google/wiki40b huggingface dataset:
מקפה

מְקַפָּה (אנגלית: skimmer) היא כלי בישול הדומה לתרווד מחורר ומשמשת להסרת קרום, שומן או קצף הנמצא על פני התבשיל. הרעיון מאחורי אופן הפעולה של הכלי הוא שהקרום או הקצף בעלי צמיגות גדולה יותר מאשר הנוזל שבתבשיל ולכן כאשר גורפים את הקצף עם המקפה נוזל התבשיל דולף דרך החורים בחזרה לתוך הסיר ומשאיר בתוך המקפה רק את הקרום הלא רצוי.
השם skimmer באנגלית נובע מפעולת ה-skimming שהיא הסרת קרום החלב. בעברית השם מגיע מהפועל קיפה שנהוג בלשון חז"ל: "שמן של תרומה שנפל על גבי היין יקפה אותו והיין מותר" – כלומר יין שהתערבב בשמן פסול, אך מכיוון שהשמן צף על פני היין, אם נקפה את השמן (נסירו מפני היין) יהיה שוב מותר. המונח מקפה ככלי בישול הוא מחידושיו של ביאליק, ונקבע במונחי כלים ותבשילים שפרסם ועד הלשון בשנת תרצ"ג (1933).
מערבולת פולארית

מערבולת פּוֹלארית (נקראת גם ציקלון מינוֹגנוֹ, ציקלון ארקטי וציקלון סאב-פולארי, באנגלית: Polar Vortex) היא ציקלון גדול, לרוב יציב (קיים לאורך השנה כולה), הממוקם קרוב לאחד או שני הקטבים הגאוגרפיים. בכדור הארץ, המערבולות הפולאריות ממוקמות מאמצע הטרופוספירה ועד הסטרטוספירה. הן מקיפות את הקוטב או נקודה באזור הקוטב ומכילות שטח עצום. אזורי קור אלו המאופיינים על ידי לחץ נמוך מתחזקים בחורף ונחלשים בקיץ. קוטרן בין 1,000 ק"מ ל-2,000 ק"מ בהן סובב באופן טיפוסי האוויר נגד כוון השעון (בקוטב הצפוני), כאשר הסיבה לסבוב זה, היא (כבכל ציקלון) כוח קוֹריוֹליס.
המערבולת הארקטית בעלת שני מרכזים, האחד ליד האי בַּאפִין (Baffin Island) והאחר מעל צפון מזרח סיביר.
בקוטב הדרומי הוא נוטה להיות ליד מדף הקרח רוֹס, ליד קו האורך 160 מערב. כאשר מערבולת הקוטב חזקה, הרוחות המערביות (Westerlies) מתחזקות. כאשר המערבולות נחלשות, הזרימה הכללית לאורך קוי האורך מתמזגת ונוצרים פרצי קור. עקב המערבולות נפוצה תופעת ריקון אוזון, במיוחד בחצי הכדור הדרומי, המגיעה לשיאה באביב.

ריקון שכבת האוזון

הכימיה של הציקלון הסאב-פולארי באנטארקטיקה יוצר ריקון חמור של שכבת האוזון. החומצה החנקתית בענני הסטרטוספירה הקוטבית מגיבים עם Chloroflourocarbon) CFC) ויוצרים כלור המשמש כקטליזטור להרס הפוטו-כימי של האוזון. ריכוזי כלור נבנים לאורך החורף, וההרס של האוזון מגיע לשיאו כאשר השמש חוזרת באביב. עננים אלו יכולים להווצר רק בטמפרטורות הנמוכות מ 80°C-. התופעה חמורה פחות באופן משמעותי בקוטב הצפוני עקב משטרי זרימת האוויר שם המאפשרים חילופי חומרים לאורך קוי האורך.

אירועים

התפרקות של המערבולת הקוטבית גורמת לאירוע המכונה התחממות סטרטוספרית פתאומית, אשר עשויה לגרום לתופעות מזג אוויר קיצוניות.

צפון אמריקה, ינואר 2014

גל הקור של 2014 בצפון אמריקה (2014 North American cold wave) הייתה אירוע מזג אויר קיצוני בו המערבולת הפולארית של הקוטב הצפוני, גרמה ככל הנראה לאנומליה אקלימית של זרם סילון בקנדה וארצות הברית, אשר הובילה לשיאי טמפרטורה שליליים במספר מדינות בארצות הברית, שלג כבד וגשמים עזים, ביטול אלפי טיסות וכן עשרות הרוגים.

מערבולת חמה

המערבולות הפולאריות על כדור הארץ, יופיטר, מאדים וונוס קרות יותר מסביבתן, אך מתצפיות אינפרא-אדומות שהתקבלו ממצפה הכוכבים קק בשנת 2004, עלה כי בקוטב הדרומי של כוכב הלכת שבתאי, קיימת מערבולת פולארית (בצורת משושה) יציבה חמה (המופע היחיד הידוע במערכת השמש). הטמפרטורה על פני שבתאי נעה סביבות 185°C- כאשר במערבולת הטמפרטורה מטפסת עד 122°C- וזו כנראה הנקודה החמה ביותר על פני כוכת הלכת. מערבולת זו היא בערך בגודל כדור הארץ ועם רוחות במהירות של 550 קמ"ש.

מחקרים

לאחרונה השקיעו ממשלות ארצות הברית ואוסטרליה מימון לתוכנית מחקר כיצד משפיעות המערבולות הפולאריות על הבצורות באוסטרליה. החוקרים מקווים כי ניתן יהיה ללמוד מדוע הבצורות של דרום אוסטרליה מחמירות והאם ישנו קשר ישיר בין הפעילות האקלימית הפולארית לבין תופעות אקלימיות במקומות אחרים על פני כדור הארץ.

במדע הבדיוני

ב-2004, הסרט "היום שאחרי מחר" תיאר שלשה ציקלונים ארקטיים יוצאי דופן בגודלם, אשר בפועל גורמים להרס חצי הכדור הצפוני.
שקרן שקרנית

תקציר עלילה

לורה נילסון היא מורה חכמה ומוכשרת. היא בדיוק נפרדה מהחבר שלה, ויוצאת לדייט עם המנתח אנדרו ארלהאם שהתאלמן לא מזמן. ביום שאחרי הפגישה נראה שמשהו לא כשורה. אחר כך העניינים יוצאים מכלל שליטה במהירות, וחושפים את כוחם של האמת, הולכת שולל, ואמון.

הפקה

ב-15 באפריל 2016 הוכרז על הסדרה "שקרן שקרנית" כהפקה ראשונה של Two Brothers Pictures. ב-30 בסטמבר 2016 הוזמנה הסדרה על ידי חברת הכבלים האמריקאית SundanceTV ורשת השידור הבריטית ITV. הצילומים החלו בלונדון ובקנט בנובמבר 2016. צילומי הביצות נערכו בטולסברי שבאסקס. חוף הים צולם בדיל, בקינגסדאון ובוולמר. הצילומים בתוך העיר נערכו בברוקלי, נאנהד, שורטלנדס (פרק 3), סאות' אילינג ואדינבורו (פרק 4). צילומים נוספים בחוף הים נערכו בוולפול ביי שבמרגייט במחוז קנט.
אחרי סיום העונה הראשונה ב-16 באוקטובר 2017, פורסם שהסדרה תחזור לעונה שנייה. צילומי העונה השנייה מתוכננים ל-2019, וקו העלילה יתמקד בחקירת מקרה הרצח שבסיום העונה הראשונה. פרוגט וגריפית' יחזרו לשחק בעונה הבאה.

שידור

שידור הבכורה של הסדרה בערוץ ITV היה ב-11 בספטמבר 2017 בשעה 9:00 בערב, במקביל לסדרה "רליק" ששודרה באותו זמן בערוץ BBC One. ברשת הכבלים SundanceTV שודרה הסדרה ב-27 בספטמבר 2017.
E.T. (שיר)

רקע וכתיבה

בדצמבר 2010, כאשר נשאלה קייטי פרי בדף הטוויטר על הסינגל הבא שלה, ענתה פרי כי הוא יהיה "Peacock", אך לבסוף פורסם בדף הפייסבוק שלה כי הסינגל הבא יהיה "E.T.‎".
השיר יצא בשתי גרסאות, בגרסת הסינגל, שיצא בתאריך 16 בפברואר 2011, משתתף גם הראפר קניה וסט, אף על פי שבגרסת האלבום קטע הראפ אינו נכלל. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 ובמצעד בניו זילנד. הסינגל הגיע למעמד פלטינה באוסטרליה ולזהב בניו זילנד.
מרדכי בן שחר

מרדכי בן שחר (18 בפברואר 1926 - 17 בינואר 2017) היה זמר בריטון ישראלי בתחום אופרה ובתחום החזנות.

ביוגרפיה

נולד ב-1926 בקראיובה שברומניה ובגיל צעיר עבר עם משפחתו לבוקרשט, שם גם סיים את לימודיו התיכוניים. בשנת 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה, נהרג אביו, שמואל, בהפצצה על מקום עבודתו. לאחר מכן עלה בן שחר לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער והגיע לקיבוץ עין שמר. מאוחר יותר עבר לקיבוץ אפיקים, שהה שם שנה והשתתף בהצגה של הקיבוץ מאת שטפן צווייג. מן הקיבוץ הגיע לתל אביב, זכה במלגה מקונסרבטוריון "שולמית" ולמד אצל אלי קורץ. אמו עלתה לארץ בעקבותיו.
היה חבר בלהקה הצבאית כרמל.
סיים את הסטודיו הדרמטי של תיאטרון הבימה בהדרכתו של צבי פרידלנד, ושל האהל.
היה שחקן בתיאטרון "האהל" וזמר בריטון ראשי באופרה הישראלית. כן הופיע כסולן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית. בשנת 1956 זכה במלגה מקרן התרבות אמריקה-ישראל ונסע ללמוד באקדמיה לאמנויות הווקאליות (,‏ AVA) שבפילדלפיה. בשנת 1957 הופיע בגרנד אופרה של פילדלפיה .
ב-1958 שב לישראל והמשיך להופיע באופרה. הוא לקח חלק בהופעות הבכורה של האופרות "הרמאי" של מנחם אבידום, "יעקב ומשה" מאת ברגל ו"מות משה" מאת יוסף טל.
ב-1963 השתתף בביאנלה של ונציה יחד עם תיאטרון חיפה ב"מעגל הגיר הקווקזי". באותה שנה זכה בפרס כינור דוד, וכן בפרס אדיס דה פיליפ עבור תפקידיו באופרות "לה טרוויאטה" בתפקיד ז'רמון, ועבור תפקיד פיגארו באופרה "הספר מסביליה".
בשנת 1964 היה שותף להפקה הראשונה בארץ (של גיורא גודיק בשיתוף תיאטרון "הבימה") של המחזמר "גבירתי הנאווה".
מקיץ 1964 עד סתיו 1966 שימש כבריטון הראשי באופרה של ציריך  (שווייץ) והשתתף עמה בפסטיבל ברלין.
ב-1968 הופיע עם צבי בורודו בהצגה היידית "אגדת מרדכי גבירטיג", שהפיק שמואל פישר.
בפברואר 1970 הופיע עם אינו טופר במופע "קמץ אלף והגדי הלבן", על מרק ורשבסקי ואברהם גולדפדן. התוכנית הגישה את סיפור חייהם בעברית וכללה שירים ביידיש ובעברית.
הופיע בארץ בתוכניות הטלוויזיה "שרתי לך ארצי" עם דן אלמגור ו"אלגרו" עם יצחק שמעוני.
בן שחר זכה בפרס מטעם הנוער המוזיקלי על יסודה וניהולה של שלישית בן שחר, שהרבתה להופיע בפני בני נוער.
בן שחר היה נשוי לחנה לבית לוי והשניים התגוררו בשנותיו האחרונות בבית אבות ברמת גן.
נפטר ונטמן בבית העלמין ירקון. הותיר אחריו את רעייתו ושלושה בנים.
משה מאיר

ד"ר משה מאיר (נולד ב-1961) הוא סופר, משורר, מחנך, חוקר מחשבת ישראל והוגה דעות ישראלי. מתגורר בירושלים.
מאיר מפרסם מאמרים בנושאי הגות בעיתון "מקור ראשון" ובכתב העת "דעות". פרסם שלושה ספרי שירה, וב-2009 יצא ספר פרוזה שלו, "אבי אבי". עבודת הדוקטורט שלו עוסקת בהגותו של הרמן כהן.
מאיר היה שותף ביצירת הסרט התיעודי 'סוקרטס על למברטה', המגולל את סיפור מסעו בניסיונו לגלות את האמת בדבר נסיבות נפילתו של אביו המחנך יעקב מאיר במלחמת ששת הימים.
הגותו של מאיר עוסקת בזהות דתית בתקופה המודרנית, ביחסי דת ומדינה ובהגדרת הזהות הציונית-הדתית במדינת ישראל. בין היתר עסק בהגדרת ה"חילון כתופעה פנים דתית". לפי מאיר, החילוניות איננה מושג הפכי ומנוגד למושג הדתיות, ושתי השאיפות יכולות לשכון באדם אחד- "היהודי הדתי-חילוני". בנושא זה עוסק ספרו "שניים יחדיו: פילוסופיה דתית-חילונית חדשה". שעליו אמר אליעזר שביד: "הכרתו הכואבת של משה מאיר, היונקת מחוויה אישית, היא שזהותם העצמית של ה'דתיים' וה'חילוניים' לוקחת חלק זה בעולמו של זה ושהמריבה חוצה לא רק ביניהם אלא גם בתוכם. המחבר מפתח בספרו לשון דתית-פילוסופית חדשה שתאפשר לצאת מתוך השריון הסוגר עליהם ומונע מהם לראות זה את אנושיותו של זה, וליצור לא רק הידברות יהודית אנושית אלא גם זהות אישית מגשרת ומאחדת של מאמין חילוני מזה וחילוני מאמין מזה".
מאיר עוסק בהנחיית קבוצות למידה של מקורות היהדות. הוא פיתח שיטה לחשיבה קבוצתית בשם "אפרכסת", המבוססת על חשיבה פילוסופית-סוקרטית ועל החשיבה בית-מדרשית, ותכליתה לאפשר לקבוצות להתבונן במושא החשיבה שלהם מזוויות שונות. הלימוד נעשה תוך שימוש במחלוקות הפנימיות בקבוצה כמשאב להרחבת מנעד החשיבה. בסוף התהליך מתגבשות מסקנות אופרטיביות.
ילדים בשואה

אפליית ילדים יהודים בבתי הספר בגרמניה

באפריל 1933, סמוך לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, החלה הפרדה בבית הספר הציבוריים. זאת, כאשר נחקק "החוק נגד הצפיפות בבתי הספר הגרמניים", ונקבעה הגבלה המאפשרת רק ל-1.5% מהילדים היהודים להירשם לבתי ספר ציבוריים. זה יצר בעיה משום ש-5% מהילדים בגרמניה היו ממוצא יהודי. הבעיה המשיכה להחמיר כאשר בבתי הספר הגרמניים החלה אריזציה, וילדים יהודים נדרשו "ללמוד" ממקורות שונים מאשר מחבריהם לכיתה. הם גם זכו לציונים גרועים יותר מעמיתיהם האריים, גם אם העבודה שלהם הייתה טובה יותר. הילדים היהודים לא הורשו להשתתף במרבית הפעילויות של בית הספר, דבר שגרם לרבים מהם להרגיש שהם מנותקים, ולהפרדה בין ילדים יהודים לחבריהם שאינם יהודים. ככל שהזמן חלף, רוב המורים החלו להתלהב יותר מהנהגת כללי הנאציזם, ועברו מלהיות שקטים באמונתם, לשימוש במונחים אנטישמיים בכיתה. היחס הגרוע כלפי ילדים יהודים היה נפוץ יותר בבתי הספר הכפריים, אך אפילו בערים הגדולות הם נתקלו באיבה ממוריהם ומחבריהם לכיתה.
היחס כלפי התלמידים יהודים גרם להם להרגיש שונים מחבריהם לכיתה, והיו לכך השפעות שונות על משפחות שונות. חלק מהילדים החלו לעזוב את בתי הספר שלהם ללא אישור במהלך דיבורי שנאה בכיתות שלהם. אחרים ניסו להשתלב ללא הצלחה. חלק מההורים הוציאו את ילדיהם מבית הספר. הורים רבים הזדעזעו לגלות כי ילדיהם הותקפו רגשית ופיזית על ידי חבריהם לכיתה ועל ידי מוריהם בשל היותם יהודים.
בעקבות הרדיפות החלו להיפתח בתי ספר יהודיים, והקהילה היהודית אהבה את הרעיון שילדיהם ילמדו שם ללא חשש מרדיפות. בשנת 1932 (שנה לפני עליית הנאצים לשלטון) רק 14% מהילדים היהודים למדו בבתי ספר פרטיים, מספר זה עלה ל-52% בשנת 1936. בעוד שהורים רבים היו מאושרים שהתאפשר לילדיהם ללמוד ללא אפליה ורדיפה, חששו הורים רבים שזה הרצון הנאצי האמיתי, הפרדת הקהילה היהודית מהקהילה הארית.

יומנים אישיים

מבין סוגי הכתיבה השונים שנכתבו על תקופת השואה מהווים היומנים כלי תיעודי בעל חשיבות ראשונה במעלה. היומנים נוגעים באופן ישיר ובלתי מעובד במציאות.
בחקר תקופת הכיבוש הנאצי, שבה הוגבלה האפשרות לחופש הביטוי והידיעות על המתרחש בתוך הגטאות היו מצומצמות ומקוטעות, הפכו היומנים למכשיר מרכזי בשחזור ובהבנת עולמו של הפרט היהודי הסגור בגטו. היומן האישי מהווה כלי ביטוי עיקרי בעולמם של בני נוער כמו גם של מבוגרים באותם ימים. הוא שימש ערוץ פרטי לגילוי חוויות ומראות, לפורקן רגשי נוכח המצב ודרך נוספת לתאר את תעתועיו האכזריים תחת עול של דיכוי ורדיפה. בדיעבד, היומן הפך לתעודה היסטורית המנציחה בדרך אותנטית את עולמם של היהודים על סף רציחתם.
פארק ויקטוריה (ברלין)

פארק ויקטוריה (בגרמנית: Viktoriapark) הוא פארק הממוקם בשכונת קרויצברג של ברלין בירת גרמניה.
במרכז הפארק, בראש גבעה הנקראת קרויצברג, נמצאת אנדרטה לפרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה לרגל ניצחונו בקרבות לשחרור פרוסיה בסיום מלחמות נפוליאון. מהגבעה ניתן להשקיף על מרבית דרומה של העיר ברלין. מהאנדרטה זורם מפל מים מלאכותי במורד הגבעה עד למפגש הרחובות גרוסבֶרן (Großbeerenstraße) וקרויצברג (Kreuzbergstraße).

היסטוריה

האנדרטה המרכזית בפסגת הפארק תוכננה בשנת 1821 על ידי האדריכל קארל פרידריך שינקל.
בשנת 1888 עוצב הפארק מחדש על ידי מנהל הפארקים העירוניים הרמן מֶכטיג (Hermann Mächtig) אשר עיצב את הפארק בסגנון טבעי יותר.
בין השנים 1913–1916 נוספו שטחים לפארק והוא הורחב לכיוון מערב.
הצעתו של אליאל סארינן למגדל טריביון

רקע

בין השנים 1921-1922 פורסמה ונערכה תחרות אדריכלית לתכנון מטה משרדים חדש למערכת העיתון שיקגו טריביון, עיתון מטרופוליני נפוץ בארצות הברית. התחרות פורסמה באופן נרחב והזמינה את כלל הציבור להשתתף בה. במסגרת התחרות הוגשו 260 הצעות תכנון שונות וההצעה הזוכה, שתוכננה בידי האדריכלים, ג'ון מיד האוולס (John Mead Howells) וריימונד הוד (Raymond Hood), הציגה גורד שחקים בסגנון נאו גותי. הצעה זו נבנתה בין השנים 1923-1925. למקום השני הגיעה הצעתו של האדריכל הפיני, אליאל סארינן, שאף זיכתה אותו בפרס בשווי 20,000 דולר אמריקאי, אך זו מעולם לא נבנתה. רבים ראו בהצעתו המודרניסטית, המופשטת, ובעלת הנסיגות של סארינן, כמי שהייתה הראויה ביותר לזכות בתחרות ואף להיבנות. הצעה מודרניסטית זו השפיעה על פרויקטי בנייה רבים בעשורים שלאחר התחרות.
סארינן היה אדריכל ותיק עוד בטרם קיום התחרות אך מעולם לא תכנן גורד שחקים עד אז. פיתוח הצעתו המשפיעה החל עם הסגנון הנאו גותי (שנחשב ל"הצעה הבטוחה" באותה תקופה) והתקדם עם יישום עקרונות האנכיות להצעה בסגנון מודרניסטי. סארינן הביע תחושות אלו בעזרת הביטוי "בנייה לוגית", בה כל חלק בבניין נעשה במטרה לשקף את התכנון הכולל, ששם דגש על האנכיות. סארינן היה בן 49 כשהגיש את הצעתו לתחרות ובשנה שלאחר מכן עבר מפינלנד לשיקגו. בארצות הברית תרם בתכנון הרצועה הירוקה לאורך שפת אגם מישיגן, שבשטחה של שיקגו, והרצה באוניברסיטת מישיגן.
עם זאת, אף הצעה שלו לבניית גורד שחקים לא נבנתה מעולם ולמרות זאת, אדריכלים אחרים שילבו את חזונו לעבודותיהם. ריימונד הוד, המנצח בתחרות מגדל טריביון, אימץ את הסגנון של סארינן בחלק מהפרויקטים הבאים שלו. אדריכלים בני זמנו של סארינן כמו טימוטי לודוויג פלוגר (Timothy Ludwig Pflueger), ג'ורג' וויליאם קלהם (George William Kelham), האבל ובנס (Hubbell & Benes), הולאבירד ורוץ' (Holabird & Roche), אלפרד צ'ארלס פין (Alfred Charles Finn), ג'יימס אדווין רוטין קרפנטר ג'וניור (James Edwin Ruthven Carpenter, Jr) הושפעו ממנו ואף אדריכלים בתקופה שאחריו כדוגמת סזאר פלי.

תגובות להצעה

האדריכל לואיס סאליבן שבח את הצעתו של סארינן באומרו כי הבניין מצביע על כיוון עתידי לאסכולת שיקגו. תומאס טלמיידג' (Thomas Tallmadge) ואירווינג קיין פונד (Irving Kane Pond), אדריכלים משיקגו, השמיעו אף הם שבחים בעדה של ההצעה. לדעתו של פונד, ההצעה של סארינן הייתה הטובה ביותר בתחרות מאחר שהייתה נטולת קישוטיות שטחית (שלא כמו בהצעה הזוכה) וחפה מהצורניות והסגנון (הנאו גותי) שהיו מקובלים באותה תקופה. טלמיידג' צפה שהסגנון המודרניסטי יהפוך למוביל בתכנון גורדי שחקים בארצות הברית באומרו שתחת ידיו של סארינן רוח גורדי השחקים צריכה "להשתחרר מעכבותיה ולהדחיק את רצונותיה...לזנק בחופשיות משמחת לשמיים".
קארול ויליס, היסטוריון של האדריכלות ומנהל מוזיאון גורדי השחקים, ופרנק מרקוריו, יועץ אומנות ואוצר במוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע בשיקגו, היו מי שמיתנו את האהדה להצעה. ויליס טען כי הנסיגות שבהצעה מיושמות בגורדי השחקים בניו יורק עקב מהפכת תוכנית בנין עיר משנת 1916, וסארינן רק השתלב במגמה זו. מרקוריו ציין שהצעתו של האדריכל ברטרם גודו (Bertram Goodhue) הינה בעלת אותן תכונות מודרניסטיות כמו בהצעה של סארינן אך בהצעתו ברטרם ישנן נסיגות דרמטיות יותר הפוגעות בחזות הבניין מחד ופישוט חיצוני טוב יותר מאידך. מרקוריו טען כי הצעתו של ברטרם משקפת בצורה טובה יותר את סגנון המודרניסטי מאחר שהיא נטולת קישוטיות לחלוטין. הצעתו של ברטרם זיכתה אותו בציון לשבח אולם ללא פרס כספי.
איוואסקה

איוואסקה (נכתב באנגלית Ayahuasca  או Ayawaska, בעברית גפן הרוחות או בשמה הבוטני Banisteriopsis caapi) בשפת הקצ'ואה הוא שמה של גפן הגדלה בג'ונגלים בדרום אמריקה ושל חליטה מעוררת הזיות המופקת ממנה, בדרך כלל בשילוב עם צמח ממשפחת הקפה המכיל חומר מעורר הזיות - דימתילטריפטאמין (DMT).
למעשה השילוב בין שני הצמחים הוא זה שמאפשר מצב הזייתי מתמשך אשר לא מתקבל מכל אחד מהם בנפרד.
שיקוי האיוואסקה משמש בעיקר בטקסי פולחן דתיים שאמאניים ובדת הסאנטו דאימה. באופן מסורתי שימש הסם גם למטרות רפואיות.
האיוואסקה תואר לראשונה בספרות האקדמית בשנת 1950 על ידי אתנובוטניסט מאוניברסיטת הרווארד.
פרופ' בני שנון מהאוניברסיטה העברית ערך מחקר מקיף של התודעה האנושית בעקבות השפעותיו של הסם בשנת 1991. בין העובדות המעניינות שהציג שנון ניתן למנות את הדמיון הרב בין הזיותיהם של משתמשים מתרבויות שונות ואת האופי הפילוסופי המאפיין אותם.
הרופא הקנדי גאבור מטה ערך מחקרים על טיפול בהתמכרויות והפרעות נפשיות באמצעות האיוואסקה.
עמירם רון

עמירם רון (נולד בשנת 1930) הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה לפיזיקה בטכניון. תחום עיסוקו הוא הפלזמות והקשר בין חומר וקרינה.

ביוגרפיה

נולד בעפולה, בנם של יהודה וחנה גינצלר. בצעירותו גדל בשכונת בורוכוב בגבעתיים, למד בתיכון חדש בתל אביב והיה חבר בנוער העובד. הוא עזב את הלימודים, הצטרף למחנות העולים ויצא להכשרה מגוייסת באפיקים וחולתה. במלחמת העצמאות הוא השתתף בטיהור צפת ולאחר מכן הצטרף לגדוד השלישי של הפלמ"ח בחסימת הפלישה הסורית. לאחר מכן לחם בלטרון ובכיבוש לוד ורמלה ובהמשך ירד לנגב והשתתף במבצע יואב. לאחר השחרור ביקש לעסוק בספנות והלך למעגן מיכאל, אולם משלא שובץ לענף עזב את הקיבוץ והלך לעבוד במכון ויצמן, שם החליט לשוב ללימודים. הוא למד ארבע שנים הנדסת חשמל בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון, היה מורה ושב לעשות דוקטורט בפיזיקה בטכניון, אותו השלים בשנת 1960. בין השנים 1961 – 1964 למד באוניברסיטת פרינסטון ובאוניברסיטת קליפורניה בארצות הברית. בשנת 1964 שב לישראל ומאז שימש כפרופסור לפיזיקה בטכניון. הוא מונה לדיקן הפקולטה בשנת 1979.
נשוי לפרופסור ארזה רון ואב לשלושה. בתו היא פרופסור דנה רון.
שמורין

היסטוריה

שמורין מוזכרת בכתובים לראשונה בשנת 1238. בימי הביניים הייתה נמל חשוב על הדנובה. ב-1405 קיבלה מהמלך זיגמונד מעמד של עיר מלכותית חופשית. עם עלייתה של פרסבורג שמורין הלכה ואיבדה ממעמדה וב-1589 אף איבדה את המעמד של עיר מלכותית חופשית. ב-1683 העות'מאנים שרפו את העיר. במלחמת העולם הראשונה היה במקום מחנה שבויים, ובו בעיקר שבויים רוסיים ואיטלקיים.

מעמדה המדיני של שמורין במאה ה-20

עד 1920 הייתה חלק מממלכת הונגריה. ב-1920, על פי חוזה טריאנון, עברה לשלטון צ'כוסלובקיה. ב-1938, בהתאם להחלטות בבוררות וינה הראשונה חזרה שמורין לשלטון הונגריה. עם תום מלחמת העולם השנייה חזרה לשלטון צ'כוסלובקיה. מאז 1 בינואר 1993, עם פרוק צ'כוסלובקיה לשתי מדינות, שמורין שייכת לסלובקיה.

דמוגרפיה

מספר התושבים נותר קבוע, בסביבות 12,000, מתחילת המאה ה-20.
השינויים במעמדה המדיני של שמורין השפיעו על ההרכב הדמוגרפי של אוכלוסייתה. 
ב-1910 92% מהתושבים היו הונגרים והשאר גרמנים. 
ב-1941 היו 98% מן התושבים הונגרים.
בשנת 1991, היו 71% מהתושבים הונגרים ו-27,4% סלובקים. 
ב-2011 57% מהתושבים היו הונגרים ו-34% סלובקים.

הקהילה היהודית

קהילה יהודית נוסדה בשמורין ב-1860. קודם לכן יהודים חיו ב-Mliečno הסמוכה, ובאו לשמורין לניהול עסקיהם. ב-1912 נבנה בית כנסת ולידו בית ספר ומבני ציבור יהודיים נוספים. ב-1930 היו בעיירה 318 יהודים. במרץ 1944 נכבשה הונגריה על ידי הגרמנים, לאחר מכן גורשו כל היהודים לאושוויץ. רובם נרצחו. חלק מהניצולים חזרו לעיירה לאחר המלחמה. אולם כיום אין שם יהודים. בית הכנסת שוקם בשנות התשעים של המאה ה-20 ומשמש כמוזיאון לאמנות מודרנית.
מחזור משולב

בייצור חשמל, מחזור משולב הוא קבוצה של מנועי חום הפועלים במקביל מאותו מקור חום, וממירים אותו לאנרגיה מכנית, אשר בתורה בדרך כלל מפעילה גנרטורים חשמליים. העיקרון העומד בבסיס השיטה הוא שהאנטרופיה של הנוזל או הגז שסיים להניע את מנוע החום הראשון עדיין נמוכה מספיק כדי שמנוע חום שני יוכל להפיק אנרגיה משארית החום (אנרגיה) של הנוזל או הגז העובד במנוע הראשון. על ידי שילוב שני זרמים אלה של עבודה על מוט מכני יחיד המפעיל גנרטור חשמלי, היעילות נטו הכוללת של המערכת עשויה להיות מוגברת בשיעור של 60-50%, כלומר: מיעילות כוללת של כ-34% (במחזור יחיד) ליעילות כוללת של כ-51% (במחזור משולב של 2 מחזורים). הדבר אפשרי משום שמנועי חום יכולים להשתמש רק בחלק מאנרגיית הדלק שלהם (בדרך כלל בפחות מ-50%). במנוע חום רגיל (לא במחזור משולב) החום שנותר משריפה (למשל, אדי מפלט חמים) בדרך כלל מבוזבז.
שילוב של שני מחזורים משולבים או יותר מוביל ליעילות כוללת גבוהה יותר ולהפחתת עלויות דלק. צורה נפוצה של שימוש במחזור משולב בתחנות כוח נייחות היא בטורבינת גז. מתקן זה נקרא "טורבינת גז במחזור משולב", והוא יכול להשיג יעילות תרמית גבוהה במיוחד של כ-54%, בניגוד לטורבינת גז בעלת מחזור אחד אשר מוגבלת ליעילות של כ-42-35%. תחנות כוח חדשות רבות באמריקה ובאירופה הן במחזור משולב, חלקן בעלות יותר משני מחזורים משולבים. מנועים במחזור משולב משמשים גם להנעה ימית.
האב הקדמון הכולל

האב הקדמון הכולל (Last Universal Common Ancestor, LUCA), קרוי גם "האב הקדמון המשותף האחרון", הוא האב המאוחר ביותר המשותף לכל היצורים החיים כיום על פני כדור הארץ, על פי ההנחה שכל היצורים הללו הם צאצאיו של אב קדמון יחיד. משערים כי האב הקדמון הכולל (להלן אק"כ) חי לפני 3.5 מיליארד שנים או אפילו יותר. על פי תורת מיון עולם הטבע, הוא מרכיב קבוצה מונופילטית עם כל היצורים החיים כיום, מכל שלוש העל-ממלכות של עולם החי.

ההשערה

בניית אילן היוחסין (או עץ פילוגנטי) של כל היצורים החיים, על בסיס המרחק הגנטי ביניהם, העלתה כי בשלב מוקדם למדי בהתפתחות החיים התרחש הפיצול בין החיידקים הקדומים (ארכאונים) ליתר היצורים החיים. הארכאונים משגשגים בתנאים סביבתיים קיצוניים, לרבות טמפרטורות ולחצים גבוהים, מליחות וחומציות. לכן הוצע כי אק"כ התפתח באזורי מחיה שבהם מתקיימים תנאים קיצוניים אלה, כגון נביעות תת-ימיות במעמקי האוקיינוסים. מאוחר יותר נמצא כי הפיצול הראשון בהתפתחות התרחש בין החיידקים ליתר היצורים החיים, ממצא השנוי אף הוא במחלוקת עם גילוי ההעברה הגנטית האופקית, כפי שמוסבר להלן.
על פי ההשערה, כל היצורים שחיו בזמנו של אק"כ נכחדו מאז, כמו גם צאצאיהם. רק המטען הגנטי של אק"כ מתבטא ביצורים החיים היום. קרל ווסה, אבי השערת עולם הרנ"א, הציע כי מקורו של המטען הגנטי של אק"כ בקהילה של יצורים ולא בפרט בודד. זאת לאור היכולת של יצורים מסוימים להעביר ביניהם מידע גנטי גם ללא רבייה, כמוסבר להלן.

העברה גנטית אופקית

העברה גנטית אופקית, שבה יצור מעביר מטען גנטי ליצור אחר שאינו צאצא שלו, מקשה על הסקת הקירבה ההתפתחותית בין שני יצורים שונים מן המרחק הגנטי בין רצפיהם הגנטיים. למשל, העברת גן בודד בין שני מיני חיידקים רחוקים התפתחותית זה מזה תגרום להם להיראות קרובים התפתחותית זה לזה על אילן היוחסין שייבנה. זאת אף אם קיימת שונות גדולה בין הגנים האחרים שלהם. עקב כך, מוטב להעריך את הקירבה המשפחתית על בסיס נתונים נוספים, כמו הימצאותם או היעדרם של גנים מתוך מבחר גנים רחב ככל האפשר.
אם כן, כתוצאה מהעברה גנטית אופקית קיים יותר ממסלול יחיד המקשר בין היצורים החיים לאביהם הקדמון. ייתכן כי העברה אופקית התקיימה במרק הקדום עוד בטרם התרחש הפיצול בין החיידקים הקדומים ליתר היצורים. תחת הנחה זו, מצטיירת תמונה של קהילת יצורים חד תאיים המחליפים ביניהם גנים בחופשיות יחסית.

השגות

השערת קיומו של האב הקדמון הכולל ספגה ביקורת, הן לאור הנחותיה והן כתוצאה מפרשנות שגויה של עיקריה.
גספצ'ו

גספצ'ו (בספרדית: gazpacho) הוא מרק עגבניות קר המקובל במטבח הספרדי, אשר נאכל בעיקר בעונת הקיץ.

היסטוריה

מקורו של המרק במטבח האנדלוסי, והוא מבוסס על מרכיבים פשוטים המצויים באנדלוסיה: לחם יבש, שום, שמן זית, מלח וחומץ. לאחר גילוי אמריקה על ידי כריסטופר קולומבוס בשנת 1492 והבאת העגבנייה והפלפל לספרד הפכו גם אלה לחלק בלתי נפרד מהמרק. גם כיום העגבנייה מהווה חלק בלתי נפרד ממרק הגספצ'ו והצבע האדום שלה מהווה את סימן ההיכר את המרק, אולם המתכון המקורי של המרק לא כלל עגבנייה.

גרסאות של המרק

באנדלוסיה עדיין פופולרי האחובלנקו - הגרסה המקורית של המרק, בלי העגבנייה.
גרסה נוספת של המרק התפתחה באזור לה מנצ'ה, ומרק זה מכונה "גספצ'ו מנצ'גו" על שם האזור בו נוצר. מרכיבי מרק זה זהים למרכיבי הגספצ'ו, אולם הוא מוגש כנזיד חם, ולרוב מוסיפים לו גם בשר ארנבת ופטריות.