google/wiki40b huggingface dataset:
ליל גאי פוקס

ליל גאי פוקס, המכונה גם ליל המדורות, ליל הזיקוקים או ליל המזימה (באנגלית: Guy Fawkes Night, Bonfire Night, Fireworks Night וכן Plot Night) הוא חג שנתי (לא רשמי) הנחוג מדי שנה ב-5 בנובמבר בבריטניה, בניו זילנד, בדרום אפריקה, באי ניופאונדלנד שבקנדה ובאוסטרליה. החג אף נחוג במושבות ניו אינגלנד לימים ארצות הברית.
החג מנציח את הכשלתה של מזימת אבק השריפה בה ניסתה קבוצת קושרים קתוליים ובהם גאי פוקס לרצוח את המלך האנגלי ג'יימס הראשון על ידי פיצוצו של בית הלורדים שבלונדון.
מנהגי החג דומים למנהגי ל"ג בעומר וכוללים הדלקת מדורות וכן ירי זיקוקין די-נור. במדורות נהוג לשרוף בובות בדמותו של גאי פוקס, מומחה אבק השריפה אשר היה אמור להפעיל את הפצצה שהכין במרתפי בית הלורדים.
נוסף על הדלקת המדורות, נהוג בבריטניה לאכול ממתק שנקרא "טופי מדורות", תפוח קרמל וכן עוגת פרקין. במדורה נהוג לשים תפוחי אדמה עטופים בנייר כסף ולאכול אותם לאחר שנאפו במדורה.
באוסטרליה מכונה הלילה "ליל הנפצים" ("Cracker Night"), בשל השימוש הרב בזיקוקים מסוג זה. החג היה פופולרי ביותר ונפוץ עד שנות ה-60 של המאה ה-20, אולם מאז דעכה הפופולריות שלו, בעיקר משום שהמדינות השונות באוסטרליה אסרו על ירי זיקוקים על ידי הציבור הרחב.
לעומת זאת בניו זילנד עד היום חוגגים את היום על ידי זיקוקים.
האינטלקטואלים של ניו יורק

האינטלקטואלים של ניו יורק (באנגלית: The New York Intellectuals) הוא כינוי לקבוצת סופרים, עיתונאים ומבקרים אמריקאים, ברובם יהודים, אשר ברובם צאצאי יוצאי מזרח אירופה, בני מעמד הפועלים, שגדלו ברובם בניו יורק והתחנכו ב"סיטי קולג' של ניו יורק" בין שנות העשרים לשנות החמישים של המאה העשרים והשפיעו רבות על החשיבה האידאולוגית האמריקאית במהלך כל המאה ה-20. בתחילת דרכם הם תמכו במדיניות השמאל הפוליטי, אך היו אנטי-סטליניסטים במובהק. הקבוצה מיזגה תאוריה מרקסיסטית וסוציאליסטית, עם חשיבה דמוקרטית וליברלית ודחתה באותה מידה של תקיפות הן את המקארתיזם והן את הקומוניזם הסובייטי כמודל פוליטי מעשי או מקובל. רבים מחבריה הפכו לאחר מכן למייסדי ומובילי הזרם הנאו-קונסרבטיבי בפוליטיקה האמריקאית.
מרבית חברי הקבוצה למדו אחרי הסיטי קולג' של ניו יורק, באוניברסיטת קולומביה וזוהו עם כתבי העת השמאליים, כל אחד של תקופתו. ניקולס להמן תיאר את הקבוצה כבלומסברי האמריקנית.

מי ומי בקבוצה

על פי מיפוי מדוקדק שעשה דניאל בל, אחד מראשי הדור השני של קבוצת "האינטלקטואלים של ניו יורק", במאמרו "האינטליגנציה באמריקה", הקבוצה כללה בדור הראשון (התבגרו בסוף שנות העשרים - תחילת שנות השלושים של המאה העשרים) אישים יהודים - אמריקאים כמו: אליוט כהן (לימים עורכו הראשון של קומנטרי), סידני הוק, פיליפ ראב, ויליאם פיליפס, חנה ארנדט, ליונל טרילינג, דיאנה טרילינג, מאיר שפירו, ואחרים, ובנוסף גם מספר לא יהודים וכן כמה יהודים מ"בית כנסת אחר" כהגדרתו - מיכאל גולד, ג'וזף פרימן ועוד. כל אלה התרכזו בכתיבתם בדרך כלל ב"מנורה ג'ורנל", "ההמונים החדשים" הקומוניסטי, וה - Partisan Review הסוציאליסטי האנטי קומוניסטי. 
דור הביניים של "האינטלקטואלים של ניו יורק" על פי בל (מתבגרי אמצע וסוף שנות השלושים) כלל בין השאר אישים כמו: קלמנט גרינברג, הרולד רוזנברג, ריצ'רד הופשטדטר, סול בלו, איזק רוזנפלד, אלפרד קזין, דלמור שוורץ, ליונל אייבל, ברנרד מלמוד, ועוד. אליהם הוא משייך גם את קרוביהם לדעה מאירופה, כמו ג'ורג' ליכטהיים, שהיה ממלא מקום עורך ה"קומנטרי" לתקופה קצרה בין אליוט כהן לנורמן פודהורץ ואחרים וכן מספר לא יהודים כמו: מרי מקארת'י, ארתור שלזינגר (הבן) ועוד. כל אלה התרכזו בכתיבתם בעיתונים כמו: The Nation, ניו ריפבליק, קומנטרי, ופרטיזן רוויו. 
הדור השני (מתבגרי סוף שנות השלושים - תחילת שנות הארבעים): דניאל בל, אירווינג קריסטול, נתן גלייזר, אירווינג האו, סימור מרטין ליפסט, גרטרוד הימלפארב ואחרים וכן מספר לא יהודים קרוביהם לדעה. דור זה התרכז בכתיבתו בעיקר ב"קומנטרי", פרטיזן רוויו, אנקאונטר, "המנהיג החדש", "דיסנט", ו"פאבליק אינטרסט".
הדור האחרון לקבוצה זו על פי בל (מתבגרי סוף שנות הארבעים - תחילת שנות החמישים) כלל את: נורמן פודהורץ, נורמן מיילר, פיליפ רות', מידג' דקטר ועוד, כמו גם מספר לא יהודים, שאליהם הוא מקשר בין השאר את ט.ס. אליוט ואחרים. זירות הכתיבה של דור זה היו: קומנטרי, פרטיזן רוויו, פריס רוויו, "The New York Review of Books" ועוד.
חלק מ"האינטקלטואלים של ניו יורק" לימדו באוניברסיטאות קולומביה, בית הספר החדש, הרווארד ואוניברסיטת קליפורניה בברקלי. חלקם הגדול כאמור, כולל ליפסט, טרילינג, גרינברג, בל, גלייזר, קריסטול, הוק, פודהורץ ואחרים, הפכו לפעילים מרכזיים בתנועה הנאו-שמרנית.
עוג (פנטזיה)

עוג או אוגְר (Ogre) הוא כינוי לצאצא לגזע דמיוני המופיע בספרים, סיפורי פנטזיה, משחקי תפקידים ודומיהם. 
עוגים מתוארים לרוב כיצורי ענק חזקים ומפחידים, שהורגים ושומרים על מקומות מסוכנים. לעיתים הם מתוארים גם כטיפשים, שחצנים ורברבנים. העוגים מתקיימים על ביזה ומנהלים אורח חיים שבטי. לעיתים הם נוטים לשנות צורה.
דמויות העוג הופיעו במספר סרטים, ספרים ומשחקים ידועים. בסרט האנימציה "שרק", כוכב הסרט הוא מפלצת ירוקה המתוארת כ-Ogre. במשחק "Tekken 3" אחת הדמויות היא מפלצת ירוקה גדולה ויורקת אש בשם "Ogre". הדמות מופיעה גם במשחק התפקידים "מבוכים ודרקונים". בנוסף, הדמות "עוג" מופיעה גם בסדרת ספרי "רומח הדרקון.
שרית סרי

ביוגרפיה

נולדה בשם שרית ברוך בתל אביב. למדה בבית-הספר "התחיה" בבת ים ואת שירותה הצבאי עשתה ב"צוות הווי חיל האוויר".
בשנת 1982, מיד לאחר שירותה הצבאי פרצה סרי לראשונה לתודעת הקהל כאשר הפכה לחברה בלהקת "איזולירבנד". הלהקה השתתפה בתחרות הקדם אירוויזיון של אותה שנה עם השיר "מלודי" וזכתה במקום השלישי. סרי פרשה מההרכב עוד ב-1982. שנה לאחר מכן השתתפה בתחרות הקדם אירוויזיון לשנת 1983 בתור אחת מזמרי הליווי של ירדנה ארזי בשיר "שירו שיר אמן".
הייתה נשואה לשחקן מתי סרי ולשניהם שתי בנות: ליאור, שנהרגה בגיל 3 בחנות בכיכר המדינה כשנפלה בין הסורגים מהקומה השנייה לראשונה, וגל סרי, מדבבת וחברת תיאטרון צה"ל.
מתגוררת בתל אביב.

בקולנוע ובטלוויזיה

ב-1988 שיחקה בסרט השמיני של סדרת סרטי אסקימו לימון, "בלוז לקיץ" שיצא רק בגרמניה, השתתפה בסרט הקולנוע "כבלים" (1992), לצד אריק איינשטיין, מוני מושונוב וצבי שיסל. כמו כן, השתתפה בסרט "מר באום" (1997).
בטלוויזיה, השתתפה בסדרת הילדים "הצצקנים" (1989), בתוכנית ההומור והסאטירה "העולם הערב" (1991), בצוות הקבוע של תוכנית הבידור מוצ"ש (1991 – 1992), הגישה פינת האקטואליה בתוכניתו של יאיר לפיד בערוץ הראשון במהלך שנת 1995 ושיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "אש זרה" (1996).
בשנת 1993 הופיעה בקלטת-הווידאו "ירון בעל החלונות" לצד ירון לונדון, רמי ברוך ואסף איש שלום.
בין השנים 1996 - 1999 דיבבה את כל הדמויות הנשיות בסדרה "החרצופים" בערוץ 2.
בשנת 2002 הופיעה לצד ספי ריבלין בתוכנית הספורט הסאטירית "אופסייד" בערוץ הספורט.
בין השנים 2004–2005 כתבה והפיקה DVD לילדים בשם "כייף כפל" ללמידת לוח הכפל דרך שירים בשיתוף הד ארצי, בהנחיית אברי גלעד, תומר שרון, מתי סרי ו-60 ילדים.
לאורך השנים השתתפה בדיבוב סדרות ילדים רבות, בהן: "האגדה של קורה", "קלימרו", "חוש חש הבלש", "בלינקי ופינקי", "הקוסם מארץ עוץ", "צבי הנינג'ה", "היי! בינבה", "שאלתיאל קוואק", "פשוש", "סיפורי מוש", "דן דין השופט", "עמיקו וחבריו", "המפחידנים", "מיקס מאסטר", "אנימליה" ו"סוד כמוס". ב-2018 דיבבה את דמותה של יוניס בסרט "מפלצת של מלון 3: יוצאים לחופשה".
סרי היא היוצרת והתסריאית של "מילון הדיבור הפנימי", פורמט טלוויזיוני המבוסס על שני ספרי ההומור שלה, אשר שודר בחינוכית 23. ה"מילון" ממפה את שפת הדיבור היומיומית לנושאים שונים מתחומי חיינו.

קריירת במה

בשנת 1995 שיחקה בתיאטרונטו בהצגת יחיד בשם "שובה של האישה החושנית" אותה כתבה יחד עם שמואל וילוז'ני.
בין השנים 1998–2001 הופיעה במופע סטנד אפ יחיד בשם "סוטה מהנושא" אותו כתבה וביימה.
בשנת 2001 השתתפה בהצגת הילדים "סיסי הנסיכה" לצד עודד מנשה. שנתיים לאחר מכן שיחקה במחזמר "ספיד וגלגלי הקסם" בו גילמה שמונה דמויות שונות.

כתיבה

בשנת 2006, כתבה סרי תסריט לקלטת ילדים בשם "כיף כפל", העוסקת בלימוד לוח הכפל דרך שירים. בשנת 2007, כתבה את השיר "ושבו בנים לגבולם", ביחד עם הזמרת דיקלה.
בשנת 2008, ראה אור ספרה "תהיו בקשר", אשר עוסק בשפה העברית היומיומית הקלישאית.
בשנים 2007–2010 כתבה סרי בלוג באתר "TheMarker". בשנת 2011, העבירה אותו לאתר הנשים סלונה.
ספרה השני "היוצר פינת החופר" ראה אור בהוצאת עם עובד בשנת 2013.
אהוי רוטרדם

היסטוריה

הבסיס של אהוי רוטרדם הונח בשנת 1950. לאחר ההרס שנגרם על ידי מלחמת העולם השנייה, העיר רוטרדם פעלה לשיקומה ונמל רוטרדם היה כמעט מושלם. כדי לציין את האירוע, אהוי רוטרדם! התערוכה התקיימה באולם ייעודי באתר שבו נמצא היום הפקולטה לרפואה של אוניברסיטת ארסמוס.
אולם התערוכה נקרא "אהוי'-האל". הגרש הוא שריד לסימן הקריאה המקורי. האולם שימש לסדרה של אירועים לאומיים ובינלאומיים, כגון תערוכת עבודותיו של האדריכל פרנק לויד רייט. במהלך שיטפון הים הצפוני בשנת 1953 האולם שימש כמרכז קליטה לקורבנות.
אהוי רוטרדם, בצורתו הנוכחית, נבנה בשנת 1970. עיצוב המתחם זכה בפרסים לאומיים ובינלאומיים שונים עבור מבני פלדה המיוחדים שלו. העיצוב של המקום לקח השראה מן המים, עם המבנה שהונח כמו ספינה.] האירוע הראשון שהתקיים שם היה תערוכת משפחת פמינה. מאז, אהוי הורחב במספר הזדמנויות, שופץ וחודש בשנת 1998 על ידי משרד האדריכלים "בנתם קראול" שיצרו את האולם הרב-תכליתי של היום.
מירקו פטרוביץ'-נייגוש

ביוגרפיה

מירקו נולד ב-19 באוגוסט 1820 בנייגושי, והיה בנם של סטאנקו פטרוביץ'-נייגוש וכרסטניה ורביצה. הוא היה האח הבכור של דנילו הראשון, נסיך מונטנגרו, ואחיינו של פטר השני פטרוביץ'-נייגוש. הוא התפרסם בשל ניצחונו בקרב גראהובאץ' ב-1 במאי 1858, שבו הוביל את צבא מונטנגרו נגד האימפריה העות'מאנית. בשנת 1862, לאחר אמנת סקוטארי, הוא גורש משום שנלחם נגד העות'מאנים. בשנת 1860 מת אחיו דנילו הראשון, ובנו ניקולא, נסיך מונטנגרו עלה לשלטון במקומו, וב-1 באוגוסט 1867 מת מירקו בעיר הבירה צטיניה.
קורפוס האפי שלו Junački spomenik (הזיכרון ההרואי), שפורסם בעיר הבירה של מונטנגרו, צטיניה ב-1864, מאדיר את מונטנגרו ואת המונטנגרים, ואומר הניצחונות הגדולים ברחבי האימפריה העות'מאנית.
תומאס הווארד מולינה

תומאס הווארד מולינֶה (Thomas Howard Molyneux) היה קצין חיל הים הבריטי, שביקש במאה ה-19 לשוט בנהר הירדן מהכנרת לים המלח כדי לשרטט את מפת האזור.
באוגוסט 1847 עגנה האונייה שבה שירת מולינה בחופי ארץ ישראל. הוא העביר לכנרת סירת עץ ויצא למסע נועז בחום הכבד של בקעת הירדן. הוא הצליח להגיע לים המלח עם מספר מדידות שערך לפני ששב כשהוא חולה לאונייתו, ומת כעבור כמה ימים בביירות.
הכף הדרומית בלשון היבשתית שבאמצע ים המלח נקראה על שמו כף מולינה, אך כיום לא נותר ממנה זכר בגלל התייבשות ים המלח. סירת העץ של מולינה, השריד האחרון מההרפתקה, הובאה לישראל מאנגליה על ידי זאב וילנאי. היא הוצגה בתחילה במוזיאון בית היוצר שנסגר בהמשך. כיום היא מוצבת בלובי של בניין מרכז המבקרים של מפעלי ים המלח. הסירה נחקרה ושופצה על ידי סטודנטים מהחוג לציויליזציות ימיות באוניברסיטת חיפה.
דוד רויטמן

קורות חיים

נולד בדרזינקה שבפודוליה. כבר בילדותו נמשך למוזיקה ולטעמי המקרא למורת רוחו של אביו, בגיל 12 כך העיד על עצמו, הוא וילדי עיירתו היו עורכים כל ערב שבת 'תפלה' בבית הכנסת כשדוד הילד משמש 'חזן'.
דוד רויטמן שר במקהלתו של המנצח והמלחין זיידל רובנר. ביצירותיו מורגשת מאוד השפעתו של רובנר.
בגיל 18 התקבל רויטמן לחזן בעיר יליזבטגרד (כיום קירובוגרד). שנתיים לאחר מכן נתמנה לחזן בעיר פטרובסק, ומשם עזב לבכמוט שבקווקז. שנה אחרי כן עבר בווילנה והתפלל שם בשבת. אז מונה לחזן הראשי של וילנה שם כיהן ארבע שנים. מווילנה עבר לסנקט פטרבורג, שם היה המרכז היהודי הגדול ברוסיה. בתקופה זו עסק רויטמן בכתיבת יצירות לחברות התקליטים, והיה שבע רצון גשמית ורוחנית. בשנת 1917 כאשר פרצה המהפכה הבולשביקית ברוסיה חרבה הקהילה בסט. פטרבורג. משם עבר לאודסה שם הקים בשנת 1919 בית ספר למוזיקה יהודית.
הקונסול האמריקני בבודפשט התרשם מאמנותו של רויטמן והעניק לו ויזה לכל המשפחה. בשנת 1920, הגיע רויטמן עם משפחתו לארצות הברית. כיהן בתחילה שנתיים בביהכנ"ס "אוהב שלום" בברוקלין מלווה במקהלה בניצוחו של ליאו לוב. לאחר מכן קיבל את תפקיד בבית הכנסת "שערי צדק", שם שימש כשמונה עשרה שנה (עם הפסקה של שנתיים באמצע). במהלך השנים הופיע בקונצרטים ברחבי ארצות הברית, אירופה ודרום אמריקה.
רויטמן היה בעל קול טנור לירי, שהיה בעל מנעד רחב. הוא יצר רוב את החומר שלו בעצמו, ולא נשען על אחרים (גם הוא הקליט את יצירתו של י. שלוסברג, 'רצה'). הוא היה ארכיטקט מוזיקלי, אשר כל יצירה שלו הייתה בנין שנבנה בכשרון רב.
בשעת 1925 הקליט רויטמן את הקטע 'ונתנה תוקף', המנצח ליאו ליוב כתב ביקורת נלהבת על הקטע, בציינו שיש בקטע זה שלשה דברים 'לב לב ושוב לב'.
רויטמן הלחין קטעי חזנות גם על קטעים שאינם מושרים בדרך כלל, והדוגמה המיוחדת לכך היא היצירה 'שוכני בתי חומר' הנאמרת בשעת יציאת נשמתו של אדם. (מקור התפילה הוא בספר מעבר יבוק, אך מילות השיר נכתבו על ידי רבי שלמה ן' גבירול).
קיימות שמועות בדבר משפט שהתנהל בארצות הברית בשנות העשרים בדבר זכויות יוצרים על יצירות חזנות. החזן רויטמן טען כי החזן המפורסם יוסף רוזנבלט "גנב" ממנו 2 יצירות, האחת "אשמנו מכל עם" והשנייה "רחל מבכה על בניה". על פי האגדה, בית המשפט הכריע לטובת רויטמן. אך האמת היא, שהתביעה לא הגיעה לבית משפט, משום שיוסל'ה פרסם התנצלות בעיתונות, והשנים אף הפכו לידידים קרובים.
בשנת 1943 בגיל 59, נפטר החזן דוד רויטמן בניו יורק.
דניאלה יניב-ריכטר

ביוגרפיה

יניב-ריכטר נולדה בציריך, שווייץ ועלתה לישראל בשנת 1975. סיימה את לימודיה בבצלאל בשנת 1982 והמשיכה ללמוד בארצות הברית, באוניברסיטת מזרח מישיגן, עד 1983. סיימה תואר שני באוניברסיטת מישיגן בשנת 1985. 
יצירותיה עוסקות בין היתר בהעתקה של הטבעי והמלאכותי בחומר. בשנים האחרונות הניחה יניב-ריכטר את הקרמיקה, המדיום בו התמחתה שנים רבות, והחלה לעסוק בהדפס טקסטורות של חומרים שונים על גבי ניירות ובדים.
יניב-ריכטר מתגוררת ועובדת בירושלים.
אל-חאליד (טנק)

הנעה ועבירות

האל-חאליד מונע במנוע בהספק של 1200 כוח סוס מקורר מים בעל 6 צילינדרים המשולב בממסרת צרפתית אוטומטית, שמותקנת גם בAMX-56 לקלרק ומכל דלק גדול, המאפשר טווח פעולה של 500 ק"מ. המנוע מאפשר לטנק מהירות מצוינת, של 72 קמ"ש, והאצה ל-32 קמ"ש בפחות מ-10 שניות, הרבה בזכות העובדה כי משקלו של הטנק נמוך יחסית להספק המנוע, שטנקים כבדים יותר, כמו הצ'אלנג'ר 2 משתמשים בהספק מנוע כזה.
העוצמה היחסית של המנוע והמזקו"ם המתקדם, נבנו במטרה לאפשר לטנק עבירות ותנועה קלה בחולות המדברים של פקיסטן.

פאסיבי וריאקטיבי

לטנק מיגון פאסיבי העשוי משריון מרוכב שעובה בחזית הטנק ושריון הטנק משופע, בדגש על חזית הטנק והצריח. בנוסף, בצידי הטנק ישנם פלטות בזוקה, המגנות על מזקו"ם הטנק מפגיעה, ובחלקים מהטנק נוספו לוחות שריון במטרה לעבות את המיגון. כמו כן, לטנק מערכת הגנה מפני איומי אב"כ (אטומי ביולוגי כימי) ומערכת כיבוי אש אוטומטית.
לטנק יש גם שריון ריאקטיבי, כולל שריון מסוג זה בגחון, במטרה להתמודד מול איומי מטען חלול, שעל סוג מטען זה מתבסס חלק נרחב מהחימוש נגד טנקים.

מערכות שיבוש והטעייה

לטנק מספר מערכות שיבוש והטעייה, במטרה להגדיל את שרידותו בשדה הקרב. לטנק שבש אלקטרו-אופטי מתוצרת אוקראינה, משבש מד טווח לייזר ומצייני לייזר, ומערכת עקיבה אחרי טילים נגד טנקים. כמו כן, הטנק צבוע בצבע מבודד תרמי במטרה להקטין את החתימה התרמית של הטנק. יתר על כן, לטנק מדוכות עשן בשני צדדיו, לצורך מיסוך והטעייה.

חימוש

החימוש העיקרי של הטנק הוא תותח חלק קדח בקוטר 125 מ"מ מצופה כרום בעל יכולת לשיגור טילים מונחים נגד טנקים ומגוון סוגי פגזים. התותח עצמו מיוצב ובעל יכולת דיוק בפגיעה במטרות נייחות ונעות בדיוק גבוה, גם תוך כדי תנועה. לתותח מערכת טעינה אוטומטית, המאפשרת ירי של עד 9 פגזים בדקה, ובסך הכל הטנק חמוש ב49 פגזים מסוגים שונים.
בנוסף לתותח, לטנק מקלע 7.62 מ"מ עם 7000 כדורים, ומקלע כבד 12.7 מ"מ (0.5 אינץ') נגד מטוסים, המופעל על ידי המפקד, עם 1500 כדורים. המקלע הכבד יכול להיות מופעל גם מבטן הטנק.

בקרת אש

לטנק מערכת בקרת אש מודרנית. גם לתותחן וגם למפקד יש כוונת פנורמית המאפשרת ראייה גם בלילה. לתותחן עצמו, יש מד טווח לייזר ומערכת דימות תרמי בנוסף למערכת ראיית לילה. כמו כן, התותח מיוצב ומערכת בקרת האש משגרת את הפגז בהתאם לסטייה שתתקבל בשל תנאי השטח. כמו כן, מערכת בקרת האש מאפשרת יישור קו ראייה ועוקב אוטומטי אחר מטרות רק"ם נעות.
אוניית אספקה לאסדות

אוניית אספקה לאסדות (באנגלית: Platform supply vessel; בר"ת PSV) היא אונייה אשר עוצבה במיוחד למשימות אספקה לאסדות קידוח. אורכן של אוניות אלה נע בין 20 ל-100 מטרים והן ממלאות משימות מגוונות לצורכי אסדות הקידוח. אוניות אספקה רבות מעוצבות עם מבנה עילי ובראשו גשר האונייה, הממוקם סמוך לחרטום, עיצוב המותיר סיפון בודד, בעל גישה נוחה בחלקה האחורי של האונייה. חלק מאוניות האספקה מצוידות אף במנחת מסוקים מעל הגשר, ובמנוף בעל כושר הרמה גדול לטעינה ופריקה של משאות מן הסיפון. משימתן העיקרית של אוניות האספקה היא לשנע מוצרים שונים, חלקי חילוף ואנשי צוות בין אסדות קידוח ומבנים ימיים אחרים לבין הנמל.

מטען

תפקידה העיקרי של אוניית אספקה הוא לשנע ציוד בין אסדת קידוח ימי לבין החוף. עיקר מטענה של אוניית אספקה טיפוסית המשרתת אסדת הקידוח הוא מיכלי בוץ קידוח, מלט ימי, סולר, מי שתייה ומים לשימושים אחרים, כימיקלים שונים לצורך תהליך הקידוח. אסדות קידוח זקוקות כמעט תמיד לאספקה שוטפת של דלק, מים וכימיקלים. אוניית האספקה מחזירה אל הנמל חומרים למחזור, או להטמנה. האונייה אינה משמשת בדרך כלל לשינוע נפט גולמי.

תמיכה

על סיפונן של אוניות האספקה יש כלים מיוחדים למילוי משימותיה. ברוב אוניות האספקה קיים שילוב של מכלי מוצרים מתחת לסיפון ומטענים המונחים על גבי הסיפון. חלק מאוניות האספקה מצוידות בתותחי מים לצורך כיבוי שריפות העלולות לפרוץ על אסדת קידוח. חלק מאוניות האספקה מצוידות בחומרים וכלים לטיפול בזיהום נפט בים. קיימות אוניות אספקה המצוידות בכלים ל"חידוש" בארות נפט, לצורך הגברת יכולת ההפקה.

צוות האונייה

צוות אוניית אספקה טיפוסית יכול למנות עד 20 איש, אולם על רוב אוניות האספקה קיים צוות מצומצם יותר מטעמי חיסכון. צוות אוניית אספקה מתגורר בדרך כלל במגורי צוות על האונייה לתקופות ארוכות של 3-6 שבועות, ולעיתים אף לתקופות ארוכות יותר. משמרות העבודה הן בדרך כלל ארוכות, עד 12 שעות במשמרת.
קולאק (מאפה)

קולאק (ברומנית Colac) הוא מאפה רומני מסורתי, בדרך כלל כיכר לחם לבן קטן בעל צורה עגולה ועשוי מגלילי בצק קלועים יחד. הקולאק משמש בעיקר כמתנה בחגים ובהלוויות וגם תמורה לקבוצות המזמרות בקולינדות.
מקור המילה "קולאק" הוא במילה העברית חלה וגם המשמעות המקורית של קורבן נשמרת בכך שהקולאק ניתן במתנה. צורת הריבוי של "קולאק", "קולאצ'י" (ברומנית: Colaci), מקורה בהשפעה מהמילה היוונית ϰόλλαξ והמילה הסלבונית kolač, שבעצמה נגזרת מהמילה kolo, שמשמעותה היא גלגל ובהרחבה כל דבר עגול.

מנהגים וסוגי קולאקים

קולאקים פשוטים וקובריגים מחלקים ככיבוד בהלוויות. קולאק גדול נותנים לכומר ולגבאי. הקולאק הגדול הוא בעל צורה עגולה ומוקף בשני גלילי בצק קלועים ובמרכז שתי לחמניות עגולות ושני צלבים מוצבים בצורה סימטרית. מקובל לחלק בלוויות 17 קולאקים, אחד עבור האל, השני עבור אימו, עשרה עבור המת וחמישה בצורת הספרה 8 מוצלבת.
בקולינדות מקבלים הזמרים הנודדים, לצד יתר המתנות, קולאקים ובסוף המופע מנהיג הזמרים מברך את המארחים על הקולאק עם נאום מסורתי.
יחסי אוסטרליה–מלאווי

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין רפובליקת מלאווי הם יחסים דיפלומטיים על בסיס שגרירים-לא תושבים. היחסים הדיפלומטיים שבין אוסטרליה למלאווי כוננו לראשונה באופן רשמי בשנת 1981. אוסטרליה תרמה למלאווי אפילו עוד לפני כינון היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות, למעשה, המגעים ביניהן החלו בעת שמלאווי קיבלה את עצמאותה בשנת 1964.
הערוץ האקדמי

הערוץ האקדמי הוא ערוץ שידורים ישראלי בנושאים אקדמיים המשודר באינטרנט, הפועל בחסות אוניברסיטת חיפה.
הערוץ נוסד בשנת 1994 ביוזמתו של נשיא אוניברסיטת חיפה דאז, פרופ' אהרון בן-זאב, בשיתוף עם האוניברסיטה העברית, האוניברסיטה הפתוחה, אוניברסיטת בר-אילן והטכניון, במטרה להביא את הידע האקדמי לידי הקהילה. הערוץ משודר מאולפן טלוויזיה שנמצא בקמפוס אוניברסיטת חיפה. האולפן הנוכחי, הנמצא בקומה התחתונה של מגדל אשכול, נחנך ביוני 2007 בטקס בהשתתפות שר התקשורת וראש עיריית חיפה. 
בתחילת דרכו הערוץ פעל כחלק משידורי הערוץ הקהילתי בכבלים, שם שודרה רצועה של 5 שעות יומיות במסגרתו. בשנת 2004, החל הערוץ לשדר באפיק 51 בכבלים כערוץ שידורים מלא, כתוצאה מחוזה עם חברת מת"ב. בחוזה הוסכם כי תוכני הערוץ יינתנו בחינם לצופי הכבלים, בתמורה לכך שלא יגבה תשלום מהאוניברסיטה על קבלת האפיק. ביולי 2007, סירבה חברת HOT להמשיך את החוזה ודרשה בעבור הכללת הערוץ בחבילת הערוצים תשלום בגובה של כ-300-350 אלף דולר מהאוניברסיטה. הערוץ ביקש דחיה של חצי שנה למצוא מימון, ולמרות לחץ ציבורי ופניה של יו"ר ועדת המדע והטכנולוגיה בכנסת למנכ"ל HOT, החברה סירבה לבקשה, ומאז ירדו שידורי הערוץ מהכבלים.
בעקבות הפסקת השידור בטלוויזיה עבר הערוץ לשדר ברשת האינטרנט, וכיום הוא משדר 24 שעות, 7 ימים בשבוע ברציפות, לפי לוח שידורים קבוע ובכך הוא ערוץ הטלוויזיה הישראלי הראשון המשדר אך ורק באינטרנט. תוכניות הערוץ מחולקות לפי רצועות נושא בתחומים כמו חברה, תרבות, כלכלה ומשפט, ביטחון ומדינה, מדע ורפואה. משודרות תוכניות הכוללות ראיונות ודיונים עם מומחים ואנשי אקדמיה. בנוסף משדר הערוץ הרצאות וכינוסים שנערכים בקמפוסים השונים וכן תוכנית יומית - "יומן אקדמי", המביאה חדשות אקדמיה.
תהילים ק"ד

ראש חודש

בהרבה מהקהילות נאמר מזמור 'ברכי נפשי' בימי ראש חודש, לאחר סיום תפילת מוסף, ברוב קהילות של נוסח אשכנז בארץ ובכמה קהילות ספרדיות, שיר זה נאמר במקום השיר של היום בשבוע; ביתר הקהילות הספרדיות וכן בנוסח ספרד ובנוסח אשכנז בחו"ל ובקצת קהילות בארץ הוא נאמר בנוסף לשיר הקבוע.  בקצת קהילות אשכנז המערבי, לא נוהגים להוסיף מזמור זה בכלל.
בטעם אמרית מזמור זה בראש חודש הובא בטור: 
ונוהגין בספרד לומר מזמור ברכי נפשי, לפי שיש בו עשה ירח למועדים
— טור אורח חיים תכג
לדעת הגר"א מזמור 'ברכי נפשי' נאמר בראש חודש במסגרת 'שיר של יום' - מאחר שהוא היה השיר שהיה נאמר בבית המקדש בראש חודש כחלק משירת הלווים שהייתה משוררים על המזבח בעת הקרבת הקורבנות, וכך הובא בספר מעשה רב בשמו: 
אין אומרים שיר של יום של יומו ואומרים במקומו בב' ימים דר"ח ברכי נפשי (מזמור ק"ד) שהוא שיר של ר"ח ודוחה אפי' של שבת ופשיטא של חנוכה
— מעשה רב אות קנז
הרב יחיאל מיכל אפשטיין בספרו ערוך השולחן תמה שאם אכן 'ברכי נפשי' הוא השיר שהיו שרים בבית המקדש בראש חודש, מדוע הוא אינו מוזכר במסכת סופרים בפירוט כל שאר השירים שמנו שם לשאר הימים והמועדים. לדעתו אכן ישנה טעות סופר בפרק י"ט וכתב שיש לגרוס שם אחרת: 
בראש חודש ברכי נפשי, ובראש השנה אומר "כל העמים" וביום הכיפורים "ממעמקים...". ולפי זה שפיר הזכיר שיר מוסף של ראש חודש
— אורח חיים תכד סעיף ג
אם חל ראש חודש בשבת, יש נוהגים לומר גם את מזמור השבת - מזמור שיר ליום השבת, וגם את "ברכי נפשי". בקהילות אחרות מקפידים לא לומר "ברכי נפשי" בשבת בשל הפסוק "יצא אדם לפעלו ולעבודתו עדי ערב" (תהילים, ק"ד, כ"ג) שאינו מתאים ליום השבת. סיבה נוספת לא לומר את המזמור בשבת היא שהמזמור דן בטבע ובבריאה ויום השבת בתפיסה היהודית הוא מעל הטבע.

מנחה בשבת

מזמור זה נאמר בקצת קהילות אשכנז (עם פרקי שיר המעלות) אחרי מנחה בשבת בשבתות החורף, כלומר משבת בראשית עד (ולא עד בכלל) שבת הגדול.
וולת'אם פורסט

היסטוריה

באזור וולת'אם פורסט התגלו שרידים רבים מתקופת האבן וכן שרידי יישובים שהיו באזור מהתקופה הרומית.
הרובע נקרא על שם היער הסמוך (יער אפינג). חוק יער אפינג שנחקק בשנת 1878 במטרה לשמר את היער הביא לפיתוח הערים סביבו: קלינגפורד, וולת'אמסטו ולייטון. הקירבה ליער מחד גיסא ולסיטי מאידך גיסא הביא לפיתוח הרובע בראשית המאה ה-20 בשל שאיפת תושבי לונדון שעברו לאזור לגור בפרוור ירוק - השונה מזיהומה של העיר.
רובע מרטון הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם של הרובע המוניציפלי של צ'ינגפורד, הרובע המוניציפלי של לייטון והרובע העירוני של וולת'אמסטו שהיו חלק ממחוז אסקס.
בשנת 1991 נפתח ברובע שוק ספיטלפילדס החדש - השוק הסיטונאי הגדול ביותר בממלכה המאוחדת לממכר פירות וירקות.

גאוגרפיה

מרבית אוכלוסיית הרבוע מתגוררת באזור צ'ינגפורד שבצפון הרובע, וולת'אמסטו שבמרכזו (אזור בו נמצא המרכז האדמיניסטרטיבי של הרובע), ולייטון ולייטונסטון שבדרום הרובע.

אוכלוסין

מבין 376 מחוזות אנגליה וויילס, למחוז וולת'אם פורסט אחוז האוכלוסייה הלא- לבנה ה-11 בגודלו. הקבוצה האתנית הגדולה ביותר ברובע היא קבוצות השחורים (בין ממוצא אפריקאי ובין ממוצא קריבי) - על פי מפקד שנערך בשנת 2001, ברובע מתגוררים כ-30,000 שחורים וכן כ-17,000 תושבים ממוצא פקיסטני.
מבין כל מחוזות אנגליה הרובע נמצא במקום ה-19 בצפיפות תנאי המגורים שבו, במקום ה-29 בשיעור האבטלה שלו ובמקום ה-17 בשיעור המשפחות החד הוריות שבו.
ברובע מתגוררת האוכלוסייה המוסלמית החמישית בגודלה מבין כל מחוזות אנגליה, והשלישית מבין רובעי לונדון (אחרי רובע ניוהאם ורובע טאוור האמלטס הגובלים ברובע וולת'אם פורסט).

תרבות

רובע וולת'אם פורסט מהווה מעין "חממה" למוזיקאים בני ימינו. הלהקות איסט 17 ובלייזין סקווד החלו את דרכן ברובע. 
ויליאם מוריס נולד ברובע, כמו גם הבמאי אלפרד היצ'קוק והשחקן דרק ג'קובי (וכן שחקן הכדורגל דייוויד בקהאם). גם ראש ממשלת בריטניה לשעבר, בנג'מין דיזראלי חונך ברובע.

ספורט

ברובע פועלות קבוצות הכדורגל לייטון אוריינט, לייטון, ואלת'אם פורסט וכן קבוצת הוקי הקרח אריות עמק לי.
רובע וולת'אם פורסט הוא אחד מחמשת רובעי לונדון שאירחו את המשחקים האולימפיים בשנת 2012. במסגרת ההכנות למשחקים האולימפיים נבנה ברובע הלונדון ולופארק מסלול מרוצים מקורה (ובו 6,000 מקומות ישיבה) ומסלול מרוצים חיצוני (ובו 6,000 מקומות ישיבה).