google/wiki40b huggingface dataset:
ויניפג

היסטוריה

בשנת 1738 סייר דלה ורדרי, איש צבא קנדי ממוצא צרפתי הקים במקום עמדה שנזנחה מאוחר יותר בשם המבצר האדום. נקודות נוספות הוקמו לאורך הנהר האדום על ידי החברה הצפונית מערבית וחברת מפרץ הדסון.

מזג אוויר

מזג האוויר בקיץ נוח ונעים. טמפרטורת היום הממוצעת היא 26 מעלות בחודש יולי. החורף בוויניפג נחשב לאחד החורפים הקרים בקנדה - ממוצע טמפרטורות היום הוא 12.7 מתחת לאפס בחודש ינואר, אך בימים מסוימים הטמפרטורות יכולות להגיע לכ-40 מעלות מתחת לאפס, ועם אפקט הרוח אף לכ-55 מעלות מתחת לאפס.

תולדות הקהילה היהודית

היהודים הראשונים שהגרו לוויניפג הגיעו אליה בתקופת ההגירה ההמונית ממזרח-אירופה בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20. רבים מהם שילבו את זהותם היהודית המסורתית עם רעיונות ההשכלה המודרניים. בשנת 1891 נוסד בעיר תלמוד תורה שנדד בין מבנים שכורים. בשנת 1911 למדו בתלמוד תורה כ-250 תלמידים. בשנת 1907 הגיע לעיר הרב ישראל כהנוביץ שבמהרה נחשב לרבה הראשי של מערב קנדה עד מותו בשנת 1945. ביחד עם הרב ישעיה הלוי הורביץ שהגיע לעיר בשנת 1921 הוא הקים סמכות כשרות מרכזית. בסגנונו הוא דמה לרבני המזרחי והיה מקורב לרבני שיקגו שהעדיפו גישה אחדותית על פני מאבקים דתיים. גישה זאת הביאה מדי פעם לטענות נגדו מצד יהודים חרדיים אשר הביאו את הרב חיים צבי חרסון בשנת 1931 ואת הרב מאיר שורצמן בשנת 1940 להיות לרבנים בעיר.
בשנת 1943 היו בעיר שבע קהילות אורתודוקסיות וקהילה קונסרבטיבית אחת. בשנות ה-30 של המאה ה-20 יצא בעיר עיתון ביידיש בשם "Israelite Press", שיצא פעמיים בשבוע. כבר בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 ניכרה ירידה גדולה בנוכחות בבתי כנסת והרב ישעיה הלוי הורביץ כתב: "יש לנו בתי כנסיות די והותר, ואיזה מהם עומדים להסגר לדאבונינו, מפני הליכת דור הישן ומניעת התפלה מדור החדש". בשנת 1927 תרמו יהודי ויניפג מיליון דולר לרכישת אדמות עמק חפר בידי יהושע חנקין.

הקהילה היהודית והישראלית כיום

בוויניפג כיום (2010) כ-16,000 יהודים, רובם חילוניים או לא מעורבים בקהילה. מאז שנות ה-70 עזבו את ויניפג יותר מ-10,000 יהודים ועברו לערים גדולות יותר. בשנים האחרונות היגרו לעיר מספר רב של ישראלים, דרך תוכנית ההגירה של מניטובה, בסיועה של הקהילה היהודית המבקשת להרחיב את שורותיה. 
כ-90% מיהודי העיר מתגוררים בחלקה הדרומי וזאת לאחר שעד סוף המאה העשרים רובם התגוררו בחלקה הצפוני של העיר, שבו עדיין יש מבנים יהודיים רבים, אשר שימשו כבתי כנסת ומרכזי פעילות יהודיים. בסמוך לבית הכנסת ברחוב הרטפורד הממוקם בצפון העיר, ישנו עדיין מקווה טהרה פעיל לנשים. סיבת המעבר נעוצה ככל הנראה, בעובדה שהאזורים הדרומיים נחשבים יוקרתיים יותר ובעלי אוכלוסייה אמידה ואיכותית יותר.
בוויניפג בית ספר יהודי קהילתי (Gray Academy), שנוצר מאיחוד כל בתי הספר היהודיים בעיר. בבית הספר היו עם פתיחתו ב-1997 כ-1000 תלמידים. כיום (2011) לומדים בו כ-650 תלמידים. יש לו בית ספר תאום בישראל מקיף דנציגר בקריית שמונה. בין בתי הספר מתקיים קשר חם ורציף במסגרת שותפות ביחד ובשנים האחרונות נערכים חילופי משלחות נוער בין בתי הספר.
ראש העיר בשנים 2004–2014, היה סם כץ, יהודי יליד רחובות שבישראל. ויניפג חתומה בהסכם "ערים תאומות" עם הערים הישראליות באר שבע וגן יבנה.
הקהילה האורתודוקסית כיום בעיר היא קטנה מאד. ישנו מרכז ללימודי יהדות המנוהל על ידי חב"ד. במרכז ישנם מקוואות טהרה לנשים ולגברים ואף גן-ילדים ובית הספר לבנים ובנות עד כיתה ח'.
מנחם דור

ביוגרפיה

דור נולד בשנת 1901 בגליציה, אוסטריה, לרחל ודוד קלוגהויפט. הוא ביקר לראשונה בארץ בגיל 19, לאחר שהתנגדות הוריו לכך הוסרה בשל שביתת רעב. בביקור ראשון זה עבד בחקלאות בפתח תקווה, אך חש ניכור מחילוניותם ובורגונתם של עמיתיו. בתחילת שנות ה-30 עלה לארץ ישראל.
בשנת 1935 נסע ללמוד זואולוגיה באוניברסיטת סורבון בפריז ביחד עם חברתו (לימים אשתו) המשוררת מירי דור (1910–1945) (בתם של פנינה ויחיאל היילפרין ואחותם של יונתן רטוש ועוזי אורנן).
עם שובו לארץ ישראל היה חבר קיבוץ גניגר, שם גם ערך מחקרים בזואולוגיה. אחרי פטירת אשתו, המשיך להיות חבר קיבוץ וחוקר טבע, והקים בגניגר ביתן למחקר על עכברי שדה (1947). לאחר קום המדינה עזב את הקיבוץ ועבר לגור בחיפה, שם המשיך במחקריו והקים על הכרמל, בגן האם, גן חיות קטן. כעבור שנים נשא לאישה את חברתה של מירי דור, הסופרת והמחנכת רבקה דוידית (1908–1970).
דור היה בין מייסדי מכללת בית ברל, בשנת 1954 בנה את מכון הטבע במכללה ולימד שם. עוזרו היה הזואולוג יגאל סלע. כעבור עשרות שנים עזב את המכללה. בשנת 1980 התמנה ד"ר עוזי פז למנהל מכון הטבע, ויזם פיוס בין דור לראשי המכללה; נערך טקס חגיגי בו מכון הטבע נקרא על שמו של ד"ר מנחם דור.
במסגרת מחקריו זיהה את זני הדגים שוניתית מירי (Neopomacentrus miryae) שאותו קרא על שם אשתו המנוחה ובר-שפתן מסורטט (Minilabrus striatus). הדג Orthrias dori נקרא על שמו.
דור נפטר במרץ 1998.
עלי סלאלחה

ביוגרפיה

סלאלחה נולד בכפר בית ג'ן למשפחה צנועה וענייה, למד בבית הספר היסודי בכפר, ובתיכון ראמה. עם סיום לימודיו התיכוניים התגייס לצה"ל, ושירותו התארך לשלוש וחצי שנים עקב מלחמת יום הכיפורים. עם שחרורו מצה"ל החל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, לימודי המזרח התיכון ויחסים בינלאומיים.

פעילות חינוכית

עם חזרתו לכפר, נכנס סלאלחה ללמד בבית הספר התיכון היחיד בכפר, "מקיף בית ג'ן". בשנת 1999 נבחר לנהל את בית הספר. עם כניסתו לתפקיד ויחד עם עמיתיו המורים הציבו לעצמם למטרה להפוך את בית הספר "לבית הספר הטוב בעולם". ראשית הרפורמה הייתה בקליטת כלל תלמידי הכפר ללימודים בבית הספר, ופיקוח למניעת העתקות. על אף התנגדויות שונות, בתוך קצת יותר מעשור הגיע מקיף בית ג'ן לראש דירוג הזכאות לבגרות על אף הדירוג הסוציו-אקונומי של הכפר ועל אף ריחוקו של הכפר ממרכז הארץ.
שימש קרוב ל-20 שנה כמנהל בית הספר בבית ג'ן.

פעילות ציבורית

בעקבות ההצלחה של בית הספר בניהולו, הוזמן סלאלחה כדרך קבע לוועידות, ראיונות וישיבות בכנסת וברשויות השונות.
לאחר חקיקת חוק הלאום, לקח חלק פעיל במחאות העדה הדרוזית כנגדו.
סלאלחה הוא חבר מפ"ם במשך כ-40 שנה. בינואר 2019 הכריז על מועמדותו בבחירות המקדימות במפלגת מרצ ב-14 בפברואר לקראת בחירות לכנסת ה-21 והוצב במקום ה-5 ברשימת המפלגה לכנסת. כיוון שהרשימה קיבלה ארבעה מנדטים, לא נבחר לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת ה-22 הוצב סלאלחה במקום השמיני ברשימת מרצ, אך בעקבות איחוד הרשימות עם מפלגת התנועה הירוקה בראשות סתיו שפיר ועם מפלגת העצמאות בראשות אהוד ברק לכדי רשימת המחנה הדמוקרטי, נדחק למקום העשרים.
דניס לויד

ביוגרפיה

טיבור נולד בתל אביב, גדל ברמת גן. בגיל שמונה החל לנגן על חצוצרה ובגיל 13 לימד את עצמו לנגן בגיטרה. בתיכון למד בבית ספר לאומנויות תלמה ילין בגבעתיים. בתחילת הדרך ניסה את מזלו בארץ ולאחר שזכה להתעלמות מצד תחנות הרדיו העלה לויד את שירו לרשתות ספוטיפיי ויוטיוב, שם התגלה על ידי שדרני מוזיקה ותחנות רדיו בעולם, אשר החלו להשמיע אותו.
ב-2015 הוציא את הסינגל הראשון "(Playa (say that", לקראת סוף 2015 עבר לבנגקוק, תאילנד למשך כשנה וכתב 35 שירים, לאחר מכן חזר לישראל.
הסינגל שלו "Nevermind" מ-2016, הגיע למקומות גבוהים במצעדים של מספר מדינות ביניהם: גרמניה, שווייץ, קנדה, בריטניה וארצות הברית וקיבל מעמד של פלטינה באיטליה, קנדה, גרמניה ושווייץ. יתר על כך, נכון ליולי 2019, השיר עומד על 204 מיליון צפיות, מה שהופך את השיר לסרטון הישראלי והשיר הנצפה ביותר ביוטיוב. כמו כן, נכון לעכשיו, יש לשיר מעל 530 מיליון האזנות בספוטיפיי.
ב-2018 הוא התראיין למגזין הבילבורד היוקרתי, וגם הופיע באחת מתוכניות הלייט-נייט הכי נצפות בארצות הברית, "ג'ימי קימל לייב". נכנס לרשימת 100 האמנים המושמעים ביותר בעולם בספוטיפיי - יחד עם ביונסה, קולדפליי וג'סטין ביבר. מגזין TIME כלל את אחד משיריו ברשימת 12 שירי הקיץ האהובים בעולם. באיטליה הגיע למעמד אלבום זהב ושיריו נמצאים בראש רשימות ההשמעות באייטונס ברחבי העולם.
במשחק הגיימינג פיפא 20 נכנס לפלייליסט השיר wild west של הזמר
ורקוביץ'

יהודי ורקוביץ'

בין מלחמות העולם נמנו בכפר 880 יהודים שהיו כ-85% מתושביו, ופעלו בו בית ספר יהודי, בית מדרש ותלמוד תורה.
ב-27 ביוני 1941 כבשו את הכפר חיילי הוורמכט, ועד מהרה החלו במעשי רצח של יהודים ביישוב, ומינו בו יודנרט. בהמשך, רוכזו יהודי הכפר בגטו מגודר, ממנו נלקחו מדי יום לעבודות כפייה. ב-29 בספטמבר 1942 הובאו לגטו שבכפר יהודים נוספים מהסביבה, והוא נסגר.
ב-3 באוקטובר 1942 נלקחו יהודי הגטו במשאיות ליער סמוך, ושם נרצחו כולם. רוב היהודים שהצליחו להימלט מהאקציה נרצחו בידי אוקראינים מקומיים.
אייאקס (קומיקס)

אייאקס הראשון

שמו האמיתי של אייאקס הראשון לא ידוע, והוא מצאצאיו של אגממנון האלמותי אשר נקרא על שמו של איאס וגדל בטקסס. הוא הצטרף לקבוצת "פנתאון" של אגממנון לצד צאצאיו הנוספים של אגממנון אשר כולם נקראים על שמם של גיבורים מן המיתולוגיה היוונית - אכילס, אטלנטה, דלפי, הקטור, קסיופיאה, פאריס, פרסאוס, פרומתאוס ויוליסס. הוא נלחם בענק הירוק במפגשם הראשון של הקבוצה עמו, וליווה את הקבוצה בהובלת הענק השבוי להר המשמש כבסיסם, והובס בידי הענק בקרב גומלין כאשר הוא השתחרר. כאשר הענק הצטרף לפנתאון, אטלנטה עזרה לאייאקס להתפייס עמו.

פרנסיס פאני

פרט לכך שהיה חבר בסגל ההנהלה המקורי של צוות נשק אקס, דבר אינו ידוע על חייו הקודמים של אייאקס. בהופעתו הראשונה, הוא היה עוזרו של דוקטור קילברו בהוספיס אליו נשלחו סוכני ממשל כושלים, כשאחד מהם היה שכיר החרב וייד וילסון. במהלך שהותו כעוזרו של קילברו, האחרון מסיר את עצביו, ומשתיל בעורו שתלים המעניקים לו כוח על אנושי וזריזות גבוהה, דבר שהופך אותו ליריב עוצמתי אך מכריח אותו להיעזר בחליפת שאריון. לאחר מסכת התגרויות גדולה מצד וילסון, אייאקס קיבל אישור מד"ר קילברו להורגו. אייאקס החליט לענות את חברו של וילסון, המבצע המתת חסד על חברו הגוסס. בהתאם לחוקי ההוספיס הרג אייאקס את וילסון בכך שעקר את ליבו ממקומו.
בהפעלה ראשונה של יכולת הריפוי העצמי שלו, וילסון מחדש את פעולת ליבו, אם כי שפיותו אובדת בתהליך זה. וילסון הזועם הורג לכאורה את אייאקס, ומאמץ את הכינוי דדפול. מאוחר יותר מתגלה כי אייאקס שרד, והוא חלק מצוות הניהול של נשק אקס הרודף אחר שאר חברי הפרויקט. אייאקס זוכה לנקמה ומענה את קילברו, אך מת שנית כשנופל מצוק. הוא שב פעם נוספת ורודף אחר דדפול, שהורס את בית שכנתו כדי להאט את התקדמותו. אייאקס לוכד את דדפול ואת קילברו, השופך דלי חומצה על ראשו של אייאקס ומצלק אותו. הוא רודף אחר דדפול עד לאגם, שם דדפול הורג אותו בכך שהוא זורק אותו לאגם ומנצל את התחשמלות שריונו כדי לשבור את מפרקתו. 
כאשר הישות הקוסמית ליידי מוות נעלמה, אייאקס הוקם לתחייה והחל לצוד את דדפול ותנוס, שיצאו למסע חיפושים בעקבותיה. הוא איתר אותו בחלליתו של תנוס הטיטאן המטורף, אשר חבר לדדפול נגד אייאקס והעיף אותו מחלליתו. הוא הובא חזרה לספינתו של תנוס לצורכי עינויים. תנוס ודדפול חשבו שמפיסטו הוא העומד מאחורי חטיפתה של מוות, ואייאקס הוקרב בריטואל פתיחת שער לגיהנום.
אחי ישראלי

היסטוריה

"אחי ישראלי" נרשמה ברשם המפלגות ביוני 2018, על ידי עדינה בר-שלום, בתו של הרב עובדיה יוסף. בין מייסדי המפלגה היו אלוף (מיל') גדעון שפר, רות ירון וראש עיריית ירוחם לשעבר מיכאל ביטון. בדצמבר 2018 פרש ביטון מהמפלגה וחבר לגנץ. בינואר 2019, קיימה המפלגה מגעים עם בני גנץ ועם אורלי לוי-אבקסיס על ריצה משותפת, אך המגעים לא צלחו והמפלגה הגישה ב-21 בפברואר 2019 רשימה עצמאית לקראת הבחירות לכנסת ה-21, שכללה 13 מתמודדים. המפלגה קיבלה מימון בצורת תרומות וערבויות מאנשי עסקים ישראליים, בהם קלמן שחם וגילעד אלטשולר ואלי אלרואי. ב-26 בפברואר 2019 פורסם שהמפלגה לא תתמודד בבחירות לכנסת ה-21.
אונה מרקל

ביוגרפיה

מרקל נולדה בקובינגטון, קנטקי וגדלה בפילדלפיה ובניו יורק.
בתם של באסי ואלברט מרקל.
שאבה את אהבתה למשחק ואת הרצון להפוך לשחקנית מכוכבת הקולנוע ליליאן גיש.

קריירת משחק

מרקל החלה את דרכה במספר סרטים שקטים ולאחר מכן פנתה לתיאטרון.
בתחילת שנות ה-30 חזרה מרקל לשחק בהוליווד ושיחקה לראשונה בסרטים עם סאונד כגון: "אברהם לינקולן" בתפקיד אן רותלדג' אהובתו הראשונה של הנשיא אברהם לינקולן (וולטר יוסטון), בגרסה הקולנועית הראשונה לספר "הנץ ממלטה", במיוזיקל המצליח "רחוב 42", בקומדיה "אישה אדומת שיער", במותחן "הלוחשים לעטרף" ובסרטו של ויקטור פלמינג "פגז". 
בהמשך העשור שיחקה מרקל בקומדיות המוזיקליות המצליחות "האלמנה העליזה" של ארנסט לוביטש" בתור המלכה דולורס, "מלודית ברודוויי של 1936" בתפקיד קיטי קורבט מזכירתו של המפיק רוברט גורדון (רוברט טיילור), "נולד לרקוד" בתפקיד ג'ני סקאס ובדרמות "אוולין פרנטיס", "ריפרף", "בזמן שאול" ו"סראטוגה".
בשנות ה-40 השתתפה מרקל בקומדיות "הדרך לזנזיבר" לצידו של בינג קרוסבי ובוב הופ, "בנק הבלש" ו"זהו הצבא".
ב-1952 שיחקה מרקל בעיבוד הקולנועי השני לאופרה "האלמנה העליזה" בתפקיד קיטי ריילי והשתתפה במיוזיקל "עם שיר בלב שלי" בתפקיד האחות מרי.
ב-1956 זכתה מרקל בפרס טוני על הופעתה בתפקיד אדנה ארל פונדר במחזה "הלב המהורהר".
ב-1959 הופיעה בקומדיה "משחק ההזדווגות" לצידו של פול דאגלס בהופעתו האחרונה.
ב-1961 השתתפה מרקל בקומדיה "אבא מתארס" ובדרמה הרומנטית "קיץ ועשן" בתפקיד גברת ויינמילר עליו הועמדה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
שיחקה את תפקידיה האחרונים בסרטים קסם קיצי ו"ספיינאוט" בכיכובו של אלביס פרסלי.

חיים אישיים

מרקל הייתה נשואה במשך כ-15 שנה לרונלד בורלה.
קיבלה כוכב על שמה בשדרת הכוכבים של הוליווד בשנת 1960.
מרקל מתה מנסיבות שאינן גלויות ב-2 בינואר 1986 בגיל 82 בלוס אנג'לס.
מארק הארמון

שנותיו המוקדמות

הארמון נולד בקליפורניה לשחקן הפוטבול טום הארמון אשר זכה בגביע הייזמן ולשחקנית אליס נוקס. להארמון שתי אחיות גדולות, הראשונה היא קריסטין נלסון אשר הייתה נשואה בעבר לזמר ריקי נלסון והשנייה היא קלי הארמון. הארמון למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס והחל לשחק שם פוטבול בתפקיד קוורטרבק.

קריירה

הופעתו הראשונה של הארמון כשחקן הייתה בסדרה "The Adventures of Ozzie and Harriet", לאחר מכן ביצע הופעות אורח בסדרות כמו "Adam-12" ו"Emergency!".
במהלך שנות השבעים ביצע הארמון הופעות אורח בסדרות כגון לוורן ושירלי ובני הרדי. בשנות השמונים ביסס את מעמדו כשחקן והשיג תפקיד קבוע בסדרה פלמינגו רוד. בינואר 1986 דורג על ידי מגזין פיפל כגבר הסקסי ביותר. בשנת 1987 שיחק בסדרה בלשים בלילה ובסרט הבטחות הבטחות, ושנה לאחר מכן שיחק בסרט "The Presidio" לצדם של שון קונרי ומג ראיין.
בשנים 1991–1993 שיחק הארמון בתפקיד ראשי בסדרה ספקות סבירים לצדה של מרלי מטלין. ב-1996 החל לגלם את תפקידו של ד"ר ג'ק מק'ניל בסדרה שיקגו הופ אשר הסתיימה בשנת 2000. ב-2002 הופיע בסדרה הבית הלבן ועל תפקידו בסדרה היה מועמד לפרס אמי. 
ב-2003 הופיע בסדרה ג'אג ומאותה שנה הוא משחק את אותה דמות בסדרה NCIS. ב-NCIS מגלם הארמון את לירוי ג'תרו גיבס, צלף בחיל הנחתים האמריקאי שהוסב לתפקיד של סוכן מיוחד בכיר ב-NCIS, שירות החקירות הפליליות של חיל הים האמריקאי. 
ב-1 באוקטובר 2012 קיבל הארמון כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
אתר האינטרנט BuddyTV דירג אותו במקום ה-90 ברשימת הגברים הסקסיים בטלוויזיה לשנת 2009.

חיים אישיים

בתחילת שנות השבעים יצא הארמון עם הזמרת קארן קרפנטר. ב-21 במרץ 1987 נישא הארמון לשחקנית פאם דובר ולזוג נולדו שני בנים: שון תומאס (נולד ב-25 באפריל 1988) וטיי כריסטיאן (נולד ב-25 ביוני 1992). הארמון היה גיסו של הזמר ריקי נלסון.
22 (שיר של לילי אלן)

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי לילי אלן עצמה, ביחד עם גרג קורסטין שהפיק את השיר לבדו, בדומה ללהיט "Not Fair". איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי העניק לשיר את תואר הזהב על סך מכירות של 35,000 עותקים.
בסמוך לצאתו על השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
מגבר שרת

מגבר שרֵת הוא רכיב אלקטרוני הפועל כמגבר. תכונותיו העיקריות של מגבר השרת הן הגבר גבוה מאד (אשר ממודל בתאוריה כהגבר אינסופי, ובמציאות יכול להגיע למאות אלפים ולמיליונים בהתאם למתחי האספקה), ופעולה כמגבר הפרשי, אשר מקבל בכניסתו שני אותות, ובמוצאו מספק אות מוגבר בהתאם להפרש בין שתי הכניסות. 
בהיותו מגבר בעל שתי כניסות, נהוג להשתמש באחת הכניסות ככניסה לאות חיצוני, ואילו בכניסה האחרת לחבר רכיבים אלקטרוניים נוספים המקושרים למוצאו של המגבר (חוג משוב). בצורה זו ניתן לבחור ולשלוט על ערך ההגבר, ואף לבצע פעולות פשוטות של עיבוד אותות.
גבינה שווייצרית

גבינה שווייצרית הוא שם כולל למגוון סוגי גבינה הדומים בצורתם לגבינה השווייצרית אמנטל. צורת הגבינה מתייחדת בכך שהיא כוללת בועות (חורים) חלולות קטנות. הגבינות השווייצריות ידועות באיכותן בשווייץ ומחוצה לה. המונח "גבינה שווייצרית" נפוץ בארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, ישראל ומדינות נוספות.
בייצור גבינה שווייצרית נהוג להשתמש בשלושה סוגים של חיידקים: Streptococcus thermophilus, Lactobacillus ו-Propionibacter. לקראת סוף תהליך הייצור מכלה הפרופיוניבקטר את חומצת החלב שהפרישו החיידקים האחרים, ומשחרר פחמן דו-חמצני היוצר אט אט את הבועות החלולות. באופן כללי, ככל שהבועות גדולות יותר, כך ניכר יותר טעם הגבינה. הסיבה לכך היא שככל שיינתן לחיידקים יותר זמן "לעבוד" על הגבינה, כך יוכלו להעניק לגבינה יותר טעם.
גבינות שווייצריות נושאות את שם האזור בו הן מיוצרות, כשאזורים רבים בשווייץ מתמחים דווקא בייצור גבינה שווייצרית מסוימת, אותה הם משפרים מזה מאות שנים. השווייצרים גאים מאוד במסורת ובאיכות הגבינות שלהם ורואים בהן את הגבינות הטובות בעולם. הדחף לפתח ולשפר את איכות הגבינות, נובע מהצורך לחפות על הקושי של השווייצרים לייצא מוצרים חקלאיים פשוטים במחיר תחרותי. קושי זה נובע מהמחסור שלהם בקרקע מישורית נוחה לחקלאות ומקשיים בתובלת מוצרים באזור הררי. הקושי בהובלה גרם גם לבחירת מוצרים חקלאיים בעלי חיי מדף ארוכים, כמו גבינות קשות ויין, לענפי הייצוא של שווייץ. 
"גבינת ההלווטים" - הייתה ידועה עוד בתקופת האימפריה הרומית כגבינה הראויה לשולחנם של מלכים. השם מיוחס עד היום לגבינת אמנטל המיוצר בעמק (בגרמנית Tal) אמן (Emmen) על ידי שווייצרים הרואים בעצמם צאצאים ישירים של ההלווטים. גבינת גרוייר מאזור האלפים הצרפתיים מוזכרת במסמכים משנת 1115. גבינת אפנצלר היא בת אותה מאה.
סופי שול - הימים האחרונים

עלילה

בשנת 1943 סופי שול ואחיה הנס שול חולקים דירה במינכן. הם לומדים יחד באוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן וחברים שניהם בקבוצת מחתרת הקרויה "הוורד הלבן" אשר מתנגדת לשלטון הנאצי בצורות לא-אלימות. חברי הקבוצה מסיימים להדפיס את העלון השישי שלהם, אולם הם הדפיסו יותר עלונים משהם יכולים להפיץ באמצעות הדואר. הנס מציע לפזר את העלונים באוניברסיטה, וסופי מתנדבת לסייע לו. למחרת בבוקר, הם מתחבקים ואז הולכים אל האוניברסיטה. הם מפזרים את העלונים ליד חדרי ההרצאות. הנס מניח ערימת עלונים על המעקה, אולם סופי דוחפת אותם והם מתפזרים. בזמן שהיא עושה זאת, שרת באוניברסיטה רואה אותם וממהר להסגירם לגסטאפו. הם מובלים למעצר ונחקרים. סופי אמנם טוענת שהם רק דחפו את העלונים מהמעקה ולא כתבו אותם, ושהם נושאים מזוודה ריקה כיוון שהם מתכננים לבקר את הוריהם ורוצים לקחת עמם בגדים בחזור, אולם ראיות חדשות שמתקבצות מצביעות בבירור על כך שהם מתנגדי המשטר וכתבו את העלונים. חברם ושותפם לקשר כריסטוף פרובסט נעצר גם הוא. שלושתם עומדים למשפט בפני בית הדין העממי, וראש בית הדין, רולנד פרייזלר, דן אותם לעונש מוות. הוריהם של הנס וסופי מורשים לבקר אותם טרם ביצועו, ומביעים תמיכה במעשיהם. ראשיהם של שלושתם נערפים בגיליוטינה. הסרט מסתיים כאשר מטוסי חיל האוויר הבריטי מנחיתים אלפי עותקים מעלוני הוורד הלבן בשמי מינכן.
חוסיין אל-ח'אלידי

ביוגרפיה

אל-ח'אלידי נולד בירושלים, בן למשפחת ח'אלידי המפורסמת. למד בקולג' סט. ג'ורג' בירושלים, ורפואה באוניברסיטה האמריקאית בביירות, ובאיסטנבול. במלחמת העולם הראשונה שירת בצבא טורקיה והפסיק את שירותו כדי להשלים את לימודיו באיסטנבול. לאחר מכן שירת בחזית עזה, עד שנת 1918. בשנים 1918-1919 היה קצין רפואה בכיר בצבא הערבי של המלך פייסל.  הוא עבד כרופא במחלקה לבריאות הציבור בחלב. בשנים 1920-1934 היה ממלא מקום הרופא הממשלתי הראשי במחוז ירושלים. כן הרצה על רפואה משפטית בבית הספר המנדטורי למשפטים.
ב-1934 נבחר לראשות עיריית ירושלים, כמועמד מטעם המופתי של ירושלים, אמין אל-חוסייני, הודות לתמיכת היהודים - הן בשל אישיותו והן בשל השתתפותו של ראש העירייה היוצא, יריבו ראע'ב נשאשיבי, במשלחת הפלסטינית האנטי-ציונית ללונדון ב-1930.
מיד לאחר הבחירות, משה שרת, מנהל המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, היה הראשון שהמליץ עליו לפני הממשלה לראשות העירייה.
הוא כיהן כראש עיריית ירושלים בשנים 1934–1937.
ב-23 ביוני 1935 יסד את "מפלגת הרפורמה" ובמרד הערבי הגדול הצטרף לוועד הערבי העליון כנציגה. עקב מעורבות הוועד במרד, כשאר חברי הוועד הוגלה אל-חאלידי לאיי סיישל באוקטובר 1937. הוא שוחרר עם שאר המגורשים בדצמבר 1938. הוא השתתף בוועידת לונדון בארמון סנט ג'יימס בפברואר 1939 והיה בין אלו שדחו את הספר הלבן. הוא שב לארץ ישראל בשנת 1943. הוא הצטרף לוועד הערבי העליון המחודש בשנת 1945, ובשנת 1946 הפך למזכיר הוועד. 
בתחילה סירב אל-ח'אלידי להשתתף בממשלת כל פלסטין של אמין אל חוסייני, שהעדיף להצטרף אל עבדאללה מלך ירדן, אולם בהמשך שינה את דעתו והיה לשר הבריאות והחינוך בממשלת כל פלסטין שהוקמה תחת חסות מצרית בעזה בספטמבר 1948. במרץ 1949 הוא השתתף במשלחת של הוועד הערבי העליון לוועדת הפליטים בביירות. ח'אלידי נשאר במצרים עד תחילת 1951, אז התפייס עם עבדאללה, עבר לירדן ומונה באפריל 1951 ל"שומר המקומות הקדושים". הוא מונה לשר החוץ וממלא מקום זקן השופטים בממשלה של פאוזי אל-מולקי שהוקמה עם עליית חוסיין לכס המלכות. בנובמבר 1953 קיבל לידיו גם את התיק לעניינים סוציאליים. באפריל 1954 הצהיר ש"מדינות ערב לא יסכימו להכיר בישראל ... משום שמדינה זו לא תוסיף להחזיק מעמד זמן רב". ח'אלידי שב והתמנה לתפקיד שר החוץ בינואר 1956, בממשלתו של סמיר א-ריפאעי. 
באפריל 1957, לאחר שפיטר את סולימאן א-נאבולסי, הטיל המלך חוסיין על ח'אלידי להקים ממשלה. בתחילה סירבו המפלגות בפרלמנט להצטרף לממשלתו, אולם ב-15 באפריל הוא הצליח להקים ממשלת מעבר, שאחד החברים בה היה א-נאבולסי. אולם בעקבות התגברות המהומות התפטר אל-ח'אלידי לאחר תשעה ימים. 
אל-ח'אלידי נפטר ב-6 בפברואר 1962.
בית הכנסת הקראי בווילנה

בית הכנסת הקראי בווילנה, אשר נחנך בשנת 1923, הוא בית הכנסת הקראי היחידי בעיר.
הקראים החלו להתיישב בווילנה במאה ה-19. בשנת 1911 הקהילה הייתה מבוססת מספיק, והחלה העבודה על בית כנסת, שנבנה בסגנון נאו-מורי, ותוכנן על ידי האדריכל מיכאיל פרוזורוב (Михаил Михайлович Прозоров). העבודה על בית הכנסת הסתיימה רק בשנת 1923, לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, והוא נחנך ב-9 בספטמבר. בשנת 1949, בעקבות הכיבוש הסובייטי של העיר, נסגר בית הכנסת, ושימש כמחסן וארכיון עבור משרדי ממשל. בשנת 1989 הוחזר בית הכנסת לקהילה הקראית, ובשנת 1993 נפתח מחדש לשימוש לאחר שיפוץ.
בשנת 2014 הונצח בית הכנסת בבול רשמי של דואר ליטא.
דייוויד או. סלזניק

קורות חיים

סלזניק נולד למשפחה יהודית בפיטסבורג שבפנסילבניה. בנם של מפיץ סרטי ראינוע, לואיס סלזניק ופלורנס לבית זקס. הוא למד באוניברסיטת קולומביה ועבד כמתלמד בחברה של אביו עד שזה פשט את הרגל ב-1923. כעבור שלוש שנים עבר סלזניק להוליווד, ובעזרת קשריו של אביו קיבל עבודה כעוזר עורך תסריט באולפני MGM. בין השנים 1928 ל-1931 עבד בחברת הסרטים "פרמאונט", עד אשר עבר ל- "RKO Pictures" והחל לשמש כמנהל הפקה. שנותיו באולפנים הללו היו פוריות, וכללו סרטים כ"חשבון הגירושין", "הוליווד באיזה מחיר?" ו"קינג קונג". עוד בימי עבודתו ב- RKO הביא סלזניק לפריצתו הגדולה של ג'ורג' קיוקור כבמאי סרטים. ב-1933 שב אל אולפני MGM כדי לבסס שם את יוקרתו בשנית כמפיק סרטים, ולסייע למפיק אירווינג ת'ולברג, שסבל באותו זמן מבריאות לקויה. מהקלאסיקות שוברי הקופות שהפיק באותה תקופה נמנים "ארוחת ערב בשמונה", "דייוויד קופרפילד", "אנה קרנינה" ו"בין שתי ערים". 
אך סלזניק היה חסר מנוחה והשתוקק להיות מפיק עצמאי ולבסס חברת סרטים משלו. ב-1935 מימש את מטרתו, וייסד את "Selznick International Pictures", שעבדה בשיתוף עם אולפני "יונייטד ארטיסטס", שעבדו אף הם באופן עצמאי. הצלחותיו המשיכו עם סרטים כגון "בגנו של אללה", "האסיר מזנדה", "כוכב נולד", "אין דבר קדוש", "נועד לכל אחד", "אינטרמצו" וכמובן סרטו הידוע מכל, "חלף עם הרוח". ב-1940 זכה באוסקר שני ברציפות, על הסרט "רבקה", שהיה סרטו ההוליוודי הראשון של הבמאי הבריטי אלפרד היצ'קוק. סלזניק הביא את היצ'קוק מבריטניה לארצות הברית, ובכך הזניק את הקריירה של היצ'קוק מעלה. 
לאחר "רבקה", סגר סלזניק את אולפניו, ולקח הפסקה לתקופה של שלוש שנים מהפקת סרטים. בזמן זה עסק בפעולות כספיות. בין השאר הוא  הלווה לאולפנים אחרים רוויי ממון את השמות הגדולים ביותר שהיו תחת חוזה אצלו, כמו אלפרד היצ'קוק, אינגריד ברגמן, ויוויאן לי וג'ואן פונטיין. כמו כן פיתח פרויקטים קולנועיים, אותם מכר לאולפנים הגדולים. ב-1944 שב להפקת סרטים על ההצלחה הגדולה, "מאז שהלכת", לו גם כתב את התסריט. הוא המשיך עם "בכבלי השכחה" ו"דיוקנה של ג'ני". ב-1949 הפיק את "האדם השלישי" של קארול ריד, אולם לא קיבל קרדיט על כך. לאחר "חלף עם הרוח" ניסה סלזניק לשחזר, ללא הצלחה יתרה, את ההצלחה הפנומנלית של הסרט. הצלחתו הגדולה ביותר הייתה בסרט "דו-קרב בשמש" ב-1946, עם תקציב עצום וכוכבים מוכרים. אף על פי שצילומי הסרט היו בעייתיים בגלל ריבוי הבמאים, הסרט הפך להיות הצלחה מסחררת ודורג כסרט השני המצליח ביותר לשנת 1946 בארצות הברית.
סלזניק בילה את מרבית שנות החמישים ברדיפה אובסיסיבית של הקריירה של אשתו השנייה, ג'ניפר ג'ונס. סרטו האחרון כמפיק, "הקץ לנשק" משנת 1957 עם ג'ונס ורוק הדסון היה תחילת מחלתו של סלזניק, שגרמה לו לפרוש מהפקת סרטים. קודם לכן, בשנת 1954 לקח הימור, שהתברר כמוצלח ביותר, ונכנס לעולם הטלוויזיה כשהפיק סרט טלוויזיה דוקומנטרי בשם "Light's Diamond Jubilee", שקבע היסטוריה כשהיה שידור הטלוויזיה הראשון ששודר בו-זמנית בכל רשתות הטלוויזיה. 
ביוני 1965 נפטר סלזניק לאחר מספר התקפי לב שחווה, ונקבר בבית קברות פרטי בלוס אנג'לס, שם קבורים גם כמה משותפיו ומיריביו בעבר כמו הבמאים ויליאם ויילר, וינסנט מינלי וג'ורג' קיוקור והמפיקים האל ווליס ואירווינג ת'ולברג.
מי מתגורר בבית היל

עלילה

בקיץ 1992, יו ואוליביה קריין עוברים זמנית לאחוזה, בית היל, יחד עם חמשת ילדיהם: סטיבן, שירלי, תיאודורה (תיאו), לוק ואלנור (נל). הם חווים הופעות פאראנורמליות ואובדן טראגי, שמכריחים אותם לצאת מהבית. באוקטובר 2018, 26 שנה אחרי הרדיפות, אחיו של קריין ואביהם המנוכר, יו, התאחדו שוב לאחר שהכה עליהם שוב אסון, ואילצו אותם להתעמת עם השדים הפנימיים שלהם מילדותם המשותפת תוך התאבלות על אבדותיהם.
הבית ברחוב שלוש

עלילה

סמי (עופר שלחין), הוא בן בכור למשפחה ממוצא מצרי,שעלתה לארץ ישראל. סמי מתבגר בשכונת נווה צדק שבתל אביב בזמן המנדט הבריטי. אמו קלרה       (גילה אלמגור) היא אלמנה קשת יום העובדת כעוזרת בית ומנקה. כדי לעזור בפרנסת המשפחה, סמי נאלץ לעזוב את הלימודים ולעבוד במסגריה, שם הוא מתיידד עם מקס הקומוניסט (יוסי פולק) שמכריז על שביתה ולאחר זמן מה מוכה קשות על ידי ביריונים. תוך כדי ביקור בספרייה הוא מתאהב בספרנית סוניה (מיכל בת אדם), עוזבת קיבוץ בת 25 ממוצא רוסי ומנהל עמה מערכת יחסים קצרה. במקביל משדכים לאמו ירושלמי מבוגר בשם חיים זינגר (שייקה אופיר).
האירועים הסוערים בארץ חודרים לתוך הבית. השכן איש האצ"ל ניסים חודרה (יוסף שילוח) נרדף על ידי הבריטים. סמי עצמו משתתף בהדבקת כרוזים של המחתרת וכמעט נתפס. מלחמת העצמאות פורצת. ז'אקו, אחד משלושת האחים הקטנים של סמי, נהרג בהפצצה המצרית על תל אביב. סמי מתגייס לצבא. בסצנת הסיום עוזב סמי את ביתו בדרכו אל המלחמה.
בסרט ישנם קטעים בלאדינו. המוזיקה בסרט מלווה בשירים של שושנה דמארי והמפורסם בהם שיר הסיום "לאור הזכרונות" (מוהר / וילנסקי).
הסרט מבוסס במידה רבה על הביוגרפיה הפרטית של יוצר הסרט, משה מזרחי. ב-1946 בגיל 15 עלה מזרחי לארץ מאלכסנדריה עם אמו האלמנה ואחיו שבתאי. הם התיישבו ביפו. ב-13 ביולי 1948 נהרג אחיו בגיל תשע בהפצצה מצרית על תל אביב.