google/wiki40b huggingface dataset:
דלקת חניכיים

דלקת חניכיים (לטינית: Gum inflammation, Periodontal inflammation או Gingivitis) הוא מצב דלקתי של רקמת החניכיים בחלל הפה. הדלקת נחשבת לאחת מבעיות השיניים והפה הנפוצות ביותר ומתבטאת לרוב בדימום וכאב בחניכיים. מעל ל-90% מהאוכלוסייה לוקה בדלקת חניכיים ברמה זאת או אחרת בימי חייה. 
רקמת החניכיים מורכבת מהעצם המכתשית (העצם האלוואולרית, alveolar bone) בלסת, הנושאת את השיניים, ומרירית החניכיים, שהיא הרקמה הרכה המצפה את העצם. ישנם מספר סוגים של מצבי דלקת ברקמת החניכיים. מקובל, שכאשר ישנו מצב דלקתי המוגבל לרקמה הרכה הוא מכונה דלקת (רירית) חניכיים, בעוד מצב המערב את הרקמה הקשה (העצם האלוואולרית) מכונה מחלת חניכיים. רוב מחלות החניכיים נגרמות על ידי חיידקים. 
נסיגת חניכיים, המלווה בחשיפת שורש השן, עלולה להיגרם גם על ידי גורמים אחרים, כמו גירוי מכני כרוני, למשל בגלל צחצוח שיניים אגרסיבי ופירסינג בלשון או בשפה, או טיפול אורתודונטי (יישור שיניים). 
ברמתה הקלה, הדלקת קשורה לרוב לאי שמירה מספקת על היגיינת הפה, וניתן למנוע אותה על ידי הקפדה על צחצוח שיניים פעמיים ביום, שימוש במי פה וניקיון תכוף בחוט דנטלי, וכן טיפולים סדירים אצל רופא השיניים והשיננית להסרת אבנית ומשקעים. דלקת חניכיים שאינה מטופלת לאורך זמן עלולה להתקדם לדלקות חניכיים ומחלות חניכיים קשות יותר.

דלקת חניכיים נמקית

דלקת זו (necrotizing ulcerative gingivitis) מאופיינת על ידי 3 סימנים הכרחיים: כאב, דימום ספונטני או במגע קל מאד ברירית, ונמק של פיטמת החניכיים (gingival papilla). דלקת חניכיים נמקית מופיעה בדרך כלל במבוגרים-צעירים, והייתה נפוצה בעבר באוכלוסיות צבאיות. דלקת זו קשורה לירידה בפעילות המערכת החיסונית בגלל מתח נפשי, עישון, תשישות ותת-תזונה, ויכולה גם להיות קשורה למחלות כגון איידס, לוקמיה, וסוכרת. הדלקת מאד נפוצה בקרב ילדים הסובלים מתת תזונה בארצות מתפתחות.

דלקת סב-כותרתית

דלקת זו (peri-coronitis) מתפתחת סביב כותרת שן שלא בקעה במלואה לחלל הפה, בדרך כלל שן בינה תחתונה. דלקת זו עלולה להיות מלווה בכאב עז, נפיחות והגבלה בפתיחת הפה. אם דלקת זו נישנית, יש צורך בעקירת השן.

מחלת חניכיים כרונית

מחלה דלקתית זו (chronic periodontitis) היא הגורם העיקרי לאיבוד שיניים באוכלוסייה מבוגרת. למחלה זו הן מרכיבים התנהגותיים (הגיינת פה ירודה, עישון) והן מרכיבים גנטיים. מחקרים אמריקאיים מצאו שכיחות גבוהה יותר של מחלה זו באוכלוסייה אפריקאית-אמריקאית מאשר באוכלוסייה היספנית-אמריקאית ובאוכלוסייה לבנה (שאינה היספנית). ביהודים ישראלים, נמצאה שכיחות גבוהה יותר של מחלה זו ביוצאי תימן וצפון אפריקה.

מחלת חניכיים אגרסיבית

מחלת חניכיים אגרסיבית (aggressive periodintitis) מאופיינת בעיקר בקצב ההתקדמות המהיר שלה. מדובר במחלה הגורמת לספיגה מהירה יחסית של העצם התומכת בשן (העצם האלוואולרית) ועלולה להוביל בסופה לניידות שיניים ואובדנן. מחלת החניכיים האגרסיבית אופיינית לרוב בגיל צעיר (עד 35) אך מופיעה גם בגילאים מבוגרים יותר. הזיהוי המוקדם של מחלה זו הוא בעל חשיבות עליונה מאחר שטיפול מוקדם ויעיל במחלה מוביל לרוב לעצירתה ולשמירה על השיניים לאורך זמן. אחד מגורמי הסיכון החשובים למחלה הוא עישון סיגריות. למחלה זו ישנן שתי צרות אופייניות: מפושטת הפוגעת בכל השיניים וממוקדת הפוגעת בעיקר בשיניים החותכות והטוחנות.
אדי טולן

ביוגרפיה

טולן נולד בדנוור, קולורדו, למשפחה בת ארבעה ילדים. בילדותו עבר עם משפחתו לסולט לייק סיטי, שביוטה ובשנת 1924 לדטרויט, מישיגן. בבית הספר התיכון הוא הצטיין בפוטבול ובריצות למרחקים קצרים וקבע שיאים לאומיים לנוער בריצות ל-100 ול-220 יארד. 
בשנת 1927 בחר טולן לשחק פוטבול באוניברסיטת מישיגן על פני מספר אוניברסיטאות מובילות שרצו בו גם כן. אך הוא מעולם לא שיחק בנבחרת הפוטבול של האוניברסיטה. שתי גרסאות עקריות היו לעובדה שהוא לא שיחק פוטבול. לפי דיווח שפורסם בשנת 2002, למרות שהצטרף לשורות נבחרת הפוטבול, באותה העת, שחקני פוטבול אפרו-אמריקאים לא שיחקו בנבחרת הפוטבול של מישיגן, מאז 1890 שבה שיחק ג'ורג' ג'ווט השחקן האפרו-אמריקאי הראשון. בתחילה הוא הורשה לשחק, אך כבר ביום השלישי לאימונים, מאמן הכדורגל של השנה הראשונה אמר לו: "מספר מאמנים חולקים על הסיכויים שלך וחושבים שלא צריך לאפשר לך לשחק. אני אתמוך בך אך אני חושש שאני הולך להיות במיעוט". וכך היה, הוא הועבר מנבחרת הפוטבול לנבחרת האתלטיקה הקלה. גרסה אחרת טוענת שהוא לא שיחק בשל פציעה בברכו. בהספד שלו, מאמניו טענו שהוא אמר שהעדיף את נבחרת האתלטיקה כי היא נסעה הרבה יותר ברחבי המדינה וזו הייתה הזדמנות גדולה עבורו.
באוניברסיטת מישיגן הוא התאמן בהדרכתם של סטיב פארל וצ'ארלס בי הויט.

שיאן עולם

באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה בשנת 1929 זכה טולן בשתי מדליות זהב בריצת 100 יארד בשיא עולם חדש של 9.5 שניות ובריצת 220 יארד.
שנת 1930 מבחינתו של טולן הייתה שנה לא מוצלחת במבחינת הישגיו בתחרויות.
בשנת 1931 זכה טולן פעמיים בריצת 220 יארד, הן במסגרת התאחדות ספורט הקולג'ים הלאומי (NCAA) והן באיגוד הקולג'ים של ספורטאים חובבים של אמריקה (IC4A).

אלוף אולימפי

במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) שנערכו באוניברסיטת סטנפורד סיים טולן במקום שני אחרי ראלף מטקלף, אך במשחקים עצמם הוא זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בשיא עולם חדש של 10.38 שניות, לפני מטקלף שקבע אף הוא שיא עולם חדש (10.38 שניות) ושיאן העולם הקודם ארתור יונת מגרמניה (10.50 שניות) ובריצת 200 מטר בשיא אולימפי חדש של 21.12 שניות, לפני חבריו לנבחרת ג'ורג' סימפסון (21.4 שניות) ומטקלף (21.5 שניות). 
באליפות העולם למקצוענים בספרינטים שנערכה במלבורן, אוסטרליה במרץ 1935 זכה טולן בריצות ל-75, ל-100 ול-220 יארד, ובכך היה לאצן הראשון שזכה בשלוש הריצות הללו.
משנת 1963 סבל טולן מאי ספיקת כליות ונאלץ לקבל טיפול בדיאליזה בשארית חייו. הוא נפטר מהתקף לב בשנת 1967.
סיפור הרפתקאות

סיפור הרפתקאות הוא סוגה ספרותית שעלילתה על פי רוב מובילה את גיבוריה אל מקומות מסוכנים ומרתקים ובנוסף נהוג בסוגה זו שבכל רגע נתון הגיבורים שרויים בסכנת כליאה ואף מוות. דבר המסקרן את קוראיו ומקרין אווירה מותחת. לעיתים העלילה של סוגה זו בדיונית, ולעיתים ריאליסטית. כמו כן לסיפורי ההרפתקאות השפעה גדולה על הז'אנר הקולנועי.

היסטוריה

כבר בתקופת ימי הביניים נכתבו ספרי הרפתקאות רבים וסוגה ספרותית זו הייתה מרכזית בספרות של אותה עת. בתקופה זו, התבנית הנפוצה ביותר של ספרי ההרפתקאות באה לידי ביטוי בכך שתחילה הגיבור עובר סדרת הרפתקאות, ולאחר מכן פוגש את הגיבורה איתה הוא עובר סדרת הרפתקאות נוספת. במהלך העלילה הזוג נפרד ולבסוף התאחד. לתבנית זו השפעה רבה עד היום על סרטים רבים בהוליווד.
מפת הגבלה

מפת הגבלה היא שרטוט המכיל מידע אודות אתרי הגבלה שונים הקיימים במקטע DNA מסוים. ניתן ליצור מפות הגבלה על ידי שימוש באנזימי הגבלה.
הרעלת מזון סקומברואידית

הרעלת מזון סקומברואידית (באנגלית: Scombroid food poisoning) היא הרעלת מזון הנגרמת מאכילת דגים מסוימים, שלא טופלו כראוי לאחר שנדוגו מהים. בניגוד להרעלות מזון על ידי חיידקים ווירוסים התוקפים ישירות את מערכת העיכול, כאן קורית ההרעלה על ידי יצירת היסטמין בכמויות גדולות על ידי חיידקים.
הקולייסיים (שם מדעי: Scombridae) הם משפחת דגים שבהם רמת ההיסטידין גבוהה, וכן האפשרות להפוך להיסטמין. תופעה זו תוארה לראשונה במשפחה זו, ומכאן שם ההרעלה הזאת שנקראת גם "הרעלת דגים היסטמינית".
על המשפחה הזאת נמנים: טונה, מקרל דגים נוספים הם אנשובי, סרדינים, מליחים, מרלין, מהי מהי ועוד.
במעבדות לטיב דגה ופירות ים מתבצעות, בין היתר, בדיקות היסטמין בדגים ומוצריהם. בישול, עישון או הקפאת הדג אינם משנים את רמת ההיסטמין שבו.
סוגים שונים של חיידקים מכילים כמות גדולה של חומצת האמינו היסטידין שאינה רעילה. חיידקים, בעיקר Proteus Morgani מפרקים את ההיסטמין בעזרת האנזים היטידין דקרבוקסילז להיסטמין. אי הקפדה על הטמפרטורה מעודדת את החיידקים לפרק את ההיסטידין. בטמפרטורה הנמוכה מ-5 מעלות התפתחות ההיסטמין הופכת איטית. גם דרגת חומציות הנעה סביב pH 5.1 מעודדת היווצרות היסטמין וגם תנאי זה גורם להיווצרות ההיסטמין. דרגת החומציות בבשר הדגים נעה בין pH 5.5 ל-pH 7.0.
לאחר שנוצר ההיסטמין הוא נשאר ברקמת הדג ולא מושפע מבישול, עישון או הקפאה חוזרת.

טיפול

הטיפול הוא במתן תרופות אנטי היסטמיניות כמו דיפנהידראמין או חוסמי H2 כמו רניטידין (זנטקס) וערוי נוזלים. במקרים קשים יש לתת אדרנלין כמו בהתקף קשה של אלרגיה.
המסגד הגדול ובית החולים בדיבריאי

היסטוריה

דיבריאי נפלה לידי הטורקים לאחר קרב מנזיקרט בשנת 1071, וב-1118 ניתנה למנגיצ'יק גאזי (Mengücük Gazi), מייסדה של הנסיכות הבייליקית מנגיצ'לי (Mengüçlü beyliği), אשר שלטה בה עד לפלישה המונגולית ב-1277. המסגד הגדול (Ulu Cami) נבנה בשנים 1228 ו-1229 על ידי האדריכל הירמשה מאהלט שבמזרח טורקיה (Ahlatlı Hürremşah) בהוראתו של ביי אהמט שאה (Ahmet Şah), שליט הנסיכות. בית החולים לחולי נפש הצמוד למסגד (טורקית עות'מאנית Darüşşifa) נבנה במקביל לבניית המסגד בהוראתה של מליקה טורן (Melike Turan), אשתו של הביי. במלחמת העולם השנייה נשמרו אוצרות ארמון טופקאפי במסגד.

המסגד

המסגד תופס את רוב שטחו של המתחם, ומשתרע על חלקו הצפוני. במסגד אולם תפילה בודד, ובו חמישה מעברים הנבדלים זה מזה בארבע שורות בנות ארבעה עמודים כל אחת, הנושאים קשתות אבן. המעבר המרכזי רחב מעט מהאחרים, ובו קבועים המיחרב, הנחשב לגדול ביותר באנטוליה, ואגן ההטהרות. המינבר מעוטר בעושר ובו עשרים כתובות קליגרפיות. מעל המסגד שתי כיפות בצורת חרוט בגדלים שונים, הגדולה שלה שמונה צלעות שוכנת מעל למיחרב, והאחרת נמצאת מעל אגן ההיטהרות וקבועה בה מנורה. בפינתו הצפון-מערבית של המבנה ניצב מינרט. אל המסגד מוליכים שני שערים - החשוב שבהם נמצא בחזית הצפונית ולידו כתובת הקדשה, והשני קבוע בחזית המערבית. בצד המזרחי קבוע חלון שבעבר שימש כשער שלישי. כל השערים מעוטרים בדוגמאות גאומטריות ובעיטורי פרחים.

בית החולים

בית החולים צמוד למסגד מדרום, ותופס כשליש משטח המבנה. הוא בנוי בסגנון מדרסה ובו חדר מרכזי המוקף בחדרים מכל צדדיו. החדרים ערוכים בשתי קומות ותקרתו של בית החולים גבוהה מעט מזו של המסגד. שער בית החולים המתנשא לכל גובהה של חזית המבנה המערבית, מושך את המבט בצידו זה של המבנה. השער קבוע בתוך קשת מחודדת, הקבועה בתורה בתוך קשת נוספת. שתי הקשתות בולטות מקו החזית, והן מעוטרות בעושר רב. הפתח עצמו נמצא בתוך מסגרת מלבנית שקועה ומעליה חלון ביפורי מלבני. מעבר לעיטורים קליגרפים ודמויות מעולם הצומח, נראים בשער תבליטי דמויות אדם המייצגות את השמש והירח. גם מעל בית החולים ניצבת כיפת חרוט הממוקמת מעל פינתו הצפון-מזרחית.
פיטר האנט

ביוגרפיה

פיטר רוג'ר האנט נולד בלונדון, אנגליה. דודו עבד בתעשיית הסרטים, ומצא עבורו עבודה בכמה מהם. האנט התחיל כעוזר עורך תחת אלכסנדר קורדה. הוא התגייס לצבא הבריטי בגיל 17 במטרה לעבוד ביחידת ההסרטה של הצבא הבריטי, אולם הפך לחייל רגלי שהשתתף בפלישת בעלות הברית לאיטליה ונלחם בקרב על מונטה קאסינו. הוא השתחרר מהצבא בדרגת סמל ראשון ב-1947, למד אמנות באוניברסיטת רומא ואז שב לאנגליה, שם הוא מצא עבודה בצוותי הסרטה (כ-clapper boy) באולפני דנהאם (Denham Studios).
האנט היה עורך משנה בסרט "האיש שצפה ברכבות" (The Man Who Watched Trains Go By) ב-1952, ולאחר מכן החל לעבוד כעורך ב"זר מוונוס" (Stranger From Venus) ‏(1954).
כעורך בסרטי "ג'יימס בונד" הראשונים, זכה להכרה בשל טכניקות עריכת הסרטים שלו, בהן השתמש בחיתוך מהיר, איפשר למצלמה לנוע במהלך הפעולה והכניס מרכיבים אחרים לתוך התמונה.
האנט שימש בסרטים בתור במאי משנה או במאי קטעי פעולה עד לבימוי הבכורה שלו, בסרט בונד השישי, "בשירות הוד מלכותה". הוא גם עבד עם הארי זלצמן ואלברט ברוקולי בסרט "Call Me Bwana" של בוב הופ משנת 1963, הסרט היחיד של חברת ההפקה של סרטי בונד, "EON Productions", שאינו סרט בונד. כן עבד עם זלצמן וכמה יוצאי סרטי בונד במותחן "תיק איפקרס", שלא יצא בחברת EON. האנט גם ביים מספר פרקים בסדרת הטלוויזיה הבריטית "המשכנעים" (1971), בה כיכבו טוני קרטיס וכן רוג'ר מור, שהיה כוכב בונד בהמשך. לאורך שנות ה-70 וה-80 ביים האנט מספר סרטי פעולה ומתח נוספים, בהם "זהב" (1974) ו-"Shout at the Devil" ‏(1976) בהם כיכב מור.
ב-14 באוגוסט 2002 מת האנט כתוצאה מאי-ספיקת לב בביתו בסנטה מוניקה, קליפורניה, בגיל 77.
מיונז

vתרשמו לערןץ  sushiman man תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushiman תרשמו לערןץ  sushimanא מבושלות. בישראל תועדו מספר מקרים של הרעלת סלמונלה כתוצאה מאכילת מיונז מקולקל. האירוע הקשה ביותר אירע בבסיס צה"ל בדרום ב-1995 בו 260 חיילים נפגעו ואדם אחד נפטר כתוצאה מאכילת מיונז נגוע בסלמונלה שהוכן במטבח הבסיס.
על פי המלצתות הFDA, מיונז ביתי מותר לשימוש ליומיים-שלושה בלבד מרגע ההכנה ואינו מומלץ לקשישים, תינוקות ונשים בהריון.
דאגלס DC-2

פיתוח

בשנת 1931 התרסקה בקנזס טיסה של TWA, הסיבה לתאונה היה חלק עץ במטוס שהתפרק, לאחר התאונה החלה דרישה מצד חברות התעופה למטוסים עשויים מתכת בלבד, חברת בואינג פיתחה את ה247 אך לא יכלה לעמוד בקצב הייצור הדרוש, לכן פנו חברות התעופה TWA ויונייטד איירליינס לארבע יצרניות ובקשו מטוס דומה שיכיל 12 מושבים, כן נחיתה, ואפשרות לנחות עם מנוע אחד בלבד. דאגלס פיתחה את הDC-1 שהיה אב הטיפוס של ה-DC-2 ו-DC-3, והוא טס לראשונה ב-1 ביולי 1933.
עיצוב המטוס הרשים מספר חברות תעופה, והן הזמינו את המטוס, בין החברות שהזמינו את המטוס היו פאן אמריקן, KLM, לוט, סוויסאייר, ו-TWA. נבנו 156 מטוסים מדגם זה.

גרסאות

DC-2A ו-DC-2B פעלו בין היתר בחברת לוט ובחיל האוויר של ארצות הברית.
XC-32 גרסת תובלה, יוצרו 16 מטוסים מדגם זה.
C-32A יוצר בתחילת מלחמת העולם השנייה נבנו 24 מטוסים מדגם זה.
C-33 מטוס תובלה, בדגם זה דלת מיוחדת למטען יוצרו 18 מטוסים מדגם זה. 
YC-34 דומה לדגם XC-32, יועדה לטיסות VIP נבנו 2 מטוסים מדגם זה. 
C-41 ,C-39 ,C-38 ו-C-42 בדגמים אלו שונו המנועים וביצועי המטוס.
R2D ו-R2D-1 מטוסי נוסעים ותובלה, יוצרו במיוחד עבור הצי האמריקאי.
מריצה מרטן

ביוגרפיה

מרטן נולדה בהוואנה.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בקראקס ונצואלה באוגוסט 1983 זכתה מרטן במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 59.62 מטר.
באוניברסיאדה שנערכה בקובה, יפן בשנת 1985 זכתה מרטן במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 66.66 מטר
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו באינדיאנפוליס אינדיאנה, ארצות הברית באוגוסט 1987 זכתה מרטן במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 65.58 מטר ובכך הגנה על תוארה. שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה היא סיימה במקום תשיעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 62.00 מטר.
באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 סיימה מרטן במקום עשירי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 62.40 מטר.

אלופה אולימפית

באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה מרטן במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 70.06 מטר, לפני סבטלנה חריסטובה מבולגריה (67.78 מטר) ודניאלה קוסטין מאוסטרליה (66.24 מטר).
באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בשנת 1993 סיימה מרטן במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 64.62 מטר.
באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 סיימה מרטן שוב במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 64.36 מטר.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיימה מרטן במקום 16 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 60.08 מטר ולא הצליחה להגן על תוארה.
משבר ליטל רוק

משבר ליטל רוק (באנגלית: Little Rock Crisis) הוא משבר שאירע בשנת 1957 על רקע קיום אינטגרציה בין האפרו-אמריקאים ללבנים בבתי הספר הציבוריים של ארצות הברית.

המאבק

ב-4 בספטמבר 1957 ניסו התלמידים האפרו-אמריקאים להיכנס לבית הספר. אורוול פובוס , מושל ארקנסו וממתנגדי האינטגרציה, הורה לחיילי המשמר הלאומי לחסום בגופם את דרכי הגישה של הילדים. ב-23 בספטמבר שוב ניסו התלמידים להיכנס, ונחסמו בשנית. למחרת, ב-24 בספטמבר 1957, שלח הנשיא אייזנהאואר את הדיוויזיה המוטסת ה-101 לליטל רוק כדי לאכוף את החלטת בית המשפט העליון ולספק הגנה על גופם ועל זכויותיהם של התלמידים. פעולה זו נתפסה על ידי דרומיים רבים כפלישה שנייה של כוחות הצפון והביאה לתסיסה רבה ולפעולות אלימות מצד מתנגדי האינטגרציה. לבסוף, למדו תשעת התלמידים בבית הספר באותה השנה, אבל סבלו במשך תקופה זו מאלימות פיזית ומילולית. בשנה העוקבת, 1958, ליטל רוק סגרה את בתי הספר הציבוריים שלה, כדי להימנע מקיום האינטגרציה.

אחרי הפרשה

במשך התקופה, בה סבלו התלמידים מהתעללויות שונות, הם זכו לסיוע ולייעוץ מדייזי בייטס, עיתונאית ופעילת זכויות אדם. בייטס ותשעת התלמידים קיבלו את מדליית ספרינגארן בשנת 1958. בשנת 1996, שבעה מתוך תשעת התלמידים הופיעו בתוכנית הטלוויזיה של אופרה ווינפרי בה הם פגשו שוב חלק מהתלמידים הלבנים שהתעללו בהם בשעתו כמו גם תלמידה אחרת שהתחברה איתם. אחד התלמידים לשעבר, דייוויד זונטג, התנצל, הביע חרטה על מעשיו ואף התחבק בחום עם אחת התלמידות אליהן נטפל. תלמידה אחרת, אן ברלסון, אשר הפגינה נגד התלמידים בסיסמאות גזעניות, אמרה בתוכניתה של ווינפרי כי במשך 38 שנה הרגישה בושה עזה למעשיה וביקשה מחילה מתשעת התלמידים. ברלסון העידה כי גדלה במשפחה גזענית, אולם עצרה את שרשרת השנאה במשפחתה שלה, כאשר גידלה את ילדיה לסובלנות ואהבת אדם.
תשעת התלמידים זכו במדליית הזהב של הקונגרס האמריקאי ב-9 בנובמבר 1999.
בית הספר התיכון של ליטל רוק מתפקד עדיין כבית ספר של מחוז ליטל רוק, ומאכסן בתוכו גם מוזיאון בנושא זכויות אדם להנצחת אירועי 1957.

השפעת הפרשה

הפרשה השפיעה מאוד על תחומי זכויות האזרח וזכויות האדם, וכן היוותה תקדים לאינטגרציה בעולם כולו.
הייתה זו תקופה שאחרי מלחמת העולם השנייה ומלחמת קוריאה, שבהן נלחמו חיילים שחורים לצד חיילים לבנים. בשובם של החיילים הביתה, נאלץ הציבור האמריקאי והממשל האמריקאי לקבל את השחורים כשווים בין שווים, שכן לא היה אפשר לתת להם להיהרג בחזית ולמנוע מהם זכויות של אנשים לבנים.
הפרשה כולה היא אבן יסוד במאבק לזכויות אדם בכלל, ובזכויות האפרו-אמריקאים בפרט.

התייחסויות באמנות

בשנת 1957 כתב מלחין הג'אז צ'ארלס מינגוס את השיר Fables of Faubus ("משלי פובוס") בתגובה למקרה.
יחסי לטביה–ליטא

היסטוריה

שתי המדינות חולקות היסטוריה משותפת ארוכה, שתי המדינות הו חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי (למעט תקופה קצרה שלטביה נשלטה על ידי שוודיה), ולאחר מכן היו חלק מהאימפריה הרוסית עד להשגת העצמאות בשנת 1918. שתי המדינות נכבשו מחדש על ידי ברית המועצות בשנת 1940, ולאחר מכן על ידי גרמניה הנאצית בשנת 1941. בין השנים 1945–1991 היו שתי המדינות חברות בברית המועצות, ולאחר קריסת ברית המועצות חזרו להיות מדינות עצמאיות, וכוננו מחדש יחסים דיפלומטיים ביניהם ב-3 בינואר 1992.

הסכמים

הסכמים טרילטרליים (בהם מעורבות שלוש ישויות, או מדינות) נחתמו בין אסטוניה, לטביה, וליטא, גוש המדינות הבלטיות.
שלוש המדינות חתמו על הסכם סחר חופשי ב-1992. ההסכם נעשה לא רלוונטי לאחר שכל שלוש המדינות הצטרפו לאיחוד האירופי וחתמו על אמנת שנגן, שמשמעותה פתיחת כל הגבולות וסחר חופשי ממילא ומילא.
ב-12 בפברואר 1995 חתמו שלוש המדינות על הסכם הגנה משולש.
שתי המדינות חתמו ב-31 בינואר 2017 על הסכם בנושא תחבורה יחד עם אסטוניה. ההסכם הוא התנאי המוקדם להפעלת רכבת מהירה שתעבור בין שלוש המדינות.

יחסים דיפלומטיים

ליטא מיוצגת על ידי השגרירות בריגה, ואילו לטביה מיוצגת על ידי השגרירות בווילנה.
טרויוקי אוקאזקי

קריירה

אוקאזקי נולד באזור פוקואוקה שביפן. כאיש צעיר התאמן בג'ודו, קנדו ואייקידו. בהיותו בן 16, בשנת 1948, נרשם לאוניברסיטת טאקושוקו ושם החל באימוני הקראטה שלו. אוקאזקי התאמן בעיקר תחת ג'יצין פונאקושי (מייסד השוטוקאן) כמו גם תחת מאסאטוקי נקאיאמה. הוא סיים את לימודיו בשנת 1953 והתמנה מיד למאמן נבחרת האוניברסיטה. ב-1955 מונה למנהל התוכנית האימונים למאמנים. בין הראשונים לסיים את הקורס ניתן למנות את טקיוקי מיקמי, הירוקזו קנאזאווה ואיג'י טאקורה. ב-1961 נסע לארצות הברית כדי להפיץ את אמנות השוטוקאן בעולם. בתחילה התכוון להישאר שם כחצי שנה, אך מאחר שפתח דוג'ו בפילדלפיה שבפנסילבניה, החליט להישאר שם לצמיתות. אוקאזקי ייסד את ה-ISKF בשנת 1977.
יחד עם גיצ'ין פונאקושי ומאסאטוקי נקאיאמה ייסד אוקאזקי את תוכנית האימונים למאמנים של JKA. כמו כן פרסם ספר בשם "שלמות האופי" על חוויותיו.
קטרי טקקויטה

קורות חיים

קָטֵרי טֵקָקְוִיטָה (משמעות השם בשפת האירוקווי היא "זו שצועדת בהיסוס") ידועה גם בכינויה "שושן צחור של המוהוקים". נולדה בשנת 1656 באוסרננון (Ossernenon) שהייתה אז בשלטון צרפתי. טֵקָקְוִיטָה הייתה בתם של קננרונרוה צ'יף משבט מוהוק וטגסקויטה בת שבט אלגונקוין (Algonquin). האם הוטבלה לנצרות בילדותה והתחנכה במסיון קתולי. היא נחטפה על ידי המוהוקים ונשאה לקננרונרוה.
בגיל 4 התייתמה טֵקָקְוִיטָה משני הוריה שנפטרו ממחלת האבעבועות. היא עצמה החלימה אולם ראייתה נפגמה ופניה כוסו צלקות. טֵקָקְוִיטָה גודלה על ידי דודה (אחי אביה) ואשתו.
בשנת 1674, כשהייתה בת 18, פגשה את הכומר הישועי ז'אק דה למברויל שהגיע לעיירה. טֵקָקְוִיטָה התוודתה לפניו על שאיפתה להתנצר ובעזרתו החלה ללמוד את הקטכיזם הקתולי. היא הוטבלה בגיל 19, ביום הפסחא1676. היא הוטבלה בשם קתרינה על שם הקדושה קתרינה מסיינה. כעבור כחצי שנה ב-1677 טֵקָקְוִיטָה הצטרפה למיסיון הישועי בקהנווק, שם נשארה עד סוף ימיה.
קטרי נפטרה בקהנווק, בעקבות מחלה, ב-17 באפריל 1680. היא נקברה במקום, ומעל קברה הוקמה קפלה.

חזיונות ומעשי ניסים

על פי המסורת, זמן קצר לאחר מותה נעלמו הצלקות שעל פניה (אותם קיבלה כתוצאה מהאבעבועות השחורות בהן חלתה בילדותה) והם הפכו חלקים ויפים. שלושה ממכריה העידו כי קטרי הופיעה בפניהם בימים שלאחר מותה.
במשך השנים התפרסמו מספר מקרים שאנשים החלימו ממחלות קשות בעקבות חשיפתם ל"שרידי קדושים" שלה: חפצים שהיו שייכים לה, כפיסי עץ מארונה, אפר מקברה.
בשנת 2006 ילד שגסס בעקבות זיהום בחידק אלים, הבריא "מהיום למחר" לאחר שנזירה קתולית הצמידה לגופו שבר עצם של קָטֵרי טֵקָקְוִיטָה. ב-19 בדצמבר 2011 האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר הכיר בנס הזה, ובכך סלל את הדרך להכרזתה לקדושה.

הליך הקדשתה

הכומר הישועי קלוד שושטייר (Claude Chauchetière), שהכיר את קָטֵרי טֵקָקְוִיטָה בחייה, היה הראשון שהאמין בקדושתה הוא גם כתב ביוגרפיה שלה בשנת 1695. ביוגרפיה נוספת נכתבה ב-1696 על ידי הכומר הישועי פייר שולנק (Pierre Cholenec) שהכיר אותה אף הוא במיסיון בקהנווק. שניהם פרטו את תכונותיה הנעלות, ששימשו בעתיד בהליך הקדשתה. שניהם פרטו את תכונותיה הנעלות, ששימשו בעתיד בהליך הקדשתה. הליך הקדשתה ניזום בשנות ה-80 של המאה ה-19 בפניה של מסיונים ובישופים קתוליים אינדיאניים. אליהם הצטרפה, בשנת 1884, הוועידה הקתולית של ארצות הברית ובהמשך הקתולים של קנדה. אולם ההליך עצמו החל רק כעבור כ-60 שנה, כאשר ב-3 בינואר 1943, האפיפיור פיוס ה-12 הכריז עליה כמכובדת. כעבור עוד 37 שנים, ב-27 ביוני 1980, היא הוכרזה כמבורכת על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני. לבסוף הוכרזה כקדושה ב-18 בפברואר 2012 על ידי האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר.
יום החג שלה הוא 17 באפריל בקנדה ו-14 ביולי בארצות הברית.

מורשתה

החל מ-1684 אנשים החלו לעלות לרגל לקפלה שהוקמה ליד קברה. במחצית המאה ה-18 החלו הקתולים לראות בה את "מגינת קנדה".
ביוגרפיות שלה התפרסמו ב-10 שפות.
מלון ארטס

מלון ארטס (בקטלאנית וספרדית: Hotel Arts) הוא גורד שחקים על חופה של ברצלונה בקטלוניה שבספרד. המלון נמצא תחת חברת ריץ קרלטון ובו 483 חדרים.

המבנה ועיצובו

המלון נישא לגובה של 154 מטר ובו 44 קומות, קרי הוא הבניין הגבוה בברצלונה ביחד עם "טורה מאפר". 
הבנייה הסתיימה בשנת 1994 ומתוכן בסגנון ההיי טק על ידי האדריכלים סקידמור, Owings & Merrill עם אדריכל קולומביאני בשם ברוס גרהם כשותף אחראי. צוות העיצוב הובל על ידי האדריכל מיגל רואנו, עם ד"ר אגוסטי אבויל.
המלון עבר שיפוץ מלא ב -2006, הכלל התקנת טכנולוגיה חדשה, שדרוג החדרים וחדרי האמבטיה לחללים מודרניים ומפוארים. 
המלון נמצא על חוף הים התיכון ובחופו של המלון נמצא פסל של דג זהב שהוכן על ידי פרנק גרי לכבוד אולימפיאדת 1992.
בניגוד להנחה הרווחת המלון לא נבנה כדי לשרת את האולימפיאדה, אם כי בנייתו הייתה חלק מהשינויים הגדולים שעברו על ידי העירייה כדי להכין את המשחקים.
וידוי (ספר)

עלילה

אלה, העובדת כמשחזרת במוזיאון בו עובדת תמר, משחזרת ציור ישן מאת אמן בלתי ידוע. ציור זה נותן לתמר, הנאבקת על מעמדה במוזיאון רעיון לאצור תערוכה של ציורים שהקדימו את זמנם.
במהלך חיפושיה אחרי תמונה היא מגיעה לציונה, המחזיקה ברשותה ציור ישן, ומנסה לשכנע אותה להשאיל את הציור למוזיאון.
ציונה מספרת לתמר את סיפור חייה, המתחיל בפרעות קישינב, עובר דרך התבגרותה אצל דודה ודודתה, דרך נסיעה לאודסה לביתו של חיים נחמן ביאליק, קשריה עם התנועה הציונית, אהבתה לצעיר בולשביק, עלייתה ארצה על הרוסלאן, לימודיה בגימנסיה הרצליה.
במקביל, מתוארת מערכת היחסים בין סבתה הדעתנית של תמר, אמהּ המתרכזת בבישולים ובגדים ותמר עצמה, בינן לבין עצמן ובינן לבין הגברים שהיו בחייהן.
כעלילת משנה נוספת מתוארת עלייתה לישראל של רוזה כהן אמו של יצחק רבין כנוסעת סמוייה על הרוסלאן.
אולטרה סאונד

אוּלְטְרָה סָאוּנְד (בעברית: על-שמע, באנגלית: Ultra sound או US) הוא קול בתדירות גבוהה מזו שאדם יכול לשמוע (תחום השמע של האדם הוא מ-20 הרץ עד 20 קילוהרץ כאשר תחום התדרים העליון נפגע במהלך השנים - ילדים שומעים תדרים שמבוגרים כבר אינם שומעים). כמה בעלי-חיים, כגון כלבים, דולפינים ועטלפים, יכולים לשמוע תדירויות גבוהות יותר מהאדם, ולפיכך ביכולתם לשמוע אולטרה סאונד (בתדירויות מסוימות).

בתעשייה

אולטרה סאונד משמש גם למכשירי ניקוי, הפועלים בדרך-כלל בתדירויות של 20 עד 40 קילוהרץ. מכשירים אלה שימושיים לניקוי תכשיטים, עדשות ורכיבים אופטיים אחרים, שעוני יד, מכשירים לרפואת שיניים, מכשירי ניתוח, ורכיבים תעשייתיים.