google/wiki40b huggingface dataset:
ים אוחוצק

היסטוריה

מגלי הארצות הרוסים איוואן מוסקביטין ווסילי פויארקוב היו האירופאים הראשונים שהגיעו לים אוחוצק ברבע השני של המאה ה-17.
בחורף ההפלגה בים אוחוצק קשה ולעיתים בלתי אפשרית עקב קרחונים רבים הנוצרים בשל הזרמת מים מתוקים רבה משפך נהר האמור אל הים, המורידה את מליחות המים ומעלה את נקודת קפיאתם. פרט להוקאידו, הים מוקף מכל עבריו בשטחים שבשליטת רוסיה, ולכן נחשב לרוב תחת ריבונותה.
עד סוף מלחמת העולם השנייה היה ים אוחוצק אזור דיג יפני ולצי היפני היו בסיסים בים. בסוף מלחמת העולם השנייה הכריזה ברית המועצות מלחמה על יפן ונטלה ממנה את השליטה בים אוחוצק.
במהלך המלחמה הקרה התרחשו בים אוחוצק מספר מבצעים מוצלחים של הצי האמריקאי להאזנה לכבלי תקשורת תת-ימית של הצי הרוסי. שם גם הופלה בשנת 1983 טיסה 007 של קוריאן אייר על ידי מטוס קרב סובייטי. הצי הסובייטי הפסיפי השתמש בים אוחוצק כבסיס בטוח לצוללות טילים בליסטיים, אסטרטגיה הננקטת גם כיום על ידי רוסיה.
בים אוחוצק זוהו 29 שדות נפט וגז לאורך המדף היבשתי. כלל עתודות הנפט בים נאמדות בכ-3.5 מיליארד טונות של שווה ערך נפט, מתוכן 1.2 מיליארד טונות נפט ו-1.5 מיליארד מ"ק גז טבעי.
הנמל הגדול ביותר בים אוחוצק הוא בעיר מגדן.
חסידות ראצפרט

חסידות ראצפרט (ביידיש:ראצפערט) היא חסידות מבית צאנז. מייסד החסידות היה רבי שלום אליעזר הלברשטאם, בנו של רבי חיים הלברשטאם מצאנז.

החסידות אחרי השואה

בנו השני של רבי שלום אליעזר היה רבי משולם זושא, חתנו של רבי נפתלי טייטלבוים מנירבטור.  
בתו השלישית של רבי משולם זושא, רייצא, נישאה לרבי יואל בעער.  
רבי יואל ניצל מהשואה והתגורר בארצות הברית והקים שם בית מדרש בשכונת ויליאמסבורג. לאחר מספר שנים עבר לסאו פאולו שבברזיל והקים שם קהילה חסידית על שם חמיו. הוא היה בעל חסד גדול, פעל להחזרה בתשובה ודאג לקהילתו במסירות.  
בנו היחיד: הוא רבי זושא האדמו"ר מראצפערט אחר פטירת אביו 
חתניו הם:  
רבי מנחם אליעזר זאב רוזנבוים האדמו"ר מקרעטשניף ברחובות,  
רבי יחיאל אשר זעליג פאנעטה האדמו"ר מקארלסבורג במאנטריאל, 
רבי אליעזר ליבר שנעעבאלג רב הקהילה החרדית בעדזשוואר - אנגליה,  
רבי יהושע העשיל רוזנבוים האדמו"ר מקליוולנד בוויליאמסבורג,  
רבי חיים יהודה בעק האדמו"ר מטשערקאס במאנסי.
רבי מאיר שנעעבאלג אב"ד האניפולי.
רבי יצחק דוד הורוביץ ממלא מקום חותנו כגאב"ד הקהילה.
ר' יואל נפטר בכ"ט באדר תשנ"ב. לאחר פטירתו הכתיר חתנו הגדול, האדמו"ר מקרעטשניף, את בנו היחיד רבי זושא לאדמו"ר ואת חתנו רבי יצחק דוד הורוביץ לגאב"ד הקהילה. 
רבי יצחק דוד הורביץ מכהן כגאב״ד ראצפערט בברזיל.
נכון לשנת תשע"ה גר רבי זושא בעער אדמו"ר מראצפערט בברזיל.
הישוב (כתב עת)

הישוב היה שבועון מדיני-ספרותי, כהגדרתו, שראה אור בשנים תרפ"ה–תרפ"ז (מספטמבר 1925 עד אפריל 1927) בתל אביב.
המו"ל והעורך האחראי של שבועון "הישוב" היה יששכר-דב בר-דרורא, שגם הִרבה לכתוב בו בשמות-עט שונים, ובהם X ו-ב.ד. בערב ראש השנה תרפ"ה פרסם השבועון את מצעו הראשוני בדואר היום.
שבועון "הישוב" נוסד סמוך להתארגנותה של "הפדרציה הציונית הכללית", שביקשה ללכד את הציבור שמחוץ למסגרת ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל. בפתח הגיליון הראשון של "הישוב" הוצהר כי "באים אנו לעשות ניסיון של הוצאת שבועון א-מפלגתי בא"י, מתוך הכרה שיש בזה צרך. לא נרבה בהבטחות". אבל בגיליון האחרון של השנה הראשונה (כ"ח באלול תרפ"ה) סיכם העורך ש"הישוב", אף שאינו שייך לארגון או מפלגה, יש בו "נטייה בולטת להמעמד הבינוני, ביחוד שביחוד להמעמד החקלאי [...] 'הישוב' השתדל לתת פה למעמד זה, שכבר נחשב במתים."
שבועון "הישוב" היווה שופר לעניינו של "המחנה האזרחי". חלק מן הכותבים, ובראשם העורך בר-דרורא, נמנו עם פעילי פדרציית הציונים הכלליים, והיו בכותבים מי שישמשו מאוחר יותר כראשי מפלגת "ההתאחדות האזרחית-לאומית" שנוסדה ב-1927, ובהם דוד איזמוז'יק, עובד בן עמ"י, זלמן דוד ליבונטין, משה סמילנסקי, זלמן אפשטיין, סעדיה שושני ויהושע סופרסקי. השבועון העניק במה לאנשי הסתדרות בני בנימין, שבר-דרורא כיהן באותה התקופה כמנהל הבנק שלה. תרמו מפרי עטם גם אנשי המושבות צבי נחמיה בוטקובסקי מחדרה ומשה איכילוב מפתח תקווה ואף אנשי התנועה הרוויזיוניסטית, ובהם ירוחם פיליפ קורנגרין, צבי אליהו כהן, וולפגנג פון וייזל ובצלאל אליצדק (קלוזנר).
השבועון היה מקורב לחוגי סופריו וקוראיו של "דואר היום", שבו הועסק בר-דרורא (בשמו – דרורי) כעורך האחראי. זיקתם של "הישוב" ושל בר-דרורא ל"דואר היום" באה לביטוי, בין היתר, בהגדרתו כ"שבועון מדיני-ספרותי" בדומה לכותר המשנה של "דואר היום" – "עיתון יומי מדיני ספרותי ומסחרי", וכן באימוץ כמה מחידושי הלשון של איתמר בן-אב"י, כגון "ירכתונים" (פיליטונים), שלא נקלטו במקומות אחרים.
מערכת "הישוב" פעלה גם כהוצאת ספרים. במסגרתה ראו אור ספרו של י. יערי (פולסקין), "מ. דיזנגוף חייו ופעולותיו" (תרפ"ז, 1926) וכן "ביוגרפיה של סיר הרברט סמואל" מאת י. יערי (פולסקין). פרקי ספרו של אהרון אהרונסון, "עכו", לוקטו מעזבונו ופורסמו לראשונה ב"הישוב" ואחרי כן נדפסו כספר. השבועון קיים את הבטחתו לפעול בשדה הספרות. פורסמו בו שיריו של י.צ. רמון ולקטים משירי היינה בתרגום ש. בן ציון. כמו כן הופיעו בו מדור "הערות בלשניות" של י. גרזובסקי וכן סקירות ספרים מידי אברהם כהנא. ב"הישוב" ראו אור – בהמשכים – המחזות "המשיח האילם" מאת דוד פינסקי (בתרגום ק.י. סילמן) ו"חנֻכָּה" מאת ק.י. סילמן וכן פרקים מזכרונותיו של זלמן דוד ליבונטין – "לארץ אבותינו".
אולן-אודה

היסטוריה

העיר נוסדה על ידי הקוזקים המתקדמים לעבר סיביר ב-1666 ונקראה בשם אודינסקויה. ב-1678 הייתה העיר כבר ידועה כבסיס חשוב של הקוזקים על הדרך לסיביר. ב-1775 נהייתה לעיר, שמה שונה לורחניאודינסק וגם קיבלה סמל לפי פקודתה של יקתרינה השנייה.
בסמל העיר מופיעה קרן השפע, מטה של מרקוריוס, כסמל למסחר, וחיה סיבירית בשם באבר. החל מ-1923 העיר משמשת כבירת הרפובליקה האוטונומית הבוריאט-מונגולית, ב-1934 שם העיר שונה לשמה הנוכחי. מ-1958 בירת הרפובליקה האוטונומית הבוריאטית. מ-1991 בירת רפובליקת בוריאטיה בפדרציה הרוסית, הנהנית ממעמד אוטונומי.
דודא רפואי

מאפיינים

שורשו של הדודא הרפואי שיפודי ועבה, המעמיק חדור לקרקע עד כ-2 מטרים. סביב השורש צומחת בתחילת הסתיו שושנת עלים גדולים באורכם של כ-30 ס"מ. צבעם ירוק כהה, והם קמוטים מאוד. הפרחים הפורחים כבר בחודש דצמבר, נישאים על עוקצים ארוכים ממרכז השושנת, צבעם סגול ובהם חמש אונות. הפירות, המבשילים בסביבות חודש יוני, הם ענבות בשרניות, קוטרן כ-3 ס"מ וצבען כתום עז. לפרי ריח נעים, חזק ומשכר. בתוך הפרי, מספר חרצנים שחורים. 
כל חלקי הצמח מכילים רעלים חריפים (בעיקר אטרופין), המגנים עליהם מפני הרעייה. רעלים אלו מסוכנים גם לאדם. ידועים מקרים של ילדים שאכלו את עליו המתוקים וסבלו מהרעלה קשה. הפירות ראויים למאכל אדם כשהם בשלים, טעמם אז נעים ומזכיר אננס. גם בתקופה זו, חרצני הפרי מסוכנים לאדם.
תפוצת הפרי ים-תיכונית ואירנו-טורנית, בארץ הוא מצוי בבתה ובגריגה הים תיכונית. 
סביב הצמח מהלכות אגדות רבות מימי קדם. במקרא מוזכר הדודא כצמח המסייע בבעיות פוריות, והזיהוי שלו עם הדודא המקראי מקובל כוודאי. בספרות היוונית והרומית מוזכר הצמח פעמים רבות; השתמשו בו לרפואה, לטיפול בבעיות פריון, כשיקוי אהבה, כסם הרדמה, לכישוף, ולטיפול בשדים ורוחות. המחזה מנדרגולה של ניקולו מקיאוולי מבוסס על האמונה בסגולותיו המיתיות של צמח הדודא. הצמח מוזכר גם בספר השני בסדרת הארי פוטר כמרפא את אלה שנפגעו ממבט הבסיליסק.

הדודא במקורות היהדות

הדודאים נזכר פעמיים במקרא כצמח הקשור לפריון]: "וַיֵּלֶךְ רְאוּבֵן בִּימֵי קְצִיר-חִטִּים וַיִּמְצָא דוּדָאִים בַּשָּׂדֶה וַיָּבֵא אֹתָם אֶל-לֵאָה אִמּוֹ" (בראשית ל יד), וכצמח המפיץ ריח נעים: "הַדּוּדָאִים נָתְנוּ רֵיחַ" (שה"ש ז יד).
תרגומים רבים תרגמו את ה'דודאים' כ- Mandragora autumnalis, הקרוי בימינו דודא רפואי. גם אסף הרופא כתב: "דודאים, נקראים בלשון ארם יברוחין, וכל לשון מנדרגורא". בספרות חז"ל מובא עוד מגוון זיהויים: "מאי דודאים? אמר רב: יברוחי. לוי אמר: סיגלי. ר' יונתן אמר סביסקי" (סנהדרין צט ע"ב). במדרש מובא: "ר' חייא בר אבא אמר יברוחין. ר' יצחק אמר סעדין. ר' יהודה בר' סימון אמר מיישין".
הדודא הרפואי היה בשימוש במצרים העתיקה כפי שעולה מהמקורות הכתובים, מציורי קיר ומן הממצא הבוטני-ארכאולוגי.
בנימין ריבלין

ביוגרפיה

רבי בנימין היה ידוע מגיל צעיר כבעל כישרונות וכתלמיד מצטיין. מלבד זאת, התמסר ללימודי שפות ומדעים מינרלוגיה, זואולוגיה ובוטניקה. בבגרותו הקים, יחד עם קרובו הרב יהושע צייטלין, את בית המסחר לרפואות בעיר שקלוב. בית המסחר התרחב וסניפים נפתחו במוהילוב, מינסק, ויטבסק וכן בטורקיה. באורחות חייו נהג שלא לאכול בשר ולשתות יין, אף לא בימים טובים, והיה מסתפק בפירות, זרעונים וקפה נטול דבש.
בשנת תקל"ב (1772) ייסד יחד עם רבי יהושע צייטלין את "ישיבת העילויים" בשקלוב. במעמד ייסוד הישיבה נכח הגאון מווילנה. האמצעים לקיומם הישיבה ולכלכלת תלמידיה סופקו על ידי בית המסחר ריבלין-צייטלין, ולאחר מכן גם על ידי עשירי שקלוב. מלבד גמרא ופוסקים, הונהג בישיבה לימוד תנ"ך שיטתי על פי שיטת הגר"א, שיעור בעברית ודקדוק הלכות רפואה אותן לימד ר' בנימין לקבוצת תלמידים. מלבד שיעור זה, דרש אחת לחודש בבית המדרש לבעלי מלאכה. עסקנותו של רבי בנימין הביאה לפיתוחה הנרחב של שקלוב, והוקמו בה כמה בתי דפוס (עד לסגירתם על ידי הממשלה). להמחשת מרכזיותו בעיירה, בין היתר נאמר עליו ש"על ידו נבנתה עיר שקלוב וחכמיה".

עליית תלמידי הגר"א

בהשפעת הגר"א, משנת תק"מ והלאה החלה תסיסה גדולה לקראת גאולה ויישוב הארץ. תנועה זו זכתה לתמיכת עושרו של ר' בנימין. ביום השני של ראש השנה תקמ"א, לאחר קריאת ההפטרה בספר ירמיהו (פרק לא), נשא רבי בנימין את דרשת "עורי צפון ובואי תימן". בדרשה מנה כמה יעדים אסטרטגיים בקידום הגאולה השלישית, בהם רכישת אדמות והתיישבות בירושלים העתיקה.
דרשות נערכו גם בעיירות היהודיות שברוסיה, פולין וליטא ובאותה שנה הוקם הוועד "חזון ציון". לצורך העלייה הקים קרן תמיכה בעולים לארץ ישראל, כספים שכונו "מעות ריבליס" וכן התכונן לקניית אדמות בירושלים והחלה הטפה לדיבור בלשון הקודש. לצורך כך הוקם הוועד "חזון ציון", לאחר שהשם "שיבת ציון" נדחה על ידי הגר"א, למנוע התנכלות מצד השלטון הרוסי. לעיתים נדרשה תנועת "חזון ציון" להשתמש בשמות חלופיים, כגון "קופת ארץ הקודש" מחמת חקירות הממשלה והצנזור. מטעם תלמידי הגר"א נשלח רבי עזריאל משקלוב ללמוד את שאלות העלייה וההתיישבות. רבי בנימין התכונן גם הוא לעלייה לארץ ישראל, אך השמועות על המגיפות שפקדו את הארץ וקשיי העברת כספים מהמדינה, הביאו אותו להתעכב בשקלוב. בערוב ימיו יצא עם קבוצה מתלמידי הגר"א לארץ ישראל, אך נפטר בדרכו בעיירה מוהילוב בשנת תקע"ב.
פעילותו הרבה בהנעת מפעל עליית תלמידי הגר"א הקנתה לו את הכינוי "הסוכן הראשי של הגאון מווילנה" ("דער הויפט אגענט פון ווילנער גאון").
מתתיהו שטיגל

הרב מתתיהו זאב חיים (רב מַתֶּס) שטיגל (שצ'יגל, שציגל או שטשיגל) (ו' בטבת תרנ"ו, דצמבר 1895 - י"א באדר תש"ך, מרץ 1960) היה מייסד ומנהל ישיבת בית יוסף בבני ברק. גלגול מאוחר של הישיבה הזאת נקרא על שמו, ישיבת בית מתתיהו.

תולדותיו

נולד בעיירה אוסטרוב שבפלך לומז'ה בפולין (אז בשליטת האימפריה הרוסית) לצבי מיכאל שצ'יגל. בגיל 11 היגרו הוריו מפולין. הוא נותר לבדו ונכנס ללמוד בישיבת נובהרדוק והיה מתלמידיו של הרב יוסף יוזל הורוביץ, "הסבא מנובהרדוק". נישא למרים, בת הרב משה אליעזר הכהן באייער ממוטלה, ממקורבי החפץ חיים 
מאז בחרותו נרתם להקמת ישיבת נובהרדוק. הוא נמנה עם מייסדי ומנהלי ישיבות "בית יוסף" בחארקוב, בזוויהל ובמזריץ'. כבר בשנות ה-20, עוד בטרם עלה ארצה, העלה את הרעיון להקמת ישיבה במושבה בני ברק שהוקמה באותה תקופה. הוא שוחח על כך עם הרב שמעון קאליש, האדמו"ר מסקרנביץ, שהיה רבו של מייסד בני ברק יצחק גרשטנקורן. האדמו"ר שלח מפולין מכתב לגרשטנקורן ובו הזכיר את הרב שצ'יגל ואת תוכניתו להקמת ישיבה בבני ברק וביקש את סיועו. אולם יישום התוכנית לא יצא אז אל הפועל ונדחה עד לעלייתו לארץ ישראל. 
בקיץ תרצ"א (1931) עלה הרב שצ'יגל  לארץ ישראל, יחד עם עמיתו הרב דוד בליאכר. אשתו ושלושת ילדיו של הרב שצ'יגל נותרו בפולין, והם עלו ארצה רק כעבור שלוש שנים וחצי, בחשוון תרצ"ה. שני הרבנים הקימו את הישיבה בבני ברק סמוך לבואם ארצה. בתקופה הראשונה שכנה הישיבה בבית הכנסת הגדול שבמרכז המושבה. כעבור זמן קצר שב הרב בליאכר לפולין והרב שצ'יגל המשיך לבדו בניהול הישיבה. את תפקיד ראש הישיבה מילא הרב שצ'יגל, אך ייעד אותו לרב יעקב ישראל קנייבסקי, אותו הכיר מישיבת נובהרדוק.

מגוריו של החזון איש בבני ברק

כשעלה החזון איש לארץ ישראל, בט"ז תמוז תרצ"ג (1933), היה בדעתו להתגורר בפתח תקווה, בינתיים שהה באכסניה בתל אביב, רב מַתֶּס היה מן היחידים שהכירו את החזון איש, הוא מיהר לאכסנייתו והציע לו להשתכן בבני ברק, שהייתה אז מושבה צעירה בת פחות מעשור. החזון איש נענה להצעה והחל מחודש אב תרצ"ג התיישב בבני ברק, לאחר בואו הציע לו למסור שיעורים בישיבה שהקים, עד לבואו של גיסו הרב יעקב ישראל קנייבסקי לשמש כראש ישיבה (גרסה שונה על כך נמצאת בספרו הגדול של בנימין בראון על החזון איש). אכן בחודשי החורף של שנת תרצ"ד הוא מסר שיעורים בישיבה, באותה שנה הונחה אבן הפינה לישיבה בגבעת רוקח, בסמיכות לביתו של החזון איש.
הרב שצ'יגל ארגן אשרות עלייה לרב קנייבסקי ולעוד מאה בחורי ישיבה. בתחילת חודש ניסן תרצ"ד עלה הרב קנייבסקי והתיישב בסמוך לישיבה. הרב שצ'יגל פינה לו את משרת ראש הישיבה, והוא עצמו שימש כמנהל רוחני ומסר שיחות מוסר לתלמידים.
נפטר בשנת תש"כ, ונקבר בבית הקברות שומרי שבת. כמה שנים לאחר פטירתו הופסקה פעילות הישיבה. בשנת תשמ"א (1981) הוקמה במבנה הישיבה ישיבת בית מתתיהו, הנושאת את שמו.
משפחתו ראתה בהבאת החזון איש לבני ברק עניין גדול וחרטה זאת על מצבתו.

משפחתו

שני גיסיו של הרב שצ'יגל - חתניו האחרים של הרב באייער - הם: הרב אברהם יצחק גרשונוביץ - אב"ד ז'אבינקה וראש ישיבת תפארת ציון, והרב חיים חלוונה יוז'וק - אביהם, בין השאר, של ד"ר דב ירדן והרב שמעון יוז'וק.
בנו, הרב מאיר שצ'יגל, הוא מחבר סדרת ספרי "שומר אמת" ור"מ בישיבת חמד לצעירים כיום בבני ברק. חתניו הם: הרב נחום לסמן - כיהן כראש ישיבות מגדיאל ותפרח (חותנו של הרב אליעזר יהודה פינקל), והרב משה אהרן רוזנטל - ראש כולל הרמ"א ומחבר סדרת ספרי "מטה אהרן" על מסכתות הש"ס.
ריינינג

ריינינג (באנגלית: Reining) היא תחרות רכיבה המציגה אילוף סוסים בסגנון מערבי, בה הרוכב מוביל את הסוס לסדרה של תרגילים קבועים. התרגילים אמנם קבועים ואינם משתנים ממקצה למקצה, אך הסדר שלהם יכול להשתנות. במהלך מקצה ריינינג, יבצע הסוס עצירה במקום והחלקה (Slide Stop), הסתובבות על רגל ציר (Spin), החלפות רגלים (Flying Lead Change) ומעגלים. כל העבודה במהלך המקצה נעשית בדהרה מהירה (Canter) ובדהרה איטית (Lop).
ריינינג מזוהה לעיתים כ"דרסאז' של הרכיבה המערבית", מכיוון שהוא דורש מהסוס להיות קשוב ומכוונן אל תנועותיו של הרוכב, אשר צריכות להיות כמעט בלתי נראות ותוך כך עליו (הרוכב) להוביל את הסוס לאורך המסלול בתאום ובדיוק. על הסוס להיראות רגוע ונינוח לאורך כל המקצה; כל תזוזה שמעידה על לחץ או חוסר שקט מצדו (נפנוף בזנב בחוסר שקט, רקיעה ברגלים הקדמיות או האחוריות וכו') ישוקללו לרעה בציון של הרוכב.

שורשים

משחר ההיסטוריה האמריקנית, עוד מתקופת ההתיישבות הספרדית ביבשת בחלקיה הדרום-מערבים (באזורים שהיום מהווים את מקסיקו, טקסס וקליפורניה), הועברו פרות ממקום למקום, לעיתים אף באזורים פתוחים, בלי עזרתם של עזרים חיצוניים כגדרות, חבלים וכיוצא בזה. המציאות הזאת גרמה לכך שהבוקרים נאלצו לשלוט בבקר מגבו של הסוס. בוקר מקצועי היה זקוק לסוס אתלטי, רגוע וקשוב, סוס שיוכל לשנות כיוון כשנדרש, לעצור "על המקום" ולרוץ במהירות אחרי פרה תועה. הסוס צריך היה להישלט על ידי הרוכב בעיקר דרך הרגליים ותנועות הגוף כשהרוכב אוחז במושכות ביד אחת ומפעיל לחץ מינימלי על פיו של הסוס דרך המושכות. כך תשומת לבו וידו השנייה של הרוכב יוכלו להתפנות למשימות אחרות כגון פתיחת שער, החזקת חבל או סתם נפנוף ביד על מנת לסמן לבוקר אחר. מצבים יומיומים ושגרתיים מסוג זה, הובילו לכך שב-1966 יצא לדרך באופן רשמי ענף ספורט בשם ריינינג - בתרגום חופשי - "אחיזה במושכות".

שיטת הניקוד

במקצוע הריינינג, נשפטים הסוס והרוכב כמכלול על דיוק המנברות, איכותן והרצון שבהן נעשו. לאגודת הריינינג הלאומית האמריקאית (National Reining Horse Association או בקיצור NRHA) ישנו ספר מסלולים ובו 15 מסלולים שונים. לפני כל תחרות, נבחר מסלול אחד מתוכם והוא יהיה זה שעל פיו ירוצו הרוכבים במקצה. המנברות הנשפטות במקצה הן: ספין (4 ספינים לכל כיוון), מעגלים (2 מעגלים גדולים מהירים ומעגל אחד איטי), ועצירות החלקה. כל מנברה נשפטת כמכלול - המעגלים נשפטים יחד עם החלפות הרגליים, עצירות ההחלקה נשפטות יחד עם הריצה לעצירה,הרול באק וההליכה לאחור וכו'. כל מנברה נשפטת בקשת שבין -1.5 עד ל+1.5 לכל מנברה בעליות של חצאים (-1.5 ,-1 ,-0.5, 0, +0.5, +1, +1.5) כאשר ניקוד 0 לכל מנברה מעיד על מנברה ממוצעת, בלי דרגת קושי יתרה אך לא רעה. הניקוד יורד לכיוון השלילי כאשר ישנה התנגדות מסוימת של הסוס, קושי מסוים להשלים את התרגיל ועוד. הניקוד יעלה כאשר הרוכב והסוס מציבים דרגת קושי גבוהה, ללא התנגדות מן הסוס ומציגים רוגע ונינוחות לאורך ביצוע התרגיל. ישנן גם נקודות עונשין על מקרים פרטיים של ביצוע לא מדויק או רע. לדוגמה, 5 נקודות עונשין על בעיטת סוס במהלך ביצוע המסלול, נקודת עונשין על איחור בהחלפת הרגליים, 2 נקודות עונשין על עצירה לפני קונוס הסימון ועוד. הניקוד מתחיל מ-70 נקודות, ומשם עולה או יורד בהתאמה למסלול אותו ביצעו הסוס והרוכב.
ירון אשבל

ירון אשבל (נולד ב-26 במרץ 1968 בחולון) הוא שדרן רדיו ותקליטן ישראלי.

ביוגרפיה

אשבל החל את דרכו בשידורי הרדיו כשגויס באוגוסט 1986 לגלי צה"ל, שם שירת כפקיד. השדרנית שירה גרא שמעה אותו בשיחת מסדרון במקרה והציעה לראש מחלקת הקריינים דאז, ארז טל, להכשירו כקריין. אשבל היה לקריין ומפיק ועבד בגלי צה"ל במשך 6 שנים.
לאחר שסיים עבודתו בגלי צה"ל, למד גאוגרפיה והיסטוריה באוניברסיטת תל אביב. כשהוקם הרדיו האזורי בישראל בסוף 1995 החל לעבוד ברדיו ללא הפסקה. לאחר שנה עזב לקול ישראל, לתחנת 88FM, שם הגה את הרעיון של תוכנית רדיו שתתמקד במוזיקת שנות השבעים והשמונים, אך ב-88FM לא הייתה היענות לרעיון.
דוד בן בסט, בעלי תחנת רדיוס 100FM אהב את הרעיון והציע לאשבל חופש יצירתי מוחלט, שם נולדה ב-2 ביולי 2000 התוכנית "מנהרת הזמן" שכולה שירים של פעם.

"מנהרת הזמן"

אשבל מוכר בעיקר בזכות תוכנית יומית זו, אותה הוא מגיש מדי יום בשעות 12:00 - 15:00 ברדיוס 100FM. התוכנית מתאפיינת במוזיקה שמחה מהעשורים הקודמים שחלקה ערוך מראש ואת חלקה מבקשים המאזינים בפייסבוק או בטלפון לאולפן תוך כדי שידור. בשנת 2012 ייצג אשבל עם תוכניתו מנהרת הזמן את ישראל בפסטיבל הרדיו בשווייץ וזכה למחמאות רבות. בשנת 2013 העניקה לו אגודת העיתונאים בתל אביב את פרס הרדיו לתוכנית המוזיקה הטובה ביותר.

"השדרן המזמר"

הצלחת התוכנית תורגמה לליין של מסיבות צמוד (שהתחיל במועדון התכלת המיתולוגי בנמל תל אביב ונמשך עד היום בהאנגר 17, בן אביגדור 17 תל אביב). זוהי תוכנית הרדיו היחידה בעולם שהפכה לליין של מסיבות]. במסיבות המציא אשבל את תופעת "השדרן המזמר" בשל הופעה חיה שהוא מעניק למאזיניו לפני שתופס את הפיקוד בעמדת הדיג'יי. הצלחת המסיבות הביאה גם להפקות סופישבוע באילת והפלגות לחו"ל עם אמנים בינלאומיים כמו: סנדרה, סמנתה פוקס, בוני אם, פול יאנג ועוד.
תוצר נוסף של התוכנית הוא 7 אלבומי אוסף עם להיטי "מנהרת הזמן", לצד דיסק מנהרת הזמן כחול לבן ודיסק מנהרת הזמן גולד שסיכם בזמנו עשור לתוכנית.
פים

פִּים (לפי ניקוד המסורה) או פַּיִם (על דרך נטיית הזוגיים בעברית) הוא יחידת מידה עתיקה למשקל, השווה לכ-7.56 גרם (לפי ממוצע משקלן של אבני המשקל שנתגלו באזור יהודה, ראו להלן), כלומר לכשני שלישי שקל של ימי בית ראשון. המילה "פים" מופיעה פעם אחת במקרא, בשמואל א': " וְהָיְתָה הַפְּצִירָה פִים לַמַּחֲרֵשֹׁת וְלָאֵתִים וְלִשְׁלֹשׁ קִלְּשׁוֹן וּלְהַקַּרְדֻּמִּים וּלְהַצִּיב הַדָּרְבָן" (י"ג, כא), ואינה נזכרת בתלמוד.
בחפירות תל גזר, שנערכו בראשית המאה ה-20 בראשות הארכאולוג הבריטי רוברט מקאליסטר, נמצאה משקולת שעליה כתוב בכתב עברי עתיק "פימ". מאז נמצאו דוגמאות נוספות של אבני משקל ומטילי כסף שעליהם נכתב שם זה.
מיזופוביה

מיזופוביה (מאנגלית: Mysophobia, מכונה לעיתים גם גרמופוביה) היא פוביה ספציפית פתולוגית שמתבטאת בפחד קיצוני מלכלוך וממגע עם משטחים שנתפסים כלא נקיים, מחשש להידבקות בזיהומים או בחיידקים. אדם שקיים אצלו חשש כזה מכונה "מיזופוב".
במונח נעשה שימוש לראשונה על ידי הנוירולוג האמריקאי ויליאם אלכסנדר המונד בשנת 1879, כאשר תיאר מקרה של הפרעה טורדנית-כפייתית (OCD) שבאה לידי ביטוי ברחצת ידיים אובססיבית, והפוביה אף מזוהה כיום עם מחלה זו. למרות הקשר בין OCD למיזופוביה, קשר כזה איננו הכרח, שכן שטיפת ידיים אובססיבית שמופיעה כתסמין של OCD יכולה לבוא כתחושת צורך של ביצוע הריטואל לשם תפקוד בתחומים אחרים של החיים, בעוד מיזופובים אחרים יכולים לעשות זאת אך ורק מחשש לזיהומים.
שמשון דוד פינקוס

קורות חייו

נולד בארצות הברית לרב אברהם חיים. אמו היא צאצאית של משפחת ויינברג, שושלת אדמו"רי סלונים. בצעירותו למד בישיבת בית התלמוד בניו יורק אצל הרב אריה לייב מאלין. בהמשך עלה לארץ ישראל ללמוד בישיבת בריסק אצל הרב יוסף דב סולובייצ'יק.
נישא לחיה מינדל, בתו של הרב מרדכי מן, חבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה. לאחר נישואיו גר בבני ברק ואחר כך בתפרח. בתקופה זו היה משגיח בישיבת אופקים ומאוחר יותר נעשה ראש ישיבה בישיבת ירוחם. לבקשת הרב יעקב ישראל קנייבסקי והרב שך הוא עבר לגור באופקים וכיהן שם כרב למעלה מעשרים שנה.
למד קבלה מהרבנים ישראל אליהו וינטרוב ויעקב משה הלל, וכמקובל התפלל על פי כוונות סידור הרש"ש.
לרב פינקוס ולאשתו היו 12 ילדים. אשתו הייתה מחנכת - תחילה בסמינרים בבני ברק, בהמשך בבית הספר היסודי בתפרח שאותו ניהלה, ולאחר מכן הקימה בית ספר יסודי לבנות באופקים. בשנותיה האחרונות ניהלה את התיכון החרדי לבנות באופקים, "נווה יוכבד".
בגיל 56 הם נהרגו בתאונת דרכים עם בתם מרים בת ה-19. שלושה מתוך שאר ילדיהם נפצעו. הלוויתם יצאה ממתחם "קיוויתי ד'" שייסד הרב באופקים ועברה בישיבת תורה אור בירושלים. בין המספידים היו הרבנים חיים קמיל, חיים פנחס שיינברג ויעקב הלל. הם נקברו בהר המנוחות בירושלים.
בעצרת ה"שלושים" לזכרם, הוכתר לממלא מקומו כרב הקהילה החרדית באופקים, בנו הגדול הרב ישראל יעקב פינקוס, ר"מ בישיבת שערי שמועות.
לזכרו נקרא תלמוד התורה "תורת שמשון" באופקים, רחוב "הרב פינקוס" בעיר ועוד.

שיעוריו ודרשותיו

הרב פינקוס היה דרשן בולט והרצה בישראל ומחוצה לה. חלק מדרשותיו שהוקלטו נערכו לסדרת ספרים נפוצ. שיעוריו המוקלטים - בעברית, ביידיש ובאנגלית - בענייני אמונה, קיום מצוות, ענייני מוסר ועוד התפרסמו בקלטות ובדיסקים וניתנים להאזנה בקול הלשון.
בדרשותיו הדגיש הרב פינקוס את חשיבות הרגשת הקרבה לקב"ה באופן תמידי ואת החשיבות שבעשיית מצוות, שכן מצווה יכולה להיות בעלת השפעה לשנים.
הזהיר מחשיפה, אפילו קצרה לחילוניות, כמו נסיעה בטרמפים עם חילונים, משחקי מחשב, מראות לא צנועים ברחוב, והאינטרנט. תקף בחריפות את הוצאת האנציקלופדיה לבית ישראל, למרות תמיכת רבנים רבים.
תחשיב הפסוקים

בלוגיקה ובלוגיקה מתמטית, תחשיב פסוקים (באנגלית: Propositional calculus,‏ Propositional logic או Sentential calculus) הוא מערכת מובנית (פורמליסטית), המאפשרת לייצג את הקַשַּרים הלוגיים בין ערכי האמת של פסוקים לוגיים שונים, ולהסיק את תקפותן ההגיונית (לוגית) של טענות.

הצרנה (פורמליזציה)

הצרנה (מלשון צורה) או תיבנות של תחשיב פסוקים, היא תהליך העברת ההנחות והטענות הלוגיות לכיתוב תבניתי, במבנה מוסכם (פורמליסטי), דמוי סימני החשבון. 
הסמנטיקה (מבנה המשמעות) של תחשיב הפסוקים מורה לנו כיצד עלינו להבין את היחס בין הסמלים המייצגים פסוקים שונים, ובין הטענות שהם מייצגים. כאשר מעוניינים לנתח טיעון או הוכחה כלשהי באמצעות תחשיב הפסוקים, ראשית יש לערוך הצרנה להנחות ולטענות. בתהליך זה מסמנים כל משפט בסיסי (למשל 'השמש תזרח מחר' או 'יוסי גר בלונדון') בסימן קבוע (בדרך כלל אות אנגלית גדולה כמו P או Q, או הסימן Pᵢ עם האינדקס i, המייצג מספר מסוים). סימן זה מייצג את הטענה בכל מקום שתופיע בטיעון, והוא מכונה "פסוק יסודי", או "פסוק אטומי". גם הקָשַרים הלוגיים אינם נכתבים בתחשיב הפסוקים במלים אלא באמצעות סימונים מוסכמים, כפי שיוסבר להלן:

תחשיב פסוקים שלם (קבוצת קשרים שלמה)

תחשיב פסוקים שלם (או קבוצה שלמה של קשרים) הוא קבוצת קשרים, שכפסוק אפשר להציג באמצעותה כל פעולה בוליאנית, או כל טבלת אמת (ר' להלן). 
ישנם שני קשרים, שכל אחד מהם מהווה בעצמו "תחשיב פסוקים שלם", והם מכונים "הקשרים של שפר". קשרים אלו הם הקשרים "לא-וגם" (NAND) ו"לא-או" (NOR). התחביר הפורמלי של תחשיב הפסוקים המתמטי מתבסס על שני קשרים בלבד, "אם-אז" ו"לא" - כל שאר הקשרים מוגדרים כקיצורים של ביטויים הבנויים מקשרים בסיסיים אלו.

מערכות הוכחה

לתחשיב הפסוקים אפשר 'לבנות' מערכות הוכחה המוכיחות טענות נוספות הנובעות מקבוצת טענות ראשונית. מערכות היסק כאלה בנויות מכללים תחביריים (סינטקטיים) טכניים בלבד. 
מערכת ההוכחות הפשוטה ביותר לתחשיב פסוקים היא מערכת דדוקציה טבעית, המכילה עשרה כללי היסק. עבור כל אחד מחמשת הקשרים היא מכילה כלל הבאה (נקרא גם כלל הכנסה או אינטרודוקציה)  וכלל סילוק (נקרא גם כלל הוצאה או אלימינציה). 
מערכת זו היא נאותה - כלומר, כל נוסחה שניתנת להוכחה, היא אמיתית, ושלמה - כלומר, כל נוסחה אמיתית גם ניתנת להוכחה מקבוצה זו במערכת.
לואיס ירד דה יר

ייסוד הריקסדאג החדש

הישגו הגדול ביותר של דה יר הייתה הרפורמה במערכת הייצוג הפוליטית השוודית. הרפורמה כללה את ייסודו של הריקסדאג (הפרלמנט) הדמוקרטי הדו-בתי, שהחליף את אספת המעמדות שהייתה מסורבלת ופחות דמוקרטית, שריד ממוסד שהתקיים בימי הביניים המאוחרים. מהלך זה התקבל בדצמבר 1865 וזכה להסכמה המלכותית ב-22 ביוני 1866. לזמן מה לאחר מכן נהנה דה יר מאהדה ציבורית משמעותית. הוא פרש ממשרתו ב-1870 וחזר אליו כראש הממשלה לענייני משפטים ב-1875.

ראש הממשלה

ב-1876 מונה דה יר להיות ראש ממשלת שוודיה הראשון, בעקבות הרפורמה שבמסגרתה הפכו תפקידי "השר הראשי לעניינים משפטים" (Justitiestatsminister), תפקיד אותו מילא דה יר באותה עת ו"השר הראשי לענייני חוץ" (Utrikesstatsminister) לתפקיד שר המשפטים ושר החוץ, בהתאמה. הוא שימש בתפקיד עד אפריל 1880 ובעקבות כישלונו בהסדרת שאלת החימוש הוא נאלץ להתפטר מתפקידו. בין השנים 1881 – 1888 הוא שימש כנגיד של אוניברסיטת אופסלה ושל אוניברסיטת לונד. דה יר היה חסיד של מדיניות הסחר החופשי ושל הליברליזם הכלכלי ויש הטוענים] שהוא הניח את היסודות לכלכלה החזקה של שוודיה בין השנים 1870 – 1970.

סופר

בנוסף לכמה רומנים ומאמרים, כתב דה יר כמה ספרים שבהם העלה את זיכרונותיו מימי הקריירה הפוליטית שלו. ב-1892 הוא פרסם את הספר האוטוביוגרפי Minnen (זכרונות) שבו תיעד את ניסיונו הפוליטי ואת דעותיו המגובשות לאורך חייו בבהירות יוצאת דופן, בצלילות דעת ובחן. למשל, ההסבר שלו מדוע הוא, בגיל כה צעיר, מונה להיות השר הראשי לענייני משפטים, היה שבמעגלים המצומצמים של האצולה השוודית באותה תקופה היה קשה למצוא אדם ברמת אינטליגנציה מספקת כפי שנדרשה למילוי המשרה.
דה יר היה גם חבר באקדמיה השוודית ובאקדמיה המלכותית השוודית למדעים.

משפחתו

בנו, ירד לואיס דה יר היה גם הוא ראש ממשלת שוודיה לתקופה קצרה בראשית שנות העשרים של המאה ה-20.
כריסטין הישנה

רקע העלילה

כריסטין קמפבל היא גרושה בת 35 ויחד עם חברתה הטובה בארב (ונדה סייקס), מנהלת מכון כושר לנשים. יום אחד הגרוש שלה ריצ'רד (קלארק גרג) מביא את חברתו החדשה, כריסטין האנטר (אמילי רותרפורד). מאחר שלשתיים שם פרטי זהה, המשפחה והחברים מכנים את האנטר "כריסטין החדשה", ומתחילים לכנות את קמפבל "כריסטין הישנה".
בינתיים כריסטין צריכה להתמודד עם מרלי ולינדזי (טרישה אוקלי ואלכס קאפ הורנר) האימהות ה"מרושעות" (כפי שהחבורה מכנה אותן) והסנוביות מבית ספרו של ריצ'י (טרבור גאגנון), בנם של כריסטין קמפבל וריצ'רד. בנוסף היא צריכה לסבול את אחיה שגר איתה.