google/wiki40b huggingface dataset:
ביטי אדמונדסון

ביוגרפיה

אדמונדסון היא בתם האמצעית של השחקנים אדריאן אדמונדסון וג'ניפר סונדרס. היא גדלה במחוז דבון, עם אחיותיה אלה ופרייה. היא התחנכה בבית הספר אקסטר. אחר כך למדה באוניברסיטת מנצ'סטר. בשנה השנייה ללימודים באוניברסיטה החליטה שלא להיבחן לבית ספר לדרמה, ובמקום זה להקים להקה קומית עם ארבע מחברותיה. הלהקה הופיעה בפסטיבל אדינבורו.
אחרי שעבדה עם קבוצת הבנות שנקראה ליידי גרדן, ב-2008 הייתה הפריצה שלה בטלוויזיה. הופעת הבכורה שלה הייתה בסיטקום "The Wright Way" של בן אלטון שבוטל אחרי עונה אחת. ב-2015 הופיעה אדמונדסון בסדרה הקומית "ג'וש" של ערוץ BBC Three, שזכתה לשבחים בעיתון האינדפנדנט. ב-2016 שודרה עונה שנייה לסדרה, ובאוקטובר 2017 החל שידור העונה השלישית.

חיים אישיים

ב-4 ביוני 2017 התחתנה אדמונדסון עם תחקירן חדשות של ה-BBC, סם פרנסיס. ב-20 ביוני 2019, יום אחד אחרי יום הולדתה ה-32, היא ילדה את בתה הבכורה.
בית הכנסת משמיע ישועה

היסטוריה

בית הכנסת נבנה לאוכלוסייה הגדלה של יהודים בגדדיים מהמזרח התיכון, ושל בני ישראל ויהודים קוצ'ינים מהודו שהגיעו במהלך העידן הקולוניאלי של מיאנמר. השטח הוקדש בידי הממשלה הקולוניאלית הבריטית, ולאחר עצמאות מיאנמר, הצו קיבל הארכה על ידי שלטונות מיאנמר.
לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, הקהילה מנתה 2500 אנשים, ובשיאה בשנות הארבעים אף הגיעה ל-4000 איש, רובם ממוצא פרסי, עיראקי והודי. יהודים רבים עזבו לישראל ולארצות הברית בעקבות הכיבוש היפני ואחרים עזבו לאחר השתלטות הצבא הבורמזי ב-1962 והלאמת העסקים בשנות ה-60 וה70. לקהילה היו בעבר 126 ספרי תורה. בית כנסת נוסף, בית אל, נפתח ב-1932, וכ-700 קברים יהודים נמצאים בבית קברות שמור היטב ברחוב 91.
ב-2002 היו בבית הכנסת כ-700 מקומות ישיבה, ושני ספרי תורה עם כיסוי מכסף, והוא נחשב מטופח ומסודר. בסמוך לבית כנסת יש מחסן קטן, שהיה בעבר מקווה, והפך למקום הלינה של שומר הלילה של בית הכנסת. בחגים היו נאספים בבית הכנסת מטיילים ועובדים יהודים של שגרירויות זרות לתפילה. השגרירות הישראלים לא שיתפה פעולה עם הקהילה, אך בית חב"ד בבנגקוק כן היה בקשר ומשם היו נשלחים יין ומצות מדי פעם. ראש הקהילה, משה בן יצחק שמואלי, התפרנס מהשכרת נכסי הקהילה למוסלמים.
בזמן המהומות של 2007 לא התקיימו חיי קהילה של ממש בקהילה היהודית במיאנמר, ועיקר התקשורת בין חברי הקהילה מתרחשת בחגים ובשבתות בעת ההתכנסות לתפילה. בעקבות המתח בין החונטה הצבאית לנזירים הבודהיסטים, ותחושת הפחד, אף נאלצה הקהילה לשכור חברת אבטחה כדי לשמור על בית הכנסת. באותה תקופה היה קשה להשיג מניין, והקהילה נאלצה להיעזר בשגרירות הישראלית להשלמת המניין, ולעיתים מצאו את עצמם אנשי הקהילה אף חוגגים חגים עם נזירים בודהיסטיים כדי לא לחוש בודדים. בראש השנה היו מצטרפים מוסלמים, הינדים ונוצרים ידידי הקהילה לארוחת החג.
במסגרת נזקי הציקלון נארגיס במאי 2008, איבד בית הכנסת את הגג וסבל מנזקי מים.
האוכלוסייה היהודית במיאנמר כיום מרוכזת ביאנגון ובמאנדלאי, מונה פחות מ-20 אנשים, לאחר שראש הקהילה, משה בן יצחק שמואלי, יליד 1940 לאם בורמזית לא יהודיה, נפטר ב-29.5.2015 ביאנגון. משפחתו עדיין חיה באזור וכוללת את אלמנתו נלי, וילדיו שמואל "סמי" בן משה שמואלי, דינה בת משה שמואלי וגזנה בת משה שמואלי. שמואל למד שנה בישראל, ולפיכך דובר עברית. בראיונות עבר תועדו דינה וגזנה כמי שמתכוונות לעלות לישראל, ושמואל עצמו תכנן לנסוע ללימודים בחו"ל על מנת למצוא כלה שתחזור עמו למיאנמר.
הבנק הלאומי של קזחסטן

היסטוריה

הבנק הלאומי של קזחסטן הוקם ב-13 באפריל 1993, כשנה וחצי מהתפרקות ברית המועצות.
ב-15 בנובמבר 1999, הבנק הלאומי של קזחסטן ייסד את בעל המניות היחיד שיש בקזחסטן, קרן ביטוח ההפקדות .
Only You (שיר של צ'יט קודס)

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי פבלו באומן, טרבור דאהל ופזמונאים נוספים, והופק על ידי מייגן קוטון ומפיקים מוזיקליים נוספים. הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר זכה להצלחה נאה, כאשר נכון ליולי 2019, צבר למעלה מ-40 מיליון צפיות.
בסמוך לצאתו על השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
בוקר בהיר וצח

ביקורות

הספר קיבל ביקורת טובה בניו יורק טיימס, שתיאר את ג'יימס פריי כך: "הוא קיבל הזדמנות נוספת. תראו מה הוא עשה איתה. הוא הפך להיות מספר סיפורים טוב הפעם." מבקר אחד כתב: "שורה תחתונה: אם, על אף השערורייה, אהבת את הספר מיליון רסיסים קטנים, סביר להניח שתרצה לטרוף את בוקר בהיר וצח. כמו מחברו, הוא יכול להיקרא בהרבה שמות, אבל אף פעם לא משעמם. או ביישן."
קרא לזה "דף טרנר", אך הצהיר גם כי פריי "מוביל אותך אל הגבעות הגבוהות מעל הוליווד, מראה לך את הנוף המרהיב ביותר של הכיעור הזה שהוא לוס אנג'לס, ולאחר מכן נוטש אותך לבצע את הבחירה היחידה שבאפשרותך: לקפוץ ".
ב-2 באוגוסט 2008, העיתון Guardian פרסם "אירווין וולשי מוקסם מסיפור הגאולה של ג'יימס פריי-'הקאמבק הספרותי של העשור' ג'יימס פריי הוא בוודאי אחד הכותבים הטובים ביותר והחשובים ביותר שהתגלו בשנים האחרונות."
קטפרקט

קָטַפְרָקְט (מיוונית: κατάφρακτος - מחופה שריון), הוא סוג של פרש כבד בצבאות המזרח התיכון בעת העתיקה ובימי הביניים. קטפרקט טיפוסי עטה שריון מכף רגל ועד ראש ואפילו סוסו היה מוגן בדרך כלל בשריון כבד.
הקטפרקטים היו החיל הראשי בצבא הפרתי ולאחר מכן בצבאות האימפריה הסאסאנית. בדומה לאבירים האירופאים, הם היו כוחות עלית, שנועדו למוטט את מערך האויב בהסתערות רבתי, אך בניגוד אליהם לא היו מעמד משל עצמם והיו חסרי כח פוליטי, שהיה מנת חלקם של האבירים האירופאים. בדומה לאבירים, נעלמו משדות הקרב עם התרחבות השימוש הנפוץ בנשק חם בראשית העת החדשה.
שימוש בקטפרקטים סייע לצבא הסלאוקי לנצח את התלמיים בקרב בניאס בשנת 198 לפנה"ס, בו השיגו את השלטון על ארץ ישראל.
שבועיים בעיר זרה

תקציר העלילה

ג'ק אנדרוס קירק דאגלאס הוא כוכב קולנוע שהגיע לשפל המדרגה. הוא נמצא במוסד לשיקום וגמילה בקונטיקט מאלכוהול, לאחר תאונת דרכים קשים וגירושים כואבים מאשתו קרלוטה (סיד צ'ריס).
הוא מקבל מכתב מבמאי הקולנוע מוריס קרוגר (אדוארד ג'י רובינסון) להגיע לרומא ולהשתתף בסרט שהוא מביים. לאחר התלבטויות ובהמלצת רופאו, הוא מסכים וטס לאולפני צ'ינצ'יטה ברומא.
כשהוא מגיע לשם מתנצל קרוגר ואומר שתפקידו נמסר לשחקן צעיר בשם דייוי דרו (ג'ורג' המילטון) אך הוא מציע לג'ק להישאר ולעזור לו בדיבוב הסרט. ג'ק נעלב ורוצה לחזור אך קרוגר משכנע אותו להישאר ולעבוד ביחד.
ג'ק מחזר אחרי ורוניקה (דליה לביא) צעירה יפהפייה, ידידתו של דייוי. הם מבלים באתרים המפורסמים של רומא למגינת ליבו של דייוי שבאחת הפעמים מנסה לתקוף אותו. באותו זמן הוא פוגש בגרושתו קרלוטה הנשואה למיליונר אך מנסה לחזר אחריו שוב.
גם קרוגר הוא במאי שעברו מאחוריו. אשתו קלרה (קלייר טרבור) המציקה לו כל הזמן, מזלזלת בכישוריו ובעיקר שונאת את ג'ק.
קרוגר לא עומד במתח ולוקה בהתקף לב. ג'ק מקבל על עצמו לסיים את בימוי הסרט למענו.
עם סיום ההסרטה מגיע ג'ק לביקור בבית החולים אצל קרוגר. במקום להודות לו, צורחת עליו קלרה כי הוא השתלט על הסרט של בעלה וקרוגר החלש מצדד בה.
ג'ק הנעלב פוגש בגרושתו קרלוטה וביחד הם מתחילים מסע של שתיית אלכוהול ודהירה מטורפת ברחובות רומא. לבסוף ג'ק מתעשת ומחליט לחזור לארצות הברית לקריירה מחודשת.
אדלייד (אי)

גילוי האי

האי אדלייד התגלה בשנת 1832 על ידי המשלחת הבריטית בהנהגת ג'ון ביסקו, והמשלחת הצרפתית לאנטארקטיקה (1910-1908) בהנהגת ז'אן-באטיסט שארקו ערכה בו את המדידות הראשונות.
על האי שוכנים שני בסיסים. את הבסיס הישן של האי אדלייד (הידוע גם בשם "בסיס T") הקים סקר החסות של איי פוקלנד (FIDS), שהיה בהמשך לסקר אנטארקטיקה הבריטית. הבסיס נסגר עקב אי-יציבות בדרך הגישה אליו והפעלתו עברה אל תחנת המחקר רותרה החדשה בשנים 1977-1976; בסיס זה נשאר פתוח. הבסיס הישן הועבר לשליטת צ'ילה בשנת 1984, ושמו שונה לבסיס טֶנְיֵנְטֶה לואיס קָרוַוחַל וִיָארוֹאֶל. התחנה שימשה מאז את הצ'יליאנים בתקופת הקיץ בלבד. עם זאת, מדרון הסקי וה"שיפוע" היורד אל התחנה מן הרמה התערערו כל כך עם הזמן, שחיל האוויר הצ'יליאני (FACH) הפסיק את פעולותיו במקום. הצי הצ'יליאני מבקר בתחנה כמעט בכל קיץ כדי לוודא את איכות התחזוקה שם. גם עובדי תחנת רותרה מבקרים בתחנה במהלך החורף כשהגישה מן הרמה נוחה יותר.

מקור השם

שמו של האי ניתן לו על ידי ביסקו לכבוד אדלייד, מלכת הממלכה המאוחדת.
אדגר ברונפמן (האב)

קורות חיים

בנו של שמואל ברונפמן, מייסד חברת Distillers Corporation-Seagrams ושושלת אילי ההון בקנדה. אחיו הצעיר הוא צ'ארלס ברונפמן. למד באוניברסיטת מקגיל במונטריאול בקנדה וסיים בה תואר ראשון. ב-1957 הצטרף לעסק המשפחתי והגדיל בצורה משמעותית את היקף המכירות. לאחר מות אביו ב-1971 ירש אותו בתפקידי הנשיא, המנכ"ל, והמנהל הפיננסי של החברה. ב-1981 נבחר לתפקיד נשיא הקונגרס היהודי העולמי המאגד יהודים מחוץ לישראל, לאחר ששימש במשך כשנתיים כנשיא בפועל. לסגנו נבחר ישראל סינגר. בתפקידו לחם למען עלייתם של יהודי ברית המועצות לישראל, חשיפת פשעיו של נשיא אוסטריה קורט ולדהיים במלחמת העולם השנייה, ופיצוי קרבנות השואה מהבנקים השווייצריים. 
מאז שנות השמונים ברונפמן הקדיש זמן רב לעבודתו הפילנתרופית. הוא קידם "רנאסנס של זהות יהודית המעוגן בלימוד", ופתיחות רבה יותר בקהילה היהודית במיוחד סביב נישואים גם לבני זוג שאינם יהודים. הוא תפקד כנשיא "הלל: המרכז לחיים יהודיים בקמפוס" בארצות הברית וקידם את הרחבתה לדרום אמריקה ולישראל. הוא ייסד את תוכנית עמיתי ברונפמן The Bronfman Youth Fellowships - קהילה של מנהיגים יהודיים צעירים ברחבי ארצות הברית וישראל הכוללת בוגרים מפורסמים רבים
היה נשוי 5 פעמים. מאשתו הראשונה אן לויב לה נישא ב-1953 והיה נשוי לה עד 1973, נולדו חמישה ילדים, סאם (שמואל), אדגר הבן, מתיו, הולי ואדם. 
בשנת 1999 העניק לו נשיא ארצות הברית ביל קלינטון את מדליית החירות הנשיאותית.
פלייסטיישן 3

מעבד

המעבד של הפלייסטיישן 3 מכונה "Cell". הוא מורכב מ-7 ליבות, הנקראות PPE, ומשבע יחידות עיבוד משניות הקרויות SPE. כל אחת מהן רצה במהירות של 3.2 ג'יגה הרץ. המעבד הוא תוצר של פיתוח משותף של החברות "יבמ", "סוני" ו"טושיבה".
כוח העיבוד של הליבה המרכזית מוקדש לחישובים כלליים, בעוד ששאר יחידות ה-SPE יועדו לחישובי אספקטים אחרים.

מעבד גרפי

המעבד הגרפי של הפלייסטיישן 3 תוכנן על ידי חברת NVIDIA, אחת משתי יצרניות המעבדים הגרפיים העיקריות בעולם (השנייה, ATI, היא מאז 2006 חטיבה ב-AMD), ביחד עם סוני.
המעבד נקרא "RSX" והוא רץ בקצב שעון של 550 מגהרץ. ה-RSX יכול להציג גרפיקת תלת ממד ברזולוציה הגבוהה ביותר של הפרדה גבוהה - 1080 שורות על 1920 קווים (רזולוציה גבוהה יותר משל ה-Xbox360). בעלי מסכי ה-LCD בעלי כושר הצגת תוכני HD יוכלו ליהנות ממיטב האיכות הגרפית של המעבד. ה-RSX יכול לעבד עצמים תלת-ממדיים במורכבות של 300 מיליון פוליגונים בשנייה. לעומתו, המעבד של פלייסטיישן 2 יכול היה לעבד רק 66 מיליון פוליגונים בשנייה ולעומת ה-Xbox 360 מצד המתחרה מיקרוסופט, שיכול לעבד כ-290 מיליון פוליגונים בשנייה.

זיכרון

ל-RSX יש זיכרון של 256 מגהבייט מסוג "GDDR-3" שקצב השעון שלו הוא 650 מגהרץ. לפלייסטיישן 3 עצמו יש 256 מגהבייט זיכרון נוספים, מסוג "XDR DRAM" שקצב השעון שלו הוא 400 מגהרץ, אך מעביר 8 ביט במקביל, כלומר קצב נתונים של 3.2 גיגה ביט בשנייה. יחד יש ל-RSX ולמעבד 512 זיכרון שמחולק ל-2 שמיועדים לדברים שונים.

תחרות

שתי המתחרות הגדולות בפלטפורמת הפלייסטיישן 3 הן ה-Xbox 360 של מיקרוסופט ו-Wii של נינטנדו. יכולות העיבוד של ה-Wii נמוכות יותר משל הקונסולות האחרות ומחירה הרבה יותר נמוך ובהכללה היא פונה ללקוחות צעירים יותר שאינם דורשים ביצועים גרפיים מרשימים. הפלייסטיישן 3 וה-Xbox 360 מתחרות על כיסם של לקוחות דומים, והתחרות בינן עזה. נכון לפברואר 2013 נמכרו כ-75 מיליון יחידות פלייסטיישן 3. קצב המכירות גדל משמעותית עם השקתם של משחקים בלעדיים ועלייה נוספת במכירות נרשמה עם השקת ה-Move, בקר התנועה של סוני.

ההשקה

לאחר דחיות רבות הוציאה סוני את הקונסולה לשוק ב-17 בנובמבר 2006. הדחיות נוצרו עקב בעיות קשות בתהליך היצור של הקונסולה שנגרמו עקב ניסיונותיה של סוני להוזיל את התהליך. הדבר גרם לעיכוב רב ותאריך ההשקה נדחה מאביב 2006 עד לתאריך הסופי.
הפלייסטיישן 3 יצאה לשוק בארצות הברית כשנה לאחר Xbox 360 המתחרה מבית מיקרוסופט ובמקביל ל-Wii מבית נינטנדו. בימים הראשונים המוצר היווה הצלחה, אך לעומת שתי הקונסולות המתחרות, אשר במשך חודשים נמכרו בכמויות רבות מאוד, הפלייסטיישן 3 סבל ממכירות בהיקף מצומצם יותר, אך עדיין מכירותיו היו מצליחות למדיי. לפי נתוני ה-NPD, עד ינואר 2008 מכירות הקונסולה בארצות הברית היו נמוכות משל שתי מתחרותיה לעיל.
המכירות היו גורם להתקוטטויות בין לקוחות בשל המחסור במוצר. בארצות הברית נרשמו מספר מקרי ירי על תורי הממתינים.

הרצת Linux על פלייסטיישן 3

על מכשיר הפלייסטיישן 3 (גרסה עבה), ניתן היה להריץ את מערכת ההפעלה לינוקס, בגרסת Yellow Dog 5.0, אך בעדכון תוכנה 3.21 סוני חסמה את האפשרות הזו בכל הדגמים, מכיוון שבאמצעות מערכת ההפעלה ניתן היה לפרוץ את מערכת האבטחה של המכשיר, כפי שגילה האקר גרמני.
הדיוויזיה ה-50 (ורמאכט)

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 בספטמבר 1939 בקיסטרין, והועמדה תחת פיקוד קונרד זורשה. במהלך המערכה בפולין לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-3 במסגרת הארמייה הרביעית, ובמהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחמה הדיוויזיה בשלב השני כחלק מהקורפוס ה-42 במסגרת הארמייה התשיעית. במהלך הקרב על יוון לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-30 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט, ובמהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-54 במסגרת הארמייה ה-11. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בגזרה הדרומית, כחלק מהארמייה ה-11 והשתתפה במצור על סבסטופול. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרב על קווקז, כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה ומהארמייה ה-17 לסירוגין. ביולי 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה הרביעית, ולחמה עמה בקרבות הקשים שהתחוללו בפרוסיה המזרחית עד סוף המלחמה.
אמיגדלה

תפקוד

האמיגדלה מעורבת בוויסות הפעולה של המערכת ההורמונלית ושל מערכת העצבים האוטונומית.
היא מעוררת את התגובה הראשונית לגירוי וקובעת האם כדאי להיחשף אליו או להימנע ממנו.
האמיגדלה מקוטלגת לרוב כאזור רגשי המקושר לתהליכים של פחד.
היא רגישה מאוד להורמוני דחק והיא מעורבת בוויסות רגשי ובתגובה הרגשית לסכנה.
עם זאת, מבנה זה מעורב גם במספר תפקודים, המקושרים באופן קרוב לקוגניציות, בתוכם גם תשומת לב, קשב ולמידה אסוציאטיבית. תפקוד מרכזי של תשומת לב וקשב, תהליך קוגניטיבי פרדיגמטי, הוא תהליך של ויסות חושי. האמיגדלה מכילה ביסודה ככל הנראה את ההשפעות הנוגעות לעלייה בשיעור התגובות העצביות כתוצאה משימת לב לגירויים ויזואליים.

קישורים למערכות עצביות ואזורים מוחיים

האמיגדלה היא חלק מהמערכת הלימבית ומגרעיני הבסיס. היא מקבלת מידע מהטגמנטום הגחוני כחלק מהמערכת המזולימבית של המוליך העצבי דופמין. התלמוס מעביר לאמיגדלה מידע מעובד אודות גירויים שונים בסביבה, שבעקבותיו היא מעוררת מוטיבציה ראשונית להיחשף אליהם או להימנע מהם.
האמיגדלה מעבירה מידע לחלק התחתון של הסינגוליט קורטקס הקדמי ACad rostral–ventral Anterior cingulate cortex, אשר אחראי על הפן הרגשי של עיבוד המידע.
היא שולחת מידע לתצורה הרשתית, האחראית על מנגנונים הקשורים לעוררות ושינה ומכילה מבנים המעורבים בשליטה מוטורית.
האמיגדלה מתקשרת גם עם ההיפותלמוס המעורב ביצירת תגובות פיזיולוגיות ולוקח חלק בפעולת כמו אכילה, שתייה, רבייה ותגובות למצבי לחץ. הקישוריות הרחבה המושלכת
מהאמיגדלה ל – 8 אזורים נוספים קורטיקליים, מובילה את החוקרים למסקנה שהאמיגדלה
"תופסת עמדה במרכז גאומטרי מאד (מהונדס) של המפה הטופולוגית". מבנה זה
הוא אחד מהאזורים המקושרים ביותר של המוח. נראה, כי האמיגדלה, אזור
רגשי מרכזי, ממוקמת כדי לעשות אינטגרציה ולהפיץ מידע לאזורים רבים במוח, ביניהם גם אזורים התומכים בתפקודים קוגניטיביים.
למשל, היא תומכת בחלק מהמנגנונים החיוניים אשר מעורבים בתפקודים ניהוליים.
רמות גבוהות של מוליכים עצביים ממשפחת הקטכולאמינים, המופרשות בשעת לחץ כתגובה למצבי מתח, יכולים לדכא במהירות את הפעילות של קליפת המוח הקדם-מצחית ולהעביר אותה למצב "offline" כדי להגיב לסכנה, על ידי העברת השליטה על ההתנהגות למערכות פרמיטיביות יותר כמו האמיגדלה והסטריאטום שמתווכים תגובות אינסטינקטיביות.

השפעה על הרגש

האמיגדלה נחשבת למעורבת ישירות בתהליכי ויסות רגשי ו"ממונה" על פחד ומורא.
האמיגדלה מקושרת עם תגובות רגשיות למצבי סכנה (בעיקר פחד ותוקפנות). היא משתתפת בתגובות התנהגותיות, אוטונומיות והורמונליות על גירויים רגשיים. תגובת הילחם או ברח משויכת לאמיגדלה.
בהתאם לכך, האמיגדלה מעורבת בהתניה קלאסית של תגובות רגשיות.
לדופמין יש תפקיד מרכזי במערכת החיזוק. פעולתו קשורה וחיונית לרצון ולהשתוקקות. עם זאת, עליה ברמות הדופמין של הטגמנטום הגחוני לא בהכרח מובילות לתחושה טובה: היא יכולה לעורר באמיגדלה פעילות המקושרת לציפייה לסכנה ולא רק ציפייה לגמול.
הליקויים הנפוצים ביותר בעקבות פגיעה באמיגדלה קשורים לרגשות בסיסיים כמו פחד ותוקפנות. למשל, אנשים עם פגיעה באמיגדלה מתקשים במיוחד להבחין בביטויי רגשות שליליים של הזולת, בעיקר פחד.
כמו כן, לפגיעה באזורי האמיגדלה יכולה להיות השפעה מרגיעה על בני אדם רעי מזג.
לאמיגדלה יש מעורבות במצבים של הפרעת דחק פוסט-טראומטית PTSD.

השפעה על הזיכרון

האמיגדלה אחראית על הפן הרגשי של הזיכרון, מה שמעיד על תפקוד הדורש אינטגרציה קוגניטיבית-רגשית בהינתן משמעות קוגניטיבית-ערכית לחוויה. בסיסו של תפקוד זה בקואליציות דינמיות עשירות של קשרים (או קישורים) בין מספר אזורים במוח.
הנפת הדגל בגראונד זירו

הנפת הדגל בגראונד זירו הוא תצלום מפורסם שצולם על ידי תומאס פרנקלין, בו נראים שלושה כבאים אמריקאים המניפים את דגל ארצות הברית על הריסות מרכז הסחר העולמי (אזור המכונה גראונד זירו), לאחר פיגועי 11 בספטמבר. התצלום פורסם בעיתון האמריקאי "the Bergen Record" ב-12 בספטמבר 2001, ולאחר כמה ימים הופץ ופורסם במספר רב של עיתונים ברחבי העולם. שמו הרשמי של התצלום הוא "הרוח של גראונד זירו" (Ground Zero Spirit). פרנקלין העיד מאוחר יותר כי ברגע בו צילם את התמונה הוא ראה את הדמיון בינה לבין תצלום הנפת הדגל באיוו ג'ימה. 
כחצי שנה לאחר צילום התמונה, ב-11 במרץ 2002, יצא בול המבוסס עליה הנקרא "הגיבורים של 2001" (Heroes 2001). הבול נחשף בסיומו של טקס חגיגי, בו נפגשו תומאס פרנקלין ושלושת הכבאים שבתמונה יחד עם נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש.
הנפת הדגל בגראונד זירו לא תועדה רק בתצלום אחד. הצלם האמריקאי ריקי פלורס צילם אותה גם הוא, אם כי מזווית שונה מזו של פרנקלין.
דיווין

יהודי דיווין

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בדיווין הוא מאמצע המאה ה-16. בשנת 1878 נמנו בעיירה כ-1,000 יהודים מתוך קרוב ל-2,500 תושבים. בשריפה גדולה שפרצה בעיירה בשנת 1892, נשרפו כל בתי הכנסת בה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-800 יהודים. בתקופה זו פעל בעיירה סניף של תנועת בית"ר.
בימים הראשונים למבצע ברברוסה, בסוף יוני 1941, נכנסו לעיירה הגרמנים, והקימו בה גטו פתוח. בגטו זה רוכזו כ-1,000 יהודים, ובהם תושבים מכפרי הסביבה.
בסוף קיץ 1942 נרצחו כל יהודי הגטו מחוץ לעיירה, ונקברו בקבר אחים.
המילטון פיש

נעוריו ותחילת דרכו

פיש נולד בשכונה גריניץ' וילג' שבעיר ניו יורק לניקולס פיש, פוליטיקאי פדרליסטי שלחם במלחמת העצמאות האמריקנית, ואליזבת' סטויוסנט, שסב סבה היה פיטר סטויוסנט, ממנהיגי ניו אמסטרדם. הוריו קראו לו המילטון על שם חברם אלכסנדר המילטון. הוא נישא לג'וליה קין ב-1836 ולזוג נולדו שלושה בנים וחמש בנות.
פיש למד בקולומביה קולג', חלק מאוניברסיטת קולומביה, וסיים את לימודיו ב-1827. בשנים 1832-1833 שימש כממונה על שטרות המכר בעיר ובמדינת ניו יורק. ב-1834 התמודד על מקום בפרלמנט של מדינת ניו יורק, אך נכשל בבחירות.

קריירה פוליטית

בשנים 1843-1845 כיהן פיש כחבר קונגרס מטעם המפלגה הוויגית בבית הנבחרים של ארצות הברית, לאחר שניצח בבחירות את המועמד הדמוקרטי ג'ון מק'קון. הוא הפסיד בבחירות הבאות, וחזר לעבוד כעורך דין. ב-1846, התמודד על משרת סגן מושל ניו יורק אך הפסיד למועמד הדמוקרטי אדיסון גרדנר. שנה לאחר מכן, בעקבות מינויו של גרדנר לשופט, נבחר פיש לכהן בתפקיד בשאר הקדנציה, מנובמבר 1847 עד דצמבר 1848.
ב-1848 נבחר פיש לתפקיד מושל ניו יורק, כשגבר בבחירות על המועמדים האחרים ג'ון דיקס וראובן וולוורת'. הוא כיהן בתפקיד מה-1 בינואר 1849 עד ה-31 בדצמבר 1850.
ב-4 במרץ 1851 נבחר פיש לסנאט של ארצות הברית, בהחליפו את דניאל דיקינסון. כחלק מעבודתו בסנאט, ישב פיש בוועדה לקשרי חוץ. לקראת סיום הקדנציה שלו בסנאט, הפך פיש לחבר במפלגה הרפובליקנית, והיה חלק מפלג שהתנגד לעבדות ולביטול פשרת מיזורי. עם סיום כהונתו כסנאטור ב-3 במרץ 1857, נסע פיש עם משפחתו לאירופה, שם נשאר עד פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית, אז חזר והיה פעיל בקמפיין לבחירת אברהם לינקולן לנשיא.
בשנים 1861-1862, חבר פיש לג'ון דיקס, ויליאם אברטס, ויליאם דודג', אלכסנדר סטיוארט, ג'ון ג'ייקוב אסטור ואחרים מתושבי ניו יורק, להקמת "הוועדה להגנה מאוחדת" (Union Defence Committee), שפעלה בשיתוף עם ממשלת ניו יורק לגיוס וציוד חיילים, ותרמה יותר ממיליון דולר לרווחת מתנדבי ניו יורק ומשפחותיהם.
ב-1862, נסע יחד עם אדוארד איימס לבקר את חיילי צבא האיחוד שנשבו והוחזקו בריצ'מונד שבוירג'יניה, אז בירת קונפדרציית המדינות של אמריקה, אך ממשלת הקונפדרציה סרבה לאשר למשלחת להיכנס לעיר.

מזכיר המדינה

פיש כיהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית, תחת הנשיא יוליסס גרנט, מה-17 במרץ 1869 עד ה-12 במרץ 1877, והיה השר שישב משך הזמן הרב ביותר בקבינט של האחרון.
הוא ניהל את המגעים עם הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, שהובילו לחתימת חוזה וושינגטון ב-1871. בנוסף, הוביל ב-1875 את המשא ומתן עם ממלכת הוואי, אשר בסופו נחתם הסכם סחר-חופשי בין שתי המדינות.
ב-1871 היה נשיא ועידת השלום שנערכה בוושינגטון בין ספרד לבין פרו, צ'ילה, אקוודור ובוליביה, שהובילה לחתימת הפסקת אש כוללת בין הצדדים.
מתינותו ואיפוקו של פיש היו בין הגורמים המרכזיים לסיום פרשת וירג'יניוס, תקרית דיפלומטית בין ארצות הברית, הממלכה המאוחדת וספרד, שהתרחשה בזמן מלחמת עשר השנים.

הפרישה ומותו

לאחר שעזב את הקבינט, חזר פיש לעבוד במשפטים ובניהול עסקי הנדל"ן שלו.
המילטון פיש נפטר בגלן קלייף (Glen Clyffe), אחוזתו, שנמצאת בסמוך לכפר גאריסון, בעמק נהר ההדסון בניו יורק. הוא קבור בגאריסון בבית העלמין של כנסיית סנט-פיליפ.
המתיישבים 4

המתיישבים 4 (באנגלית: The Settlers IV) הוא משחק מחשב מסוגת משחקי האסטרטגיה שפותח על ידי Ubisoft, הרביעי בסדרת המתיישבים. במשחק השחקן שולט על שבט ועליו לבנות ציוויליזציה, לאגור משאבים, לפתח כלכלה ולהביס את השבטים היריבים. השבטים במשחק מבוססים בצורה חופשית על תרבויות מהעולם המציאותי - רומא העתיקה, בני המאיה והוויקינגים. שבט נוסף הוא "שבט האופל" - חיזרים מכוכב אחר אשר גורשו לכדור הארץ.
סדרת משחק זה מציגה גישה עדינה והומוריסטית לבניית אימפריה תוך השמת דגש על אסטרטגיה כלכלית. על אף שיש לשחקן אפשרות לבנות צבא, והוא אף צריך לבצע זאת כדי לכבוש את יריביו, רמת האלימות במשחק נמוכה יחסית למשחקים אחרים בז'אנר.
תאודור פון ואטר

תחילת הקריירה

פון ואטר נולד ב-5 בנובמבר 1856, בגמינד השוואבית שהשתייכה לממלכת וירטמברג. בשנת 1874 הוא התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-125 (וירטמברג ה-7 - פרידריך השלישי, קיסר גרמניה). בשנת 1890 הוא הועלה לדרגת האופטמן, ומונה למפקד פלוגה ברגימנט הרגלים ה-126 (וירטמברג ה-8 - פרידריך הראשון, הדוכס הגדול של באדן). בשנת 1893 הוא מונה לקצין האג"ם של הדיוויזיה ה-31, ובשנת 1895 מונה לקצין האג"ם של הדיוויזיה ה-26 (וירטמברג ה-1). בנובמבר 1895 הוא הועלה לדרגת מיור, ובשנת 1896 הוא מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הגרנדירים ה-123 (וירטמברג ה-5 - קרל הראשון, מלך וירטמברג) באולם. בשנת 1898 הוא מונה לקצין האג"ם של הקורפוס ה-13 (וירטמברג), ובשנת 1902 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט ומונה לקצין האג"ם של הקורפוס ה-2. בשנת 1905 הוא הועלה לדרגת אוברסט ומונה למפקד רגימנט הרגלים ה-114 (באדן ה-6 - פרידריך השלישי, קיסר גרמניה), ובשנת 1907 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-119 (וירטמברג ה-1 - המלכה אולגה). בשנת 1909 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור ומונה למפקד החטיבה ה-56, ובשנת 1912 הועלה לדרגת גנרל לוטננט ומונה למפקד הדיוויזיה ה-39.

מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון ואטר מפקד הדיוויזיה ה-39, ולחם עמה כחלק מהקורפוס ה-15 בפיקוד ברתולד פון דיימלינג, אשר היה חלק מהארמייה השביעית בפיקוד יוזיאס פון הרינגן, בקרב מילוז ובקרב לורן. ב-1 בספטמבר 1914 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-14, ובסוף ספטמבר הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית באזור אראס, שם לחם בקרב אראס (1914). בקרב ננסי-אפינל, בקרב הראשון על האן, במרוץ אל הים ובקרב איפר הראשון. ב-9 במרץ 1915 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-13, אשר הועבר באותה העת לחזית המזרחית, שם לחם כחלק מהארמייה התשיעית בקרבות השונים. באותה שנה נלקחו יחידות מהקורפוס להקמת הקורפוס האלפיני, שהשתתף בקרבות הנהר איזונצו, ובמסגרתו קיבל ארווין רומל את עיטור הפור לה מריט. בשנת 1916 חזר הקורפוס לחזית המערבית, ולחם בקרב שמפאן השני כחלק מפלגת ארמייה ארעית, שכללה גם את הקורפוס ה-15 והקורפוס הבווארי ה-2. לאחר מכן לחם הקורפוס בקרב על הסום, שם הועלה פון ואטר ב-18 באוגוסט 1916 לדרגת גנרל חיל הרגלים, ובשנת 1917 לחם בקרב קמברה כחלק מהארמייה השנייה. במרץ 1918 פרש פון ואטר מתפקידו בשל מחלה, ובמאי חזר לפקד על הקורפוס, ולחם עמו במתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן לחם כחלק מהארמייה הרביעית, ובסוף המלחמה הוא נלחם כחלק מפלגת הארמייה C.
לאחר שביתת הנשק, חזר פון ואטר עם חייליו לגרמניה והתגורר בבאדן-באדן, עד למותו ב-22 בינואר 1922.
סמל העיר רחובות

סמל העיר רחובות מורכב ממגן שבו נראים שני תפוזים תלויים מענף ומגן דוד קטן, מיקרוסקופ וספר פתוח. מעל המגן מופיע הפסוק:
"וַיִּקְרָא שְׁמָהּ רְחֹבוֹת... כִּי... הִרְחִיב ה' לָנוּ..." (בראשית כ"ו, כ"ב)
שמה של העיר אומץ בעת טקס חנוכת המושבה בשנת 1890, לפי הצעתו של ישראל בלקינד ובהתבסס על פסוק זה. הסמל נבחר כמייצג את העיר ששימשה מרכז לתעשיית הפרי ההדר, כעיר מדע שבה שוכן מכון ויצמן וכיישוב המייחס חשיבות רבה לחינוך.
לאחרונה, בעקבות תל אביב, חיפה וערים נוספות בישראל ובעולם, אימצה רחובות לוגו מודרני שנועד למתג אותה. הלוגו כולל את סמל העיר המקורי בצד שמאל, ומימין למעלה נראה איור של המודל הפלנטרי המתאר אטום. במרכז הלוגו קבועה הססמה "רחובות. עיר המדע והתרבות".
דונטה סמית'

בארצות הברית

דונטה סמית' נולד בשנת 1983 בקנטאקי, ארצות הברית, שיחק שתי עונות במכללת סאות'איסטרן אילינוי וסיים כקלע המוביל בכל הזמנים של הקבוצה עם 1,433 נקודות וממוצעים של 20.8 נק', 6.3 רב' ו-3.1 אס' ב-69 משחקים. בשנת 2004 השתתף השחקן בדראפט ה-NBA ונבחר במקום ה-34 על ידי אטלנטה הוקס, בה שיחק במשך כשנתיים. במהלך התקופה הוא נאלץ לשחק גם בליגת הפיתוח של ה-NBA, במדי קבוצת ארקנסו רימרוקרס.

בעולם

אחרי שעזב את ארצות הברית, סמית' שיחק בקבוצות ברחבי העולם כמו סאות' דרגונס האוסטרלית, אינדיוס דה מאיאגואז הפוארטו ריקנית ומארינוס דה אנזואטגי מוונצואלה, איתן זכה באליפויות.

מכבי חיפה

לקראת עונת 2012/2013 חתם סמית' במכבי חיפה תחת המאמן בראד גרינברג. בעונה זאת דונטה סמית' היה מהשחקנים המובילים בקבוצה ולצד גל מקל, פול סטול, עידו קוז'יקרו, פט קלאתס וקורי קאר זכה עם מכבי חיפה באליפות המדינה.
עונת 2013/2014 הייתה טובה מאוד עבור סמית' והוא השיג ממוצעים של 16.1 נקודות ו-7 ריבאונדים למשחק ורשם 25.5 נקודות מדד באותה העונה. בסיום העונה הגיע לגמר עם מכבי חיפה, ואפילו נבחר לשחקן העונה לאותה שנה. בגמר חיפה הפסידה למכבי תל אביב. בסיום אותה עונה עזב דונטה סמית' את מכבי חיפה.

הפועל ירושלים

ב-20 ביוני 2014 חתם בהפועל ירושלים ל-3 שנים ביחד עם מאמנו לשעבר בחיפה, דני פרנקו.
בעונת 2014/2015 זכה עם הקבוצה באליפות הראשונה שלה והיה לשחקן הזר הראשון בישראל שזוכה בשתי אליפויות מחוץ למכבי תל אביב. בסיום עונת 2015/2016 עזב את הקבוצה ועבר לשחק בפוארטו ריקו.