google/wiki40b huggingface dataset:
ויליאם הווארד ראסל

ויליאם הווארד ראסל (באנגלית: William Howard Russell;‏ 28 במרץ 1820 - 11 בפברואר 1907) היה כתב צבאי של הטיימס במלחמת קרים במשך 22 חודשים. מאבות הדיווח הצבאי ואבי סוגת "הדיווח המעורב", שלא רק דיווח על הקרבות אלא הביא באופן חי את תחושותיו של החייל הפשוט בקרב ובכוננות. דיווחיו, שהועברו חלקית באמצעות הטלגרף, ישירות למערכת העיתון, קירבו את שדה הקרב אל הקוראים. כך, למשל, דיווחיו על ההפקרות בשדה הרפואה הצבאית הניעו את פלורנס נייטינגייל להגיע לשדה הקרב ולפתח שם שירות אחיות מקצועי. דיווחיו על כישלון הסתערות הבריגדה הקלה, תרמה לדיון ציבורי בנושא בבריטניה.

תולדות חייו

נולד בעיירה טאלאכ'ת (Tallaght) מדרום לדבלין, אירלנד למשפחה שמוצאה מלימריק, אביו היה פרוטסטנטי ואמו קתולית. בילדותו עבר עם משפחתו לליברפול. ב-1838 החל ללמוד בטריניטי קולג', ב-1842 החל ללמוד בקיימברידג' אולם שנה מאוחר יותר נשלח על ידי הטיימס לסקר את פגישותיו של דניאל או'קונל באירלנד ונשאר שם לעבוד ככתב הטיימס באירלנד. ב-1849 סיקר סכסוך גבול בין דנמרק לפרוסיה.
ב-1854 נשלח למלטה לשם סיקור ההערכות הבריטית ומיד עם התלקחות המלחמה בקרים ביוני עבר לחזית שם. ראסל האירי, בעל ההליכות הפשוטות, התערב בקלות בין החיילים, שתה ועישן עמם וכך שאב ידיעות ואווירה אותנטית. חלק מן הקצינים סירבו לתת לו לעבוד עם חייליהם. למעט חודש דצמבר 1854, בו בילה בקונסטנטינופול בחופשה, לא עזב ראסל את קרים עד סוף 1855. הוא דיווח בפירוט על הזוועות שראה, כולל טיפול בפצועים, כריתות גפים ומגפות מלריה וכולרה מהם נפגעו הכוחות ולא חסך ביקורת משלטונות הצבא והכוח הרפואי והסיעודי הדל בשטח. דיווחיו הניעו פעולה בבריטניה להתגייסות כוחות רפואה וסיעוד לטובת החיילים בחזית ולהסדרת הטיפול הרפואי.
ב-1856 סיקר את הכתרת הצאר אלכסנדר השני ולאחר מכן יצא להודו, לסיקור דיכוי מרד לאקנאו. ב-1861 יצא לוושינגטון די. סי. וכתב יומן בו תיאר את מלחמת האזרחים האמריקנית. ב-1865 תיעד את הנחת הכבל התת-ימי הטרנס-אטלנטי וכתב על כך את הספר "The Atlantic Telegraph"‏. ב-1870 היה עד למלחמת צרפת-פרוסיה, גם עליה כתב יומן.
ב-1895 קיבל אות מפקד במסדר הוויקטוריאני המלכותי מאת אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת.
כלוריטואיד

מקור ותפוצה

הכלוריטואיד הוא תוצר של התמרה אזורית. הוא מצוי בדרך כלל בסלעי פייליט, שיסט ושיש, בעורקים של קוורץ-פחמה ובסביבות הידרותרמיות אחרות, וכן בלבה, ובטוף.
הכלוריטואיד הוא מינרל נפוץ למדי. מקומות בהם ניתן למצוא כלוריטואיד כוללים את הכפר קוסוי ברוד שליד יקטרינבורג במחוז סברדלובסק בהרי אורל שברוסיה (המקום בו נתגלה המינרל לראשונה);.ליד אוטרה (Ottré) בארדנים בבלגיה (על שם המקום המינרל אוטריליט, אחד מסוגי הכלוריטואיד); עמק טאש (Täschtal,) באזור צרמט שבשווייץ; בפסגת אדלווייס שליד זלצבורג שבאוסטריה; לאורך החוף בין סטונהייבן לאברדין שבסקוטלנד; באונסט (Unst) שבאיי שטלנד; בשיבוגמו (Chibougamau) שבפרובינציית קוויבק שבקנדה; ובנטיק (Natick) שבמחוז קנט ברוד איילנד שבארצות הברית
Let's Talk About Love World Tour

רקע

במסגרת מסיבת עיתונאים שנערכה במסגרת הזכייה שלה בפרס AMA דיון הודיעה כי היא עתידה לצאת לסיבוב הופעות בקיץ של 1998 ובפברואר של 1998 הדבר אושר רשמית. במקור סיבוב ההופעות היה אמור להתחיל בבוסטון אך לבסוף החליטה הזמרת להתחיל אותו במונטריאול מכיוון שהיא רואה בעיר כ"קמע מזל שלה". 
סיבוב ההופעות נערך בחסות התאגידים פרוקטר אנד גמבל ואריקסון ובחסות חברת אייבון אשר יזמו קמפיין אגרסיבי לקראת סיבוב ההופעות כאשר הם הציגו פרסומות של סיבוב ההופעות באמצעות הטלפונים הניידים שלהם ואף כל מי שרכש טלפון של חברת אריקסון קיבל במתנה סרט מיוחד של מאחורי הקלעים של סיבוב ההופעות. סיבוב ההופעות זכה להצלחה אדירה במכירות הכרטיסים והכרטיסים נמכרו במהירות רבה. רשימת השירים של סיבוב ההופעות הייתה מורכבת מלהיטים של הזמרת, שירים חדשים ואף שירים בצרפתית. 
עם תחילת סיבוב ההופעות ב-1999 בעלה של דיון אובחן כחולה בסרטן העור ולכן דיון נאלצה לדחות חלק מהתאריכים של סיבוב ההופעות בארצות הברית וגם את הלג האירופאי. דיון חידשה את סיבוב ההופעות באמצע יוני והודתה למעריצים על תמיכתם בתקופה קשה זו. במהלך סיבוב ההופעות דיון הצהירה כי זהו הולך להיות סיבוב ההופעות האחרון שלה מכיוון שהיא רוצה להתמקד בלהיות אמא. אך בשנת 2008 חזרה שוב להופיע בחו"ל במסגרת סיבוב ההופעות "Taking Chances World Tour".
פטריס אברה

קריירת מועדונים

אברה נולד בעיר דקר שבסנגל. הוא עבר לצרפת עוד כשהיה ילד צעיר ושיחק בנוער של פריז סן-ז'רמן. אחרי שמיצה את הכדורגל הצרפתי, עבר פטריס לאיטליה, שם שיחק במדי מרסלה ומונצה. בשנת 2000 חזר אברה לצרפת והפעם למועדון ניס. עונת 2001/2002 הייתה עונה מצוינת בשביל המגן הצרפתי וקבוצות רבות התעניינו בו. בסופו של דבר, קבוצת מונקו נכנסה איתו למשא ומתן כדי שהשחקן ישחק בשורותיה. דבר זה הצליח לה, והקבוצה החתימה את אברה. עם מונקו זכה אברה בגביע הצרפתי והגיע פעמיים לגמר גביע האליפות.
אברה הצטרף למנצ'סטר יונייטד בינואר 2006 תמורת כ-5.5 מיליון פאונד. אברה הגיע ליונייטד כמחליף למגן הארגנטינאי, גבריאל היינצה ואת הופעת הבכורה שלו ביונייטד עשה ב-14 בינואר 2006, במשחק נגד מנצ'סטר סיטי. ב-21 ביולי 2014, עזב אברה את יונייטד וחתם ביובנטוס. אברה זכה עם יובנטוס בשתי אליפויות איטליה ובשני גביעי איטליה, ואף העפיל איתה לגמר ליגת האלופות 2015 שנערך בברלין, בו הפסידה 1-3 לברצלונה.
ב-25 בינואר 2017 חתם אברה באולימפיק מרסיי לשנה וחצי. ב-10 בנובמבר 2017 שוחרר השחקן מהקבוצה בעקבות תקרית אלימה במהלכה בעט באוהד הקבוצה לפני משחק בליגה האירופית. בעקבות כך הורחק על ידי פיפ"א ל-7 חודשים.
ב-7 בפברואר 2018 חתם אברה בוסטהאם יונייטד מהפרמייר ליג. בתום העונה עזב את הקבוצה.
ב-29 ביולי 2019 הודיע אברה על פרישה מכדורגל בגיל 38.

נבחרת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
אברה נכלל בסגל נבחרת צרפת ביורו 2016 ואף הגיע עימה עד לגמר, בו הפסידה נבחרתו 0-1 לפורטוגל בהארכה.
We Shall Overcome

We Shall Overcome (בתרגום חופשי: "אנו נתגבר") הוא שיר מחאה אמריקאי שהפך לאחד מהמנוני התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית. 
השיר זכה לפרסום נרחב כשזמר הפולק פיט סיגר עיבד לו מנגינה ושינה את מילותיו. הגרסה של סיגר היא הגרסה הידועה של השיר, שבוצעה בין היתר גם על ידי ג'ואן באאז, פיטר, פול ומרי, מהליה ג'קסון וברוס ספרינגסטין (שהוציא תקליט שלם של ביצועיו לשירי סיגר). השיר תורגם גם לעברית כ"אנו נתגבר". 
מקורותיו של השיר במזמור גוספל שכתב הכומר צ'ארלס טינדלי מפילדלפיה ב-1901. טינדלי היה כומר בכנסייה המתודיסטית-אפיסקופלית האפריקאית, על פי משפטים וקטעי מזמור שהיה פופולרי בקרב קהילתו (צאצאי עבדים שברחו צפונה); ואף לססמאות שנישאו בפגישות הראשונות בין כורים לבנים ואפריקאים-אמריקאים עוד במהלך המאה ה-19. בשנת 1946 שרו אותו הפועלות השובתות של "חברת הטבק האמריקאית" (שרובן היו אפריקאיות-אמריקאיות) במהלך שביתתן בצ'ארלסטון (דרום קרולינה). עם זאת, סיגר שינה כאמור את המילים פעם נוספת ועיבד את הלחן. 
בשנות ה-2000, נעשה בשיר שימוש למחאה נוספת, מעבר למאבק לשוויון זכויות האפריקאים-אמריקאים. כך, למשל, הופיעה באאז ב-2006 ושרה את השיר המפורסם, במחאה על ניסיון להרוס גן ירק בקליפורניה.
ב-2008, בעת שביקר נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש הבן בכנסת, הניפו חברי כנסת מסיעת רע"ם-תע"ל שלטים עליהם נכתב "We Shall Overcome" לצד תמונות ילדים שנהרגו במלחמת עיראק וברצועת עזה (כמחאה על המצב הקיים בשני מקומות אלה).
לאחר דיון משפטי אודות זכויות היוצרים של השיר, בשנת 2018 המפיץ בעל זכויות היוצרים, משחרר אותו מזכויות יוצרים עקב פשרה בבית המשפט.
ארפוודסוניט

מקור ותפוצה

הארפוודסוניט הוא מינרל נדיר יחסית ונוצר בסביבת סלעי יסוד אלקליים כמו במחדרים הבהירים והעשירים בנתרן ובמינרלים נדירים של סיאניט נפליני ופגמטיטים אגפיאטיים וגרניטים פאראלקליניים יחד עם המינרלים נפלין, אגירין, אלביט, ריבקיט, קטופוריט וקוורץ, כמו בבתולית של גולדן הורן (Golden Horn – קרן הזהב) במחוז אוקאנוגן (Okanogan) במדינת וושינגטון (המקום בו נמצא לראשונה ב-1966 המינרל זקטזריט – zektzerite). מקומות נוספים כוללים את הר סנט-אילר (Mont Saint Hilaire) בפרובינציית קוויבק שבקנדה, מחדר לימאוססק (Ilimaussaq) - המקום בו נתגלה המינרל לראשונה, פגמטיטים בחצי האי קולה ברוסיה, במכרות באוקראינה, בחבל הריין בגרמניה, בלנגסונדפיורד בנורווגיה, מחוז בולדר בקולורדו ובמדינת ניו המפשייר בארצות הברית.
בישראל ניתן למצוא ארפוודסוניט בנורדמרקיט (סוג של סיאניט) של מכתש רמון. בסביבה הקרובה ניתן למצוא ארפוודסוניט בחצי האי סיני: במיקרוגרניטים בוואדי קביליה (באזור הדרומי מזרחי של סיני); ובקוורץ פורפירים באזור ג'בל מוסה וג'בל קתרינה.
מריה באהם

מריה בהאם (Maria Boehm) הייתה תושבת וינה, שהוכרה על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם על סיועה להצלת רוזליה וסרשטיין בתקופת השואה.

קורות חייה עד מלחמת העולם השנייה

מריה בהאם התגוררה בווינה ברובע ה-12, ברחוב Theergasse 12, בקומה החמישית.

הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

מריה בהאם תרמה להצלתה של רוזליה וסרשטיין (Rosalia Wasserstein; עם נישואיה שמה הפך איסתה (Ista)).
רוזליה ילידת ה-13 בדצמבר 1918, הייתה נערה יהודייה שחיה בווינה במהלך מלחמת העולם השנייה והועסקה כתופרת ב-Jersey-Modelle. אביה גורש כבר בשנת 1939 ורוזליה ומשפחתה נאלצו לעבור לגור בדירת חדר ברחוב Novaragasse 32 ברובע השני בווינה. ב-19 במאי 1942 הגיעו חילי האס אס שפינו באלימות את כל יושבי הבית היהודיים. רוזליה הייתה בעבודה כשאמה גורשה. באותה עת אחותה עבדה במשמרת לילה במפעל לקרטון. רוזליה פנתה לקהילה היהודית שם נודע לה כי אמה גורשה לטרזיינשטט וכי גם היא נכללת ברשימת המיועדים לגירוש לפולין.
רוזליה בקשה להסתתר. על מנת להקטין את הסכנה בחשיפתה בשל פשיטות תכופות של האס אס וחשש מהלשנות השכנים, רוזליה שינתה לעיתים קרובות את מקום המסתור, בין היתר היא גרה בדירותיהן של החברות פרנציסקה קצ'ל, אנה קוצ'ר ומריה באהם. שלוש הנשים סיפקו לה גם מזון ובגדים. תחילה פנתה רוזליה תחילה אל פרנציסקה קצ'ל (Franziska Cechal) שהסתירה אותה למשך זמן קצר עד שהועברה לדירה ברחוב פצמניטנאסה (Patzmanitengasse), בה שהתה עד יולי 1942. היא נעצרה על ידי הגסטפו, אך הצליחה להימלט. רוזליה פנתה שוב אל פרנציסקה, שנעתרה שוב לבקשתה והחביאה אותה בביתה ודאגה לכל מחסורה כולל ביקורים תכופים בבית יתומים, של ילד שאומץ על ידי משפחתה של רוזליה. לאחר ביקור של פקיד אס אס בכיר בביתה של פרנציסקה, היא החליטה להעביר את רוזליה למקום מסתור חלופי – לביתה של חברתה מריה באהם. מריה ידעה על מצוקתה של רוזליה וכן הבינה היטב את הסכנה הנשקפת לה כאשר החליטה להסתירה כדי למנוע ממנה להיעצר על ידי הגסטפו, כל זאת בלי לבקש שום דבר בתמורה.
מאוחר יותר רוזליה הועברה לביתה של אנה קוצ'ר, אותה הכירה לפני המלחמה. לכשהסכנה גברה ואנה חששה כי ייערך חיפוש בדירתה, הועברה רוזליה חזרה לביתה של פרנציסקה קצ'ל, שם נראה המצב בטוח יותר.

לאחר המלחמה

רוזליה וסרשטיין המשיכה לחיות בווינה לאחר המלחמה. אחותה של רוזליה, שהסתתרה בבית אישה אחרת, התאבדה ב-1973 משום שאמה לא שבה מטרזיינשטט. הילד, שאומץ על ידי משפחת וסרשטיין, שרד בבית היתומים היהודי. רוזליה לקחה אותו לביתה אחרי המלחמה, הוא נשאר איתה עד נישואיו.

הכרה והנצחה

ב-25 בדצמבר 1984 הכיר יד ושם בפרנציסקה קצ'ל, אנה קוצ'ר ומריה באהם, כחסידות אומות העולם על תרומתן להצלת רוזליה וסרשטיין. טקס הענקת המדליות התקיים בווינה ב-4 בדצמבר 1985 באולם בית האיגודים המקצועיים, בנוכחות שגריר ישראל אורי פרושאור ובנוכחות נשיא הפרלמנט ויושב ראש האיגודים המקצועיים באוסטריה, מר אנטון בניה.
יחסי יוון–סנט קיטס ונוויס

סקירה כללית

בין הרפובליקה ההלנית לבין פדרציית סנט כריסטופר ונוויס מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים. על פי משרד החוץ היווני: "היחסים בין שתי המדינות הם יחסים מצוינים ובין שתי המדינות שיתוף פעולה נפלא, בין היתר בארגונים המולטילטרליים בהם מרבה סנט קיטס ונוויס לתמוך בהצעות היווניות ולהפך".
על פי המידע שמתקבל מדי זמן מה משגרירות הרפובליקה ההלנית בוונצואלה - אין קהילה יוונית מסודרת בסנט קיטס ונוויס ואין יוונים שמתגוררים במדינה עצמאית. יוון הציעה בעבר עזרה הומניטרית לסנט קיטס ונוויס בעת הוריקן שעבר במדינה.
אזרחי סנט קיטס ונוויס המבקשים לנסוע ליוון יכולים לעשות זאת ללא אשרה. אזרחי יוון המבקשים לנסוע לסנט קיטס ונוויס יכולים לעשות זאת ללא אשרה למשך שלושה חודשים.
מחקרי משפט

מחקרי משפט הוא כתב העת המשפטי המוביל של הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, נוסד בשנת 1980.
עד לשנת 2017, יצאו לאור 31 כרכים. בשנים הראשונות יצאה חוברת אחת בשנה, החל משנת 1995 יצאו לאור שתי חוברות בשנה ובשנים האחרונות אף יצאו לעיתים 3 חוברות בשנה.
במחקרי משפט מתפרסמים מאמרים במגוון נושאים משפטיים וכן בנושאים מדיסציפלינות משיקות. כמו כן, מעת לעת מפרסם כתב העת הערות פסיקה, הערות חקיקה וביקורות ספרים. מרבית חוברות מחקרי משפט כוללות מאמרים בנושאים מגוונים אולם מקצת מן החוברות מיוחדות לנושא מסוים או מבוססות על הרצאות מכנס שנערך בפקולטה.

מערכת כתב העת

במערכת כתב העת חברים כ-20 סטודנטים מצטיינים של הפקולטה בשנים ב'-ד' ללימודיהם, המחולקים לצוותים ובראשם חבר בכיר המשמש ראש צוות. למערכת מחקרי משפט עורך וכן עורך אחראי, אחד המרצים מסגל הפקולטה. כיום, המרצה האחראית היא פרופ' צילי דגן.
בין חברי מערכת מחקרי משפט לאורך השנים נמנים החוקרים פרופ' סיני דויטש, פרופ' צפורה כהן, פרופ' שלום לרנר, פרופ' שמשון אטינגר, פרופ' ידידיה שטרן, פרופ' יפה זילברשץ, פרופ' רות קנאי, פרופ' רות הלפרין-קדרי, פרופ' דוד האן, פרופ' רונן אברהם, פרופ' גדעון ספיר, פרופ' יששכר רוזן-צבי ופרופ' עמיחי רדזינר, השופטים מנחם קליין ויצחק לובוצקי, עורכי הדין אברהם וינרוט, זאב שרף, אביחי ורדי ואחרים.
במחקר שנערך בשנת 2005 על אודות השפעתם של כתבי העת המשפטיים השונים, דורג מחקרי משפט במרבית הפרמטרים בין מקומות 5-3 לצד הפרקליט ומשפט וממשל, כאשר עיוני משפט ומשפטים מקדימים אותם. פרי ציין במחקרו כי "אם המערכת של ׳מחקרי משפט׳ תצליח לשחזר את ההצלחה של הכרכים שפורסמו בשנים תשס״א-תשס״ב, כתב העת עשוי לקרוא תיגר אף על ההגמוניה של שני עיתוני העלית״.
כתב העת נתמך על ידי משרד עורכי הדין "הרצוג-פוקס-נאמן" ומשתף אתו פעולה בעבודת המערכת.
הגלריה הלאומית ז'ה דה פום

היסטוריה

בניין הגלריה נבנה בשנת 1861 בתקופת שלטונו של נפוליון השלישי, ואכלס בתחילה מגרשי טניס; שמו נגזר מהכינוי הישן למשחק הטניס – "זֶ'ה דֶה פּוֹם" (jeu de paume).
משנת 1909 מוקדש המבנה לאמנות, בשיתוף עם מוסדות האמנות מוזיאון האורנז'רי ומוזיאון הלובר. בזמן מלחמת העולם השנייה, שימש המבנה לאכסון יצירות של אמנים יהודים שהוחרמו בידי הנאצים. בין השנים 1947 ל-1986, שנת חנוכתו של מוזיאון ד'אורסי, הציגה גלריית ז'ה דה פום יצירות אימפרסיוניסטיות.
הגלריה נפתחה מחדש לאחר שבוצעו בה שיפוצים בתחילת שנות התשעים של המאה ה-20, ביוזמתו של שר התרבות ז'אק לאנג, שנקראה מעתה הגלריה הלאומית ז'ה דה פום. אתר התצוגות החדש יועד לאמנות מודרנית ועכשווית מסוגים שונים, אך משנת 2004 הוא מוקדש בלעדית לתערוכות צילום עכשווי ולאמנות וידאו.
נסיכות אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים

היסטוריה

לאחר שויקטור אמדאוס, נסיך אנהלט-ברנבורג, נפטר בשנת 1718, חולקה נחלתו בין בניו, ובנו השני לברכט, ייסד את נסיכות אנהלט-צייץ-הוים.
בשנת 1727 שונה שם הנסיכות לנסיכות אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים. בשנת 1812 נפטר פרידריך, נסיך אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים, ללא יורשים, ובעקבות כך חזרה הנסיכות לאנהלט-ברנבורג.
משה הדר (פומי)

משה הדר (פומי) (אוגוסט 1926 - 28 בנובמבר 2015) היה עיתונאי, עורך, תסריטאי ואיש פרסום, אחד מוותיקי חיל האוויר הישראלי וממעצבי תדמיתו.
סטטוס חברתי

סטטוס חברתי הוא מיקומו של האדם במבנה החברתי בהקשרים שונים. לכל סטטוס מערך של חובות וזכויות הנקבעות על ידי הנורמות ומחייבות אותו ביחסיו כלפי אחרים. הסטטוס של הפרט מדריך את התנהגותו במערכת החברתית המסוימת. הוא מגדיר מי אנחנו וכיצד עלינו להתייחס לאחרים במסגרות שונות.
סטטוס קשור לתפקיד ואי-אפשר להפריד ביניהם: הסטטוס מצביע על מיקום ואילו התפקיד מציין את החלק הפעיל - האופן בו מתנהל האדם במסגרת סטטוס זה. כל סטטוס יוצר מערכות יחסים עם בעלי סטטוס אחרים דומים ושונים. מערכות יחסים אלה נקראות "מערך תפקיד". למשל, סטטוס "רופא" יוצר "מערך תפקיד" עם חולים, אחים ואחיות, עמיתים (רופאים ורופאות), מזכירות וכיוצא בזה. לאותו רופא, אם הוא גם איש משפחה, יש מערך תפקיד לסטטוס "איש משפחה" - עם אשתו, ילדיו, הוריו, אחיו ואחיותיו וכו'. הסטטוס והתפקיד הם שני הצדדים של אותו מטבע: הסטטוס קובע היכן ממוקם האדם מבלי להתייחס לְמֵה מצפה החברה מאותו אדם, ואילו התפקיד, הוא ההתנהגות שהחברה מצפה לה.
אחד האמצעים שבעזרתם מבהירים בני האדם אחד לשני מהו הסטטוס שלהם הוא שימוש בסמלי סטטוס. למשל, סגנון לבוש, סגנון דיבור, אביזרים וכיוצא בזה.
פיי ביינטר

ביוגרפיה

ביינטר נולדה בלוס אנג'לס לשחקנית התיאטרון מרי אוקל שלימדה אותה משחק ולצ'ארלס ביינטר.
החלה את דרכה על בימות תיאטרון חובבניות ובברודוויי שם הטביעה את חותמה במשך שנים רבות. שוכנעה רק בעשור הרביעי לחייה על ידי חברת ההפקה "מטרו גולדווין מאייר" להיכנס לקריירה קולנועית באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20.

קריירה קולנועית

ביינטר החלה את דרכה בהוליווד בשנת 1937 בדרמה של הבמאי זוכה פרס האוסקר לאותה שנה לאו מקארי "עשה את הדרך למחר" ובקומדיה התקופתית של ג'ורג' סטיבנס "רחוב האצילות" בה שיחקה לצד כוכבי הקולנוע קתרין הפבורן ופרצ'וט טון.
בשנת 1938 רשמה ביינטר הישג חסר תקדים כאשר זכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בתור דודה בל מאסי בדרמה "ג'יזבל" והועמדה באותו הטקס גם לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בסרט "סיסמאות לבנות".
ביינטר הייתה לשחקנית הקולנוע הראשונה שמועמדת לשני פרסי אוסקר בקטגוריות משחק שונות באותו טקס.
ב-1940 שיחקה ביינטר בסרטו הקלאסי של סם ווד "העיר שלנו" לצידו של ויליאם הולדן בתור גברת גיבס ובתפקיד ננסי אדיסון אמו של הממציא תומאס אדיסון בסרטו של נורמן טאורוג "תום אדיסון הצעיר".
בהמשך שנות ה-40 שיחקה בסרטים המוזיקליים "בובות באמריקה" של הכוריאוגרף באזבי ברקלי ו"סטייט פייר" בתפקיד מליסה אם משפחת פרייק ובקומדיות "אשת השנה" בתפקיד אלן וויטצ'קומב דודתה של העיתונאית טס הארדינג (קתרין הפבורן), "הקומדיה האנושית" בתפקיד גברת מסאולי ו"סוד החיים של וולטר מיטי" בתפקיד יוניס אמו השתלטנית של העורך וולטר מיטי (דני קיי) .
ב-1953 השתתפה בדרמה הביוגרפית "גברת הנשיא" על חייו של נשיא ארצות הברית אנדרו ג'קסון בתור אמה של אשת הנשיא רייצ'ל ג'קסון (סוזן הייוורד).
על הופעתה הקולנועית האחרונה בשנת 1961 בדרמה "הלחישה הרועמת" בתפקיד אמיליה טילפורד הועמדה ביינטר בפעם השלישית לפרס האוסקר ובפעם הראשונה לפרס גלובוס הזהב.

חיים אישיים

הייתה אם לילד אחד, השחקן רייגנלד וואנבל ג'וניור מנישואיה לקצין הצי האמריקאי רייגנלד וואנבל.
ביינטר מתה בביתה שבלוס אנג'לס ב-16 באפריל 1968 בגיל 74 מדלקת ריאות.
נקברה בית הקברות הלאומי ארלינגטון לצד בעלה.
זכתה בשנת 1960 בכוכב קולנוע על שמה בשדרת הכוכבים של הוליווד.
כופר היישוב

"כופר היישוב" היה מגבית לצורכי ביטחון היישוב שפעלה עד ימי קום המדינה.
את רעיון המגבית יזם הוועד הלאומי ביום 24 ביולי 1938. המגבית הוקמה בשל הצורך במימון ההוצאות הכבדות שהיו להנהגת היישוב וארגון ההגנה בימי מאורעות תרצ"ו - תרצ"ט. הקרן פעלה על ידי הטלת מסים על היהודים ביישוב היהודי בארץ ישראל ואיסוף תרומות. הכספים שנאספו שימשו לצרכים ביטחוניים, כגון גיוס מתנדבים לשורות ההגנה, הכשרת לוחמים, הקמת גדרות וביצורים ליישובים, סלילת צירי ביטחון וכיוצא בזה. המס העקיף הוטל על נסיעות בתחבורה ציבורית, סיגריות, כניסה לבתי תענוגים וכדומה. דרך נוספת למימון הקרן הייתה הטבעת מטבע פח בערך של חצי מיל. המטבע שימש את היישוב כהילך חוקי על אף שלא היה כזה. 
בשנה 1940 הוטל "מס חירום", ובשנת 1942 הוטלה "מגבית ההתגייסות", שפעלו כמיסים ישירים. בשאר השנים פעלה המגבית באמצעות הטלת המיסים העקיפים. אישור לתשלום המס העקיף הגיע בדמות בולים. אנשי מחנות יריבים למחנה הנהגת היישוב נמנעו מתרומה לכופר היישוב או תרמו חלקית; דוגמת הרוויזיוניסטים שנהגו לתמוך בקרן תל חי, ואנשי העדה החרדית שהתנגדו למגבית.
כופר היישוב בוטל עם הקמת המדינה. שמה של כיכר העצמאות ברמת גן היה בעבר 'כיכר כופר היישוב' ורבים מתושבי הסביבה משתמשים בו עד היום.
רנה קאסן

ביוגרפיה

נולד בבאיון שבדרום-מערב צרפת, בנם של גבריאל (דרייפוס) והסוחר אנרי קסין. למד משפטים והפך לפרופסור למשפט אזרחי באוניברסיטת פרובנס, ולאחר מכן באוניברסיטת פריז. נלחם ונפצע במלחמת העולם הראשונה. 
היה נציג צרפת בחבר הלאומים בין השנים 1924–1938. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה וכיבוש צרפת, היה בין הראשונים שהצטרפו לממשלת צרפת הגולה ולשארל דה גול שעמד בראשה. בממשלת צרפת הגולה שימש בתפקידים שונים והיה יועץ קרוב של דה גול.
עם סיום המלחמה ניסח את הטיוטה הראשונה של ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם של האו"ם והיה לחבר בוועדה לזכויות אדם של האו"ם. קסין היה גם חבר, ומאוחר יותר גם הנשיא של בית המשפט האירופי לזכויות אדם בשטרסבורג. על פועלו בכתיבת "ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם" זכה בפרס נובל לשלום לשנת 1968.
בשנת 1946 עזר לייסד ועמד בראש מועצת הארגונים היהודיים העולמיים, ארגון זכויות אדם יהודי. היה גם פעיל בארגון "כל ישראל חברים" בצרפת ועמד בראש הארגון משנת 1943 ועד למותו בשנת 1976. הוא לחם למען זכויות היהודים בצרפת, והיה פעיל ציוני.
בשנת המאה להולדתו זכה לכבוד השמור לגדולי בניה של צרפת, וארונו הועבר לפנתאון של פריז.
בית הספר התיכון רנה קסין בשכונת מעלות דפנה בירושלים נקרא על שמו, ופועל ברוח ההומניזם שייצג קסין.
חילול הקודש

חילול הקודש (באנגלית: Blasphemy) הוא מעשה של הבעת זלזול או חוסר כבוד כלפי אלוהים או כלפי דברים אחרים שקדושים בעיני בני דתות מסוימות.
יש דתות הרואות בחילול הקודש עבירה חמורה. נכון לשנת 2012 היו קיימים חוקים נגד חילול הקודש ב-32 מדינות, בעוד שב-87 מדינות היו חוקים שעוסקים בהשמצה של דתות והבעת ביטוי פומבית של שנאה כלפי קבוצה דתית. חוקים נגד חילול הקודש נפוצים במיוחד במדינות בהם ישנו רוב מוסלמי, ובמיוחד המדינות המוסלמיות באזור המזרח התיכון וצפון אפריקה.

חוקים נגד חילול הקודש

נכון לשנת 2012 ב־33 מדינות היו חוקים כלשהם נגד חילול הקודש. מתוכם 21 מדינות הם מדינות עם רוב מוסלמי - אפגניסטן, אלג'יריה, בחריין, מצרים, אינדונזיה, איראן, ירדן, כווית, לבנון, מלזיה, האיים המלדיבים, מרוקו, עומאן, פקיסטן, קטר, ערב הסעודית, סומליה, איחוד האמירויות הערביות, וסהרה המערבית. במדינות הללו, קיומם של החוקים נגד חילול הקודש הובילו במקרים רבים לרדיפה, לרצח או למעצר של אנשים שונים לאחר שהועלו נגדיהם האשמות בגין חילול הקודש. במדינות מוסלמיות מסוימות חילול הקודש הוא פשע שעונשו מוות.
נכון לשנת 2012, 12 המדינות האחרות בהן היו קיימים חוקים נגד חילול הקודש כללו את הודו וסינגפור, וכן מדינות עם רוב נוצרי כולל דנמרק (עד 2017), פינלנד, גרמניה, יוון, אירלנד (עד אוקטובר 2018), איטליה, מלטה (עד 2016), הולנד (עד 2014), ניגריה ופולין.
בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 ישנה נטייה במדינות המערב לביטול או לרפורמה של חוקי חילול הקודש, והחוקים הנותרים שעוסקים בכך נאכפים באותן המדינות רק לעיתים רחוקות. חוקים אלה עדיין קיימים בכמה מדינות, כמו באוסטריה (סעיפים 188 ו-189 לחוק העונשין), פינלנד (סעיף 10 לחוק העונשין), ספרד (סעיף 525 לחוק העונשין) ובריטניה. אף על פי שהתיקון הראשון לחוקת ארצות הברית מבטיח את חופש הדיבור, ישנן עדיין מספר מדינות בארצות הברית בהם קיימים חוקים נגד חילול הקודש.
ספרו של הסופר הבריטי-מוסלמי סלמאן רושדי "פסוקי השטן" עורר את זעמם של מוסלמים רבים בשל הדרך שבה מוצגת בו דמותו של הנביא מוחמד ובשל כך נחשב על ידי מוסלמים רבים כחילול הקודש. משום כך ב-14 בפברואר 1989, בעקבות פרסום הספר, הוציא מנהיג איראן, האייתוללה רוחאללה ח'ומייני, פתווה הקוראת לרצח רושדי. מאז חי רושדי במחתרת ומסתובב עם מאבטח צמוד.

חילול הקודש ביהדות

בספר ויקרא ישנם מספר איסורים של חילול הקודש שעונשם מיתה בידי שמים. במשפט העברי, הצורה היחידה של חילול הקודש, שעונשה הוא הוצאה להורג, היא גידוף ה'.
סן אנטוניו

היסטוריה

אינדיאנים התגוררו בסביבה בזמן שלפני הגעת האירופים. המתיישבים האירופים הראשונים היו חוקרים ומיסיונרים קתולים ספרדים שהגיעו לאזור בשנת 1691. הם ביקרו במקום בתאריך 13 ביוני, יום החג של אנטוניוס מפדובה, ולכן הם קראו למקום על שמו. ספרד החליטה להקים התיישבות במקום, והבנייה החלה בשנת 1718. סנט אנטוניו הפכה לעיר הספרדית הגדולה ביותר בטקסס.
בשנות ה-30 של המאה ה-19 הייתה חלק מרפובליקת טקסס, שהפכה בשנת 1845 למדינה ה-28 בארצות הברית. לאחר מכן האזור הפך לחזית במלחמת ארצות הברית-מקסיקו, שפגעה רבות בעיר, וגרמה לירידה של כשני שלישים באוכלוסייתה.
לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית, העיר שגשגה כמרכז של תעשיית הבקר. במהלך התקופה סן אנטוניו נשארה עיר גבול, דבר שהשפיע על תערובת האוכלוסייה הייחודית שלה. מאז סוף המאה ה-20 החלה צמיחה מהירה בכמות התושבים.

פוליטיקה

מועצת העיר מורכבת מעשרה נציגים הנבחרים בעשרה מחוזות בחירה השווים באוכלוסייתם. ישנה הגבלה על אורך הכהונה וחבר מועצת העיר לא יכול לכהן יותר מ-4 קדנציות בסך הכל. ראש העיר הנוכחי הוא רון נירנברג.
לוסייל

ספורט

בלוסייל מתוכנן לקום אצטדיון הנקרא האצטדיון הבינלאומי בלוסייל, הוא מתוכנן להכיל 86,250 מקומות והוא יארח את גמר המונדיאל בקטר בשנת 2022. לאצטדיון יהיה מראה עתידני ויופעלו בו מכשירים עתידיים כגון ענן שמוריד את טמפרטורת המגרש ועוד. אמצעים אלה ידרשו למרות שהמונדיאל יתקיים בחורף ולא בקיץ לפי המסורת. כמו כן לוסייל ספורטס ארנה אירחה את גמר אליפות העולם בכדוריד 2015.
ליכטנברג

היסטוריה

הכפר ליכטנברג נוסד כבר במאה ה-13 והוא נותר במשך מאות שנים כפר קטן בן מאות ספורות של תושבים, שעסקו בחקלאות. רק בסוף המאה ה-19, בזכות מפעלי תעשייה, עלה מספר התושבים בצורה תלולה, כך שהוא מנה 67,978 תושבים וקיבל מעמד עיר בשנת 1907. בשנת 1920, במסגרת רפורמה שאיחדה את ברלין עם כפרים באזור, אוחדה העיר (שמנתה כבר כ-145,000 תושבים) עם ברלין.
בשנת 2001 במסגרת רפורמת השכונות, אוחדה ליכטנברג עם הוהנשנהאוזן. השכונה המאוחדת נקראת באופן רשמי גם היא ליכטנברג, אך בפי התושבים והמבקרים השמות הישנים נשמרים.
בליכטנברג נמצאים מוזיאון השטאזי, במבנה ששימש בעבר כמטה הראשי של ארגון הביון המזרח גרמני והמוזיאון הגרמני-רוסי. מלבד זאת, אין אתרים ראויים לציון במקום והשכונה נחשבת לחלשה למדי מבחינה סוציו-אקונומית. בשנת 1981 היא מנתה כבר כ-186,605 תושבים אך מאז ירד מספר התושבים עד לכ-150,000 תושבים. היכל ההוקי קרח של קבוצת "Berlin Eisbären" (דובי הקוטב) נמצא בשכונה והקבוצה זכתה באליפויות גרמניה, בין היתר בשנים 2005 ו-2006.
.
חוניו הראשון

חוניו הראשון היה כהן גדול מבית חוניו. לאחר ידוע אביו (סוף המאה ה-4 לפנה"ס), ותקופת כהונתו חופפת לתקופת מלכותו של אלכסנדר הגדול.
בשנת 330 לפנה"ס עם פטירתו של הכהן הגדול ידוע, התחיל לכהן בכהונה הגדולה חוניו בנו, המכונה חוניו הראשון עקב קיומם של עוד כוהנים גדולים בשם זה שכיהנו אחריו. חוניו הראשון כאביו הרחיק את הכותים והשתדל להבאיש את ריחם בעיני העם. לפי המסורת היהודית ביקר אלכסנדר הגדול בעיר פעמיים במהלך מסעיו ובביקורו השני הוא נפגש עם חוניו וכן עם אביו, ידוע.
לדעת חלק מהחוקרים, ההתכתבות בין מלך ספרטה לבין חוניו הכהן הגדול, המצוטטת בספר קדמוניות היהודים, התקיימה עם חוניו הראשון.
חוניו הראשון כיהן בכהונה הגדולה כ-20 שנה, עד פטירתו בשנת 310 לפנה"ס. הכהן הגדול אחריו היה בנו שמעון הראשון.