יחסי אלבניה–יוון

היסטוריה

לאחר הכרזת העצמאות של אלבניה בשנת 1912 נפתרה סופית חלוקת האדמות בין אלבניה ויוון תחת חסות המעצמות הגדולות (אוסטרו–הונגריה ואיטליה) באמצעות פרוטוקול פירנצה. היחסים לא השתפרו עד 1939 עם כיבוש אלבניה על ידי איטליה. כוחות יוונים ואלבנים נקלעו לסכסוך במהלך מלחמת איטליה–יוון למרות שבמהלך כיבוש הציר ביוון היו קבוצות ההתנגדות היוונית והאלבנית בקשר הדוק ואף החליפו מידע על כוחות הכיבוש הנאצים. 
הרפובליקה העממית הסוציאליסטית של אלבניה, בהיותה בעלת ברית של ברית המועצות, הייתה מעורבת במלחמת האזרחים היוונית (1946 - 1949) על ידי תמיכה בצבא היווני הדמוקרטי המוביל. לסקוביק שבדרום אלבניה הפכה לתקופה למטה שלה. כמה פלישות אירעו משטחי אלבניה לאזור גרמוס היווני. לוחמי הגרילה הקומוניסטית ברחו חזרה לאלבניה לאחר סיום המבצע.  לאחר הקפאה שנמשכה למעלה משלושים שנה, שתי המדינות כוננו מחדש את היחסים הדיפלומטיים בשנת 1971, במקרה בו שיתוף פעולה כלכלי וחישובים אסטרטגיים גרמו לאנוור הוג'ה ולחונטה הצבאית הימנית ששלטה ביוון בשנים 1967–1974 לבסס שיתוף פעולה בין המדינות.

שאיפות לקונפדרציה

היו דיונים רבים, מחקרים וניסיונות של אלבנים ויוונים להקים קונפדרציה בתקופה העות'מאנית.  במאה ה-19 היו תוכניות ליצור קונפדרציה יוונית-אלבנית, שקמה לתחייה מתוכניות המאה ה -18 הקודמות. בשנת 1907 נחתמו פרוטוקול ותזכיר הבנות מיוחד על ידי ניוקליס קזאזיס ואיסמעיל קמלי, ראש הממשלה הראשון של אלבניה. יתרה מזאת, הסופר הארווני אריסטידס קוליאס בספרו "הכרזת איגוד הארוונים" קובע "משנת 1881 עד 1907 קיימנו מאמצים ושיחות חוזרות ונשנות בין יוונים ואלבנים ליצירת מדינה יוונית-אלבנית." בנוסף, תאנוס פלולוגוס-אננוסטופולוס בספרו "יוון ואלבניה בראשית המאה העשרים (1995)" הצהיר כי איסמעיל קמלי, פילנה, עבד עם פוליטיקאים ולוביסטים יוונים רבים, כולל מנהיגים ארבניים, על פדרציה יוונית-אלבנית אפשרית., כזו ש"שומרת על עצמאות לאומית ודתית של שני העמים."  באופן דומה, ניוקליס קזאזיס ראה בכך דרך להיפטר מההשפעה האיטלקית ביוון באזור.

שנות ה-90

לאחר נפילת הקומוניזם באלבניה בשנת 1992 הגיעו ליוון מספר גדול של פליטים כלכליים ומהגרים מאלבניה (ושאר המדינות הקומוניסטיות לשעבר כולל בולגריה, מקדוניה הצפונית, רומניה, רוסיה, אוקראינה, ארמניה וגאורגיה), בעיקר כמהגרים בלתי חוקיים, לחפש עבודה. האלבנים ביוון מהווים 60-65% מכלל המהגרים ביוון. לפי מפקד האוכלוסין בשנת 2001, ביוון יש רשמית 443,550 בעלי אזרחות אלבנית.   
בשנות התשעים עזרה יוון לפאטוס נאנו כמנהיג אלבני בגלל היותו נוצרי אורתודוכסי, והעדיפה אותו על פני סאלי ברישה המוסלמי, שכן נאנו נתפס כמיודד יותר לאינטרסים היוונים.  במהלך המרד האלבני ב-1997, יוון השתתפה במבצע "Alba" לשמירת השלום וההומניטרי. כמו כן, לפני מבצע "אלבה", יוון השתתפה ב"מבצע קוסמאס" ב-15 במרץ 1997, שכלל פינוי 240 נכבדי חוץ מאלבניה. כיום שתי המדינות מתארות את יחסיהן כ"מצוינות" עם אלבניה, בה רואים ביוון אחת מ"בעלות הברית החזקות והחשובות ביותר" שלה, שכן שתי המדינות החברות בנאט"ו נהנות מיחסים קרובים בימינו.  יוון התנגדה לתוואי הצינור הטרנס אדריאטי שעובר בשטח אלבני, מכיוון שהוא יאפשר לאלבניה להפוך למוקד העברה לגז במערב הבלקן.

יחסים מודרניים

לאחר משחק הכדורגל בין סרביה נגד אלבניה (מוקדמות יורו של אופ"א 2016), לאומנים אלבנים נושאים דגלים וכרזות לאומניות תקפו יוונים אתניים מקומיים, הם תקפו בתים, וריסקו חלונות מכוניות.   התקרית גרמה להתערבות דיפלומטית מצד יוון על ידי משרד החוץ היווני שליחת השתדלנות למשרד החוץ של אלבניה ודרש במשפטו של האחראים להתקפות.  שר החוץ האלבני הצהיר כי "תגובה מהירה ויעילה של משטרת המדינה, זיהתה את האנשים האחראים".  
על פי נתוני בנק אלבניה, יוון ממשיכה להיות המשקיעה הגדולה ביותר באלבניה בשנת 2017. ההשקעות הישירות הזרות שביצעה יוון באלבניה הסתכמו ב -1.22 מיליארד אירו ברבעון הראשון של 2017, לעומת 1.175 מיליארד אירו בשנת 2016. כמו כן, האינטרס של חברות יווניות להרחיב את פעילותן באלבניה גדל.  
במהלך שריפות בר ענקיות, באוגוסט 2017, שהשתוללו באלבניה במשך שבועות, ביקשו הרשויות באלבניה תמיכה מיוון. יוון שלחה שני מטוסי קנדאייר CL-415‏   ושבעה רכבי כיבוי יחד עם צוותיהם כדי לסייע לאלבניה.

מיעוט יווני באלבניה

מעמדו של המיעוט היווני באלבניה הוא אחד הנושאים הבלתי פתורים הקיימים בין שתי המדינות. המשטר הקומוניסטי לשעבר העניק זכויות מוגבלות למיעוט היווני באזור המיעוט המיועד ספציפית המונה 99 כפרים. מאז נפילת הקומוניזם, סוגיות הקשורות לטיפול במיעוט היווני גרמו לעיתים קרובות למתח ביחסים בין יוון לאלבניה. נושאים אקטואליים כוללים בעיקר כבוד לזכויות קניין, גישה לחינוך בשפה היוונית מחוץ ל"איזור המיעוט", נתוני מפקד מדויקים ותקריות אלימות מזדמנות שמפנות למיעוט היווני.     עמדתו הרשמית של אלבניה הייתה כי מכבדים את זכויות המיעוט היווני ולא ניתן לקיים דיונים נוספים בנושא עד להתייחסות לנושאים הקשורים למיעוט צ'ם אלבני לשעבר המגורש של יוון, בעוד עמדתה של ממשלת יוון היא כי יש לפתור סוגיות שעומדות בפני המיעוט היווני כתנאי להצטרפותה של אלבניה לאיחוד האירופי.

בתי קברות צבאיים של חיילים יוונים שנפלו

בינואר 2018, בעקבות הסכם בין שרי החוץ היוונים לאלבנים, נעשה מאמץ שיטתי להשבת גופותיהם של חיילים יוונים שנפלו במלחמת איטליה–יוון בין המדינות.    ההערכה היא כי בין 6,800-8,000 חיילים יוונים שנפלו נקברו בחופזה במקום לאחר מותם בקרב ושרידיהם לא זוהו כראוי.  עבודתם של צוותים יוונים-אלבניים משותפים החלה ב-22 בינואר במערת קלצ'רה, אתר קרב קלייסורה. מספר קטן של פעילי צ'אם אלבנית ניסו לשבש את העבודה אך סולקו על ידי המשטרה האלבנית. שרידי החיילים היוונים ייקברו בבתי העלמין הצבאיים היוונים במערת קלצ'רה ובכפר המיעוט היווני בולאט (ויולאראטס) הסמוך לגבול היווני-אלבני.

סוגיית צ'אם

סוגיית צ'אם מתייחסת למחלוקת שהועלתה על ידי אלבניה מאז שנות ה-90 על שובם של הצ'אם אלבנים, שגורשו מהאזור היווני אפירוס בין 1944 ל-1945, בסוף מלחמת העולם השנייה, תוך ציון שיתוף הפעולה של רובם עם כוחות הכיבוש של מדינות הציר.   בעוד שאלבניה לוחצת על פתיחת הנושא מחדש, יוון רואה את הנושא סגור. עם זאת, סוכם על הקמת ועדה דו צדדית, רק בנושא הנכסים, כבעיה טכנית. הוועדה הוקמה בשנת 1999, אך טרם תפקדה.

סוגיית קוסובו

אלבניה הייתה המדינה הראשונה שהכירה בקוסובו כמדינה עצמאית, בינתיים יוון שומרת על עמדה נייטרלית בנושא, וקבעה כי היא תקבל החלטה אם להכיר בקוסובו העצמאית או לא לאחר בחינת הנושא לעומק וכי החלטתה תגיע כ תוצאה של שיתוף פעולה הדוק עם מדינות אירופה והשכנות, תוך התחשבות בתפקידה של סרביה בשמירה על יציבות אזורית.

יחסים דו צדדיים ושיתוף פעולה

היחסים השתפרו משמעותית מאז 1991; יוון ואלבניה חתמו על הסכם ידידות, שיתוף פעולה, שכנות טובה וביטחון ב-21 במרץ 1996. בנוסף, יוון היא המשקיעה הזרה העיקרית באלבניה, והיא השקיעה יותר מ-400 מיליון דולר באלבניה. כמו כן, יוון היא שותפת הסחר השניה בגודלה של אלבניה, כאשר המוצרים היווניים מהווים כ -21% מהיבוא האלבני, ו -12% מהיצוא האלבני מגיע ליוון, והיא עומדת במקום הרביעי של אלבניה. כמו כן, היא המדינה התורמת הגדולה ביותר, לאחר שסיפקה סיוע בסך 73.8 מיליון יורו.  
יוון תומכת נלהבת בשילוב האירו-אטלנטי של הרפובליקה של אלבניה, ומאז כניסת אלבניה לנאט"ו במאי 2009 התפתחו היחסים בין אלבניה-יוון בכל החזיתות. היחסים, במיוחד לאחר הניצחון בבחירות של אדי ראמה בשנת 2013, חלו שיפור והתחממות מאסיבית ביחסים בין שתי המדינות  במשך תקופה קצרה, כאשר ראש המדיניות החוץ האלבנית, ראלף ג'וני, תיאר את הדיפלומטי. היחסים בין שתי מדינות כ"מצוינים ". עם זאת, במהלך שנת 2014, רק שנה לאחר בחירת רמה, היחסים בין אלבניה ויוון התדרדרו והפכו מתוחים יותר ויותר, בגלל סירובו של רמה להסכם שהגדיר את הגבולות הימיים וקבע את האזור הכלכלי הבלעדי בין שתי המדינות, שהקדימה את אלבניה קודמת הממשלה חתמה עם יוון בשנת 2009.  למרות הקשיים ביחסים בין המדינות, יוון, נחשבת לבעלת בריתה ושותפה החשובה ביותר של אלבניה.  
שתי המדינות משתפות פעולה בתחומים רבים, כמו פוליטי, שיפוטי, אנרגיה ותיירות. בין המדינות מתקיימים ביקורים קבועים ברמה גבוהה, ומגעים תכופים בין ממשלות המדינות, הפרלמנטים והרשויות המקומיות בנושאים שונים הנוגעים למגזרים בודדים ואינטרסים הדדיים. פרויקטים גדולים שמתנהלים כיום בין המדינות כוללים את התפתחותם התיירותית של קו החוף היוני המשותף בין המדינות ואת צינור הטרנס אדריאטי (TAP). פגישות רשמיות בין שתי הממשלות והפרלמנטים הן תכופות וצבאות שתי המדינות מנהלות אימונים משותפים באופן קבוע כחלק מתוכנית האימונים של נאט"ו למודרניזציה של כוחות הצבא האלבני. 
תחת כהונתה של יוון בנשיאות האיחוד האירופי, הוענקה לאלבניה ב-24 ביוני 2014 מעמד של מועמדת רשמית לצירוף אל האיחוד האירופי, אשר עולה בקנה אחד עם יום השנה העשירי ל"אג'נדה 2014" שהציעה ממשלת יוון להגברת שילוב אלבניה וכל מדינות מערב הבלקן באיחוד האירופי.

נציגויות דיפלומטיות

יוון מחזיקה באלבניה שגרירות בטירנה וקונסוליות בג'ירוקסטרה ובקורצ'ה. מאידך, אלבניה מחזיקה ביוון שגרירות באתונה וקונסוליות ביואנינה ובסלוניקי.