google/wiki40b huggingface dataset:
הכל על הפנים!

עלילה

"הכל על הפנים!" סובבת סביב שתי קבוצות של תלמידים בתיכון בורינג שבאורגון בשנת1996. לוק אוניל הוא תלמיד בבורינג הלומד עם חבריו מק'וויד וטיילר, שנראים מנודים חברתית. ביום הראשון של בית הספר התיכון, הם מצטרפים שוב ל"מועדון הווידאו", שם לוק מפתח "קראש" על קייט מסנר, תלמידת כיתה י' וביתו של מנהל בית הספר. קייט, לעומת זאת, מתחילה לחקור על מיניותה ו"נדלקת" על תלמידה במגמת הדרמה, אמלין אדריו, שיוצאת עם תלמיד הדרמה אוליבר שרמרורן. למרות זאת, קייט מתחילה לצאת עם לוק, לאחר התפשטות שמועה ברחבי בית הספר על היותה לסבית. כאשר הרס בשוגג של התפאורה גורם למחזה להתבטל, לוק וחבריו מציעים שמועדון הווידאו ומועדון הדרמה יתאחדו ליצירת סרט משתוף שיוקרן לכל בית הספר. בינתיים, לוק מתעסק במציאתו של קלטות HVS שאביו יצר לפני שעזב אותו ואת אימו. אמו של לוק, שרי, מתחילה להתקרב אל קן, אביה של קייט ומנהל בית הספר בורינג, בעקבות פגישה על לוק במשרד המנהל.

ביקורות

"הכל על הפנים!" קיבלה ביקורות מעורבות. Review aggregator Rotten Tomatoes נתן לעונה הראשונה דירוג של 70% המתבסס על 37 ביקורות, ודירוג משוקלל של 5.82 מתוך 10. הקונצנזוס הביקורתי של האתר קובע: "סדרה פגומה שמנתקת את כל קופסאות הנוסטלגיה. הכל על הפנים! עדיין מצליחה למשוך את הלב". Review aggregator Metacritic נותן לעונה הראשונה דירוג של 62 מתוך 100 המבוסס על 19 מבקרים.
Tech Model Railroad Club

Tech Model Railroad Club (בראשי תיבות: TMRC; בתרגום חופשי: מועדון חובבי דגמי רכבות) הוא ארגון סטודנטים במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ואחד מן המפורסמים שבמועדוני דגמי הרכבות בעולם. מועדון זה היווה גם את ראשיתה של קהילת ההאקרים.
המועדון הוקם בשנת 1946. הנורות, החוטים, המתגים, מעגלים חשמליים, לוחות הבקרה וארונות התקשורת היוו גן עדן לחובבי הנדסת החשמל. המשחק, הפירוק וההרכבה הובילו רבים מהם לתחום חדש, תכנות מחשבים. מושג ההאקר (מילולית: חוטב עצים) בהקשר המחשבים נולד שם.
חבר המועדון, פיטר סמסון, כתב את המילון הראשון שהיווה בסיס לז'רגון של ההאקרים.
זליג ראובן בנגיס

תולדותיו

נולד בעיירה שניפישוק הסמוכה לווילנה שבליטא לרבי צבי הירש בנגיס. בגיל 17 הגיע ללמוד בישיבת וולוז'ין, שם למד אצל רבו המובהק, הנצי"ב, שכינהו ש"ס חי, וכן אצל רבי חיים הלוי סולובייצ'יק. קיבל סמיכה לרבנות מהנצי"ב, מרבי יצחק אלחנן ספקטור ומהרב שלמה הכהן מווילנא (ה"חשק שלמה").
בשנת ה'תרנ"ד (1894) התמנה לרב ואב בית דין בבדאקי שבפלך הורדנה עד לשנת ה'תרע"א (1912). לאחר מכן שימש ברבנות בקלווריה עד לשנת ה'תרצ"ח (1938). בזמן מלחמת העולם הראשונה שהה בסמולנסק ומילא את מקומו של הרב אברהם ברוך סולובייצ'יק שנפטר באמצע המלחמה.
בשנת תרצ"ח עלה לארץ ישראל כדי לכהן כראב"ד העדה החרדית בירושלים. שימש גם כראש ישיבת "אהל משה". לאחר פטירתו של הרב יוסף צבי דושינסקי בי"ד תשרי ה'תש"ט מונה תחתיו לגאב"ד העדה החרדית, עד למותו.

אישיותו ודרכו התורנית

הרב בנגיס הרבה לכתוב בדרך הפלפול, דבר שכבר לא היה נהוג בתקופתו. מסיבה זו ספריו לא נפוצו. בספריו הוא מרבה לכתוב "הדרנים" לסיומי מסכתות ולחבר בין תחילת המסכת לסופה ובינה לבין המסכת הבאה.
מסופר שלעיתים תכופות היה עורך סיום על כל הש"ס, ולשאלת אנשים מתי הוא מספיק ללמוד, ענה שיש לו זמן בעת ההמתנה לאישים חשובים ולאירועים. פעם תיאר את מעמדו בישיבת וולוז'ין: "אני הייתי נקרא עילוי, ר' איסר זלמן (מלצר) היה נקרא חצי עילוי, ור' ברוך בער (לייבוביץ) היה נקרא רבע עילוי"].
למרות שכיהן בעדה החרדית, השקפת עולמו לא הייתה קנאית. עם זאת, בהיותו גאב"ד העדה החרדית הוצא על ידה האיסור להשתתף בבחירות וכן היה מהלוחמים הבולטים נגד גיוס בנות לצה"ל.
לזכרו הקים הרב מרדכי צבי שיינברגר ישיבה בירושלים הנושאת את שם ספרו: "לפלגות ראובן" (כיום ישנו כולל בבניין הישיבה), וכן הוקם לזכרו כולל "ר' זליג ראובן" בבית וגן.
אחיו: רבי אידל בנגיס, מו"צ בליבוי. רבי משה אהרן בן דעת (בנגיס, בנדס), חתנו של רבי בן ציון שטרנפלד ורבה האחרון של העיר בילסק. נספה בשואה.
תורן (ימאות)

תֹּרֶן (באנגלית ובשפות רבות נוספות: mast) בספינת מפרש הוא מוט גבוה, אנכי, או קרוב לאנך, התומך במפרש, או מערכת מפרשים. אוניות גדולות מצוידות במספר תרנים, אשר גודלם וסידורם נקבע בהתאם לעיצובה של הספינה. בספינות מודרניות, המצוידות במנוע, התורן אינו משמש למפרש אלא למתקני אנטנות וראדאר.

תרנים מודרניים

אף שהשימוש המסחרי בספינות מפרש פחת באופן חד במאה ה-19, עם פיתוח ספינות מנוע, בתחומי הספורט ושעות הפנאי המשיך השימוש בספינות אלה עד ימינו. בשנות ה-30 של המאה ה-20 החל יצור של תרנים עשויים אלומיניום ביאכטות מרוץ גדולות מדגם J-Class. לתורן עשוי אלומיניום יתרונות ניכרים על פני תורן עץ, זהו תורן קל משקל, חזק יותר ועמיד יותר בפני בליה. להבדיל מתורני עץ ארוכים, העשויים מקטעים, ניתן לבנות תורן אלומיניום ארוך העשוי מקשה אחת. לאחר מלחמת העולם השנייה הפכו תורני אלומיניום לנפוצים בכל היאכטות וספינות מפרש קטנות אחרות.
החל מאמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 החל שימוש בתרנים עשויים סיבי פחמן וחומרים מרוכבים אחרים ביאכטות מרוץ. תרנים אלה חזקים, קלי משקל, ובתהליך בנייתם ניתן לעצבם באופן מדויק להשגת פרופיל אווירודינמי יעיל. 
בספינות מלחמה מודרניות עדיין ניתן למצוא תרנים, אולם אלה אינם משמשים למפרשים, כיוון שכל ספינות המלחמה המודרניות מצוידות במנוע. תרנים אלה משמשים למתקני אנטנות וראדאר.
צבי ניר

ביוגרפיה

נולד בקלוז' שברומניה לחנה ושמואל, ניצולי שואה, ועלה לישראל בשנת 1948. 

סיים לימודיו בתיכון "אהל שם" ברמת גן. בעל תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב ובעל תואר שני בהצטיינות בתורת הספרות הכללית באוניברסיטת תל אביב.
שיחק כדורסל בקבוצת מכבי "ארזים" בעיר. בין השנים 1967–1974 היה אזרח עובד צה"ל ושימש היסטוריון צבאי במחלקת ההיסטוריה של צה"ל. היה פעיל במפלגת הליברלים העצמאיים ובשנות השבעים שימש בה יו"ר מזכירות הדור הצעיר.
בפעילותו הציבורית עסק בענייני ההסתדרות הציונית והוועד הציבורי להגנת הדמוקרטיה והיה יו"ר תא הסטודנטים במנגנון המפלגה. בבחירות לכנסת ה-9 מוקם במקום הרביעי ברשימת המפלגה, ובבחירות לכנסת ה-12 מוקם שלישי ברשימת שינוי (אליה חברו הליברלים העצמאיים). ניר נכנס לכנסת השלוש עשרה מטעם מפלגת העבודה בשלהי כהונתה, בעקבות התפטרותה של אורה נמיר, אך לא הספיק להצהיר אמונים לפני התפזרות הכנסת.
משנת 1983 היה חבר מועצת עיריית רמת גן. בשנת 1993 התמודד על ראשות עיריית רמת גן בראשות מפלגת העבודה. כיהן ברציפות כחבר מועצת העיר עד שנת 2013. בקדנציה האחרונה שלו היה יושב ראש מנהל התרבות בעיר, ובמסגרת פעילותו התרבותית חידש את פרס רמת גן לספרות, ופעל רבות לקידום חיי התרבות.
כיהן כמנכ"ל חברה ביטחונית] במשך תשע שנים וזכה במקום השני בגמר מקבילית המוחות.
החל מחודש דצמבר 2015 מכהן כיו"ר אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל.
צביקה ניר נשוי, אב לשלוש בנות. אחיו הצעיר והיחיד, עמוס, נפל במלחמת יום הכיפורים.
רחוב דאונינג

רחוב דאונינג (באנגלית: Downing) הוא רחוב במרכז לונדון באזור וסטמינסטר. זהו רחוב ללא מוצא, היוצא מרחוב וייטהול. ברחוב נמצאים מגורי ראש ממשלת בריטניה ומגורי שר האוצר הבריטי, זה מעל מאתיים שנה. במקור היו אלה מגורי הלורד הראשון של האוצר (First Lord of the Treasury; תפקיד שהפך במהלך השנים לתפקיד ראש הממשלה), ומגורי הלורד השני של האוצר (Chancellor of the Exchequer), שהוא כיום שר האוצר. במרוצת השנים נעשה שימוש במונח "רחוב דאונינג", בעיקר בכלי התקשורת, לשם תיאור גורמים פוליטיים בממשלה הבריטית.

היסטוריה

הרחוב נקרא על שם הברון דאונינג, שהיה דיפלומט בשירותם של אוליבר קרומוול וצ'ארלס השני. לאות תודה על שירותיו קיבל דאונינג מהמלך צ'ארלס השני חלקת אדמה מפארק סנט ג'יימס, ובה נמצא כיום הרחוב.

סדר המגורים

בצדו האחד של רחוב דאונינג מתגוררים ראש הממשלה, שר האוצר והמצליף הראשי. בצדו השני של הרחוב נמצא משרד החוץ הבריטי.
ראשי הממשלה מתגוררים ברחוב זה מאז עבר ויליאם גלאדסטון עם משפחתו להתגורר בבתים 10,11 ו-12 בשנת 1881. גלאדסטון שימש הן בתפקיד ראש הממשלה והן בתפקיד שר האוצר. מאז נמצאים מגורי ראש הממשלה באופן מסורתי בבית מספר 10 ברחוב, ומגורי שר האוצר בבית מס' 11.
כאשר נבחר טוני בלייר לראש הממשלה ב-1997 הוא העדיף להתגורר בדירה הגדולה יותר בבית מספר 11, מכיוון שהיה אז בעל משפחה של שלושה ילדים, בעוד ששר האוצר גורדון בראון היה אז רווק. אף שמשרד ראש הממשלה ממוקם בבית מס' 10, שר האוצר הוא שהתגורר בדירת המגורים במספר 10, ואילו ראש הממשלה ומשפחתו התגוררו בדירת המגורים בבית מס' 11.
בבית מס' 9 ברחוב מתגורר המצליף הראשי ובבית מס' 12 נמצא משרד העיתונות של ראש הממשלה.
סוניה סוטומיור

ביוגרפיה

סוטומיור, שמוצא משפחתה מפוארטו ריקו, נולדה ברובע הברונקס שבניו יורק. היא למדה משפטים באוניברסיטת פרינסטון ובייל, ובהמשך עבדה כעורכת דין בשני המוסדות. ב-1984 פתחה משרד עורכי דין משלה. הייתה פעילה במוסדות כגון הקרן לחינוך והגנה משפטית של פוארטו ריקו, חבר הנאמנים הפיננסי של העיר ניו יורק, ועוד. היא מונתה לבית המשפט לערעורים על ידי הנשיא ג'ורג' בוש האב ב-1991. כיהנה כשופטת בבית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז השני בארצות הברית.
במאי 2009 נבחרה כמועמדתו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה להחלפתו של דייוויד סוטר בבית המשפט העליון. הדיון במועמדותה התמקד בהערתה, על פיה "לטינית חכמה" תגיע לתוצאה טובה יותר מאשר גבר לבן. הערה זו ספגה ביקורת מצד שמרנים.
ב-6 באוגוסט 2009 אושר מינויה לבית המשפט העליון על ידי הסנאט של ארצות הברית. ב-8 באוגוסט 2009 הושבעה סוטומיור לבית המשפט העליון האמריקני, ובכך הפכה להיספנית הראשונה בתפקיד זה. סוטומיור היא השופטת ה-111 בבית המשפט העליון של ארצות הברית.
ג'ד ברופי

ביוגרפיה

ברופי החל את דרכו כשחקן בניו זילנד בשנות ה-90 בהן שיחק בסרטיו של פיטר ג'קסון, קומדיית האימה "חי מת" בתפקיד תומאס ווייד רנדל ו"יצורים שמימיים" בתפקיד משני לצידה של כוכבת הקולנוע קייט וינסלט.
בשנת 2001 הופיע בסרט "שר הטבעות: אחוות הטבעת" בתור הנאזגול משרתו האפל של סאורון.ב-2002 שיחק בסרט ההמשך "שר הטבעות: שני הצריחים" בתפקיד האורק שארקו.
ב-2003 שיחק בסרט שחתם את הטרילוגיה המצליחה "שר הטבעות: שיבת המלך" בתפקיד קפטן האורקים של מורדור בולינגול והופיע בדרמה "זרים מושלמים" לצידו של סם ניל.
ב-2009 השתתף בהפקה נוספת של פיטר ג'קסון "מחוז 9" בתפקיד מפקד המשטרה ג'יימס הופ.
בשנת 2012 שיחק ברופי בפעם השביעית עבור פיטר ג'קסון בסרט "ההוביט: מסע בלתי צפוי" בתפקיד הגמד נורי.
בשנת 2015 שיחק בסרט האימה "חדר המוות" (The Dead Room).
וולטון גוגינס

ביוגרפיה

גוגינס נולד בברמינגהם, אלבמה, וגדל בג'ורג'יה. בגיל 19 עבר עם משפחתו ללוס אנג'לס.

קולנוע

החל את דרכו כשחקן קולנוע משני בסרטים "סוויצ'באק" "המטיף" של רוברט דובאל ו"קראטה קיד 4".
בשנת 2000 הופיע בקומדיית הפעולה "שנחאי נון" בתפקיד וואלס, המשתלט על הכנופיה של רוי אובנון (אוון וילסון).
ב-2001 גוגינס הפיק ביחד עם ליסה בלונט ושיחק בסרט הקצר זוכה פרס האוסקר "החשבון".
השתתף בהופעות קטנות במותחן הפעולה "זהות כפולה" ובסרט האימה "בית 1000 הגופות" בתפקיד השוטר סטיב נייש.
ב-2008 הופיע בסרט המלחמה של ספייק לי "נס בסנטה אנה" ובסרט הפשע "יצורים מכונפים".
ב-2009 שיחק בסרט העצמאי "שמש ערב" בתפקיד פול בנו של רבנר מיצ'ם (האל הולברוק).
ב-2010 שיחק גוגינס בסרט הפעולה המדע בדיוני "הטורפים" בתור הנידון למוות סטנס.
ב-2011 שיחק במערבון המדע בדיוני "חייזרים וקאובויים" בתפקיד השודד האנט חברו של הפושע ג'ק לונרגן (דניאל קרייג).
ב-2012 שיחק גוגינס במערבון של קוונטין טרנטינו "ג'אנגו ללא מעצורים" בתפקיד בילי קראש ולאחר מכן שיתף פעולה עם הבמאי בשנית בסרט "שמונת השנואים" בתור כריס מניקס. בנוסף, השתתף בדרמה של סטיבן ספילברג "לינקולן" בתפקיד איש הקונגרס הדמוקרטי וולס האטצ'ינס. ב-2018 גילם את האב מתיאס ווגל בסרט "טומב ריידר", עיבוד קולנועי נוסף למשחק הווידאו המפורסם.

טלוויזיה

בשנת 2002 זכה להכרה רחבה לראשונה בזכות תפקיד ראשי בסדרת הדרמה "המגן", בה שיחק במשך שבע עונות בתפקיד הבלש שיין ונדרל.
ב-2011 הועמד גוגינס לפרס אמי לתפקיד המשנה הטוב ביותר על הופעתו בסדרת הדרמה "צדק פרטי", בתפקיד בויד קרוודר.
בשנת 2017 החל לשחק בתפקיד ראשי במיני-סדרת האקשן "קומנדו 6" (SIX) אשר משודרת בערוץ ההיסטוריה.
בשנת 2019 השתתף בסדרה "משפחת ג'מסטון", קומדיה שחורה של רשת HBO, לצד ג'ון גודמן, דני מקברייד, אדם דווין ועוד.

חיים אישיים

גוגינס נישא פעמיים במהלך חייו.
אשתו הראשונה ליאן קאון, לה היה נשוי במשך כ-3 שנים, התאבדה בקפיצה מבניין רב קומות בלוס אנג'לס זמן קצר לאחר שהשניים התגרשו.
בשנת 2011 התחתן בשנית עם הקולנוענית נדיה קונרס, לזוג בן אחד.
מערת מוביל

מערת מוביל (ברומנית: Peștera Movile) היא מערה בקרבת היישוב מנגליה, מחוז קונסטנצה, רומניה, שהתגלתה על ידי כריסטיאן לאסקו בשנת 1986, קילומטרים בודדים מן החוף לרגלי הים השחור. המערה עוררה עניין בעולם המדע מאחר שנמצא בה ריכוז גבוה של מימן גופרתי ופחמן דו-חמצני, אך מנגד כמות נמוכה ביותר של חמצן. במערה נמצאו צורות חיים שהופרדו מן העולם החיצון במשך 5.5 מיליון שנים לערך, והתהליך המאפשר את קיומם הוא כימוסינתזה ולא פוטוסינתזה.

הרכב האוויר במערה

האוויר במערה שונה מאוד מן האוויר הנמצא מחוץ לה. כמות החמצן שנמצא בה נע בין שליש לחצי לעומת כמות החמצן הנמצאת באזור רגיל (7 עד 10 אחוזים של חמצן במערה, לעומת 21 אחוזים של חמצן באוויר סביבנו). כמו כן כמות הפחמן הדו-חמצני במערה הוא פי 1,000 מאשר באוויר הפתוח (2 עד 3.5 אחוזים במערה לעומת 0.03 אחוזים באוויר סביבנו). שאר האוויר במערה מורכב ממתאן (1 עד 2 אחוזים) ומים שנמצאו בה מכילים ריכוז גבוה של מימן גופרתי ואמוניה.

צורות חיים במערה

48 זנים שונים, ביניהם עלוקות, עכבישים ועקרבניים נמצאו במערה, מתוכם 33 זנים אנדמיים לשטח המערה בלבד. שרשרת המזון במערה מתבססת על כימוסינתזה: מתאן וגופרית מספקים מזון לבקטריות, הן בתורן מפרישות חומרים המועילים לפטריות ולבקטריות אחרות במערה. בעוד שבעלי חיים חיו במערה במשך 5.5 מיליון שנים, לא כולם הגיעו אליה בו זמנית. כך למשל נמצא זן של חילזון שעל פי דעת מומחים נוכח במערה רק במשך 2 מיליון השנים האחרונות.
9 עד 5 (סרט)

עלילה

ג'ודי ברנלי (ג'ין פונדה), עקרת בית אשר בעלה נוטש אותה לטובת המזכירה שלו, פוצחת עם גירושיה בקריירת מזכירות משלה, במסגרת תאגיד גדול. מכיוון שג'ודי מעולם לא עבדה, היא נלחצת מכל משימה פשוטה בעבודתה, כגון תיוק מסמכים, מענה לשיחות טלפון ובמיוחד שימוש במכונת צילום.
באותה החברה עובדת גם ויולט ניוסטד (לילי טומלין), אלמנה ואם לארבעה ילדים, שנמצאת בחברה מזה 12 שנים. ויולט מוצגת כעובדת חרוצה מאוד, שאינה מקבלת קידום בשל מעסיקהּ השוביניסט פרנקלין הארט (דבני קולמן), אשר בז לכל הנשים העובדות במחלקה.
מזכירתו האישית של הארט היא דורלי רודס (דולי פרטון), שנמצאת במצוקה מתמדת בעקבות הטרדות מיניות מצידו של הארט; הארט הצליח לשכנע רבים בחברה שהיא המאהבת שלו.
שלוש הנשים מתיידדות, ולאחר שהארט פוסח על ויולט בקידומה, השלוש נפגשות בבר מקומי לאחר שעות העבודה, ומפנטזות על מסע נקמה בהארט. ויולט מפנטזת, בדומה לסיפור שלגיה ושבעת הגמדים, על כך שתגיש להארט קפה מורעל. העלילה מסתבכת כשהן מאמינות שאכן הרעילו בטעות את הקפה של הארט. הן יוזמות תוכנית לטשטוש עקבותיהן, וחוטפות מבית החולים את מה שהן תופסות כגופתו של הארט. בדרך הן נתקלות במכשולים רבים: תאונת דרכים, שוטרים וצוות רופאים בעבודתם.
הארט מתגלה חי בבוקר שלמחרת, ומסתבר שהוא לא שתה את הקפה. ויולט, דורלי וג'ודי נשבעות לשכוח את אירועי אותו לילה, אך רוז העובדת במשרדן מאזינה לשיחתן בשירותים, ומספרת על כך להארט. כדי למנוע מהארט להזמין את המשטרה, הן חוטפות אותו ומחזיקות בו כבן ערובה. הן מסתירות את סיבת היעדרותו מרוז, ומנצלות של היעדרו כדי לבצע מספר שינויים בסביבת העבודה.
כשאשתו של הארט חוזרת מחופשה, הארט נמלט בחזרה למשרד. לפני שהשלוש נתפסות, מגיע יושב ראש ועד החברה לביקור במשרד, ומביע את שביעות רצונו מהשינויים שבוצעו. הוא מניח שהארט אחראי לכך ומציע לו תפקיד בסניף החברה בברזיל. 
בסיום הסרט, ויולט מקבלת קידום לתפקידו של הארט; ג'ודי מתאהבת בנציג מכונת צילום; דורלי מתפטרת והופכת לזמרת קאנטרי; והארט נחטף על ידי שבט באמזונאס בברזיל.

בטלוויזיה ובתיאטרון

הסרט היווה השראה לסדרת טלוויזיה ששודרה בין השנים 1982 - 1983 וכן בין השנים 1986 - 1988. הסדרה לא זכתה להצלחה רבה. ב-2009 עלה מחזמר בשם זה בברודוויי, שזכה לפופולריות רבה.
לחץ תוך-עיני

הקשר בין לחץ תוך עיני לגלאוקומה

מרבית חולי גלאוקומה סובלים מלחץ תוך-עיני גבוה הגורם נזק לעצב הראייה, אולם ישנם חולי גלאוקומה ולהם לחץ תוך עיני בטווח התקין.
נוזלי העין מתנקזים החוצה דרך מנגנון של תעלות ניקוז מיוחדות. כל הפרעה לניקוז הנוזלים מהעין תביא לעלייה בלחץ התוך-עיני. הוכח כי לא תמיד הלחץ גורם נזק. לעשרה אחוזים מהאוכלוסייה הבוגרת מעל גיל 40 נמדד לחץ תוך-עיני בערכים מעל הנורמה - יותר מ-23 מ"מ כספית. רק חלק קטן מאוכלוסייה זו יפתח מחלה בעצב הראייה או גלאוקומה עקב כך, אך לחץ תוך-עיני גבוה מעלה את גורמי הסיכון לכך.
יהודה ליב דון יחיא

יהודה ליב דון יחיא (י"ד באלול תרכ"ט, אוגוסט 1869 – ו' בחשוון תש"ב, 27 בנובמבר 1941) היה רב, חסיד, תלמיד ישיבת וולוז'ין ומרבני תנועת המזרחי. היה דמות רבנית ייחודית, ושילב חסידות ולמדנות ליטאית ובריסקאית עם ציונות.

ביוגרפיה

נולד בדרייצין, (כיום בבלארוס) למשפחה רבנית מחסידי חב"ד ולרבה של העיר דרייצין. בנערותו למד אצל דודו הרב אליעזר דון יחיא, רבה של העיר לוצין (שלימד תקופה מסוימת את הרב קוק) ולאחר מכן למד בישיבת וולוז'ין, ושם למד בעיקר מפי ר' חיים מבריסק והושפע עמוקות משיטת לימודו הייחודית - "שיטת בריסק". בעת לימודיו בישיבה, הצטרף דון יחיא לאגודת הסתרים "נצח ישראל" שפעלה למען מטרות ציוניות ושם גם הכיר אישית את חיים נחמן ביאליק.
אבא בלושר במאמרו "ביאליק בוולוז'ין", מתאר תלמיד אלמוני שככל הנראה היה דון יחיא, באופן הבא: "בחור שני מפולניה, ממשפחת חסידים שכבר התייאש מהרבנות, בעל מקרא, בעל אגדה ובעל לשון, עסק בחיבור דקדוק עברי והכין את עצמו להוראה, לא של איסור והיתר, כי אם של קרי וכתיב. הוא היה חובב ציון וחבר לאגודת סתרים בישיבה שסוד קיומה היה ידוע רק ליחידי סגולה". ובהמשך מאמרו כותב בלושר: "היה בחור שבישיבה קראו לו "הז'יטומירי" וחבריו היו קוראים לו חיים נחמן. חבר מובהק היה לבחור הפולני".
דון יחיא העריץ את רבו, ר' חיים מבריסק, עד שגם בעת סגירת הישיבה בשנת תרנ"ב (1892), חזר עמו לעיר בריסק בה שימש ר' חיים כרב העיר. ב-1899 נישא למושא שיינא, ילידת שנת 1875, בתו של הרב שלמה הכהן שהיה רבה של וילנה, ובהמשך שימש ברבנות הערים דרייצין (עיירת הולדתו ורבנות אביו) צרניגוב ושקלוב שבה היה רבה של עדת החסידים בעיר כעשר שנים בשנים תרס"א-תרע"א (1901-1911).
לאחר מכן, הפך דון יחיא לפעיל ציוני נלהב ותמך בתנועת המזרחי. הוא השתתף באספה המכוננת של התנועה בשנת תרס"ב (1902) עם חותנו, הרב שלמה הכהן וגיסו, הרב נחום גרינהויז שהיה רבה של טרוקי, ויחד עימם ועם הרב יצחק יעקב ריינס וזאב יעבץ, חתם על ה"קול קורא" שהתלווה ליסודה, הצהרת היסוד של ה"מזרחי" שעליה חתמו 67 גדולי תורה מכל רחבי אירופה ובהם גם הרב יצחק יהודה שמלקיש מלבוב והרב חנוך אייגש מווילנה (המרחשת). עלה לארץ ישראל בסיועו של הראי"ה קוק והתגורר בתל אביב שבה נפטר בתש"ב (1941).
לזוג דון-יחיא נולדו שתי בנות: שולמית (ילידת 1911) ושושנה (ילידת 1913), שנשאה לרב יצחק ניימן.
מתאווארי

מתאווארי (בגאורגית: მთავარი, "נסיך") היה תואר פיאודלי בגאורגיה מקביל לתואר נסיך. התואר עצמו מורכב מהמילה "תאבי" (თავი) שפירושה ראש או מנהיג. 
המקור הכתוב המוקדם ביותר שמזכיר את התואר מתאווארי הוא טקסט גאורגי היסטוריוגרפי המתוארך למאה החמישית. מהמאה האחת עשרה ועד למאה הארבע עשרה, התואר מתאווארי, יחד עם התואר תאוואדי, היה זהה לתואר אריסתווי, והתייחסה לאחד מהאצילים, נסיך. בתור הזהב של הממלכה הגאורגית המאוחדת (המאה השתים עשרה והמאה השלוש עשרה), השתנה התואר בהדרגה מתואר מוּתנה לתואר תורשתי קבוע, עד שהושלם בסוף המאה החמש עשרה. באותה מאה שימש התואר מתאווארי כתוארם של נסיכים מכהנים במערב גאורגיה (סאמצחה, מגרליה, גוריה, סוואנתי ואבחזיה), שעצמאותן בוטלה סופית על ידי האימפריה הרוסית.
RSM-56, בולבה

תיאור המערכת

ברוסיה יש הפרדה בין הגוף המתכנן ליצרן. RS-56, בולבה תוכנן על ידי ה"מכון לטכנולוגיה טרמית במוסקבה" בהובלתו של יורי סומולנוב. הטיל הוא טיל תלת שלבי כאשר השלב הראשון והשלב השני מונעים בדלק מוצק. השלב השלישי, הכולל את "מנשא הרש"קים" מונע בדלק נוזלי שמאפשר לו לתמרן כדי לאפשר שחרור של כל אחד מהרש"קים לכוון מטרה אחרת. יכולת התמרון של הטיל, יכולתו לעצב את המסלול בכלל ובמסלולים נמוכים בפרט, יכולתו לשחרר דמאים ופתיונות והקשחת הראשים הקרביים, כולל כנגד פולס אלקטרו-מגנטי. כל אלו יחדיו נותנים לו יכולת משופרת להתמודד עם מערכות הגנה אקטיביות. ,תוכנית הפיתוח וההצטיידות במערכת ה"בולבה" היא התוכנית היקרה ביותר ברוסיה, נכון ל 2014.

שירות

רוסיה החליטה על מעבר לייצור סדרתי ב 2011 וככל הידוע יש בכוונתה להצטייד בכ 150 טילי "בולבה".
טד לוין

ביוגרפיה

לוין הוא יהודי המגדיר עצמו כ"יהודי כפרי". נולד בלוס אנג'לס, בנם של מילטון ושארלוט לוין. למד ב"מכללת מארלבורו" ולאחר מכן באוניברסיטת שיקגו. ללוין בת ובן מאשתו קים פיליפס.
לוין שיחק תחילה כחבר קבע בהרכב תיאטרון מקומי בשיקגו. בהמשך עבר לטלוויזיה ושיחק בתפקיד משני בסדרת הפשע "שיקגו: הפשע המאורגן", ובתפקידים קטנים בסדרה "המלאכיות של צ'ארלי" ובסרטים "עשבי פרא" ו"נבגד".
לוין שיחק בשנת 1991 במותחן האימה של ג'נתן דמי "שתיקת הכבשים", בו גילם את הרוצח הפסיכופת ג'יימי "באפלו ביל" גאמב בעל הנטיות הטרנסקסואליות, הנוהג לכלוא במרתפו נשים צעירות ולפשוט את עורן.
ב-1993 שיחק בסרט האקשן "אין לאן לברוח" בתור מר דאנסטון, המכריח את קלייד אנדרסון (רוזנה ארקט) למכור את ביתה.
ב-1995 שיחק במותחן הפשע של מייקל מאן, "היט", בתור הבלש בוסקו מיחידתו של לוטננט וינסנט האנה (אל פאצ'ינו). באותה שנה שיחק גם בדרמה המוזיקלית "ג'ורג'יה אחותי", בה גילם את ג'ייק, בעלה של הזמרת ג'ורג'יה פלוד (מייר וינינגהם).
לוין הופיע בסוף שנות ה-90 במספר תפקידי משנה, בהם שומר הראש ווסון בקומדיית הילדים "הפרופסור המפוזר", וגנרל כוחות הקונפדרציה בדימוס "בלודבאת'" מק'גרת' במערבון "פרוע על המערב".
ב-2001 שיחק לוין במותחן המרוצים "מהיר ועצבני", בדמותו של סמל טאנר, שוטר האחראי על המבצע החשאי עליו עובד בריאן אוקונר (פול ווקר). באותה שנה שיחק גם בקומדיית החייזרים "אבולוציה" בתור מפקד כוחות הצבא ראסל וודמן.
לוין הופיע משנת 2002 בשמונה עונות סדרת המתח "מונק", בה גילם את קפטן לילנד סטוטלמאייר, ראש מחלק הרצח של משטרת סן פרנסיסקו.
בהמשך חזר לשתף פעולה עם ג'ונתן דמי, לאחר למעלה מעשר שנים, בסרטיו "האמת אודות צ'ארלי" ו"המועמד ממנצ'וריה".
ב-2003 גילם את הבלש סם ניקו בדרמת הפשע "וונדרלנד", וב-2004 גילם את מר קונטה אביו של הילד שון במותחן המיסטי "לידה".
ב-2006 הופיע ברימייק לסרט הקאלט של וס קרייבן "גבעות הפחד", בתור בוב קארטר הגדול.
ב-2007 השתתף לוין בשתי הפקות של רידלי סקוט: המערבון ההיסטורי "ההתנקשות בג'סי ג'יימס על ידי רוברט פורד הפחד" בדמותו של השריף ג'יימס טימברלייק; וסרט הפשע "אמריקן גנגסטר" בו גילם את קפטן לו טובאק, מפקדו הישיר של הבלש ריצי' רוברטס (ראסל קרואו).
ב-2010 גילם את וורדן, מנהל בית הכלא על האי שאטר, במותחן הפסיכולוגי של מרטין סקורסזה "שאטר איילנד".
בשנת 2016 שיחק בדרמת האיגרוף "להילחם על זה" לצידם של מיילס טלר וארון אקהרט.
ב-2018 שיחק בסרט עולם היורה: נפילת הממלכה כשכיר החרב קן וויטלי.
ברוס מקלארן

ילדותו

מקלארן נולד באוקלנד, ניו זילנד. בגיל תשג אובחן כלוקה בתסמונת לג-קלב-פרטס שגרמה לכך שרגלו הימנית תהיה ארוכה יותר מהשמאלית.
הוריו של מקלארן ניהלו מוסך וסדנה. אביו, לס, התחרה במרוצי אופנועים אך בשל פציעה עזב את התחום ועבר להתחרות במרוצי מכוניות.

קריירה

אבין של מקלארן שיפץ אוסטין 7 עימה התחרה ברוס לראשונה בגיל 14 במרוץ טיפוס גבעה. שנתיים לאחר מכן החל להשתתף בקביעות במרוצים במגוון רכבים: פורד 10, אוסטין-היילי וקופר-קליימקס. קצב ההתקדמות היה מהיר ובסיום עונת 1957/58 סיים כסגן-אלוף ניו זילנד.

פורמולה 1

בשנת 1958 התחרה בגרנד פרי ניו זילנד. ביצועיו באותו המרוץ הרשימו מאד את ג'ק ברבהאם, שבהמשך יזמין את מקלארן להתחרות עבורו. ארגון הראלי הבינלאומי של ניו זילנד זיהה אף הוא את הפוטנציאל וצירף אותו לתוכנית "נסיעה לאירופה" (Driver to Europe). תוכנית שאיפשרה לנהגים צעירים להשתלם בקבוצות אירופאיות. בגרנד פרי גרמניה התחרו מכוניות פורמולה 1 לצד מכוניות פורמולה 2. מקלארן סיים את המרוץ ראשון בקטגוריית הפורמולה 2 וחמישי בדירוג הכללי.
לקראת עונת 1959 הצטרף יחד עם ברבהאם לקבוצת קופר. בגרנד פרי ארצות הברית, המרוץ האחרון בעונה, רשם את הניצחון הראשון והפך למנצח הצעיר ביותר בתולדות הגרנד פרי (22 שנים ו-104 ימים). עונת 1960 הייתה עונתו הטובה ביותר מבחינת הישגים. הוא ניצח את גרנד פרי ארגנטינה, סיים חמש פעמים נוספות בפודיום ובסיומה דורג במקום השני.
בשנת 1963 הקים את קבוצת המרוצים "ברוס מקלארן מוטור רייסינג בע"מ", אך המשיך להתחרות עבור קופר שנתיים נוספות. בשנת 1965 הכריז על הצטרפות הקבוצה לאליפות ועבר להתחרות בשורותיה. במהלך עונת 1968 השיג את הניצחון הראשון עבור הקבוצה כשניצח את גרנד פרי בלגיה. למרות שלא רשם אף ניצחון במהלך עונת 1969 הצליח לסיים את העונה במקום השלישי.

Can-Am

אליפות ה-Can-Am (קיצור של Canadian-American Challenge Cup) ערכה את עונת הבכורה שלה בשנת 1966 וקבוצת מקלארן הצטרפה הייתה מהראשונות שלקחו בה חלק. מקלארן לקח חלק בארבעה מרוצים וסיים את העונה במקום השלישי. בעונתו השנייה ניצח שני מרוצים וזכה באליפות. האליפות התרחבה משישה לאחד עשר מרוצים בשנת 1969. מקלארן ניצח שישה מרוצים, סיים שלוש פעמים במקום השני וזכה בתואר בשנית.

מרוץ 24 השעות של לה מאן

בין השנים 1959–1967 השתתף שמונה פעמים במרוץ 24 השעות של לה מאן כשוא נוהג בדגמי קופר, מזארטי ופורד. בשנת 1966 ניצח את המרוץ יחד עם כריס אמון עבור קבוצת שלבי-אמריקן, כשהם נוהגים בפורד GT40.

מותו

ב-2 ביוני 1970 בחן את דגם המקלארן M8D על מסלול המרוצים גודווד באנגליה. במהלך הנסיעה החלק האחורי של המכונית איבד יציבות בשל המהירות. כתוצאה מכך הרכב הסתחחר, ירד מהמסלול ופגע בעמוד בטון ונהרג באופן מיידי.
טורסד דה פואנט

סיבות

תסמונת Long QT יכולה להיות מורשת כשינויים מוטציוניים הפוגמים בערוצי הזרמים היוניים המעבירים את הפקודות לפעילות הלב, או נרכשת כתוצאה מסמים הפוגעים בזרמים אלה.
סיבות נפוצות לטורסד דה פואנט כוללות שלשול, חוסר מגנזיום או חוסר אשלגן. נצפה רבות בנפגעי תת-תזונה ובאלכוהוליסטים כרוניים. שילובי תרופות מסוימים תורמים גם הם לכך. כמו כן התופעה יכולה להיות תופעת לוואי של תרופות מסדירות קצב מסוימות (משום שהן מאריכות את מרווח QT והופכות את תאי הלב לרגישים לדה-פולריזציה).
פזילה

פזילה (בלועזית: strabismus, סטרביסמוס) היא לקות ראייה שבה גלגלי העיניים אינם מתמקדים על אותה נקודה במרחב. כלומר, כאשר עין אחת צופה במטרה, העין השנייה, הפוזלת, צופה בנקודה שונה. 
הפזילה נגרמת מחוסר תיאום בפעילות שרירי העין. אצל רבים מהסובלים מפזילה יש ראיית עומק לקויה או אין ראיית עומק כלל, וזאת כיוון שראיית עומק, או ראייה תלת-ממדית, תלויה בכך שגלגלי העיניים יצפו באותה נקודה. מעבר לכך, אצל הסובלים מפזילה המוח מקבל מכל עין תמונה שונה, ולכן הפזילה יכולה לגרום לראייה כפולה. בילדים, כדי להימנע מראייה כפולה, המוח לומד לבצע דיכוי של אחת מהתמונות, אולם דיכוי ממושך של תמונה הבאה מאחת העיניים יכול לגרום להופעת עין עצלה.
פזילה נצפית בשכיחות של 2% עד גיל 3 ו-3% מעליו, בהתפלגות אחידה בין בנים לבנות. לפזילה יש, כנראה, מרכיב גנטי והסיכוי לפזילה עולה בילד שאחד מהוריו לפחות, סבל מפזילה.

סוגי הפזילות

ניתן לחלק את סוגי הפזילה לפי שני ממדים:
חד גבה

חד גבה היא גבה מחוברת באופן טבעי, כאשר יש צמיחה של שיער במרווח בין שתי הגבות, ובמבט מרחוק נראה שזו גבה אחת ארוכה.

רפואה

התחברות של גבות היא תופעה נורמלית אך יכולה לנבוע מהפרעות התפתחותיות. לדוגמה: הפרעה גנטית ותסמונות מסוימות. ]