google/wiki40b huggingface dataset:
הרובע האחד עשר של פריז

תיאור

"האחד-עשר" הוא רובע מלא חיים ומגוון. באזור המערבי שלו מצויים כיכר דה לה רפובליק המקושרת לכיכר הבסטילייה בדרום, דרך שדרות רישאר לה נואר על טורי העצים, השווקים הגדולים וגני המשחקים שבה. אזור הבסטילייה ורחוב פובורג סן-אנטואן מאכלסים בתי קפה אופנתיים, מסעדות וחיי לילה שוקקים, כמו גם מגוון חנויות בוטיק וגלריות. אזור אוברקמף בצפון הוא מוקד נוסף של חיי הלילה בפריז. החלק המזרחי הוא אזור מגורים בעיקרו, ובו מסחר קמעונאי, בעוד שהאזור סביב שדרות וולטר ופרמנטייה מהווה צומת-דרכים פעיל עבור התושבים המקומיים.

גאוגרפיה

הרובע האחד-עשר נמצא במזרח פריז, בגדה הימנית של הסן. הוא גובל בצפון ברובע העשירי, במערב ברבעים השלישי והרביעי, ובדרום ברובע השנים-עשר. שטח הרובע האחד-עשר הוא 3.67 קמ"ר, עובדה שהופכת אותו לגדול ביותר מבין עשרים הרבעים של פריז.

דמוגרפיה

שיא צפיפות האוכלוסין ברובע האחד-עשר היה בשנת 1911, בה עמד מספר התושבים על 242,295 (66,092 איש לקמ"ר). גם כיום זהו הרובע הצפוף ביותר בפריז, ומרכז עסקים גדול של העיר: 149,102 תושבים ו-71,962 משרות על פי מפקד האוכלוסין משנת 1999.

היסטוריה

תחת נפוליון השלישי, הברון אוסמן שינה לחלוטין את פני הבירה הצרפתית. תעלת סן מרטן כוסתה על ידי מה שהפך לשדרות-רישאר-לה-נואר - אזור מגוריו העתידי של הקומיסר מגרה, דמות הבלש שיצר ז'ורז' סימנון. במאה ה-19, שדרות ולטר ושדרות דה לה רפובליק נסללו כדי להקל על התנועה בשדרות העמוסות, והקלו על ירי התותחים במקרה של התקוממות. בשנת 1859 סופחו אזורי בלוויל ושרון לבירה, שחולקה לעשרים רבעים. מה שהיה עד אז הרובע השמיני הפך לרובע האחד-עשר. בשנת 1872 היה הרובע הזה לבעל צפיפות האוכלוסין הגבוהה ביותר בפריז, עם למעלה ממאה אלף תושבים. עם זאת, לקראת סוף המאה החל תהליך של דילול מספר התושבים.

רובע מרדני

תושבי הרבעים של אזור זה נכנסו להיסטוריה בשנת 1789. בחודש אפריל, תעשיין עשיר בשם רוויון (Réveillon) הציע לכונן מס חדש שהיה אמור לפגוע במשכורת הנמוכה ממילא של הפועלים הקטנים, שכבר היו בין כה חשופים לרעב ולמצוקות. ב-28 באפריל יצאה קבוצה גדולה לעבר רחוב מונטרוי, שיעדה בית-המגורים של רוויון.
הדיכוי היה חסר-רחמים. המהפכה הצרפתית למעשה כבר החלה: פחות משלושה חודשים מאוחר יותר, ב-14 ביולי, כלא הבסטיליה הותקף ונתפס, והמונרכיה הצרפתית הופלה. מודעים לתפקידם הפוליטי, אנשי אזור הפרברים (שטחו של הרובע האחד-עשר כיום היה באותן שנים מחוץ לחומות פריז) היוו את חיל-החלוץ של המהפכה הצרפתית: בשנת 1792 הם היוו את המסדר הראשון של הסנקילוטים שלכד את משפחת המלוכה הצרפתית בארמון טווילרי. ואולם, לאחר נפילתו של רובספייר, תושבי הרובע התקוממו שוב נגד הרעב והפגינו נגד האספה המחוקקת בצעקות "לחם או מוות". הממשלה, בעזרת הצבא, הצליחה להשתיק את מחאת אנשי הפרברים. 
בשנת 1830 ובשנת 1848 התעורר שוב הלהט המהפכני הוותיק; ב-1870 הצטרפו תושבי הרובע לאנשי הקומונה, ששלטונה קצר הימים נגמר במרחץ דמים, בין ה-21 וה-28 במרץ, שנת 1871. ממשלתו של אדולף תייר (Thiers), יחד עם הגנרל גסטון דה גייפה (Gaston de Galliffet) דכאו ביד קשה את אזור ההתנגדות האחרון, בשטחו בל הרובע האחד-עשר.
ויליאם ברנן

ויליאם ג'וזף ברנן הבן (באנגלית: William Joseph Brennan, Jr;‏ 25 באפריל 1906 - 24 ביולי 1997) היה שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית. היה ידוע בדעותיו הליברליות, שכללו התנגדות לעונש מוות ותמיכה בזכות להפלות.

ביוגרפיה

ברנן היה אחד משמונה ילדים של משפחה של מהגרים אירים לארצות הברית. הוא נולד וגדל בניוארק שבניו ג'רזי, ולמד באוניברסיטת פנסילבניה ובבית הספר הרווארד למשפטים. הוא שירת בצבא ארצות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה.
ב-1951, ברנן מונה לבית המשפט העליון של מדינת ניו ג'רזי. ב-1956, הנשיא אייזנהאואר מינה אותו לבית המשפט העליון במינוי פגרה מהיר, בין השאר בגלל רצונו לחזק את מעמדו בקרב אירים, קתולים, ודמוקרטים שמרניים. הוא ירש את מקומו של שופט העליון שרמן מינטון, שמונה על ידי הנשיא הארי טרומן ופרש ב-1956. ברנן שירת בבית המשפט העליון עד 1990, אז הוחלף על ידי דייוויד סוטר, שהשתייך גם הוא לצד הליברלי בבית המשפט.
בבית המשפט בראשות ארל וורן ברנן התבלט כמנהיג, והוביל פסיקות ליברליות בנושאים כגון חופש הביטוי (בפס"ד ניו יורק טיימס נ' סליבן), וחלוקה מחדש של מחוזות בחירה (בייקר נ' קאר).
ב-1993 העניק לו הנשיא ביל קלינטון את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית.
פרד לזין

פרד לזין (באנגלית: Frederick A. Lazin; נולד ב-2 ביוני 1943) הוא פרופסור למדעי המדינה וחבר במחלקה לפוליטיקה וממשל באוניברסיטת בן-גוריון.

אודות

לזין נולד ב-2 ביוני 1943 בבוסטון וגדל בעיר שרון במסצ'וסטס למשפחה קונסרבטיבית. בנעוריו היה חבר בתנועת הצופים והגיע לדרגה הגבוהה ביותר, Eagle Scout. בתיכון שימש כנשיא האזורי של תנועת הנוער יהודה הצעיר ואחרי התיכון בילה בישראל שנה במסגרת התנועה. הוא החל ללמוד לתואר ראשון במדעי המדינה והיסטוריה באוניברסיטת מסצ'וסטס. לאחר שנה, נסע לישראל ולמד כחצי שנה כלכלה באוניברסיטת העברית. אולם, החליט לחזור לארצות הברית ושם סיים את התואר בהצטיינות יתרה (1966). הוא היה נשיא מקומי של ארגון הלל. אחר כך סיים תואר שני (1969) ושלישי (1973) במדעי המדינה מאוניברסיטת שיקגו.
בשנת 1975 עלה לישראל, הצטרף לסגל ההוראה באוניברסיטת בן-גוריון והתגורר ביישוב עומר. הוא לימד באוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, אוניברסיטת העיר ניו יורק ובאוניברסיטת קורנל.
תיאטר דואיסבורג

תיאטר דואיסבורג (בגרמנית: Theater Duisburg) שוכן בדואיסבורג, גרמניה והוא אחד משני בתי האופרה שבהם מופיעה הדויטשה אופר אם ריין. השני הוא אופרנהאוז דיסלדורף בדיסלדורף.
התיאטרון המקורי נבנה ב-1912, נהרס במלחמת העולם השנייה, ונבנה מחדש ב-1950. מחמת השיפוצים שנערכו בבית האופרה של דיסלדורף (שנבנה ב-1956), התקיימו חגיגות היובל להתחדשות הלהקה אחרי המלחמה בדואיסבורג, ב-28 בספטמבר 2006, בביצוע "אלקטרה" של ריכרד שטראוס, שביצוע הבכורה שלה על ידי להקת האופרה היה ב-29 בספטמבר 1956.
סדרת לוקאס

במתמטיקה, סדרת לוקאס היא סדרה של מספרים שלמים שאיבריה מקיימים נוסחת נסיגה מהצורה , כאשר  ו- קבועים. דוגמאות מוכרות לסדרות לוקאס הן סדרת פיבונאצ'י, מספרי מרסן, מספרי לוקאס וסדרת פל. הסדרות נקראות על שם אדוארד לוקאס.

הגדרה פורמלית

לאחר בחירת הקבועים P,Q, סדרת לוקאס מוגדרת באמצעות נוסחת הנסיגה , ותנאי ההתחלה הקובעים את . בפרט, סדרות לוקאס עם תנאי ההתחלה  (ונוסחת הנסיגה ) נקראת סדרת לוקאס מהסוג הראשון, וסדרת לוקאס עם תנאי ההתחלה  (ונוסחת הנסיגה ) נקראת סדרת לוקאס מהסוג השני. 
למשל,  היא סדרת פיבונאצ'י,  הם מספרי לוקאס,  היא סדרת פל,  היא סדרת פל-לוקאס,  הם מספרי מרסן ו- היא סדרה בה נמצאים כל המספרים המשוכללים הזוגיים.
גיאורגי השני, מלך גאורגיה

תקופת השלטון המוקדמת

ילדותו של גיאורגי הייתה בתקופת המרד של ליפריט הרביעי דוכס קלדקארי באביו, בגרט הרביעי. בשנת 1054, בזמן נסיעתו של בגרט לקונסטנטינופול הכתיר ליפריט את גיאורגי למלך בקתדרלת רואיסי, והכריז על עצמו כעוצר של גיאורגי. בשנת 1059 הצליח בגרט לחזור לכס המלכות והפך את גיאורגי ליורש מוחלט, ובשנת 1060 לערך, העניק קיסר ביזנטיון לגיאורגי, את התואר הביזנטי "קורופלאטס". בשנת 1070, עמד הנסיך גיאורגי בראש צבא משותף גאורגי-אלאני, והנחיל תבוסה מוחצת על האמיר של אראן (آران) מבית שאדאדיד, אל-פאדל השני איבן שאבור הראשון (1067-1073) והחריב את גנג'ה.

הדחה

אופיו ההססני של גיאורגי והחלטות פוליטיות מוטעות חברו לעול הסלג'וקי, והביאו את הממלכה הגאורגית למשבר עמוק, שהגיע לשיאו לאחר רעידת האדמה ההרסנית שהתרחשה בגאורגיה בשנת 1088. בשנת 1089 העביר או הוכרח להעביר, על פי גרסה אחרת, את כס המלכות לבנו הנמרץ בן השש עשרה, שהיה בנו היחיד, דוד. המהלך אפוף המסתורין מוזכר אך ורק בכרוניקל הגאורגי, ומצוין בו כי גיאורגי המליך את בנו דוד במו ידיו, ולאחר מכן אין הוא נזכר יותר בכרוניקל. הסברה הרווחת טוענת כי הוא הוכרח להעביר את השלטון לבנו בידי אצילי ממלכתו, בהפיכת חצר, שהשר רב העוצמה, הבישוף גיורגי צ'קונדידי עמד מאחורי מהלכיה. גיאורגי מצוין במתפללים בשנת 1203 כ"מלך המלכים, סיזרוס של המזרח והמערב", המרמזת על העובדה שהוא עדיין חי, ורשמית מלך לצידו של בנו, אבל בפועל היה ללא כל סמכויות.

משפחה

גיאורגי נישא אלנה, ביתם של גאגיק השני מארמניה השהנשח של ארמניה (נפטר ב-1091) וארקרוני משפחת אצילים ארמנית. מנישואים אלה נולד בנם היחיד דוד הבנאי.
IMac Pro

היסטוריה

ה-iMac Pro הוצג לראשונה בכנס המפתחים העולמי של אפל ב-5 ביוני 2017 ושיווקו החל מדצמבר 2017, עם מחיר התחלתי של 4,999 דולרים אמריקנים (18,014.41 שקלים חדשים). בין הרכיבים שה-iMac Pro כלל בתוכו נכללים מעבד Intel Xeon בעל 8, 10, 14 או 18 ליבות, וידאו ב-5K, גרפיקת AMD Vega, זיכרון ECC וחיבור Ethernet תומך NBASE-T.
ב-19 במרץ 2019, ה-iMac Pro נעשה זמין יחד עם אפשרויות נוספות של 256 ג'יגה-בייטים של זיכרון ומאיץ גרפי AMD Radeon Pro Vega 64X).
פעולה (תנועת נוער)

פעולה היא מפגש מתוכנן של המדריך עם חניכיו. לרוב מתקיימת הפעולה בתוך מסגרת שבועית קבועה מראש ומהווה את היחידה הבסיסית של הפעילות בתנועת הנוער, בארגון הנוער או במסגרת אליה שייכת הקבוצה.
בניית הפעולה היא תהליך מורכב הכולל בחירת מטרות, אמצעים ושיטות תוך התחשבות בגיל הקבוצה, התנאים הפיזיים ועוד. הפעולה מיועדת לענות על צורכי החניך, במישור האינטלקטואלי, הרגשי, בחלק מהתנועות גם הדתי וכמובן החברתי. החניך מקבל מהפעולה תחושה של שייכות (לכן ימנע המדריך ממשחקים בהם חלק מהמשתתפים מוצאים מהמשחק). הוא לומד דברים חדשים אם באמצעות דיון או חוויה רגשית.

נושא הפעולה

נושא הפעולה יבחר לרוב על פי מוגדר במערך הפעולות שתכנן המדריך או שהוכתב על ידי מסגרת הפעילות. יש חשיבות רבה לכך שהנושא יהיה רלוונטי לחניכים ושיהיה להם עניין בו. לרוב, יקבע נושא הפעולה לאור ערכי המסגרת, למשל, צדק חברתי, "מנהיגות", "התנדבות", או על פי צורכי הקבוצה ומצבה החברתי, כמו "גיבוש" או "מיקום היחיד בחברה".
המדריך לומד את הנושא הפעולה ומכיר אותו על בוריו לפני בניית הפעולה. מסיבה זו נהוג בתנועות הנוער להעביר סדנאות מעמיקות למדריכים לפני כל קבוצת פעולות המוכללות במערך פעילות אחד.

יצירת תהליך

הפעולה מהווה תהליך בעל מאפיינים קוגניטיבים, חברתיים, רגשיים או פרקטים המיועדים להשיג את המטרה ויוצרים סדר התפתחותי של שלבים במהלך הפעולה. בשל כך הסדר של הפעילויות במשך הפעולה הוא משמעותי ביותר.
לדוגמה, בפעולה בנושא "התנדבות" יחווה החניך עיוורון באמצעות תנועה בחלל עם כיסוי עיניים ולאחר החוויה יחשף החניך למידע אודות בעיות נגישות לעוורים. בסיום הפעולה יציע החניך פתרונות ודרכים להשיגן (עצומה, מכתב או סיוע).
דוויקו שאלתיאל

ביוגרפיה

נולד ליעקב ודורה, הורים ניצולי שואה, צאצאים למגורשי ספרד, ויוצאי העיר סלוניקי שביוון. אמו הייתה זמרת בסלוניקי לפני מלחמת העולם השנייה, וניצלה בזכות שירתה לאחר שהפכה לבת חסותה של קצינת אס אס במחנה כפייה. אביו עבד בשינוע סחורות מהנמל. הוריו הכירו ונישאו לאחר השואה, ועלו יחד לישראל בשנות ה-50 של המאה ה-20.
דוויקו גדל בחולון, הצעיר מבין חמישה אחים. שירת בצה"ל כנהג, ולאחר מכן עבד יותר מ-30 שנה כנהג משאית ומשנע מטענים כבדים. נשוי לאילנה ואב לשני בנים ובת. 
חובב מוזיקה יוונית מבית הוריו, ולמד את השפה היוונית משירי אמו. ערב אחד הגיע במקרה לתחנת הרדיו הפיראטית "רדיו פיראוס", אותה הפעיל בשנות התשעים דוד "מרגריטיס" לוי, חובב ואספן מוזיקה יוונית. השניים התחברו ודוויקו החל להגיש מוזיקה בתחנת הרדיו. במקביל נהג לשיר בעיקר באירועים משפחתיים. באחד הימים נפגש עם הפזמונאי והמפיק המוזיקלי יעקב גלעד, עזב את עיסוקו כנהג משאית, והחל בקריירה מוזיקלית.
ב-2001 שר עם יהודה פוליקר במסגרת התוכנית "בטברנה" של שמעון פרנס בערוץ 2, בפרק שהוקדש לשיריו של סטליוס קזנג'ידיס, שנפטר באותה שנה.
ב-2009 יצא אלבומו הראשון, "יאסו קאזנז'ידיס", במסגרת חברת "הליקון". יוני פוליקר עיבד והפיק מוזיקלית את האלבום, וכן ניגן בו במספר כלים (בוזוקי, גיטרות, בס וקלידים), וכתב גרסאות בעברית לחלק מהשירים. האלבום כולל 21 שירים, רובם ביוונית וחלקם בעברית. מהאלבום התפרסמו בעיקר השירים בעברית "ברחוב שלך" (שנכנס לפלייליסט של תחנת הרדיו גלגלצ), "זה סוף היום" ו"מתחת לחולצה שלי". היועץ האמנותי לאלבום היה יעקב גלעד. האלבום זכה לביקורות חיוביות.
דוויקו משדר מוזיקה יוונית משנת 2012 ברדיו פיראוס-פייסבוק, ומופיע באירועים. בפברואר 2013 יצא "זינגואלה", סינגל ראשון מאלבומו השני, בסגנון דאנס-האוס המכוון לקהל הצעיר, והופק בשיתוף עם בנו קובי.
קלונדייק (סוליטר)

קלונדייק (אנגלית: Klondike) הוא משחק הסוליטר הפופולרי ביותר, ולכן גם ידוע בתור "סוליטר". במשחק על השחקן לבנות ארבע ערימות של קלפים, אחת עבור כל סידרה, בסדר עולה מאס למלך.

השולחן (סידור ראשוני)

את המשחק קלונדייק משחקים עם חפיסה אחת של 52 קלפים. המשחק נפתח עם 28 קלפים המסודרים בשבע עמודות. העמודה הראשונה מכילה קלף אחד, העמודה השנייה מכילה שני קלפים וכן הלאה. הקלף העליון בכל עמודה פונה כלפי מעלה; שאר הקלפים פונים כלפי מטה.
ארבע ערימות הבית ממוקמות בפינה השמאלית העליונה.

אופן המשחק

על העמודות להיבנות בסדר יורד, ממלך לאס. כך, השחקן יכול להניח 10 על נסיך, אך לא על 3. בנוסף, על הקלפים בעמודות להיות בצבע אדום ושחור לסירוגין.
השחקן אינו מוגבל להזזת קלפים יחידים. השחקן יכול גם להזיז רצפים המסודרים באופן עוקב בין העמודות.
השחקן יכול לקחת קלפים מערימת הקלפים (ברוב הפעמים מהסיבה שאזלו לו המהלכים), וכאשר הוא מסיים את הערימה הוא מערבב אותה מחדש.

ניקוד

כניקוד סטנדרטי, השחקן יקבל חמש נקודות על העברת קלף מהחפיסה לעמודה ו-10 נקודות על כל קלף שנוסף לערימת בית.
אם המשחק לוקח יותר מ-30 שניות, השחקן מקבל גם נקודות בונוס בהתאם לזמן שיידרש לו כדי לסיים אותו. הנוסחה לחישוב הבונוס: 700,000 חלקי זמן המשחק הכולל בשניות. כך, הניקוד הסטנדרטי הגבוה ביותר האפשרי הוא 24,113.
אסנת שורר

ביוגרפיה

שורר נולדה בכפר סבא, שירתה בצה"ל בחיל המודיעין ולמדה קולנוע באוניברסיטת ניו יורק.
הסכם ניסטאד

הסכם ניסטאד (בשוודית: Freden i Nystad; ברוסית: Ништадтский мирный договор; בפינית: Uudenkaupungin rauha) היה הסכם שלום שנחתם בין רוסיה הצארית לבין שוודיה ב-10 בספטמבר 1721 בניסטאד , וסיים את מלחמת הצפון הגדולה.
לפי ההסכם, רוסיה הצארית קיבלה את ליבוניה, אינגריה, אסטוניה, חלק משטחי קרליה (כולל המצר הקרלי; ויבורג וקקסהולם) ומספר איים בים הבלטי, כולל אסל (Ösel) ודגה (Dagö). בשטחים שהועברו נבנתה בין היתר העיר סנקט פטרבורג.
שטחי פינלנד שנכבשו על ידי הרוסים במהלך המלחמה הוחזרו לשוודיה. כמו כן הרוסים שילמו סכום של 2 מיליון טאלר לשוודיה כפיצוי.
הסכמי שלום בין שוודיה לבין מדינות אחרות שהיו בעלות ברית של רוסיה (פרוסיה, הנובר ודנמרק) נחתמו קודם לכן – בשנים 1719 ו-1720.
קלמנס הרביעי

ראשית חייו

גי פוקואה נולד בעיר סן-ז'יל בצרפת לעורך דין מצליח, פייר פוקואה ולמרגריט ריפי. בגיל 19 הוא התגייס כחייל להילחם במורים בספרד. לאחר מכן הוא המשיך את לימודי המשפטים בטולוז, בורז' ואורליאן, והפך לפרקליט ידוע בפריז. בתפקידו האחרון הוא שימש כמזכיר של המלך לואי התשיעי, שהשפעתו הייתה חייבת בעיקר על מינויו לקרדינל. הוא התחתן עם בתו של סיימון דה מלבויואה והיו לו שתי בנות. עם מותו של אשתו, הוא הלך בעקבות הדוגמה של אביו וויתר על החיים החילוניים עבור הכנסייה.
עלייתו הייתה מהירה. לאחר שכיהן כראש מנזר סן מגלוך, פריז, ולאחר מכן הוא הפך לכומר של סן ז'יל בשנת 1255. בשנת 1257 הוא מונה לבישוף של לה פוי, ובשנת 1259 הוא מונה לארכיבישוף של נרבון; ובדצמבר 1261 הוא הפך לקרדינל הראשון שמונה על ידי האפיפיור אורבנוס הרביעי, ראש הדיוקסיה של סבינה. הוא היה נציג האפיפיור באנגליה בין השנים 1262 ו-1264, ולאחר מכן מונה בשנת 1263 לראש בית הדין של הוותיקן.

שלטונו

לאחר מותו של אורבנוס הרביעי, הוא נבחר לאפיפיור ב-5 בפברואר 1265, ונטל את השם קלמנס הרביעי. בשנת 1264 חידש קלמנס הרביעי את האיסור על התלמוד שנחקק על ידי גרגוריוס התשיעי, ששרף אותו בפומבי בצרפת ובאיטליה. אף כי קלמנס לא גזר על שריפת התלמוד, הוא ציווה שיהודי אראגון ימסרו את ספריהם לצנזורה הדומיניקנית,. בשל סכסוך הגואלפים והגיבלנים לא היה יכול קלמנס להיכנס לרומא בגלוי, והוא נכנס אליה רק פעם אחת כשהוא מחופש. קלמנס שהה ברוב הזמן בצרפת, וכרת ברית עם שארל מאנז'ו. ב-26 בפברואר 1266 ניצח שארל בקרב בנוונטו (במחוז קמפניה באיטליה) את מנפרד, מלך סיציליה (בנו של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה) שנהרג בקרב זה, ובמהרה נפלה סיציליה בידיו. באפריל 1268 יצא קונראדין, בנו של קונראד הרביעי, מלך גרמניה, למערכה על מנת להשיב לעצמו את השליטה באיטליה, אך נוצח והוצא להורג בנאפולי ב-12 באוקטובר של אותה שנה. זמן קצר לאחר מכן, ב-29 בנובמבר 1268, מת קלמנס בוויטרבו, ובמקומו נבחר לאפיפיור גרגוריוס העשירי.
מונטי (רובע)

מונטי (באיטלקית: Monti) הוא שמו של הרובע הראשון מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.
מקור שמו של הרובע, שמשמעו "הרים" בגבעת האסקווילינו ובגבעת וימינל, וכן בחלק מגבעת הקווירינל שהיו מצויות בשטחי הרובע בעבר. על לוגו הרובע מתוארות שלוש הגבעות.
כיום חלק מהגבעות אינם בשטח הרובע, אולם שמו לא השתנה.

היסטוריה

בעת העתיקה, בשיאה של רומא הקיסרית היה האזור בו נמצא כיום רובע מונטי אזור צפוף במיוחד. ברובע היה ממוקם הפורום רומאנום - מרכזה של רומא העתיקה. בימי הביניים היה האזור מוזנח ביותר, בשל סתימת אמות המים הרומיות, ומרחקו של הרובע מנהר הטיבר, דבר שהקשה על הבאת מים לאזור הרובע, והביא לפיחות במספר התושבים המתגוררים בו.
מאז ימי הביניים ועד ראשית המאה ה-19, היה הרובע אזור של גנים וכרמים. ריחוקו של הרובע מקיריית הוותיקן וממרכזי השלטון בעיר היה גורם נוסף למספר תושביו המועט. הרובע לא ננטש לחלוטין בשל מיקומה של בזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו והמנזר הסמוך אליה, שהייתה מוקד עלייה לרגל. במהלך ימי הביניים תושבי הרובע פיתחו זהות עצמאית מקומית ייחודית, ואף עגה מקומית, וקראו לעצמם בשם "מונטיצ'יאני" (monticiani - תושבי מונטי). בימי הביניים נקרא הרובע בשם "רובע מונטיום אט ביבראטה" (Regio Montium et Biberate ) על שם ויה ביברטה שעברה דרכו.
בסוף המאה ה-19, לאחר הקמת ממלכת איטליה ואיחוד איטליה, ועם הפיכת העיר רומא לבירת המדינה, החל היישוב מחדש של אזור הרובע. השלטון הפשיסטי באיטליה שינה את פני הרובע - בין השנים 1924–1936 נהרסו חלקים רבים מהרובע על מנת לבנות את הויה דיי פורי אימפריאלי - דרך המצעדים של השלטון הפשטיסטי, וכן בתקופה זו נערכו חפירות ארכאולוגיות רבות באזור הפורום רומאנום.
ברובע נמצאים אתרים ארכאולוגיים ותיירותיים רבים ובהם הדומוס אוראה של הקיסר נירון, מרחצאות טראיאנוס, עמוד טראיאנוס והפורומים הקיסריים ובהם פורום טראיאנוס, פורום אוגוסטוס ופורום נרווה.
כמו כן ברובע נמצאים ארמון הלטרן, בזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו וכנסיות רבות בהן: סן מרטינו איי מונטי, סנטה מריה דלה נווה, סנטה פרסדה, סנטו סטפנו רוטונדו וסנטה פודנציאנה.
ענבל אור

ביוגרפיה

אור נולדה בשם ענבל קריאף בבאר שבע למשפחה בת ארבעה ילדים. בגיל 17 עברה לגור עם דודה ברחובות. בצה"ל שירתה בבסיס חיון ולאחר מכן בפיקוד הדרום. לאחר שיחרורה מצה"ל עברה להתגורר בתל אביב ונרשמה ללימודי משפטים במכללה למינהל, אך לא סיימה אותם.
ב-2009 החלה לארגן קבוצות רכישה להקמת מבני מגורים באזור גוש דן. היא זכתה לפרסום רב באמצעי התקשורת בישראל, עקב התעניינות הציבור בנדל"ן, על רקע משבר הדיור בישראל באותן שנים, ובאמצעות יחסי ציבור אינטנסיביים באמצעי התקשורת השונים. לאורך השנים השלימה מספר פרויקטים של פינוי בינוי.
מ-29 באוגוסט 2012 עד 8 במאי 2013 הגישה תוכנית רדיו דו שבועית ברדיו ללא הפסקה בשם "ענבל אור עד הבית".

חשדות בפלילים, הליכי פירוק ופשיטת רגל

בפברואר 2016 נחקרה אור ברשות המיסים בחשד להעלמות מס, ובאפריל הוציאה רשות המיסים צו הקפאה על נכסיה האישיים. לאחר המעצר המתוקשר החלו חלק מלקוחותיה של אור לטעון כי רומו על ידה באמצעות הצגת מצג שווא ומסירת מידע מוטעה בהליכים שקדמו לחתימתם על הסכמי התקשרות עמה.
לבית המשפט המחוזי הוגשה בקשה לפירוק חברת אור סיטי נדל"ן. ב-5 באפריל 2016 הורה בית המשפט המחוזי בתל אביב על פירוק החברות של אור, והוציא נגד אור צו עיכוב יציאה מהארץ. לדברי בית המשפט "אור סיטי נדל"ן" פעלה בשיטת פירמידה. כלומר, לקחה כסף מאנשים על מנת לכלכל את חברתה וליצור רווחים לעצמה על סמך כסף זה, בעוד היא עצמה לא החזיקה בשום כסף. למחרת נחקרה אור באזהרה על ידי מפלג ההונאה של משטרת ישראל בחשד למרמה, רישום כוזב במסמכי תאגיד ועבירות נוספות, ושוחררה ממעצר בערבות.
ב-9 באפריל 2016 הגישה דוח כללי למפרק הזמני של החברה על נכסיה וחברותיה, לאחר הגשתו התברר שהדוח מציג רק חלק מעסקיה וחברות שבבעלותה. בחקירת רשות המיסים נמצאו במחשבה האישי ראיות לכך שאור מקיימת עסקים בחו"ל ובהם חברה בארצות הברית.] ב-1 באוגוסט 2016 נתן בית המשפט צו לפירוק כל החברות של ענבל אור.
לפני האירוע ובמהלכו רכשה אור תכשיטים רבים, בנוסף לבתים חדשים ומכוניות. חלק גדול מרכוש זה הועמד למכירה פומבית על ידי המפרק שמינה בית המשפט. בתחילת יוני 2018, הצליחה אור לקבל זכאות לדירה משלה בתל אביב, ובסמוך לכך בעלה לשעבר, הוציא נגדה צו הרחקה.
נגד אור נפתחו הליכי פשיטת רגל, והוטלו עליה מגבלות לגבי פעילות עסקית, ב-15 ביולי 2018 הוכרזה פושטת רגל. 
בספטמבר 2019 הוגש נגדה ונגד חברות שבשליטתה כתב אישום, בעבירות על חוק מס ערך מוסף ופקודת מס הכנסה, עבירות מרמה בנסיבות מחמירות כלפי לקוחות וכלפי מנהל סניף בנק ועבירות על חוק הגנת הצרכן.

חיים אישיים

אור הייתה נשואה לאודי גרינפלד ונולדו להם שלוש בנות. לאחר שהתגרשו בשנת 2014, ניהלה מערכת יחסים עם איש העסקים שלומי טהורי, ונולד להם בן ב-2015.
באוגוסט 2018 פורסם שאור חוזרת בתשובה, וכי היא תתחיל לדגמן בגדים צנועים בחסותה של סיון רוחם.
ביירון קייטי

ביוגרפיה

קייטי מעידה שהחל משנות השלושים לחייה חוותה כעשור של דיכאונות עמוקים והתמכרויות לאלכוהול ולאכילה. ב-1986, בעודה מאושפזת במוסד לנשים עם הפרעות אכילה, חוותה קייטי לדבריה התעוררות רוחנית שבעקבותיה הגיעה לתובנות משנות חיים. לטענתה, היא הגיעה למצב המאוחד של ההוויה, אשר הביא לקץ כל בלבול וסבל. 
התובנה העיקרית שהיא מלמדת את הבאים להרצאותיה היא, שכאשר אדם מאמין למחשבותיו, הוא סובל, אך כשהוא מטיל בהן ספק וחוקר את טבען - הוא הופך למאושר. קייטי פיתחה טכניקה בשם 'העבודה', שנועדה לסייע למתרגלים אותה להגיע לתובנה זו בעצמם ובאופן חווייתי.
שיטת "העבודה של ביירון קייטי" צברה פופולריות בעולם הניו-אייג', ומתורגלת על ידי רבים בהרצאות פומביות בחינם - בבתי כלא, בתי חולים, עסקים ותאגידים, בתי מחסה ועוד, בכ-20 מדינות ברחבי העולם, בהן ישראל.
תאוריית ההוגנות

תאוריית ההוגנות היא תאוריה העוסקת בתהליך של הנעה לעבודה. פותחה על ידי הפסיכולוג ג'ון סטייסי אדמס ב-1963. תאוריה זו מבוססת על הרעיונות של דיסוננס קוגניטיבי ותורת החליפין.

עקרונות התאוריה

התאוריה מניחה כי האדם הוא רציונלי, ושופט את מעשיו על-פי מדידה אנוכית של יחסי שוק. כלומר, האדם מבדיל בין תשומות (השקעות, עלות), שהן כל מה שהאדם משקיע בעבודתו (זמן, מאמץ, השכלה, ניסיון, כישורים וכו'), לבין תפוקות (תגמול, תועלת), שהן כל מה שהאדם מקבל בתמורה (שכר, קידום, הערכה וכו').
הפרדה מוחלטת זו של הקיום האנושי לשני תחומים נפרדים היא נגזרת של הצורך האנושי לתפקד בעולם בו מתקיימת מערכת תחרותית, ועל כן ערכן של התפוקות והתשומות נקבע על פי הערכים הניתנים להן בחברה הנגישה לאדם.
הוגנות, על פי תאוריה זו, הוגנות היא המצב בו היחס בין תפוקות האדם לתשומותיו שווה לזה של אדם אחר, כמתואר בנוסחה:
תפוקות האדם   תפוקות האחר 
----------- = -----------
תשומות האדם   תשומות האחר
עת ביצוע ההשוואה האדם יוצר שתי משוואות סובייקטיביות של עלות-תועלת, האחת עבורו והשנייה עבור אדם אחר כלשהו. למרות הסובייקטיביות הרבה בהשוואות מסוג זה, הן מהוות את המציאות עבור האדם. 
כעת האדם מבצע הערכה האם היחס שלו הוא זהה או קרוב ליחס שהתקבל עבור האדם השני. אם היחסים דומים אזי המצב מבחינתו אינו דורש תיקון. אולם, אם המצב אינו כך - עלולה להיווצר תחושה של חוסר הוגנות. 
עד שתוחזר הרגשת ההוגנות האדם סובל ממתח נפשי, וככל שהמתח גדול יותר עולה המוטיבציה לפתור מתח זה. הפתרון הוא בפעולה שעשויה להחזיר את ההוגנות לסיטואציה.

עודף

במצב שבו עובד מרגיש שהוא מתוגמל יותר מעובדים אחרים, בטווח הקצר הוא יגיב ברצון "לפצות" את הארגון על ידי הגדלת התפוקות שלו. אך בטווח הארוך, התאוריה גורסת שהעובד יראה בתגמול הגבוה כתגמול לגיטימי עבורו וישנה את התפיסה שלו בהתאם. במקרים מסוימים, עודף התגמול יגרור תסכול ותחושת עליונות ואמונה שהוא ראוי לתגמול אפילו יותר גבוה.

ביקורת על התאוריה

על פי אדמס, יש ליצור "מערכות הוגנות", אך הוא אינו מפרט ביחס למה ולמי עליהן להיות הוגנות. עשוי להיווצר קושי ביישום התאוריה, משום שתמיד יש מי שמרוויח יותר או פחות ומי שעובד יותר או פחות.
ביקורת נוספת היא כי התאוריה מתקשה לנבא האם העובדים יפעלו כדי להקטין את הדיסוננס הקוגניטיבי שלהם, באופן אקטיבי או פסיבי.
כן נטען כי אדמס לא התייחס להוגנות תהליכית (הדרך בה נקבעים התגמולים לעובדים), אלא רק להוגנות הקצאתית (תוצאות תהליך קביעת התגמולים).
אנחל ארוצ'ה

ביוגרפיה

ארוצ'ה החל את הקריירה שלו בטנריפה, שבקרבת כפר הולדתו שבאיים הקנאריים. כבר בגיל 15, ב-1922, ערך את הופעת הבכורה במדיה. ב-1927 עבר לברצלונה. כעבור שנה הצליח לזכות עם הקבוצה בגביע המלך. בגמר פגשה ברצלונה את ריאל סוסיאדד. מכיוון שהמשחק הראשון הסתיים בתיקו, התקיים משחק חוזר, שגם הוא הסתיים בתיקו. במשחק החוזר השני, שנערך ב-28 ביוני 1928, הבקיע ארוצ'ה את אחד משלושת שערי קבוצתו, שניצחה 3-1 וזכתה בתואר. ב-1929 החלה לפעול הליגה הספרדית. ברצלונה זכתה באליפות הראשונה בתולדות הליגה, כשארוצ'ה תורם לכך 4 שערים ב-7 משחקים בהם שותף. ב-28 באפריל 1929 כבש שלושער בניצחון 5-1 על ראסינג סנטנדר.
בהמשך דרכו בברצלונה, המשיך ארוצ'ה להבקיע בקצב גבוה והיה המבקיע הבכיר בקבוצה. בעונתה השנייה של הליגה כבש 11 פעמים ב-13 משחקים. עונתו השלישית בליגה, עונת 1930/1931, הייתה השיא עבורו, וב-15 משחקים בהם השתתף הצליח לכבוש 16 שערים. בין היתר כבש שלושה שלושערים, אחד מהם בדרבי נגד אספניול בו ניצחה ברצלונה בתוצאה 6-2 ב-11 בינואר 1931. בעונה שלאחר מכן דעכה כמות השערים שכבש, פפ סמיטייר הוביל את מבקיעי השערים של הקבוצה, בעוד ארוצ'ה הבקיע 8 שערים ב-15 הופעות. בעונת 1932/1933 הבקיע 11 שערים ב-10 משחקי ליגה, כולל 4 צמדים ושער בקלאסיקו נגד ריאל מדריד ב-1 בינואר 1933, שהסתיים בתיקו 1-1, אך המבקיע המוביל של הקבוצה היה ז'ואן רמון.
בסך הכול, ב-6 שנים בקבוצה, הבקיע ארוצ'ה 215 שערים ב-207 משחקים, רשמיים ולא רשמיים. ב-60 משחקי ליגה כבש 50 שערים. מאז האליפות ב-1929 כשל ארוצ'ה לזכות עם הקבוצה פעם נוספת באליפות או בגביע. ב-1933 עזב את ברצלונה והצטרף לאתלטיקו מדריד, שהייתה אז בליגה השנייה. ארוצ'ה עזר לקבוצה להעפיל בחזרה לליגה הראשונה בתום עונת 1933/1934. בעונת 1934/1935 כבש 4 שערים בלבד ב-14 הופעות. לאחר שבעונת 1935/1936 הצליח לכבוש פעם אחת בלבד ב-6 משחקים ובמקביל אתלטיקו מדריד ירדה חזרה לליגה השנייה, חדל ארוצ'ה לשחק כדורגל.
ב-1931 השתתף בשני משחקי ידידות של נבחרת ספרד. שניהם היו מול נבחרת אירלנד, ובשניהם ארוצ'ה כבש שער. הראשון היה ב-26 באפריל והשני ב-13 בדצמבר. כמו כן, בתור מי שגר בברצלונה, בירת קטלוניה, במשך מספר שנים, השתתף ארוצ'ה ב-8 משחקי ידידות של נבחרת קטלוניה, בהם הבקיע 6 פעמים.
ב-1936 פרצה מלחמת האזרחים הספרדית וארוצ'ה התגייס לצבאו של הגנרל פרנקו. ארוצ'ה נפל בחזית של בלגר שבקטלוניה ב-2 בספטמבר 1938.