דאנדוק

היסטוריה

העיר מיושבת החל מ-3500 לפנה"ס, מאז התקופה הנאוליתית. הוכחה ממשית לקיום חיים אנושיים מוקדמים באזור הוא דולמן פרוליק - מבנה קבר מגליתי הממוקם בפאתיה הצפוניים של העיר. התרבות הקלטית הגיעה לאזור בסביבות 500 לפנה"ס. על פי הרישומים ההיסטוריים המיתולוגיים, הקבוצה הקלטית שהתיישבה בצפון מחוז לאות' הייתה ידועה בשם "קונל מירתמנה" ושאבה את שמה מקונל קרנה, המפקד האגדי של האבירים האדומים של אלסטר.
דאנדוק הייתה תחילה כפר שלא בוצר בחומה. ב-1169 פלשו הנורמנים לאירלנד והחלו כובשים שטחים נרחבים. ב-1185 הקים אציל נורמני בשם ברטרם דה ורדאן בית בתחומי הכפר וקיבל את הבעלות עליו ב-1189. אציל נורמני נוסף, ג'ון דה קורסי, התיישב על שפת הים מחוץ לכפר. שתי המשפחות החלו בבניית חומה לעיירה ובסופו של דבר ביצרו אותה בסגנון הנורמני. העיירה החלה להתפתח מאחר שהייתה בקרבת מעבר נוח ורדוד של נהר הקסלטאון והיא הפכה לעיר הגבול הצפונית של התחום האנגלי. ב-1236 בנתה נכדתו של ברטרם את מבצר רושה מחוץ לעיירה, על מנת להגן עליה מהשבטים האירים באלסטר.
העיירה נבזזה בשנת 1315 כחלק ממלחמת העצמאות הסקוטית הראשונה. לאחר שכבש את העיר, הכריז על עצמו אדוארד ברוס, מנהיג הסקוטים, כעל מלך אירלנד ונותר בה למשך שנה שלמה, עד שצבאו הובס על ידי ג'ון דה בירמינגהאם והוא עצמו הוצא להורג.
מבנה העיר הנוכחי נוצר ברובו על ידי אדון לימריק, ג'יימס האמילטון, במאה ה-17. הוא הורה על בנייתם של רחובות לכיוון מרכז העיר, בהשראת הערים במרכז אירופה. בנוסף, הוא הורה על הריסתן של החומות והביצורים הישנים ועל סלילת דרכים מזרחה מתוך העיר אל כיוון הנמל ואזור התעשייה החדש שהחל לצמוח. במאה ה-19 חשיבותה של העיר גדלה ותעשיות רבות הגיעו למקום, כולל תעשיות זיקוק רבות. התפתחות זו הושפעה רבות מהנחתן של מסילות רכבת אל העיר מכיוון דבלין ובלפסט, הרחבת המזחים והמספנות בנמל העיר והקמת מועצה מקומית שתהיה אחרית על ניהול העיר.
חלוקת אירלנד במאי 1921 הפכה את דאנדוק לגבולה הצפון-מזרחי של אירלנד, לעיר גבול בין אירלנד לצפון אירלנד ואת קו הרכבת בין דבלין לבלפסט, שעובר בתחומי העיר, לקו בינלאומי. מדינת אירלנד החופשית פתחה מכס ושירותי הגירה בדאנדוק על מנת לבדוק את החוצים את הגבול ברכבת. במהלך מלחמת האזרחים האירית ב-1922–1923 התבצעו מספר עימותים בין הכוחות הלוחמים באזור דאנדוק. הדיוויזיה הצפונית הרביעית בפיקודו של פרנק אייקן השתלטה על דאנדוק עם נטישתם של הבריטים את אירלנד בעקבות מלחמת העצמאות האירית וחתימת האמנה האנגלו-אירית. הדיוויזיה ביקשה להישאר נייטרלית במלחמת האזרחים, אך כוחות מדינת אירלנד החופשית עצרו כ-300 מלוחמיה באוגוסט 1922, כולל אייקן. בפשיטה שנערכה על בית הכלא בעיר, שחררו כוחות מתנגדי האמנה את השבויים וכבשו את העיר כולה. אולם, אייקן החליט לא להמשיך להחזיק בעיר וקרא להפסקת אש. שלושה גדודים של הצבא הלאומי הוצבו לאחר מכן בעיר, יחד עם שתי שריוניות.
בעשורים שלאחר מלחמת האזרחים, דאנדוק שימשה כעיר מסחר ומרכז אזורי לאדמיניסטרציה וייצור. מיקומה בסמוך לגבול הפכה אותה למשמעותית ביותר בתקופה הצרות ותושבים רבים בה הזדהו עם מטרותיהם של השין פיין והצבא האירי הרפובליקני. באותה התקופה כונתה העיר "אל פאסו", על שם העיר בטקסס הממוקמת על גבול מקסיקו. ב-1 בספטמבר 1973 הוקם גדוד החי"ר ה-27 של הצבא האירי ומפקדתו הוצבה בדאנדוק, ב"בסיס דאנדוק", אשר שמו שונה בשנת 1986 ל"בסיס אייקן" על שמו של פרנק אייקן.
כלכלתה של דאנדוק ניזוקה בעקבות הצטרפותה של אירלנד לקהילה הכלכלית האירופית בשנות ה-70 וחשיפתם של היצרנים המקומיים לתחרות זרה שלא היו ערוכים לה. התוצאה הייתה סגירתם של בתי עסק ומפעלים מקומיים ואחוז האבטלה הגבוה ביותר בלנסטר, הפרובינציה העשירה באירלנד. האבטלה יצרה בעיות חברתיות קשות בעיר שהוקלו רק עם צמיחתה הכלכלית המהירה של אירלנד עם תחילת המאה ה-21. כיום, רשתות בינלאומיות רבות פתחו סניפים בעיר - החל מיצרני מזון ועד לחברות היי טק.

בדצמבר 2000 הטישך בריאן קוואן קיבל את פניו של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון בדאנדוק לאחר סיומן של הצרות וחתימת הסכם יום שישי הטוב. קוואן אמר באותו המפגש כי.: 
דאנדוק היא נקודת מפגש בין דבלין לבלפסט והיא שיחקה תפקיד מרכזי במוצאו ובהתקדמותו של תהליך השלום. יותר מכל עיר אחרת במדינה, דאנדוק, כעיר גבול, העריכה את הצורך בשלום צודק ובר קיימא
רוזני רודן, חלק מאצולת אירלנד, החזיקו בזכויות בעיר למעלה משלוש מאות שנים, ובמכירה פומבית בשנת 2006, רוזן רודן ה-10 מכר את זכויות הבעלות שלו על העיר זכויות אלו כללו אדמות פרטיות, זכויות לחציבת מינרלים, זכויות מנוריאליות, זכות הירושה של חוזים שונים, בעלות על כבישים מהירים, שטחים ציבוריים וירידים, וכן, מסמכים רבים. זהותו של הקונה נשמרה בסוד.

תחבורה

דאנדוק היא תחנה חשובה בקו הרכבת שבין דבלין לבלפסט, מאחר שהיא מהווה את התחנה האחרונה שנמצאת בשטח הרפובליקה של אירלנד. חיבורה לדבלין הושק בשנת 1849 ולבלפסט בשנה שלאחר מכן. הקו לדרי נפתח ב-1859 ולגרינור ב-1873, אולם שניהם נסגרו בשנת 1957. בשנת 1966 שונה שמה של תחנת דאנדוק ל"תחנת דאנדוק קלארק", על שמו של טום קלארק, מהפכן אירי המקושר למרידת חג הפסחא. מהתחנה יוצאים גם קווי יוממות לכיוון דבלין ויש בה מוזיאון קטן להיסטוריה של הרכבות באירלנד.
שדרוגי תשתיות נרחבים התבצעו בסביבות העיר, במיוחד בתחום התחבורה - הכבישים, מסילות הרכבת והטלקומוניקציה - וזאת על מנת לשפר את הגישה ממנה לדבלין, מולינגר ומרכז אירלנד והמחוזות הקרובים קאוואן ומונאהן. הכביש המהיר M1, העיקרי שבין דבלין לבלפסט, מחבר את דאנדוק מצידו הדרומי לניורי ולדבלין ומצידו הצפוני לבלפסט.

ספורט

בעיר ממוקם מועדון הכדורגל דאנדוק, המשתתף בליגת העל האירית בכדורגל והוא גם המחזיק הנוכחי של הגביע האירי, לאחר שזכה בו בשנת 2018. המועדון זכה באחד מהגביעים האיריים בכל אחד מתשעת העשורים האחרונים ברציפות והוא המועדון השני הכי מצליח באירלנד בתחום זה. דאנדוק הוא המועדון האירי הנחשב והמדורג הגבוה ביותר בכדורגל האירופי. אוריאל פארק הוא אצטדיון הבית של המועדון.
כמו כן, בעיר קבוצות ראגבי, הוקי קרח, כדורסל, פוטבול, קריקט וכדורגל גאלי. העיר מאחרת טורנירים של מרוצי סוסים, מרוצי כלבים, סיף, טניס, סנוקר, רכיבה על אופניים וחתירה על קיאקים.