google/wiki40b huggingface dataset:
חזית השחרור הערבית

היסטוריה

הארגון הוקם כקבוצת גרילה באפריל 1969 בחסות מפלגת הבעת' העיראקית. הארגון דגל באידאולוגיה פאן-ערבית, ושם לו כמטרה לשים קץ ל"פלסטיניזציה" של הסכסוך. למרות זאת, חזית השחרור הערבית הצטרפה לאש"ף ביולי 1969.
הארגון הונהג בעבר על ידי מוניף אל-רזאז (בשנות ה־60 וה־70) זיאד חיידר (שהתמנה למזכיר הכללי ב־1970),, עבד אל-ווהאב אל-קייאלי (ב־1972-1974), עבד אל-רחים אחמד (1975-1993) ומוחמד איסמעיל (1993), וכיום הוא מונהג על ידי המזכיר-הכללי ראקד סאלם. מנהיג נוסף של הארגון הוא חוסיין רחאל.
בין הפיגועים הבולטים אותם ביצע הארגון ניתן למנות את הפיגוע בכפר יובל והפיגוע במשגב עם. 
בפברואר 1981, פוצץ כוח של חטיבת גולני את מפקדת הארגון, שהייתה ממוקמת כ-2 ק"מ מדרום לעיירה נבטייה בלבנון. בפיצוץ נהרגו 14 אנשים.
בשנות ה־80 לארגון היה חלק חשוב בחזית הסירוב, שהתנגדה לתהליכי השלום של אש"ף. הארגון התנגד להסכמי אוסלו, אבל שמר על חברותו באש"ף.

לאחר הסכם אוסלו

בשנת 1996 התירה ישראל את כניסתו של  מזכ"ל הארגון, ראקד סאלם לשטחים. חזית השחרור הערבית נותרה קבוצה קטנה ושולית, שחסרה את התמיכה החילונית של ארגונים כמו פת"ח או את התמיכה האיסלאמית הדתית של ארגונים כמו חמאס. בשנת 2002, רוב עבודת הארגון הייתה בחלוקת מענקים של הממשלה העיראקית (בראשות סדאם חוסיין) למשפחות ה"שאהידים" בפלסטין.
באוקטובר 2002 פשט צה"ל על משרדי הארגון ומשרדי מפלגת הבעת' העיראקית ברמאללה תפס מסמכים, קלטות וידאו ומחשבים במשרדי הארגון, ועצר את מזכ"ל הארגון רכד סלאם. לאחר ששה במעצר שנתיים זיכה בית המשפט הצבאי את ראכד סאלם, מאשמת חברות בארגון טרור. בית המשפט קבע שלא הוכח כי החזית, היוותה ארגון טרור מאז 1996 ועד מעצרו של סאלם ברמאללה.
למרות התמיכה הכספית הגדולה מעיראק, חזית השחרור הערבית כמעט לא ביצעה פיגועי טרור נגד מטרות ישראליות. התמיכה בארגון, הן בקרב הפלסטינים בשטחים והן בקרב הפליטים הפלסטינים בגולה, קטנה מאוד, והוא נחלש משמעותית לאחר נפילת שלטונו של סדאם חוסיין בעיראק שהביאה להפסקת הזרמת הכספים אליו. כיום לארגון יש בסיסים בעיראק ובלבנון. ברמאללה, משרדי הארגון משותפים לו ולארגון החזית לשחרור פלסטין.
טובול (סרט)

תקציר עלילת הסרט

המאה ה-18. קצין המשמר הקיסרי החדש של פיוטר הראשון, איוואן דמארין, נשלח בצו קיסרי אל טובולסק שבסיביר, היכן שהוא מוצא אהבה ונשאב לתוך קונספירציה של תככנים, מרגלים מחרחרי מלחמה ונסיכים שמחפשים זהב באדמות יארקנד ובמעלה נהר אירטיש.

הפקה

מאחר שהסרט מגולל את קורות ההתיישבות הרוסית בסיביר חלקים ממנו צולמו באזורי ההתרחשות. הצילומים החלו במרץ 2017 בעיר טובולסק ונערכו גם באזורים שונים ברוסיה כולל במחוז טיומן
כנסיית סנט אולאב הארט סטריט

היסטוריה

הכנסייה היא אחת הקטנות בסיטי, ואחת מהבודדות שנבנו בימי הביניים ששרדו את השריפה הגדולה של לונדון בשנת 1666. הכנסייה מוקדשת לקדוש של נורווגיה, המלך אולף השני שנלחם בשנת 1014 לצד המלך האנגלו-סקסי אתלרד הבלתי מוכן כנגד הדנים בקרב גשר לונדון. לאחר מותו הפך מלך נורווגיה לקדוש נוצרי והכנסייה נבנתה לזכרו במקום שבו נערך הקרב. מסיבה זו נהג מלך נורווגיה, האאקון השביעי, להתפלל בכנסייה בעת שהותו בגלות בלונדון במהלך מלחמת העולם השנייה.
הכנסייה נזכרת לראשונה במאה ה-13 בשם "כנסיית אולאב בקרבת המצודה" (St Olave-towards-the-Tower). הכנסייה הייתה מבנה אבן שהחליף כנסיית עץ שקדמה לו. המבנה הנוכחי נבנה ב-1450. בשל מאמצי סר ויליאם פן, אביו של ויליאם פן מייסד פנסילבניה, ניצלה הכנסייה מהשריפה הגדולה של לונדון. פן הרס את מבני העץ סביב הכנסייה וכך מנע מהאש להתקרב אליה.
הכנסייה ניזוקה קשה במהלך הבליץ בשנת 1941. רוב פנים הכנסייה לא שרד את ההפצצות מלבד דוכן המטיף מעשה ידי גרינלינג גיבונס, ומצבה לזכרה של אליזבת פיפס. הכנסייה שוקמה ונחנכה מחדש בשנת 1954. המלך האאקון נכח בטקס החנוכה.

מבנה הכנסייה

הכנסייה בנויה בסגנון גותי. מבנה הכנסייה מלבן, ובקצה מגדל מרובע עשוי לבנים. המגדל נבנה ב-1732. שער הכנסייה עוטר בעבר בגולגולות מחייכות, ומסיבה זו כינה אותה צ'ארלס דיקנס "החיוך הקדוש המבהיל" ("St Ghastly Grim").
בכנסייה קבור סמיואל פיפס, שנהג להתפלל בכנסייה, ואשתו.
מילן קונדרה

ביוגרפיה

מילן קונדרה נולד בברנו שבצ'כוסלובקיה. אביו, לודויק קונדרה, היה פסנתרן ומוזיקולוג צ'כי חשוב, תלמידו של לאוש יאנאצ'ק. מילן למד אף הוא לנגן בפסנתר ואף המשיך ללימודי מוזיקולוגיה והלחנה. הרקע המוזיקלי של קונדרה בא לידי ביטוי ביצירותיו אשר באחת מהן קונדרה אף משתמש בתווים כדי להבהיר אחד מרעיונותיו.
לאחר סיום לימודיו התיכוניים בשנת 1948, למד קונדרה ספרות ואסתטיקה באוניברסיטת קארל בפראג. בהמשך עבר לפקולטה לקולנוע באקדמיה לאומנויות הבמה בפראג, שם גם החל להרצות.
בהיותו כבן 18 הצטרף למפלגה הקומוניסטית וכעבור שנתיים הוצא ממנה. ב-1956, לאחר הוועידה העשרים של המפלגה הסובייטית הקומוניסטית, שב והתקבל בה כחבר, אך ב-1970 שוב סולק משורותיה.
קונדרה היה אחת הדמויות הבולטות במאבק אנשי הרוח נגד המשטר הצ'כוסלובקי, יחד עם סופרים נוספים כמו ואצלב האוול. הרומן הראשון שלו "הבדיחה", ראה אור ב-1967, (לפני האביב של פראג) וגרם לסערת רוחות בארצו. אחרי הפלישה הסוביטית ב-1968, סולק ממשרתו כפרופסור במכון ללימודי הקולנוע וכתביו נאסרו לפרסום.
בשנת 1975, כאשר גם החיים במחתרת נעשו בלתי אפשריים, היגר לצרפת ומתגורר שם מאז. במהלך שנות השמונים החל קונדרה לכתוב בצרפתית.
אחרי פרסום "ספר הצחוק והשכחה" בצרפת, שללה הממשלה הצ'כית את אזרחותו של קונדרה. נושאי "ספר הצחוק והשכחה" הם הפלישה הסובייטית וה"נורמליזציה" שבאה בעקבותיה. הרומן מורכב משבעה סיפורים נפרדים, אשר מבטאים מוטיבים של גלות, פרידה וגעגועים.
ב-1984 פרסם את "הקלות הבלתי נסבלת של הקיום", המספר את סיפורם של זוג צ'כי המסתגל לחיים תחת הכיבוש הסובייטי. ספר זה זכה לגרסה קולנועית בשנת 1988 בבימויו של פיליפ קופמן ובכיכובם של דניאל דיי לואיס וז'ולייט בינוש.
במאי 1985 הוענק לו פרס ירושלים לחירות האדם.

הגות

בספריו נוהג קונדרה לחלוק עם הקורא את מחשבותיו ואת הגותו. ברומנים שלו הוא מרבה לסטות מהדרך הראשית שבה הוא מוליך את הקורא, ולעסוק בסוגיות פילוסופיות תוך כדי בחינה כמו חיצונית של הדמויות ושל המצבים שבהם הן נתונות. את שלוש המסות שלו ("אמנות הרומן – מסה", "צוואות נבגדות" ו"המסך: מסה בשבעה חלקים") הוא מקדיש בעיקר לטיפול ברומן. לטענת קונדרה לרומן תולדות ומאפיינים ייחודיים המבדילים בינו ובין כל שאר הסוגות הספרותיות ויתר האמנויות. תפקידו של הרומן, לדבריו, הוא לחשוף את הצורות השונות האפשריות של הקיום האנושי, ומכאן, בראש ובראשונה, נגזרת האסתטיקה שלו.
הארווי בולוק

היסטוריית פרסום

יש מעט חוסר וודאות סביב מקור הדמות, בצורתה הנוכחית היא הופיעה בחוברת Batman #361 מאפריל 1983 על ידי דאג מונץ' כדמות שתסייע לפתירת השחיתות במשטרה, והוא גם הוכר רשמית כיוצר, אך מספר שנים לאחר מכן מספר מעריצים החלו להצביע על דמות בשם סגן בולוק שיצר ארצ'י גודווין כמקור הדמות, מונץ' הכחיש את העניין וטען שלמרות שהוא חובב את כתיבתו של גודווין במקרה זה אין קשר, שם הדמות נבחר עקב חיבתו לגיטריסט חירם בולוק, ובכלל אין כל קשר בין מאפייני הדמויות, לבסוף הוא הודיע שלא ילחם על העניין עקב ידידותו עם אלמנתו של גודווין - אן גודווין.
לאחר סיום סיפור השחיתות במשטרה, בחר מונץ' להותיר את בולוק בקומיקס עקב הנאתו מכתיבת דמותו, ולכן ריכך אותו מדמות מושחתת לדמות שוטר טוב, בולוק כעת הוא אחד מן הדמויות שתומכות בבאטמן ואינם חלק משפחת העטלף.

היסטוריה בדיונית

הארווי בולוק הוא בלש משטרה שבהוראת ראש עיר המילטון היל, עליו לחבל בקריירה של המפקח גורדון, אך לאחר שגורם לגורדון התקף לב, הוא פותח דף חדש ונהיה לשוטר חבר לגורדון, (כפי שניתן לראות בסדרה המצוירת)

אחר המשבר

בעקבות שינויי ההמשכיות בעקבות המשבר בעולמות האינסופיים, בולוק הוא שוטר שנוי במחלוקת במשטרת גות'אם, על פי חבריו הוא שוטר טוב, אך המוניטין שלו כולל לקיחת שוחד, הפעלת כח מופרז, והא בעל קשרים עם הפשע המאורגן. בהמשך הוא וגורדון עוצרים את הג'וקר ללא עזרת באטמן, בשלב זה הוא עדיין בעל מדי שוטר והוא משחק את השוטר הרע.

מינוי לבלש

מספר שנים לאחר מכן, בולוק ממונה לבלש והוא חלק מצוות קטן של גורדון המכיל אנשים שעליהם הוא סומך, חוץ משניהם חברים בצוות גם הארווי דנט, מגי סוייר והבלש כהן, הצוות מנסה להפיל את הגנגסטר סאל מרוני, למרות שגורדון הוא יודע על אכזריותו של בולוק המתועדת, הוא לוקחו כיוון שידוע שאינו לוקח שוחד, האירועים שלהם מתרחשים סביב לעלילת באטמן: ליל כל הקדושים הארוך. במהלך אירועי באטמן: נפילתו של אביר הוא משתלט על אירוע בני ערובה של החידה אך כמעט נהרג בפצצה וניצל על ידי באטמן. במהלך הסיפור טריוקה, בקרב נגד חיית הKGB בולוק נפצע קשה ורובין עושה לו החייאה, בעוד באטמן מנטרל את הפצצה הגרעינית במקום.

52 החדשים

בולוק נשלח לפגוש ולברך את ג'ייסון בארד שגויס על ידי גורדון למשטרה, שעות לאחר מכן גורדון נעצר על ידי בארד באשמת רצח לאחר תאונת רכבת, לאחר מספר רציחות במשטרה בולוק נחטף ומוחלף ברוצחת בשם ג'יין דו, היא אובססית לגבי דיבור על רצח אנשים, רק באטמן מבחין במצוקתו של בולוק ומחלצו. לאחר מכן בולוק מסייע לגורדון להשתלט על פרעות בעיר לאחר ששוחרר על ידי באטגירל, הם מעלים את מורל התושבים ומונעים מהם להיכנס לפאניקה.

DC: לידה מחדש

בריבוט של היקום, בולוק נראה כשותף של גורדון בפשיטתו על אחוזת ויין, הוא מנסה לשכנעו לסגת אך נכשל, הוא מופיע עוד מספר פעמים, בדרך כלל לצד גורדון.
לורן אנדרווד

ביוגרפיה

לורן אנדרווד נולדה במייפילד הייטס שבאוהיו. בגיל שלוש עברה עם משפחתה לנייפרוויל שבאילינוי, שם גדלה ולמדה בבית הספר התיכון נקווה ואלי, וסיימה את לימודיה התיכוניים ב-2004. ב-2008 קיבלה תואר ראשון בסיעוד מטעם אוניברסיטת מישיגן. באוניברסיטה, אנדרווד לקחה קורס בפוליטיקה סיעודית שלדבריה זרע את זרעי כניסתה לתחום מדיניות הבריאות. היא קיבלה את שני תארים שניים בסיעוד ובבריאות הציבור מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס ב-2009. ב-2014 מונתה אנדרווד ליועצת בכירה במחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית, שם פעלה ליישום חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה.
באוגוסט 2017, לקראת בחירות 2018, הכריזה אנדרווד על מועמדותה לייצוג מחוז הקונגרס ה-14 של אילינוי בבית הנבחרים של ארצות הברית. מצע הבחירות שלה התמקד בשיפור חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, הרחבת הזדמנויות עבודה, שיפורי תשתיות וחופשת לידה בתשלום. היא זכתה במועמדות המפלגה הדמוקרטית ב-20 במרץ 2018, כשהיא זוכה ב-57% מהקולות נגד שישה מועמדים אחרים.
בבחירות הכלליות התמודדה אנדרווד מול חבר בית הנבחרים המכהן מטעם המפלגה הרפובליקנית רנדי הולטגרן. בעימות בחירות פומבי אמרה אנדרווד כי החליטה להתמודד על מושב בבית הנבחרים מכיוון שהולטגרן הצביעה בעד ביטול חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה. הולטגרן הצביע בעד "חוק הבריאות האמריקאי" של המפלגה הרפובליקנית, שעבר בבית הנבחרים אך לא התקבל בסנאט של ארצות הברית, ולו היה עובר בשני בתי הקונגרס היה מחליף במידה רבה את חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה. נשיא ארצות הברית לשעבר ברק אובמה וסגן הנשיא ג'ו ביידן הביעו את תמיכתם באנדרווד. ביום הבחירות הכלליות, 6 בנובמבר 2018, גברה אנדרווד על הולטגרן עם 52.5% מהקולות.
אאוג'ן טריקה

קריירה

טריקה החל את הקריירה במחלקת הנוער של אוניברסיטטה קראיובה וקודם לקבוצה הבוגרת בשנת 1995. אחרי הצלחה יחסית בקבוצה הבוגרת עבר טריקה ב-1998 לקבוצה גדולה יותר ברומניה, סטיאווה בוקרשט, ועמה זכה באליפות בשנת 2001. בשנת 2003 חתם בקבוצת ליטקס לובץ' הבולגרית, שבמדיה שיחק שנתיים.
בשנת 2005 הצטרף טריקה לקבוצה הישראלית מכבי תל אביב, אך אחרי מספר חודשים בלבד בישראל הוא חזר לבולגריה, הפעם לשורות צסק"א סופיה.
במאי 2007 חזר טריקה לרומניה, אחרי שלא הסכים לחדש את חוזהו בצסק"א, וחתם בקלוז'-נאפוקה, איתה אף השתתף בליגת האלופות. בשנת 2009 חתם טריקה באנורתוסיס פמגוסטה הקפריסאית, שם שיחק עד תום העונה. עם סיום העונה חזר לקלוז' לפרק זמן קצר ואז חתם בשורות אוניברסיטטה קראיובה, קבוצת נעוריו.
בשנת 2010 חתם טריקה בשורות קונקורדיה צ'יאייניה מהליגה השנייה ברומניה, שבמדיה שיחק עד שפרש בשנת 2011.
לזכותו של טריקה ארבע הופעות בנבחרת רומניה. בשנת 1999 ערך את הופעת הבכורה שלו, ובשנת 2007 רשם את הופעתו האחרונה בנבחרת.
לאחר פרישתו החל לשמש מאמן קבוצת יובנטוס בוקרשט מהליגה השלישית ברומניה, ובשנת 2013 שימש לתקופה קצרה מנג'ר קלוז'. לאחר מכן מונה למאמן UTA ארד מהליגה השנייה ברומניה. לאחר פרקי זמן קצרים כמאמן של יובנטוס בוקרשט, צ'.פ.ר קלוז ומטאלול רשיצה מהליגה השנייה, כיום משמש טריקה עוזר מאמן בקבוצת אל-איתיחאד.

חיים אישיים

טריקה נשוי ללורנה, בתו של איליה בלאצ'י, שהיה אחד מכדורגלני העבר הגדולים ביותר ברומניה.
האליין

היסטוריה

העיר נודעה כבר בתקופות קדומות בשל מחצבי המלח בהר דירנברג שבקרבת העיר. המתיישבים הראשונים באזור היו הקלטים, לפני כ-4000 שנה. הרומאים השתלטו על האזור במאה ה-15 לפנה"ס. השם "האליין" ניתן לעיר במאה ה-13.
בעיר היה מחנה עבודה נאצי בזמן מלחמת העולם השנייה שסופח למחנה הריכוז דכאו, לאחר המלחמה היה בו מחנה לפליטים יהודים.

חינוך

בהאליין ישנם 18 בתי ספר ובהם כ-6,000 תלמידים, ולכן העיר מכונה לפעמים "עיר בתי הספר".
טליה טוקטלי

ביוגרפיה

טליה ציילר נולדה בשנת 1949. אביה, האנס ציילר, היה ניצול שואה אוסטרי, שהיגר לארץ ישראל בשנת 1939 במסגרת עליית הנוער. המפגש הראשון של ציילר עם הקרמיקה היה במסגרת חוג בתקופת לימודיה התיכוניים. לאחר שירותה הצבאי נרשמה ללימודים במחלקה לקרמיקה בבצלאל. בין מוריה שם הייתה גדולה עוגן, שהתנסתה באותה עת במעבר מקדרות ועיצוב קרמי לפיסול חופשי בקנה מידה גדול. לאחר סיום לימודיה, בשנת 1973, נרשמה ציילר לשנת השתלמות בבצלאל. במשך השנים נרשמה ציילר ללימודים גם במסגרת המחלקה לאמנות בבצלאל, שם למדה פיסול אצל יעקב אפשטיין (1976) ורישום אצל יוסף הירש (1985).
לאחר לימודיה יצרה טוקטלי עבודות פיסול פיגורטיביות. בשנת 1987 הציגה תערוכת יחיד במוזיאון הרצליה ובה נכללו פסלים בקנה מידה גדול אשר בדקו "יחסי גוף-קרקע, מתוך צורות מופשטות". במיצב (1988) שהוצג בתערוכה "חומר אחר, קרמיקה עכשווית", בחנה טוקטלי את משמעות מרכיבי העשייה הקרמית בתרבות המערבית, בהציגה קנקן עתיק מאוסף מוזיאון ארץ ישראל, עפר וחרסים מחפירה ארכאולוגית לצד חתיכות פורצלן, שיער ופירות של רימון מצוי מטופלים.
במחצית שנות התשעים של המאה ה-20 החלה טוקטלי ליצור עבודות המתייחסות אל הביוגרפיה המשפחתית שלה. בשנת 1996 הציגה טוקטלי תיבת תצוגה מזכוכית ובתוכה כרית עשויה חומר קרמי. על הכרית הוטל צילה של דוגמת עיטור רקמה, אשר הוטבעה על גבי הזכוכית. עבודות נוספות שיצרה טוקטלי, עשו שימוש בחפצים מתוך הירושה המשפחתית של אביה. פסלוני פורצלן דקורטיבים, כמו גם פריטים משפחתיים אחרים, שימשו מקור לשכפול וליצירה של עבודות שונות. ב"העפלה אל האוורסט" (2006), לדוגמה, השתמשה טוקטלי בפסלון בדוגמת כלב, אשר שוכפל בכמה עותקים שנתלו, בעזרת חוטים צבעוניים, על גבי קיר.
היימרקט (ניו סאות' ויילס)

גאוגרפיה

היימרקט הוא פרוור קטן השוכן ישירות דרומית למרכז העסקים הראשי של סידני, וגובל בפרוורים אולטימו מדרום מערב, צ'יפנדייל מדרום וסארי הילס ממזרח. בצדו המערבי מגיע היימרקט עד לדרלינג הרבור, לשון ים של מפרץ ג'קסון המקיפה את סידני ממערב. היימרקט כולל את מרבית השטח הקרוי צ'יינהטאון, ולפיכך רבים ממוסדותיו בעלי זיקה תרבותית לסין.

היסטוריה

בשנת 1788 הוקם שוק ארעי בדרומה של המושבה החדשה שלימים תהיה סידני. שוק זה כלל סוחרים ממינים שונים, והיה לא מפוקח עד לתחילת המאה ה-19. ההתמקדות של דוכני השוק בהיימרקט החלה בשנת 1834, אז החליט המושל בורק להפנות את סוחרי החציר והמספוא לאזור, על מנת שאזור המסחר שלהם יהיה בסמוך לשוק הבקר המקומי ברחוב קמפבל. לאחר מספר שנים החלו סוחרי ירקות, פירות ותבלינים להתאגד אף הם באזור, ולנצל את תעבורת העוברים ושבים. המושל בורק גם אישר לשוק להישאר פתוח עד השעה 22:00 בימי שבת - מנהג שנותר מהמאה ה-19 ועד המאה ה-21. בשנת 1869 נפתח במקום שוק ירקות ופירות רשמי, שתפס בכורה על פני שוק המספוא המקורי.
לאחר שהאזור הפך למוקד תשומת לב, הגיע אליו הקרקס של וילסון ופתח במקום דוכנים שהתמחו בתעלולים ומופעים, ואזור השוק התרחב עוד יותר. בשנת 1842 עיריית סידני השתלטה על האזור והפכה את היימרקט משוק בספר העיר לפרוור. אף על פי שהפרוור זכה לשם היימרקט (הן על שם הסחורה המקורית בשווקיו, והן ביחס להיימרקט באנגליה), שוק הירקות והפירות שהתפתח במקום קיבל את השם פאדי'ז מרקט, ככל הנראה על פי שמו של השוק האירי בליברפול, אנגליה.

תרבות

היימרקט הוא ביתו של מרכז הבידור של סידני, מתחם הכולל בתי קולנוע, קניונים ומסעדות רבות, חלקן פתוחות עד שעות מאוחרות יותר מרוב סידני. רשתות קמעונאיות רבות מחזיקות בסניף דגל באזור זה, בעיקר בתחומי האופנה.
בפרוור מצוי אחד השווקים הבולטים של סידני, פאדי'ז מרקט (Paddy's Market), בסמוך לרחוב ג'ורג' ורחוב מרקט. פאדי'ז מרקט נחשב כנקודת משיכה לתיירים, בהיותו השוק המקורה הגדול בסידני ומציע שלל של מזכרות, אופנה זולה, ירקות ופירות טריים ותבלינים, בין השאר. לפאדי'ז מרקט מגיעה הרכבת הקלה של מרכז העסקים הראשי של סידני, ויש לה תחנה הישר ממול השוק. הרכבת הקלה ממשיכה וחותכת את היימרקט, עם תחנה נוספת בכיכר קפיטול ואזור סנטרל. חלק נכבד מפאדי'ז מרקט עבר לפרוור סמוך, פלמינגטון, אך האתר ההיסטורי נותר פעיל.
בניין הקמפוס מס' 5 של אוניברסיטת הטכנולוגיה של סידני מצוי בהיימרקט.
שבתי רפפורט

הרב שבתי אברהם הכהן רפפורט (נולד ג' ניסן ה'תש"י 21 במרץ 1950) הוא רב ישראלי ששימש במשך למעלה מעשרים שנה כראש ישיבת ההסדר שבות ישראל באפרת שבגוש עציון ולאחר מכן ראש בית המדרש ("הכולל") של המכון הגבוה לתורה באוניברסיטת בר-אילן למשך עשור.

קורות חייו

נולד בשנת תש"י (1950) בירושלים, נצר למשפחת רבנים מיוחסת. מצד אביו הוא צאצא ישיר של הש"ך ואמו היא בתו של האדמו"ר (השני) מסוכטשוב, רבי שמואל בורנשטיין.
בצעירותו למד בישיבה התיכונית "נתיב מאיר", ולאחר מכן בישיבת מיר בירושלים, אצל ראשי הישיבה רבי חיים שמואלביץ ורבי נחום פרצוביץ. בתקופה זו, השלים תואר ראשון במתמטיקה. 
נישא בארצות הברית לרבקה טנדלר, בתו של הרב משה טנדלר, מראשי ה"ישיבה יוניברסיטי" וחתנו של רבי משה פיינשטיין. למד אצל הרב פיינשטיין במשך כמה חודשים לאחר נישואיו לנכדתו, ונסמך על ידו לרבנות. הרב רפפורט ערך חלק מכתבי הרב פיינשטיין, ביניהם שלשה מכרכי שו"ת "אגרות משה", וחלק מספרי "דברות משה" על התלמוד. 
לאחר שחזר לישראל, לימד בכולל סוכוטשוב בירושלים ושימש כר"מ בישיבת הר עציון. מאוחר יותר הוזמן לעמוד בראש ישיבת שבות ישראל באפרת, שם הוא שימש כראש ישיבה במשך עשרים שנה, יחד עם מייסד הישיבה הרב יהושע בן מאיר.
הרב רפפורט ערך, יחד עם הרב אברהם אבא וינגורט, את המהדורה החדשה של שו"ת "שרידי אש" לרבי יחיאל יעקב וינברג (תשנ"ט).
הרב רפפורט ידוע במקוריותו ובידענותו הרבה בכל ענפי התורה, כמו גם בבקיאותו במדעים שונים, רפואה, פילוסופיה, מתמטיקה והיסטוריה. חידושיו המפורסמים בהלכה עוסקים בתחומים הנוגעים לרפואה ולטכנולוגיה. היה מהתומכים העיקריים בחידוש מצוות הטלת פתיל תכלת בציצית ואף היה מעורב בגילויים בתחום.
באלול ה'תשס"ח (2008) החל הרב רפפורט כראש בית המדרש של המכון הגבוה לתורה באוניברסיטת בר-אילן, תפקיד בו שימש עד אלול תשע"ח (2018), אז הוחלף על ידי תלמידו הרב ד"ר יהודה אלטשולר.
החל משנת תשע"ט מעביר הרב רפפורט שיעורים שבועיים בהלכה וגמרא בישיבת ההסדר בתקוע.
הרובע השישי של פריז

דמוגרפיה

שיא צפיפות האוכלוסין ברובע היה בשנת 1911, אז הגיע מספר התושבים ל-102,993 איש (שהם 47,815 תושבים לקמ"ר). בשנת 1999 מנתה האוכלוסייה 44,919 תושבים וברובע הועסקו 43,691 בני אדם.
טראפיק (להקה)

דיסקוגרפיה

פרק זה דורש עריכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולערוך אותו.
חתול קצר-שיער כהה-חודים

חתול קצר-שיער כהה-חודים (באנגלית: Colorpoint Shorthair) הוא גזע של חתול הבית, המקורב לגזע הסיאמי. קצרי-השיער דומים בהתנהגותם, במבנה גופם, ובהלך רוחם לחתולים הסיאמים, אך בשונה מהם ניתן למצוא אותם במגוון צבעים.

היסטוריה

פיתוח הגזע החל לראשונה בשנת 1940, במטרה לייצר גזע המשלב את הכריזמה והאישיות של הסיאמי, ווריאציות צבע מגוונות יותר. פיתוח הגזע נעשה באמצעות זיווג בין הסיאמי, לבין האמריקני קצר-השיער. פיתוח הגזע ארך שנים רבות ונחל כישלונות רבים, עד שנת 1960, בה התקבלה התוצאה הרצויה. 
כדי למנוע מחאות ממגדלים שבבעלותם נמצאים חתולים סיאמיים ולמנוע בלבול בין הגזעים, אגודת חובבי החתולים [CFA] הסכימה לתת לחתול שם.
ישנם גנים מעטים שמקורם אינו בגזע הסיאמי, ואף על פי שעברו כמה דורות של טיפוח הגנים אשר מייחדים את קהה החודים, טכנית הוא עדיין נחשב לבן תערובת.

תיאור

המאפיין הבולט של קצרי-השיער הוא מבנה פניהם הייחודי. לקצרי-השיער מבנה פנים מחודד, דומה למשולש, ואוזניים גדולות המזכירות אוזני עטלף. עיניו דומות לשקדים  ולעיתים הן מלוכסנות מעט. 
את זנבו של כהה-החודים מעטרות טבעות בצבע אחיד. כהה-החודים מתאפיין במבנה גוף בינוני ושרירי, רגליים ארוכות  וזנב מחודד מעט. במבט ראשוני על החתול, ניתן לראות קווי דמיון ברורים בינו ובין חתול הבית הסיאמי. בשונה מהחתול הסיאמי, ניתן למצוא את קצר-השער במגוון צבעים, המכונים 'נקודות'. ישנן שלוש עשרה וריאציות שונות לצבעים - 'נקודות' - בהן יכול להופיע כהה-החודים. 
משקלם של הבוגרים מגיע לכ-2–5 קילוגרמים.
תמיר להב-רדלמסר

תמיר להב-רַדֶלְמֶסֶר (7 במאי 1953 - 11 באוקטובר 2018) היה מעצב גרפי, צלם-אמן ומשורר ישראלי.

ביוגרפיה

יליד ירושלים, בוגר בצלאל, התגורר ועבד בתל אביב.
תמיר להב-רדלמסר הציג ארבע תערוכות יחיד והשתתף בלמעלה משלושים תערוכות קבוצתיות בגלריות ובמוזיאונים בארץ ובאירופה. עבודותיו נמצאות באוסף מוזיאון תל אביב באוספים רבים נוספים.
להב-רדלמסר היה בוגר כיתת השירה של הליקון לשנת 1997 וזכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים ע"ש לוי אשכול בשנת תשס"ה. ספרו "תמונת מחזור" (2003) מתאר את חוויותיו ממלחמת יום הכיפורים כחייל צעיר על גדות תעלת סואץ. כתב מילים ל-6 מנגינות מעזבונו של סשה ארגוב. השירים הושמעו לראשונה ב"פסטיבל לילות קיץ" של הזירה הבין-תחומית, תיאטרון החאן, ירושלים, 2007. שיריו תורגמו לאנגלית, גרמנית, ערבית, רוסית, פולנית וארמנית.
להב-רדלמסר היה מעצב סדרת "כבר" לשירה בעריכת ליאת קפלן.
חנות עודפים

חנות עודפים או חנות אאוטלט (מאנגלית: Outlet store) היא חנות שבה נמכרים פריטים שנותרו במלאי של היצרנים, ולרוב מדובר בפריטי הלבשה והנעלה שהיצרנים או המשווקים לא הצליחו למכרם במהלך עונת המכירות הקודמת או במכירת סוף עונה. חנויות העודפים מהוות פתרון נוח ליצרנים, שמצד אחד מעוניינים בשיווק פריטים אחרים, כחלק מאסטרטגיית המכירות שלהם, אך מצד שני הם עדיין מעוניינים להרוויח ממכירת הפריטים הישנים, או לפחות למזער את הפסדיהם ממכירתם במחיר מוזל.
חנויות העודפים מאופיינות בכך שהן נעדרות עיצוב פנים, או שמעצביהן מקפידים ליצור להן חזות מרושלת. הדבר נעשה במטרה ליצור אווירה של מחסן, שתקנה ללקוחות תחושה של מקום שבו המוצרים זולים. כדי להוסיף על כך, המוצרים מוצגים בערבוביה ולעיתים זרוקים בערימות, על מנת ליצור אצל לקוח שמצא פריט שהוא מעוניין בו תחושה של "מציאה". מאפיין נוסף של חנויות העודפים הוא שמבחר המידות והדגמים מצומצם, משום שליצרן אין אינטרס לחדש את המלאי ולהתאים אותו לדרישת הלקוחות. על כן יש שלל של מידות שאינן ממוצעות, לצד דגמים שלא הצליחו להימכר כמעט ובכלל בעונות המכירה הקודמות, עקב היעדר התעניינות מצד הלקוחות.
חלק מחברות האופנה הגדולות נוהגות להצניע את מכירות העודפים, על מנת שלא לפגוע במכירות הפריטים החדשים שלהן, או בתדמיתן כחברות המייצרות מותגי יוקרה.
עם הזמן, הפך המושג "חנות עודפים" לשם נרדף למכירה המונית במחירים מוזלים. כתוצאה מכך, הוא אומץ גם בענפי מכירות נוספים, כגון ריהוט או מכשירי חשמל. עם זאת, במקרים אלה אין מדובר במכירה של עודפים, אלא בחנויות גדולות שמאפייניהן דומים למאפייני חנויות העודפים בכל הנוגע לעיצוב, למיקום ולמחירים.
דייוויד גרינוויי

קריירה

גרינוויי החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת הנוער של שטלסטון, אך במאי 1908 חתם במועדון הלונדוני וולוויץ' ארסנל. למרות גילו הצעיר הוא הוצב מיד בהרכב הפותח של ארסנל, וערך את הופעת הבכורה במשחק מול נוטס קאונטי ב-2 בספטמבר 1908, שהיה גם המשחק הראשון של עונת 1908/1909 בליגה הראשונה. הוא החמיץ שני משחקים בלבד באותה עונה, ובמשך ארבע העונות הבאות זכה למקום קבוע בעמדת הקיצוני של ארסנל.
אולם, לאחר החתמתו בנובמבר 1913 של ג'וק רתרפורד הודח גרינוויי מההרכב לטובתו, והשתתף ב-14 משחקי ליגה בשתי העונות הבאות. גרינוויי גויס לשירות צבאי בזמן מלחמת העולם הראשונה, ושירת בחיל התותחנים המלכותי. הוא חזר לארסנל ב-1919 עם חידוש משחקי הליגה, אך בשתי העונות הראשונות לאחר המלחמה השתתף בשלושה משחקים בלבד. בסך הכל הוא השתתף ב-170 משחקים במדי ארסנל (161 בליגה ו-9 בגביע ה-FA), והבקיע בהם 13 שערים. ב-1921 הוא עזב את ארסנל וחזר לסקוטלנד, שם גידל כבשים בחווה.
אושרת אינגדשט

ביוגרפיה

אינגדשט נולדה, גדלה והתחנכה באשדוד למשפחה ממוצא אתיופי שיצאה בשאלה. אחותה הגדולה היא הזמרת איילה אינגדשט. בילדותה למדה באולפנה עד סיום היסודי. בנעוריה למדה במגמת התיאטרון של בית הספר למדעים ואומנויות מקיף ד'.
בשנת 2008 השתתפה באודישנים לכוכב נולד 6, אך לא עברה לשלבים הבאים. בשנת 2010 החלה את לימודיה בסטודיו של יורם לוינשטיין וסיימה בתור בוגרת הסטודיו בשנת 2013.
בשנת 2010 זכתה בפרס "תחום התיאטרון" מחגיגות ה-54 לעיר אשדוד.
אינגדשט גם שיחקה במספר תפקידים אורחים בסדרות: "בנות הזהב" (2011) בתפקיד מוכרת בגדים, "המשרד" 2 (2012)", ו"ישראל" (2013) בתפקיד מזל. בשנת 2012 שיחקה במחזמר לילדים "פיטר פן" לצד הראל סקעת, ישראל קטורזה ועוד, ובמחזמר "המצעד - פסטיבל ישראל" לצד רוני דלומי, חני נחמיאס ועוד.
בסוף שנת 2013 השתתפה אינגדשט בהצגת "השבועה" שעלתה בהבימה שם שיחקה בתפקיד ראשי את לילית, לצד רן דנקר ולאה גלפנשטיין, תפקיד זה הכניס אותה לרשימת המועמדים לפרס התיאטרון 2014 בקטגוריית השחקנית המבטיחה של השנה. באותה שנה שיחקה גם במספר הצגות מתוך לימודיה בסטודיו של יורם לוינשטיין בהצגה "דרפור" ו"הצ'ק בדרך", והשתתפה בתחרות שירי אהוד מנור וזכתה למקום השלישי מבין בוגרי שנה ג'.
באוגוסט 2014 השתתפה אינגדשט בתפקיד ראשי את אמל בהצגה "אלוהים מחכה בתחנה", שהוצגה גם בצרפת וגרמניה, ההצגה מוצגת גם היום.
בנובמבר 2014 החלה לשחק בתפקיד מרכזי בסדרת הנעורים "שכונה" שיצר גיורא חמיצר, שם משחקת את לילוש, ובנוסף גם מבצעת את שיר הפתיחה "לא זזים".
החל מסוף נובמבר 2014 החלה לשחק בהצגת "אבא גוריו" שתעלה בתיאטרון הבימה שם תשחק לצד שחקנים מוכרים כמו יעקב כהן, כפיר אזולאי ודניאל סבג.
החל מדצמבר 2014 משחקת תפקיד קטן בסדרה "בתולות" בתפקיד שרה, העוזרת של עוזי.
באפריל 2015 פורסם כי אינגדשט מועמדת לפרס "השחקנית המבטיחה של השנה" על משחקה ב"אלוהים מחכה בתחנה" בתיאטרון הבימה, בפרס התיאטרון הישראלי 2015.
בחנוכה 2015 השתתפה במופע ה"היי סקול פסטיגל". מאפריל 2016 החלה לשחק בהבימה בהצגה "קוריולנוס" שביים עירד רובינשטיין.
במאי 2016 החלה לשחק בהצגה "יחסים מסוכנים" (שהועלתה כבר בסוף 2015) שביים אילן רונן.
בחנוכה 2016 חזרה להשתתף בתפקיד ראשי במופע היי סקול פסטיגל 2 הגמר הגדול, עם דניאל מורשת, נוה צור, אליאנה תדהר, תובל שפיר, שירן סנדל ונוספים.
בשנת 2017 משחקת בתיאטרון הבימה בהצגות: 1984 ואין סוף. באותה שנה שיחקה בתפקיד אורח בעונה 3 של הסדרה "שנות ה-80" ברשת, בתור הידידה העולה מאתיופיה של שלום, ושיחקה בסדרה "נופלות על הרגליים" שיצרה איילת מנחמי לקשת.
ב-2018 החלה לגלם בתיאטרון הבימה את דבי במחזמר "מיקה שלי", המבוסס על שירי יאיר רוזנבלום, בבימויו של משה קפטן. באותה שנה גם החלה לגלם בהפקה משותפת של תיאטרון הבימה והתיאטרון הקאמרי מספר תפקידים במחזה "הילד חולם", מאת חנוך לוין, בבימויו של עמרי ניצן, וכן שיחקה בסרטו של יעקב גולדווסר "שרוכים".