבגרות ויו"ר הוועדה לאישור נסיעת פקידי מדינה לחו"ל. בסוף שנות ה-70 היה יועץ בכיר במשרד הפנים, בה כיהן יוסף בורג כשר. במקביל לעבודתו בשירות המדינה היה פעיל במפד"ל.
באפריל 1981 מונה לנציב בתי הסוהר. כהונתו החלה על רקע פרסום מסקנות ועדת קנת, ועדת חקירה ממלכתית לחקירת התנאים השוררים בבתי הכלא שמצאה ליקויים רבים במצב בתי הכלא ושירות בתי הסוהר. בתחילת שירותו הודיע שלא ילבש מדים, כמסר על כוונתו לחזק את הצד הטיפולי בשירות בתי הסוהר. ורטהיימר שקד על שיפור תנאי הכליאה וביצע רפורמה בשירות, ב-1984 הוקם לראשונה מרכז חינוך לאסירים בכלא רמלה וכן ישיבה ראשונה, בכלא תל מונד. כמו כן, בשיתוף עם משרד החינוך, נפתחו כיתות לימוד להשלמת השכלה לסוהרים, הוקם מינהל ארגון ומטה, הוקם אגף הנוער בשירות ובתי שיקום קהילתיים לאסירים. במהלך כהונתו נמלט האסיר הרצל אביטן, שבתקופת מנוסתו רצח את רוני ניצן, מפקד בית המעצר רמלה וכן שומר במפעל תכשיטים במהלך שוד. ורטהיימר שינה את שמו של בית המעצר רמלה לבית מעצר ניצן על שמו של רוני ניצן. בתקופת כהונתו לא לבש מדים מתוך ראייתו את התפקיד כטיפולי-שיקומי. באפריל 1985 הוחלף על ידי רפאל סוויסה.
פביולה זולואגה

קריירה

זולואגה ילידת קוקוטה, קולומביה עשתה את ההכרות הראשונה שלה עם עולם הטניס בגיל 7 כאשר אמה צירפה אותה לנבחרת הטניס המקומית "קולסנטיאס". כבר אז הבין מאמנה ריקרדו סאנצ'ז כי מדובר בכישרון. עד גיל 14 כבר זכתה פביולה במספר רב של טורנירי נוער בארצה וביבשת דרום אמריקה. למרות הפוטנציאל הטמון בה, המעיטה פביולה לצאת מהיבשת, ועד גיל 16 התמקדה בעיקר בטורנירים מקומיים, בהם גם זכתה ברובם.
בשנת 1996 החלה פביולה את פריצתה הגדולה בסבב המקצועני כאשר העפילה לחלק מהטורנירים הגדולים בעולם, ובשנת 1998 כבר הייתה בין 100 הטניסאיות הטובות בעולם.
בשנת 1999, התמקמה לה פביולה בין 50 הטובות בעולם, עם זכיות בטורנירי בוגוטה (קולומביה) וסאו פאולו (ברזיל). ביולי 2000, בגיל 21, נפגעה בכתפה הימנית ונאלצה להישאר תקופה ארוכה בבית. באמצע שנת 2002 חזרה פביולה למגרש ובטורניר הראשון שלה בבוגוטה, היא זכתה מבלי לאבד אפילו מערכה אחת. ההצלחות לא איחרו לבוא, ובשנים 2003–2004 הפכה לחלק בלתי נפרד מרשימת הטניסאיות הטובות בעולם, בעיקר לאור העפלתה ההיסטורית לחצי גמר באליפות אוסטרליה הפתוחה (ההישג הקולומביאני הגדול ביותר בטניס), ועם דירוג של מקום 16 בעולם.
פביולה לא הפסיקה לאיים במשחקה גם על הטניסאיות הבכירות ביותר (כולל ניצחונות על ג'ניפר קפריאטי, אמלי מאורסמו, מארי פירס, ילנה דמנטייבה ועוד), ותמיד נחשבה למשוכה קשה למעבר. עיקר כוחה היה במשחק האחורי המשובח אשר הצעיד אותה קדימה בעיקר במגרשי החמר. היא הפכה לאגדת טניס מקומית בקולומביה, ומשמשת עד היום מודל לחיקוי לטניסאיות צעירות במדינה שמקוות ללכת בדרכה.
בסוף שנת 2005 פרשה זולואגה מהטניס המקצועני לטובת חיי משפחה.

הישגים

פביולה זכתה בסך הכול ארבע פעמים בטורניר בוגוטה המקומי (מסבב ה-WTA), ופעם אחת בטורניר סאו פאולו (1999).
ריצת 10,000 מטר

ריצת 10,000 מטר היא תחרות הריצה הארוכה ביותר הנערכת באצטדיון. אורכו של מסלול הריצה הוא 400 מטרים, והרצים מקיפים אותו 25 פעמים. 
תחרויות ריצת 10,000 מטר לגברים נערכו בכל המשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת סטוקהולם (1912), ולנשים מאז אולימפיאדת סיאול (1988). האלוף האולימפי הראשון היה הפיני הנס קולמיינן והאלופה האולימפית הראשונה הייתה הסובייטית אולגה בונדרנקו. באליפות העולם באתלטיקה נערכות תחרויות לגברים מאז היווסדה של האליפות ב-1983, ולנשים מאז 1987. אלופי העולם הראשונים היו אלברטו קובה (  איטליה) ואינגריד כריסטיאנסן (  נורווגיה).
רקדן

רקדן הוא אמן המבצע יצירות מחול. פעילות כרקדן מתקיימת כמקצוע, שבו עיקר עיסוקו של הרקדן הוא בפעילות זו, תמורת תשלום, וכתחביב, שבו הרקדן עוסק בפעילות זו במסגרת להקת חובבים, ללא תמורה כספית.
גם אדם העוסק בריקוד, למטרות בילוי או טקס (בטקסים חברתיים, מסורתיים או דתיים), קרוי רקדן בעת שהוא עוסק בפעילות זו. הערך שלפנינו עוסק במשמעות של רקדן כאדם המבצע יצירות מחול מול קהל.
רקדן מבצע את הכוריאוגרפיות שנמסרות לו על ידי הכוריאוגרף, ולכך דרושה הכשרה רבת שנים. אנסמבל של רקדנים מקצועיים מכונה להקת מחול, קבוצת מחול או בָּלֶט.