google/wiki40b huggingface dataset:
סנג'איי סוברהמניאם

סנג'איי סוברהמניאם (באנגלית: Sanjay Subrahmanyam) הוא היסטוריון וכלכלן אמריקאי ממוצא הודי. הוא מופקד הקתדרה על שם נאוין ופראטימה דושי להיסטוריה הודית באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אליה הצטרף ב-2004.

ביוגרפיה

סנג'איי סוברהמניאם הוא בנו של העיתונאי והאנליסט לעניינים אסטרטגיים ממוצא טאמילי קרישנסוואמי סוברהמניאם. הוא סיים תואר הראשון ושני בכלכלה מאוניברסיטת דלהי. הוא קיבל את הדוקטורט בכלכלה שלו ב-1987 מבית הספר לכלכלה של דלהי. נושא התזה שלו היה: "מסחר וכלכלה אזורית בדרום הודו, 1650-1550".

מחקריו

סנג'איי סוברהמניאם לימד היסטוריה כלכלית ופיתוח כלכלי השוואתי בבית הספר של דלהי לכלכלה עד לשנת 1995. הוא עזב באותה שנה לפריז ל- d’études in the École des Hautes Études en Sciences Sociales, שם הוא לימד היסטוריה של האימפריה המוגולית והיסטוריה משווה של האימפריות הקדם מודרניות. בשנת 2002 הוא עזב לאוניברסיטת אוקספורד והיה המופקד הראשון של הקתדרה שבדיוק נוסדה להיסטוריה ותרבות הודית. ב-2004 הוא הופקד על הקתדרה על שם נאוין ופראטימה דושי להיסטוריה הודית באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, ושנה אחרי כן, ב-2005, הוא מונה למנהל המייסד של המרכז להודו ולדרום אסיה באוניברסיטת לוס אנג'לס.
הוא נבחר לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים בשנת 2009.
קולג' ברין מור (Bryn Mawr) בחר בסנג'איי סוברהמניאם לשאת את הרצאת מארי פלקסנר לשנת 2009.

Textures of Time, Writing History in South India

ספר זה כתב סנג'איי סוברהמניאם ביחד עם דוד שולמן ועם ולצ'רו נאראינה ראו. זהו ספר על ההיסטוריוגרפיה בדרום הודו מ-1500 עד 1800. המחברים גילו ספרות היסטוריוגרפית ועשירה בטמילית, טלוגו, סנסקריט, במראטי, ובפרסית שנכתבה בדרום הודו. התזה של הספר היא שקיימת ספרות היסטוריוגרפית גדולה ועשירה בדרום הודו, במתכונת קצת אחרת מזו המוכרת לנו במערב. הדעה הרווחת במחקר על הודו היא שהיסטוריה היא סוגה שלא חדרה להודו עד בואם של האנגלים.
רחוב ג'אמפ 22

תקציר העלילה

אחרי שהצליחו שמידט וג'נקו להשתחרר מהתיכון הופכים השניים לפקחים. עליהם להיכנס למשימת הסוואה גדולה ומסוכנת בתוך הקולג', ותוך כדי עוברות עליהם חוויות מצחיקות במיוחד.
אחרי שהצליחו שמידט (ג'ונה היל), וג'נקו (צ'אנינג טאטום) לסיים פעמיים את התיכון, הם עוברים שינויים רבים. השניים מגיעים אל הקולג' נחושים ובלתי נפרדים לרגע אם כי בפועל ג'נקו נטמע בקבוצת הספורט בעוד שמידט נטמע בקבוצת האמנות הבוהמית, בכך אלו מתחילים לפקפק בשותפות שלהם.
ליטא במשחקים הפאראלימפיים

היסטוריה

ב-1991 הכריזה ליטא על עצמאותה. מרבית המדינות שהרכיבו את ברית המועצות יוצגו באולימפיאדת ברצלונה במשלחת אחת, ואולם ליטא, בדומה לשכנותיה לטביה ואסטוניה, שלחה משלחת עצמאית. ליטא שלחה למשחקים משלחת של ארבעה ספורטאים, שלוש נשים וגבר אחד, שזכו בשבע מדליות פאראלימפיות, מהן ארבע מדליות כסף ושלוש מארד. 
באולימפיאדת הנכים אטלנטה (1996) נשלחו תשעה ספורטאים לייצג את המדינה (שישה גברים ושלוש נשים) ששבו למולדתם עם שיא לאומי של 11 מדליות פאראלימפיות, בהן שלוש מדליות זהב. האתלטית מלדה באומגרטה הייתה לאחת הספורטאיות הבולטות במשלחת כשזכתה בשתי מדליות זהב וקבעה שני שיאי עולם בקטגוריה בה התחרתה (קטגוריה F41) עם מרחק של 9.07 מטרים בהדיפת כדור ברזל, ותוצאה של 30.80 מטרים בזריקת דיסקוס. ספורטאית נוספת שבלטה במשלחת הייתה אלדונה גריגלינינה (Aldona Grigaliūnienė) שזכתה בתחרות הקפיצה לרוחק, עם שיא עולם של 4.49 מטרים. 
גריגלינינה זכתה במדליית הזהב הרביעית בהיסטוריה של ליטא בתחרות הדיפת כדור הברזל באולימפיאדת הנכים אתונה (2004) כשקבעה שיא עולם של 11.07 מטרים.
מוסטפא זאזאי

קריירת מועדונים

זאזאי נולד בקאבול שבאפגניסטן, ובגיל צעיר עבר להתגורר בגרמניה. הוא שיחק במחלקות הנוער של המבורג, קונקורדיה המבורג ו-VfB ליבק. בעונת 2012/2013 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של VfB ליבק, וערך 23 הופעות, בהן הבקיע 3 שערים. בסוף העונה עבר לשחק בפ.צ. סנט פאולי II, קבוצת המילואים של פ.צ. סנט פאולי.
בינואר 2016 חתם ב-TSG ניוטרליץ.
ב-1 באוגוסט 2017 חתם ב-LSK האנזה.
ב-23 בינואר 2019 חתם בקלאנטן מליגת העל המלזית.

קריירה בינלאומית

ב-14 במאי 2014 זאזאי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אפגניסטן בהפסד 3-2 לכוויית. ב-16 במאי 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 נגד קמבודיה.
יום האסיר הפלסטיני

יום האסיר הפלסטיני (בערבית: يوم الأسير الفلسطيني) הוא יום לאומי פלסטיני הנערך כל שנה ב-17 באפריל החל משנת 1974, ובו מביעים הפלסטינים הזדהות עם אסירים פלסטינים הכלואים בישראל ובני משפחותיהם.
התאריך נבחר ליום שבו שוחרר לראשונה אסיר פלסטיני, מחמוד בכר חג'אזי, אשר היה שותף בחטיפת שמואל רוזנווסר, במסגרת עסקת חילופי אסירים עם ישראל בשנת 1974. במהלך היום נערכות בערי הגדה המערבית ובעזה תהלוכות, טקסים, הפגנות מחאה, תערוכות ועצרות להזדהות עם אסירים פלסטינים הנמצאים בישראל בהשתתפות פוליטיקאים אנשי ציבור פלסטינים וכן קונסולים ושגרירים של מדינות ערב. בנוסף מתקיימות פעילויות לזכר אסירים פלסטינים שנהרגו על ידי ישראל ומשמרות מחאה מול בתי סוהר ישראליים. בנוסף מפרסם משרד האסירים ברשות הפלסטינית כל שנה ביום זה, דו"ח שנתי אודות האסירים הפלסטיניים הכלואים בישראל. פעילויות מתקיימות גם בתוך ישראל, לדוגמה בתהלוכת לפידים בכפר עראבה בשנת 2010. בשנים האחרונות, נוהגים האסירים הפלסטינים לשבות שביתת רעב ביום זה.
מדי שנה מתקיים ביום זה טקס הדלקת "לפיד החופש" בביתו של אסיר פלסטיני. בשנת 2010 נערך הטקס בביתו של האסיר נאיל ברגותי בכפר כובאר, בהשתתפות שר האסירים הפלסטיני, ובשנת 2011  התקיים הטקס בהשתתפות ראש הממשלה הפלסטיני סלאם פיאד בביתו של אכרם מנסור,  אסיר שמשפחתו מתגוררת בקלקיליה.
דניאל סנטיאגו

קריירה

סנטיאגו, יליד לובוק, טקסס, שיחק בליגת הקולג'ים עבור אוניברסיטת ניו מקסיקו ואוניברסיטת סנט וינסנט במשך שלוש שנים. הוא לא נבחר בדראפט ה-NBA. ולכן, החל לשחק במדיה של ביימון קאובויס, מהליגה הפוארטו ריקנית. 2 עונות לאחר מכן החל להתאמן במספר קבוצות אירופיות ולבסוף חתם בוארזה האיטלקית, עימה זכה באליפות איטליה ושנה לאחר מכן בסופרקאפ האיטלקי.
בקיץ 2000, בעקבות השגיו ויכולתו במועדון האיטלקי, סנטיאגו החל להתאמן עם קבוצת ה-NBA, פיניקס סאנס, כשתוך זמן קצר נמנה בסגלה של פיניקס סאנס. במשך שתי עונותיו בקבוצה המעיט בדקות משחק, החליט לעזוב את הקבוצה לטובת קדנציה נוספת באיטליה, הפעם במדיה של לוטומטיקה רומא. לאחר עונה אחת בלבד בקבוצה, חזר ל-NBA, הפעם במדיה של מילווקי באקס. 
לאחר שתי עונות התלבט סנטיאגו האם להמשיך ב-NBA או לעבור לאירופה. ביולי 2005, חתם במועדון הספרדי, אוניקאחה מאלגה מליגת העל הספרדית. בשלוש עונותיו במועדון, זכה באליפות הליגה הספרדית.
בעונת 2008/09 עזב את אוניקאחה מאלגה לאחר שלא האריך את חוזהו, לטובת ברצלונה.
בספטמבר 2012 חתם בבוקה ג'וניורס בארגנטינה, במרץ 2013 נבחר לשחקן הטוב ביותר בליגה בעונה, במאי 2013 הצטרף לקבוצה מטס דה גיינדו בפוארטו ריקו.
סנטיאגו החל לשחק עבור נבחרתו הלאומית משנת 1999. כחלק מנבחרתו הלאומית זכה במדליית הארד במשחקי פאן אמריקה של 1999 ושל 2003 וכן מאז שותף בכל משחקי נבחרתו בטורנירי אליפות אמריקה, אליפות העולם והמשחקים האולימפיים.
בגביע העולם 2014 שנערך בספרד, נכלל בסגל נבחרתו ושיחק במשחקים, בהיותו בן 38. הוא היה אחד השחקנים המבוגרים בטורניר.
מרחב ירקון

היסטוריה

עד שנת 1970 חולק מחוז תל אביב של המשטרה לשלוש נפות. הנפה הצפונית הייתה הגלגול המוקדם של מרחב ירקון. מטה הנפה הצפונית שכן ברחוב יהודה הלוי 6, במבנה ששימש כתחנת משטרה מרכזית בימי משטרת המנדט. באמצע שנת 1961 עבר מטה הנפה הצפונית לרחוב דיזנגוף 223, ליד מטה המחוז. בשנות ה-70 הקיף מרחב הירקון את האזור מנחל הירקון בצפון עד דרך סלמה בדרום.
מאמצע שנות ה-70, שכן המרחב בבניין המטה הארצי של משטרת ישראל בתל אביב, ברחוב הרכבת.
יום אחרון

פרשנות


מילות השיר קשות לפירוש ומכילות דימויים תנ"כיים, דימויים חקלאיים, ודימויים מן הבריאה והטבע (סהר, שמש, שדה). השיר נע לאורכו בין תקווה ליאוש (תפרחת ושלכת), כך למשל מתוארת יונת המבול שיוצאת להביא את הבשורה המיוחלת. כמו כן מתואר תהליך חקלאי של ברירת היבולים והזרעים מהמוץ (מה להבר שדי ומה לזרות), אשר בהתאמה יכול להתפרש כבחירות שאדם עושה בחייו, בין טוב לרע, בין התפל לעיקר וכן הלאה.
בין שלל הפרשנויות שהוצעו לשיר נטען שהשיר עוסק באבל על אובדן של מישהו, שיר פרידה של אדם מהחיים, על אהבה שנגמרה או על יכולת יצירה שכבתה.
תיקיית קבצים

תיקיית קבצים או בלשון המקובלת תיקייה היא מכל וירטואלי במערכות קבצים, הנראה במסכי פלט של רכיבי חישוב אלקטרוניים המשתמשים בממשק משתמש חזותי, ובכללם מחשבים. התיקייה משמשת לאגירת וארגון קבצים ותיקיות משנה נוספות. תיקיות קבצים הקיימות בבסיס מערכת הקבצים ייקראו בדרך כלל תיקיות-שורש. תיקיות הקיימות בתוך תיקיות אחרות נקראות תיקיות משנה או תת-תיקיות.
זכריאס פאפאנדוניו

זכריאס פאפאנדוניו (ביוונית: Ζαχαριάς Παπαντωνίου, ‏ פברואר 1877 קרפניסי באבריטניה - 1 בפברואר 1940 אתונה) היה סופר, משורר, עיתונאי ומבקר אמנות יווני.
במחלוקת השפה ביוון צידד בשפת העם - דימוטיקי.
הוא ידוע ביוון במיוחד בגלל סיפורו לתלמידים "ההרים הגבוהים" (1917) ושירו הכתוב "בפרוזה" "מקצבי פרוזה" 
(1923) שזיכה אותו בכינוי "נסיך הסגנון".

ילדות וצעירות

פאפאנדוניו נולד בשנת 1877 בקרפניסה ביחידה האזורית אבריטניה של ימינו, כאחד מארבעת הילדים של למברוס פאפאנדוניו, מורה במקצועו, ושל אלאני לבית איליוקפטו. 
את שנות ילדותו בילה בגרניצה, בה עבד אביו כמורה. 
בהתחלה נכנע ללחצי הוריו ללמוד רפואה ונרשם לפקולטה לרפואה באתונה. בסופו של דבר עזב לטובת לימודי ציור, כתיבה עיתונאית פוריה וספרות. הוא כתב מאמרים בעיתונים "אקרופוליס", "אפימריס טון סיזיטיסאון" ("עיתון הדיונים"), "או כרונוס" (הזמן) ו"סקריפ" (באחרון כעורך ראשי). 
ב-1898 פרסם את קובץ השירים הראשון שלו - "שירי מלחמה".
בימי לימודיו כסטודנט פרסם פאפאנדוניו שירים סאטיריים בכתב העת הסאטירי "א מיכאנוראפיה" ("תחבולות") לצידם של ניקולאוס קונדוריוטיס ויואניס דליקטריניס.

המשך פעילותו

בשנים 1908–1910 התגורר בפריז ככתב של העיתון "אמברוס" ("קדימה") של אריסטידיס קיריאקוס. "מכתביו מפריז" עשו במולדת רושם רב.
בשובו ליוון המשיך לעבוד בעיתון "אמברוס" כעורך ואחר כך עורך ראשי למשך שלוש שנים, ופרסם מאמרים, ספורים קצרים, שירים, רשמי מסע, לא רק בעיתונים אלא גם במגזינים כמו "פאנאתיניאה", או "נומאס", "קאליטכניס" ("האמן"), "נאה אסטיה" (הבית החדש). 
ב-1911 הציג רישומים בתערוכת זאפיון לאמנות. בשנים 1916-1912 כיהן כפרפקט של האי זקינתוס, של האיים הקיקלאדיים, של מסניה (בקלמטה) ובלקוניה.
בשנת 1918, אחרי שובו של וניזלוס לאתונה וכששפת העם "דמוטיקי" הוכרזה כשפה רשמית על ידי הממשלה המהפכנית בסלוניקי, הטיל משרד החינוך של יוון על פאפאנדוניו לכתוב את המקראה הראשונה בשפת הדמוטיקי לבית הספר היסודי. אז נוצר סיפורו הידוע "פסילה וונה" - "ההרים הגבוהים".
בשנת 1918 התמנה למנהל הפינאקוטק הלאומי (הגלריה הלאומית) של אתונה ובהמשך כיהן עדיום מותו כיושב ראש המועצה האמנותית הקבועה של מוזיאון זה. בתוקף תפקיד זה תרם להעשרת האוסף שלה ביצירות של ציירים וחרטים יוונים כמו ניקולאוס גיסיס, קונסטנדינוס מאליאס, פרתניס, ליטראס ואל גרקו.
פאפאנדוניו כיהן למשך שנים רבות כמורה לאמנות קישוטית במכון "אמליה" ליתומים וכפרופסור לאסתטיקה בבית הספר הגבוה לאמנות באתונה ועד יום מותו כתב מדור קבוע כמבקר האמנות של העיתון "אלפתרו וימה".
בשנת 1938 נבחר פאפאנדוניו לחבר באקדמיה של אתונה, במחלקה לאמנויות וספרות.
בנוסף למאבקו למען בחירת ספרת הדימוטיקי כשפה ספרותית (""Προς το ελληνικό Έθνος" "אל הלאום היווני"), עשה פאפאנדוניו מאמצים למען שמירת הנוף העתיק של יוון.
פאפאנדוניו הלך לעולמו באופן פתאומי בחורף השנה 1940 עקב התקף לב בעת שנסע בחשמלית לישיבה של האקדמיה של אתונה.
אנדריי סחרוב

נעוריו ותחילת דרכו

סחרוב נולד במוסקבה לאב רוסי ואם ממוצא יווני, וב-1938 החל ללמוד באוניברסיטה בה. בעקבות התקרבות הנאצים לעיר ב-1941 פונתה האוכלוסייה האזרחית ממנה, והוא נאלץ לסיים את לימודיו באשחאבאד, כיום בטורקמניסטן. הוא החל לעבוד במעבדה באוליאנובסק, וחזר למוסקבה ב-1945 ללימודים במכון לפיזיקה של האקדמיה למדעים של ברית המועצות, שם קיבל תואר דוקטור ב-1947.

קריירה מדעית

עם תום מלחמת העולם השנייה הוא החל לחקור את נושא הקרינה הקוסמית במסגרת עבודתו במכון לבדב לפיזיקה, ובאמצע 1948 היה לחבר בפרויקט פיתוח פצצת האטום הסובייטית בראשותו של איגור קורצ'טוב. לאחר מכן הוא מילא תפקיד מפתח בפיתוח פצצת המימן הסובייטית שפוצצה לראשונה ב-12 באוגוסט 1953. בשנה זו הוא נבחר כחבר קבוע באקדמיה למדעים וקיבל את הראשון מבין שלושת אותות "גיבור העמל הסוציאליסטי" שלו.
בשנת 1956 הוא זכה בפרס לנין.
הוא המשיך לעבוד על פיתוחי פצצת המימן, עד ל"פצצת הצאר" שפוצצה באוקטובר 1961 והייתה הפצצה רבת העוצמה ביותר שפוצצה מעולם (עוצמתה 50 מגהטון TNT). סחרוב גם הגה את רעיון כור ההיתוך המבוקר המכונה "טוקמאק", שהוא עדיין הבסיס לרוב הפרויקטים בתחום זה. יחד עם איגור תם הוא הגה את רעיון הכליאה של פלזמה חמה מיוננת באמצעות שדה מגנטי דמוי טורוס, לשם שליטה בהיתוך התרמו-גרעיני. רעיון זה הביא לפיתוח מתקן הטוקמק.

פעילות פוליטית

מסוף שנות ה-50 החל סחרוב להיות מודאג מההשפעות המוסריות והפוליטיות של עבודתו. הוא מחה כנגד התפשטות הנשק הגרעיני והניסויים בו והיה פעיל בהשגת האיסור החלקי על ניסויים גרעיניים שהושג ב 1963.
בשנת 1965 חזר לעסוק בקוסמולוגיה, אך המשיך להתנגד לדרכו הפוליטית של המשטר. במאי 1968 הוא פרסם (מחוץ לברית המועצות) מסה שכותרתה "הרהורים אודות קדמה, קיום הדדי בשלום וחופש אינטלקטואלי" שבעקבותיה נאסר עליו להשתתף בכל מחקר הקשור ליישומים צבאיים והוא חזר לחקור בתחומי הפיזיקה התאורטית. שנתיים לאחר מכן הוא ייסד את "ועדת מוסקבה לזכויות האדם" תחת לחץ הולך וגובר של השלטונות, בקבוצה זו (שכונתה גם "קבוצת הלסינקי") היה נתן שרנסקי אחד הפעילים הבולטים ועוזרו של סחרוב.
בשנת 1973 הוצע שמו של סחרוב כמועמד לפרס נובל לשלום, הפרס הוענק לו ב-1975 אך הוא לא הורשה להשתתף בטקס. סחרוב המשיך להיות פעיל למען זכויות אדם כבסיס עקרוני לכל מערכת פוליטית, ותמך במאבקם של הסירובניקים היהודים לעלות מברית המועצות לישראל. ב-22 בינואר 1980 הוא נעצר והוגלה לעיר גורקי לאחר שמחה כנגד המעורבות הסובייטית בפלישה לאפגניסטן.
בין השנים 1980–1986 הוא היה נתון תחת פיקוח הדוק של המשטרה ובודד מהעולם. הותר לו לחזור למוסקבה רק בדצמבר 1986, שם עזר ביסודם של ארגונים פוליטיים אופוזיציוניים, הראשונים שהותר להם להתקיים באופן חוקי. הוא נבחר באפריל 1989 לועידת נציגי העם והיה ממנהיגי האופוזיציה.
בסוף שנת 1989 מת סחרוב מהתקף לב ונקבר בבית העלמין ווסטריקובקוי במוסקבה. היה נשוי משנת 1972 לילנה בונר, פעילת זכויות האדם, שנפטרה בארצות הברית בחודש יוני 2011.

הנצחה

על שמו נוסד פרס סחרוב לחופש המחשבה בשנת 1988. פרס זה מוענק מדי שנה על ידי האיחוד האירופי לאנשים וארגונים הפועלים למען זכויות האדם וחירותו.
במוסקבה מצויים מוזיאון, מרכז מחקר ושדרה על שמו של סחרוב. בירוואן, בירת ארמניה, ישנה כיכר הקרויה על שמו. בסנקט פטרבורג ישנה כיכר על שם סחרוב ובה אנדרטה לזכרו וכן פארק על שמו.
בישראל קרויים על שמו צומת גינות סחרוב בכניסה לירושלים, וכן רחובות בחיפה ובתל אביב.
גאיוס ליקיניוס קאלבוס

גאיוס ליקיניוס קאלבוס (בלטינית: Gaius Licinius Calvus;‏ 28 במאי 82 - 47 לפנה"ס) היה מדינאי, נואם ומשורר רומאי.
הוא השתייך לבית האב הפלבאי של הליקינים (gens Licinia). אביו היה פראיטור ומחבר ספרי השנים גאיוס ליקיניוס מאקר (Gaius Licinius Macer). קאלבוס כתב נאומים אחדים נגד פובליוס ואטיניוס, מתומכיו של יוליוס קיסר, שאחד מהם נזכר בשיר 53 של ידידו המשורר קאטולוס. רוב נאומיו אבדו. כמו כן כתב שירי אהבה, בהם שיר על מותה בטרם עת של אשתו קווינטיליה. אחד מחיבוריו ששרד לימינו הוא אפיליון בשם "אִיוֹ". זוהי פואמה קצרה העוסקת בגיבורה המיתולוגית אִיוֹ, שיופיטר התאהב בה ונרדפה על ידי יונו.
ג'נאם ג'נאם

עלילה

הסרט מתרחש בישראל של שנת 2005. גבר נשוי, בסוף שנות השלושים שלו, מורה במקצועו, מגיע למבוי סתום בחייו הזוגיים והאישיים. הוא מחליט לעזוב הכול ולקחת פסק זמן. הוא מתכוון לנסוע לחופשה קצרה בחו"ל אך ברגע האחרון עולה על הסעה של עובדים זרים משדה התעופה היישר אל ביתם החדש, דרום תל אביב.
הוא חי איתם מתוך התבוננות, כמעט מבלי לדבר כלל. הם, מעצם היותם זרים ושונים כשלעצמם, נותנים לו מקום ולא שואלים אותו מה שהוא לא מספר. התנאים בהם הם חיים והיחס שהם מקבלים קשים, אך גם האנושיות של מעסיקיהם הישראלים מוצגת בסרט.
הגבר עובד איתם באתר הבנייה בו הם עובדים, משתתף ברגעים הקשים והשמחים. הוא חווה את הזרות שלהם ואת הרצון והצורך שלהם לחום, אהבה ובית. הסרט מראה גם את הצד הבדלני של העובדים הזרים, אך במקביל גם את הצד שמנגד, כשבעל כורחם הם נאלצים להיות ישראלים במידת מה ולקבל עליהם את ההוויה של ישראל.
עלילת הסרט דומה לעלילת נישואים פיקטיביים, אף הוא סרט בבימוי חיים בוזגלו, אלא שבו חובר הגיבור לחבורה של פועלי בניין ערבים.
כתבי המארות

כתבי המארות הם טקסטים מאגיים שנכתבו במצרים העתיקה. הכתבים נועדו לפגוע בקבוצת אנשים ומקורם במסורת מהממלכה הקדומה בשושלת ה-6. מהממלכה התיכונה (2000- 1750 לפנה"ס) ישנן שתי קבוצות של כתבי מארות: קבוצת ברלין שנכתבו על גבי חרסים, וקבוצת בריסל שנכתבו על גבי צלמיות.
כתבי המארות הם עוד עדות לידע המצרי על הגאוגרפיה, הדמוגרפיה והממשל בארץ ישראל. כל השמות שזוהו בקבוצה הראשונה נמצאו בקבוצה השנייה. יכול להיות שהשינויים במספר השליטים ביישובים הנזכרים בין שתי הקבוצות, מעידים על שינויים חברתיים בארץ ישראל, עדות לקיומן של ערי מדינה בארץ ישראל בסוף השושלת ה-12, שנשלטות על ידי שליט אחד. אולי גם האזכור של יותר יישובים בקבוצת בריסל, שהיא הקבוצה המאוחרת, מעיד על הגידול העירוני בארץ ישראל עד סוף השושלת ה-12.

קבוצת שברי החרסים

קבוצת ברלין כוללת שברי חרסים שתוארכו למאה ה-20 לפנה"ס. הם פורסמו לראשונה על ידי האגיפטולוג הגרמני קורט זתה בשנת 1926. על החרסים מופיעים שמות של כ-20 ערים או חבלים בארץ ישראל ובסוריה כמו אשקלון, לכיש, אפק, בית שמש, אשמם (ירושלים), אשאן (בית שאן), עפל (עפולה), שכם, רחוב. בלבנון מוזכרים אנשי גבל, והערים אלסה וערקת, לערים הנזכרות ברשימה משייכים 2-4 שמות שליטים. סה"כ יותר מ-30 שמות של מושלים. החרסים תוארכו לסוף השושלת ה-11, או אמצע השושלת ה-12.
המטרה בנוהג שבירת החרסים לאחר כתיבתם בטקס מאגי, הייתה בבחינת "זה יהיה גורלו של המורד במצרים..", מעין קללה נמרצת שתחול על ערי הסביבה אם ימרדו. בחרסים נזכרות הערים ועוד ערים רבות, ועליהם ציורים של שבויים ושלל מלחמה המובאים לפני פרעה המנצח.

קבוצת הצלמיות

קבוצת בריסל כוללת צלמיות שתוארכו לסוף המאה ה-19 לפנה"ס או תחילת המאה ה-18 לפנה"ס. הצלמיות התגלו בסקארה ופורסמו לראשונה על ידי האגיפטולוג הצרפתי ז'ורז' פוזנר (Georges Posener) ב-1940. הכתבים מיוחסים לתקופתו של סנוסרת השלישי מלך מהשושלת ה-12 מתקופת הממלכה התיכונה שמלך במאה ה-19 לפנה"ס. הרשימה כוללת 64 שמות ערים. בארץ ישראל מוזכרות ערים רבות משניתן לאתר כמו: ירושלים, שכם, רחוב, שמעון, גינה (ג'נין), עכו, אכשף, משאל, חצור וליש. מוזכרת גם עשתרות בבשן. בחוף הלבנוני נזכרות הערים ערקת, אלסה, גבל, צור, ישנן גם ערים מהבשן ומדרום סוריה. ברוב הערים מופיע שליט אחד ובמקרים בודדים שני שליטים תוך חלוקתם לצפון ודרום. הקבוצה תוארכה לסוף השושלת ה-12, על סמך נימוקים פאליאוגרפיים ואורתוגרפיים.
רוברט בריץ'

קריירה

בריץ' התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של קרשקו, בה גם שיחק בקבוצה הבוגרת. בקיץ 2008 חתם באינטרבלוק ליובליאנה. הוא עאך את הופעת הבכורה שלו במשחק הליגה נגד דראווה פטוי. ב-7 בדצמבר 2008 בריץ' הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הניצחון 0-3 נגד פרימורייה.
באוגוסט 2010 חתם לארבע שנים במאריבור, אליה הגיע עם חברו לקבוצה באינטרבלוק, יוסיפ איליצ'יץ'.
ביוני 2013 בריץ' חתם בשטורם גראץ מליגת העל האוסטרית תמורת מיליון אירו. כבר בעונת הבכורה שלו בקבוצה כבש 10 שערים ובישל 11 אסיסטים ב-35 הופעות.
בקיץ 2014 חתם בראפיד וינה תמורת כ-800 אלף אירו. את עונת 2014/2015 סיים בריץ' עם 27 שערים שהציבה אותו כסגן מלך שערי הליגה אחרי ג'ונתן סוריאנו (31 שערים) ובמקום ה-11 בנעל הזהב האירופית.
ב-31 באוגוסט 2015 בריץ' חתם בסנט אטיין מליגת העל הצרפתית. ב-8 בנובמבר 2015 נפצע בברכו במהלך משחק הליגה נגד אולימפיק ליון וסיים את העונה.
ב-20 באוגוסט 2017 הושאל לאנדרלכט מליגת העל הבלגית עד לסיום העונה, אך בינואר 2018 חזר לסנט אטיין.

קריירה בינלאומית

בריץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סלובניה ב-14 בנובמבר 2012 בהפסד 3-2 למקדוניה. ב-8 בספטמבר 2015 בריץ' הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 נגד אסטוניה במסגרת מוקדמות יורו 2016.
סטיבן פרספילד

תולדות חייו ויצירתו

פרספילד נולד בפורט אוף ספיין, טרינידד וטובגו, שעה שאביו, קצין בצי ארצות הברית היה מוצב שם. בשנת 1965 השלים את לימודיו לתואר ראשון באוניברסיטת דיוק. שנה לאחר מכן התגייס לחיל הנחתים, עבר הכשרה כלוחם חי"ר ושירת שירות מלא. לאחר שחרורו עבד כקופירייטר במשרד פרסום, כטרקטוריס, כמורה, כברמן ועוד מגוון עבודות. בשנת 1995 יצא ספרו הראשון, "האגדה של באגר ואנס" (שאף עובד לסרט קולנוע בכיכובם של מאט דיימון וויל סמית). ספרו השני, "שערי האש", אודות לחימת הספרטנים בקרב תרמופילי, היה לרב–מכר ואף נכלל ברשימת הספרים המומלצים של מפקד חיל הנחתים. הספר שימש השראה למפקדים שונים בצבא הבריטי כמו גם בצה"ל, שם הוא ניתן כשי למפקדים ולוחמים בחיל הרגלים והיחידות המובחרות.
סן דייגו (מחוז)

היסטוריה

המתיישבים הראשונים של מחוז סן דייגו היו ספרדים שהגיעו בשנת 1769 והקימו את מיסיון 'סן דייגו דה אלקלה'.
מחוז סן דייגו הפך לחלק מארצות הברית לאחר חתימת הסכם גואדלופה אידלגו שסיים את מלחמת ארצות הברית-מקסיקו בשנת 1848. 
השם סן דייגו הגיע במקור ממגלה הארצות הספרדי סבסטיאן ויזקאינו אשר מיפה את מפרץ סן דייגו בשנת 1602 ואת חופי קליפורניה קרא למפרץ על שם הקדוש דייגו מאלקלה - "סן דייגו. העיר והמחוז נקראו השוכנים לחופי המפרץ נקראו על שמו של המפרץ.
המחוז הוגדר כמדינה בשנת 1850 והיה גדול משטחו כיום. שטחו כלל את רוב דרום קליפורניה ומזרח מחוז לוס אנג'לס. 
בסוף המאה ה-19 קטן שטח מחוז סן דייגו כאשר הוקמו מחוזות חדשים: מחוז ריברסייד בשנת 1893, מחוז אורנג' ב-1889 ומחוז אימפריאל בשנת 1907.

גאוגרפיה

מחוז סן דייגו משתרע על 11,721 קילומטר רבועים. 10,878 ק"מ רבועים אדמה ו-843 קילומטר רבועים מים (7.20%).
בחלקו המערבי של המחוז משתרע חופו של האוקיינוס השקט לאורך 70 ק"מ, הרים גובהים ומושלגים בפסגתם במזרח ומאחוריהם מדבר סונורה. במרכז המחוז משתרע יער לאומי קליבלנד

דמוגרפיה

בשנת 2006 חיו במחוז 2,461,454 תושבים ב-1,067,846 משקי בית ו-663,449 משפחות. צפיפות האוכלוסין הייתה 259 אנשים לקמ"ר.
Word Rescue

העלילה

הסיפור המרכזי הוא על יצורים הנקראים "גראזלים". גראזלים לא יכולים לקרוא. הם גונבים את המילים בספרים, מונעים מאחרים גם לקרוא. השחקן חייב לעזור לבני תולעת ספרים לקחת בחזרה את כל המילים שנגנבו ולהתאים להם עם כל המשמעויות ואז הוא יכול להחזיר אותם לספרים.

מהלך המשחק

השחקן נע סביב מסך הפלטפורמה בסגנון יריית הסביבה. השחקן מנסה להתאים את המילים המתאימות שלהם לתמונות הממוקמות באופן אקראי לפי רמה. בנוסף, השחקן חייב להימנע מגראזלים וסכנות. נגיעה בהם תגרום להתחיל את הרמה מחדש. בפעם אחת שמצאת את כל 7 המילים המתאימות, בני תולעת ספרים באורח פלא הופכים את השחקן למפתח אוסף מילים אשר משמש כדי לפתוח את הדלת אשר לוקח את השחקן לרמה הבאה.
אם השחקן מתאים את המילה עם התמונה הלא נכונה, "גראזלים" מופיע. כדי להתמודד עם גראזלים השחקן חייב ללחוץ על מקש הרווח כדי להזמין בני תולעת ספרים כדי לשפוך רפש עליהם. לשחקן יש רק כמות מוגבלת של רפש, אבל הרפש יכולה להתחדש על ידי איסוף דליי רפש או השלמת תעלומת המילה.
בתחילתו של כל רמה, מילה אחת של רמה שנבחרה באקראי כדי להיות תעלומת המילה. האותיות של המילה ממוקמות בסדר אקראי סביב רמה אחת, למרות העובדה שהם נמצאים באותו מקום כל הזמן. אם השחקן משלים את המילה על ידי איסוף האותיות של מילה הוא מעונק בנקודות בונוס ובמלא רפש. נקודות בונוס יכולות להיות צבירה של איסוף ספרים, לכלוך גראזלים והתאמות המילים עם התמונות שלהם.
בהתאם לרמת הקושי, ישנם גם מספר מוגדר של גראזלים על כל רמה. קל קושי קלה עבור שחקנים צעירים, כמו שיש רק אחד מראשי גראזלים ברמה. הקושי הקשה, עם זאת, לעיתים קרובות יש רבים או יותר גרזזלס כמו שיש מילים כדי למצוא ו-20 ספרים חייבים להיות נאספים כדי לחשוף את תעלומת המילה. זה הופך את המשחק למאתגר גם עבור מבוגרים.

ביקורות

הביקורת על משחק זה והמשחק Math Rescue: "בחירה מצוינת עבור ילדים צעירים יותר, אף על פי שאנחנו "ילדים" מבוגרים יותר, עדיין מוצאים אותם משעשעים. כשממשיכים לשחק הם הופכים להיות יותר קשים".
פאם פרידמן

ביוגרפיה

פרדמן סיימה תואר שני במדעים בהנדסה כימית באוניברסיטת צ'למרס בשנת 1973 ודוקטורט לפילוסופיה בנוירוכימיה בשנת 1979. התזה שלה הייתה בנושא "מבנה ותפקוד של גנגליונים".
בין השנים 1995–1997 הייתה ראש המחלקה למדעי המוח.
בשנת 1997 קיבלה מינוי כפרופסור לנוירולוגיה באוניברסיטת גטבורג, והפכה לסגן דיקן הפקולטה לרפואה בין השנים 1997–1998. לאחר מכן המשיכה להיות בתפקידים ניהוליים באקדמיית סולגריאנסקה .
בין השנים 2003–2006 פרידמן הייתה המנהלת והדיקן של האקדמיה לסולגריאנסקה. ב -1 ביולי 2006, מונתה לרקטור אוניברסיטת גטבורג, משרה שהיא החזיקה עד 1 יולי 2017.
פרדמן היא חברת האקדמיה המלכותית השוודית למדעי ההנדסה  מאז 2008.
לאחר מכן כיהנה כסגן הנשיא של אוניברסיטת גטבורג מ-2006-2017. בתפקיד זה, פרידמן שימשה כמנהלת האוניברסיטה ונציגתה העיקרית.
פרדמן שימשה גם כחברת הנהלה במספר ארגונים, ובהם המועצה השוודית למחקר רפואי (1999–2003), החברה הבינלאומית לנוירוכימיה (1995–1999) והפדרציה של מדעי המוח האירופיים (1996–2001)
משנת 2016, פרדמן היא נשיאת ארגון האוניברסיטאות העולמי.
פרידמן ישבה במועצת המנהלים של האוניברסיטה השוודית והאגודה להשכלה גבוהה, SUHF, בין השנים 2007 ו-2014, והיושב ראש שלה בין השנים 2009–2014.
לפרידמן יש למעלה מ-100 פרסומים ו-4,700 ציטוטים.
קרולינה, נסיכת הסן-דרמשטאדט

ביוגרפיה

קרולינה נולדה ב-2 במרץ 1746 בבוכסווילר שהשתייכה לרוזנות הסן-דרמשטאדט, ללודוויג, נסיך הכתר של הסן-דרמשטאדט, ולקרולינה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן, בתם של כריסטיאן השלישי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן וקרולינה, רוזנת נסאו-זארבריקן.
ב-27 בספטמבר 1768 התחתנה קרולינה עם פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג, בנישואים פוליטיים לחלוטין, שנועדו לחזק את הקשר בין רוזנות הסן-דרמשטאדט לרוזנות הסן-הומבורג, שהייתה תחת עוצרות של לודוויג השמיני, רוזן הסן-דרמשטאדט. אף על פי שנולדו להם 13 ילדים, בני הזוג חיו כאנשים זרים לחלוטין, והקשר ביניהם היה מאוד רופף.
בשנת 1820 מת בעלה פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג, וב-18 בספטמבר 1821 מתה קרולינה בבאד הומבורג, והיא בת 75 שנים.