google/wiki40b huggingface dataset:
מלאכת מכה בפטיש

הַמַּכֶּה בַפַּטִּישׁ הוא שמה של אחת מל"ט המלאכות האסורות בשבת, המלאכה המקורית הייתה כפשוטה, שימוש בפטיש לביצוע מלאכה]. כאשר אומן מסיים ייצור של כלי, הוא מכה הכאות אחרונות על הכלי, כדי לעגל, או להרחיב, לקצר או לרבע את הכלי כמתוכנן.
חז"ל הרחיבו את המושג לביצוע כל פעולה שמהווה סיום תהליך של הכנת דבר־מה - "גְמַר מלאכה". 
לעיתים תיקון חפץ (מתקן מנא), נחשב כתולדה של מלאכת מכה בפטיש.

המלאכה

מלאכה זו, ביסודה, מורכבת משתי פעולות: הגבהת הפטיש להכות והמכה עצמה שהיא כאשר הפטיש הורד על האבן. נחלקו החכמים האם מכה בפטיש היא פעולת ההורדה לבד, או שגם פעולת הגבהת הפטיש היא כזו, לפי הגישה המקובלת המלאכה היא רק הורדת הפטיש על הסדן, ולפי רבי יוסי היא מורכבת משתי פעולות שונות.
כלי מוכן שממתין לכך שיציירו עליו כדי להשתמש בו, הציור עליו אסור משום מלאכת מכה בפטיש, וגם שרטוט חלק מהציור, הוא בכלל המלאכה.

יישומים

כאשר פטמה, המשמשת בקבוק של תינוק, סתומה ולא ניתן לשתות ממנה, אסור לנקב אותה, שכן הניקוב מהווה סיום למלאכת עשייתה. 
הפוסקים דנים בנוגע לפתיחת קופסאות ובקבוקים בשבת, שכן על ידי פתיחת בקבוק, שסתום לחלוטין - בדרך כלל, מכשירים את הפקק והופכים אותו לכלי; שכן עד הפתיחה הוא היה מחובר לטבעת שמנעה ממנו לשמש כפקק, ורק על ידי הפתיחה הוא משמש כפקק. הרבנים עובדיה יוסף וישראל יעקב פישר התירו לפתוח בקבוקים כאלו, שכן לשיטתם הפקק נחשב לכלי כבר לפני פתיחתו למרות הטבעת המהדקת אותו, ואילו הרב שלמה זלמן אוירבך אסר זאת, אם כי הוא סייג את דבריו, והתיר לפתוח את הבקבוק אם משליכים מיד לאחר הפתיחה את הפקק לאשפה, שכן במקרה כזה פותח הבקבוק "מצהיר" במעשיו כי הוא אינו משתמש בפקק כבכלי. רבי יצחק אייזיק רוזנבוים, האדמו"ר מזוטשקא, יצא באופן חריג נגד פתיחת הבקבוקים בשבת, וטען שהאיסור על כך הוא חטאת שכן מדובר באיסור מהתורה. בעקבות הפולמוס, מיוצרים במקומות רבים בקבוקים מיוחדים בהם הפקק הוא ללא רשת המחברת אותו לבקבוק, כך שמותר לפתוח אותו בשבת.
גם פתיחת שקית החלב הנפוצה בישראל היא בכלל שאלה הלכתית זו, שכן היא משמשת לאחסון החלב במשך ימי השימוש, ועל כן פתיחתה הופכת אותה לכלי. עם זאת, יש שמתירים לפותחה במקומות ציבוריים, בהם החלב מתבזבז מיד לאחר שנפתח על ידי השותים הרבים, ונזרק לאשפה מיד.
אסור לפתוח קופסת שימורים בשבת אם מתכוננים להשתמש בה שימוש חוזר ופוסקים רבים אוסרים לפתוח גם אם מתכוננים לזרוק לאחר השימוש הראשוני מכיוון שעל ידי הפתיחה נהפכה הקופסה לכלי אחסון (ולפני כן לא הייתה ראויה לכלום כי הייתה אטומה לחלוטין). עם זאת גם לדעת המחמירים רוב הפוסקים אומרים שניתן לפותחן אם עושים חור בצד השני כך שעל פי רוב לא משתמשים בקופסה שוב וכן מותר לפתוח אם מקלקלים את הקופסה שאי אפשר להשאיר בה את המאכל.
קארל ברולוב

ביוגרפיה

קארל ברולוב נולד בסנקט פטרבורג במשפחת אמן שהתמחה בתחום התחריטים. בשנים 1809–1821 למד באקדמיה לציור. במהלך הלימודים קיבל מדליית זהב בתחום "ציור היסטורי". לאחר הלימודים נסע ביחד עם אחיו, צייר אף הוא, לאיטליה וגרמניה. בשנת 1827 החל לעבוד על ציורו המפורסם - "היום האחרון של פומפיי". הוא עבר על ציור זה במשך 6 שנים. בשנת 1836 דרך יוון וטורקיה הוא חזר לסנקט פטרבורג.
בהיותו בסנקט פטרבורג הוא התקרב לאלכסנדר פושקין ומיכאיל גלינקה. הציור שלו התקבל מאוד בחברה הרוסית. תמונתו "היום האחרון של פומפיי" (1830-33) הוצבה בארמיטז' ומאוחר יותר הועברה למוזיאון הרוסי.
בשנים 1836–1849 לימד באקדמיה לציור בה למד.
עד לשנת 1849 עבד בסנקט פטרבורג, בין היתר על עיטור קתדרלת איסק הקדוש וצייר מספר דיוקנות.
בסוף שנת 1849, לאור בעיות בריאותיות הוא נסע לאיטליה. בתקופה זו המשיך לצייר דיוקנות. ברולוב נפטר ב-23 ביוני 1852 ביישוב קטן ליד רומא והוטמן בבית הקברות הפרוטסטנטי ברומא.
איתן זליגר

ביוגרפיה

עד שנת 2003 היה סגן עורך העיתון "מקור ראשון"], ועוד לפני כן שימש כדובר ועדת החינוך והתרבות של הכנסת].
החל משנת 2003 איתן זליגר הוא בעלים ושותף בזליגר שומרון תקשורת המעניק שירותי אסטרטגיה ותקשורת לארגונים ציבורים ופוליטיים. משמש כיועץ האסטרטגי של ארגון רבני צהר וניהל עבורם את קמפיין "חוק צהר" לפתיחת אזורי הרישום להרשמה לנישואין ואת מיזם הכשרות של צהר.
החל משנת 2016 מכהן כחבר פאנל קבוע בתוכנית “הפטריוטים” בערוץ 20 לצד ינון מגל לצד אראל סגל, קלמן ליבסקינד, יריב אופנהיימר וכיום לצד ינון מגל ואנשי תקשורת נוספים.
זליגר גם היה בצוות ההקמה של בית הספר קשת במזכרת בתיה, המשותף לדתיים וחילוניים שם גם לומדות בנותיו].
זליגר הוביל את הקמת "נבחרת השבת" ואת שינוי תקנת התקצוב לאגודות ספורט שיתנו אפשרות לשומרי שבת להתחרות באופן שוויוני.
נערת הטניס

נערת הטניס הוא פוסטר בריטי אשר הפך לאייקון פופ. הוא מראה אישה צעירה במבט מאחור הולכת לכיוון הרשת של מגרש טניס עם מחבט טניס ביד ימין שלה, וידה השמאלית מושטת לאחור ומרימה את שמלת הטניס הקצרה שלה, וחושפת את עכוזה.

יצירה

התמונה צולמה על ידי מרטין אליוט בספטמבר 1976 ומציגה את פיונה באטלר בת ה-18, (כיום ווקר), חברתו באותו זמן. התמונה צולמה במגרשי הטניס של אוניברסיטת בירמינגהם באדגבסטון, אנגליה. השמלה נוצרה בעבודת יד על ידי ידידה של באטלר, קרול נוטס, מתבנית פשוטה עם תוספת תחרה. נוטס גם סיפקה את מחבט הטניס, עם כל הפריטים בהשאלה שהוחזרו לאחר מכן על ידי בטלר לנוטס לאחר הצילומים, בתוספת קופסה של שוקולדים. בטלר שאלה את נעלי הספורט מאביה, בעוד שכדורי הטניס היו בשימוש ככלי משחק על ידי הכלב של משפחתה.

פרודיה

במהלך השנים נוצרו לתמונה מספר פרודיות על ידי אנשים שונים כמו כוכב הטניס לשעבר פט קאש, הקומיקאי אלן קאר והזמרת קיילי מינוג, עם השחקן קית' למון שצירף את הפרודיה ללוח השנה לשנת 2012 שלו.
התמונה גם חוקתה בתור פרסומת עבור משחק וידאו של טניס בשם "גביע דייוויס העולמי" עבור סגה מגה דרייב.
בתור הבטחת בחירות לבחירות הבלגיות של 2012, בת 22 בלגית מ-Sint-Truiden הבטיחה לפרסם תמונת עירום לצילומים אם תקבל 1,000 קולות. היא פרסמה תמונה שלה בתנוחת נערת הטניס לפני הבחירות.
ב-2009 הופיעה פרודיה לתמונה בסצנת היציאה של פרק 12 בסדרה השישית של "חסרי בושה" כאשר ליליאן טיילר, דמות בגילומה של אליס בארי, קמה והולכת לכיוון הדלת, לאחר שזכתה במשחק טניס מחשב.
Tactical Ops

קבלה

גיימרים רבים תיארו את המשחקיות של המשחק בתור מעין שילוב של המשחקיות של קונטר סטרייק עם זו של אנריל. חלק מהביקורות שיבחו את המשחק בגלל הגרפיקה שלו שעלתה על זו של קונטר סטרייק עקב היתרון הגרפי של Unreal Engine על פני המנוע של קונטר סטרייק (GoldSrc המיושן ששימש את Half-Life). עם זאת חלק טענו כי רוב המפות "ריקות" מבחינת פרטים ומונוטוניות. בגרסה הראשונה היו רק 3 מודלים לשחקן שניתנו להתאמה אישית באמצעות סקינים.
בדומה לקונטר סטרייק (וגם בדומה לאנריל), גם למשחק זה נוצרו טורנירים ותחרויות רשמיות שמשתתפים בהם טובי השחקנים המקצוענים מרחבי העולם.
יחיאל מיכל שלזינגר

הרב יחיאל מיכל שלזינגר (י"א באב ה'תרנ"ח, יולי 1898 - ט' באדר ה'תש"ט, מרץ 1949) היה רב גרמני אשר הקים את ישיבת קול תורה בירושלים וכיהן בראשה יחד עם הרב ברוך קונשטט.

ביוגרפיה

נולד בהמבורג לרב אליעזר ליפמן שלזינגר, בנו של הרב אליקים געצל שלזינגר, איש האסכולה הנאו-אורתודוקסית מיסודו של הרב שמשון בן רפאל הירש. בילדותו למד בבית הספר המקומי בו לימד אביו, וכן אצל רבה של המבורג הרב אברהם שמואל בנימין שפיצר. בהמלצת רבו נסע ללמוד בישיבות הונגריה, שם התוודע אל מורו ורבו הרב יוסף צבי דושינסקי (לימים ראב"ד העדה החרדית בירושלים ומייסד חסידות דושינסקיא) ואל שיטת הסוגיות ההונגרית. לאחר שסיים את לימודיו שם, חזר לביתו שבגרמניה ולמד בבית המדרש לרבנים בברלין מייסודו של הרב עזריאל הילדסהיימר, שם השלים גם דוקטורט. 
כרבים מבני דורו נדד אף הוא למזרח אירופה כדי להתרשם מהמקומיים. בין השאר נסע גם לפולין ולליטא ושם למד בישיבת מיר, ישיבת סלובודקה ובישיבת פוניבז', בה פגש את הרב יוסף שלמה כהנמן וממנו קיבל כתב סמיכה. במהלך שהותו בפולין פגש בווילנה את הרב חיים עוזר גרודז'ינסקי וקיבל את מרותו, וגם לאחר חזרתו לפרנקפורט נהג להתייעץ עמו רבות. החוויה המזרח-אירופאית עשתה עליו רושם עמוק.
מספר שנים לאחר חתונתו נקרא על ידי רבה של פרנקפורט וראש הישיבה המקומית הרב שלמה זלמן ברויאר, לשמש כדיין ומורה צדק בעיר, כמו כן כיהן כראש המתיבתא המקומית, ושם מיזג שיטות לימוד שונות אותן קיבל בישיבות ליטא והונגריה הוא כיהן כראש המתיבתא גם בתקופתו של הרב יוסף ברויאר, בנו של המייסד וממשיך דרכו. בשבתו בפרנקפורט נודע כוחו הלמדני הגדול והוא נהיה אחד המשיבים הגדולים, ולכתובת לשאלות הלכתיות לכלל יהדות גרמניה.
כשהחריף מצב יהודי גרמניה רצה הרב שלזינגר לעלות לארץ ישראל, אך בהוראתו של רבו הרב חיים עוזר גרודז'ינסקי נשאר בפרנקפורט. רק בשלהי חודש חשוון ה'תרצ"ט, ימים ספורים לפני ליל הבדולח, התיר לו הרב גרודז'ינסקי לעזוב והוא נמלט עם משפחתו לשווייץ.

משפחתו

אחיו היה ד"ר פאלק שלזינגר, מנכ"ל בית החולים שערי צדק.
בנו, הרב משה יהודה שלזינגר עומד בראשות ישיבת קול תורה וחבר מועצת גדולי התורה. בנו הרב אברהם שלזינגר עמד במשך שנים בראש בית המדרש "קוצק" בבני ברק. בתו לאה נישאה לרב נתן צבי שולמן, ראש ישיבת סלובודקה.
עלי לאריג'אני

קריירה פוליטית

בשנים 1981 - 1989 כיהן כסגן שר העבודה והעניינים החברתיים בממשלתו של מיר-חוסיין מוסאווי. לאחר התפטרותו של מוחמד ח'תאמי ממשרת שר התרבות וההדרכה האסלאמית, מונה לאריג'אני לשר בפועל (המינוי אושרר על ידי הפרלמנט ב-1 באוקטובר 1992). 
ב-21 ביולי 1994 התמנה לראש רשות השידור האיראנית, וכיהן בתפקיד זה עשר שנים, עד 21 ביולי 2004. 
באוגוסט 2004 הפך ליועצו לענייני ביטחון של המנהיג העליון עלי ח'אמנאי.
לאריג'אני היה מועמד לנשיאות בבחירות 2006, וסיים את המירוץ שישי, לאחר שקיבל 5.94 אחוז מהקולות. 
הוא נבחר כמועמדה של המועצה לתיאום כוחות המהפכה, גוף שהורכב ממפלגות שמרניות וארגונים בעלי השפעה, אבל בסופו של דבר התברר כי זכה לפופולריות הנמוכה ביותר מבין שלושת המועמדים השמרנים - האחרים היו מחמוד אחמדינז'אד (שזכה בבחירות בסיבוב השני) ומוחמד באקר קאליבאף.
בשנת 2005 נתמנה למזכיר המועצה העליונה לביטחון לאומי, גוף העוסק בין היתר במדיניות הגרעין של איראן. 
בבחירות למג'לס במרץ 2008 זכה לאריג'אני במושב מטעם קום. במאי 2008 נבחר ליו"ר המג'לס. הוא נבחר מחדש גם בשנים שלאחר מכן.

חייו האישיים

עלי לאריג'אני הוא בנו של אייתוללה האשם אמולי. הוא אחיהם של צאדק לאריג'אני, יו"ר הרשות השופטת, של מוחמד ג'וואד לאריג'אני, של באקר לאריג'אני, נשיא אוניברסיטת טהראן למדעי הרפואה, ושל פאזל לאריג'אני, נספח התרבות של איראן באוטווה. הוא חתנו של אייתוללה מורתזא מוטהרי (לאחר שנשא לאישה את בתו פַרידֶה). יש לו שתי בנות ושני בנים.
כטוב בעיניכם

עלילה

המחזה מתרחש בדוכסות בצרפת, ברובו ביער ארדן.
פרידריך השתלט על הדוכסות ושלח לגלות את אחיו הגדול הדוכס הבכור. בתו של הדוכס הבכור, רוזלינד, הורשתה להישאר בבית המלוכה כיוון שהיא חברתה הטובה ובת דודתה של בתו היחידה של פרידריך, סיליה. אורלנדו ואוליבר הם אחים, בניו של הדוכס רולאנד די-בוא. הדוכס מוריש לבנו הבכור אוליבר את כספו ואוליבר מבטיח לחנך את אחיו הצעיר אורלנדו כראוי. אוליבר מתעלם מהבטחתו, ואורלנדו לא זוכה לחינוך ראוי. עקב כך, אורלנדו רוצה להראות את נוכחותו ומחליט להיאבק בשרל, המתאבק של הדוכס פרידריך. אורלנדו מתאהב ברוזלינד ממבט ראשון, שצופה בקרב יחד עם סיליה. אורלנדו חייב לברוח מביתו כיוון שאחיו הגדול אוליבר רודף אחריו, והוא עוזב יחד עם המשרת הזקן של אחיו, אדם. פרידריך כועס ומחליט לגרש את רוזלינד מביתו בעוון בגידה. סיליה שלא מוכנה להיפרד מרוזלינד, מחליטה לברוח יחד איתה, והן עוזבות את חצר המלכות מלוות על ידי ליצן החצר טוצ'סטון, כשרוזלינד מחופשת לאיש צעיר.
רוזלינד, מחופשת לגנימדס, וסיליה, מחופשת לאליאנה, מגיעות ליער ארדן, בו גר הדוכס הגולה עם כמה מתומכיו, כולל "ז'אק המלנכולי", המוצג לראשונה במחזה כשהוא מתאבל על שחיטת אייל. "גנימדס" ו"אליאנה" לא פוגשות מיד את הדוכס ואת חבריו, כיוון שהן פוגשות את קורין, רועה ביער ארדן, ומציעות לקנות ממנו את בקתת אדונו.
בינתיים אורלנדו ומשרתו אדם מוצאים את הדוכס הגולה ואת אנשיו ונשארים לגור אתם, תוך כדי פרסום שירי אהבה לרוזלינד על העצים. רוזלינד שגם היא מאוהבת באורלנדו מגלה שהוא מאוהב בה, כשהוא מכריז על כך בשיריו על העצים. היא פוגשת אותו כגנימדס ומעמידה פנים כעוזרת לו להתגבר על אהבתו אליה. גנימדס "אומר" שהוא ישחק את תפקידה של רוזלינד והם יציגו את מערכת היחסים שלהם, מה שיעזור לו להתגבר על אהבתו.
בינתיים פיבי, רועת הצאן שסילביאוס מאוהב בה, התאהבה בגנימדס (בעצם רוזלינד), אף על פי שגנימדס מראה ש"הוא" אינו מעוניין בפיבי. היא דוחה בבוטות את חיזוריו של סילביאוס, בעוד שגנימדס דוחה את חיזוריה. טוצ'סטון מבטא בצורה בוטה את אהבתו לרועת הצאן המטופשת אודריי, ומתכנן להתחתן אתה לפני שתוכניותיו ייהרסו על ידי ג'קווס הפולשני.
אורלנדו רואה את אחיו אוליבר ביער נתקף על ידי לביאה ומציל אותו, ובכך גורם לאוליבר להתחרט על הדרך שהתייחס לאורלנדו. אורלנדו מבקש מאוליבר להביא לגנימדס מטפחת מגואלת מדם כדי להסביר לו את אשר אירע לו. כשאוליבר פוגש בגנימדס ואליאנה הוא מראה לגנימדס את המטפחת והיא מתעלפת. אוליבר חושף את זהותו ומתאהב באליאנה, הם מחליטים להתחתן.
לבסוף, סילביאוס, פיבי, גנימדס ואורלנדו רבים מי יזכה במי. סילביאוס חושק בפיבי שחושקת בגנימדס המצהיר שאין הוא חושק באישה ואילו אורלנדו חושק ברוזלינד. גנימדס אומר שהוא יפתור את הבעיה ומספר לאורלנדו שהוא מכשף ומשביע את אורלנדו שיתחתן עם רוזלינד, אותה יביא למחרת, ואת פיבי שאם היא לא תרצה להתחתן עם גנימדס, תהיה חייבת להתחתן עם סילביאוס. ביום למחרת, רוזלינד חושפת את עצמה, וכאשר פיבי מבינה שאהבתה הייתה שקר, היא מתחתנת עם סילביאוס.
אורלנדו ורוזלינד, אוליבר וסיליה, סילביוס ופיבי, וטוצ'סטון ואודריי מתחתנים בסצנה האחרונה, אחרי שהם מגלים שפרידריך מתחרט על דרך התנהגותו, ומחליט לתת את הדוכסות לאחיו בזמן שהוא עצמו בוחר בחיי דת.
הרמן השני, רוזן הסן

ביוגרפיה

הרמן שכונה "המשכיל", נולד בשנת 1341 בטירת גרבנשטיין, ללודוויג היונקר מהסן, בנו של אוטו הראשון, רוזן הסן, ולאליזבת משפונהיים, בתם של זימון השני, רוזן שפונהיים-קרויצנאך ואליזבת מהיינבסרג-פאלקנבורג. הרמן למד בפריז ובפראג. לאחר מותו של אוטו הצעיר מהסן, בנו ויורשו של היינריך השני, רוזן הסן, מינה היינריך בשנת 1367 את אחיינו הרמן ליורש העצר. בשנת 1376 מת היינריך השני, והרמן ירש את נחלותיו. בשנת 1413 מת הרמן, ובנו לודוויג הראשון, רוזן הסן ירש את נחלותיו.
מפרץ קליפורניה

גאוגרפיה

במפרץ גובלות מדינות מקסיקו: באחה קליפורניה, באחה קליפורניה הדרומית, סונורה, וסינלואה.
השם "מפרץ קליפורניה" הוא השם המקובל ברוב מפות העולם למפרץ, אולם תושבי המקום קוראים למפרץ "ים קורטס" על שם הקונקיסטאדור הספרדי הרנאן קורטס. שם המפרץ ניתן לו על ידי פרנסיסקו דה אויואה (Francisco de Ulloa) שגילה אותו בשנת 1539. אויואה האמין שהמפרץ הוביל אל מצר אניאן (Anián) האגדי המקשר בין האוקיינוס השקט לאוקיינוס האטלנטי.
בשנת 1540 מיפה מלצ'יור דיאס את המפרץ ואת נהר הקולורדו הנשפך אליו.
המפרץ נוצר לפני 5.3 מיליון שנים, ואפשר לנהר הקולורדו להישפך אל האוקיינוס השקט תוך יצירת הדלתה של הקולורדו.
במפרץ קליפורניה שני איים עיקריים, אנחל דה לה גוארדיה וטיבורון, וכן מצויים במפרץ מספר איונים.
ב-2005 הוכרז חלק מהמפרץ כאתר מורשת עולמית בשם האיים והאזורים המוגנים של מפרץ קליפורניה (The Islands and Protected Areas of the Gulf of California), בעיקר במטרה להגן על מין הפוקנה האנדמי הנדיר הוואקיטה, השרוי בסכנה בשל דיג לא חוקי של דג הטוטואבה באמצעות רשתות גדולות, בהן נתקעות הוואקיטות. בפועל ההכרזה לא סייעה להציל את הוואקיטה. בשנת 2019 היו רק 10 פרטים חיים, כאשר בשנת 2005 היו כ-300. מצב חמור זה הביא את ארגון אונסק"ו להכריז על אתר המורשת העולמית במפרץ מקסיקו כאתר בסיכון.

דיג

מפרץ קליפורניה הצר והמוארך, מכיל בחובו מערכת ייחודית ועשירה של בעלי חיים וצמחים ימיים. מינים רבים של בעלי חיים מהגרים בעונות שונות למפרץ ובהם: לווייתן גדול-סנפיר, לווייתן אפור, כנפתנים וצבי ים.
בשל מספר הדגים הרב במפרץ, שימש המפרץ לאורך ההיסטוריה כאתר דיג מסחרי פופולרי, ובשל כך נפגעה בצורה קשה אוכלוסיית הדגים של המפרץ. השפעה שלילית נוספת על כמויות הדגים במפרץ הייתה להסטת מי נהר הקולורדו לשימושים חקלאיים - הסטה שהביאה לעלייה במליחות מי המפרץ.
ניסיונות ממשלת מקסיקו להפוך אזורים במפרץ לשמורות טבע נכשלו בשל לחץ של קבוצות בעלי עניין על פוליטיקאים, ובשל היעדר אכיפה.
תזיזו ת'רגליים 2

עלילה

הפינגווין ממבל, שהראה לממלכת הפינגווינים הקיסריים את כישרונו בריקוד נהיה אבא.
בנו-אריק עצמאי בדיוק כמו אביו, רק בדרך שלו. אריק פעם אחת ניסה לרקוד ואז הצאצאים הקטנים צחקו עליו ומאז אריק לא רוצה יותר לרקוד.
במקביל רמון, חברו של ממבל עוזב את הפינגווינים הקיסריים והולך לאדמות של הפינגווינים האדליים. אליו מצטרפים אריק, אטיקוס ובודיסאה.
כשהם מגיעים לשם מפתיע אותם ממבל שרואה שאריק פתאום שם את סוואן המעופף כמודל לחיקוי שלו, ומאמין בשיטה שלו-לרצות ולקבל את זה.
ממבל לוקח את הילדים הביתה כשצצה לפניו בעיה- קרחון ענקי נפל וחסם את דרכי היציאה מממלכת הפינגווינים הקיסריים.
ממבל חייב לדאוג לאוכל שלהם ולדאוג שבסוף כולם יצאו.
זמן מה לאחר מכן ממבל קורא לפינגווינים האדליים שבראשם הגורו וסוואן.
הם מתחילים לרקוד סטפס כדי להזיז את השלג בשביל שהוא יפול ויזיז את הקרחון, אך ממבל מבין שכוחם לא יספיק ואז הוא קורא לשבט של פילי ים ענקיים שבאים לעזרתו. הם מצליחים להפיל את השלג, וכך יוצאים כל שאר הפינגווינים הקיסריים.
בסופו של הסרט אריק רוקד ושר וכל חבריו מצטרפים אליו.
לוב

משטר קדאפי

אף על פי ששלטונו של קדאפי נתפס בעולם המערבי כדיקטטורי ורצחני ואף הוטלו עליו לא פעם עיצומים, נהנתה לוב בתקופתו מחוסן יחסי בזירה הבינלאומית. חוסן זה היה מבוסס על שני יסודות - הראשון, היותה של לוב ספקית נפט מרכזית לעולם המערבי והשני, שליטת לוב במעבר פליטים מאפריקה דרכה אל האי האיטלקי למפדוזה הסמוך לחופיה. עובדה זו הניחה איום קבוע לפתחה של אירופה בכלל ואיטליה בפרט, שאם רק היה קדאפי רוצה, היה יכול "להציף אותה בפליטים".
מערכת הממשל של לוב בתקופת קדאפי הייתה יוצאת דופן. רשמית, קדאפי עצמו לא היה "נשיא" או "ראש הממשלה" של מדינתו, ובמקום זאת תיאר את עצמו כסוג של "מדריך" או "מנהיג" העוזר לעם הלובי בסוציאליזם - "מנהיג המהפכה מ-1 בספטמבר". לרבים הוא היה מוכר כ"קולונל קדאפי".
ללוב לא הייתה חוקה, וחוקי המדינה נבעו מחוקי האסלאם ו"הספר הירוק", המכיל את משנתו הפוליטית של קדאפי. הממשל היה קרוי "ג'מאהיריה", שינוי של המילה הערבית "ג'ומהוריה" (רפובליקה) המתורגמת בצורה רופפת כ"מדינת העם".
קדאפי הנהיג בלוב משטר המבוסס על פולחן אישיות בסימן הסיסמה "אלוהים, מועמר (קדאפי) ולוב - זה הכל". חיי אזרחי המדינה וחינוכם היו מוכוונים באמצעות שטיפת מוח לאמונה אישית לאו דווקא באידאולוגיה של קדאפי אלא בו-עצמו ובנאומיו. רוב האזרחים, בעקבות חינוך ארוך שנים, אכן גילו אמונה וביטחון בדמותו של המנהיג.

גאוגרפיה

לוב, המשתרעת על פני שטח של כ-1,759,000 קמ"ר, היא המדינה ה-17 בגודלה בעולם על פי שטח. לוב שוכנת בין מצרים במזרח ובין תוניסיה ואלג'יריה במערב. בדרום מזרח היא גובלת בסודאן, בדרום בצ'אד ובדרום-מערב - בניז'ר. קו החוף של לוב עם הים התיכון נמתח על פני 1,770 ק"מ, ולוב היא אפוא המדינה האפריקנית בעלת קו החוף הארוך ביותר עם הים התיכון. החלק של הים התיכון שמצפון ללוב ושמדרום לכרתים נקרא לעיתים הים הלובי. האקלים ברובו יבש ומדברי. עם זאת החלקים הצפוניים נהנים מאקלים ים תיכוני.
באביב ובסתיו נושבות בלוב רוחות חזקות עם אבק המגיעות ממדבר סהרה הנקראות "שירוקו" ובלוב מכונות קיבלי (בערבית: قبلي) הנמשכות בין יום לארבעה ימים. בלוב פזורים נאות מדבר, שהחשובים שבהם הם ע'דאמס (غدامس) וכופרה (الكفرة).

דמוגרפיה

אוכלוסיית לוב מונה כ-6.5 מיליון תושבים. האוכלוסייה דלילה, ומתרכזת ברובה הגדול בערי החוף. שיעור האוכלוסייה העירונית עומד על 78% (הערכה מ-2008) - הגבוה ביותר בצפון אפריקה.
בלוב רוב מוחלט של 97% מוסלמים סונים. עוד לפני איחודה ועצמאותה של לוב ב-1951 היו רוב תושביה של לוב ממוצא ערבי ובָּרבֶּרי. השבטים הברברים נטמעו בחברה הערבית במשך השנים ועם עצמאותה של לוב ואיחוד כל מחוזות לוב יחד, אוחדו השבטים הברברים עם מחוזות אלו באופן טבעי. לאחר עליית מועמר קדאפי לשלטון, התחזקו השבטים בעיקר מאזור מוצאו.
יוסף אלון

ביוגרפיה

יוסף אלון נולד בשנת 1951 בירושלים, למשפטן פרופ' מנחם אלון (לימים המשנה לנשיא בית המשפט העליון), ולאמו רות לבית בוקסבוים. אחיו הם הסופר ארי אלון, השר וחבר הכנסת לשעבר הרב בני אלון, והרב מוטי אלון.
אלון סיים את לימודיו בישיבה התיכונית מדרשיית נעם בפרדס חנה. שירת שירות חובה בצה"ל ואף נפצע במהלך מלחמת ההתשה.
בשנת 1974 סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, התמחה בבית המשפט המחוזי בירושלים אצל השופטת מרים בן-פורת ובאוקטובר 1975 הוסמך כעורך דין. אלון עבד תקופה קצרה בפרקליטות המדינה ולאחר מכן החל לעסוק בעריכת דין בתחום המסחרי, תחילה כשכיר ומאוחר יותר כעצמאי. 
בשנת 2001 מונה לשופט בבית המשפט המחוזי בבאר שבע. באפריל 2007 מונה לשופט בפועל (מינוי זמני) בבית המשפט העליון.
בשנת 2009 הוצע שמו כמועמד למינוי קבע בבית המשפט העליון. ההצעה גררה גילוי דעת מטעם רבנים המזוהים עם האגף הימני של הציונות הדתית שקראו לחברי הוועדה לבחירת שופטים לא לבחור בו בשל פסיקות שלו סביב תוכנית ההתנתקות, שנתפסו בעיניהם כפוליטיות. 
בספטמבר 2009 מונה אלון לתפקיד נשיא בית המשפט המחוזי בבאר-שבע במקומו של השופט יהושע פלפל שפרש לגמלאות.
לאחר תום שבע שנות כהונה כנשיא בית משפט, בהתאם לחוק, סיים את כהונתו והפך בספטמבר 2016 לשופט בכיר בבית המשפט המחוזי בבאר שבע. ב-2 בפברואר 2017 פרש לגמלאות.
בינואר 2019 הצטרף לצוות ההגנה של ראש הממשלה בנימין נתניהו.
ז'אבאלי

היסטוריה

תיעוד ראשון בכתובים ליישוב בשם ז'בלה הוא מ-1514 עת נשלט האזור על ידי ממלכת הונגריה. בהמשך המאה ה-16 נכבש היישוב על ידי צבאו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) נכבש האזור על ידי צבא ממלכת הבסבורג ולאחר חתימת הסכם קרלוביץ נותר בשטח הספר של הממלכה.
בהמשך נשלט היישוב על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית ובראשית המאה ה-20 נמנו במקום 8,000 תושבים. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה ז'אבאלי בשטחי ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר הפכה בהמשך לממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941 במהלך מלחמת העולם השנייה תקפה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. אזור ז'אבאלי נמסר לחזקת הונגריה. ההונגרים ביצעו טבח בתושבי העיירה היהודים, הסרבים ובני רומה ובמהלכו רצחו 666 תושבים. לאחר המלחמה נכלל היישוב בשטח הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה והפך למרכז חקלאי ותעשייתי אזורי וכלל תעשיית מזון וחומרי בניין. לאחר התפרקות יוגוסלביה נכללת העיירה בשטח סרביה.

דמוגרפיה

לאחר מלחמת העולם השנייה ועד לראשית המאה ה-21 היה גידול מתון ויציב במספר תושבי העיירה. בין 1948 ל-2002 גדלה האוכלוסייה ב-52.52 אחוזים. החל מהעשור השני של המאה ה-21 התהפכה המגמה והחל קיטון מתון. מספר התושבים ירד מ-9,598 ב-2002 ל-9,161 ב-2011, קיטון של 4.25 אחוזים. הגיל הממוצע של תושבי העיירה הוא 37.7. למעלה מ-90 אחוזים מתושבי העיירה הם ממוצא סרבי.

הקהילה היהודית

תיעוד לקהילה יהודית בעיירה קיים מסוף המאה ה-19. ב-1904 הוקם בית הכנסת הקהילתי. ב-1931 נמנו בעיירה 41 יהודים, ובפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 100 נפשות. לקהילה זו השתייכו יהודי הכפרים גוֹסְפּוֹגִ'ינְצִי וג'וּרְגֶ'בוֹ. קהילות קמה שם בסוף המאה ה-19 וב-1900 הוקמו בתי כנסת. מספר יהודי הכפרים הלך וקטן לאחר מלחמת העולם הראשונה, ובפרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בגוספוג'ינצי 10 יהודים ובג'ורג'בו 22. 
בין 6 ל-23 בינואר 1942 ערך צבא הונגריה את הראצייה בכל אזור דרום באצ'קה, ובמהלכה הוציאו ההונגרים להורג כ-4,000 יהודים, סרבים ובני רומה. לז'אבאלי ולגוספוג'ינצי הגיעו ההונגרים ב-7 בינואר, ובמשך יומיים עצרו את בני הקהילה. הם הובלו למחסנים ריקים, הוכו קשות ונשים נאנסו. ההונגרים רצחו לפחות 29 מקהילת ז'אבאלי וכל יהודי גוספוג'ינצי וג'ורג'בו. הגופות הועמסו על משאיות והושלכו לנהר טיסה. אלו שלא נרצחו בראציה נרצחו בהמשך כחלק משואת יהודי הונגריה. ב-1948 נהרסו מבנה בית הכנסת בגוספוג'ינצי ובג'ורג'בו, וב-1950 נהרס מבנה בית הכנסת בז'אבאלי על ידי השלטונות היוגוסלביים.
מלאיאלאם יהודית

מלאיאלאם יהודית היא שפה יהודית ממשפחת השפות הדרווידיות המדוברת על ידי יהודי ק'וצין מקרלה שבהודו.
מלאיאלאם יהודית אינה שונה בצורה משמעותית מניבים אחרים של 
מלאיאלאם, לכן נחשבת כניב של השפה ולא כשפה עצמאית.
מלאיאלאם יהודית היא השפה הדרווידית יהודית היחידה הידועה.
שלא כמו בשפות יהודיות אחרות, מלאיאלאם יהודית אינה נכתבת באלפבית העברי אך כמו רוב השפות היהודיות מכילה מילים רבות השאולות מעברית.
כיום מדוברת בעיקר בישראל ועל ידי בודדים בלבד בהודו.
ישראל ברונא

תולדותיו

רבי ישראל נולד בברנו ("ברונא") לרבי חיים מברונא. בין רבותיו נמנים: רבי ישראל איסרלין, (מהרא"י, בעל תרומת הדשן), רבי יעקב וייל (המהרי"ו) ורבי זלמן כ"ץ (המהרז"ך, בעל ספר היריעה שעוסק בהלכות גיטין שבהן היה הסמכות העליונה בדורו והיה חברו הקרוב של המהרי"ל).
מעט אחרי שנת ר' (1440) הוא פתח ישיבה בעיר רגנסבורג, ואחר כך מונה לרבה של העיר. אחרי מותם של רבותיו הוא נחשב לגדול רבני אשכנז. תשובותיו מצוטטים פעמים רבות על ידי ר' משה איסרליש (הרמ"א) בהגהותיו לשולחן ערוך. הוא עבר לעיר רטיסבון וגם שם פתח ישיבה, ולמרות מתיחות עם הרב המקומי, ר' אנשל סגל, התקבל לבסוף כרב הקהילה. 
בשנת 1474, כתוצאה מעימות בין פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה והדוכס של לנסברג על מיסים לקהילה היהודית, נכלא ר' ישראל על ידי הקיסר כדי להביא אותו לתמיכה בעמדתו; אחרי 13 ימים בכלא הוא שוחרר. לקראת סוף חייו, יהודי משומד בשם הנס ואגול האשים את ר' ישראל בעלילת דם והוא נעצר. הקהילה פנתה לפרידריך השלישי וגם ללדיסלב מלך בוהמיה, שהצליחו לשחררו. ר' ישראל היגר לפראג, בה נפטר. 
248 מתשובתיו בהלכה נלקטו ונדפסו בשו"ת מהר"י ברונא.
אריק בנדר

ביוגרפיה

בנדר יליד ראשון לציון, בוגר בית הספר חביב. נשוי ואב לשניים. 
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1970 שובץ בחיל השריון. בשריון עבר בנדר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. במלחמת יום הכיפורים לחם בנדר במסגרת חטיבה 7 בקרבות עמק הבכא. בוגר האוניברסיטה העברית ביחסים בינלאומיים ובמדע המדינה.
בין השנים 1975–1978 ערך את "פי האתון", ביטאון הסטודנטים של האוניברסיטה העברית והפיק את תוכנית הבוקר "707" של אלכס אנסקי בגלי צה"ל. לאחר מכן שימש בתפקיד סגן דובר קרן קיימת לישראל, וכתב בעיתון "דבר" ובמוסף "7 ימים" של "ידיעות אחרונות".
בשנת 1980 החל לעבוד בעיתון "מעריב" וכיהן בשורה ארוכה של תפקידים, בין היתר ככתב עירוני של "מעריב" בירושלים, כתב לענייני בית הנשיא, כתב לענייני בתי חולים, ממלא מקום רכז כתבים במערכת העיתון בתל אביב וכתב לענייני עלייה והעם היהודי. בשנת 2001 סיקר עבור "מעריב" את ועידת דרבן הראשונה, בדרום אפריקה.
במסגרת עבודתו ככתב במוסף "7 ימים" חשף את היומנים שכתב אדולף אייכמן בכלא. ביולי 1989 חשף ב"מעריב" לראשונה את כוונת נשיא ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב להרים את מסך הברזל ולפתוח את שערי העלייה ליהודים. חשף את תיקי הק.ג.ב. של נתן שרנסקי, וכן חשף את סיפורו של גיאורג אדלשטיין, אביו הכומר של שר הקליטה יולי אדלשטיין. 
בנדר היה העיתונאי המערבי הראשון שראיין את נשיא אתיופיה מלס זנאווי, לאחר הפלת משטר מנגיסטו. 
משמש כיום כתב פרלמנטרי של "מעריב" (משנת 1994). כתב את המדור השבועי "הנבחרים" ב-nrg. חבר הנהלת תא הכתבים הפרלמנטריים.