google/wiki40b huggingface dataset:
סוציאליזם בארץ אחת

סוציאליזם בארץ אחת הוא מושג בתאוריה הסטליניסטית לפיה יש לסגת מרעיון המהפכה המתמדת (הדוגל במהפכה עולמית) ולהתרכז תחילה בבניית הסוציאליזם בברית המועצות. 
במאמר של לנין מ-1915, נטען כי אפשר להתחיל את פיתוח הסוציאליזם בקבוצה של מדינות ואפילו במדינה אחת בלבד ואין מחויבות לחכות למהפכה הכלל עולמית. זו לא הייתה המדיניות הקומוניסטית, אלא רק משפט במאמר שהתייחס למצב אפשרי, אך לא סביר מבחינת האידאולוגיה הקומוניסטית. בעקבות מלחמת העולם הראשונה פרצו מהפכות קומוניסטיות במדינות שונות כגון גרמניה, הונגריה ועוד, אך הן דוכאו ורק המשטר הקומוניסטי של ברית המועצות שרד וגם הוא היה שרוי בקשיים גדולים מאוד.
על פי המרקסיזם הקלאסי, המהפכה הקומוניסטית אמורה הייתה לפרוץ במערב אירופה, שם היה פרולטריון (מעמד פועלים) מפותח, בעוד מדינות דוגמת רוסיה, שכלכלתה הייתה מבוססת על חקלאות, נחזו כלא מסוגלות למהפכה ללא עזרת הפרולטריון המערב אירופאי. המציאות בה המהפכות הקומוניסטיות במערב אירופה נכשלו ורק ברוסיה הצליחה המהפכה, הצריכה התאמה של האידאולוגיה למצב בשטח.
את התאוריה, על פיה אפשר לבנות את הסוציאליזם במדינה אחת, הגה יוסיף סטלין בשנת 1924, לאחר מותו של לנין, כשנראה שהמהפכה העולמית הולכת ומתרחקת. האידאולוגיה החדשה לא התנערה לחלוטין מהתמיכה במהפכה המתמדת, אך איפשרה העברת הדגש של מדיניות החוץ הסובייטית מתמיכה בקומינטרן להתדיינות עם המדינות הקפיטליסטיות השונות.
סטלין טען בספרו "יסודות הלניניזם", שיצא לאור ב-1924, שסוציאליזם במדינה אחת בלבד לא מספיק, אך במהדורה השנייה של הספר, באותה שנה, שינה את עמדתו מקצה לקצה וטען ש"הפרולטריון יכול וצריך לבנות את הסוציאליזם במדינה אחת".
ניקולאי בוכארין פיתח את התאוריה באפריל 1925, בעבודה הקרויה "היכולים אנו לבנות את הסוציאליזם במדינה אחת בלבד בהיעדר ניצחון הפרולטריון המערב אירופאי?" והיא אומצה כמדיניות רשמית של ברית המועצות ב-1926, לאחר צאת חיבורו של סטלין "על בעיות הלניניזם" (К вопросам ленинизма). 
לאון טרוצקי תחילה ובהמשך גריגורי זינובייב התנגדו לקו זה ולזניחת המהפכה המתמדת וסיפקו בכך לסטלין את הרקע האידאולוגי להדחתם מההנהגה. סטלין, ששינה למעשה את הקו הקלאסי של מפלגתו, האשים את האחרים ברוויזיוניזם ואפילו בהיותם מרגלים.
שמרית המואבית

שִׁמְרִית הַמּוֹאָבִית, דמות מקראית, שמה מופיע בספר דברי הימים ב', פרק כ"ד, פסוק כ"ו, כאמו של יהוזבד מהמתנקשים בחיי יואש מלך יהודה. בספר מלכים ב', פרק י"ב, פסוק כ"ב, מופיע שם המתנקש: יהוֹזָבָד בֶּן-שֹׁמֵר.

פולמוס שמות הנשים הזרות במקרא

לדעת רבים, השינויים המהותיים, אשר קיימים בספר דברי הימים בהם שמות האבות הפוכים לשמות האמהות תוך כדי שהכתוב מציין את  מוצאן הנוכרי של האמהות. רבים מהאישים המוזכרים במקרא נקראים על שם האב  ולא על שם האם. לכן חוקרים אלו מניחים, כי המידע המובא בספר מלכים ההוא המקורי. אין ייסוד ודאי אם המידע המובא בדברי הימים  לקוח ממקור אחר או שהשינויים נעשו בידי המחבר. לשיטת חוקרים אלו גם אם מידע זה נלקח ממקור אחר נראה כי המחבר המקראי העדיף את הזכרת עמדה זו על פני הסתרה של מוצאן.
יש הטוענים כי בציון המוצא הנכרי של האמהות מבקש המחבר המקראי להסתיר את העובדה שאנשים מיהודה, וייתכן כי אף אישים חשובים ממשפחות הכהונה, הם אלה שהתנקשו במלך, אשר על פי המקרא הוא משיח ה'. מנגד יש הסוברים  כי ייחוס שמות הקושרים למוצא מואבי ועמוני מושפע מהכתוב בספר עזרא, שחלק ממגמתו הוא נגד הנשים הנכריות.
פביאנו קרואנה

חייו

פביאנו קרואנה נולד במיאמי, פלורידה לאב איטלקי-אמריקאי ולאם איטלקייה. בגיל ארבע עבר עם הוריו לברוקלין, שבניו יורק, ארצות הברית. שנה לאחר מכן, בגיל חמש, נתגלה כישרון השחמט שלו בהיותו בחוג שחמט לאחר הלימודים. כבר בשנה זו שיחק בטורניר השחמט הראשון שלו שנערך ב"מרכז פולגאר לשחמט" שבעיר ניו יורק. 
עד גיל 12 קרואנה חי ושיחק רק בארצות הברית, ומגיל זה החל לנסוע ולשחק גם בטורנירים באירופה ובדרום אמריקה.
מאמנו הראשון בשחמט, שאימנו מגיל שש עד גיל שמונה, היה אמן בשם ברוס פנדולפיני . לאחר מכן עבר קרואנה להתאמן אצל רב האמן מירון שר, שאצלו התאמן עד גיל שתים עשרה. בשנת 2004, בגיל שתים עשרה, עבר עם משפחתו לעיר מדריד שבספרד על מנת לפתח קריירת שחמט מקצועית. במדריד התאמן קרואנה אצל האמן הבינלאומי בוריס זלוטניק(ספ'). בשנת 2007, בגיל חמש עשרה, עבר קרואנה עם משפחתו לבודפשט שבהונגריה על מנת ללמוד אצל רב-האמן הרוסי אלכסנדר צ'רנין.
נכון לשנת 2018, מתגורר בסנט לואיס, שבמיזורי, ארצות הברית.

קריירת שחמט

ביולי 2007, בגיל 14, 11 חודשים ו-20 ימים הפך קרואנה לרב-אמן בשחמט. בכך שבר את שיאו של היקארו נקמורה, והפך לאדם הצעיר ביותר בתולדות איטליה וארצות הברית שעשה זאת. עוד באוגוסט של אותה שנה זכה קרואנה בטורניר פליסינגן לשחמט, בנצחו את אלוף העולם בשחמט (לפי פיד"ה) לשעבר, רוסטם קסימג'אנוב, כאשר קרואנה משחק בכלים השחורים. באותה שנה זכה קרואנה לראשונה באליפות איטליה לשחמט, והפך בכך לשחקן הצעיר ביותר בהיסטוריה שעשה זאת.
בשנת 2008 זכה קרואנה ברמה השלישית של טורניר קורוס לשחמט, בפסטיבל רוי לופז ובגביע מיטרובה, קבוצה איטלקית נחשבת בשחמט. כמו כן הוא הגן על תוארו כאלוף איטליה בשחמט.
בשנת 2009, בעקבות ניצחונו ברמה השלישית של טורניר קורוס לשחמט בשנה הקודמת, עלה קרואנה לרמה השנייה של הטורניר. הוא ניצח ברמה זו של הטורניר, והפך לראשון בהיסטוריה שמנצח שנה אחר שנה את הרמה השלישית של הטורניר ולאחריה את הרמה השנייה. כמו כן שיחק בטורניר עם קבוצת מיטרובה האיטלקית, שם זכה במדליית הזהב האישית.
בשנים 2010 ו-2011 הוכתר שוב כאלוף איטליה בשחמט.
בשנת 2012 שיחק קרואנה בתחרות העל טאטא-סטיל (הרמה הראשונה של טורניר קורוס לשחמט), שם זכה במקום השני יחד עם רב האמן מגנוס קרלסן. כמו כן זכה בשנה זו בטורניר שנערך בדורטמונד. בגמר הגרנד סלאם בשחמט של 2012, שנערך בערים סאו פאולו ובילבאו היה קרואנה בתיקו עם מגנוס קרלסן על המקום הראשון, אך הפסיד במשחק בליץ לקרלסן, מה שהותיר אותו לבסוף במקום השני. באותה שנה הוא סיים במקום השני בתחרות השחמט לזכר טל (קטגוריה 22).
בגביע העולם בשחמט בשנת 2013 הוא הודח ברבע הגמר.
בתחרות העל בציריך 2014 סיים במקום הראשון במשחקים מהירים ובמקום השלישי במשחקים בקצב מלא. הוא זכה בסבב הגרנד פרי השלישי (2015–2014).
בספטמבר 2014 זכה קרואנה בגביע סינקיפילד, באחת מהתחרויות החזקות שנערכו אי פעם, בה השתתפו שישה מעשרת השחקנים המובילים את הדירוג העולמי, כולל מגנוס קרלסן, אלוף העולם המכהן. הוא השיג 8.5 נקודות מתוך עשר אפשריות, עם שבעה ניצחונות ושלוש תוצאות תיקו, ללא הפסד. ביצועיו בתחרות זו מוערכים בכ-3100 ומעלה, ככל הנראה תוצאת הטורניר הטובה בהיסטוריה. בעקבות הישגיו בתחרות זו עלה למקום השני בעולם בדירוג פיד"ה.
בשנת 2016 בתחרות המועמדים הוא סיים במקום השני.
קרואנה זכה בתחרות המועמדים 2018, לאחר שצבר 9 נקודות מתוך 14. בעקבות זכייתו זו העפיל לדו-קרב על אליפות העולם בשחמט 2018, שבו הפסיד לאלוף העולם המכהן, מגנוס קרלסן.
באביב 2018 הוא זכה בתחרות העל גרנקה קלאסיק (מגנוס קרלסן היה שני).

קבלת דרגות בינלאומיות

2002 - אמן פיד"ה
2006 - אמן בינלאומי
2007 - רב-אמן.
מרכזיית טלפון שדה BD-72

מרכזיית טלפון שדה היא מכשיר אנלוגי המשמש לקישור בין מספר של שלוחות טלפון או קווי קצה. המכשיר פותח ושימש למטרות צבאיות. הוא נבנה כדי לעמוד בתנאי שדה קיצוניים של זעזוע, חום, אבק וקור. 
המכשיר מופעל באמצעות מרכזן (או מרכזנית) שבדרך כלל היו ממוקמים בשדה הקרב או בסמוך לו.
עקב הדרישות של הפעלה בשדה הקרב, יוצר המכשיר על ידי יצרנים שונים ומדינות שונות במידות ומשקל שאפשרו את ניודו על ידי אדם אחד. 
המרכזיות הראשונות הופעלו על ידי הכוחות הבריטים כבר בתקופת מלחמת הבורים השנייה (1889- 1902), אולם הדחיפה הגדולה לפיתוחן אירעה בעיקר בתקופת מלחמת עולם שנייה.
שיטה זאת נותרה בשימוש רצוף החל משנת 1910 עד 1960.

מלחמת העולם השנייה

בצבא האמריקאי נודעה בתקופת מלחמת העולם השנייה העדפה ברורה לשימוש בטלפון קווי לעומת טלפון רדיו כדי לשמור על סודיות וכנגד האזנת אויב.
מרכזיית טלפון שדה נותרה בשימוש בצבא האמריקאי עד שנת 1952. משנה זו ואילך, הוכנסה במקומה מרכזייה מסוג SB-22, גם היא ל12 קווים.

מלחמת העצמאות

באביב 1948 רכשה מערכת הרכש של ארגון ההגנה כמויות גדולות של ציוד שונה כולל ציוד תקשורת מארצות הברית.
ציוד זה כלל טלפוני שדה ומרכזיות לאותם טלפונים.
מרכזיות אלה התאימו מאד לשמש כמרכז תקשורת ושליטה למתחמים פלוגתיים וגדודיים. חלק מהן נשלח לחטיבות המרחביות שהעבירו אותן לקיבוצים השונים שבתחומיהן.
כך למשל שרתה מרכזייה בת 6 קווים מסוג BD-71 את מערכת ההגנה של קיבוץ נגבה למרות שמספר עמדות הלחימה סביב נגבה היה 13, הדבר מעיד על כך שהיה מחסור במרכזיות גדולות בנות 12 קווים.
לעומת זאת מערך ההגנה של יד מרדכי שכלל 10 עמדות בהיקפו ועמדת פילבוקס נוספת חיצונית היה מרושת כולו היות שחטיבת הנגב שלחה לקיבוץ במרץ 1948 מרכזייה בת 12 קווים מסוג BD-72. 
מרכזייה זאת המשיכה לשמש את צה"ל עד אמצע שנות ה-60. לקראת סוף אותן שנים, החלה חברת תדיראן לייצר ברישיון במפעלה בחולון מרכזייה חדשה יותר שפותחה בארצות הברית מסוג SB-22.
דומיטרו חנקו

דומיטרו חֶנקו (ברומנית: Dumitru Hâncu; נולד ב-5 במאי 1922 בבוטושאן) הוא פובליציסט, מסאי, היסטוריון ומתרגם רומני, יהודי במוצאו.

חייו

דומיטרו חנקו נולד במשפחתו של הסוחר אברהם (Avram) חנקו מבוטושאן ושל אשתו, פרלה.
חנקו למד בתיכון בעיר הולדתו, אחר כך למד באוניברסיטת בוקרשט - היסטוריה וספרות. מאוחר יותר השתלם בבון, בהיידלברג ובוינה.
בימי המשטר הקומוניסטי ברומניה עבד בסוכנות הרומנית לחדשות "אג'רפרס", בכתבי העת "קונטמפוראנול" ו"ויאק נואו" (Veac nou - עידן חדש), היה חבר במערכת של כתבי עת רומנים שנועדו לחו"ל, כמו כן היה ראש המערכת לספרות עולם של ההוצאה לאור הממלכתית לספרות ולאמנות ESPLA בבוקרשט. למרות הדיכוי הפוליטי והצנזורה, דומיטרו חנקו נמנה עם אנשי הרוח ש"לא איבדו תקוותם בגורל התרבות" וראו בהוצאה לאור של כתבי הסופרים הגדולים "צורת הצלה של התודעה התרבותית" 
את מאמרו הראשון בתחום הספרות, "האקטואליות של דיקנס", פרסם בשנת 1946 בכתב העת "אפראריה" (Apărarea - ההגנה).   
חנקו פרסם מסות, מחקרים ומאמרים בעיתונות הספרותית הרומנית - בכתבי העת "קונטמפוראנול", "גאזטה ליטרארה", "ויאצה רומניאסקה" (החיים הרומניים), "ארק (קשת) וכו'. חלק גדול מספריו ותרגומיו מוקדש לספרות הגרמנית. 
חנקו כתב ביוגרפיה של הינריך היינה (היינריך היינה, מבשר הזמנים החדשים, 1956), וגם ביוגרפיה של הפוליטיקאי ואיש הרוח הרומני מיכאיל קוגלניצ'אנו (1960), כמו כן ערך מחקר  על קבלתן של יצירות תומאס מאן במרחב הרומני (Conexiuni cu "Vrăjitorul" - קישורים עם "המכשף"). בשנת 1998 פרסם חנקו גם מחקר על אימאגולוגי בכותרת "„Noi" şi germanii „noştri" ("אנחנו" והגרמנים "שלנו"). חנקו תרגם מכתבי היינריך היינה, תומאס מאן, קלאוס הייטמן ואחרים. ערך בשנת 1984 מבחר של פמפלטים ומאמרים מאת המשורר הרומני יון ויניה.
בשנים 2007-2000 דומיטרו חנקו כיהן כמנהל מתאם של "המרכז לחקר ההיסטוריה של יהדות רומניה" בבוקרשט. כמו כן היה יושב ראש מחלקת המתרגמים באיגוד הסופרים הרומנים.
בשנת 2012 קיבל דומיטרו חנקו, בגיל 90, תעודת הוקרה מיוחדת מאיגוד הסופרים הרומנים, יחד עם סופרים ותיקים אחרים.

תרגומים

דומיטרו חנקו תרגם מגרמנית לרומנית - כתבים מובחרים (Opere alese)  מאת היינריך היינה, הכרכים ב'  וד', (1971,1976), Im Schlaraffenland (Ţara huzurului) היינריך מאן 
(1971), קובץ נובלות "שובו של קזנובה" מאת ארתור שניצלר (1982), Winterspelt מאת אלפרד אנדרש, (1980), "דימוי הרומנים במרחב הלשוני הגרמני" מאת קלאוס הייטמן 1775-1918, מחקר אימאגולוגי, עם מבוא המתרגם, (1995),  Pe urmele marelui fluviu, מאת  ורנר לוץ (תרגום בשיתוף פעולה עם פרנץ הודיאק, 2002), ו"יומן ברלינאי 1938" מאת  מרתה ביבסקו (2001).Mafia din Balcani ספר העיתונאי נורברט מאטס-נידיק - "המאפיה מן הבלקנים" (2005).
2002  Bucureşti -Berna Rapoartele diplomatice 1940-1944 (ברן-בוקרשט - הדו"חות הדיפלומטיים 1944-1940)
אין סיליקו

אין סיליקו (פסאודו לטינית: In silico) היא טכניקה לביצוע הדמיה של ניסוי בעזרת מחשב. נהוג להשתמש במונח זה להדמיית תהליכים טבעיים או תהליכים שניתן לעשותם במעבדה - בכל מדעי הטבע, אך לא נהוג להשתמש במונח זה לכלל החישובים הנעשים באמצעות מחשב.
שמה של הטכניקה ניתן לפי משקל טכניקות הניסוי אין ויוו ( בלטינית: "בתוך החי") ואין ויטרו (בלטינית: "בתוך זכוכית"). ב"אין סיליקו", בהתאם, הכוונה היא ל"בתוך צורן (סיליקון)", שהוא חומר הגלם העיקרי לייצור שבבי מחשב, אם כי לביטוי אין משמעות בלטינית. (ביטוי כזה בלטינית היה אמור להרשם כך: In silicio, ועקב השפעת האנגלית הביטוי המקובל הוא In silico).
פאביין סוויצקי

חייו

שם משפחתו המקורי היה קוסביצקי. בהיותו ברוסיה למד נגינה בקונטרבס ושיחק תפקידי אופי בתיאטרון. כשהיגר לארצות הברית הגיע לבוסטון, שם היה דודו, סרגיי קוסביצקי, המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של בוסטון. פאביין הקים תזמורת סימפונית עממית בבוסטון וניצח עליה. התחרות בתוך המשפחה לא מצאה חן בעיני הדוד, והוא דרש מאחיינו לשנות את שמו.
באמצע שנות ה-30 הופיע סוויצקי כמנצח אורח עם התזמורת הסימפונית של אינדיאנפוליס, ובהמשך לכך עזב את בוסטון כעבור שנה ומונה למנהל המוזיקלי של תזמורת אינדיאנפוליס. בניהולו עלתה קרנה של התזמורת בעולם, היא הרבתה בסיורי קונצרטים ברחבי ארצות הברית, הופיעה בשידורי רדיו, והקליטה עם חברות תקליטים רבות וידועות שם.
משפט לי

באלגברה מופשטת, משפט לי קובע כי כל האיברים של תת-אלגברת לי פתירה של אלגברת האנדומורפיזמים ניתנים להצגה בבסיס מסוים למטריצות משולשיות עליונות.

ניסוח פורמלי

תהי  תת-אלגברת לי פתירה של אלגברת האנדומורפיזמים  עבור מרחב וקטורי  מממד סופי, מעל שדה סגור אלגברית ובעל מאפיין אפס. אז כל איבר ב- ניתן להציג לפי בסיס מסוים בתור מטריצה משולשית עליונה.

מסקנות

מהמשפט ניתן להסיק כי אם  פתירה, יש שרשרת אידיאלים , כך ש-.
כתוצאה מכך, יחד עם משפט אנגל, נובע אם  אלגברת לי פתירה, אז  נילפוטנטית. קל לראות שגם ההפך נכון, ולכן  פתירה אם ורק אם  נילפוטנטית.
גל הלם

גל הלם (לפעמים רק הלם) הוא סוג של הפרעה המתקדמת בתווך. כמו כל הגלים, הוא נושא עמו אנרגיה ויכול להתקדם דרך תווך (מוצק, נוזל, גז ופלזמה). במקרים מסוימים בהיעדר תווך חומרי, למשל באמצעות השדה האלקטרומגנטי. גלי הלם מאופיינים על ידי שינוי חד, כמעט בלתי רציף, בתכונות של התווך. בחזית גל ההלם יש תמיד עלייה קיצונית בלחץ, בטמפרטורה ובצפיפות של הזורם.
גל הלם נוצר כאשר קיימת הפרעה בתווך שמתקדמת מהר יותר ממהירות הקול בתווך. קיים אזור המושפע מההפרעה ("יודע" עליה) ואזור סמוך שאינו מושפע כלל, כי המידע על ההפרעה מתפשט במהירות הקול. אפשר לתאר גל הלם כשכבת המעבר בין שני התחומים, התחום המושפע מההפרעה והתחום שאינו מושפע.
כאשר גל הלם מתקדם בתווך, האנרגיה הכוללת נשמרת אולם האנרגיה שיכולה להפוך לעבודה פוחתת והאנטרופיה עולה. אפקט זה מוסיף, למשל, כוח גרר למטוס על קולי.

זרימה על קולית

כאשר גוף או הפרעה נעים מהר יותר ממהירות ה"מידע" עליהם בסביבה נוזלית, נוזלים בסביבת ההתקדמות של ההפרעה לא יוכלו "לדעת" על קיומם טרם הגעת ההפרעה. תכונות נוזל (צפיפות, לחץ, טמפרטורה, מהירות, מספר מאך) משתנות מיידית ברגע המגע עם גל הלם.
על אף שגלי הלם אינם הפרעה רגילה בתווך, ניתן לאפיינם כשינויים חדים בתכונות הגז בסדר גודל של מספר מהלכים חופשיים ממוצעים (מיקרו מטרים אחדים בתנאים אטמוספיריים). גל הלם עשוי להשתנות מגל לא ליניארי לגל ליניארי על פני מרחקים גדולים, ותוך כדי התנועה באוויר הוא מתנוון והופך לגל קול תוך איבוד אנרגיה. זו הסיבה שגלי הלם נשמעים באוויר כצליל פיצוץ מעומעם. לרוב, גל הלם נשמע כמו בום על קולי, שנוצר על ידי טיסה על קולית של מטוס קרב. גל הלם הוא אחת הדרכים בהם גז יכול להידחס בזרימה על קולית, לרבות דחיסה איזנטרופית, ודחיסת פרנט-מאייר.

המחשה

ניתן לתאר גל הלם כנקודה הרחוקה ביותר בתווך אשר "יודעת" על המפגש עם האובייקט. לפיכך, גל ההלם מוגדר כתחום בין האזור ש"יודע" על הגל הקרב לבין האזור שלא יודע, ואנלוגי במידה רבה לקונוס האור בתורת היחסות הפרטית.
על מנת ליצור גל הלם, נדרש גוף כלשהו לנוע מהר יותר ממהירות הקול באותו תווך. במקרה של מטוס המתקרב למהירות הקול, חלקים מהאוויר סביבו נעים באותה מהירות ובכך גלי הקול מצטופפים זה על זה, הלחץ עולה וגל הלם נוצר ומתפרש לצדדים. בשל תופעת ההגברה הזו, גל הלם חזק בעוצמתו ונשמע דומה יותר לפיצוץ וזאת לא במקרה, היות שפיצוצים יוצרים גלי הלם.
חיות הדרום הפראי

עלילה

הסרט מגולל את סיפורם של האשפאפי (קוובנג'ניי ואליס) ואביה ווינק (דוויט הנרי) החיים בדרום ארצות הברית בקהילה מבודדת בשם "האמבטיה". יום אחד, כשהאשפאפי, בת 6, חוזרת מבית הספר, היא מגלה שאביה נעדר. כאשר הוא חוזר מתפתחת ביניהם תגרה שאחריה האשפאפי רצה לביתה וגורמת לשריפתו. לפי החלוק והצמיד מבין הצופה כי וינק היה מאושפז בבית חולים. כאשר מתעמתים האשפאפי ואביה על אירוע השריפה היא מכה אותו בחזהו והוא מתמוטט. היא משיגה לו תרופה אבל הוא שוב נעלם.
לקראת סופה מתקרבת, רוב תושבי "האמבטיה" מחליטים להתפנות כדי להינצל מהצפה. אולם קומץ תושבים ובכללם ווינק מחליטים להישאר בכל מחיר. כאשר מתחילה הסערה הגדולה ווינק והאשפאפי מתכנסים בביתם. עם שוך הסערה ווינק וחבריו משתמשים בחומר נפץ על מנת לפעור חור בסוללה המעכבת את ירידת פני המים. לאחר מכן הרשויות מפנות את תושבי "האמבטיה" לבית חולים. ווינק מסרב לקבל טיפול רפואי ומצבו מחמיר. לבסוף הם מצליחים לברוח משם.
האשפאפי יוצאת לחפש את אמא שלה. כשהיא מוצאת מישהי שנראית כמותה היא מנסה לברר אם זו היא. לאחר ניסיונות כושלים היא שבה לביתה שם ווינק על ערש דווי. לאחר מותו של ווינק האשפאפי ושאר תושבי "האמבטיה" עורכים את טקס שריפת הגופה. בסצנת הסיום צועדים חברי הקהילה לאחר הטקס.

ביקורות

הסרט זכה לביקורות מהללות. האתר "Rotten Tomatoes" נתן לו ציון של 86% בהתבסס על 141 ביקורות. האתר "Metacritic" נתן נתן לו ציון של 86% בהתבסס על 41 ביקורות. הסרט נבחר על ידי העיתון "ניו יורק טיימס" לבחירת המבקרים של שנת 2012. המגזין "Sight & Sound" דירג אותו במקום החמישי ברשימת סרטי השנה.
גיימר

גיימר (מאנגלית: Gamer; בעברית מכונה: מִשְׂחֲקָן) הוא כינוי סלנג לחובב משחקי מחשב, משחקי וידאו, משחקי לוח ומשחקי תפקידים. 
בפרט הכוונה היא לחובבי משחקים אשר מבלים זמן רב בהקשר למשחקים, בין אם במשחק, בדיון עם חברים או בקריאה עליהם.

היבטים קוגניטיביים

נמצא שלגיימרים יש מספר יכולות קוגניטיביות אשר מפותחות יותר בהשוואה לאוכלוסייה הכללית.
ההעצמה של משאבי הקשב מאפשרת להשיג זמני תגובה מהירים יותר ללא פגיעה ברמת הדיוק. אפקט זה בא לידי ביטוי בטווח רחב של גילאים, מתלמידי בית ספר ועד לגילאי הבגרות.

שיאים עולמיים

גיימרים מסוימים מתמחים באספנות. למייקל תומאסון האמריקני שיא גינס של אוסף משחקי הווידאו הגדול בעולם. מדובר בכ-11 אלף משחקים ששווים מוערך בכ-4 מיליון שקלים. יחד עם זאת לא כל המשחקים באיכות הטובה ביותר.
בשנת 2012 אחד הגיימרים האוסטרלי, אוקן קיאה, עמד במשימה ושיחק במשך 135 שעות רצופות, אם כי היה תשוש. עורכי ספר השיאים של גינס אינם מעוניינים כי גיימרים יקריבו את בריאותם כדי לעמוד באתגרי הכניסה לספר השיאים וקבעו כללים ברורים כמו: חובה לצאת להפסקה בת 10 דק' כל שעה, לצאת לאכול לשתות ולישון. 
עבור אחרים, חוויית המשחק של עשרות שעות רצופות הסתיימה באופן הרבה פחות סימפתי. בשנת 2011 צעיר בן 19, תלמיד קולג' מצטיין, התמוטט ונפטר אחרי ששיחק במשך 12 שעות רצופות במשחק יריות מקוון.

קהילות מקוונות

עם התפתחות האינטרנט התפתחו הגיימרים והקימו קהילות מקוונות באתרים ייעודיים כדי לעסוק בתחביבם, תוך שימוש ברשתות חברתיות מקוונות, מערכות פורומים וכיוצא בזה. במסגרת קהילות אלו השחקנים יכולים להחליף חוויות, לשחק זה כנגד זה במשחק רשת, לדון במשחקים ואף להשתתף בטורנירים. טורנירים אלו התפתחו גם הם, ולעיתים נושאים פרסים כספיים, עד נוצר התואר "גיימר-פרו" (גיימר מקצועי), המסוגל להתפרנס מתחביבו.
בין הקהילות ישנן הקהילות המוכרות, Vgames הפופולרי בקרב הגיימרים בישראל, אתר YourGame, המריץ טורנירים, פורומי גיימינג ושרתי משחק רבים, ואף אתר FXP אשר עוסק בנושא ומכליל בתוכו שרתי משחק ואתרים רבים אחרים.
ליגת העל הקרואטית בכדורסל

שיטת הפלייאוף

בפלייאוף מצטרפות 4 המסיימות ראשונות בטבלה, ל-4 הקבוצות הבכירות במדינה (המשתתפות במקביל במפעלים אירופאים) ויוצרות ליגה מצומצמת הנקראת פלייאוף עליון בה הן משחקות שני סיבובים בשיטת בית/חוץ. 4 הקבוצות המסיימות ראשונות, עולות לסדרות חצי גמר וגמר פלייאוף של הטוב משלושה משחקים כאשר בסופן מוכתרת האלופה.
האחרונה בפלייאוף התחתון יורדת לליגה המשנה (ליגה A-2).
האלופה וסגניתה משחקות במפעל היורוליג או היורוקאפ, לפי הסכמים או תוצאות המוקדמות. כמו כן, קבוצות הליגה זכאיות להשתתף במפעל הליגה האדריאטית והיורוהולד לפי בחירה והסכמים.
פאייטוויל (ארקנסו)

היסטוריה

העיר נוסדה על ידי ג'ורג' מקגרה (George McGarrah) תחת השם "וושינגטון" ב-1828. ב-17 באוקטובר באותה שנה נוצר מחוז וושינגטון והוחלט שוושינגטון תשמש כבירתו. ב-1829 הוחלט לשנות את שם ההתיישבות כדי למנוע בלבול עם וושינגטון שבמחוז המפסטד. השם החדש מנציח את שמה של פאייטוויל שבטנסי, אשר ממנה באו רבים מהמתיישבים הראשונים.
ב-3 בנובמבר 1836 פאייטוויל קיבלה מעמד של עיירה, וב-1859 היא קיבלה מעמד של עיר.
ב-18 בפברואר 1862, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, כוח של צבא האיחוד בפיקוד הגנרל סמואל ראיין קרטיס השתלט על פאייטוויל והיא הפכה לבסיס של הכוח במספר קרבות לאחר מכן, כמו קרב פי רידג' וקרב פריירי גרוב. ב-18 באפריל 1863 צבא הקונפדרציה ניסה לכבוש מחדש את העיר. הניסיון כשל, אך לבניינים בעיר נגרם נזק רב. ניסיון נוסף באוקטובר 1864 כשל גם הוא.

חינוך

בעיר שוכנת אוניברסיטת ארקנסו, אחת האוניברסיטאות הגדולות והחשובות בארקנסו.
האימפרסיוניסטים (סדרת טלוויזיה)

עלילה

"האימפרסיוניסטים" הוא סיפור של עוני, תקווה ושל מאבק להכרה, על רקע של מלחמה, מהפכה ותנועות אמנותיות בפריז.
בלב הסיפור עומדת אחוות האמנים, המלכודים בידידות מתמשכת ובמחויבויותם לסוג חדש של אמנות. את הסיפור מובילים הציורים. כמה מיצירות האמנות הבלתי נשכחות משוחזרות מחדש, תוך שימוש באותן טכניקות שבהן השתמשו האמנים עצמם.
הסדרה מגלה כיצד קלוד מונה, במרוץ נגד הזמן כדי ללכוד את האור, צייר במשך 40 דקות בלבד את יצירתו "התרשמות, זריחה"; מדוע הציור "אולימפיה" של אדואר מאנה, שבו המודל שלו מישירה מבט חצוף מתוך הבד, כל כך הכעיס את החברה הפריזאית; ואיך 60 הציורים של הר סן-ויקטואר של פול סזאן, הביאו להנחת היסודות עבור הקוביזם והאמנות המודרנית.
השחקן ג'וליאן גלובר מגלם את דמותו של מונה בן השמונים, "אבי האימפרסיוניזם", והוא המספר בסדרה. הוא יוצא למסע נוסטלגי ולעיתים כואב, כשהוא מביט לאחור על חייו בראיון עם עיתונאי שנערך בגן ביתו שבז'יברני.
מונה נזכר כיצד הגיע לפריז ב-1862 מלא בחלומות על סוג חדש של אמנות. קלוד מונה הצעיר, בגילומו של ריצ'רד ארמיטאג', מוביל קבוצה של חברים עם חזון לציורים שלוכדים את הדמויות, האנרגיה והאור של העולם המודרני.
בסדרה מתאר מונה את עמיתיו הציירים, את חבריו ותומכיו איתם צייר, נאבק בדלות, ושיתף בחוויותיו, מחשבותיו ואמנותו. ביניהם היו פרדריק באזיל, בגילומו של ג'יימס לאנס, שמת צעיר מדי מכדי ליהנות מהצלחתה של התנועה, אבל הוא זה שנתן השראה לקיום תערוכה משלהם; פייר-אוגוסט רנואר, בגילומו של צ'ארלי קונדו, שאהב נשים ואהב לצייר אותן; אדואר מאנה, בגילומו של אנדרו האוויל, שיצירתו שימשה מקור השראה למונה; אדגר דגה, בגילומו של איידן גילט, שצייר מאחורי הקלעים של עולם רקדניות הבלט; ופול סזאן, בגילומו של ויל קין, שיצירתו החדשנית קבעה את דרכה של האמנות המודרנית. אמנדה רוט מגלמת את דמותה של אליס הושד, אהבתו הגדולה של מונה.

הפקה

הסדרה צולמה באתרים בפרובאנס ובנורמנדי, בביתו ובגנו של מונה בז'יברני ובאתרים נוספים בממלכה המאוחדת.

אמנים שלא מופיעים בסדרה

בדרמה לא מופיעים כמה אמנים אימפרסיוניסטים בולטים כגון גוסטב קייבוט, מארי קאסאט, ארמנד גיום, ברת מוריזו ואלפרד סיסלי.
סטיבן מקגאן

ביוגרפיה

מקגאן נולד בקנזינגטון, ליברפול שבמחוז מרזיסייד. הוא התחיל את הקריירה המקצועית שלו כשחקן בשנת 1982 כשהופיע במחזמר "Yakety Yak" בווסט אנד. מאז מופיע מקגאן בתיאטרון הבריטי ועל גבי מסכי הקולנוע הטלוויזיה.
ב-1989 כיכב מקגאן בתפקיד מיקי במחזמר "אחים בדם" בווסט אנד. ב-1990 שיחק בתפקיד יוהאן שטראוס (הבן) במיני-סדרה "שושלת שטראוס". ב-1993 יצר, היה שותף להפקה וכיכב בדרמה זוכת הפרסים של ה-BBC המיני-סדרה "The Hanging Gale". בשנים 1999 ו-2000 שיחק בתפקיד שון ריינולדס באופרת הסבון "אמרדייל". ב-2003 כיכב יחד עם ג'יימי ת'יקסטון במחזה "אמנות" בווסט אנד. ב-2006 גילם את הכומר שו בהפקה המקורית בווסט אנד של המחזמר "פוטלוס". משנת 2012 הוא מופיע בתפקיד הרופא ד"ר טרנר בסדרת הדרמה של ה-BBC "קראו למיילדת".
מקגאן עוסק בתקשורת מדע ומרצה בנושאים מדעיים. הוא סיים תואר מאסטר ב"תקשורת של המדע"  באימפריאל קולג' שבלונדון. במרץ 2015 היה מרצה אורח בפסטיבל המדע בקיימברידג'. באפריל 2015 פרסם מאמר במגזין "Royal Society of Medicine", בו דן בדיוק הרפואי של הנושאים המוצגים בסדרה "קראו למיילדת". בינואר 2016 הוציא לאור ספר נלווה לסדרה "קראו למיילדת" בשם "Dr Turner's Casebook" בו הוא מתאר מקרים רפואיים שמופיעים בסדרת הטלוויזיה ודן ברקע ההיסטורי והחברתי שלהם.
ב-2017 פרסם מקגאן את הספר "Flesh and Blood: A History of My Family in Seven Maladies" על ההיסטוריה של משפחתו במשך יותר מ-150 שנה, ועל המחלות שסבלו מהן.

חיים אישיים

סטיבן מקגאן נשוי לתסריטאית והמחזאית היידי תומאס, שהיא היוצרת של הסדרה "קראו למיילדת". לבני הזוג יש ילד אחד.
אין אדם אוסר דבר שאינו שלו

אין אדם אוסר דבר שאינו שלו הוא עקרון הלכתי, הנוגע לפעולות ברכוש שמביאות לאיסור הלכתי על השימוש באותו רכוש. על פי עקרון זה, אין תוקף לפעולות כאלו כאשר הן נעשות על ידי אדם זר שאינו בעל הרכוש.
דוגמה לפעולה כזו הוא הקדשת רכוש של הזולת לעבודה זרה, כגון ניסוך יין של הזולת לאליל, או השתחוות לבעל חיים של הזולת בתור אליל.

טעם הדין

האחרונים מסבירים כי אדם אינו יכול לאסור דבר במחשבה, שכן המחשבה אוסרת רק על ידי כוח בעלותו של האדם על הדבר. על כן, כאשר אדם זר מייחד חפץ לדבר אסור, אין בכך כל משמעות.

מקור הדין

במשנה בכלאים  יש מחלוקת בין תנא קמא לר' יוסי ור' שמעון לגבי מי שסכך את הגפן שלו על תבואת חברו האם התבואה נאסרת, ר' יוסי מביא עדות שר' עקיבא התיר, והלכה כר' יוסי ור' שמעון שמותר. הכלל בלשונו מופיע בגמרא בכמה מקומות

איסור על ידי מעשה

לפי רב הונא, כדי לאסור בהמה על ידי מחשבה, היא צריכה להיות שלו ממש. ולכן, אין להחשיב קרבן חטאת כאילו היא שלו, למרות שיש לו בבהמה "קניין כפרה", כלומר הבהמה נחשבת שלו בכך שאם היא נשחטת כראוי בבית המקדש, היא מכפרת על עוונותיו. לעומת זאת, רב נחמן ורב יצחק סבורים כי גם קניין כזה מצדיק שהבהמה תיחשב שלו, ולכן אם אדם שחט קרבן חטאת לשם עבודה זרה, הוא אסר אותה. במסכת זבחים מובא כי קדשים קלים נחשבים ממונו של האדם והוא יכול לאסור אותם, ולפי פירוש התוספות גם רב הונא מודה בכך, ורק בקרבן חטאת הוא חלוק על חבריו.
הלכה אותה קיבל עולא מרבו רבי יוחנן אומרת כי כלל "אין אדם אוסר" תקף רק לגבי פעולה שבמחשבה. לעומת זאת, כאשר מדובר במעשה בפועל, ניתן לאסור גם דבר שאינו שייך לאדם המבצע את המעשה האוסר. למשל, למרות שהמשתחווה לבהמת חברו לשם עבודה זרה אינו אוסר אותה, אם הוא שוחט אותה לשם עבודה זרה, היא נאסרת. רב נחמן רב עמרם ורב יצחק חלוקים על חידושו של עולא כי ניתן לאסור בהמה שאינו שלו במעשה, והם סבורים שאין אדם אוסר דבר שאינו שלו בשום אופן. אם כי כאמור הם סבורים כי גם קרבן חטאת נקראת בהמה שלו.

יישומים נפוצים

דין נפוץ בבית היהודי, העושה שימוש בכלל זה, הוא בסיס לדבר האסור. ההלכה אומרת שחפץ המשמש כבסיס לחפץ אחר הנחשב כמוקצה, נחשב גם הוא למוקצה ודיני המוקצה חלים גם עליו. כאשר למשל אדם מניח נרות שבת על שולחן, נחשב השולחן כבסיס לשלהבת שהיא מוקצה מחמת גופו.
על פי עקרון "אין אדם אוסר דבר שאינו שלו", ייחשב השולחן למוקצה רק בתנאי שמי שהניח את הנרות הוא בעל השולחן, אבל אם אדם אחר הניח את הדבר בלי רשות מפורשת, לא נחשב השולחן כבסיס, שכן אין בכוח אדם לאסור דבר שאינו שלו.