הדרכים הרומיות בארץ ישראל

בתקופת השלטון הרומאית בארץ ישראל נסללו בארץ דרכים רבות, ששרידיהן קיימים עד היום.
מטרת סלילתן של הדרכים ברומא העתיקה הייתה הקמתה של רשת דרכים ענפה, דוגמת זו שהייתה קיימת ברחבי האימפריה הרומית. הדרכים נועדו, בראש וראשונה, לשינוע גייסות הצבא הרומי, ובנוסף עמדו לשרות התעבורה הציבורית שכללה את הובלת הדואר ולנסיעות פקידי השלטון המרכזי. לדרכים הייתה גם חשיבות כלכלית בהובלת משאות והסעת בני אדם.
חלק מהדרכים בארץ ישראל נסללו בעקבות המרד הגדול (66–73), חלק בתקופת הקיסר אדריאנוס, וחלק תחת שלטונו של הקיסר מרקוס אורליוס.
המאפיין הבולט של דרכים אלו הוא השימוש במסלול הנוח ביותר האפשרי ממקום אחד למשנהו: מסלול שאינו חוצה מכשולים טבעיים, עביר בכל ימות השנה ובעל שיפוע מתון - נוח להליכת בני אדם, לרכיבה ולמעבר מרכבות. לאורך הדרכים ניצבו אבני מיל הבאות לרומם את השליטים אשר מימנו את סלילת הדרך, וכן מצודות ומצדים בהם ישבו חיילים אשר הגנו על הדרך.
ישנם כבישים בני זמננו המשתמשים בתוואי של הדרכים הרומאיות העתיקות. הבולט שבהם הוא כביש אשקלון - קריית גת - חברון (כביש 35), העולה לחברון במסלול מתפתל, ובשיפוע מינימלי.
מפקדת הלגיון השישי פראטה ישבה במחנה בלגיו באזור צומת מגידו של ימינו. אזור זה היה מקום אסטרטגי על הדרך קיסריה - בית שאן, בשיפולים הדרומיים של עמק יזרעאל. ממפקדת הלגיון נסללו בשנת 120 לספירה, כבישים גם לבירת פרובינקיה, קיסריה, לבית שאן, לציפורי, ולעכו.

שימוש בתוואי הדרכים כיום

ישנם כבישים מודרניים מסוימים המשתמשים בתוואי של הדרכים הרומאיות: הבולט שבהם הוא כביש אשקלון - קריית גת - תרקומיא - חברון, (כביש 35) העולה לחברון במסלול מתפתל. בכביש עמק האלה - ירושלים (כביש 375) ובדרך בית חורון הישנה (כביש 443) ניכרות המדרגות שחצבו הרומאים.

סקרים ומיפוי

מיפוי חלקי של הדרכים ניתן לראות במפת פויטינגר אשר הוכנה במאה ה-4 לספירה.
בסקר ארץ-ישראל המערבית, שנערך במערבה של ארץ ישראל מטעמה של הקרן לחקר ארץ ישראל על ידי קונדר וקיצ'נר בשנים 1870 – 1880, הועלו הדרכים הרומיות על מפות . בסקר החרום שנערך בשנת 1968 באזור יהודה ושומרון אותרו שוב הדרכים. לאחר שנת 1975 תיאר אדם זרטל בסקר הר מנשה את הדרכים הכלולות בשטחי הסקר.

יחס היישוב היהודי לדרכים

את דעתו של חלק מהאוכלוסייה היהודית על הכבישים והגשרים, שהרומאים סללו ותיקנו, כמו על מיזמים ציבוריים אחרים שביצעו הרומאים, הביעו חז"ל עמדה בוויכוח שהשתמר בגמרא, וכך נכתב בתלמוד הבבלי מסכת שבת :
"דיתבי [=ישבו] רבי יהודה ורבי יוסי ורבי שמעון... פתח ר' יהודה ואמר: כמה נאים מעשיה של אומה זו: [הרומאים] תקנו שווקים, תקנו גשרים, תקנו מרחצאות. ר' יוסי שתק. ענה ר' שמעון ואמר: כל מה שתקנו לא תקנו אלא לצורך עצמן: שווקים – להושיב בהן זונות; מרחצאות – לעדן בהן עצמן; גשרים – ליטול מהם מכס."
— דף ל"ג, ב'
בעקבות פרסום דברי הביקורת של רבי שמעון ברבים, הוא נאלץ להסתתר מפני הרומאים במשך 13 שנים.
לעומת זאת, במדרש ישנה גם נימה חיובית כלפי מערכת הדרכים:
"משל למסילה שלא היה בה מילין והיו בני אדם הולכין וטועין בה, אמר המלך לשלטון שלו קבע בה מילין שיהיו בני אדם רואין את המילין"
— ילקוט שמעוני דברים, פרשת שופטים, תתק"ז
הארכאולוג ישראל רול, אשר התמחה בחקר הנושא, מדגיש את התפקיד התעמולתי. הוא מדגים זאת כך: כאשר אדם נסע מירושלים לבית גוברין, הוא נתקל בדרכו ב"דייקנות מתימטית ב-29 קבוצות של אבני מיל, שחזרו והזכירו את תואריהם של גדולי הקיסרים באימפריה הרומית בעבר ובהווה - שטיפת מוח - התגלמות עוצמת הכוח הרומאי". השערה זו נתמכת גם על ידי העובדה שלא נמצאו אבני מיל במקומות רבים - מהתקופות שקדמו למרד היהודים ברומאיים. לדעתו של רול, המורדים ברומאים ניתצו את סמלי הקיסרים הרומאים כחלק מהמרידה.