משה פלד (אלוף)

חייו

פלד נולד, גדל והתחנך במושב עין גנים, בשם משה אייזנברג, לשושנה וזלמן אייזנברג. בשנת 1939 כשהיה בן 14, בעודו תלמיד תיכון, הצטרף לשירותי ארגון ההגנה בו שימש תחילה כקשר צבאי ומאוחר יותר כמפקד כיתה.

במלחמת העצמאות

במלחמת העצמאות שימש כמפקד מחלקה בחטיבת גולני ולחם בקרבות החטיבה בגליל ובעמק הירדן. במהלך המלחמה קיבל גם את הפיקוד על פלוגת הג'יפים החטיבתית, שהובילה את כוחות החטיבה במבצע עובדה לכיבוש אום רשרש (היא אילת) והיה למ"פ הראשון שהגיע אליה. לאחר תום המלחמה — במהלכה נפצע פעמיים — השתחרר מצה"ל והתיישב במשק במושב נהלל.

חזרתו לשירות

בשנת 1958, בעקבות פנייתו של מפקד גייסות השריון דאז, האלוף חיים בר-לב, חזר פלד לשירות-קבע בצה"ל והתמנה למדריך בקורס מפקדי פלוגות שריון. הוא סיים את המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה (קורס פו"ם) בשנת 1960, ומונה לפקד על גדוד הטנקים 52. ב-1962 יצא לקורס שריון מתקדם במרכז השריון של צבא ארצות הברית בפורט נוקס, קנטאקי. ב-1963 מונה למפקד קורס מפקדי פלוגות שריון בו שימש כמדריך עם חזרתו לשירות. ב-1964 מונה למפקד חטיבת מילואים, חטיבה 8. ב-1965 מונה למפקד חטיבה 14, שהייתה מורכבת באותו זמן מגדוד 52 (טנקי שרמן ו-AMX-13), ממתקן צאלים שהיה קרוי אז מא"ח 500 ומשני גדודי חרמ"ש (חיל רגלים משוריין). בתקופתו כמח"ט 14 הוקם מתקן צאלים.

במלחמת ששת הימים

במלחמת ששת הימים (5 - 10 ביוני 1967) היה פלד סגן-מפקד אוגדה 36 של האלוף אלעד פלד, שיועדה ונפרסה מלכתחילה לבלום התקפה סורית בדרום רמת הגולן, אולם הופנתה עם תחילת המלחמה לחזית הירדנית: בתחילה הופנתה האוגדה להתקפה בעמק דותן במאמץ לכבוש את השומרון (5 - 6 ביוני), ומאוחר יותר התקדמה מזרחה, במאמץ לתפוס את הגשרים על נהר הירדן ולבלום את התקדמותה של חטיבה עיראקית ממוכנת שהתכוונה לפרוץ באזור (7 ביוני). עם סיום כיבוש הגדה המערבית הופנתה האוגדה לחזית הסורית, ועם תחילת המתקפה כבשו כוחותיה את דרום רמת הגולן (9 - 10 ביוני).

במלחמת ההתשה

בשנת 1968 הקים את חטיבה 670, חטיבה ממוכנת על בסיס גדודי המילואים של חטיבה 14. בעת קרבות ההתשה בחזית תעלת סואץ (מלחמת ההתשה) מונה פלד לסגן-מפקד הכוחות המשוריינים בסיני. בשנים 1970–1972 פיקד על המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ובמינוי חירום שימש מפקד עוצבת ראם, עם סיום תפקידו זה מונה לפקד על אוגדה משוריינת (אוגדה 146 - עוצבת המפץ), בדרגת תת-אלוף.

במלחמת יום הכיפורים

בתחילת מלחמת יום הכיפורים (6 - 24 באוקטובר 1973) שימשה אוגדתו של פלד עוצבת המפץ, כעתודה מטכ"לית. ככזו, היוותה האוגדה כוח שהפיקוד העליון של צה"ל יכול היה להפנות לכל אחת מחזיתות הלחימה, לפי ראות עיניו.
ביום השני למלחמה (7 באוקטובר), עקב מה שנראה כהתמוטטות מאמץ הבלימה מול הסורים ברמת-הגולן, משהגיע פלד לרמת הגולן קיבל הנחיה מאלוף הפיקוד להיערך להגנה על קו הירדן, לאחר התעקשותו של פלד מול הרמטכ"ל על יכולתו להדוף את הסורים, הופנתה אוגדתו לדרום הרמה, החלטה שהתבררה אחר כך כבעלת משמעות אסטרטגית לגורל המלחמה ברמת הגולן. ב-8 באוקטובר פתחו 3 האוגדות ברמת הגולן (אוגדה 36 בפיקודו של תת-אלוף רפאל איתן בגזרה הצפונית, אוגדה 210 בפיקודו של האלוף דן לנר במרכז, ואוגדה 146 בפיקודו של תת-אלוף פלד בדרום) במתקפת-הנגד משולבת על הכוחות הסורים. הצלחתה של התקפת-נגד זו ב-8 - 9 באוקטובר, בשילוב עם הפצצות חיל האוויר הישראלי בעומק השטח הסורי, הביאו להתמוטטות ההתקפה הסורית, ועד מהרה תפסו כוחות צה"ל מחדש את שטחי רמת הגולן שתפסו הסורים עם תחילת ההבקעה. מליל 12 - 13 באוקטובר נמצאו מבואותיה הדרומיים של דמשק בטווח הארטילריה של צה"ל, ונוצר איום ממשי על בירת סוריה.

כמפקד גייסות השריון

לאחר המלחמה, בשנת 1974, מונה פלד למפקד גייסות השריון והועלה לדרגת אלוף. בתפקיד זה עסק פלד בשיקום חיל השריון, שנשא בחלק גדול מנטל קרבות הבלימה בסיני וברמת הגולן וספג אבידות כבדות. במסגרת תהליך השיקום החל בתהליך התעצמות, שבמסגרתו שוקמו ואף הוקמו עוצבות שריון חדשות, בתקופתו הוכפל כמות האוגדות של חיל השריון שעל הקמתם וואימונם הייתה מופקדת מפקדת גייסות שריון. המשיכו להיקלט טנקי M-60 (מגח) ונגמ"שי M-113, והוחל בייצורו של טנק המערכה הישראלי — המרכבה. כמו כן, הוביל פלד את תהליכי הפקת-הלקחים מלחימת השריון בקרבות הבלימה וההתקפה במלחמת יום הכיפורים, שבעקבותיהם עודכנה תורת הלחימה של חיל השריון והוחל בביצועם של אימונים רב-חיליים (בשיתוף עם חיל הרגלים, חיל ההנדסה וחיל התותחנים) . מפקדת גייסות שריון הייתה למעשה המפקדה העיקרית של בנין כח היבשה, זאת בתקופה של לפני הקמת המפח"ש. עודכנה תורת "הקרב המשולב" (לפיה על חילות-השדה השונים לפעול – ולכן גם להתאמן – במשולב, על-מנת לנצל יתרונות ולחפות על חולשות המאפיינות כל חיל).  מתקן האימון בצאלים הוכפל בתקופתו ושם למעשה היו האימונים של מרבית כוחות המילואים.
אחד הלקחים המרכזיים ממלחמת יום הכיפורים היה הצורך להקים מפקדה על עוצבתית חדשה בצה"ל אשר תוכל לתכנן ולפקד על שתי אוגדות ויותר במאמץ עיקרי/משני. בנובמבר 1974, עם ההחלטה להקמת מפקדות הגיס בצה"ל, הפך מוסה למפקד הגייס הראשון שהוקם,  גיס 479 . במסגרת זו ביצע את תרגיל הגייס הראשון בצה"ל ובהמשך הקים ותרגל את שני הגייסות הנוספים בפיקודם של אלוף ישראל טל ואלוף אריאל שרון.
במהלך תקופה זו, נהרג בנו הטייס, סרן צחי פלד.
בשנת 1980 השתחרר מצה"ל.

עיסוקיו האזרחיים

בשנת 1980, לאחר סיום שירותו הצבאי, התמנה פלד לתפקיד ראש חטיבת יבשה בחברת "אלול טכנולוגיות", העוסקת בייעוץ ואספקת שירותים בתחום הביטחוני, שם הועסק עד 1982, אז הצטרף לחברת כור תעשיות כמנכ"ל אחת הקבוצות.
בשנים 1987–1992 שימש בתפקיד מנכ"ל הרשות לפיתוח אמצעי לחימה (רפא"ל). מסופר שבתפקידו זה אמר על עבודתם של המדענים העוסקים במחקר ופיתוח: "אם הכול הצליח, סימן שלא העזתם. אני הייתי מצפה ש-50% יסתיימו בכישלון". בתקופתו כמנכ"ל רפאל הוביל שינוי בתפיסה הפעילות של רפאל תוך הדגשה של ההיבטים העסקיים, מהלכים שלדעת רבים הצילו את רפאל מפשיטת רגל.
במשך תקופה מסוימת בשנות ה-90 שימש פלד בתפקיד עוזר שר הביטחון לענייני תעשיות ביטחוניות. במסגרת תפקיד זה פעל רבות להגברת שיתוף הפעולה בין התעשיות הביטחוניות בישראל, על-מנת לקדם את הישגיהן הטכנולוגיים והכלכליים.
משנת 1986 ועד לפטירתו בשנת 2000 היה יו"ר עמותת יד לשריון.

פרטים אישיים

למד היסטוריה וכלכלה באוניברסיטת תל אביב, ומינהל מתקדם בטכניון.
נשא את דינה (דינקה) בתו של צבי ליברמן. למשפחת פלד היו 5 ילדים, צחי, דורית והשלישייה תמר תדהר וסמדר.  בנו הבכור נהרג בתאונת מטוס בחוף השנהב ב-1977.
משה פלד הובא למנוחות במושבו נהלל. על שמו רחוב בירושלים ובפתח-תקוה.