google/wiki40b huggingface dataset:
מילון איילון-שנער

מלון ערבי-עברי ללשון הערבית החדשה מאת דוד איילון ופסח שנער הוא המילון המקובל והנפוץ ביותר בקרב לומדי הערבית דוברי העברית בישראל. נמכר עד כה ב-22 (2008) מהדורות ונכון ל-1997 ב-80,000 עותקים. המילון משמש בבתי הספר, באוניברסיטאות, בצה"ל, בשירותי הממשלה. המילון מספק אוצר המילים המתאים הן לשפה הערבית המודרנית החדשה, ספרות מודרנית ועיונית, והן ליצירות בערבית קלאסית והקוראן.

כתיבת המילון

דוד איילון חיפש אדם נוסף שיוכל להעביר ביקורת על ספר שהשתתף בכתיבתו והוא "אוצר מלות היסוד בעתונות היומית הערבית", אשר נכתב ביוזמת המרצה לחינוך משה בריל. בחיפושיו הגיע איילון לפסח שנער. העבודה כללה בדיקה לפי קטעי עתונות מהן המלים הבסיסיות שמשתמשים בהן בערבית לא מדוברת לפי מידת שכיחותן וסדר האלף בית. בטרם נסתיימה העבודה, בשנת 1939, בריל נפטר. איילון ושנער החליטו בשנת 1940 להרחיב את העבודה ולהפכה למילון ערבי-עברי לשפה הערבית החדשה שייועד לתלמיד העברי. בשנת 1947 קיבלו שנער ואיילון חופשה בתשלום ממשה שרת שהיה ראש המחלקה המדינית של הסוכנות (שניהם עבדו במחלקה המדינית של הסוכנות היהודית) שהתעניין מאוד בעבודתם, על מנת להשלים את המילון, העבודה הגיעה לסיומה בספטמבר 1947.

המילון באינטרנט

המילון נותר כפי שנכתב במקור ללא שינויים בהוצאתו הראשונה לאור ב-1947. בקץ יובל שנים למילון החליטה האוניברסיטה העברית להכין מהדורה חדשה, העבודה הוטלה על צוות בראשות פרופסור אריה לוין ופרופסור מנחם מילסון. למילון הושק בשנת 2006 אתר אינטרנט, והוא מתעדכן בשתי שיטות: האחת, צוות מחקר והשני, כל אדם יכול לשלוח דואר אלקטרוני למערכת ולהציע מילה חדשה ועדכונו ייבדק על ידי העורכים.
החל מחודש נובמבר 2014 השימוש במילון באינטרנט הוא למנויים משלמים בלבד. קיימים מינויים לאנשים פרטיים ומינויים למוסדיים (לאוניברסיטאות, בתי ספר וכדומה).
Scary Monsters (and Super Creeps)

הפקת האלבום

בבסיס העבודה של בואי היה ליצור אלבום פחות ניסיוני, כפי שאפיין את האלבומים עליהם עבד בסוף שנות ה-70, ועם מטרה ליצור אלבום הרבה יותר מסחרי. לצורך כך, השקיע בואי זמן רב יותר בגיבוש החומרים לאלבום. באלבום זה, לא חל עוד שיתוף פעולה בין בואי למוזיקאי בריאן אינו, אך הגיטריסט רוברט פריפ שב לנגן מאז שניגן עם בואי באלבום "Heroes", כך גם שב הפסנתרן רוי ביתן עמו עבד באלבום Station to Station. באלבום התארח חבר להקת המי - פיט טאונסנד בשיר "Because You’re Young".
השיר שהקדים את יציאת האלבום בחודש היה Ashes to Ashes והגיע למקום הראשון במצעדי הבריטים. בשיר זה, שב בואי אל הדמות שיצר בסוף שנות ה-60 מייג'ור טום בלהיטו הראשון Space Oddity. לבד מהצלחת השיר, לווה השיר בוידאו קליפ שזכה להצלחה בפני עצמו ומשודר עד היום ברשתות המוזיקה בטלוויזיה.
על עטיפת האלבום מוצג בואי בחליפת ליצן, כפי שנראה בוידאו קליפ של Ashes to Ashes. בעטיפה ישנו שילוב בין ציור דמותו של בואי מאת הצייר אדוארד בל והצלם בריאן דאפי, שגם צילם את עטיפת האלבום Aladdin Sane.
השיר "Ashes To Ashes" היה מבין הקליפים הראשונים ששודרו בערוץ MTV כאשר עלה לאוויר ב-1 באוגוסט 1981
רצועת קומיקס

רצועת קומיקס הוא רצף של ציורים המספר סיפור. 
רוב רצועות הקומיקס נכתבות ומצוירות על ידי אמני קומיקס או קריקטוריסטים, ורבות מן הרצועות הללו מפורסמות על בסיס קבוע (בדרך כלל על בסיס יומי או שבועי) בעיתונים, במגזינים ובאתרי אינטרנט.

היסטוריה והתפתחות

העברת סיפורים באמצעות רצף של תמונות קיים לפחות מאז תקופת מצרים העתיקה. קיימות גם דוגמאות לכך מתקופת ימי הביניים אשר במהלכה הועברו סיפורים באמצעות טקסטיל (ראו שטיח באייה). שימוש בדפוס לצורך העברת סיפורים החל באנגליה במהלך המאה ה-18 ובגרמניה במהלך המאה ה-19. 
רצועות הקומיקס האמריקניות פיתחו את הפורמט במהלך המאה ה-20. הם היו הראשונים אשר החלו להשתמש בבלוני טקסט ובסמלים טיפוגרפיים מיוחדים לשם ייצוג של קללות. ספרי הקומיקס הראשונים היו אוספים של רצועות קומיקס אשר הודפסו במקור בעיתונים. 
כפי שהשם מרמז, קטעי הקומיקס יכולים לעיתים רבות להיות קומיים. אף על פי כן, בתחילת שנות השלושים של המאה ה-20 החלו לצאת רצועות קומיקס אשר כללו סיפורי הרפתקאות כגון "באק רוג'רס", "טרזן", "פלאש גורדון" ו"הרפתקאותיו של טינטין" אשר היו רצועות הקומיקס הראשונות בז'אנר זה.
יצחק אייזיק וייס (סבליאבה)

הרב יצחק אייזיק וייס (כ"ב באדר תקפ"ד, 1824 - כ"ב באדר ב' תרנ"ד, 1894) היה רב חסידי-הונגרי. כיהן כרבה של סְבַליאַבָה (סוואליווע) ובהמשך כראב"ד מונקאטש. מחבר הספרים בית יצחק ודברי יצחק.

ביוגרפיה

נולד במונקאטש לרבי אברהם וייס, בנו של רבי שמואל צבי, שו"ב בקאלוב. נקרא על שם רבי יצחק אייזיק מקאליב, שאביו גדל אצלו לאחר שהתייתם בילדותו. בילדותו נסע עם אביו לחצרו של רבי צבי אלימלך מדינוב. נישא לחיה בתו של ר' קלונימוס קלמן אייזדארפער, עשיר מהכפר פאסיקא הסמוך למונקאטש. במשך 17 שנה היה סמוך על שולחן חמיו ("קעסט") ולאחר פטירתו אצל חמותו. 
לאחר נישואיו בשנת תר"א, עת נפטר רבי צבי אלימלך מדינוב, החל לנסוע יחד עם אחיו רבי שמואל צבי, לרבי יהודה צבי מראזלא, חתנו של רבי צבי הירש מזידיטשוב. לאחר פטירתו בשנת תר"ח היה חסידו של רבי שלום רוקח מבעלז. בספריו הוא מביא מדברי תורתו של רבו זה. לאחר פטירתו של רבי שלום מבעלז החל לנסוע לחצרו של רבי יצחק אייזיק מזידיטשוב ולאחריו החל לנסוע לרבי חיים מצאנז. רבו רבי יצחק אייזיק מזידיטשוב מינהו להעתיק ולערוך את כתביו. בנוסף נסע לחצרותיהם של רבי צבי הירש מרימנוב, רבי ישראל מרוז'ין ורבי חיים מקוסוב.
בשנת תרי"ט (1859) התמנה לרבה של סוליבה (כיום סבליאבה, אוקראינה), בה כיהן כ-20 שנה. בקהילה זו היו לו מספר שונאים שמיררו את חייו. בהוראת רבו מזידיטשוב נאות לקבלת משרה חדשה, ובשנת תרל"ז בחר מתוך מספר הצעות רבנות, לכהן כראב"ד מונקאטש, לצד רב העיר רבי שלמה שפירא. בתפקיד זה כיהן עד סוף ימיו. בנוסף לעיסוקו בהלכה ובתלמוד, עסק גם בקבלה. הוא נודע בהתמדתו המופלגת, ובשיעוריו הקבועים בספרים שונים כמו תלמוד בבלי, רי"ף, רמב"ם, רא"ש, ארבעת חלקי שולחן ערוך וספר הזוהר.
בין תלמידיו היה אחיינו רבי יוסף מאיר וייס, האדמו"ר הראשון מספינקא.
בנו ר' קלונימוס קלמן וייס היה שו"ב בווייאן ובקאפיש. רבי שלום גולדנברג (-תרע"ח) מילא את מקומו לאחר שעבר למונקאטש, והקים ישיבה במקום. מחבר ספר "דברי שלום". לאחר פטירתו מילא את מקומו בנו רבי חיים יהודה לייב, עד הירצחו בשואה.
חתן נוסף היה רבי אלימלך מטאש. נכדו הוא ישכר דב וייס.
חתן נוסף היה רבי אפרים פישל אברהם אפשטיין בן הרב מו"ה רבי מרדכי מק"ק זידיטשוב זצ"ל שהיה נצר חוטר מרום היחס מגזע גדולי עולם הרמ"א המהרש"ל הט"ז והלבוש.
צ'אק איידסון

קריירה

צ'אק איידסון החל לשחק במדיה של אוניברסיטת דרום קרוליינה מליגת הדיוויז'ן ה-1 של ליגת המכללות במשך ארבע שנים. איידסון בחר שלא להירשם לדראפט ה-NBA של 2003 והתחיל את הקריירה המקצועית שלו במדי קבוצה מליגת ה-NBDL, פלורידה פליים, עימה רשם ממוצעים גבוהים, בעונתו היחידה בקבוצה, של כ-13 נקודות וכ-5 אסיסטים למשחק.
לאחר מכן, איידסון עבר לקבוצה הגרמנית, גיסן 46 ועזר לה להעפיל בסוף העונה הסדירה למשחקי ההצלבה בה קבוצתו לא נחלה הצלחה רבה והובסה על ידי במברג. איידסון המשיך עונה נוספת במדיה של גיסן וסיים עם ממוצעים של כ-11 נקודות וכ-5 אסיסטים למשחק. בעונת 2006/07 עבר לקבוצת ליגת העל הצרפתית, שטרסבורג ושיחק עימה במשך עונה אחת. בקיץ שלאחר העונה חתם במדיה של ריטאס וילנה.
בעונת 2008/09 צ'אק איידסון עזר למועדון הליטאי והצעיד אותו לזכייה בגביע היורוקאפ כשבגמר קלע 14 נקודות, מסר 4 אסיסטים והוריד 4 כדורים חוזרים בניצחון ריטאס על חימקי מוסקבה, 74-80. עוד קודם לכן, בהגרלת משחקי חצי הגמר, נבחר איידסון לשחקן המצטיין של עונת המשחקים הרגילה. בעקבות יכולתו מספר קבוצות יורוליג הביעו עניין בהחתמתו.
ב-22 במאי 2009, חתם איידסון בקבוצה הישראלית מכבי תל אביב, בחוזה שהוערך בכמיליון דולרים עבור שנתיים. בעונת 2009/2010 זכה איידסון בגביע הישראלי בלבד, אך בעונה הבאה הוא זכה בדאבל עם מכבי (אליפות וגביע). בנוסף הוא הגיע לגמר היורוליג שם הפסיד לקבוצה פנאתינייקוס.
בתום עונת 2010/2011, לאחר שתי עונות במכבי תל אביב, הודיע איידסון על עזיבתו את הקבוצה, וחתם על חוזה לשחק בברצלונה בשנתיים הבאות בחוזה המעורך כשני מיליון דולר לעונה. לאחר עונה אחת במועדון הקטלוני, שוחרר ועבר לשחק במועדון הרוסי אוניקס קאזאן. בעונתו הראשונה בקבוצה נבחר לחמישייה השנייה של היורוקאפ. לאחר תום חוזהו בקאזאן פסק מפעילות מקצוענית ובאופן מעשי עבר לסטטוס של שחקן לא פעיל, בו הוא מחזיק עד היום (2017).
גרהרט האופטמן

תולדות חייו ויצירתו

האופטמן נולד באוברזאלצברון שבשלזיה (כיום שְצָ'אבְנוֹ-זְדְרוּי בפולין), למשפחה של אורגים אשר היגרה מבוהמיה לשלזיה. סבו ואביו כבר היו בעלי בית מרזח ביישוב בו נולד האופטמן, הצעיר מבין ארבעה אחים. הוא לא הצליח בלימודיו והוריו הוציאו אותו מבית הספר. לאחר פרק זמן אצל דודו החקלאי, נרשם לבית הספר לאומנויות בברסלאו, אך עבר משם (בגלל המשמעת הקשה) ליינה, שם התוודע לתורת התורשה והתפתחות הגזעים. באביב של שנת 1883, יצא יחד עם אחיו קרל למסע בארצות הים התיכון. הוא הזדעזע מהעוני הרב שראה בערי ספרד ואיטליה ותכנן להיות פסל. חזר לזמן קצר לרומא וחלה בדבר. ארוסתו השיבה אותו לגרמניה. לאחר החלמתו בשנת 1885 הם התחתנו והתיישבו בברלין. האופטמן ניסה את כוחו כשחקן תיאטרון והתקרב לחוגי סופרים נטורליסטיים ובהשפעתם כתב את מחזהו הראשון בשנת 1889. סביב ההצגה התעורר פולמוס גדול שהתאפיין בהתלהבות גדולה של הצעירים והתנגדות חריפה מצד המבוגרים. המאבק סביב יצירותיו נמשך מאז עד שהתחלפו הדורות בחברה. האופטמן לא היה רק נטורליסט, אלא גם סוציאליסט, אך לא במובן הפוליטי-מפלגתי.
בשנת 1912 הוענק לו פרס נובל לספרות "במיוחד בגלל פעילותו בשטח הדרמה המודרנית". 
השלטונות הגרמניים לא אהדו אותו ולאחר שהוענק לו פרס נובל, ציווה הקיסר וילהלם השני שלא להעניק לו את פרס שילר והפרס ניתן למחבר שולי שהיה נאמן לבית המלוכה.
בשנות חייו האחרונות, לפני מלחמת העולם השנייה ובמהלכה, חי בדוחק כלכלי תחת עינם הפקוחה והחשדנית כלפיו של השלטונות הנאציים. נפטר בשנת 1946 באגנטנדורף שבשלזיה תחתית, כיום יָאגְנְיוֹנְטְקוּב בפולין.
תומאס מאן, אשר היה בקשרים טובים עם האופטמן, השתמש בדמותו לצורך אפיון דמותו של מינהר פפרקורן בספרו, "הר הקסמים".
מערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב - הקו הכחול

היסטוריה

ב-14 בספטמבר 2009 אישרה נת"ע לפתוח בתהליך קבלת איתור מתכנני "הקו הכחול". המכרז היה צפוי להתפרסם בתחילת 2013.
בנובמבר 2011 החלו עבודות הפרדת כביש-מסילה ברחובות סמוך לתחנת הרכבת בעיר, על מנת לאפשר נסיעה חלקה ללא הפרעות לכלי הרכב מבלי צורך להמתין למעבר הרכבות במסילה. העבודות הסתיימו בשנת 2014. כמו כן, עבודות פינוי תשתיות בתוואי הקו החלו בקיץ 2012.
טיסה 814 של אינדיאן איירליינס

החטיפה

בשעות צהריים, המריא המטוס מנמל התעופה הבינלאומי טריבהוואן, נפאל, בדרכו לנמל התעופה הבינלאומי אינדירה גנדי, הודו. לאחר שנכנס למרחב האווירי של הודו בשעה 17:30, נחטף המטוס בידי 5 מחבלים חמושים באקדחים, אחד מהם פרץ לתא הטייס והורה לקברניט לטוס מערבה מעל לקנאו לעבר לאהור. אולם, מכיוון שידע הטייס שכמות דלק לא תספיק לטיסה כה ארוכה, הודיע הקברניט לחוטפים שתחילה עליהם לנחות באמריטסר כדי לתדלק.
בנמל התעופה באמריטסר, ביקש הטייס שיתדלקו את המטוס. המטוס עמד שם במשך מעל 45 דקות, אולם, לא נעשו מאמצים מיוחדים לחילוץ הנוסעים. משטרת פנג'אבית המקומית, נערכה לשחרור הנוסעים, אך לא קיבלו אישור לפעולת חילוץ. בסופו של דבר, נשלחה מכלית דלק אל עבר מסלול הטיסה כדי שלא לאפשר להמראת המטוס ובכך לעכב את תהליך המשא-ומתן בין הצדדים ולהביא לשחרורם של השבויים. מכלית הדלק החלה לזנק לעבר המסלול ופקח הטיסה הורה לטייסים להתקדם באטיות לעבר המסלול. המכלית הגיעה לעצירה פתאומית מוחלטת, מה שעורר חשד בקרב החוטפים ואילצו את הטייסים להמריא מיד ללא אישור ממגדל הפיקוח. המטוס כמעט שפגע במכלית.    
המטוס המריא מאמריטסר וטס לכיוון מערב. בשל כמות דלק נמוכה, ביקשו הטייסים לנחות נחיתת חירום בלאהור, פקיסטן. תחילה, סירבו בפקיסטן לבקשה ואף כיבו את כל האורות בנמל התעופה. משהבינו שהמטוס עלול להתרסק אם לא ינחת מיד, הדליקו הפקיסטנים את אורות נמל התעופה ואישרו למטוס לנחות. מעט אחרי נחיתת המטוס בלאהור, דרשה הודו מפקיסטן לוודא שהמטוס לא יעזוב את הנמל ושיספקו מסוק לנציב העליון של הודו באסלאמאבאד כדי שיוכל להגיע ללאהור כמה שיותר מהר, אך כשהגיע המסוק לזירה, המטוס החטוף כבר המריא לאחר שתודלק וקיבל אישור להמריא. המטוס עמד שם במשך שעתיים וחצי ופקידים פקיסטניים סירבו לבקשת הטייסים להרשות להורדת כמה נשים וילדים.
בשעה 22:32, המריא המטוס מלאהור בדרכו לדובאי. כשנחת, שוחררו 27 נוסעים. החוטפים גם שחררו את גופתו של פצוע בן 25 במצב קשה שנדקר על ידי החוטפים מספר פעמים ומת בטרם נחת המטוס בבסיס אלמנהאד בדובאי. בקשת אישור מבצע קומנדו לשחרור המטוס על ידי חיילים הודיים, נדחתה על ידי ממשלת איחוד האמירויות הערביות. 
לאחר שהמטוס נחת בקנדהאר, רשויות הטליבאן הציעו להיות מתווכים בין הודו לחוטפים. תחילה, האמינה ממשלת הודו לרשויות הטליבאן. אך מאחר שהודו לא הכירה במשטר הטליבאן, היא שלחה פקיד מהנציבות העליונה שלה באסלאמאבאד לקנדהאר. היעדר קשר קודם בין משטר הטליבאן להודו סיבך את תהליך המשא ומתן.
עם זאת, כוונות הטליבאן הוטלו בספק לאחר שחיילים טליבאניים חמושים הקיפו את המטוס.  בטליבאן, טענו כי הכוחות פורסו בניסיון להניא את החוטפים מהריגתם או פציעתם של בני הערובה, אך כמה אנליסטים סבורים כי הדבר נעשה כדי למנוע פעולה צבאית הודית נגד החוטפים.
M100

היסטוריה

M100 התגלתה ב־15 במרץ 1781 על ידי עוזרו של שארל מסיה, האסטרונום הצרפתי פייר מאשן, שבאותו לילה גילה גם את M98 ואת M99 הסמוכות. מאשן דיווח על תגליתו למסיה, שצפה בהן ב־13 באפריל וצירף אותן לקטלוג מסיה. M100 תוארה על ידיו כ"ערפילית ללא כוכבים עם בהירות דומה לשל M99 על האוזן של הבתולה. הוא ציין ששלוש הגלקסיות שגילה מאשן קשות לצפייה בשל עמימותן ושניתן לראותן רק כשמזג האוויר טוב וכשהן גבוהות בשמים. ויליאם הרשל תיאר אותה כערפילית גדולה שבמרכזה צביר כוכבים. ג'ון הרשל צפה בה בשנת 1826 ותיאר אותה כערפילית גדולה שבהירותה גדלה בפתאומיות במרכזה. בשנת 1832 הוא ציין שהיא בהירה למדי, עגולה אך אינה מרשימה במיוחד. בשנת 1850 פרסם ויליאם פרסונס רשימה של 14 ערפיליות בעלות צורה ספירלית וביניהן גם M100.
נכון לשנת 2009, נצפו ב־M100 חמש סופרנובות: SN 1901B,‏ SN 1959E,‏ ו־SN 2006X היו סופרנובות מסוג I, שהגיעו בשיאן לבהירות נראית מדרגות 15–17, SN 1914A שלא ידוע מאיזה סוג היא הגיעה לבהירות מדרגה 15 ו־SN 1979C הייתה סופרנובה מסוג II שבהירותה הגיעה בשיאה לדרגה 11.6.

תצפית

M100 נמצאת בחלקו הצפון־מערבי של צביר הבתולה והיא מהגלקסיות הבהירות שבו. עם דרגת בהירות נראית 9.3 היא ניתנת לצפייה באמצעות משקפת כשתנאי הצפייה טובים או באמצעות טלסקופ חובבים וקל לאתרה כ־1.9 מעלות קשת מצפון־מזרח לכוכב 6 בשערות ברניקי, שבהירותו הנראית היא מדרגה 5, וכ־8.25 מעלות ממזרח־צפון־מזרח לדנבולה. NGC 4350 נמצאת כ-0.9 מעלה מצפון-צפון-מזרח ל־M100‏, M99 נמצאת כ־1.7 מעלות מדרום־מערב לה, NGC 4450 נמצאת כ-1.8 מעלות מצפון-מזרח לה ו־M98 נמצאת כ־2.4 מעלות ממערב־דרום־מערב לה. כ־2.4 מעלות מצפון-צפון-מזרח ל־M100 נמצאות M85 ו-NGC 4394 הצמודה אליה, כ-2.6 מעלות מצפון לה נמצאת NGC 4293,‏ M88 נמצאת כ־2.6 מעלות מדרום־מזרח לה ו־M91 נמצאת כ־3.3 מעלות ממזרח־דרום־מזרח לה, כולן גם כן גלקסיות השייכות לצביר הבתולה.

תכונות

המרחק אל M100 נמדד באמצעות זיהוי של 20 משתנים קפאידיים באמצעות טלסקופ החלל האבל. הבהירות המוחלטת שלהם חושבה ממחזורי ההשתנות של אורם ובאופן זה נקבע שהמרחק אל M100 הוא 56±6 מיליון שנות אור. מישור הדיסקה של M100 כמעט ניצב לקו הראייה אליה כך שהיא נראית כמעט מעגלית עם קוטר זוויתי של כ־7.4 דקות קשת, השקול לקוטר של כ־120,000 שנות אור. מסתה של M100 מוערכת בכ־‎2.4×10¹¹‎ מסות שמש, כ־40% ממסת שביל החלב. לגלקסיה שתי זרועות עיקריות, הדוקות קרוב למרכז ונפתחות כאשר הן מתרחקות ממנו. בין הזרועות העיקריות יש מספר זרועות משנה קצרות. לזרועות צבע כחלחל המראה על נוכחות של כוכבים צעירים וחמים מאוד שנוצרו במאות מיליוני השנים האחרונות, בעיקר בחלקן הפנימי של הזרועות. ל־M100 יש שלוש גלקסיות לווייניות הנמצאות במרחק זוויתי של כ־10 דקות קשת ממנה: NGC 4328 ממזרח, NGC 4323 מצפון ו־NGC 4322 מצפון־מזרח. עם בהירות נראית סביב דרגה 14, נדרש טלסקופ מקצועי על מנת להבחין בשלושתן.
תעז (עיר)

מקומות

בתעז יש רבעים ישנים יפים רבים בהם בתים שבנויים באופן אופייני עם לבנים חומות. המסגדים בדרך כלל לבנים. המסגדים המפורסמים בעיר הם אַשְרָפִיָּה, מֻכְּתַבִּיָּה, ומודחאפר. אחד המבנים המפורסמים בעיר הוא מבצר קהיר הממוקם על המדרון הצפוני של הר סאבר. המבצר נהרס ב-2015, במהלך מלחמת האזרחים בתימן. המבצר נכבש על ידי החות'ים ואז הותקף מהאוויר על ידי הקואליציה בראשות סעודיה. הר סאבר עצמו הוא אחד ההרים המפורסמים ביותר בתימן, בגובה של כמעט 3,000 מטר מעל פני הים ונשקף ממנו נוף פנורמי על העיר. בעיר יש גם מדרסה בעלת מעמד אוניברסיטאי.
פאולו פונסקה

קריירת משחק

פונסקה נולד בנמפולה שבמוזמביק הפורטוגזית. הוא שיחק 14 שנים תחילה עם בארירנסה מהליגה השלישית ולאחר מכן עבר לליגת העל הפורטוגלית לשורות מועדון לצ'ה בעונת 1995/1996, בחמש השנים הבאות עבר מספר קבוצות ושיחק בשורות בלננסש, מאריטימו, ויטוריה דה גימארייש ואסטרלה דה אמדורה.
פונסקה פרש ממשחק פעיל ביוני 2005 בגיל 32 אחרי ששיחק בליגה השנייה בפורטוגל.

קריירת אימון 

פונסקה התחיל לאמן מיד לאחר פרישתו, במשך שנתיים הוא הדריך את קבוצת הנוער של אסטרלה. מ-2007 עד 2011, הוא אימן קבוצות צנועות, בעיקר את קבוצת פיניאלנובלסה אותה הוביל לרבע גמר הגביע הפורטוגלי בעונות 2009/2010 ו-2010/2011.
בעונת 2011/2012, פונסקה מונה למאמן קבוצת אווש מהליגה השנייה והוביל את הקבוצה למקום השלישי, כשרק שתי נקודות מפרידות מהעפלה לליגה הבכירה. בעונה הבאה, הוא חתם בפאסוס די פריירה, שוב סיים במקום השלישי והכשיר את המועדון לקראת הקמפיין בליגת האלופות.
פונסקה אימן את פורטו, החל מ-10 ביוני 2013. יחד עם הקבוצה הוא זכה בסופר קאפ הפורטוגלי אחרי ניצחון 3-0 על ויטוריה דה גימארייש, אשר היה למעשה לתואר הראשון שלו כמאמן.
עם זאת, ב-5 במרץ 2014, בעקבות שרשרת של תוצאות גרועות הוא עזב את המועדון, אחרי שסיים במקום השלישי בליגה, תשע נקודות מאחורי המוליכה בנפיקה ליסבון.
מ-2014 עד 2016, פונסקה המשיך לעבוד בארצו במועדונים השורה הראשונה, לרבות פאסוס וספורטינג בראגה. את האחרון הוא הוביל אל המקום הרביעי וגם זכה עמו בגביע.
ב-31 במאי 2016, פונסקה עבר לאמן מחוץ לפורטוגל בפעם הראשונה בקריירה שלו, הוא זומן להחליף את המאמן האגדי מירצ'ה לוצ'סקו (לאחר 12 עונות) כמאמן קבוצת שחטאר דונצק. הוא חתם על חוזה לשנתיים במועדון מליגת העל האוקראינית. עם שחטאר הוא זכה באליפות הלאומית בשתי העונות הראשונות, כולל תואר דאבל בעונת 2016/2017 – אשר הביא לו את הזכייה גם בתואר מאמן העונה באוקראינה והוא גם הוביל את שחטאר לשלב 16 האחרונות בליגת האלופות לאחר שסיימה במקום השני בשלב הבתים אחרי ניצחון בית על קבוצת הפרמייר ליג מנצ'סטר סיטי.
ב-11 ביוני 2019 מונה למאמן רומא האיטלקית.
רמתיים צופים

רָמָתַיִים צוֹפִים, או הרמתיים צופים, היא עיר מקראית המוזכרת בספר שמואל כעירו של אלקנה.

אזכור והיחס לרמה של שמואל

"רמתיים צופים" מוזכרת פעם אחת בתנ"ך, בתחילת ספר שמואל: "וַיְהִי אִישׁ אֶחָד מִן הָרָמָתַיִם צוֹפִים מֵהַר אֶפְרָיִם וּשְׁמוֹ אֶלְקָנָה בֶּן יְרֹחָם בֶּן אֱלִיהוּא בֶּן תֹּחוּ בֶן צוּף אֶפְרָתִי".
לדעת מספר פרשנים, רמתיים צופים של אלקנה, אביו של שמואל, היא הרמה של שמואל, בה חי ובה נקבר. בין המחזיקים בדיעה זאת, יוחנן אהרוני ויואל אליצור. לעומת זאת, אחרים הפרידו וטענו שהרמתיים צופים והרמה של שמואל הם שני מקומות שונים.

מהות השם

ישנם המייחסים את ה"צופים" בשם המקום למיקומה הגבוה, המאפשרת תצפית, שכן השימוש במילה "צופה" במשמעות תצפית רווח בתנ"ך, והשורש צ.פ.ה. אף משמש בתנ"ך בשמות של מקומות אחרים, כמו מצפָה. 
הסבר נוסף ל"צופים" בשם המקום הוא שמו של סב סבו של אלקנה "צוף", שמשערים שייסד את המקום. בנוסף, מוזכרת גם האפשרות שה"צופים" מתייחס להיותה בארץ צוף, המוזכרת במשא חיפוש האתונות של שאול. 
היו שפירשו את המילה "רמתיים" כמתייחסת לשתי גבעות. כך, רמתייםשל המאה ה-20 קרויה כך על שהוקמה על שתי גבעות שטוחות זו על יד זו.
ניל קרוסבי

ניל קרוסבי (באנגלית: Neil Crosby) הוא חוקר חשוב בתחום השמאות, פרופסור ללימודי נדל"ן באוניברסיטת רַדינג (University of Reading) באנגליה. 
פרופ' קרוסבי השפיע רבות על מקצוע השמאות באנגליה, באמצעות שורה של מאמרים אקדמיים שפרסם בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 בנושאי מתודולוגיה של שומת נכסים מניבים, וכן באמצעות ספר משפיע - Property Investment Appraisal - שחיבר במשותף עם דייוויד באום (David Baum).
ב-2002 זכה בפרס החברה הבינלאומית לנדל"ן (International Real Estate Society) על תרומתו הייחודית בתחום המחקר, החינוך והפרקטיקה השמאית.
יונתן לוי (מחזאי ומשורר)

יונתן לוי (נולד ב-1974 בקנדה) הוא מחזאי, משורר, במאי תיאטרון ומורה ישראלי.

ביוגרפיה

לוי הוא בן לדפנה לוי, מתרגמת, ולשמעון לוי, פרופסור אמריטוס לתיאטרון. בילדותו הוריו נפרדו והוא גדל עם אמו בירושלים.
את שירותו הצבאי מילא לוי בעיתון במחנה ולאחריו למד פילוסופיה ולימודי BA כלליים באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטה העברית. בזמן לימודיו חבר לליאור ווטרמן והשניים החלו ליצור לתיאטרון, ואף זכו בפרס היוצר המבטיח של פסטיבל עכו בשנת 2004 על יצירתם "מנו מלך אטלנטיס".
סבתו של לוי מצד אביו, חוה לוי, הייתה מראשוני האנתרופוסופים בארץ, ובשנת 2008 היה שותף להקמת המסלול האנתרופוסופי בתיכון אורט בטבעון, שהפך כעבור ארבע שנים לתיכון "שקד", ושבו הוא מלמד גם כיום. 
בשנת 2011 עלה מחזהו "סדאם חוסיין", שלוי הגדיר כ"מחזמר היסטוריוסופי אלטרנטיבי", וזכה לשבחי המבקרים ולפרס ראש העיר בפסטיבל עכו של אותה שנה. בהמשך דרכו חבר לנועם ענבר, סולן להקת הבילויים והשניים יצרו את המחזה המוזיקלי "רפול והים" שזכה להצלחה דומה. בפסטיבל ישראל 2016 העלה את ההצגה "נפילים", שאותה כתב יחד עם בועז לביא, ועם מוזיקה של נועם ענבר. 
בשנת 2015 יצא לאור "מַלְכִּיטַוָּס", ספר המרכז את מרבית יצירתו עד כה, המאופיינת כ"דרמה שירית ושירה דרמטית", בהוצאת דחק לספרות טובה ובעריכת יהודה ויזן. הספר זכה אף הוא לשבחי המבקרים, ובאותה שנה זכה בפרס שרת התרבות למשוררים בתחילת דרכם.
ב-2017 יזם את "פסטיבל שייח' אבריק לתרבות אזרחית", פסטיבל פתוח וללא תקציב ציבורי כלשהו שהזמין את הציבור ליצור אירועים תרבותיים ברחבי טבעון וסביבתה, תוך שימוש יצירתי במרחבים הפרטיים והציבוריים, מתוך כוונה לבנות קשרים קהילתיים על בסיס משאלות ואינטרסים תרבותיים ואמנותיים חופשיים. הפסטיבל העמיד כ-250 אירועים, עם 700 יוצרים פעילים, בתקציב של 35 אלף ש"ח ומשך אלפי מבקרים. 
לוי מתגורר כיום בטבעון עם בת זוגו ושלושת ילדיהם. בעבר התגורר בכפר הבדואי טבאש בקרבת העיר.
מיקה (טיל)

תיאור

הטיל מיוצר ב-2 גרסאות: MICA RF בעל ביות המבוסס על מכ"ם אקטיבי ו-MICA IR בעל ביות הדמאתי תת-אדום (IIR). שתי הגרסאות מתוכננות לזהות אמצעי הטעיה כמו מוץ ונורים. יחידת שליטה לניהוג וקטורי המחוברת למנוע הטיל מגדילה את יכולת הזמישות שלו. לטיל יכולת להינעל על מטרה לאחר השיגור (LOAL). כאשר הטיל מותקן על גבי מטוס הראפאל, ה-MICA IR מסוגל לשלוח תמונת תת-אדום למערכת עיבוד המידע המרכזית, ובכך להוות סנסור נוסף. 
המיקה יכול לשמש כטיל קרקע אוויר לטווח קצר כמו במערכת ה-VL MICA SHORAD.
טיסה 932 של סאות'רן איירוויס

רקע

המטוס בטיסה 932 היה מסוג DC-9-31 (מספר זנב N97S), בעל שני מנועי סילון ו-95 מקומות ישיבה. 
בתקופה זו, קבוצות הספורט של אוניברסיטת מרשל הגיעו להתמודדויות ומשחקים באמצעות טיסה במקרים נדירים בלבד, מכיוון שרוב משחקי החוץ היו במרחק נסיעה מקמפוס האוניברסיטה. מנהלי הקבוצה אף תכננו במקור לבטל את הטיסה, אבל ביטלו את ההחלטה, והעלו את חברי הקבוצה על הטיסה לאחר המשחק. טיסה זו הייתה הטיסה הראשונה שלקחה קבוצת הפוטבול של אוניברסיטת מרשל.

האירועים שהובילו להתרסקות

טיסה 932 המריאה בזמן ונמשכה עד להאנינגטון ללא תקלות כל שהן. בשעה 19:32 נוצר קשר בין פקחי המגדל בהאנינגטון לטייסים עם ההוראה להנמיך לגובה של 5,000 רגל. הפקח הזהיר את הטייסים שיש בחוץ גשם וערפל שיקשו על הנחיתה, אך לא הופכים אותה לבלתי אפשרית. בשעה 19:34, דיווחו הטייסים לפקח שחלפו את נקודת הכניסה לשטח השדה והם מיוצבים על נתיב המסלול. הפקח נתן להם הרשאה לנחות.

ההתרסקות

המטוס היה בשלב הגישה הסופית (פיינל) למסלול בהאנינגטון, כשהוא התנגש בצמרות העצים על גבעה בגובה 5,543 רגל (1690 מ') מערבית למסלול מספר 12. כתוצאה מהפגיעה, המטוס עלה בלהבות וחרך שטח אדמה כ 30 מטר לרוחב ו-85 מטר לאורך. שרידיהם של שישה מנוסעי המטוס התגלו בין הריסותיו ולא זוהו מעולם. השישה, שהיו שחקני הקבוצה, נקברו בקבר אחים בבית הקברות של האנינגטון, ומעל ששת הקברים הושמה מצבה אחת המציינת את שמות כולם.

תוצאות ההתרסקות

הוועדה הלאומית לבטיחות בתחבורה חקרה את התאונה, ומסקנתה הסופית שפורסמה ב-14 באפריל 1972, קבעה שהתאונה נגרמה כתוצאה מהנמכה מוקדמת מדי, מעבר לגובה הנמוך המינימלי שנדרש, תוך תנאי מזג אוויר עוינים וללא קשר עין עם המסלול. הם אף קבעו ששתי הסיבות ההגיוניות ביותר להנמכה הקיצונית הן שימוש לא נכון במכשור תא הטייס או תקלה בתצוגת הגובה האמיתי במכשירי הטיסה. מקור בוועדה אף מסר כי לדעתו, מים שחדרו אל מד הגובה של המטוס שיבשו את יכולת קריאת הגובה הנכון שלו, וכך בילבל את הטייסים, שלא נחתו או המריאו מעולם בשדה זה לפני כן, להאמין שהם גבוהים יותר ממה שהיו באמת.
הוועדה פרסמה שלוש המלצות כתוצאה מהתאונה הנוגעות למכשור התצוגה במטוסים, ניטור נכון של מכ"מי קרקע, ומעקב ופיקוח על תפעול טיסות.
ב-15 בנובמבר 1970, נערך טקס אזכרה באצטדיון הביתי של אוניברסיטת מרשל. הלימודים באוניברסיטה, כמו מספר אירועים והופעות, בוטלו, ומשרדים ממשלתיים שבתו.
הלוויה המונית של חברי הקבוצה ושאר נוסעי המטוס נערכה בבית הקברות של האנינגטון, חלקם אחד ליד השני.
התרסקות טיסה 932 כמעט הובילה לסגירת קבוצת הפוטבול של האוניברסיטה. NCAA נתנה רשות מיוחדת לאוניברסיטה לשתף במשחקי הקבוצה תלמדי שנה ראשונה (בשנים 1968-1972 חל איסור על שחקני שנה ראשונה ליטול חלק במשחקים עצמם). לאחר שנמצא מאמן חדש לקבוצה החדשה, ג'ק לינגל, החלו חמשת שחקני הקבוצה הוותיקים (שנשארו בבית בעקבות פציעות וכך שרדו את התאונה), המאמן החדש, ומאמן הרסיברים (רד דוסון, היחיד מצוות אימון הקבוצה שנסע חזרה להאנינגטון במקום לטוס) לשכנע את נשיא האוניברסיטה, דונלד דדמן, שיש מקום ואמביציה להקמת קבוצת הפוטבול מחדש. הקבוצה החדשה הורכבה משחקני שנה ראשונה, שרבים מהם אף נלקחו מענפי ספורט אחרים אף שלא נגעו בפוטבול מעולם. הקבוצה הצעירה ניצחה רק שני משחקים בעונת 1971, אבל הצילה את קיום הפוטבול באוניברסיטת מרשל. ג'ק לינגל פרש מאימון הקבוצה כאגדה בשנת 1974, כשהוא משאיר מאחוריו רקורד של 9-33 עם הקבוצה.