google/wiki40b huggingface dataset:
ארמון שנברון

הקטרבורג

הטירה הראשונה שעמדה במקום נקראה קטרמולה, או קטרבורג, והיא עמדה בשטחו של מנזר מקומי. היא נהרסה על ידי הטורקים שצרו על וינה ב-1529. לאחר מכן ראש עיריית וינה בנה במקום אחוזה שנועדה לשמש לחופשות ציד.
ב-1569 רכש הקיסר מקסימיליאן השני את קטרבורג כדי להופכה למעון ציד קיסרי. במשך מאה השנים הבאות עשו בה מקסימיליאן ויורשיו שימוש לעיתים רחוקות ולעיתים פיתחוה והוסיפו לבניינה. הקיסר מתיאס מצא, על פי הסיפור, מעיין נובע בקרבת הטירה, בעת ציד ב-1612. הוא קרא לו "Schöner Brunnen", כלומר "המעיין היפה". זהו מקור השם בו נודעו לימים הטירה וסביבתה.
ב-1683 צרו הטורקים בשנית על וינה ושבו והחריבו את הטירה כמעט עד היסוד. בשנת 1752 נוסד בתחומי פארק שנברון גן החיות שנברון, שהוא גן החיות הוותיק ביותר שעודנו פעיל כיום.

הארמון המודרני

לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הטיל על האדריכל יוהאן ברנרד פישר פון ארלך לתכנן ארמון חדש שיוקם במקום. בניית הארמון החלה ב-1696 ושלוש שנים לאחר מכן כבר נערכו חגיגות בחלק המרכזי שהושלם.
במאה השנים הבאות הוסיפו קיסרים שונים חלקים לארמון ועשו בו שינויים רבים. הקיסרית מריה תרזה הורתה לאדריכל ניקולו פקאסי לעצב אותו מחדש בסגנון הרוקוקו. בשלהי קיסרותה היה הארמון למרכז התרבותי והפוליטי של האימפריה ההבסבורגית.
במאה ה-19 הפך הקיסר פרנץ יוזף את שנברון למעונו העיקרי. הקיסר חי בו את רוב ימיו ואף מת בו, ב-21 בנובמבר 1916.
בתום מלחמת העולם הראשונה עברה האימפריה האוסטרו-הונגרית מן העולם והארמון עבר לרשותה של הרפובליקה האוסטרית הצעירה. חדריו היפים שומרו כמוזיאון שמושך מבקרים רבים, אך גם שימשו כתפאורה למספר ועידות ופגישות היסטוריות, כגון ועידת הפסגה שבה נועדו ניקיטה כרושצ'וב וג'ון קנדי ב-1961. ב-1996 הכריז אונסק"ו על הארמון כאתר מורשת עולמית.
יונה אטינגר

ד"ר יונה אטינגר הוא מהנדס ומדען ישראלי, מנכ"ל הוועדה לאנרגיה אטומית בשנים 1987–1992.
בין השנים 1987 ל-1992 שימש מנכ"ל הוועדה לאנרגיה אטומית של ישראל. לאחר מכן שימש, משנת 1992, יועץ לענייני מדע וטכנולוגיה בשגרירות ישראל בוושינגטון, עד שנת 1996. בין השנים 1992 ל-2005 שימש גם מנכ"ל הקרן הדו-לאומית למדע ארצות הברית-ישראל.
כיום חבר אטינגר במספר ועדות מדעיות, ובהן הוועדה הלאומית לננוטכנולוגיה שליד האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, יוזמת הננוטכנולוגיה הלאומית, והמועצה המייעצת לקרן המדע והטכנולוגיה ארצות הברית-ישראל. היה חבר הוועדה המייעצת של מוסד שמואל נאמן למחקר מתקדם במדע וטכנולוגיה בטכניון, וכעת הוא חבר ועדת הביקורת של מוסד שמואל נאמן.
באוגוסט 2012 התראיין לעיתון "הארץ" על ידי ארי שביט בנושא תוכנית הגרעין האיראנית. הראיון נערך תחת עילום שם, אך ניתנו בו רמזים המאפשרים את זיהויו.
מצוק ראגייט

גילוי הרכס

הרכס מופה לראשונה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד (Falkland Islands Dependencies Survey) בשנת 1955.

מקור השם

שמו של המצוק ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה, וזאת בשל מראה המצוק, שבראשו רכסים קטנים וצוקים קטנים סלעיים הבולטים ממנו (היינו מראהו של המצוק מחוספס, באנגלית: rugate).
מרצדס-בנץ E-קלאס

מרצדס-בנץ E-קלאס היא מכונית סלון מנהלים בגודל בינוני, אשר מיוצרת על ידי חברת מרצדס-בנץ החל משנת 1995.
ה-E קלאס החליפה את דגם ה-W124 של מרצדס אשר ייצורה הופסק ב-1996, מתחרה בעיקר בב.מ.וו סדרה 5 ובאאודי A6.
המרצדס בנץ E קלאס היא מכונית בעלת חשיבות רבה לחברת מרצדס-בנץ ומהווה אחד ממקורות ההכנסה העיקריים של החברה כאשר היא אחת מהמכוניות הנמכרות ביותר בסגמנט שלה בעולם.

גרסאות

אף על פי שייצורה החל כבר בשנת 1953 תחת שם הסדרה W120, הוכרה כמרצדס-בנץ E-קלאס באופן רשמי רק עם הצגת סדרת ה-W210 בשנת 1995.
ה-E-קלאס מיוצרת במרכבי סדאן וסטיישן, כאשר החל מהדור השלישי W212 שהוצג בשנת 2009, המכונית מיוצרת גם במרכבי קופה וקבריולה שהחליפו את דגמי ה-CLK. בנוסף, המכונית מיוצרת עם מגוון של גרסאות ומנועים כגון גרסאות הנעה אחורית והנעה כפולה, גרסאות מנועי 4, 6 ו-8 צילנדרים, מנועי בנזין ומנועי דיזל, וגרסת E63 AMG, גרסת ספורט קיצונית ל-E קלאס, בעלת מנוע 8 צילינדרים עם שני מגדשי טורבו בנפח 6.2 ליטרים אשר הספקו 518 כ"ס.
בדצמבר 2011 הציגה מרצדס-בנץ ל-E קלאס שתי גרסאות היברידיות, אחת בגרסת מנוע בנזין ואחת בגרסת מנוע דיזל.
שאריף ואכד

ביוגרפיה

שריף ואכד, צייר, מעצב גרפי ומאייר ספרי ילדים. נולד בנצרת ב-1964.
בין השנים 1986-1983 למד ואכד אמנות ופילוסופיה באוניברסיטת חיפה. בין עבודותיו הידועות סדרת הציורים "יריחו תחילה" (2002) המציגה מטמורפוזה של דימוי צייד מתוך רצפת הפסיפס מח'רבת אל-מפג'ר ביריחו; הוידאו ארט "Chic Point" ("שיק פוינט: אופנה למחסומים ישראליים") (2003) ובו יצר ביגוד החושף את גופם של המשתמשים במחסומים שהקים צה"ל ועוד.
עבודותיו נמצאות באוספים שונים כגון אוסף מוזיאון סולומון ר. גוגנהיים ועוד.
אברהם סולודר

אברהם סולודָר (תר"ן, 1890 – כ"ט בחשוון תרצ"ז, 14 בנובמבר 1936) היה משורר, מחנך ומתרגם.

קורות חיים

סולודר נולד וגדל בכפר סטאניסלאבצ'יק {רוסית) שליד ז'מֶרינקה, בחבל פודוליה שבדרום-מערב רוסיה (אוקראינה). בהמשך עבר לנמירוב ומשם לאודסה. באודסה עסק בהוראה, ושם פגש את ביאליק, שעודד אותו בתחילת דרכו הספרותית. אז עבר סולודר לווילנה והחל לעבוד במערכת "העולם", שם פרסם את שיריו הראשונים.
עלה לארץ ישראל בשנת 1911 ולמד בבית המדרש למורים העברי בירושלים. עבר לתל אביב, והתיידד עם יוסף חיים ברנר. עסק בהוראה במושבה יִסוּד המעֲלֶה, שם נישא בינואר 1914 לרופאה ד"ר שרה בן-עמי סולודר, בתם של קלרה (אחותו של הלל יפה) והסופר מרדכי בן-עמי (רבינוביץ') ואחותו של ד"ר מיכה בן עמי (רבינוביץ) (מראשוני הרנטגנולוגים בארץ). בני הזוג היו הורים לשני בנים.
בשנת 1926 היגר לארצות הברית. עסק שם בהוראה בבית המדרש לתורה (ישיבת סקוקי)  ובמכללה למדעי היהדות (College of Jewish Studies). קיבל תואר מוסמך באמנות מאוניברסיטת נורת'ווסטרן, עסק בתרגום שירתו של וולט ויטמן לעברית וערך את הירחון המצויר העברי "דורנו" (תרצ"ד–תרצ"ז).
סולודר נפטר מהתקף לב ב-1936 בשיקגו, בגיל 46. אלמנתו ושני בניו נותרו בארץ.
לאורך חייו פרסם שירה בכתבי עת. הוא תרגם מיצירות וולט וויטמן, מיכאיל לרמונטוב, יו לופטינג ווילהלם בּוּש, וחיבר כמה ספרי לימוד. עסק בספרות ילדים וערך את עיתוני הילדים: "אלומות" ו-"עולם הילדים". תרגם את "דוליטל הרופא", שיצא לאור בתרפ"ט.
אלמנתו שרה נפטרה ב-1957, בשנה ה-74 לחייה.
סולודר היה אב לשניים. בנו רזיאל (רזי) סולודר (1916–1996) היה מוזיקאי ומורה למוזיקה, ממייסדי קיבוץ גשר; נישא לעדנה סולודר, חברת הכנסת (בתו של יצחק כהן, מראשוני משרד הביטחון והמנכ"ל הראשון של בנק אוצר החייל).
בנו דוד סולודר (1918–1991) היה ממייסדי קיבוץ מעוז חיים.
חאלדה ג'ראר

ביוגרפיה

חאלדה ג'ראר נולדה בשכם. סיימה תואר שני בזכויות האדם ודמוקרטיה באוניברסיטת ביר זית. בשנת 1985 נישאה לרסאן ג'ראר, אותו הכירה בזמן הלימודים. לזוג שתי בנות, יפה וסוהא, המתגוררות בקנדה, סטודנטיות לתואר שלישי במשפטים ובמדעי הסביבה. ג'ראר מתגוררת באל-בירה.
ג'ראר ניהלה את ארגון "אדמיר", ארגון לזכויות אדם ותמיכה באסירים פלסטינים, משנת 1993 עד 2005. משנת 1998 נאסר על ג'ראר לצאת מחוץ לשטחים הפלסטיניים, לאחר שהשתתפה בכנס זכויות אדם בפריז באותה שנה. ג'ראר ביקשה מספר פעמים לצאת לכנסים דומים ונענתה בסירוב.
במרץ 2006 נבחרה למועצה המחוקקת הפלסטינית כנציגת החזית העממית לשחרור פלסטין, לאחר מעצרו של מזכ"ל הארגון, אחמד סעדאת.
בשנת 2010 סבלה ג'ראר מתסמונת מחלקת תיירים, וביקשה טיפול רפואי בעמאן. השב"כ קבע כי היא מהווה איום ביטחוני ומנע ממנה לצאת. לבסוף טופלה ג'ראר בעמאן לאחר התערבותה של לואיזה מורגנטיני, נציגת איטליה בפרלמנט האירופי.
ב-2 באפריל 2015 פשטו כוחות צה"ל על בית משפחתה בעיר רמאללה, והעבירוה למעצר מנהלי בכלא השרון. לאחר מחאות בינלאומיות בנושא, הוגש נגדה כתב אישום ב-15 באפריל בה הואשמה במגוון עבירות ביטחוניות הנסובות סביב חברותה בהתאחדות אסורה, קרי החזית העממית, והפעילות הפוליטית והתקשורתית שלקחה בה חלק מתוקף תפקידיה. לאחר שבית משפט צבאי סירב לשחררה עד תום ההליכים, היא נשפטה בדצמבר 2015 ל-15 חודשי מאסר ותשלום קנס של 10,000 ש"ח. מעצרה של ג'ראר גרר תגובות רבות בשטחי הרשות וגם מטעם ארגוני זכויות אדם בינלאומיים שקראו לשחרורה.
ב-3 ביוני 2016, 14 חודשים לאחר מעצרה הראשוני, שוחררה ג'ראר מהכלא הישראלי ונפגשה ביציאתה ממנו עם איימן עודה, יושב ראש הרשימה המשותפת שהתייחס אליה "כלוחמת חופש שנכלאה מתוך הניסיון להשתיק את הכיבוש".
ב-2 ביולי 2017 נעצרה שוב במעצר מנהלי, ובהודעת דובר צה"ל נמסר כי "ג'ראר נעצרה עקב מעורבותה בקידום פעילות טרור במסגרת החזית העממית, וללא קשר להיותה חברה במועצה המחוקקת הפלסטינית". מעצרה המנהלי הוארך ארבע פעמים. היא ריצתה את המאסר בבית הסוהר דמון, והשתחררה ב-28 בפברואר 2019.
ג'ראר נשואה לרסאן ואם לשתי בנות. מתגוררת באל-בירה.
ראקל קסידי

קורות חייה

קסידי נולדה בפליט שבהמפשייר לאם ספרדייה ואב אנגלי. היא הייתה בת יחידה במשפחה בת שלושה ילדים. היא למדה בבית הספר פרנבורו היל קונבנט, ואחר כך בגירטון קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג' שם למדה שפות מודרניות ואנתרופולוגיה פיזית. היא המשיכה ללמוד לדוקטורט אבל זנחה את המקצוע ופנתה לקריירת משחק.

קריירה

תפקידה הידוע ביותר של קסידי הוא בדמות פיליס בקסטר, המשרתת האישית של ליידי קרולי, בסדרת הדרמה התקופתית "אחוזת דאונטון", אותו גילמה בשנים 2013–2015. עוד שיחקה בתפקיד דוזן גייטלי בסדרה "Teachers" (עונה ראשונה ושנייה). היא הופיעה בתפקיד ג'ו פורטר, שרה-זוטרה במשרד הפנים, בסדרת הדרמה "Party Animals", ובתפקיד מל בסדרה "Lead Balloon".
בתיאטרון הופיעה קסידי ב-1997 במחזה "הלילה השנים עשר" בתפקיד ויולה, ב-1998 במחזה "אותלו" בתפקיד דזדמונה, וב-2005 כיכבה בתפקיד הראשי במחזה על פי הרומן "אנה קארנינה".
מרטין סטנמרק

ביוגרפיה

סטנמרק נולד בשנת 1972 בטבי, שוודיה.
ב-1985 עבר לארברו, בנעוריו היה חבר בלהקת הארד רוק.
ב-1994 עבר לסטוקהולם ועבד כדוגמן וכמלצר.
הוא התגלה כזמר וב-1997 הופיע במחזה סיפור הפרברים.
ב-2001 הוציא את אלבומו "One".
הוא ייצג את שוודיה באירוויזיון 2005 עם השיר "לאס וגאס" וסיים במקום ה-19.
ב-2011 החל להנחות את התוכנית "Kvällen är din" בערוץ TV4 במסגרתה מגשימים חלומות לאנשים.
הוא דיבב בגרסה השוודית של הסרטים הסיפור שאינו נגמר, סוס פרא ומכוניות.
הוא התחרה במלודיפסטיבלן 2014 (תחרות לייצוג שוודיה באירוויזיון 2014) וב-2019 התחרה בפעם השלישית בתחרות והוא הגיע לשלב גלגל ההצלה, שם הפסיד לזמרת, ליסה אייקס.
הוא בן זוגה של הזמרת האנה הדלונד.
טראוטוניום

טראוטוניום (בגרמנית: Trautonium) הוא כלי נגינה אלקטרוני מונופוני, שהמציא פרידריך טראוטוויין (Friedrich Trautwein) בסביבות 1929 בברלין. 
בהמשך הצטרף אליו אוסקר זאלה (Oskar Sala) ופיתוח הכלי נמשך עד מותו של זאלה בשנת 2002. הכלי איננו מופעל במקלדת אלא באמצעות תיל רזיזטיבי (נגד), המתוח מעל לוח מתכת ונלחץ להפקת צליל. לחיצת התיל סוגרת מעגל חשמלי, כאשר נקודת המגע קובעת את אורך התיל בו יעבור הזרם, ולכן את ההתנגדות החשמלית. כך ניתן להפיק צלילים שונים. נגינה אקספרסיבית בתיל זה התאפשרה בהחלקה עליו או ביצירת ויבראטו בתנועות קטנות.
פאול הינדמית כתב כמה שלישיות קצרות לשלושה טראוטוניומים מכווננים לשלושה גבהים שונים: קול בס, קול אמצעי וקול גבוה. אחד השכלולים הראשונים של זאלה הייתה הוספת מתג לשינוי הכוונון הסטאטי. בהמשך הוסיף מחולל רעש ומחולל מעטפת (שנקרא Schlagwerk), מסנן רכיבי צליל (מסננים אחדים של טווחי תדרים) והמתנדים התת-הרמוניים. המתנדים הללו מחוללים גובה עיקרי וכמה הרמוניות, שאינן מכפלות של הטון היסודי, אלא קטעים שלו. אפשר לערבל ארבעה מן הגלים הללו והנגן יכול לעבור בין מערכים אלה, המוגדרים מראש. משום כך נקרא הכלי "טראוטוניום ערבול". אוסקר זאלה חיבר מוזיקה לסרטים תעשייתיים, אבל הפסקול המפורסם ביותר שלו הכיל את הרעשים לסרט "הציפורים" של אלפרד היצ'קוק.
היצרן הגרמני דֶפפר (Doepfer) משווק אביזרים, המשווים לסינתסייזר אופי דמוי טראוטוניום.
להיטים מצוירים משלנו

תקציר העלילה

הסרט מחולק לשלושה חלקים כאשר כל חלק מספר סיפור ילדים אחר. בחלק הראשון מסופר הסיפור "מיץ פטל" אשר נכתב על ידי חיה שנהב, בחלק השני מסופר הסיפור "דירה להשכיר" אשר נכתב על ידי לאה גולדברג, ובחלק השלישי מסופר הסיפור "הכינה נחמה" שכתב מאיר שלו.
בסיום הסרט הסבירו איך הכינו ויצרו את האנימציה בסרט.

מוזיקה

את שיר הפתיחה של הסרט כתבה שפרירה זכאי וביצעה לימור שפירא. על המוזיקה בסרט היו אחראים מיכאל ויינמן ובני נגרי.
Experience

הפקה ופרסום

להקת הפרודיג'י מנתה ארבעה חברים, אך את מרבית העבודה על האלבום עשה ליאם האולט לבדו. החבר הנוסף היחיד שהיה שותף להפקת האלבום הוא מקסים ריאליטי, שעשה את השירה בשיר האחרון האלבום.
"Charly", השיר הפותח באלבום, יצא כסינגל הראשון ב-12 באוגוסט 1991. השיר הגיע בשיאו למקום השלישי במצעד הסינגלים הבריטי. לקראת סוף אותה השנה יצא הסינגל השני "Everybody in the Place", שהגיע בשיאו למקום השני במצעד הסינגלים. שבועיים לפני יציאת האלבום יצאו השירים "Jericho" ו-"Fire" על גבי סינגל משותף. האלבום המלא יצא לאור ב-28 בספטמבר 1992. בשיאו הגיע האלבום למקום ה-12 במצעד האלבומים הבריטי.
ביוני 2001 יצא האלבום בארצות הברית במהדורה מורחבת, שכללה בנוסף לאלבום המקורי, דיסק נוסף ובו בי סיידים ורמיקסים. האלבום המורחב יצא בבריטניה שבע שנים מאוחר יותר, תחת השם "Experience: Expanded". בגרסה זו נכלו 2 שירים נוספים.
זדנק אורבנק

זדנק אורבנק (בצ'כית: Zdeněk Urbánek;‏ 1917, פראג - 2008, פראג), היה סופר, מסאי, מתרגם וחסיד אומות העולם מצ'כיה.

קורות חיים

אורבנק למד פילוסופיה באוניברסיטת קארל בפראג ולאחר מכן היה עורך בהוצאה לאור. הוא היה חבר בקבוצה ליברלית, חסידת ההשכלה, קבוצה שהתכנסה סביב המשורר קמיל בדנר  וכללה יהודים רבים.

בתקופת מלחמת העולם השנייה

עם הקמת גטו טרזיינשטט בסוף 1941 נעצרו רבים מחבריו היהודים של אורבנק וגורשו לטרזיינשטט. אורבנק יזם משלוחי מזון לגטו. חבריו הלא-יהודים בפראג הסכימו לתרום ממכסות מזונם למטרה זו. אחד מחבריו שהיה בעל חווה, תרם מוצרי מזון אף הוא. אשתו של אורבנק, ורה, אפתה מאפים ליהודים אלה. בשנת 1942 החביא אורבנק זוג יהודים בביתו, עם בתם, למשך שלושה שבועות, עד שעברה המשפחה למסתור אחר.
בינואר 1945 הוצעדו אסירי מחנה קורצבך מאזור הגנרלגוברנמן שבפולין למחנה הריכוז גרוס-רוזן בצעדת מוות. מספר נשים נמלטו מצעדה זו והגיעו לפראג. אחת מהן, אניטה פשמסלרובה (Přemslerová), נפגשה עם מכר שלה מגטו טרזיינשטט. חבריו, מחוג הסופרים שהתקבץ סביב בדנר, הציעו לה לפנות לאורבנק. אורבנק קיבל אותה לביתו ללא היסוס, הסתיר אותה למרות שעונש מוות הוכרז על כל מסתיר יהודים, והעניק לה מזון ותמיכה רגשית. פשמסלרובה נותרה בביתו עד השחרור.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה הפך ביתו של אורבנק לתחנת מעבר עבור ניצולי שואה רבים שחיכו להזדמנות ולאישור מהרשויות לחזור לבתיהם. הוא שב לעבוד בתור עורך בהוצאה לאור ולאחר מכן עבד במשרד המידע הצ'כי, בחברת הסרטים הלאומית הצ'כית ובתור מזכיר בוועדת הדרמטורגיה הרשמית הצ'כית. אחרי 1957 היה מתרגם וכותב מאמרים עבור העיתונות הצ'כית בנושאי תיאטרון. אחרי 1968 נאסר עליו להמשיך לכתוב. הוא המשיך לפרסם, אך כתביו הופיעו כשחבריו חתומים עליהם בתור המחברים. הוא המשיך לפרסם בעיתוני סאמיזדאט ובעיתוני גולים. בשנת 1977 היה אורבנק מהחותמים על צ'רטר 77 .
אורבנק היה ידידו של ואצלב האוול. לאחר מהפכת הקטיפה התאפשר לאורבנק לפרסם בגלוי והוא מונה לתפקיד הרקטור באקדמיה לאמנויות הבמה של פראג.

הכרה

בשנת 1992 הכיר יד ושם באורבנק בתור חסיד אומות העולם.
נמסטה

נַמַסטֶה (בדוונאגרי: नमस्ते) היא ברכה מקובלת בתרבות ההינדית הנפוצה בתת-היבשת ההודית, בקרב הפזורה ההינדית ברחבי העולם ובחלקים מסוימים של דרום-מזרח אסיה המסווגים לעיתים כחלק מ"הודו רבתי". במילה זו נעשה שימוש הן כברכת שלום והן כברכת פרידה. בדרך כלל, המילה נאמרת תוך קידה קלה והצמדת כפות הידיים יחד כך שהאצבעות פונות כפי מעלה והאגודלים קרובים אל החזה. מקור המילה נמסטה מסנסקריט, ופירושה "אני קד לקדושה שבך".
על פי תורת היוגה המחווה נמסטה מייצגת את האמונה שיש ניצוץ אלוהי בתוך כל אחד מאיתנו שנמצא בצ'אקרת הלב. המחווה היא הכרה בנפש באחת על ידי הנשמה באחר. עבור מורה ותלמיד, נמסטה מאפשרת לשני אנשים להתאחד באופן אנרגטי למקום של קשר וחוסר נצח, חופשי מכבלי הקשר של האגו. אם זה נעשה בתחושה עמוקה בלב ועם הכוח שנכנע, איחוד עמוק של רוחות יכול לפרוח.
אטלס (מיתולוגיה)

במיתולוגיה היוונית, אַטְלָס (ביוונית Άτλας: "זה שהעז או סבל") הוא טיטאן, בנם של יאפטוס ואסיה, אשר נלחם לצד קרונוס במלחמה נגד האלים היווניים. אטלס מוכר בעיקר בשל העונש שהוטל עליו לאחר שהטיטאנים הפסידו במלחמתם ועל-פיו עליו לשאת לנצח את כדור השמיים על שכמו (ולא את כדור הארץ, כפי שטוענת טעות נפוצה). הודות לעונש זה מהווה אטלס מוטיב המסמל סבל מתמשך הדורש סיבולת ונשיאה בנטל כבד. מסיבה זו מתואר אטלס ביצירות אומנות רבות כאדם הכורע תחת נטל נשיאת כדור גדול על שכמו. על-פי אפלטון, אטלס מונה כשליט אטלנטיס שהוא אי אגדי הנמצא באוקיינוס הנושא את שמו של אטלס: האוקיינוס האטלנטי.

משפחה

אטלס הוא בן הטיטאנים יאפטוס ואסיה, ואחיהם של פרומתאוס, אפימתאוס ומנויטיוס. הוא אחיינו של מלך הטיטאנים קרונוס ובן דודו של מלך האלים זאוס. יחסית לבן לדור הצעיר של משפחת הטיטאנים, הוא קיבל תהילה גדולה מאוד בין בני משפחתו, יותר חשובה אף משל אביו.

המלחמה נגד האלים

דודו של אטלס, קרונוס, נישל את אביו אורנוס ממקומו כשליט היקום לאחר שזה כלא את אחיו המפלצתיים (הקיקלופים ובעלי מאה ידיים), אך הם נשארו בכלא בכל זאת. קרונוס נמרד על ידי ילדיו, שבראשם זאוס. אטלס היה צריך להיות כמו טיטאנים בני דורו האחרים, אשר היו חיילים טיטאנים רגילים במלחמה, אולם אטלס היה החייל המתקדם שבהם. קרונוס לא היה יכול לבחור סגן בחמשת אחיו האחרים עקב העובדה שהבכור, אוקיינוס, היה נייטרלי במלחמה וארבעת האחרים ניהלו את המערכות השונות במלחמה בארבעת הכיוונים. קרונוס החליט לבחור את אטלס. זאוס שחרר את דודיו המפלצות ובעזרתם הביס את קרונוס, אטלס והטיטאנים.

עונשו וגורלו

בשל מלחמתו לצד הטיטאנים נגד אלי האולימפוס, העניש אותו זאוס בנשיאת הנטל של כיפת השמים על כתפיו. רבים שוגים וחושבים שאטלס מחזיק על כתפיו את הגלובוס, מהסיבה הפשוטה שספרי המפות נקראים אטלס, או מפני שהמשא שעל כתפיו דומה לגלובוס. האמת היא, שעונשו על השתתפותו במרד הטיטאנים היה "ללכת לצוק גבוה שבמזרח ולשאת על כתפיו את השמיים". אטלס נהפך לאבן על ידי פרסאוס בעזרת הראש של מדוזה, במקום שבו עומדים כיום הרי האטלס.

אטלס והרקולס

כחלק מ-12 המטלות שהוטלו על הגיבור הרקולס היה עליו לגנוב תפוחי זהב המקנים חיי אלמוות, מגנה של הרה. הרקולס, שלא רצה להתעמת עם הספרידות (בנותיו של אטלס, נימפות ששמרו על המטע של הרה) שידל את אטלס להשיג עבורו את התפוחים הזהובים. כדי לאפשר לו לצאת לעזרתו, הבטיח הרקולס לשאת את השמיים במקומו של אטלס, עד שישוב. כשחזר אטלס עם התפוחים, הוא נמלך בדעתו והחליט שלא לקחת את השמים בחזרה מהרקולס. הרקולס עשה עצמו כאילו הוא מסכים להמשיך ולשאת את כיפת השמיים במקום אטלס אך ביקש שאטלס יחליפו לרגע, בזמן שהוא מסדר את הגלימה שלו כריפוד לכתפיים. אטלס הסכים והרקולס עזב עם התפוחים.
לי פייס

חיים אישיים

ב-2018 יצא מהארון וסיפר שהיה במערכת יחסים גם עם גברים וגם עם נשים.
בובספוג מכנסמרובע (דמות)

בסדרה

בובספוג הוא ספוג ימי תמים, נלהב, בעל צחוק צווחני ומכנסיים רבועות, שהקנו לו את שם משפחתו, מכנסמרובע. בובספוג עובד כטבח יחיד במסעדת "הסרטן הפריך" בעיר קרקעית מתחת למים בשם ביקיני בוטום. בובספוג לומד נהיגה אך נכשל בטסטים פעמים רבות (וממשיך להיכשל), לוחם קראטה, נהג חד-אופן נגן יוקולילי, וצייד מדוזות.
לצד בובספוג מככבות בסדרה דמויות מונפשות נוספות. דמותו של בובספוג נוצרה ועוצבה על ידי סטיבן הילנבורג. את הדמות מדבב טום קני שעבד עם הילנבורג גם בסדרה קודמת שלו, בגרסה העברית של התוכנית מדבב את בובספוג עידו מוסרי. בובספוג מתואר כספוג ים, שחי בתוך אננס, עם חיית המחמד שלו גארי החילזון, בעיר ביקיני בוטום. חלומו של בובספוג הוא להיות טבח הטיגון הטוב ביותר באוקיינוס כולו, ותודות לעבודתו כטבח קציצות סרטן במסעדת הסרטן הפריך, הוא חי את חלומו מדי יום. בובספוג הוא אופטימי וכן כמו שרק ספוג השוכן במעמקי הים יכול להיות, אך הוא לא מצליח להתחמק מלהכניס את עצמו, ובדרך כלל גם את כל הסובבים אותו, לצרות. בובספוג מנסה בכל כוחו להצליח, אך יש לו נטייה לגרום נזק קשה. למרות זאת, בובספוג תמיד מסתכל על הצד החיובי של החיים; ההתלהבות והסקרנות הופכות אותו למתוק שאי אפשר לעמוד בפניו או לדבר הכי מעצבן עלי אדמות. התחביבים של בובספוג כוללים הפרחת בועות סבון, תפיסת מדוזות ושחרורן עם חברו הטוב ביותר, פטריק ואימוני קראטה עם סנדי גר ברחוב קונץ' (הקונכייה) 124.
אף על פי, שלפי המצוין בסדרה, הוא נולד בשנת 1986, מה שהופך אותו לבן למעלה משלושים כיום (בהתחשב בכך שהסדרה נוצרה במאי 1999), ביקום של בובספוג אין שום שינויים בגיל או בהזדקנות של הדמויות.

ביקורות על הסדרה

על אף שהסדרה בה מככב בובספוג מיועדת לילדים, היא צברה פופולריות גם בקרב קהל מבוגר יותר, של בני נוער ולפרקים אף מבוגרים. בשנת 2005 הופיע בובספוג לצד דמויות מונפשות אחרות המכוונות לילדים בשיר לקידום גיוון חברתי וסובלנות. השיר עורר ביקורת מצדו של ג'יימס דובסון, מהארגון "Focus on the Family" (בעברית "פוקוס על המשפחה"), שגרס כי בובספוג הוא "נציג ההומוסקסואלים". דובסון ביסס את טענתו על אחד הארגונים שהעניקו חסות לסרטון השיר. מאוחר יותר חזר בו דובסון מטענותיו.
רמי הויברגר

ביוגרפיה

הויברגר בוגר תיכון עירוני א' בתל אביב. למד משחק ב"סטודיו למשחק ניסן נתיב". ב-1990 זכה בפסטיבל תיאטרונטו ב"פרס התיאטרונטו" על שם נסים עזיקרי - פרס למקום הראשון בתיאטרונטו על משחקו בהצגה "תעתועון" שכתב יצחק בן-נר ועיבד וביים אילן תורן.
הופיע בהצגות תיאטרון, ביניהן "מקבת'", "קן הקוקיה", "המלט", "מחכים לגודו", "גם הוא באצילים", "שלוש אחיות", "העלמה ז'ולי", "תעתועון", "חמץ", "שבעה", "השחף", "פופקורן", "שתי טיפות מים", "קופסה שחורה", "מלחמה" ו"הבוגד הקטן".
בשנת 2007 עלתה בתיאטרון הבימה ההצגה "תמונות מחיי הנישואין" בבימויו של הויברגר ובהשתתפותו. ההצגה היא תרגום חופשי לסרטו של אינגמר ברגמן. על הבמה שיחק הויברגר לצד ליליאן ברטו. באותה שנה עלתה בתיאטרון הבימה ההצגה "אנה קרנינה", על פי לב טולסטוי. שם שיחק הויברגר לצידם של יבגניה דודינה, אלכס אנסקי, יובל סגל ועוד.
בשנת 2008 עלתה ההצגה השנייה בבימויו של הויברגר בתיאטרון הבימה - "אלינג", בהשתתפותם של דב נבון, אורי הוכמן, קרין אופיר ועוד.
ביולי 2016 החל לשחק בעיבוד למחזה "גלנגרי גלן רוס" שכתב דייוויד מאמט ועלה בתיאטרון חיפה.
ב-2017 החל לשחק בקומדיה "חיית מחמד" מאת פרנסיס ובר בתיאטרון בית לסין.

קריירה בטלוויזיה ובקולנוע

ב-1985 שיחק בתפקיד זעיר ושימש כאיש תפאורה בסרט "קומפוט נעליים". בשנת 1991 שיחק בסרט "שרה אהרונסון" בבימויה של אורנה בן דור. בין השנים 1993–1997 השתתף בתוכנית ההומור "החמישיה הקאמרית", שם שיחק במשך ארבע שנים לצד קרן מור, שי אביבי, דב נבון ומנשה נוי. ב-1993 גילם את יוסף באו בסרטו של סטיבן ספילברג "רשימת שינדלר"; וגילם את גבריאל בסרטו של חגי לוי "שלג באוגוסט" לצד שי אביבי ואביגיל אריאלי. ב-1995 גילם את נעם בסרטו של רוני ניניו "שחקנים", המספר את סיפורה של שנה אחת בחייהם של בוגרי בית ספר למשחק המחפשים את דרכם אל בימת התיאטרון. ב-1996 גילם את קלאודיו בסרטם של ארנה ויוחנן רביב "כלבים לא נובחים בירוק". ב-1999 גילם את סא"ל אלון שגיב ("קרמבו") בסרט הפולחן של דרור שאול "מבצע סבתא".
בשנת 2000 השתתף בסדרת הדרמה "הבורגנים" ששודרה בערוץ 2. ב-2003 גילם את בחו בסרטו של דובר קוסאשווילי "מתנה משמיים", לצד מוני מושונוב. ב-2004 שיחק בסרט "לנצח עם מיקי ברקוביץ'". ב-2006 גילם את מוישה ולדמן בסרטו של חנן פלד "מכתבים לאמריקה". באותה שנה השתתף בתור פאנליסט בתוכנית הטלוויזיה "מועדון לילה". ב-2007 גילם את עצמו בסדרת הטלוויזיה "בשורות טובות"; גילם את אדון ליבוביץ' בסרט "הבוגד הקטן" וגילם את אבנר בסדרת הטלוויזיה שביים ניר ברגמן "להוציא את הכלב". ב-2008 גילם את מיכאל נוימן בסדרת הדרמה "בטיפול" לצד אסי דיין ואיילת זורר; והחל להשתתף בתוכנית הסאטירה האקטואלית של עינב גלילי "באה בטוב" בשידורי "רשת" של הערוץ השני.
ב-2010 החל לגלם את עידו וינר, החוקר המרכזי החדש ביחידה, בסדרת הטלוויזיה "הבורר"; וגילם את ראש הישיבה הרב יאיר בסדרת הטלוויזיה "חיים אחרים", שביים אריק רוטשטיין.
כמו כן גילם את תפקיד המאהב לצד מלאני פרס ויוסי פולק בסרט "התפרצות X" בבימויו של איתן צור. ב-2011 החל לגלם את שאול אגמון, ראש ממשלת ישראל, בסדרת הטלוויזיה "ילדי ראש הממשלה".
בשנת 2015 שיחק בסרט שביים אופיר לובל "מה כבר יכול לקרות?!" בתפקיד פקח-משנה שלום פרנקו.
בשנת 2017 השתתף בסרט הטלוויזיה "האיש שניסה למנוע מלחמה / נסיונותיו של לוי אשכול למנוע את מלחמת ששת הימים", שביים גדעון גנני. הויברגר גילם שם את דמותו של משה דיין.
הויברגר, מתגורר בתל אביב, נשוי בשנית. מנישואיו הראשונים, הוא אב לשניים. אחיו הצעיר הוא השחקן גל הויברגר.
רוזי מרסל

קריירה

כבר בגיל שלוש הופיעה מרסל בתפקיד פיה בהצגה "חלום ליל קיץ" בתיאטרון הלאומי של בריטניה, אך ידועה היא בעיקר כד"ר ניילור בסדרת הדרמה הולבי סיטי, תפקיד שקיבלה כאשר הצטרפה לסדרה בנובמבר 2005.
לפני משחקה בהולבי סיטי הופיעה מרסל בכמעלה מעשרים הפקות של דרמת השיטור "החשבון" שבה הופיעה כאשתו של הגנגסטר הידוע בשם לואיז לארסון, ובנוסף כשניהלה בעלילה רומן סוער עם השוטר הסמל דייל סמית.

משפחה

מרסל היא בתו של מנהל הטלוויזיה טרי מרסל ואחותה של הסופרת והשחקנית קלי מרסל, מרסל מתארת ​את עצמה כמי שבאה ממשפחה "דרמטית". אמה של מרסל השחקנית לינדסי ברוק בעלת אמונת האיימיש, ואביה הבמאי טרי מרסל התגרשו בשנת 1995.
אחותה היא קלי מרסל, סופרת ושחקנית שהופיעה גם כן בסדרה הולבי סיטי, אך ידועה בעיקר כמפיקת הסדרה "טרה נובה" (Terra Nova).
לרוזי מרסל יש עוד אח בשם לוק.

נישואין

מרסל פגש את בעלה הראשון סקוט בונס כשהיה עוזר במאי הסדרה "הסגן", לאחר שיצאו תקופה הציעה לו מרסל דרך מודעה בעיתון הצעת נישואין, כאשר כתבה "סקוט בונס, אני רוזי מרסל אוהבת אותך ורוצה לבלות את שארית חיי איתך. התינשא לי?". הם נישאו ב -21 בפברואר 2004 בטקס צנוע ב"גרנטה גרין" (Gretna Green), אך התגרשו כעבור כמה שנים. כיום נשואה מרסל לבן סטייסי בעל מכון כושר, עמו התחתנה באפריל 2013 בעיר לאס וגאס.

תחביבים

למרסל יש חגורה שחורה בקרטה, בצעירותה היא גילתה את הרצון להיות פעלולנית, "אני אוהבת את האתגר הפיזי של עשיית הפעלולים, הוקסמתי מתחום זה עוד מגיל 17 כאשר הלכתי עם אבי לכנס פעלולנים, מאז למדתי קרטה, ואני אוהבת סקי מים, וקפיצות בנג'י".

בעיות בריאות

כשהייתה בת עשרים, מרסל אובחנה כבעלת אנדומטריוזיס, במהלך גילוי הפרעת קרישת דם. מרסל תיארה את מצבה "דיממתי במשך כארבעה חודשים, לאחר התעלפות במקלחת הובהלתי לבית החולים לעירוי דם חירום, שם נאמר לי על ידי הרופאים כי כמעט דיממתי למוות, ובנוסף בדיקות נוספות גילו לי בעיה בקרישת דם, גרסת הנקבה של המופיליה".
שש שנים לאחר מכן סבלה מרסל בעיות נוספות כאשר פיתחה את מחלת הבכצ'ט הנדירה, מחלה דלקתית שבה כדוריות הדם הלבנות תוקפות את תאי הדם הבריאים. המחלה הותירה אותה מרותקת למיטה במשך שנתיים לטיפולים בבית החולים סנט ברתולומיאו בלונדון, אשר שם אובחנה מחלתה וטופלה.
במהלך תקופה ארוכה לא יכלה מרסל ללכת ללא עזרת מקלות הליכה, במהל ראיון הגיבה מרסל על מחלתה: "יש לי בדיקות תפקוד כבד ובדיקות דם כל שלושה חודשים, מאוד סביר כי אמות לפני סקוט בעלי, אך אני משלימה עם זה".
כיום מרסל פועלת להעלות את מודעות הציבור למחלה, בשנת 2008 אובחנה אצל מרסל בעיית סרטן צוואר הרחם, היא גילתה כי המחלה התקדמה אל האגן, ומיד קיבלה טיפול בלייזר כדי להרוס את התאים הסרטניים תוך כדי עבודתה בדרמת הטלוויזיה הולבי סיטי.