סרגיי מקארוב

צעדים ראשונים

מקארוב החל בילדותו בצעדים ראשונים בהוקי קרח בהשפעת שני אחיו הגדולים, בעיקר אחיו הבכור ניקולאי, שהתקבל לסגל המורחב של צסק"א מוסקבה ונשלח לקבוצה-בת שלה, זבזדה צ'ברקול. כוכב הקבוצה היה ולרי חרלמוב, לימים הכוכב הגדול של צסק"א ונבחרת ברית המועצות, שהפך לאלילו של מקארוב כשצפה במשחקים של אחיו. ביקור של חרלמוב בבית המשפחה שיכנע סופית את מקארוב שברצונו להיות שחקן הוקי קרח במשרה מלאה, והוא החל לשחק בקבוצות הצעירות של המועדון המקומי בעיר הולדתו, טרקטור צ'ליאבינסק.
מקארוב התגלה ככשרון גדול, אך גם כאדם קשה עורף ועקשן - תכונה שליוותה אותו לאורך כל הקריירה שלו. היתקלויות רבות עם מאמנו בקבוצת הנוער כמעט גרמו לו לעזוב את הקבוצה, אך מאמן הקבוצה הבוגרת של המועדון, אנטולי קוסטריקוב, שם לב לכשרונו, שיכנע אותו להישאר בקבוצה ואף העלה אותו למספר משחקים בקבוצה הבוגרת בעונת 1976/77. צ'ליאבינסק הייתה אז קבוצת צמרת בליגה הסובייטית, וסיימה את העונה במקום השלישי. באותה שנה זומן מקארוב לנבחרת הצעירה של ברית המועצות לאליפות העולם עד גיל 20, וזכה במדליית זהב בינלאומית ראשונה.
עונה לאחר מכן כבר היה מקארוב שחקן מרכזי בצ'ליאבינסק. הוא שיחק עם נבחרת ברית המועצות הצעירה פעם נוספת באליפות העולם עד גיל 20, הוביל אותה למדליית זהב נוספת ונבחר ל-MVP של הטורניר.

קריירת בוגרים בברית המועצות

לאחר השנתיים בטרקטור צ'ליאבינסק, ועם ההצלחות בנבחרת הצעירה, זומן מקארוב למספר משחקי ידידות של הנבחרת הבוגרת של ברית המועצות על ידי המאמן ויקטור טיחונוב. טיחונוב החליט לבסוף לזמן את מקארוב לאליפות העולם לבוגרים, שנערכה באותה שנה בפראג. ברית המועצות זכתה בזהב לאחר שנתיים של כשלונות, וטיחונוב, שאימן גם את צסק"א מוסקבה, הביא אליה את מקארוב.
הן צסק"א והן הנבחרת היו בתקופה של חילופי דורות. לצד צעירים כמקארוב שיחקו בקבוצה ובנבחרת כוכבים וותיקים, ובראשם אלילו של מקארוב, ולרי חרלמוב.
עם הנבחרת היה מקארוב שותף לזכיות באליפויות העולם של 1979 ו-1981, אולם בתווך הופתעה נבחרת ברית המועצות במשחק ה"נס על הקרח" על ידי השחקנים האלמונים של נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת לייק פלאסיד ונאלצה להסתפק במדליית הכסף.
לאחר האולימפיאדה התגבש קו ההתקפה הראשון של הקבוצה ושל נבחרת ברית המועצות לשנים הבאות, כאשר למקארוב ולחלוץ האגף השמאלי ולדימיר קרוטוב צורף החלוץ המרכזי הצעיר איגור לריונוב. קו ההתקפה שלהם כונה במערב "KLM", ראשי תיבות של שמותיהם, ונחשב לקו ההתקפה הטוב ביותר בהוקי הבינלאומי ואולי בעולם כולו, כולל חלוצי ה-NHL.
ב-1981 זכה מקארוב עם הנבחרת בגביע קנדה - הפעם היחידה בה זכתה ברית המועצות בגביע.
עם צסק"א זכה מקארוב 11 פעמים באליפות ברית המועצות. ב-8 עונות מתוך ה-11 זכה מקארוב בתואר שחקן השנה בברית המועצות, ו-9 פעמים היה צובר הנקודות (שערים + אסיסטים) המוביל בליגה.
עם נבחרת ברית המועצות זכה בשתי מדליות זהב אולימפיות לאחר הכישלון בלייק פלאסיד, ובנוסף להן ולזכייה בגביע קנדה זכה גם ב-8 אליפויות עולם.
מקארוב זכה במספר עיטורים בברית המועצות, ובראשם עיטור פועלי הדגל האדום ב-1984 ופעם נוספת ב-1988.

היציאה ל-NHL והשנים בקלגרי פליימס

כמו כוכבים סובייטים אחרים, נבחר מקארוב בדראפט ה-NHL עוד ב-1983, בתקופה בה מסך הברזל מנע את יציאתו למערב. עם זאת, כנהוג באותו זמן בשל הסיכוי הנמוך לממש את הבחירה, נבחר מקארוב במקום נמוך יחסית.
ב-1989, עם נפילת מסך הברזל, הורשה מקארוב לצאת מברית המועצות ולשחק ב-NHL. הוא הגיע לקבוצה שבחרה בו עוד ב-1983, קלגרי פליימס, שהייתה אז האלופה המכהנת של ה-NHL.
למרות קשיי שפה והתאקלמות, ולמרות אופיו העקשני שגרם לחיכוכים עם מאמנו וחבריו לקבוצה, הטביע מקארוב חותם מיידי על הליגה כשסיים את עונת 1989/90 עם 24 שערים ו-62 אסיסטים - 86 נקודות בסך הכל, בעונה של 80 משחקים. בסיום העונה נבחר לזוכה בגביע קאלדר - גביע רוקי העונה ב-NHL.
הזכייה של מקארוב בגביע קאלדר עוררה מחלוקת גדולה. אף על פי שמקארוב ענה להגדרה היבשה של רוקי - שחקן בעונתו הראשונה ב-NHL - הרי שמקארוב היה כבר כוכב מנוסה ומוכח בן 32, שכבר שיחק במסגרות בוגרים ברמה הגבוהה ביותר, בעוד מתחריו על גביע קאלדר היו שחקנים צעירים ולא מנוסים. רבים טענו שזכייתו של מקארוב פוגמת ברוח הגביע, ושהתחרות בינו לבין השחקנים הצעירים אינה הוגנת.
לבסוף הותירה ה-NHL את זכייתו של מקארוב על כנה, אולם חוקקה חוק שבגביע קאלדר יזכו מעתה רק שחקנים בני 26 ומטה (חוק שכונה "חוק מקארוב").
מקארוב נשאר והמשיך להצטיין במדי הפליימס עד סוף עונת 1992/93, אז החל גילו להיות ניכר עליו ותרומתו ירדה. בסיום העונה הועבר החלוץ המתבגר להארטפורד ויילרס.

אחרי הפליימס

בקבוצתו החדשה לא שיחק מקארוב ולו משחק אחד - הויילרס העבירו אותו בעסקה נוספת לסן חוזה שארקס, שם פתח את עונת 1993/94 לצד חברו הטוב מימי ברית המועצות, איגור לריונוב, ששיחק בקבוצה.
השארקס היו אז קבוצה חדשה, שעמדה לפתוח את העונה השלישית לקיומה לאחר שתי עונות ראשונות קשות מאד שהסתיימו בכשלונות. בהנהגתם של מקארוב ולריונוב הפכו השארקס באופן מיידי לקבוצה חזקה בליגה, כאשר שני הסובייטים הוותיקים מובילים אותה לעלייה ראשונה לפלייאוף ולניצחון מפתיע בסיבוב הראשון על דטרויט רד וינגס החזקה, בטרם הודחו מקארוב והשארקס בסיבוב השני במשחק שביעי ומכריע.
עונת 1994/95 הייתה עונה מקוצרת והחלה באיחור רב בשל סכסוך עבודה בין ה-NHL לאיגוד השחקנים שלה. מקארוב כבש בה רק 10 שערים ב-43 משחקים, וניכר שיכולתו נמצאת בירידה גדולה. בסיום העונה בחרה הקבוצה לוותר עליו.
מקארוב לא שיחק בעונת 1995/96, ובסיומה שימש עוזר המאמן של נבחרת רוסיה בגביע העולם בהוקי קרח. בעונה שלאחר מכן ערך ניסיון חזרה למשחק בדאלאס סטארס, אולם לאחר ארבעה משחקים בלבד ותרומה מזערית עזב את הקבוצה. הוא שיחק עוד שישה משחקים בליגה השווייצרית, וגם שם תרם מעט בטרם פרש סופית ממשחק.
ב-2008, כאשר פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית חגגה 100 שנים להיווסדה, נבחר מקארוב ל"נבחרת המאה" - שישיית השחקנים הטובים ביותר של מאה שנות קיום הפדרציה.
ב-2016 התקבל מקארוב כחבר בהיכל ההילה של ההוקי קרח.
כיום מתגורר מקארוב ברוסיה. הוא משמש סוכן שחקנים, ומתמחה בשחקנים רוסים צעירים השואפים להגיע ל-NHL.