רשף לוי

ביוגרפיה

לוי נולד למשפחה מרובת ילדים בת שמונה נפשות, לאב שעלה מתימן והיה עיתונאי ובוגר מחתרת לח"י, ולאם שעלתה מפולין שיצאה בשאלה ועזבה את העולם החרדי. אחיו הוא הסופר והתסריטאי ינץ לוי.
בצה"ל שירת ביחידת מגלן. למד במסגרת התוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן באוניברסיטת תל אביב. בתוכנית זו למד בין השאר ביולוגיה, מתמטיקה ופילוסופיה. לאחר שאחיו רגב (שלמד גם הוא בתוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים) נפטר ממחלת האיידס, החל רשף להוסיף את שמו של אחיו המנוח לכל אחת מעבודות הכתיבה שלו, והוא חותם תחת שם העט "רשף ורגב לוי" כסוג של הנצחה אישית.

קריירה

לוי כתב מחזות לתיאטרון וכן תסריטים לקולנוע וטלוויזיה. כתב טורים סאטיריים ב-"ynet", במקומון "צומת השרון" וב"וואלה". בשנים האחרונות העתיק את הכתיבה הסאטירית שלו לפייסבוק, והסטטוסים השבועיים שלו זוכים לאלפי עוקבים.

סטנד אפ

בתחילת שנות התשעים, עוד בטרם שחרורו מצה"ל החל להופיע במועדוני סטנד אפ ורכש לעצמו שם ככותב בידור. בראיונות תיאר שלהופעה הראשונה שלו במועדון דומינו גרוס הגיע בזמן חופשה של 48 שעות משהות בלבנון כחייל. בתחילה התאפיינו הופעותיו בהומור שחור, והיה לאחד הראשונים שנגע על הבמה בנושאים שהיו טאבו עד אז בין בדרנים בחברה הישראלית: השואה, ופיגועי טרור. בשנת 2005 העלה לוי מופע סטנד אפ חדש "משחק באש" המורכב מחומרים אחרים, מרוככים יותר, ופונה יותר לעיסוק בזוגיות, חוויותיו כאבא לשבעה ילדים וקטעי אלתור רבים שעוסקים בחברה הישראלית. המופע זכה להצלחה גדולה, ועל פי עדותו של לוי, זהו מקור הכנסתו העיקרי.
לוי גם כתב מופעי סטנד אפ עבור יעקב כהן, מוני ובראבא, צביקה הדר, חנה לסלאו, טל פרידמן ואחרים.

תיאטרון

מחזהו הראשון לתיאטרון היה מחזה בשם "עורלה", שעלה בפסטיבל תיאטרון קצר במועדון צוותא תל אביב בתחילת שנות ה-2000. המחזה היה בעל אופי סאטירי, וסיפר על רב במאה ה-14 אשר ביום אחד צומחת עורלתו מחדש.
בשנת 2000 כתב את המחזה "החולה ההודי". לפי עדותו של לוי, הרעיון למחזה התגלגל בראשו במשך שבע שנים, "ובאמצע הלילה כשהייתי לבד בחדר ברומא, פתאום הבנתי מה צריך לקרות בהצגה". לדברי לוי, המחזה מבוסס על אירועים ש"התממשו כפי שתראו אותם על הבמה... (ואילו אירועים אחרים) היו צריכים לקרות, אם העולם היה טיפה יותר מסודר". לוי שלח את המחזה פעמיים לכל התיאטרות בישראל - אולם אף אחד מהם לא הסכים להעלות את המחזה. ב-2003 פנתה מירית טובי לעמרי ניצן, המנהל האמנותי של תיאטרון הקאמרי והוא רכש את הזכויות וחתם חוזה להעלות את המחזה בבימויו של אלון אופיר. בפועל, במשך שנתיים לא התקדם כלום, והזכויות חזרו ללוי. ב-2005 נפגש לוי עם ציפי פינס, מנהלת תיאטרון בית ליסין והיא הציעה לו להעלות את ההצגה בפסטיבל קריאה. לוי סירב ואמר לה: "או שתעלי את זה בהפקה מלאה או שאני עושה מהסיפור סרט", ופינס הסכימה להעלות את המחזה, שהוצג ב-2005 בפסטיבל פותחים מסך בתיאטרון בית ליסין. את המחזה ביים אלון אופיר, את האב גילם שלמה וישינסקי, את האם גילת אנקורי, את אבשלום חסדאי גילם יורם טולדנו/ליאור אשכנזי ואת שגב חסדאי גילם אושרי כהן. פסקול ההצגה מורכב משירים של חוה אלברשטיין. "החולה ההודי" זכה לתגובות נלהבות מיד עם עלייתו, הביקורות והקהל הגיבו בחיוב להצגה שמשלבת הומור שחור ורגעי מלודרמה ועוסקת בחומרים משפחתיים אוטוביוגרפיים של רשף לוי. המחזה זיכה את לוי בפרס התיאטרון הישראלי למחזאי השנה בשנת 2005, ואת אושרי כהן בפרס התיאטרון הישראלי לשחקן המבטיח.
המחזה עלה בפעם השנייה בשנת 2012 עלה המחזה בשנית בהפקה של תיאטרון "הבימה". את המחזה ביים שוב אלון אופיר, את האב גילמו לסירוגין אורי אברהמי, דב רייזר, אהרון אלמוג ושמיל בן ארי; את האם גילמה דוית גביש, את אבשלום חסדאי גילמו נתי רביץ, אלון אופיר ואייל שכטר ואת שגב חסדאי גילם עידו ברטל.
בפעם השלישית עלה החולה ההודי ב-2018 בתיאטרון הספרייה, בבימויו של דניאל אפרת.
בשנת 2008 עלה בתיאטרון בית ליסין מחזה נוסף פרי עטו, שנקרא "סרט צרפתי". המחזה מתאר את סיפורו של זוג המתמודד עם מות בנם הקטן. המחזה - בכיכובם של קרן צור, מיכה סלקטר, יעל שרוני ודודו בן זאב - היה שילוב נוסף של שני ז'אנרים: הקומדיה והקטסטרופה, אותם מנסה לוי לשלב בעבודותיו.
בשנת 2007 עלה בהבימה מחזה בתרגום ועיבוד של לוי "החותנת" (המבוסס על המחזה "עבודה סוציאלית" מאת אנדרו ברגמן) בכיכובם של דבורה קידר ואדיר מילר. ההצגה זכתה להצלחה גדולה גדולה ורצה למעלה מ-600 פעמים.
בשנת 2009, בעקבות הצלחת "החותנת", עזב רשף לוי את תיאטרון בית ליסין ומונה למחזאי הבית של התיאטרון הלאומי "הבימה". בשנת 2010 הוצג ב"הבימה" מחזהו "לרקוד ולעוף", בבימויו של אלון אופיר, בתפקידים המרכזיים שיחקו סנדרה שדה, נתי רביץ, אושרי כהן, חיים חובה, נלי תגר ורינת מטטוב. על הצגה זו זכה לוי בפרס מחזאי השנה של תיאטרון הבימה לשנת 2010.

טלוויזיה

רשף החל לכתוב לטלוויזיה לתוכניות בידור עוד בטרם סיים את שירותו הצבאי ביחידת מגלן. בשנת 1994 כתב מערכונים לתוכנית זהו זה.
בין השנים 1997–2000 כתב שלושה תסריטים לסיטקום "שמש". בין השנים 1997 - 2001 שימש כתסריטאי בסדרת הטלוויזיה ששודרה בערוץ 2 "צה"ל 1" המספרת את מאחורי הקלעים של תחנת רדיו צבאית. בין השנים 1998–2001 שימש כתסריטאי בתוכנית הבידור "חלומות בהקיציס", תוכנית שהיה אחד מהשותפים ליצירתה ביחד עם המפיק שי שטרן.
בשנת 2000 כתב את סרט הטלוויזיה שביים אורן שטרן "לוויה על פארק דה פראנס". ב-2003 כתב את סרט הטלוויזיה שביים אורן שטרן "הדמעות של אמסלם" בכיכובו של משה איבגי. הסרט סיפר את סיפורו של מאפיונר שנאלץ להכניס את אביו לבית אבות סיעודי. לאחר שהוא נוקט באלימות כלפי אחד המטפלים הוא מחויב להגיע לקבוצת תמיכה לבני משפחות של מאושפזים ומתאהב בעובדת הסוציאלית שמנהלת אותה. על סמך סרט זה הזמינו מחברת הוט את הסדרה הבורר שגם אותה יצר וכתב רשף, וגם בה משחק משה אבגי בתפקיד שדומה לתפקידו בסרט.
ב-2002 יצר את הסדרה "תיק סגור" ששודרה בערוץ 10 במשך עונה אחת של 13 פרקים וזכתה להצלחה ביקורתית. הסדרה הורדה משידור לאחר חמישה פרקים עקב קשיים כלכליים של ערוץ 10, ועד היום נחשבת אחד משיאי היצירה של לוי.
ב 2004 לוי החל להופיע בעצמו בתוכנית טלוויזיה כקומיקאי. בראיונות סיפר, כי במשך שנים נרתע מן החשיפה, מפני ש"הושפעתי מאופיו החשאי של אבי ששירת בלח"י וחינך אותנו הילדים להיות אנשי צללים. בשלב מסוים הבנתי שהאופי שלי נמשך לאור הזרקורים". לוי השתתף כפאנליסט בתוכנית הטלוויזיה "משחק מכור" לצד גיל ריבה, ליאור שליין, גורי אלפי ועינב גלילי והופיע בין היתר בתוכניות רבות אחרות בערוץ 2 וערוץ 10.
ב-2007 יצר את הסדרה "הבורר" בכיכובם של יהודה לוי, משה איבגי, שלומי קוריאט ויוסף אבו ורדה. רשף כתב את כל פרקי הסדרה, 45 במספר, במשך ארבע עונות. לוי היה שותף פעיל בליהוק שחקני הסדרה ובעריכה שלה. על פי הנתונים של חברת הוט, הסדרה הבורר היא הסדרה הנצפית ביותר בשירותי ה-VOD. רשף לוי קיבל את זכויות ההפצה של הסדרה הבורר בחו"ל והיא נמכרה על ידו עד היום בעסקאות רימייק, לארצות הברית, רוסיה, מקסיקו, איטליה ווייטנאם. גרסת הרימייק של הסדרה עלתה לשידור בהוט בשנת 2016. לוי גם כתב ל"מעורב ירושלמי".
ב-2016 יצר יחד עם יואב גרוס והנחה בשידורי קשת בערוץ 2 את התוכנית "הסטדנאפיסטים עם רשף לוי", תוכנית שבה הוא מלווה קומיקאים למופע וביחד הם כותבים בדיחות חדשות ומנסים אותם על הקהל בפעם הראשונה אל מול המצלמות. התוכנית היא מסוגה המודרנית של תוכניות המערבבים את הטאקו שואו עם התיעודי, תוך כדי מסע מצטלם. בעונה הראשונה של התוכנית התארחו אדיר מילר, אורי חזקיה, ליטל שוורץ, שלמה בראבא, שלום אסייג, עדי אשכנזי, גורי אלפי, וחנוך דאום. התוכנית זכתה לביקורות חיוביות ונלהבות, והופיעה בטבלת הרייטינג בחמש התוכניות הנצפות של השבוע בכל אחד משבועות השידור. התוכנית זכתה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בקטגוריית תוכנית הבידור הטובה ביותר.
ב-2016 תאגיד השידור הישראלי הודיע שרשף לוי ביחד עם אחיו ינץ לוי יצור, יכתוב ויפיק סדרת דרמה היסטורית חדשה בשם "קרתגו" שתעסוק במחנה גולי אצ"ל ולח"י שהבריטים החזיקו באפריקה בשנות הארבעים של המאה ה-20.
ב-2017 התארח לוי בסדרה "אלישע" שביים אופיר לובל.
ב -2019 עלתה העונה השנייה של הסטנדאפיסטים עם רשף לוי, עונת הבחירות. בתוכנית התארחו פוליטיקאים שעשו סטנד אפ בפעם הראשונה בחיים תוך כדי ראיון טלוויזיוני. ציפי לבני הופיעה בפרק הראשון ביום שבו הודיעה על פרישה מהמערכת הפוליטית. עוד הופיעו שר האוצר משה כחלון וכן שר החינוך נפתלי בנט.
ב-2019 הסדרה "נחמה", שיצר וכתב לוי, נבחרה לפתוח את פסטיבל קאן לסדרות canneseries והשתתפה בתחרות הרשמית שנחשבת לחשובה בעולם הפסטיבלים. בטקס הסיום שהועבר בשידור ישיר בקאנל פלוס, זכה רשף בפרס השחקן המצטיין והוכרז שהסדרה נרכשה לשידור על ידי קאנל פלוס יחד עם שידורה בישראל.

קולנוע

ב-2004 כתב את הסרט שביים ביחד עם שי כנות "אהבה קולומביאנית" שזכה להצלחה קופתית, והפך לסרט קאלט ישראלי.
ב-2008 כתב וביים את סרט הקולנוע "איים אבודים" אשר לדבריו, מבוסס בחופשיות על חוויות אישיותו ושל משפחתו מרובת הילדים. הסרט היה מועמד ל-14 פרסי אופיר בשנת 2008, מתוכם זכה ב-4, וצפו בו בקיץ 2008 בבתי הקולנוע למעלה מ-320 אלף צופים.
בשנת 2012 כתב וביים את הסרט "לצוד פילים" המספר על שלושה זקנים וילד השודדים ביחד בנק בירושלים. הסרט בכיכובם של ששון גבאי, מוני מושונוב, יעל אבקסיס, משה אבגי, צביקה הדר. בסרט היה אמור לככב השחקן האנגלי ג'ון קליז (כאחד משלושת הזקנים לצד מושונוב וגבאי) אך הוא פרש זמן קצר לפני תחילת הצילומים עקב בעיות בליבו, והשחקן האנגלי סר פטריק סטיוארט החליף אותו. הסרט יצא לאקרנים בקיץ 2013.
על אף הצלחה גדולה בקופות (מאה אלף צופים לאחר ארבעה שבועות) הביקורות לסרט היו מעורבות. לצד מבקרים שהיללו את היצירה (יאיר רווה מ"פנאי פלוס", יקיר אלקריב מידיעות אחרונות, אתר מאקו, "לאישה" ואחרים) ספג הסרט בקורות לא-מחמיאות מצד המבקרים הוותיקים (יהודה סתיו, מאיר שניצר, אורי קליין). בצעד יוצא דופן יצא לוי בהתקפה על מבקר הקולנוע של "הארץ" אורי קליין בעמוד הפייסבוק שלו, והאשים את המבקר בכתיבה אלימה ובנטייה רבת שנים "לקטול" כל סרט ישראלי מרגש או מצחיק. צעד זה ספג לביקורות רבות מצד עולם העיתונות, אולם גם לתגובות תמיכה מצד יוצרי קולנוע אחרים כפרופסור ענר פרמינגר והבמאי נפתלי גליקסברג. בתחרות פרסי אופיר, הסרט זכה לשבע מועמדויות ובהן לסרט הטוב ביותר, ומועמדות לרשף על כתיבת התסריט.

ספרות

בשנת 2016 רשף לוי חתם הסכם עם הוצאת עם עובד על פרסום של ספר ילדים מצויר בשם הגמד משה ומכונית הממתקים, הספר, באיורו של ליאור ארדיטי, יצא לאור בסוף אוגוסט 2017. הספר מספר על גמד שמגלה שמכונית הממתקים שלו נגנבה והוא יוצא למסע חיפושים אחריה. רשף תיאר את הספר "כסיפור שמיועד אך ורק לילדים שאוהבים ממתקים וסיפורי מתח". הספר נבחר על ידי עיתון הארץ לאחד מעשרת ספרי הילדים המומלצים של השנה.

חיים אישיים

לוי נשוי לטלי ולהם שבעה ילדים.
הוא מתגורר בכפר סבא.