ג'ורג'ינה בייר

ביוגרפיה

בייר נולדה כתינוקת ממין זכר בשם ג'ורג' ברטרנד בשנת 1957 בוולינגטון, ניו זילנד, לג'ק ונואלין ברטרנד. מוצאה כולל ענף מאורי. בינקותה, נשלחה לגדול אצל הורי אמה. הוריה התגרשו בשנת 1962. אמה של בייר נישאה מחדש באותה שנה, למשפטן קולין בייר, והחזירה את ג'ורג' אל חזקתה. לאחר גיל 7, נשלחה ג'ורג' לפנימייה עקב מתח בחיי הנישואים של הזוג, מה שגרם לה להרגיש דחויה על ידי הוריה ולנסות להתאבד. לאחר תום נישואי אמה ב-1971, עברה לבית ספר ציבורי עקב חסרון כיס. בבית הספר החלה בייר לעסוק בתיאטרון והחליטה לעזוב את בית הספר בגיל 16, בניגוד לרצון אמה, כדי להקדיש את זמנה לתיאטרון.
בייר חייה באוסטרליה לזמן מה, וכשחזרה לניו זילנד, עבדה כשחקנית וזכתה להצלחה גוברת. בשנת 1984 עברה ניתוח לשינוי מין. בייר הפכה דמות ידועה במועדוני הלילה בוולינגטון, תחילה כזמרת וכמלכת דראג, ומאוחר יותר כעובדת מין.
מאוחר יותר, עברה בייר לקרטרטון, שם עבדה כשדרנית רדיו, והגישה חדשות בוקר בערוץ רדיו מקומי.

קריירה פוליטית

בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 החלה בייר להתעניין בפוליטיקה מקומית, ונבחרה לוועד המנהלים של מערך החינוך המקומי שלה, וב-1995, נבחרה לראשות עיריית קרטרטון, וכיהנה בתפקיד עד שנת 2000. היא הטרנסית הראשונה בעולם שכיהנה כראש עירייה.
בבחירות הכלליות של ניו זילנד בשנת 1999, נבחרה בייר כחברת פרלמנט מטעם מפלגת העבודה של ניו זילנד ממחוז וואיראראפה, בו מצויה קרטרטון. היא גברה בכ-3,000 קולות על המועמד של המפלגה הלאומית הניו זילנדית, שדרן הרדיו פול הנרי, והפכה גם לטרנסית הראשונה בעולם שמכהנת כחברת פרלמנט. בייר שבה והתמודדה בבחירות הכלליות ב-2002, ונבחרה מחדש ברוב של למעלה מ-6,000 קולות. בראיון בדצמבר 2002, אמרה בייר: "שואלים אותי שאלות שעליהן שום פוליטיקאי אחר לא צריך לענות. לגבי הניתוח, כלומר. 'זה כאב?', או, 'כשאת מקיימת יחסי מין כאשה עכשיו, זה שונה מכשקיימת יחסי מין כגבר?' נו, ברור שזה שונה, חביבי."

נאום הבכורה

מסורת הפרלמנט הניו זילנדי מעניקה לחברי פרלמנט טריים 10 דקות על דוכן הנואמים, להציג את עצמם לעמיתיהם. בנאום הבכורה שלה, אמרה בייר בין היתר:
אדוני יושב הראש, איני יכולה שלא לציין את התקדימים בפרלמנט הנוכחי. חבר פרלמנט רסטפרי ראשון, אשה פולינזית ראשונה כחברת פרלמנט, ו... כן, עלי לומר זאת במפורש כנראה: אני הטרנסקסואלית הראשונה בניו זילנד על במת הפרלמנט הזה. זה תקדים לא רק בניו זילנד, גבירותי ורבותי, אלא בעולם כולו. זהו רגע היסטורי. ראוי להכיר בכך שארצנו פורצת דרך בהיבטים כה רבים. פרצנו דרך במתן זכות בחירה לנשים. פרצנו דרך בעבר, ואני מקווה שנמשיך לעשות כן בעתיד, במדיניות חברתית ובוודאי שבזכויות האדם.
— ציטוט מהנאום כפי שפורסם בכתב העת Out!- ‏ חלק א', חלק ב', גיליון 520, עמ' 30, 32.

זהות מגדרית וזכויות אדם

בשנת 2004 הגישה בייר הצעת חוק לפרלמנט, לפיו חוק זכויות האדם בניו זילנד מ-1993 יתוקן כך שיכלול במפורש "זהות מגדרית" כאחד הדברים שאין להפלות בגינם. הצעת החוק הייתה חלק מהמצע של מפלגת העבודה ב-1999 וב-2002, והיה שנוי במחלוקת. בייר טענה שמדובר רק בהבהרה מפורשת של רוח החוק. בשנת 2006, ממלא מקום פרקליט המדינה של ניו זילנד פרסם חוות דעת משפטית לפיה טרנסג'נדרים כבר נכללים תחת הגנת החוק הזה, ובייר משכה את הצעת החוק.

פרישה

בשנת 2004 הודיעה בייר שלא תהא מועמדת בבחירות של 2005. ייתכן שגם מתיחות תוך-מפלגתית תרמה להחלטה, על רקע עמדתה בנושא ניצול אזורי החוף (שתמכה בתיעוש והייתה מנוגדת לעמדת המקומיים). בספטמבר נמלכה בדעתה והודיעה שתתמודד על מקום ברשימה הכללית, בלי להתמודד על המושב המקומי. היא הצליחה להיבחר לפרלמנט באותן בחירות. ב-15 בפברואר 2007, פרשה מן הפרלמנט, לאחר נאום פרישה יום קודם לכן.

חייה לאחר כהונתה בפרלמנט

בשנת 2010 הצהירה בייר שהיא במצוקה כלכלית, ושהיא נאלצת להיסמך על שירותי הסעד. בשנת 2013 אובחנה בייר כסובלת ממחלת כליות כרונית, והיא נזקקת לדיאליזה כמה פעמים ביום עד שתזכה להשתלת כליה.