google/wiki40b huggingface dataset:
ברווז קינמון

מאפיינים

במראהו הברווז דומה למין ברווז כחול-כנפיים (Spatula discors) המצוי באותם אזורים ולעיתים מתרבה איתו ברביית כלאיים. הברווז מגיע לאורך 41 ס"מ, למוטת כנפיים של 560 מ"מ ולמשקל של 400 גרם בקירוב. בדומה למרבית הברווזים הוא בעל דו-צורתיות זוויגית כאשר הזכרים בעלי נוצות בצבע חום-קינמון לאורכם עם כנפיים אפורות בעלות נוצות שחורות-בהירות לאורכם ובעלי גב כתום. הראש גדול וצבעו חום-כהה עם מקור רחב ושחור הדומה למקור המרית, עיניים כתומות בעלות טבעת בולטת ואזור שת שחור. הנקבה אפורה ומוסוות ובמראה דומה לנקבת הברכיה אם כי המקור רחב יותר.
הברווז נפוץ ברחבי ביצות ואגמים ממערב ארצות הברית ודרום קנדה ובחורף הם נודדים דרומה לקליפורניה, מקסיקו והאיים הקריביים אך נדירים באמריקה המרכזית. הם נפוצים גם באמריקה הדרומית לאורך האנדים בטווח של מעל 4,000 מטר עד לארגנטינה ולאיי פוקלנד.
הברווז ניזון בעיקר מעשבים, צמחי מים שונים ומרכיכות וחרקים. הברווז משכשך את מקורו הגדול במים ושולה את המזון במים הרדודים.
קנטלה

הקנטלה במיתולוגיה הפינית

באפוס הלאומי הפיני - הקלוולה - בנה הקוסם וַאיְנֶמוֹיְנֵן את הקנטלה הראשון מעצם הלסת של דג ענק ומשערות סוסו של הִיסִי. המוזיקה של הקנטלה מושכת אליו את יצורי היער כבמטה קסם. מאוחר יותר, בונה וַאיְנֶמוֹיְנֵן קנטלה מעץ, מותח עליו מיתרים משערותיה של בתולה וקסמו לא פחות מזה של הקנטלה הקודם.
אריה ים אוסטרלי

תיאור פיזי

בדומה לשאר אריות הים, מתאפיינים אריות הים האוסטרליים בשני זוגות של סנפירים, המאפשרים להם לשחות במהירות ובזריזות במימי האוקיינוס אך מקשים עליהם את ההליכה ביבשה. הם צוללים מוכשרים ויכולים לצלול עד לעומק מרבי של כ-100 מטרים ולהחזיק את נשימתם עד יותר משמונה דקות ברציפות.
גורי אריות הים האוסטרליים נולדים באורך 60–70 ס"מ ובמשקל 6.4-7.9 ק"ג. בהגיעם לבגרות, אורכם של הזכרים הוא כ-2.5 מטרים ומשקלם 200–300 ק"ג, ואילו אורך הנקבות הוא 1.3-1.8 מטרים ומשקלן 61–104 ק"ג. צבע פרוותן של הנקבות הוא אפור- כסוף, כצבע פרוותם של הגורים טרם הגיעם לבגרות. פרוותם של הזכרים מתכהה עם הגיעם לבגרות ומקבלת גוון חום כהה. לזכרים הבוגרים יש רעמת שיער סביב צווארם. אורך חייהם של אריות הים האוסטרליים הוא עד 25 שנה.

בית גידול

בית גידולו של אריה הים האוסטרלי הוא בדרום מערב אוסטרליה, מהאי הקנגורו במזרח ועד לשרשרת האיים האוטמן אברוליוס (Houtman Abrolhos) במערב. פרטים בודדים מרחיקים לכת לעיתים עד ניו סאות' ויילס, ויקטוריה וטסמניה. אריות הים האוסטרליים אינם נודדים ונוטים להישאר בקרבת אתרי הרבייה שלהם, הכוללים לפחות 73 איים ומספר חופים נוספים ביבשת.

תזונה

מעט ידוע על הרגלי התזונה של אריה הים האוסטרלי, אך מהיותו טורף ובהסתמך על תזונתם של קרוביו מתת משפחת אריות הים, מניחים החוקרים שהוא ניזון בעיקר מדגים, סרטנים, דיונונים, תמנונים ולובסטרים. קיימים דיווחים על אריות ים אוסטרליים הטורפים גם פינגווינים, עופות וצבי ים צעירים.

רבייה

אריות הים האוסטרלי הם יצורים חברתיים וחיים בקבוצות גדולות, בעיקר בעונת הייחום. הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל 4.5-6 והזכרים בגיל 6 ומעלה. בניגוד לשאר אריות הים, מחזור הרבייה אינו סדור וההמלטות מתרחשות כל 17–18 חודשים, בהפסקות של 17.5 חודשים בממוצע.
אריה הים האוסטרלי הוא מין פוליגמי. הזכרים שומרים על הטריטוריות שלהם ועל הנקבות הנמצאות בהן מפני זכרים אחרים באמצעות שאגות ומצגי ראווה. כל הזכרים מנסים להרחיב את שטחי שלטונם, משום שהנקבות הנמצאות בשטחו של זכר מסוים יורבעו על ידיו בלבד. לאחר ההמלטה, נשארות הנקבות בקרבת הגורים במשך 9 עד 10 ימים, ולאחר מכן יוצאות לחפש מזון וחוזרות על מנת להניק, עד שנגמלים הגורים בגיל 15–18 חודשים.

שימור

אריות הים האוסטרליים ניצודו במשך אלפי שנים, תחילה על ידי האבורג'ינים והחל מהמאה ה-17 גם על ידי האירופאים שהגיעו ליבשת. הם נרדפו עבור בשרם, פרוותם ושומניהם ואוכלוסייתם הדלדלה בהתמדה, עד כדי הכחדה מלאה מאזורים מסוימים ביבשת. אף על פי שהמין זוכה להגנה מאז 1964, הוא מתקשה להתאושש בשל התרחבות הדיג בשטחי מחייתו, ובכל שנה מתים עד 1.5% פרטים מהאוכלוסייה מהסתבכות ברשתות דיג. בשנת 2008 הוכרז המין כפגיע על ידי חוק שימור הטבע והפארקים הלאומיים האוסטרלי משנת 1972. כיום אוכלוסיית אריה הים האוסטרלי מונה כ-10,000-12,000 פרטים.
שלמה משיח (טייס)

ביוגרפיה

משיח הוא בנו של ד"ר שמואל משיח שניהל את בית החולים רבקה זיו ואת המרכז הרפואי הלל יפה. 
התגייס לצה"ל ב-1976 והחל בקורס טיס, במהלך הקורס נשלח יחד עם שלושה חניכים נוספים להסבה לטייסי מסוקים בבית הספר לטיסה של צבא ארצות הברית בבסיס פורט ראקר שבאלבמה. לאחר שובו לישראל שובץ בקורס אימון מתקדם בטייסת 123 - טייסת מסוקי אנפה, וכטייס מן המניין בטייסת 124. 
לאחר תפקיד במחלקת מבצעים של חיל האוויר, עבר הסבה להטסת מסוקי יסעור ושירת בטייסת 118. במלחמת לבנון הראשונה השתתף בגיחות מבצעיות רבות, ב-1984 מונה לסמ"ט ב' (סגן מפקד הטייסת האחראי בין השאר על תוכניות, תרגילים ולוחות זמנים) וב-1986 לסמ"ט א'. בתקופת מלחמת המפרץ פיקד על טייסת 125, טייסת מסוקי סייפן. 
ב-1992 מונה למפקד טייסת 118 ושירת בתפקיד במשך שנתיים. לאחר לימודי תואר שני בארצות הברית קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה לסגן מפקד בסיס תל נוף, בעקבות אסון המסוקים ב-1997 נקרא לחזור ולפקד על טייסת 118 שאיבדה שמונה מאנשיה בתאונה. ב-1998 מונה לראש להק אוויר למסוקים במקומו של מיקי בר שהקים את הלהק חודשים ספורים קודם לכן, ונקרא לפקד על בסיס פלמחים בעקבות מותו של שמואל אלדר. הוא שירת בתפקיד עד 2002. 
בשירות המילואים שימש טייס בטייסת 118 ומדריך במגמת המסוקים בבית הספר לטיסה. ב-2010 מונה על ידי מפקד חיל האוויר לעמוד בראש צוות חקירה מיוחד לבדיקת התרסקות היסעור ברומניה.
משיח בעל תואר ראשון בכלכלה ובמדע המדינה ותואר שני במנהל ציבורי מאוניברסיטת אובורן. משמש מנכ"ל בחברה לייעוץ בתחום התעופה וסמנכ"ל לפיתוח עסקי בנציגות הישראלית של בל הליקופטר, קודם לכן כיהן כסמנכ"ל פיתוח עסקי ושיווק באלביט מערכות בשנים 2003 עד 2007.
הוא נשוי ואב לארבעה.
וולטר פישר

ביוגרפיה

פישר נולד ב-4 ביולי 1862 בוולינג ששכנה אז במדינת וירג'יניה (כיום וירג'יניה המערבית) לדניאל ובסטר פישר (1838–1913), כומר פרסביטריאני, ואשתו אמנדה ד. קוונס. הוא למד במכללת הנובר שבאינדיאנה, שבה סיים את חוק לימודיו ב-1888. ב-1890 הוא נבחר כקונסול הגדול החמישי (הנשיא הלאומי) של אחוות סיגמה צ'י, תפקיד בו החזיק עד 1892. הוא התחתן עם מייבל טיילור ב-22 באפריל 1891, ונולדו להם חמישה בנים ושתי בנות.
חיבוריו, המכסים את הקריירה המקצועית והפוליטית שלו ומכילים 14,000 פריטים, מאוחסנים בספריית הקונגרס שבוושינגטון הבירה.
פישר היה אחיו של ד"ר הווארד לוארי פישר, שהקים בית חולים לנפגעי מלחמה בצרפת במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא שרד את טביעתה של אניית הדואר המלכותי "לוסיטניה" ב-1915 על ידי קפיצה מהאנייה.
הוא נפטר ב-9 בנובמבר 1935 בוינטקה, אילינוי.
העשור השני של המאה ה-6

אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
קצח זעיר-פרחים

מורפולוגיה

פרחיו קטנים - אורכם פחות מסנטימטר בודד. צבע עלי הכותרת משתנה: מסגול בקרבת מרכז הפרח, ללבן בחלקו החיצוני. בכל פרח חמישה עלי כותרת, מפוצלים לשתי אונות.
האבחנה בינו לבין קצח הציפורן בשלב הזרעים קשה.

תפוצה

הקצח זעיר הפרחים נפוץ בכל רחבי המזרח התיכון, כמו גם באירופה. למין זה תפוצה מיוחדת, וייתכן אף בלעדית, בארץ: הוא מופיע רק בשפלת יהודה. דגם תפוצה זה, בחבל ארץ מצומצם שמאויים בפגיעה בשטחים הטבעיים כדוגמת התרחבות הבנייה, לחץ מרעה וייעור שטחים טבעיים, הופך אותו למין בסכנת הכחדה.
קצח זעיר-פרחים גדל בשטחים טבעיים, כדוגמת בתות ושטחים המכוסים על ידי צומח עשבוני. 
שמו הקודם הוא קצח קצחני. שם זה מקורו בתרגום ישיר של השם הלטיני, והוא שונה לאחרונה, בשל המצלול הלא נעים של השם הקודם, לשם הנוכחי.
שיקגו ברס

היסטוריה

הקבוצה הוקמה ב-1919 בשם "Decatur Staleys" על ידי תאגיד ייצור מזון מאילינוי, וב-1920 הייתה חלק מ-14 קבוצות שייסדו את ליגת הפוטבול המקצוענית, ה-NFL. ג'ורג' הלס מונה למאמן ומנהל הקבוצה, ושנה מאוחר יותר רכש אותה במחיר של 100 דולר. ב-1921 עברה הקבוצה לשיקגו, ושמה שונה בהתאם ל-"Chicago Staleys". באותה שנה זכתה הקבוצה באליפות הראשונה בתולדותיה. ב-1922 שונה שמה לשיקגו ברס ("הדובים"), שם שנועד ליצור קשר לקבוצת הבייסבול בעיר, השיקגו קאבס ("גורי הדובים"), והקבוצה עברה לשחק באצטדיון ריגלי, אצטדיונם של הקאבס.
בשנות ה-30 ובשנות ה-40 של המאה העשרים זכתה הקבוצה ב-7 תארים נוספים, וב-1963 זכתה באליפות האחרונה שלה תחת הלס כמאמן. ב-1967 הוא פרש מאימון אך המשיך לשמש בתפקידים ניהולים עד מותו ב-1983. לאחר מותו הפכה בתו ויקטוריה לבעלת השליטה בקבוצה, בעלה מונה למנכ"ל ובנה לנשיא המועדון; המשפחה מחזיקה נכון ל-2008 ב-80% מהמניות.
לאחר האיחוד עם ליגת ה-AFL ב-1970, הצטרפה הקבוצה לבית המרכזי בחטיבת ה-NFC (שב-2002 שונה שמו לבית הצפוני), יחד עם יריבותיה גרין ביי פקרס, מינסוטה ויקינגס ודטרויט ליונס. באותה שנה עברה הקבוצה למשכנה החדש, אצטדיון סולג'ר פילד.
ב-1985 זכתה הקבוצה בסופרבול הראשון בתולדותיה, זאת תוך כדי הצגת דומיננטיות על כר הדשא, בייחוד בצד ההגנתי; הקבוצה סיימה את העונה הסדירה במאזן של 15 ניצחונות והפסד בודד, והביסה את ניו אינגלנד פטריוטס בסופרבול בתוצאה של 46-10. הקבוצה של 1985 נחשבת לאחת הקבוצות הטובות בהיסטוריה של הליגה.
הברס לא הצליחו להעפיל לסופרבול נוסף עד 2006, אז הפסידו בגמר לאינדיאנפוליס קולטס בתוצאה 29-17.
Layla

רקע

בשנת 1966 ג'ורג' האריסון נישא לפאטי בויד, דוגמנית שפגש במהלך צילומי הסרט לילה של יום מפרך. בסוף שנות ה-60 האריסון וקלפטון הפכו לחברים קרובים. קלפטון השתתף בביצוע של השיר While My Guitar Gently Weeps שהופיע באלבום הלבן של הביטלס, והאריסון השתתף בכתיבה ונגינת השיר של להקת Cream בה היה חבר קלפטון. בתקופה זו התאהב קלפטון בבויד, אשת חברו האריסון.
בויד והאריסון התגרשו ב-1977, ובויד וקלפטון נישאו זה לזו שנתיים מאוחר יותר. האריסון קיבל בשלוות נפש את נישואי גרושתו לחברו הטוב, והשתתף במסיבת הנישואין שלהם יחד עם רינגו סטאר ופול מקארתני חבריו ללהקת החיפושיות. במהלך נישואיהם כתב קלפטון לבויד שיר אהבה נוסף שהצליח, Wonderful Tonight. הזוג התגרש בשנת 1989.
את השיר כתב קלפטון בהשראת הפואמה לילא ומג'נון שנכתבה על ידי המשורר הפרסי ניזאמי, ועסקה בסיפור אהבה לא ממומש בין גבר לנסיכה בחצי האי ערב במאה ה-7 לספירה. קלפטון נחשף לפואמה באמצעות חברו איאן דאלאס  שהיה בתהליכי התאסלמות באותה תקופה. הסיפור אודות נסיכה שאולצה להתחתן עם גבר בעל כורחה, ומנגד אהובה שרצה להתחתן איתה ונותר בלעדיה, השפיע על קלפטון. קלפטון כתב את השיר בעזרתו של גורדון המתופף, חברו ללהקה, על בסיס רגשותיו כלפי הסיפור וקרא לו "Layla". קלפטון קיווה שהמסר בשיר ישכנע את בויד לעזוב את האריסון עבורו.

גרסת Unplugged

בשנת 1992 הוציא קלפטון גרסה אקוסטית לשיר, שבוצעה במסגרת סדרת ההופעות MTV Unplugged. הגרסה נכנסה לאלבומו של קלפטון "Unplugged", שהיה לאלבום ההופעה החיה הנמכר ביותר בכל הזמנים, והיה לאלבום המצליח ביותר של קלפטון. השיר זכה בתואר שיר הרוק הטוב ביותר לשנת 1993 בטקס פרסי הגראמי.
ספינות הטילים מסדרת אוסה

פיתוח

האוסה פותחה בראשית שנות השישים ונועדה להוות סדרת ספינות טילים משופרת באופן משמעותי ביחס לספינות הטילים שיוצרו עד אז מסדרת קומאר שנכנסו לשירות בחיל הים הסובייטי ובחילות הים של מדינות ברית ורשה בשנות החמישים. דחי ספינות האוסה הוגדל פי ארבעה ביחס לקומאר, גוף ספינות נבנה ממתכת (בשונה מספינות הקומאר שהיו בנויות עץ), יכולת נשיאת טילי הסטיקס שופרה משמעותית, צוות הספינה מנה כ- 26-30 חיילים (בהשוואה לעשרה בלבד בקומאר), יכולות המכ"ם  שופרו, הוכנסה מערכת לזיהוי מכ"ם אויב (מערכת אלינט), הספינה הייתה רחבה יותר והותקנו בה שני צריחי תותחים אחד מלפנים והשני מאחור. מהירות האוסה המרבית 38 קשר.
סטי"לי האוסה יוצרו בשני דגמים עיקריים: אוסה 1 ואוסה 2 שהיה בעל מנועים חזקים יותר ושיפורים בשאר מערכות הנשק.

פעילות מבצעית

ספינות האוסה השתתפו במלחמת יום הכיפורים בחיל הים הסורי ובחיל הים המצרי. מסטי"לים אלה שוגרו עשרות טילי סטיקס כנגד סטי"לים של חיל הים הישראלי בקרבות טילים כגון קרב לטקיה, קרב דמייט ועוד.
במהלך המלחמה הוטבעו מספר סטי"לים מדגם אוסה בקרבות טילים ובירי תותחים.
ספינות האוסה משרתות עד היום בחיל הים המצרי והסורי.
מוריס דיריפלה

חייו

דיריפלה נולד בלובייר, נורמנדי-עלית. ב-1912 נכנס לבית הספר למקהלה של קתדרלת רואן, שם למד פסנתר ועוגב אצל ז'יל הלינג. בגיל 17 עבר לפריז, שם המשיך באופן פרטי בלימודי עוגב אצל שארל טורנמיר, שלצדו שימש כעוזר בבזיליקת קלוטילדה הקדושה בפריז עד 1927. ב-1920 נכנס דיריפלה לקונסרבטואר של פריז וסיים את לימודיו שם בפרסים ראשונים בעוגב, הרמוניה, ליווי בפסנתר ובהלחנה.
ב-1927 מינה לואי ויירן את דיריפלה לעוזרו בקתדרלת נוטרדאם בפריז. דיריפלה היה לנגן עוגב בשם בלבד בסן-אטיין-די-מון בפריז בשנת 1929 ובמשרה זו החזיק עד יומו האחרון. ב-1939 ניגן בביצוע בכורה את הקונצ'רטו לעוגב של פרנסיס פולנק (הקונצ'רטו לעוגב, כלי קשת וטימפני בסול מינור); הוא יעץ לפולנק בנושא המשלבים של תפקיד העוגב. ב-1943 התמנה לפרופסור להרמוניה בקונסרבטואר של פריז, שם עבד עד 1970. ב-1947 כתב דיריפלה את היצירה המפורסמת ביותר, כנראה, מבין יצירותיו המעטות: רקוויאם אופוס 9 לסולנים, מקהלה, עוגב ותזמורת. באותה שנה הייתה מארי-מדלן שבלייה לעוזרתו בסן-אטיין-די-מון. השניים נישאו ב-1953 . היו אלה נישואיו השניים של דיריפלה, אחרי שנישואיו הראשונים התבטלו באישור הוותיקן ב-1953. הזוג היה לצמד עוגב מפורסם ופופולרי, שיצא לסיורים אחדים בשנות ה-60 ובראשית שנות ה-70.
דיריפלה נפצע קשה בתאונת דרכים בשנת 1975 וכתוצאה מכך ויתר על הנגינה והעדיף להסתגר בדירתו ולהשאיר את עבודת הקודש בכנסיית סן-אטיין-די-מון לאשתו מארי-מדלן (שנפגעה גם היא בתאונה). הוא מת בלוברסיאן (סמוך לפריז) בשנת 1986, בן 84.
דיריפלה התייחס בביקורתיות נוקבת למוזיקה שלו עצמו. הוא פרסם רק קומץ יצירות ובמקרים רבים המשיך לערוך ולשנות יצירות גם לאחר הוצאתן לאור. לדוגמה, לטוקטה מתוך סוויטה אופוס 5 יש סיום שונה לגמרי בהוצאה הראשונה בהשוואה לגרסה החדשה יותר, ובפרטיטורה של Fugue sur le nom d'Alain הייתה במקור הוראה לאצ'לרנדו לכל אורך היצירה. כתוצאה מרדיפת השלמות הזאת שמור למוזיקה שלו, בעיקר לעוגב, מעמד גבוה מאוד ברפרטואר.
יצחק בלוך

יצחק (ארנסט) בלוך (20 באפריל 1913 – 4 במרץ 1994) היה מבכירי המלונאים בישראל. חבר הנהלת התאחדות בתי המלון במשך יותר מ-40 שנה והיושב ראש שלה בשנים 1972–1976. יליד הונגריה, ניהל את נציבות בית"ר בצ'כוסלובקיה, פעיל בתנועה הרוויזיוניסטית, בנה וניהל מספר בתי מלון בארץ, בהם מלונות "שולמית", "נוף" ו"נוף הכרמל" בחיפה.

רקע

יצחק בלוך נולד לשמואל ובלומה בעיר סעלוש שבהונגריה (לאחר המלחמה בצ'כוסלובקיה) למשפחה יהודית, מסורתית וציונית. בנעוריו ייסד את תנועת "השומר קדימה" שאחר כך התמזגה לתוך תנועת בית"ר בצ'כוסלובקיה. מיד לאחר שסיים בית ספר תיכון (הגימנסיה העברית במונקאץ' שברוסיה הקרפטית) נבחר לנהל את תנועת בית"ר בצ'כוסלובקיה.
בשנת 1933, בעודו סטודנט שנה ב' למשפטים באוניברסיטת פראג, נקרא בלוך על ידי זאב ז'בוטינסקי ללונדון לשם ניהול קרן תל-חי. לאחר מספר שנים של שהייה בלונדון, במחיצתו של ז'בוטינסקי, הוחלט להעתיק את משרדי קרן תל-חי לתל אביב ולשם כך עלה לארץ ישראל ב-1938. בשנותיו הראשונות בארץ היה בלוך מפעילי האצ"ל בחיפה ואף נעצר על ידי הבריטים בבתי הסוהר בעכו ובלטרון (במסגרת השבת השחורה 1946, בה נעצרו ראשי ומנהיגי היישוב העברי). בשנת 1949 היה בלוך מועמד לכנסת הראשונה מטעם ברית הציונים הרוויזיוניסטים. לאחר שתנועת הרוויזיוניסטים דחתה את הצעתו של מנחם בגין להצטרף לתנועת החירות, תנועת הרוויזיוניסטים לא נכללה בכנסת הראשונה לעומת תנועת החירות, שקיבלה 14 מנדטים.
ב-1948 נכנס בלוך לעסקי המלונאות והקים את מלון "נוף כרמל" בכיכר היינריך היינה. בשנת 1956 רכש את מלון "שולמית" בחיפה. בשנת 1974 הקים גם את מלון "נוף" במרכז הכרמל. במשך השנים ניהל גם את מלון השרון בהרצליה ומלונות נוספים.
כבר משנתו הראשונה בעסקי המלונאות ועד יום מותו היה בלוך חבר הנהלת התאחדות המלונות בישראל. בשנים 1972–1976 כיהן גם כיו"ר התאחדות בתי מלון בישראל. בשנת 1984 הוענק לו עיטור המלונאות.
בשנת 1965 נפטרה בתו בת ה-16 יעל.
יצחק בלוך השאיר אחריו אישה, שרה (לבית בוניה ומרדכי גימלשטיין), שני ילדים ושישה נכדים.
ליאת ביין

ביוגרפיה

סבה מצד אביה, ד"ר אלכס ביין (1988-1903), היה היסטוריון של הציונות וחתן פרס ישראל, שכתב ביוגרפיות של הרצל וארתור רופין. אביה, יוחנן ביין, היה עובד משרד החוץ משנת 1952. היה שגריר ברפובליקה הדומיניקנית ובג'מייקה. בתקופת כהונתו של בנימין נתניהו כשגריר ישראל באו"ם, היה ביין סגנו, אחר-כך החליף אותו בתפקיד (1990-1988).
אמה, מאירה ביין, הייתה שדרנית רדיו וכתבה תסכיתים לרדיו ותסריטים לטלוויזיה; הידועים שבהם "חתול בשק" ו"לאם ולילד" ברדיו ו"ריצ'רץ'" בטלוויזיה. בנוסף לכך כתבה תריסר ספרי ילדים ונוער.
ליאת ביין נולדה בירושלים, בת יחידה להוריה. בשל עבודתו של אביה, היא נדדה בין ארצות שונות בעולם מאז היותה בת שנה. בין השאר התגוררה בטנזניה, זנזיבר, הרפובליקה הדומיניקנית, ג'מייקה, גרמניה וארצות הברית.
ביין רקדה בלט מגיל שבע בבית הספר הלאומי למחול וושינגטון. כחלק מלהקת בית הספר השתתפה בהיותה בת תשע ב"מפצח האגוזים" של צ'ייקובסקי, איתו רקדה ברחבי ארצות הברית. כשהתגוררה בגרמניה למדה ורקדה בלט מודרני וג'אז בבית ספר ולהקת מחול פגי ליין ובבית ספר למחול שייפר גרובל, שניהם בבון, גרמניה.
בצבא שירתה בתיאטרון צה"ל. בתום שירותה הצבאי למדה מחול באקדמיה למוסיקה ולמחול על שם רובין בירושלים. בשנה השלישית ללימודיה נפצעה ובשל כך הסתיימה קריירת הריקוד שלה. אחר-כך נסעה לארצות הברית, היא בוגרת תואר ראשון בחוג לקולנוע באוניברסיטת ניו סקול בניו יורק. עם סיום התואר למדה משחק בHB Studio, ניו יורק, בית ספרה של אוטה האגן. ולמדה משחק מול מצלמה – לורה מורגן, פיליפ ג'וסטרום, בוב דובאל – כולם בניו יורק.
לאחר שובה לישראל מניו יורק עבדה כמאמנת דיאלוג. עבדה כעוזרת במאי של הבמאים ערן ריקליס ואבי אמבר בטלעד. היא תרגמה תסריטים, בהם את זה של הסרט "סיפורי תל אביב" (1992), שתכננו להפיצו בחו"ל. השתתפה בהרבה מאוד פרסומות וקליפים.
שיחקה ורקדה בהצגה "סמטת הכיסאות הלבנים", שהופיעה בפסטיבל עכו (1997) והיא טסה עמה לחו"ל. בעכו ההצגה זכתה בפרס ראשון על בימוי ההצגה לגבי אלדור ויגאל עזרתי. במשך מספר שנים שיחקה בהצגות ילדים רבות.
בסדרת הטלוויזיה "הבורגנים" גילמה את דמותה של הפסיכולוגית שמטפלת ביוני (רמי הויברגר) ובנינה (קרן מור) ומנהלת רומן עם עורך הדין ישראל (דב נבון).
בסדרת הטלוויזיה "השמיניה" גילמה את דמותה של לילי דביר, אמם של איה (הילי ילון) וניני (ידידיה ויטל).
בסרטו של נוני גפן "לא בתל אביב" (2012) ביין מגלמת את דמותה של אימה הפסיכוטית של אנה (יערה פלציג).
ליאת ביין למדה במשך שלוש שנים משחק מול מצלמה אצל רותי דייכס, ביחד עם אורי הוכמן וישי גולן. בעידודה של דייכס החלה ב-1997 ללמד באופן פרטי משחק מול מצלמה, משלח יד בו היא עוסקת עד היום (2013). מלמדת קואוצ'ינג : הכנה לאודישנים, עבודה עם פוליטיקאים, בכירים במשק, קציני צבא, שפים ומרצים. מלמדת בסדנאות הבמה מ-2011 ובסמינר הקיבוצים מ-2012. מלמדת בסטודיו למשחק בחולון, לימדה בסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין. מלמדת בבית הספר למוזיקאים Over tone.
אימנה את המתמודדים בעונה ראשונה של פרויקט Y.
לימדה בפרויקט מיוחד של קשת – עבודה עם נוער במצוקה.
ליאת ביין מתגוררת בתל אביב ולה בן אחד.
בראיין (אי)

גילוי האי

האי התגלה ומופה לראשונה בשנת 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גראהאם שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1937 – 1934 בפיקודו של ג'ון רידוך ריימיל.

מקור השם

ריימיל קרא לאי על שמו של בראיין, בנו השני של פרנק דבנהאם, חבר הוועדה המייעצת של משלחת החקר הבריטית אל ארץ גראהאם.
קרחון קורנוול (שטח חסות רוס)

היסטוריה ומקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטית של ניו זילנד (שחקרה את האזור בין השנים 1961- 1962). הקרחון נקרא על שם מחוז ודוכסות קורנוול שבאנגליה.
נאפולי

היסטוריה

נאפולי נוסדה בין המאה השביעית למאה השישית לפני הספירה, על ידי יוונים, וניתן לה השם נֵאָפּוֹלִיס (ביוונית Νεάπολις=העיר החדשה). הייתה זו אחת מהמושבות הגדולות שהקימו היוונים בדרום חצי האי האיטלקי. בשנת 326 לפנה"ס כבשו כוחות רומיים את העיר. בתקופת המלחמות הפוניות שמרה נאפולי על נאמנות לרומי (או לפחות על נייטרליות) ולכן לא הייתה עילה להפקיע את רכושם של מנהיגי העיר ואת אדמותיהם. במלחמה הפונית השנייה הותקפה העיר בידי כוחותיו של חניבעל. בתקופת השלטון הרומאי, נטשה העיר את השפה והמנהגים היווניים. השליטה הרומאית בעיר באה לידי ביטוי עשיר במגוון הפסלים, המבנים ועיצוב העיר.
במאה השישית לספירה נכבשה העיר בידי האוסטרוגותים, אולם אלו נאלצו לסגת אל מול צבא האימפריה הביזנטית בפיקוד בליסאריוס. לאחר השתלטות הביזנטים על העיר, קיבלה נאפולי מעמד של דוכסות בחסותו של דוכס ורונה, מעמד בו החזיקה עד לכיבושה בידי הנורמנים בשנת 1139, עת רוג'רו דה הוטוויל הכריז על עצמו כמלך ממלכת סיציליה הנורמנית.
נאפולי הייתה עיר הבירה של ממלכת נאפולי, ובהמשך הפכה לעיר הבירה של ממלכת שתי הסיציליות עד לשנת 1860.
במלחמת העולם השנייה ניזוקה העיר קשות, ובשנת 1980 נפגעה מרעידת אדמה.

ספורט

נאפולי מתפארת במסורת ספורטיבית ארוכת שנים, אשר, עם זאת, רק לעיתים רחוקות הביאה את הקבוצות השונות לידי זכייה באליפויות ארציות או בגביעים אירופאיים (דבר נדיר לא רק בנאפולי, כי אם בדרום איטליה כולו). אף על פי כן, יוצאות דופן בהצלחתן קבוצות הכדורמים, הרוגבי וקבוצת הכדורגל של נאפולי, אשר בתקופת מרדונה זכתה פעמיים בתואר אלופת איטליה, ופעם אחת בגביע אופ"א. מזה כמה שנים, עולה אף קרנה של קבוצת הכדורסל של העיר, אשר בפברואר 2006 זכתה בפעם השנייה בתולדותיה בגביע איטליה.
ב-26 במאי 1996 נסתיים בנאפולי המקצה היומי השמיני של הג'ירו ד'איטליה בניצחונו של מריו צ'יפוליני. פחות מעשרים שנה לפני כן נעצר המירוץ גם כן בנאפולי, נקודת הסיום במקצה נגד השעון. בשנה זו זכה פרנצ'סקו מוזר.
חנינה נשיאותית בארצות הברית

בחוק הפדרלי של ארצות הברית, סמכות החנינה על פשעים פדרליים ניתנת לנשיא ארצות הברית לפי סעיף 2 לחוקת ארצות הברית, הקובעת כי לנשיא "תהיה סמכות לתת חנינות וחנינות על עבירות נגד ברית המדינות, למעט במקרים של הדחה". בית המשפט העליון של ארצות הברית פירש את  לשון החוק ככוללת את הסמכות להעניק חנינה, חנינה מותנית, חילופי גזר דין, חילופי גזר דין מותנים, הפסקות קנסות וחילוט, פטור וחנינה.
כל בקשות החנינה הפדרליות מופנות לנשיא, המעניק או שולל את הבקשה. בדרך כלל, בקשות החנינה מופנות להמלצה לא מחייבת לפרקליט משרד החנינות, נושא משרה במשרד המשפטים של ארצות הברית. אחוז החנינות והאחוזים המוענקים משתנה מנשיא לנשיא; עם זאת, פחות חנינות ניתנו מאז מלחמת העולם השנייה.
כוח החנינה שנוי במחלוקת מאז חוקק בחוקת ארצות הברית. אחת החנינות הידועות והשנויות במחלוקת היא זו שהעניק ג'רלד פורד לקודמו ריצ'רד ניקסון שהתפטר בעקבות פרשת ווטרגייט. חנינה נוספת שספגה ביקורת, היא זו של מארק ריץ' (שנחשב פושע נמלט), שניתנה בסוף כהונתו של ביל קלינטון ואף הובילה לחקירה בידי ג'יימס קומי.
בעקבות מלחמות הוענקו חנינות מרובות. בשנת 1977 ביומו השני בתפקיד העניק הנשיא ג'ימי קרטר  חנינה גורפת לכל משתמטי הגיוס ממלחמת וייטנאם בהתאם להבטחתו במסע הבחירות. קודמו ג'רלד פורד העניק חנינה מותנית למשתמטי מלחמת וייטנאם שדרשה מהם להשלים את יתרת השירות הצבאי בשירות אזרחי.
אחת הסוגיות שלא הובהרו היא האם נשיא יכול לחון את עצמו. נאמר בחוקה כי אינו יכול לבטל הדחה, אולם לא ברור מה מעמד הפשעים לאחר סיום תפקידו. בתקופת ניקסון הנושא עלה ומשרד המשפטים סבר כי הנשיא אינו יכול לחון עצמו כי אין אדם דן את עצמו; אולם מאידך הציע דרך שהנשיא יוכל לקבל חנינה: הוא יכריז על נבצרות על פי התיקון העשרים וחמישה לחוקה, סגן הנשיא יהיה הנשיא בפועל ואז הסגן יחון אותו ולאחר מכן הנשיא יחזור לתפקידו.

בחוקי המדינה

סמכות החנינה של הנשיא משתרעת רק על עבירות על החוק הפדרלי. עם זאת, למושלים של רוב ה-50 המדינות יש את הסמכות להעניק חנינה או ארכה  על עבירות על פי החוק הפלילי של המדינה. במדינות אחרות, כוח זה מוענק לסוכנות או למועצה ממונה, או למועצה  ולמושל בהסדר משולב כלשהו.
לפחות שלוש פעמים, מושלי מדינה - ג'ורג' ראיין מאילינוי ב -2003, טוני אנייה מניו מקסיקו ב -1986 ומרטין או'מלי ממרילנד ב -2014 - המירו את עונשם של כל הנידונים למוות במדינתם למאסר עולם  לפני עזיבתם את המשרד.
מיקרוסופט מחקר

מיקרוסופט מחקר (באנגלית: Microsoft Research, ר"ת MSR) היא חטיבה של תאגיד מיקרוסופט שנוסדה בשנת 1991 לשם מחקר במדעי המחשב. מיקרוסופט מחקר נחשבת כאחד ממרכזי המחקר המובילים בעולם, המעסיקה כמה מן החוקרים הבולטים ביותר בתחומם, בהם זוכי פרס טיורינג צ'ארלס אנטוני ריצ'רד הור (C.A.R. Hoare) ובאטלר למפסון (Butler W. Lampson), זוכה מדליית פילדס מייקל פרידמן (Michael H. Freedman), וחוקרים נודעים נוספים בתחומי מדעי המחשב, פיזיקה ומתמטיקה.
גברי בנאי

ביוגרפיה

בנאי הוא בן למשפחת בנאי, נולד וגדל בירושלים.
את צעדיו הראשונים בעולם הבידור עשה בלהקת הנח"ל. יחד איתו היה, בין השאר, ישראל (פולי) פוליאקוב. עם סיום שירותו הצבאי, הצטרף בנאי ללהקת "התרנגולים" יחד עם שייקה לוי ופולי. אמרגן הלהקה אברהם דשא (פשנל), זיהה את כשרונם של השלושה והקים יחד איתם את להקת "הגשש החיוור", שנחשבת להצלחה גדולה. יחד עם בנאי, הציגו פולי ושייקה עשר תוכניות בידור במשך ארבעים שנה. בנאי השתתף עמם בסרטי הקולנוע "גבעת חלפון אינה עונה" (1976) בתפקיד ג'ינג'י, "שלאגר" (1979), בתפקיד בנג'י שמש, ו"הקרב על הוועד" (1986), בתפקיד ג'ימבו.
בשנת 2000 זכה יחד עם יתר שלישיית הגשש החיוור בפרס ישראל למפעל חיים, על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.
לאחר פירוק הלהקה, העלה בנאי תוכנית יחיד והגיש לצד ישראל אהרוני את סדרת הטלוויזיה "דרך האוכל". בעקבות שיתוף פעולה זה, בעשור השני של המאה ה-21, משמשים השנים כפרזנטורים של המותג "פיירי".
בנאי ערך ספר במהדורה אלבומית בשם "אז מה היה לנו שם" (בהוצאת מודן), המכיל "משפטים מחוזיים מאוד ממערכוני הגשש החיוור" (לשון כותרת השער).
משנת 2015 מעלה גברי בנאי עם בנו אורי את המופע "ירושלים של בנאי".
בריאיון לעיתון "מעריב" בשנת 2017 אמר בנאי כי הוא איננו מתכוון להופיע בשטחי יהודה ושומרון.
בשנות השישים, היה בנאי נשוי לאורנה שק, שחזרה בתשובה והתגוררה במשך שנים בבני ברק. מנישואין אלו נולד השחקן והזמר אורי בנאי. לאחר מכן, נישא גברי בנאי בשנית ונולדו לו בת ובן, שהוא הזמר בעז בנאי.