כתובת קעקע

כתובת קעקע או קעקוע הוא שרטוט הנעשה בעזרת דיו או בחומרי צבע אחרים המוכנסים באופן קבוע מתחת לעור לקישוט או סימון. השם הטכני לקעקוע הוא "השתלת מיקרו־פיגמנט".

מקור השם

המילה קעקע מופיעה בתנ"ך, באיסור ההלכתי על עשיית כתובת קעקע, המופיע בספר ויקרא יט,כח: "וּכְתֹבֶת קַעֲקַע לֹא תִתְּנוּ בָּכֶם".
באנגלית מכונה כתובת הקעקע Tattoo, מילה שמקורה בטהיטי שבפולינזיה ומשמעותה "לסמן". גם בשפות רבות אחרות נגזרת המילה לכתובת קעקע מהמקור הפולינזי.

פרהיסטוריה

ישנן עדויות לכתובות קעקע כבר בתרבויות קדומות. בחפירות באירופה נתגלו כלים מהתקופה הפלאוליתית המאוחרת (בין 38,000 לפנה"ס ל-10,000 לפנה"ס) שכנראה שימשו לביצוע קעקועים. הכלים כללו דיסקה עשויה מחרס, אוכרה אדומה ומחטי עצם ששימשו ככל הנראה לדקור את העור. צלמיות אדם מחימר ואבן שעליהם חריטות שכנראה מייצגות כתובות קעקע נתגלו בסמוך לכלים. מומיות בנות 7000 שנה שנתגלו בערבות רוסיה היו מקועקעות. המומיה העתיקה המפורסמת ביותר הקרויה "אצי, איש הקרח" שנתגלתה בהרי האלפים ומתוארכת ל-3000 לפנה"ס, הייתה מקועקעת.

בעת העתיקה

במצרים העתיקה נמצאו מומיות המתוארכות לתחילת האלף השני לפנה"ס מעוטרות בכתובות קעקע מבדיקה ראשונית החוקרים הסיקו שהעוסקות במלאכת הקעקוע היו כנראה נשים מבוגרות בעלות ניסיון שהכירו את הסמלים ופירושם,ושמנהג זה היה נחלתן הבלעדית כמעט של נשים. בתחילה יוחס למומיות המקועקעות מעמד חברתי נמוך או עיסוק בזנות, אולם לאחר בדיקה מעמיקה נמצא שמומיות אלו נחנטו ונקברו באזור של בני המעמד הגבוה, בנוסף ידוע כי לפחות אחת מהנשים המקועקעות שנקברו ותויגו כפילגש המלך הייתה למעשה כוהנת האלה חתחור. אשה זו העונה לשם אמונט נחשבה לרמת מעלה, והקעקועים שנמצאו לגופה החנוט יצרו מערך של נקודות וקווים מקועקעים על הבטן, סימנים אלה תאמו לקישוטים שהיו נפוצים על פסלי פריון מצריים  וההשערה היא  שמדובר בקעקועים לצרכי טיפול רפואי,או ששימשו כעיטור פולחני בעל יכולות מאגיות. כאשר הבטן המקועקעת גדלה במהלך ההיריון מערך הקווים והנקודות גדל ויצר מעין “רשת הגנה” ברורה סביב העובר.
בשנת 2018 פורסם אודות מומיה מקועקעת  מלוקסור  ששוכנת במוזיאון הבריטי לאמנות זה 100 שנה. הקעקוע – של שור שנכחד ועז הנפוצה בצפון אפריקה – הוכרז כקעקוע השלם העתיק ביותר בעולם. המומיה נחנטה במצרים העתיקה לפני כ-5,200 שנה, והקעקועים ככל הנראה נוצרו בעזרת פיגמנט מבוסס פחמן, ייתכן שהיה זה פיח. המדענים סבורים ששתי החיות המקועקעות על זרועו נחרטו כסימן לגבריות ופריון משום שהעז הצפון אפריקאית סימלה מיניות גברית במצרים וביוון העתיקה. תגלית זו אינה שגרתית, מכיוון שעד אז ההנחה שרווחה בקרב החוקרים היתה שקעקועים במצריים הקדומה היו נחלת הנשים. 
ביפן של תחילת המאה השלישית לפנה"ס הקעקועים נתפסים כסמלי מעמד חברתי, ובנוסף מיוחס למקועקעים משמעות רוחנית אך אין תמימות דעים אודות טיבם. על פי כתבי הכרוניקה היפנית "קוג'יקי" מנהג הקעקועים לא היה מקובל ביפן עצמה והמקועקעים נחשבו כבר אז ל"זרים", מאוחר יותר דווח בכרוניקה הבאה "ניהון שוקי" שקעקועים נצפו רק בקרב הילידים היפניים בני איינו.
החל מתקופת קופון  הקעקועים מופיעים בהקשרים חברתיים שליליים ונחשבו כעונש לנושא אותם, 
יתכן שגם ההשפעה הסינית על יפן גרמה לכך שבסופו של דבר גם ביפן ראו כתובות קעקע כדבר שלילי, ובשלב מסוים החלו להשתמש בקעקועים כאמצעי ענישה לפשעים החמורים ביותר. אדם מקועקע הוחרם על ידי משפחתו וחי בשולי החברה]. 
למרות שנשארה כסממן של תרבות שוליים, החל מתקופת אדו (1603 - 1868) אופנת הקעקוע זוכים לעדנה שעקבותיה מגיעים עד לתקופה המודרנית.
מנהג של עשיית כתובות קעקע התקיים גם בקרב האצטקים והמאיה של מרכז אמריקה וגם בקרב האינדיאנים של צפון אמריקה למשל בשבט היורון. מיסיונרים צרפתיים סיפרו על תהליך בו ישבו הלוחמים שעות ללא תזוזה בעת שחבריהם דקרו את עורם במחט עצם מחודדת, ניגבו את הדם ושפשפו פחם לתוך הפצע. תהליך זה היה מסוכן למדי ואכן נגרמו לא מעט מקרי מוות בעקבות חריטת קעקוע.
בבריטניה הייתה מסורת ארוכה של ביצוע קעקועים בין השבטים הבריטונים הקדומים. יוליוס קיסר מתאר כיצד נהגו התושבים לקעקע את גופם.
מסורת ביצוע כתובות קעקע בפולינזיה, כפי שהתקיימה לפני בואם של האירופאים לדרום האוקיינוס השקט, הייתה האמנותית ביותר בעולם העתיק. היא התפתחה במהלך אלפי שנים בכל רחבי איי פולינזיה ובצורתה המתקדמת ביותר התבטאה בצורות גאומטריות מורכבות שנוצרו בשלבים במהלך חיי אדם עד שכיסו את כל גופו. כתובות הקעקע הפולינזיות לא נפלו מעבודותיהם של אמני הקעקוע המודרניים ביופי ובמורכבות. במיוחד הצטיינו בכך המאורים בניו זילנד, הידועים בציורי הקעקע העדינים על פני הגברים והנשים (הקרויים מוֹקוֹ).
מהעובדה שהתורה אוסרת על עשיית כתובת קעקע, ניתן להסיק שעשיית הקעקע היה מנהג רווח אצל העמים הכנעניים.

בימי הביניים

הכנסייה הקתולית הוציאה צו דתי האוסר על קעקועים ב-787 לספירה, אך ידוע כי כל המלכים האנגלו־סקסונים נהגו להתקשט בכתובות קעקע. על המלך האנגלו־סקסוני האחרון, הרולד השני שהובס בקרב הייסטינגס בשנת 1066, נאמר כי גופתו הושחתה בקרב עד כדי כך שרק כתובות הקעקע שעל גופו אפשרו את זיהויו.
הרמב"ם בפירושו לאיסור קעקוע בתורה מציין שהגויים היו רושמים על עצמם כתובת קעקע כדי לציין את נאמנותם לאלילים שלהם. (הלכות עבודה זרה פרק י"ב). ר' אברהם אבן עזרא, פרשן המקרא בן המאה ה-12, מציין בפירושו שהיו בימיו צעירים הרושמים כתובות קעקע בפניהם. בפירושו לתורה כותב אבן עזרא שהיו עושים כתובת קעקע כזיכרון למתים ולכן איסור הקעקע מופיע באותו פסוק בו מופיע האיסור לעשות שריטה על המת.
ספר החינוך שנכתב בסביבות המאה ה-13, כותב שבימיו הישמעאלים (הכוונה לערבים) היו עושים כתובות קעקע.

מטרות הקעקוע

סיבות מגוונות גורמות לאנשים לעבור תהליך של קעקוע. הגורמים הנפוצים ביותר הם: אמצעי זיהוי, הצהרת ייחודיות, קישוט, סיבות דתיות או אמונה בהשפעה המאגית של כתובת הקעקע. הכאב הכרוך בתהליך הקעקוע לעיתים נתפס כאמצעי להפגנת אומץ לב. כיום כתובות קעקע הן סוג של אופנה.
אסירים בבתי כלא נוהגים לקעקע עצמם כסימן של שותפות באחת מכנופיות הכלא. מלחים מאירופה נהגו לקעקע את תמונת הצליבה על גבם על מנת למנוע ענישה באמצעות הצלפה. ראשי שבטים מאורים נהגו לקעקע תבניות מסובכות על פניהם - תבניות אלה שימשו כתחליף חתימה ונעשה בהם שימוש בעת חתימה על חוזה שלום. בארצות שונות התפתחה בשנים האחרונות מגמה אצל נשים חולות בסרטן השד שעברו כריתת שד לקעקע פרחים על החזה.
קיימים גם מקרים בהם אנשים הוכרחו לעבור קעקוע כנגד רצונם מסיבות שונות. הדוגמה הידועה ביותר היא קעקוע מספר זיהוי על האמה של אסירי מחנה הריכוז באושוויץ II (בירקנאו).
כתובות קעקע נחקקות גם על בעלי חיים, אם כי לעיתים נדירות נעשה הדבר בשל רצון לקשט. סימני זיהוי מקועקעים לעיתים על חיות מחמד וחלקי גוף מסוימים (לדוגמה האפים) מקועקעים למניעת כוויות-שמש. סימני זיהוי מקועקעים לפעמים על בעלי חיים השייכים לחוות. סימני זיהוי מקועקעים על שפתיהם של כל הסוסים הגזעיים מיד לאחר שנגמלו. כתובות קעקע אלו מבוצעות על ידי וטרינרים, ובעלי החיים עוברים הרדמה על מנת למנוע את תחושת הכאב ולשמור על ביטחונם.

שימוש ברפואה

לעיתים, לצרכים רפואיים, יש לסמן מיקום מדויק על הגוף שיהיה קבוע לאורך זמן. לדוגמה, בעת מתן הקרנות לחולה במחלת סרטן, יש לתת טיפול נקודתי חוזר על אותה נקודה בדיוק. כדי למנוע את הצורך החוזר ונשנה במדידת המיקום המדויק, תהליך שאורך זמן רב, מבצעים את המדידה המדויקת בטיפול הראשון. בסיום המדידה מסמן הרופא את נקודות המיקום המדויקות למכשיר ההקרנה בעזרת עט קעקע מיוחד. עט זה רק מסמן נקודה קטנה על הגוף שאינה ניכרת אלא במבט מקרוב.

התהליך

בכמה תרבויות שבטיות היה נהוג ליצור כתובות קעקע על ידי ביצוע חתכים בעור ושפשוף הפצע בדיו, אפר או חומרים אחרים. תהליך זה לעיתים היה בא בעקבות ביצוע צילוק (יצירה מכוונת של צלקות). תרבויות אחרות ייצרו סימני קעקע באמצעות דקירות קלות בעצם חיה מושחזת טבולה בדיו.
הדרך המודרנית ליצירת כתובות קעקע היא בעזרת מכשיר הקרוי "אקדח קעקועים". תחילה מציירים את הדגם על העור, ואחר כך משתמשים במכשיר. במכשיר יש בין חמש לשבע מחטים המופעלות בעזרת אלקטרומגנט. המכשיר מזריק את חומר הצבע בין 50 ל-3,000 פעם לתוך השכבה השנייה של העור (דֶרמיס) בעומק שבין 0.4 מ"מ ל-1.5 מ"מ. את המכשיר מייצרות חברות קטנות ובינוניות בכל רחבי העולם.
האזורים המקובלים לביצוע קעקוע הם הכתפיים והגב, אם כי נוהגים לקעקע גם באזורים אחרים, כגון הרגליים, הבטן ואף על איברי המין. האזור הכואב ביותר לבצוע קעקוע הוא מתחת לבית השחי ומעל המותן. האזור הקל ביותר מבחינת רגישות היא הכתף.
בבתי הכלא, שם מכשיר זה אינו בהישג יד, מאלתרים האסירים מכונות המנצלות מנוע של "ווקמן" ודיו רגילה. ידועים מקרים בהם נעשה שימוש במשחת נעליים מעורבת בשתן כתחליף לדיו. שיטות אלה כואבות יותר ומסוכנות יותר, אך האסירים מתייחסים אליהן כאל אי-נוחות נסבלת וכדרך להצגת כושר סיבולת.

איפור קבוע

איפור קבוע הוא סוג של קעקוע זמני, המחזיק 3 עד 5 שנים. האיפור הקבוע נועד לחקות גבות, קו תוחם שפתיים, שפתון, צלליות ואייליינר לעיניים ואפילו נקודות חן. ההבדלים בין איפור קבוע לכתובת קעקע הם עומק החדרת המחט וסוג הצבעים. איפור קבוע יעשה רק על ידי צבעים אורגניים ויוחדר מעל לשכבת הדרמיס.

כתובות קעקע טבעיות

ג'ורג' אורוול סיפר כי כתובות קעקע טבעיות נוצרות על עורם של כורים במכרות פחם, כאשר אבק פחם התיישב בפצעים. שימוש בעגילים העשויים מכסף לאחר ניקוב האוזניים או האף לפני שהחור מחלים עלול לגרום ליצירת כתם אפור קבוע מסביב לחור כתוצאה מפעפוע של כסף חמצני מתחת לעור.

כתובות קעקע זמניות

כתובות קעקע אומנותיות זמניות מקובלות בטקסי החינה במזרח התיכון, צפון אפריקה ואסיה. בטקס נהוג לשרטט בעזרת חינה תבניות מורכבות על הידיים והרגלים. מכיוון ששכבת העור באזורים אלה (במיוחד אצל הגברים) עבה במיוחד, הצבע נוטה להישאר למשך זמן רב. על אף שבמרבית המקרים נהוג לשרטט ציור מסוג זה על ידיהן ורגליהן של כלות בלבד, קיימים מקרים במקומות כגון בנגלדש, קשמיר וסודאן שמצפים גם מהחתנים להתקשט בכתובת קעקע לפני טקס החתונה. מרכיבי הצבע הם אבקת עלי צמח החינה (Lawsonia inermis) מעורבת בנוזל כהה כדוגמת קפה או תה, מיץ לימון (על מנת לגרום לצבע להשתחרר) וסוכר. התערובת יוצרת משחה שאותה מורחים על העור. צבע כתובת הקעקע כשהיא טריה הוא בגון חום־אדמדם. כתובת כזו יכולה להחזיק על העור עד שבועיים לכל היותר, ואז הצבע הופך בהדרגה לכתום ונמוג.
ניסיונות ליצור חינה בגוון שחור באמצעות הוספת המרכיב PPD (פנילאנאדיאמין) עלולים לגרום לתופעות לוואי מסוכנות, כגון תגובות אלרגיות ואף כוויות.

קעקועים בספרות ובקולנוע

ביצירות קולנועיות או טלוויזיוניות רבות כתובת הקעקע משמשות לזיהוי קבוצתי, ובכך מבדלות גיבורים או קבוצות אותם מבקשים יוצרי הסדרה או הסרט להציג כנבדלים משאר הסובבים אותם באופן ויזואלי יותר. דוגמה עדכנית לכך היא הסרט סימנים של כבוד ונערה עם קעקוע דרקון. הדבר נפוץ גם בז'אנרים אחרים, ובמידה לא מבוטלת ביצירות קומיקס, או כאלו המתבססות על קומיקס, העוסקות בגיבורי על. דוגמאות מהעשורים האחרונים כוללות את בלייד ואקס-מן 3: המפלט האחרון.
במקרים אחרים, מנוגדים כביכול לגישה הקודמת, משמשים הקעקועים כאמצעי אומנותי להדגמת קונפורמיזם מצד הדמויות. כך, לדוגמה, נפוץ לעיתים הופעת הברקוד ככתובת קעקע על גופם של חיילים, כסמל להשתייכותם הממסדית המנותקת והקרה, כמו גם לניסיון להציגם כחסרי אינדיבידואליות. כך לדוגמה בסדרת הטלוויזיה מלאך שחור או בסרט הקולנוע חייל קטלני. במקרים אלו, גיבורי היצירות, על אף שהיו מקועקעים בברקוד בעצמם, התמרדו באלימות רבה בממסד אשר ביקש לשלוט בהם ולהשתמש בהם לצורך אותו דיכוי.

קעקועים ועבריינות

קעקועים קושרו בעבר עם נטייה להתנהגות עבריינית בקרב בני־נוער והתנהגות עבריינית או חריגה באופן כללי. על קשר מיוחד הצביעו בין סגנון החיים של עבריינים מועדים וכתובות קעקע. קישור זה בין קיום כתובות קעקע והתנהגות עבריינית אושר גם במחקרים עדכניים יותר. ועם נטייה גדולה יותר לעישון ולצריכת אלכוהול בין צעירים.
מחקרים עדכניים הצביעו על־כך שהנטייה לקעקוע כתובות קעקע מקושרת עם השכלה נמוכה יותר של הורי צעירים ועם אי היכרות עם הסיכונים הבריאותיים. נוכח שכיחותם הרבה של קעקועים והתקבלות נוהג הקעקוע כנורמטיבי, ספק אם נתונים אלו יכולים להצביע על קיום קעקוע כאתת משמעותי להתנהגות לא נורמטיבית.

תופעות אלרגיות

תגובות אלרגיות לצבעי כתובות הקעקע הן נדירות, אך קיימות. אנשים רגישים או אלרגיים למתכות מסוימות עלולים להגיב לצבעים שהוחדרו לעור בחריפות הגורמת נזק לשכבת האפידרמיס.
משמעות הדבר שאנשים הסובלים מאלרגיות חייבים לשקול היטב את ההחלטה לבצע קעקוע, בשל הסכנה מתגובת הנגד וההלם שעלולים להיגרם. אומני קעקוע נוהגים לבצע ניסוי קטן על ידי מריחת כמות קטנה של הצבע מאחורי האוזניים על מנת לזהות תגובות אלרגיות.

סכנות נוספות

בעקבות מחקרים מקדמיים המצביעים על אפשרות להפרעות הורמנליות והעלאת השכיחות לסרטן, בוחנות מנהל המזון והתרופות האמריקאי והרשויות באירופה האם סוגי הדיו המשמשים בכתובות קעקע הם מסרטנים.

טיפול בכתובת קעקע טרייה

אף שכתובת קעקע אינה דורשת את הטיפול וההיגיינה המתמידים, כפי שנדרש בעקבות ביצוע "פירסינג", חשוב לזכור כי בזמן שהעור מחלים כתובת הקעקע היא בעצם פצע שיש לטפל בו בהתאם. מיד לאחר יצירת כתובת הקעקע נוהגים האומנים לכסות את האזור כדי למנוע זיהום. לעיתים הם עוטפים את האזור בניילון נצמד. ניתן להוריד חבישה זו אחרי כמה שעות ויש לשטוף את האזור בזהירות במים פושרים. עיסוי משחה אנטיספטית לתוך אזור הקעקוע שלוש פעמים ביום במשך שבועיים היא דרך טובה למניעת זיהומים. משך הזמן הנדרש להגלדת האזור משתנה בהתאם לגודל כתובת הקעקע ותהליך הריפוי של הגוף, אך אם האזור נשמר נקי (והאדם נמנע מלהתגרד) תהליך הריפוי מהיר למדי. יש להימנע מחשיפה לשמש, משחייה בים או בבריכה או חשיפה כלשהי לגורמים מזהמים אחרים בשבועות הראשונים.

צילום MRI

חלקיקי המתכת שהיו רכיבים בצבעי כתובות הקעקע גרמו בעבר להפרעות בהדמיית MRI. השדות המגנטיים הנוצרים בעת סריקת MRI הגיבו עם המתכת שבצבע. כתוצאה מכך האזור שבו הייתה מצויה כתובת הקעקע התחמם ונגרמו לכן תופעות לוואי לא רצויות, החל מהתחממות קלה ועד לחום צורב. חלקיקי המתכת גם פגעו באמינות הצילום שכן הם עיוותו את התצלום שהתקבל.
כיום מרבית הצבעים בהם משתמשים ליצירת כתובות קעקע אינם מכילים חלקיקי מתכת, ולכן אינם מהווים בעיה בצילומי MRI. חלקיקי מתכת נפוצים יותר בכתובות קעקע מסוג "איפור קבוע" (כדוגמת צלליות עיניים).

זריקת אפידורל

קעקוע בגב התחתון, עלול למנוע מיולדת קבלה של זריקת אפידורל, מחשש שהמחט החודרת את העור, תגרור עימה חלקיקי צבע אל אזור חוט השידרה באופן שעלול לגרום לסיבוכים ודלקות.