google/wiki40b huggingface dataset:
מרוז (אתר מקראי)

מרוז הוא אתר המוזכר במקרא בספר שופטים, בשירת דבורה לאחר ניצחון ברק בן אבינועם לסיסרא.
דבורה מקללת בתוך דבריה בשם "מלאך ה'" את העיר מרוז ויושביה, בעבור שלא באו לעזור במלחמה זו לברק בן אבינועם: "אוֹרוּ מֵרוֹז - אָמַר מַלְאַךְ ה', אֹרוּ אָרוֹר יֹשְׁבֶיהָ; כִּי לֹא בָאוּ לְעֶזְרַת ה', לְעֶזְרַת ה' בַּגִּבּוֹרִים".
יש המזהים את מרוז עם הכפר אל-מורסס, ששכן כ-5 ק"מ צפונית מערבית לביסאן, על המדרונות שמצפון עמק יזרעאל. הכפר כפר מצר זוהה אף הוא כאתר אפשרי, בשל קרבתו לאתרים עתיקים במקום.

פשט המקרא

לפי פרשני הפשט, מרוז הוא שם מקום שהיה קרוב למקום המלחמה, ודבורה קיללה בשם "מלאך ה'" את יושבי אותה עיר על שלא באו לעזור במלחמה.
על זהותו של "מלאך ה'" נחלקו הפרשנים, לדעת רש"י הכוונה לברק בן אבינועם, שהיה שליחו של ה'. ולדעת פרשנים אחרים, הכוונה למלאך כמשמעו, ודברי דבורה היו בנבואה.

פרשנות נוספת

בתלמוד הבבלי הובאה פרשנות נוספת לכוונת דבורה בפירוש המילה "מרוז", כך שהכוונה לאדם מסוים שהיה חשוב, או לכוכב ששמו "מרוז", שלא בא לעזרת ברק במלחמתו, והתקלל על ידי מלאך ה':
איכא דאמרי גברא רבה הוה ואיכא דאמרי כוכבא הוה שנאמר מן שמים נלחמו הכוכבים
— תלמוד בבלי, מסכת מועד קטן, דף ט"ז, עמוד א'
לפי הפירוש הראשון, הקללה היא ל"מרוז" שהיה אדם חשוב, והיה מצופה ממנו שיתגייס גם הוא למערכה, ומשלא עשה כן קולל.
לפי הפירוש השני, מאחר שכל הכוכבים נלחמו עם סיסרא ועזרו לברק במלחמה, כנאמר בשירה שם "מִן שָׁמַיִם נִלְחָמוּ; הַכּוֹכָבִים מִמְּסִלּוֹתָם נִלְחֲמוּ עִם סִיסְרָא", ו"מרוז" היה הכוכב היחיד שלא בא לעזרתם, ועל כך קולל.
ישיבת אור אלחנן

יסוד הישיבה

בשנת ה'תשל"ט (1979) עלה לישראל הרב אלעזר שמחה וסרמן מלוס אנג'לס שבארצות הברית, שם עמד בראשותה של ישיבת "אור אלחנן דקליפורניה" שנוסדה על ידו על שם אביו, הרב אלחנן וסרמן, ולזכר ישיבת "אהל תורה" שהוקמה על ידי אביו בעיר ברנוביץ' שבליטא בשנת ה'תרפ"א (1921). עם עלותו ארצה, העביר את הישיבה בלוס אנג'לס לרשותה של ישיבת חב"ד בעיר, בתנאי ששמה יישמר.
הרב וסרמן רצה להציב גלעד לאביו, באמצעות הקמתה של ישיבה שתתנהל על פי מתכונתה של הישיבה בברנוביץ'. הוא מינה את הרב מאיר חדש, ששימש כמשגיח בישיבות חברון ו"עטרת ישראל", למנהל הרוחני הראשי של הישיבה, ואת בנו, הרב משה מרדכי חדש, לראש הישיבה. לאחר פטירת הרב משה מרדכי בתמוז ה'תשע"ו, מונו בנו הרב חיים אריה חדש וחתנו הרב צבי ויינפלד לראשי הישיבה. אחיו של הרב משה מרדכי, הרב נפתלי חדש, הוא המנהל הרוחני, לצד הרב צבי פלונצ'ק. על צוות הישיבה נמנים הרבנים גרוסנס, גודמן סומפולינסקי ופוזן.

מבנה הישיבה

הישיבה התחילה את דרכה בבניין שכור בשכונת עזרת תורה בירושלים, עם קבוצה של בחורים יוצאי ישיבות חברון, בית התלמוד ואחרות. שיטת הלימוד בישיבה קיבלה את צביונה של ישיבת חברון מבחינת סדר היום ומסכתות התלמוד הנלמדות.
תפילות הימים הנוראים של ראש הישיבה, הרב משה מרדכי חדש, ולאחר פטירתו - הרב חיים אריה חדש, מושכות לישיבה מאות אנשים.
כיום מבנה הישיבה הוא בשכונת רוממה בירושלים.

הישיבה ומוסדותיה כיום

בשנת תשנ"ג עברה הישיבה למבנה קבע בשכונת רוממה עילית שבירושלים. בישיבה הגדולה כ-250 בחורים וכן כולל אברכים. כן נמנים עם תלמידי המוסדות, עוד מאות אחדות של בחורים בישיבות קטנות המסונפות אליה: באחוזת ברכפלד שבמודיעין עילית שבראשה עומד הרב סומפולינסקי, בשכונת גבעת שאול בירושלים, בטבריה שבראשה הרב אחיקם שבח ובישיבה הקטנה "כנסת מאיר" (ראו להלן).
כמו כן מפעילה הישיבה את המכון להוצאת ספרים "אוהל תורה ברנוביץ'", העוסק בעיקר בעריכת והדפסת ספריו של הרב אלחנן וסרמן. וכן ספרי "מראה מקומות" על הש"ס.

כנסת מאיר

כנסת מאיר היא ישיבה קטנה ליטאית שהוקמה בשנה 1996 בראשון לציון.
הישיבה הוקמה על ידי הרב משה מרדכי חדש ונקראת על שם אביו הרב מאיר חדש. בתחילה התנהלה הישיבה על ידי הרב שמואל טרוביץ ולאחר פטירתו מנוהלת הישבה על ידי המשגיח הרב מאיר מילוא, ראש הישיבה הרב שמעון בן ציון ברוורמן ועל ידי הרב שרגא אלפר, שמתחזק מוסדות חרדיים נוספים באזור ראשון לציון. הישיבה ממוקמת בשיכון המזרח ברחוב עזרא. בתחילת דרכה הייתה בשיכון קאליב הסמוך. לישיבה פנימיה שמיועדת לבחורים שגרים הרחק מהמקום.
אלכסנדרו סגל

אלכסנדרו סורין סגל (ברומנית: Alexandru Sorin Segal)‏, 4 באוקטובר 1947 - 6 בינואר 2015, כלכלן, אמן בינלאומי מ-1977 ושופט שחמט בינלאומי מ-1984, יהודי רומני, אלוף השחמט של ברזיל ב-1978 וחבר בנבחרות השחמט האולימפיות של ברזיל, מחבר ספרי שחמט.

ביוגרפיה

סגל נולד בבוקרשט שברומניה. הוא היה ממובילי נבחרות הילדים והנוער ואחד מנציגי נבחרת הסטודנטים של רומניה. הוא סיים לימודי כלכלה באוניברסיטת בוקרשט ב-1970 וב-1971 התיישב בסאו פאולו, שם נישא לברזילאית יוצאת רומניה וקיבל אזרחות ברזילאית. ב-1973, לאחר קבלת האזרחות הברזילאית, השתתף לראשונה באליפות ברזיל בשחמט והגיע למקום השני. באליפות של 1974 זכה במקום ראשון-שני במשותף עם Márcio Marcos Miranda. ב-1978 זכה באליפות וב-1984 וב-1985 ברציפות זכה במקום השני. הוא היה חבר בחמש משלחות ברזילאיות לאולימפיאדת השחמט.
סגל הגיע ב-1980 ל-2415 נקודות במד כושר, זכה לתואר אמן בינלאומי ב-1984, היה אלוף ברזיל במשחקי שחמט סימולטניים עם שיא של 155 משתתפים, פרסם מאמרים בתחום השחמט בעיתונים Folha de São Paulo ו-Folha da Tarde וחיבר ספר תאוריה בשם Fundamentos de tática בשנת 1982 (הספר זכה להדפסות נוספות).
ידידו סרג'יו גרינברג יצר עבור את הרבוס S = Sxn, שפירושו ברומנית הוא: Segal Sorin וסגל נהג לעיתים לחתום באמצעותו.
לאחר מותו מסיבוכי מחלת הסוכרת נקבר בבית העלמין היהודי של סאו פאולו.
קריית האוניברסיטה (מקסיקו סיטי)

מבנה כללי

קריית האוניברסיטה נועדה להיות מרחב פתוח. כיוון שחלק מהאתר היה משטחי סלע געשי, וחלקים אחרים היו צמחייה עבותה, יש בקריה מעט מאוד דרכים ישרות: רוב הדרכים נוטות להיות מעגלים קונצנטריים (כלומר, סביב מרכז אחד) המכילים את הבניינים. הסלע הגעשי סולק כדי לפנות מקום לבניינים, ושימש לבניית השבילים והקירות החיצוניים. הבניינים עצמם נבנו מחומרים פשוטים - בעיקר לבנים ובטון - וברובם יש חלונות גדולים וגינות, גם מבחוץ וגם בתוך המבנה. רוב הבניינים אינם גבוהים משלוש קומות.
הגינות והסלע הגעשי הם המוטיבים העיקריים המשותפים לכל המבנים (אף כי סגנונו של כל בניין שונה), להוציא שני יוצאי-דופן בולטים: מגדל הרקטוראט והספרייה המרכזית. שני בניינים גבוהים ורבועים אלה עומדים בנפרד משאר הבניינים, ומעוטרים בציורי קיר של אמנים מקסקאיים ידועים: דוויד אלפארו סיקיירוס (מגדל הרקטוראט) וחואן או'גורמן (הספרייה המרכזית, בתמונה). ציור הקיר על הספרייה המרכזית, המקיף אותה מכל צדדיה, הוכר כציור הקיר הגדול בעולם. הוא מבוסס על מוטיבים אצטקיים ועל שלט האצולה של האוניברסיטה, ובזכותו הפך מבנה הספרייה לבניין המוכר והמייצג ביותר של הקמפוס.

חלל פיסולי

בשטח השמורה האקולוגית מצוי "חלל פיסולי", מצע סלע געשי טבעי, גדול ועגול, המוקף מנסרות לבנות הנראות כאילו הן קורנות ממרכזו, כמו שמש גדולה. באזור זה נמצאות יצירות פיסוליות, שרבות מהן גדולות וצבעוניות.

מוזיאונים

בשטח הקמפוס האוניברסיטאי שני מוזיאונים: מוזיאון המדע, המכונה "אוניברסום", שבו מוצגים אינטראקטיביים בנושאי מדע, שנועדו לציבור הכללי; והמוזיאון האוניברסיטאי למדעים ואמנויות (Museo Universitario de Ciencias y Artes או MUCA), הכולל תצוגות מתחלפות של אמנות בת-זמננו, יצירות של 
אמנים מקסיקנים ויצירות מאוסף האוניברסיטה.

מתקני ספורט

המתקן החשוב ביותר במתחם הוא האצטדיון האולימפי שנבנה ב-1952 ושאירח את אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) ואת מונדיאל 1986. כיום הוא אצטדיון הבית של אוניברסידד נסיונל, קבוצת האוניברסיטה המשתתפת בליגת העל המקסיקנית, והוא משמש גם למשחקי ליגת האוניברסיטה. יש בו גם מסלול מרוצים המשמש לתחרויות אתלטיקה בינלאומיות. מלבד האצטדיון, קיימים בקמפוס גם מגרשי כדורגל ופוטבול המשמשים את הסטודנטים וקבוצות נוער, וכן מתקני ספורט שונים המשמשים את הסטודנטים.

מבני תרבות

שלושה אולמות חשובים מצויים במתחם: אולם נסאוואלקויוטל (Sala Nezahualcoyotl) המשמש לקונצרטים ומופעי מחול, תיאטרון חואן רואיס דה אלארקון, והמרכז האוניברסיטאי לתיאטרון (CUT), המשמש להופעות קטנות יותר (כ-100 מושבים). מלבדם, קיימים בתחום "האזור התרבותי" בתי-קולנוע בהתמחויות שונות ותחנת רדיו.

תחבורה

באוניברסיטה קיימת מערכת תעבורה פנימית, שמנוהלת על ידי האוניברסיטה עצמה. תחנת המוצא של חמשת קווי האוטובוסים נמצאת בצידו המערבי של הקמפוס, קרוב לתחנת המטרו "אוניברסיטה". הנסיעה בקווים הפנימיים היא בחינם. תחנת מטרו נוספת משרתת יציאה אחרת של הקמפוס. את הקמפוס חוצה לשניים שדרת אינסורחנטס (Avenida Insurgentes), שהיא ציר תנועה חשוב המחברת את הקמפוס לעיר, ועוברת קרוב לאזור התרבותי ולאצטדיון. כמו כן, רשת של נתיבי אופניים מחברת בין הפקולטות השונות.
אליעזר רונן

קורות חיים

רונן נולד במקסיקו סיטי בירת מקסיקו בשם אליעזר רוזנפלד. בילדותו למד בבית הספר היהודי המקומי ובבית הספר הצרפתי "מורלוס" ולמד שנתיים בפקולטה להנדסה אזרחית באוניברסיטה הלאומית של מקסיקו. בשנת 1950 למד בסמינר למדריכי חו"ל של הסוכנות היהודית בירושלים. עם שובו מירושלים לשליחות החל בפעילות ציונית במקסיקו והיה מרכז תנועת 'השומר הצעיר' במדינה, חבר הנהלת הפדרציה של תנועות הנוער הציוני, חבר ועד הקהילה היהודית במקסיקו וחבר הפדרציה הציונית הארצית. בשנת 1952 עלה לישראל והצטרף לחבריו בקיבוץ מגידו בו היה חבר עד שנת 1960. את לימודיו האקדמיים קיים באוניברסיטה העברית בתחומי כלכלה, מדע המדינה, ומנהל עסקים. במקביל עבד במחלקת המחקר של בנק ישראל (1965–1962). בשנת 1963 היה מרצה ב"כלכלת ישראל" בפקולטה לכלכלה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1966 עבר רונן לעבוד בחברת תה"ל, כיועץ כלכלי של החברה ומנהל המחלקה הכלכלית שלה, ובין השנים 1967–1971 היה מנהל הרשות לתכנון כלכלי במשרד האוצר. בשנת 1968 השתתף בקורס חצי שנתי לתכנון ופיתוח כלכלי מטעם הבנק העולמי וקרן המטבע הבינלאומית בוושינגטון, ארצות הברית. במקביל נמשכה פעילותו הציבורית בישראל, בהיותו חבר מרכז ו"ריכוז" מזכירות מפ"ם וכיהן מספר שנים כיו"ר הוועדה הכלכלית של המפלגה. בין השנים 1966 - 1972 כיהן כחבר מועצת והנהלת עיריית ירושלים, והיה ממונה על תיק שירותי הבריאות. בתפקיד זה ייסד את הסניף הראשון בישראל של ער"ן (עזרה ראשונה רפואית). לאחר מכן יזם וייסד את חברת קרתא לפיתוח מרכז ירושלים ומונה לעמוד בראש מועצת המנהלים שלה, תפקיד בו כיהן עד 1981. במקביל לכהונתו בכנסת. כחבר הכנסת, במסגרת המערך כנציג מפ"ם, היה חבר ועדת הכספים, בה כיהן כיו"ר ועדת המשנה לשוק ההון, וחבר בוועדת חוקה, חוק ומשפט.
במקביל לכהונתו בכנסת ולניהול חברת קרתא, סיים רונן את חוק לימודיו לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים והתקבל ללשכת עורכי הדין. מ-1981 עד 2005 ניהל פרקטיקה פרטית כעורך דין, בהתמחות בדיני מקרקעין, תכנון ובנייה ודיני חברות.
במקביל המשיך בפעילותו הציבורית. בשנים 1981 ו-1985 ניהל, יחד עם האלוף חיים הרצוג את קמפיין ההסברה של המערך לבחירות בכנסת. ב-1989 ניהל את קמפיין הבחירות של מפ"ם לכנסת וב-1992 את קמפיין הבחירות של מרצ לכנסת.
בשנת 1993 נבחר רונן ליו"ר מפ"ם, אשר פעלה במסגרת מרצ. ב-1995, בעקבות מיזוג מפ"ם, רץ ושינוי למפלגה אחת עזב רונן את מפ"ם. הוא הפסיק ב-2005 את עבודתו בעריכת דין ועסק בפעולות התנדבות למען הקהילה ובלימודים. ב-2012 קיבל תואר ד"ר בכלכלה ומינהל עסקים מאוניברסיטה במדינת ניו יורק.
רונן היה נשוי פעמיים. לנעמי רונן, בת קיבוץ שער העמקים, אשת חינוך ואם שלושת ילדיו, ומהם 9 נכדים. אשתו השנייה הייתה הסופרת עמירה הגני רונן. הוא התגורר ברמת פולג שבנתניה.
אליעזר רונן נפטר ב-17 במרץ 2016.
מאו"ר

מאו"ר - מאגר אובייקטי-למידה ברשת הוא מאגר מידע ישראלי של חומרי לימוד. הוא נועד לאפשר את ריכוזם של משאבים חינוכיים, איתורם, שיתופם עם קהל הלומדים, והערכתם על ידי אנשי מקצוע. המאגר המרכזי מסייע במציאת אובייקטי למידה ביעילות ובמהירות, וכן בשימוש חוזר במשאבים שכבר פותחו. המאגר זמין לכל מוסדות החינוך, לגופים ציבוריים, ולכלל העוסקים בהוראה ובלמידה בקהל הרחב, ומאפשר להם לשתף ביניהם את אובייקטי הלמידה שבידיהם באופן פשוט והדדי.

מטרות המאגר

מאו"ר הוקם על ידי איגוד האינטרנט הישראלי, מחב"א (מרכז החישובים הבינאוניברסיטאי) ומשרד החינוך, ובשיתוף פעולה עם MERLOT, מאגר אמריקני מוביל של מטא-דטה לאובייקטי למידה. המאגר מכיל כיום מטא-דטה עבור כ-3,000 חומרי לימוד בעברית, המיועדים לקהל בתי הספר, ההשכלה הגבוהה והקהל הרחב. האובייקטים הם מסוגים שונים כדוגמת: לומדות, מצגות, סימולציות, אתרי אינטרנט, קטעי וידאו ואודיו, בלוגים, אתרים בטכנולוגיית ויקי, תרגילים, מטלות, שיעורים, קורסים ואובייקטים בפורמטים נוספים, כמו גם מאגרי מידע מבוזרים במוסדות. איסוף המטא-דטה והקישור לאובייקטי הלימוד מבוצעים על ידי השותפים בפרויקט. בנוסף, הפורטל העברי מספק גישה למאגר מרלו (MERLOT) המכיל עשרות אלפים של פריטי לימוד שעברו קיטלוג וביקורת עמיתים.

תקן הישראקור

גיבוש עקרונות להגדרת התקן הישראלי לאפיון אובייקטים עבור המאגר נעשה על ידי קבוצת עבודה המורכבת מהגופים הפועלים בתחום במדינת ישראל (אקדמיה, חינוך, תעשייה וספקי תוכן). הסטנדרט מתבסס על Learning Objects Metadata 
 המקובל באירופה עבור מטא-דטה לאובייקטי למידה. תקן הישראקור מסייע לתאימות בין המאגרים השונים בארץ ובעולם, ובכך מרחיב את מגוון החומרים העומדים לרשות המשתמשים במאגר. הפריטים המועלים למאגר מלווים בחוות דעת של מומחי תוכן ובהערכה מצד המשתמשים (folksonomies), ומתוייגים על פי מילות מפתח המאפשרות לאחזר את חומרי הלמידה בהתאם לצורכי תוכן, גיל, רמה ועוד. מדדי האיכות הללו יאפשרו למשתמשים להעריך את מידת הרלוונטיות של הפריט לצרכיהם.
התקן מגדיר מידע על אובייקט למידה על פי פרמטרים רבים, כגון: הגדרת שדות לחיפוש, אוצר מילים לאפיון האובייקט (thesaurus), אפשרות להוספה, תיקון מידע לאחר יצירת האובייקט ועוד. חלקים נוספים של התקן מגדירים את מעטפת המידע. הפרמטרים שמציע תקן הישראקור מסייעים באיתור, הערכה ושיתוף משאב הלמידה. הישראקור מספק שפה משותפת ואחידה לכל הגופים הפועלים בתחומי התוכן הדיגיטלי במדינת ישראל (אקדמיה, חינוך, תעשייה וספקי תוכן). השימוש בתקן יאפשר ניהול ידע, שיתוף, יצירת תוכן, פיתוח וחיפוש מושכל של עצמי למידה בישראל וכן בניית מאגר לאומי משותף של אובייקטי למידה.
ישראקור מגדיר שישה עשר אלמנטי ליבה(core elements) שהם חובה, חלקם יסופקו באופן אוטומטי על ידי המערכת, ועוד שלושה עשר אלמנטים מומלצים. אלמנטים שהם חובה: שם אובייקט הלמידה; מספר זיהוי ייחודי; שפה/ות; שם היוצר/ים; תפקידם בהקשר לאובייקט הלמידה; השתייכות מוסדית; פרטי יוצר המטה-נתונים ותאריך הכנסת המידע; מיקום האובייקט ב-‏ web (‏URL); פורמט; סוג האובייקט (כגון סימולציה, תרגיל, הרצאה בקורס); עלות השימוש; מגבלות הקשורות לזכויות יוצרים; שם המילון המבוקר, או התזאורוס לפיו ממופתח הפריט; ומילות מפתח.
האלמנטים המומלצים כוללים, בין השאר, תיאור ואפשרות של הוספת מילות מפתח חופשיות. אימוץ התקן הישראלי ישראקור על ידי גופים העוסקים בפתוח חומרי למידה יסייע ליצירת שפה משותפת בין המאגרים השונים בארץ ובעולם, ובכך ירחיב את מגוון החומרים העומדים לרשות המשתמשים במסגרות השונות. בנוסף, השימוש בתקן יאפשר למשתמשים במגזרים השונים למצוא ביתר קלות חומרי למידה המתאימים לצרכיהם, תוך שימוש חוזר במשאבים שכבר פותחו.
דימוס (ירח)

גילוי

חישובים הראו שאם יש ירח למאדים אזי מסלולו צריך להיות מאוד קרוב לכוכב הלכת, אחרת הכוחות הפועלים עליו יגרמו לו להסחף ולא להשאר במסלולו. דבר זה הקשה על גילוי הירחים, אך ב-1877 מאדים היה במרחק יחסי מאוד קרוב לכדור הארץ, והדבר אפשר תצפות וחיפוש אחר הירחים.
ב-11 באוגוסט 1877 האסטרונום האמריקאי אסף הול גילה את פובוס, ולאחר מספר ימים את ירחו השני של מאדים, דימוס.
את שמותיהם הציע הנרי מדאן, מתוך הספר ה־15 של האיליאדה, בו ארס מזמן את הפחד (דימוס) והאימה (פובוס).

מאפיינים

דימוס הוא ככל הנראה אסטרואיד שהוסט על ידי צדק למסלול שאיפשר למאדים "ללכדו". לדימוס מבנה בלתי מעוגל למדי, בדומה לגופים בעלי מסה דומה, וגודלו עומד על 15×12×10 ק"מ לערך.
דימוס מורכב מקרח ומסלעים עשירים בפחמן. על פניו מופיעים מכתשים רבים, אך הוא עדיין חלק יותר מאשר הירח פובוס. לשני המכתשים הגדולים ניתנו שמות: מכתש סוויפט ומכתש וולטר.
במבט מדימוס אל מאדים, נראה כוכב לכת זה גדול פי 1,000 ובהיר פי 400 מהירח בליל ירח מלא.
במבט ממאדים אל דימוס, לדימוס קוטר זוויתי של 2.5 דקות המעלה בלבד, ועל כן עין בלתי מזוינת רואה אותו ככוכב. במצבו הבהיר ביותר ("ירח מלא") הוא בהיר כמו נוגה, כפי שזו נראית מפני כדור הארץ; ברבע הראשון והשלישי הוא בהיר כמו וגה. כאשר דימוס חולף על פני השמש, קוטרו הזוויתי גדול רק פי 2.5 מזה של נוגה (בתצפית מכדור־הארץ, בעת שחולף על פני השמש).
זמן ההקפה של דימוס סביב מאדים (30.5 שעות) עולה על הזמן בו מאדים סובב סביב צירו (24.5 שעות) כך שהקפה אחת של דימוס סביב מאדים אורכת למעשה 2.7 ימים (עבור צופה בקו המשווה).
מכיוון שמסלולו של דימוס עובר קרוב מאוד לפני השטח של מאדים, ונטייתו קטנה, לא ניתן לצפות בו מקווי רוחב העולים על 82.7°.
לפי חישובי מסלול, דימוס מתרחק ממאדים.
ז'אומה קולייט-סרה

ביוגרפיה

נולד במחוז ברצלונה שבקטלוניה. כילד היה חובב סרטי קולנוע, ובגיל 18 עבר ללוס אנג'לס, שם למד בבית הספר לקולנוע "קולומביה קולג' הוליווד". במקביל עבד כעורך סרטים. עבודת הגמר שלו בבית הספר זיכתה אותו בעבודה כבמאי קליפים.
בתחילת הקריירה ביסס את עצמו כבמאי פרסומות עבור חברות גדולות ומותגים מפורסמים, ועבד עם שחקנים וזמרים כמו בראד פיט, בריטני ספירס ואנריקה איגלסיאס. האופי הסוריאליסטי והאפל ביצירותיו משכה את תשומת לבו של מפיק הסרטים ג'ואל סילבר מהאחים וורנר, אשר שכר אותו בתור במאי לסרט האימה בית השעווה. כיוצרי קולנוע שהשפיעו עליו, הבמאי מציין במאים כמו דייוויד פינצ'ר, ספייק ג'ונז ומארק רומאנק.
מיידנק

מיידנק (בגרמנית: Majdanek) היה מחנה ריכוז והשמדה נאצי, שהיה ממוקם כארבעה קילומטרים ממרכז העיר לובלין בפולין, שפעל בשנים 1941–1944. מבני המחנה שרדו את המלחמה ובניגוד למחנות אחרים, לא הושמדו על ידי הנאצים. כיום קיים באתר המוזיאון הממלכתי במיידנק.

היסטוריה

המחנה הוקם ב-1 באוקטובר 1941 בפקודתו של היינריך הימלר, לאחר שזה ביקר בלובלין ביולי אותה שנה. מיידנק היה מחנה שבויים של האס אס, תחת פיקודו של קארל אוטו קוך. בפברואר 1943 הוא הוסב למחנה ריכוז.
השם ניתן למחנה ב-1941 על ידי תושבים מקומיים, והוא מבוסס על שמו של המחוז מיידנק טטרסקי בלובלין. שמו הגרמני המקורי של המחנה היה Konzentrationslager Lublin (מחנה ריכוז לובלין).
בשיא פעילותו, הוא הכיל 50,000 אסירים. בחודשים הראשונים של 1942, נעשו ואושרו תוכניות להרחיב את מיידנק כך שיכיל עד 250,000 אסירים. בשל קרבתו של המחנה ללובלין, אסירים היו מסוגלים לתקשר עם העולם החיצון באמצעות מכתבים שהוברחו על ידי עובדים אזרחיים שנכנסו למחנה (רבים מהמכתבים ששרדו נמצאים במוזיאון המחנה). משנת 1943 ואילך אפשרו הגרמנים לצלב האדום הפולני להביא חבילות מזון לאסירים במחנה. 
בין אפריל 1942 ליולי 1944, התבצעה במיידנק השמדה בתאי גזים ובמשרפות. הקורבנות נרצחו עם הגעתם למחנה. מספר הנספים נאמד ב-200,000. מספר היהודים שניספו במחנה מוערך כיום בכ-80,000. בנוסף ליהודים, רבים מהנספים היו שבויי מלחמה סובייטיים ופולנים.
מיידנק סיפק עובדי כפייה למפעלי תחמושת ולמפעל הנשק שטייר-דיימלר-פוך.

מבנה המחנה

שלא כמו מחנות ריכוז והשמדה נאציים אחרים, לא נבנה מיידנק על מפגש מסילות ברזל, הוא לא הוחבא ביער מרוחק או הוסתר על ידי מכשולים טבעיים, וגם לא הוקף באזור ביטחון. הוא משתרע על שטח של כ-270 הקטרים וסמוך לפרברי לובלין שבפולין. מיקום זה מהווה בסיס לטענות רבות של אנשים לפיהן תושבי פולין הגרים בסמיכות למחנה ההשמדה ידעו על הפעילות המתחוללת בו. המחנה היה מוקף בגדר תיל כפולה וחשמלית אשר לאורכה ניצבו 18 מגדלי שמירה, המתנשאים לגובה של יותר משמונה מטרים כל אחד.
המחנה חולק לחמישה אזורים, שנקראו "שדות", בעלי ייעוד שונה. בכל שדה היו 22 צריפי מגורים. בין כל שדה הפרידה גדר תיל משולשת ומחושמלת]. באזורים שבין השדות הוקמו שבעה תאי גזים וקרמטוריום. בסך הכל במחנה היו קיימים כ-227 צריפים. באזור שהשתייך למגורי אנשי האס אס היו קזינו, ביתני הפיקוד וביתנים נוספים. 
בכניסה למחנה עברו המובלים להשמדה על "הבית הלבן", הבית אשר בו גרו מפקדי המחנה]. בכניסה למחנה שולחו האסירים לשני כיוונים - ימינה ושמאלה. ימין פירושו השמדה - קודם עברו תהליך של מקלחת, בגדיהם חוטאו ולאחר מכן הוכנסו לתאי הגזים. שמאל פירושו - חיים.
בתחילה הייתה שריפת הגופות הקורבנות נערכת במדורות ענק ליד המחנה, לאחר מכן הוקם במחנה קרמטוריום קטן ובספטמבר 1943 - קרמטוריום גדול הכולל חמישה תנורים. בנוסף על הרציחה השיטתית בגז בוצעו במחנה ובסמיכות אליו רציחות-ירי המוניות.

הנצחה ושימור במחנה

כיום פועל במקום אתר ההנצחה המוזיאון הממלכתי במיידנק ובסמיכות אליו "החברה לחסות על מיידנק".
באוגוסט 2010 פרצה במחנה ההשמדה שריפה אשר נמשכה כשש שעות, וגרמה לנזק בלתי הפיך למחנה. הרשויות בפולין ציינו כי קרוב לשני שלישים מביתני העץ נשרפו, וכי הנזק העיקרי נגרם לאוסף זוגות הנעליים של אסירי המחנה לשעבר ועשרות אלפים מהן נהרסו.
מישור חוף יהודה

מישור חוף יהודה, קטע ממישור החוף הדרומי המשתרע מנחל שקמה ועד לנחל הירקון. רוחבו המקסימלי של הקטע מגיע לכשלושים ק"מ בדרום. במזרח תחום האזור על ידי שפלת יהודה. חוף הים בנוי מחולות ללא מתלול חופי. החולות ופשטי ההצפה של הנחלים תופסים את מרבית השטח בחוף הדרומי, ורוחבם מגיע לכשבעה ק"מ. במקום מצויים כארבעה רכסי כורכר.

קרקע

אזור זה מתחלק בבירור לשלוש רצועות קרקע: חולות נודדים במערב, חול אדום במרכז ואדמות טרה רוסה במזרח ובבקעת לוד בצפון-מזרח. בקרבת אפיקיהם של הירקון ונחל איילון יש גם מטליות של אדמת ביצה. רצועת החוליות מתרחבת עד שמונה ק"מ מדרום לשפך נחל שורק ומצפונו, דבר המהווה סימן לכך שבעבר ההיסטורי כיסה החול שטח קטן יותר. נדידת החולות נעצרת ממערב לראשון לציון לפני שדרת אקליפטוסים ושקמים רמים.

אקלים ומים

האקלים במישור חוף יהודה הוא ים תיכוני והטמפרטורות בו מתונות בשל הקרבה לים. משרע הטמפרטורה היומי והשנתי קטן. כמות המשקעים מגיעה ל-500 מ"מ בשנה. האזור מבורך באקלים נוח (נדירות קרה חורפית) ושופע מים, הנשאבים מבארות רבים ונובעים מראש העין בצפון מזרח. הנחלים הם נחלי שורק ואיילון, הוא יובלו הדרומי של הירקון. מי הירקון נעצרו בעבר בביצת פתח-תקווה הגדולה, שיובשה עם ההתיישבות הציונית. מעבר הנהר על מחסור כורכר מסתמן במפלים קטנים, כמו "שבע טחנות". מאז הוטו מי ראש העין אל דרום הארץ, פחתה מאוד זרימת הירקון. את קטעו התחתון ממלאים היום בעיקר מי ים החודרים לשפכו וכן מי שפכים של ערים ואזורי חרושת. עם שינויים ברשת הביוב פחת זיהומו בשפכים.
אאודי A6

אָאוּדִי A6 היא דגם מכונית סלון מנהלים בגודל בינוני, אשר מיוצרת על ידי חברת אאודי החל משנת 1994. ה-A6 החליפה את האאודי 100 ומתחרה בעיקר במרצדס-בנץ E-קלאס ובב.מ.וו סדרה 5.
רכב הסלון הקודם ל-A6 של חברת אאודי היה האאודי 100 (אאודי 5000 בארצות הברית), אשר יוצר בשלושה דורות: C1,‏ C2 ו-C3. בשנת 1994 דור ה-C4 החדש של האאודי 100 עבר שדרוג וחידוש כללי, על כן החליטה החברה כי הדגם החדש ייקרא אאודי A6, במיוחד כדי להשלים סדרה אלפביתית לדגמי החברה לאחר דגם סלון הפאר הנקרא אאודי A8.

גרסאות

אאודי A6 מיוצרת במרכבי סדאן 4 דלתות או סטיישן 5 דלתות, ובתצורת הנעה קדמית, כאשר כל מכוניות ה-A6 לדורותיהן הוצעו גם בתצורת הנעה כפולה, המסומנות בחברת אאודי כגרסאות קוואטרו. כמו כן מכונית האאודי A6 מיוצרת במספר גרסאות מנועים בהן גרסאות מנועי בנזין, גרסאות מנועי דיזל חסכוניות, ובגרסאות ספורט חזקות כגון האאודי S6 והאאודי RS6 הקיצונית עוד יותר, עם מנוע V8 המפיק 600 כ״ס.
בשנת 2011 הציגה אאודי את האאודי A6 היבריד הראשונה, כאשר במכונית מותקן מנוע בנזין מוגדש טורבו בנפח 2.0 ליטרים אשר הספקו 211 כוח סוס, לצד מנוע חשמלי נוסף אשר הספקו הוא 54 כ"ס. 
ב-2016, הוצגה מתיחת פנים ל-A6 שהציגה שדרוג בעיקר בתחום הטכנולוגי ופחות בעיצובי.
האאודי A7 מהווה את גרסת הספורט-קופה ל-A6 וחולקת עמה את תא הנוסעים והמנועים.
גי מולה

גי מולה (בצרפתית: Guy Mollet‏; 31 בדצמבר 1905 - 3 באוקטובר 1975) היה פוליטיקאי צרפתי ששימש כראש ממשלת צרפת ושר החוץ שלה בתקופת מבצע קדש. 
מולה נולד בפלר למשפחת פועלים, ולמד באוניברסיטת ליל. ב-1936 החל לעבוד כמורה לאנגלית בתיכון באראס ומונה למזכ"ל התאחדות המורים בצרפת. בפרוץ מלחמת העולם השנייה נפל בשבי הגרמני, שוחרר לאחר שבעה חודשים והצטרף למחתרת. בין השנים 1945 ל-1949 היה ראש עיריית אראס. כן כיהן כשר בממשלתו של לאון בלום שהוקמה במסגרת הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית בין דצמבר 1946 לינואר 1947. לאחר מכן ייצג את המפלגה הסוציאליסטית באספה הלאומית, נבחר למזכ"ל המפלגה ב-1946, תפקיד שבו כיהן עד סוף שנות השישים, והיה שר בכמה ממשלות.
בבחירות 1956 הקים ביחד עם פייר מנדס-פרנס את החזית הרפובליקנית. נבחר לראש ממשלת צרפת בפברואר 1956 והצליח להחזיק מעמד בתפקידו שישה עשר חודשים, יותר מכל ראש ממשלה אחר ברפובליקה הצרפתית הרביעית. מולה היה ידיד אמת של מדינת ישראל. בתקופת היותו ראש ממשלה התהדקו מאוד היחסים בין המדינות, וישראל קיבלה אספקה ניכרת של נשק שסייעה לה במבצע סיני. מולה אף השתתף בשיחות סוור ב-22 באוקטובר 1956 בין ישראל לצרפת, שכללו את תכנון מבצע סיני. מתקפה קרקעית ישראלית בגיבוי מבצע מוסקטר: מטרייה אווירית צרפתית-אנגלית לשמי ישראל ופיקוד אסטרטגי משותף לשלוש המדינות. את עזרתו לישראל נימק בצורך בחיזוקה על רקע אסון השואה. בתקופת שלטונו חלה הסלמה במאבק המורדים האלג'ירים ומולה נקט נגדם יד קשה. הצרפתים השתלטו על מטוס ובו חמישה מראשי המורדים, וכלאו אותם. מולה התפטר במאי 1957 על רקע סיבוכים במלחמת אלג'יריה ועקב מצב כלכלי ופוליטי רעוע בצרפת. במאי 1958 השתתף ביוזמה להחזיר את שארל דה גול לשלטון ושימש כסגן ראש הממשלה בממשלתו הראשונה.
דיגיטל מי

ביוגרפיה

דיגיטל_מי פעיל משנת 2003, אז יצא מיני אלבומו הראשון בלייבל הירושלמי AK-DUCK, והחל להופיע ברחבי הארץ יחד עם אור בן דוד תחת השם "טלמעתק". בשנת 2004 הקים את קולקטיב המוזיקאים קלצונה, שכלל את ההרכב "תרגיל המאוורר", בו ניגן על סמפלר לצד הסולן והבסיסט יפתח דור והגיטריסט זהר קרפ. מאוחר יותר הוציא מיני אלבומים בלייבל Bird Song וב-2008 הוציא את אלבומו הראשון, מתעלם מהצרכים, בלייבל Audio Montage (בו יצאו אלבומים ללהקות "התפוחים", "האחים רמירז", "בום פם", "רדיוטריפ" ואחרות). את עטיפת האלבום עיצב ליברובסקי וכן את הווידאו קליפ של שיר הנושא, בבימוי משותף עם נועם ורטהיים.
בדצמבר 2013 יצא רוכב אופניים, יצירה מוזיקלית קונספטואלית המדמה פסקול לרכיבה באופניים ברחובות תל אביב. בבסיס היצירה ארבעה חלקים המדמים מסלולים ומצבי רוח שונים בעונות וסיטואציות שונות. ליצירה המוזיקלית נילוו 13 קטעי וידאו קצרים שנוצרו ברובם על ידי ליברובסקי, ארבעה בבימוי שיר קומאי, חמישה בשיתוף גיל לביא, וכן וידאוים בשיתוף האמן הפלסטי DeDe והמעצבת הגרפית נטע שמעוני. קטלוג בן 40 עמודים הודפס ונמכר במסיבת ההשקה לפרויקט.
בנוסף ראו אור אלבומים בהם שימש דיגיטל_מי כחבר בהרכבים Bitter Jews (לצד חיים כהן) ו-Audio Montage All Stars (לצד רדיוטריפ, מארקי פאנק, קותימן, מאיה דוניץ, קיפ, ירון אוזנה, ספי ציזלינג ותבור בן דור.
בהופעה החיה שלו, משתמש דיגיטל_מי בסמפלר של חברת "קורג" היפנית מדגם ES-x1. שימש כמופע חימום בהופעתם בישראל של האמנים הבינלאומיים Kid Koala, סול וויליאמס Venetian Snares, Daedelus, Gonjasufi, Dorian Concept, Gaslamp Killer, די ג'יי פוד ואחרים. הוא הופיע בפסטיבלים רבים ובהם "פסטיבל הגרוב", "פסטיבל הקצב", "Tabac Weekender", "אינדינגב", "יערות מנשה" בישראל ובפסטיבלים "Fusion" בגרמניה ו"Brussels Up!" בבלגיה.
בין השאר קיים שי ליברובסקי סדנת אמן במכללת הד, הרצאות על תולדות הסימפול (דגימה) בקונסרבטוריון תל אביב ובמועדון לבונטין 7, וכן הרצאה על ההתפתחות הקונספטואלית של האלבום במועדון צוותא. ליברובסקי פרסם מאמרים וביקורות בעיתונים "תרבות מעריב" ו"כלכליסט" ובאתרים "השרת העיוור", "שוקס", "קיוב" ו"קול הקמפוס".