google/wiki40b huggingface dataset:
שובך

שובך או שובך יונים הוא מבנה שנועד לגידול ולמחיה של יונים. היונים ליוו את המין האנושי משחר ההיסטוריה, והיו חשובות הן לצורך שירותים דוגמת דואר, והן לצורך אספקת מזון מבשרן או מביציהן. 
ישנן עדויות לשובכי יונים עתיקים כבר במצריים העתיקה ובממלכת פרס. גידול היונים בשובך ("קולומבריום") נחשב כתחביב גם בקיסרות הרומית. בכמה תרבויות, בעיקר באירופה של ימי הביניים, נחשבה אחזקת שובך יונים כסמל סטטוס והייתה מקובלת בחצרות אצילים. במספר מדינות, לדוגמה בצרפת של ימי הביניים, אף נדרשה הרשאה מיוחדת מאת המלך על מנת להחזיק בשובך.
שובך היונים בנוי כחלל גדול המחולק לתאים קטנים יותר, בהם שוכנות היונים. כל תא בודד נועד למגוריהן של זוג יונים. שובך היונים בעולם העתיק היה חצוב בסלע או בנוי מאבן או מלבנים. בימי הביניים המאוחרים כבר נבנו שובכי יונים גם מעץ ומחומרים נוספים.

שובך נייד

שובך נייד הוא שובך אשר משנים את מיקומו בהתאם לצורך, ובדרך כלל צורך מבצעי. 
במסגרת אילוף יוני הדואר, מרגילים את היונים לחזור לשובך בכל מקום שבו הוא נמצא. תחילה, מכינים שובך עם קבוצת יונים צעירות, ומרגילים אותן לאכול בתוך השובך. לאחר מכן, מוציאים את היונים מן השובך, ומרחיקים אותן למרחק של כמה מאות מטרים, אך עדיין בטווח ראייה. כאשר הן רואות אותו מרחוק, הן עפות לעברו ונכנסות דרך הלוכד לשובך על מנת לאכול ולשתות. בימים העוקבים המרחק מוגדל בהדרגה עד למספר קילומטרים מהשובך, כאשר עדיין מקפידים על קשר עין לשובך.
כעבור מספר שבועות, השובך מועבר ברכב למקום מרוחק, מעבר לטווח ראייתן של היונים, והן מאומנות למצוא אותו בתנאי שטח חדשים ושונים. כאשר האימון מצליח, היונים חוזרות בשלום אל השובך הנייד בכל מקום שבו הוא ממוקם, ובו הן מוצאות את מזונם.

לוכֵד

לוכֵד הוא פתח בשובך היונים, שדרכו היונים נכנסות ויוצאות. הלוכד בנוי כך שתהיה אפשרות ללכוד את היונה בכניסתה לשובך או ביציאתה ממנו.
הלוכד נמצא בפתח השובך, ומורכב משלושה חלקים – מטילי לוכד חיצוניים, משטח לתפיסת היונה ומטילי לוכד פנימיים לתוך השובך. "מטילי לוכד" הם מוטות חופשיים היכולים לנוע קדימה או אחורה לפי בחירת היונאי, וכך היונה יכולה לצאת מהשובך או להיכנס אליו. את מטילי הלוכד סוגרים או פותחים באמצעות מטיל אחד העובר לרוחב שאר המטילים, וכך מונע את פתיחת הלוכד או סגירתו.
המשטח עליו עומדת היונה בין המטילים החיצוניים לפנימיים, משמש את היונאי לתפוס את היונה, לטפל בה, ולשים או לפתוח את הטוטף - גליל קטן הניתן להברגה, אשר מחובר לרגלה של היונה, ובו מועברות ההודעות.
כאשר היונה יוצאת לתעופה מן השובך, היא מזיזה את מטילי הלוכד, והיונאי סוגר את הלוכד מאחוריה על מנת שלא תשוב לשובך. לאחר שובה של היונה לכיוון השובך, היא נכנסת דרך מטילי הלוכד החיצוניים אל המשטח, אשר לרוב עליו נמצא אוכל טעים במיוחד, כ"פיצוי" ועידוד לפעולתה. לאחר שהיא נכנסת, מטילי הלוכד החיצוניים והפנימיים ומונעים את יציאתה החוצה ואת כניסתה לתוך השובך, עד לאחר סיום פעולתו של היונאי.
מנוע פלזמה

מדחפים מגנטו־פלזמיים דינמיים

מדחפים מגנטו־פלזמיים דינמיים (MPD) משתמשים בכוח לורנץ (כוח הנוצר כתוצאה מפעולת גומלין בין שדה מגנטי וזרם חשמלי) כדי ליצור דחף. המטען החשמלי זורם דרך הפלזמה בנוכחות שדה מגנטי גורם פלזמה להאיץ עקב הכוח המגנטי שנוצר.

מדחפי פלזמה השראיתיים

מדחפי הפלזמה השראיתיים מישתמשים בכוח ponderomotive הפועל על כל פלזמה או חלקיק טעון הנימצא תחת השפעת אנרגיה אלקטרומגנטית חזקה כדי להאיץ את הפלזמה.

סדרת SPT

ייצור סדרתי התחיל בברית המועצות בשנות ה־70. אחת הגרסאות המוקדמות, SPT-100 מיוצרת עכשיו ברישיון על ידי European Snecma Moteurs בשם PPS-1350. למנוע SPT-290 יש דחף של 1.5N, כוח של 5–30 קילוואט חשמל מתקף סגולי של 30 קילומטר לשנייה יעילות של 65% ומשקלו 23 קילוגרם.

VASIMR

VASIMR, או רקטת מגנטו-פלזמה בעלת מתקף סגולי משתנה (Variable Specific Impulse Magnetoplasma Rocket), פועל באמצעות גלי רדיו המייננים דלק לפלזמה ושדה מגנטי המאיץ את הפלזמה מהחלק האחורי של מנוע הרקטה ליצרת דחף. בימים אלה חברת אסטרה רוקט, שבסיסה ביוסטון, טקסס בעזרת חברה מבוססת NS קנדה Nautel, מייצרת מדחפים בעלי כוח של 200 קילוואט המייננים דלק על ידי גלי רדיו. חלק מהרכיבים והניסויים של "יורה פלזמה" נבדקים במעבדה הממוקמת בליבריה, קוסטה ריקה. פרויקט זה הוא בראשות אסטרונאוט נאס"א לשעבר, ד"ר פרנקלין צ'אנג־דיאז. לאחרונה הברית האווירית קוסטה ריקה הודיעה על שיתוף הפעולה שלה עם פרויקט זה על ידי פיתוח מכשיר תמיכה חיצוני ל־VASIMR המותאם לצד החיצוני של תחנת החלל הבינלאומית, וזאת כחלק מהתוכנית לבדיקת VASIMR בחלל, מבחן זה צפוי להתנהל בשנת 2016. מנוע 200 מגוואט אמור להפחית את משך הטיסה מכדור הארץ לצדק ושבתאי משש שנים לארבע עשרה חודשים, ואת משך הטיסה למאדים מ 6 חודשים ל־39 ימים.
שבר דחיסה אוסטאופורוטי

סיבות להיווצרות השבר

שבר דחיסה אוסטאופורוטי יכול להיווצר כתוצאה מפעולה יום יומית כגון הרמת משא כבד והתכופפות קדימה או כתוצאה מטראומה בעמוד השדרה כגון נפילה או אפילו התיישבות חזקה מדי.

טיפול

קיימות היום שתי גישות לטיפול בשברי דחיסה, האחת כירורגית והשנייה לא כירורגית.

הגישה הכירורגית

בגישה הכירורגית קיימים שני טיפולים הנקראים קיפופלסטי ווורטברופלסטי. בטיפול זה מלט ביולוגי המתאים למילוי עצמות מוזרק ישירות לחוליה השבורה ובכך מחזק אותה. קיים מידע סותר בספרות לגבי היעילות של הפרוצדורה. ניתן לראות המחשה של התהליך כאן.

הגישה הלא כירורגית

שימוש בקלציטונין.

מניעה

מניעה של כלל השברים הנגרמים כתוצאה מדלדול עצם קשורה בשמירה על משק סידן תקין על ידי לקיחת תוספי סידן, עיסוק בפעילות ספורטיבית המפעילה עומס על העצמות (במתינות), הימנעות מעישון ושתיית אלכוהול ובמקרים בהם המחלה בשלבים מתקדמים גם לקיחת ביספוספונאטים.
יצחק אלרון

ביוגרפיה

אלרון נולד בלובלין שבפולין בנם של הדסה וישראל הלפרין. עלה לארץ ישראל ב-1935 ולמד בבית הספר תחכמוני בתל אביב ובבית הספר הריאלי בחיפה. ב-1938 נסע עם אמו לבקר את משפחתה בפולין, וחזר לארץ ישראל לאחר שמונה חודשים, זמר קצר לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה.
ב-1940 הצטרף לארגון ההגנה. ב-1942 עבר קורס מכ"ים בשפיה ושירת בתל אביב, גבעת עדה, בן שמן וכפר מנחם. ב-1947 עבר קורס מפקדי מחלקות של ההגנה ושימש מפקד מחלקה בחי"ש בתל אביב. במלחמת העצמאות שירת כקצין המודיעין של חטיבת גבעתי, וכמפקד קורס מ"כים של החטיבה. לחם עם חניכי הקורס במבצע נחשון ולאחר מכן מונה למפקד פלוגה ולחם בחזית הדרום.
לאחר המלחמה שירת בענף המחקר של אגף המודיעין כראש הדסק לסוריה וללבנון, היה קצין המודיעין של פיקוד הדרום. ב-1954 היה מבוגרי הקורס הראשון של המכללה לפיקוד ולמטה ומונה לראש ענף המודיעין הקרבי באגף המודיעין. בשנים 1956 עד 1959 שירת כעוזר ראש אמ"ן לארגון. 
ב-1960 מונה לנספח צבאי בארגנטינה, צ'ילה, פרגוואי, ברזיל ואורוגוואי. הוא היה מעורב במבצע לחטיפתו של אדולף אייכמן. ב-1962 מונה לשליש ראשי באגף כוח האדם, שירת כראש מחלקת הארגון באגף וסגן ראש האגף. 
ביולי 1972 מונה ליועץ הכספי לרמטכ"ל ולראש אגף התקציבים במשרד הביטחון ושירת בתפקיד זה עד סוף 1975. במהלך תפקידו נטל חלק במשלחת משרד הביטחון לארצות הברית בו גובש הסכם הסיוע הביטחוני.
בשנים 1977 עד 1995 עבד כגזבר עיריית תל אביב-יפו. ב-2010 זכה לתואר יקיר העיר תל אביב-יפו. אלרון היה חבר המועצה לשלום ולביטחון. כמו כן היה חבר הוועד המנהל של סטודיו למשחק ניסן נתיב וחבר חבר הנאמנים של המכללה האקדמית תל אביב-יפו.
בוגר תואר ראשון בהיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב ובוגר המחזור הראשון במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה של צה"ל. 
אלרון היה נשוי לשרה ואב לשתיים.
פרבולואיד

פרבולואיד בעולם הפיזי

פָּרַבּוֹלוֹאידים מופיעים במספר מצבים פיזיים. הדוגמה הידועה ביותר היא מחזיר-אור פרבולי, העשוי ממראה או מתקן מחזיר אור אחר אשר מְרַכז אור או צורות אחרות של קרינה אלקטרומגנטית לנקודת מוקד משותפת. על פי האגדה, העיקרון של מחזיר־האור הפרבולי התגלה על ידי ארכימדס במאה ה־3 לפני הספירה, אשר בנה מראות פרבוליות כדי להגן על סירקוסאי שבסיציליה מפני הצי הרומאי, על ידי ריכוז קרני האור כדי להעלות באש את הספינות הרומיות. אלא שכיום ידוע שסיפור זה, שהופיע לראשונה בכתב במאה ה-8, אין בו ממש. העיקרון יושם גם בטלסקופים במאה ה־17. היום, ניתן למצוא מחזירי־אור פרבוליים בטלסקופים מבוססי מראות, במיקרוגל וצלחות אנטנה של הלוויין ותחנות כח תרמו-סולאריות המבוססות על קשתות פרבוליות.
בזרקור מקור אור הנמצא במוקד של מחזיר-אור פרבולי משמש ליצירת אלומת אור חזקה בכיוון מסוים. בצלחות קול נעשה שימוש בעיקרון דומה לשם מיקוד גלי קול והובלתם למרחק גדול.
ניתן למצוא את צורת הפרבולואיד גם בפני השטח של נוזל הנמצא במְכָל ומסובב סביב הציר המרכזי. במקרה זה, הכוח הצנטריפוגלי (כוח מדומה), גורם לפני השטח של הנוזל לעלות על הקירות של המכל תוך כדי קבלת צורה של משטח פרבולואידי.
אוטומט הסתברותי

במתמטיקה ומדעי המחשב, אוטומט הסתברותי הוא הכללה של אוטומט סופי לא דטרמיניסטי (אסל"ד). באוטומט הסתברותי לכל מעבר בין מצבים מותאמת הסתברות, כך שמטריצת המעברים של האוטומט המתקבלת היא מטריצה סטוכסטית.
השפות המתקבלות על ידי אוטומטים הסתברותיים נקראות שפות סטוכסטיות, והן מכילות את השפות הרגולריות בתור תת-קבוצה. מספר השפות הסטוכסטיות אינו בן מנייה.
את הרעיון של אוטומט הסתברותי הציג לראשונה פרופסור מיכאל רבין ב-1963.
אריה לייב הכהן פופקא

הרב אריה לייב הכהן פופקא (קרי: פּוּפּקוֹ; תרכ"א, 1861  -  כ"ג בכסלו תרצ"ט, 16 בדצמבר 1938) היה בנו הבכור ויד ימינו של החפץ חיים, סייע לו רבות בחיבור ובהפצת ספריו. בשנותיו האחרונות כיהן כרב בעיירה ראדין.

תולדותיו

נולד בראדין, בנם של הרב ישראל מאיר הכהן ("החפץ חיים") ופריידא, שהייתה בתו של אביו החורג של החפץ חיים, שמעון הלוי אפשטיין מראדין. תלמיד אביו, הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, הרב יוסף זונדל הוטנר מאיישישוק והרב מאיר יונה מסוויסלוביץ. בשנת תר"מ (1880) נישא ליוכבד רבקה, בת אברהם הלפרין. 
במשך שנים רבות היה יד ימינו של אביו וסייע לו בחיבור ובהפצת ספריו. לאחר פטירת החפץ חיים הוציא את הספר "תולדות וקורות חייו של מרן החפץ חיים". הוא עבר להתגורר בראדין וסייע לאחזקתה של ישיבת ראדין. לאחר פטירת רב העיירה הוא התמנה תחתיו.
היה שותף לאגודת הסתרים הציונית "נצח ישראל" בישיבת וולוז'ין. השתתף בוועידה השביעית של הסתדרות המזרחי בפולין (תרצ"ז), ואף היה חבר הנשיאות. נכח בוועידת היסוד של "כנסת רבנים המזרחיים" בוורשה, והיה שותף בניסוח ההחלטות.
בשנת תרצ"ז (1937) הוציא לאור בוורשה את הספר "מכתבי הרב חפץ חיים זצ"ל". זמן קצר לאחר מכן חלה והתאשפז בבית חולים בוורשה. בכ"ג בכסלו תרצ"ט נפטר, והובא לקבורה בבית הקברות בראדין, סמוך לקבר אביו.

צאצאיו

שתיים מבנותיו, גיטל ושושנה, נותרו בברית המועצות והן עלו לישראל בשנת 1978. נכדתו פרידה (פריידא) עלתה לארץ ישראל בשנת 1932, וכעבור שנה נישאה. החפץ חיים שלח לה מכתב ברכה לנישואיה והתנצל שאינו יכול להשתתף בחתונה בשל חולשתו. כעבור זמן קצר נפטר החפץ חיים, וארבעה חודשים לאחר מכן נולד בנה, ישראל מאיר גודוביץ, שנקרא על שם החפץ חיים. בן נוסף, בן ציון פופקו, היגר לאנטוורפן, בלגיה ונישא שם לקרוינה ספיר. שניהם נשלחו לאושוויץ, ונספו שם יחד עם בתם הבכורה מרים. שני בניהם, דניאל ורפאל, עלו לארץ ישראל בשנת 1949.
ג'ודית ג'רביס תומסון

הגנה על הפלה

הטיעון הנפוץ ביותר של מתנגדי ההפלות הוא שזכותה של האשה על גופה אינה עולה על זכותו של העובר לחיים ומכאן שהפלה היא לא מוסרית. לכן רוב הטיעונים שמגנים על זכותה של אשה לעשות הפלה טוענים שלעובר אין זכות לחיים ומכאן מסיקים שלאשה יש זכות לבצע הפלה. תומסון לעומת זאת מקבלת את ההנחה שלעובר יש זכות לחיים כדי להוכיח שאפילו בהתחשב בזכות זו לאשה יש זכות לבצע הפלה. הטיעון המרכזי של תומסון הוא זה שיש לאדם זכות לחיים אינו אומר שיש לו זכות שאדם אחר יתן לו את מה שהוא צריך כדי שימשיך לחיות. תומסון משתמשת בניסוי מחשבתי על מנת לשקף את הטענה שלה. 
תומסון מתארת ניסוי מחשבה בו כנר מפורסם גוסס, ואת/ה מתעורר בבית החולים כאשר הכנר מחובר לגופך בעזרת צינור. כדי להציל ולנקות את הרעלים בכליות של הכנר צריך לחבר בין הכליות של הכנר לבין הכליות של מישהו אחר. משום כך, קבוצה של חובבי מוזיקה חטפו אותך והביאוך לבית החולים וחיברו אותך לכנר. בבית החולים הרופא מספר לך שאתה צריך להיות מחובר אל הכנר למשך תקופה של תשעה חודשים כדי שהכנר יבריא ובמקרה שאתה מחליט לנתק את הכנר לפני כן אתה תגרום למותו של הכנר. הרופא מספר לך שלמרות שזה לא אשמתך, אין לך זכות לנתק את הכנר מגופך משום שלכנר יש זכות לחיים. 
תומסון טוענת שלמרות שלכנר יש זכות לחיים אין לו זכות לגופך ולכן אתה לא מחויב לאפשר לכנר להשתמש בגופך. תומסון טוענת שניסוי מחשבתי זה מוכיח שגם לאשה יש זכות לעשות הפלה למרות שכתוצאה מכך העובר ימות כמו שלאדם יש זכות לנתק את הכנר מגופו למרות שפעולה זו תוביל למות הכנר.
ג'יימס קין

קריירה

קין התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פורטסמות'. לאחר שצבר 2 הופעות בפורטסמות' הוא הושאל לניוברי, קידרמינסטר הריירס ובורנמות'. ב-15 באוקטובר 2005, הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה נגד קולצ'סטר יונייטד שהעניק לקבוצתו נקודה בדקות הסיום.
במרץ 2006 הושאל לגאיס השוודית. קין הבקיע את שער הבכורה שלו עבור המועדון בדרבי של גטבורג נגד אורגריטה. הוא סיים את העונה כמלך השערים של המועדון עם 10 שערים ב-22 הופעות ליגה. בקיץ 2007 נשאר בשוודיה כאשר חתם באלפסבורג. בקיץ 2011 הושאל לפרדריקסטאד. את עונת 2012 העביר כשחקן מושאל ביורגודן ונבחר לשחקן העונה במועדון. ב-10 בינואר 2013, הושאל לחודש אחד לפורטסמות'. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-26 בינואר, נגד הארטלפול יונייטד.
בדצמבר 2013 חתם בבני יהודה תל אביב, בסיום העונה המועדון ירד לליגה הלאומית וקין עזב את המועדון וחתם בנורת'איסט יונייטד מהסופר ליג ההודית.
רבי אבדימי בר חמא

רבי אַבְדִּימֵי בַּר חָמָא בר דוסא היה אמורא אשר זמנו ומקומו אינו ידוע.
יחסי ישראל–עומאן

היסטוריה

החל מיום הקמתה של מדינת ישראל בשנת 1948, ועד לראשית שנות ה-70, לא התקיימו כלל קשרים בין עומאן לישראל, וזאת על רקע העוינות העמוקה כלפי ישראל ברחבי העולם הערבי, וחוסר נכונותן של מדינות המפרץ הפרסי, ובכללן עומאן, לצאת נגד הזרם המיליטנטי, אשר הונהג במידה רבה על ידי מצרים, ומנהיגה גמאל עבד אל-נאצר.
מותו של עבד אל-נאצר ועלייתו לשלטון של אנואר סאדאת בשנת 1970, אשר נתפס כבעל דעות מתונות כלפי ישראל ביחס לקודמו, הובילו לתחילתם של מגעים בין ישראל לבין מדינות מתונות ברחבי עולם הערבי, ובכללן עומאן. הקשרים ההדדיים, אשר בתחילה נוהלו תחת מעטה חשאיות כבד, נגעו בעיקר בתחומים מסחריים, אשר לשתי המדינות היה בהם עניין ואינטרס משותף. בהמשך, התקיימו ביקורים חשאיים מדרג גבוה בשתי המדינות, כאשר אף נרמז כי יוסף בן-עלאווי, שר החוץ העומאני, ביקר בישראל יותר מפעם אחת, וזאת בברכתו של סולטאן עומאן, קאבוס בן סעיד, אשר נודע כידידו הקרוב של חוסיין מלך ירדן. התחממות היחסים הובילה אף להקמתן של נציגויות מסחריות בשתי המדינות, ולמגעים ראשונים בדבר אפשרויות נוספות להידוק הקשרים הכלכליים, ובהמשך אף הפוליטיים, בין ישראל למדינות המפרץ הפרסי, ובכללן עומאן. היחסים המתחממים בין שתי המדינות באו לידי ביטוי בעקבות חתימת הסכמי קמפ דייוויד, כאשר עומאן הייתה בין המדינות הערביות היחידות אשר לא גינו את מצרים על נכונותה לחתום על הסכם שלום עם ישראל.
בשנת 1994, קיים ראש ממשלת ישראל, יצחק רבין, ביקור רשמי ראשון בעומאן, שם נפגש עם הסולטאן קאבוס בן סעיד במוסקט. בין היתר, שני הצדדים דנו בסוגיית המחסור במים, וכיצד ניתן לקיים שיתוף פעולה בין-מדינתי בנושא זה. בהמשך, לאחר רצח יצחק רבין בשנת 1995, הגיע לישראל שר החוץ העומאני יוסף בן-עלאווי, ונפגש עם ראש הממשלה שמעון פרס בירושלים. מעט לאחר מכן, בינואר 1996, חתמו ישראל ועומאן על הסכם המאשר פתיחה הדדית של נציגויות מסחריות בשתי המדינות. באפריל 1996 הגיע פרס לביקור בעומאן ובקטר.
פרוץ האינתיפאדה השנייה בשנת 2000, אשר לוותה בהקצנה משמעותית של דעת הקהל ברחבי העולם הערבי נגד ישראל, ולהתגייסותם של המונים מכל רחבי העולם הערבי לצדו של העם הפלסטיני במאבק נגד ישראל, הובילה לפגיעה חמורה ביחסים בין שתי המדינות, כאשר עומאן, בדומה למדינות מתונות נוספות במרחב הערבי, ניתקה את קשריה עם ישראל, והכריזה על סגירת הנציגויות המסחריות בשתי המדינות. עם זאת, קיימים דיווחים לפיהם המגעים בין המדינות המשיכו להתקיים על אש נמוכה, וזאת אף בעשור השני של המאה ה-21. בין היתר נמסר, כי במהלך שנת 2008 התקיימה פגישה בקטר בין שר החוץ העומאני, יוסף בן-עלאווי ושרת חוץ הישראלית, ציפי לבני. כמו כן, במהלך אוגוסט 2009 הכריזה עומאן כי תהיה מוכנה לחדש את המגעים עם ישראל, וזאת בתנאי שתוקפא הבנייה בהתנחלויות.
בשנת 2016 שלחה עומאן נציג דיפלומטי להלוויית פרס.
ב-26 באוקטובר 2018, קיים ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, לראשונה מאז שנת 1996, ביקור רשמי וחשאי בעומאן, אשר במהלכו נפגש עם הסולטאן בן סעיד. לאחר חזרת נתניהו לארץ התפרסם דבר הביקור.
נתניהו אף חשף בדצמבר 2018 כי במהלך ביקורו בעומאן קיבל מהסולטאן בן סעיד הסכמה לפיה אל על, חברת התעופה הלאומית של ישראל, תוכל לטוס בשטחה האווירי של עומאן.
הליברלים בליכוד

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 2013 במטרה "לעצור את הסחף של חבירה לוועדים ההסתדרותיים והתרפסות לאליטות המפא"יניקיות הישנות".
יושב ראש הליברלים בליכוד ומייסד הקבוצה הוא אמיר וייטמן, שנמנה גם בין מייסדי התנועה הליברלית החדשה. וייטמן התמודד בבחירות המקדימות בליכוד לפני הבחירות לכנסת ה-20, זכה ב-3,797 קולות והוצב במקום ה-39 ברשימת הליכוד, אך לא נבחר לכנסת. 
הקבוצה מעודדת התפקדות לתנועת הליכוד והצטרפות לקבוצה. לדבריה, עד תחילת 2017 פקדה הקבוצה לפחות כ-2,500 חברים חדשים למפלגה וצירפה אליה אלפי מתפקדים ותיקים ובהם חברי מרכז הליכוד. בבחירות המקדימות לרשימת הליכוד, הקבוצה הביעה בין השאר תמיכה בחברי הכנסת שרן השכל ואמיר אוחנה שנבחרו תחילה במקומות לא ריאליים, אך לבסוף נכנסו לכנסת.

פעילות

הקבוצה אינה עוסקת בנושאים מדיניים אך מאמינה בערכי תנועת הליכוד: ציונות, ריבונות, ופיתוח הארץ, על פי חוקת הליכוד וחזונו של זאב ז'בוטינסקי.
הקבוצה מונה כמה מהלכי חקיקה ומדיניות שהיא מייחסת את קידומם לפעילותה, שבוצעו במהלך כהונתה של הכנסת ה-20. למשל פעלו לביטול חוק מס דירה שלישית.
בנוסף הקבוצה פועלת לפתיחת המשק לתחרות, הפחתת הרגולציה ורפורמה ברישוי עסקים, צמצום כוחו של מכון התקנים, קידום רפורמה בהליכי התכנון והבנייה, שחרור קרקעות לציבור, פישוט הליכי התכנון, הפחתת מיסוי על קרקעות ובנייה, רפורמה בקצבאות ובתשלומי ההעברה והביטוח הלאומי, פתיחת המשק לשווקים עולמיים, הפחתת מכסים והפיכת ישראל לאזור סחר חופשי, הפרטת חברות ממשלתיות, רפורמה בשוק העבודה, רפורמה בעבודה המאורגנת, ביטול מעמדה החוקי של ההסתדרות, הגבלת זכות השביתה בשירותים חיוניים, הקמת מוסד "בוררות חובה בשירותים חיוניים", הגברת כוחו של היחיד במשא ומתן מול המעסיק, הגברת הניידות והגמישות התעסוקתית במגזר הציבורי, הפחתת נטל המס ושמירת מדיניות תקציבית מרוסנת, הפניית משאבים לצמצום החוב הממשלתי, הרחבת הבחירה בחינוך באמצעות שיטת השוברים, רפורמה מעמיקה בשוק התקשורת, הפרטת שירותי הדת, אי הפללה של צרכני סמים והפניית משאבים למלחמה בפשיעה אלימה, תשלום שכר הוגן לחיילי החובה, קיצור שירות החובה, התקדמות לעבר צבא מקצועי והגנה על זכויות האדם הטבעיות.
בפריימריז 2019 הליברלים בליכוד ניהלו קמפיין עבור אלעד מלכא, חבר מועצת העיר ירושלים, שלא הצליח. בנוסף הפיצו הליברלים בליכוד רשימת מומלצים שכללה את: יולי אדלשטיין, אמיר אוחנה, אופיר אקוניס, שרן השכל, ישראל כ"ץ, גדעון סער, יואב קיש, מירי רגב, איוב קרא ויובל שטייניץ.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–אלג'יריה

ביקורים רשמיים ושיתוף פעולה

במאי 2010, שר הכלכלה של איחוד האמירויות הערביות סולטאן בן סעיד אל מנסורי הוביל את משלחת איחוד האמירויות לאלג'יריה. בביקורו נחתם הסכם משותף עם מזכירות ההנהלה של אלג'יר כרים ג'ודי.
במהלך הביקור נפגש מנסורי עם ראש ממשלת אלג'יריה אחמד אויחיא, והוחלט על הידוק היחסים בין שתי המדינות, כמו כן גם על הרחבת שיתוף הפעולה בתחומי ההשכלה הגבוהה, איכות סביבה, מימון, אנרגיה, תקשורת ותעשייה. אויחיא רואה באיחוד האמירויות הערביות כשער למזרח התיכון עבור אלג'יריה ו"מרכז אסטראטגי".
קיימת גם מועצה עסקית של איחוד האמירויות הערביות שמטרה לעודד סחר בין שתי המדינות ולהגדיל את ההשקעות בין איחוד האמירויות לאלג'יריה. בתחום האנרגיה, שני הצדדים דנו בפוטנציאל לשותפויות בחיפושי נפט ומנסים להרכיב פרויקטים משותפים בתחום האנרגיה המתחדשת.

יחסים דיפלומטים

איחוד האמירויות הערביות מחזיקה בשגרירות רשמית באלג'יר. מאידך, אלג'יריה מחזיקה בשגרירות רשמית באבו דאבי וקונסוליה בדובאי.
מי סודה

מי סודה (ובקיצור סודה) הם משקה המכיל מים שבהם מומס פחמן דו-חמצני. תהליך המסת הפחמן הדו-חמצני במים יוצר חומצה פחמתית שנוסחתה: H₂CO₃.
סודה מיוצרת בבתי חרושת העוסקים בכך, בקיוסקים העוסקים במכירתה ממכונות מתאימות, וכן ניתנת לייצור ביתי באמצעות מכשיר ביתי ליצירת סודה (כגון סיפולוקס או סודהסטרים). הסודה התעשייתית עשויה להיות מורכבת אך ורק ממים ופחמן דו-חמצני, או להכיל בנוסף לכך כמות קטנה של מלח בישול, נתרן וכדומה. תפקידם של תוספים אלה הוא לחקות את הטעם המעט מלוח של סודה תוצרת בית.
סודה מהווה מרכיב מרכזי במשקאות מוגזים כגון משקאות קולה.

היסטוריה

ג'וזף פריסטלי היה הראשון שמצא שיטה להמיס פחמן דו-חמצני במים, כאשר הניח קערת מים מעל מכל בירה במבשלת בירה מקומית בלידס. האוויר שכיסה את הבירה התוססת היה ידוע בכך שחיסל עכברים. פריסטלי מצא את המים ש"טופלו" באופן זה טעימים ולכן הציע את התערובת הזו לחבריו כמשקה מרענן. בשנת 1772 פריסטלי פרסם מאמר בשם "הרווית מים עם פחמן דו-חמצני", ובו תיאר הזלפת שמן של חומצה גופרתית על גיר כדי ליצור פחמן דו-חמצני, וכמו כן כדי לעודד את הגז להתפזר בתוך קערת מים תוססים.
בשנת 1771 הכימאי הבריטי טוברן ברגמן המציא באופן עצמאי תהליך דומה ליצירת מי סודה. בשל בריאותו המעורערת הוא ניסה להפיק מחדש מי מעיינות תוססים באופן טבעי, שנחשבו בשעתו כיעילים לבריאות.
כיום, מי סודה מיוצרים על ידי הכנסת פחמן דו-חמצני דחוס למים. הלחץ מגביר את המסיסות ומאפשר ליותר פחמן דו-חמצני להתמוסס מאשר היה קורה בתנאים של לחץ אטמוספירי. כאשר בקבוק סודה נפתח, הלחץ משתחרר, דבר המאפשר לגז לצאת החוצה מהתמיסה וכך מופיעות הבועות.

סכנות רפואיות

חשיפת יתר לסודה, למשל על ידי שתייה מרובה ומתמשכת עלולה לגרות את אמייל השן, אם כי מחקרים הראו שלשם כך דרושה חשיפה גדולה בהרבה מזו הנגרמת על ידי שתיית משקאות קלים.

כינויים

לסודה היו מספר כינויים במהלך השנים. עד מלחמת העולם השנייה היא נקראה soda water. בשנות החמישים צצו כינויים חדשים כגון sparkling water ו-seltzer water. המונח seltzer water מקורו בכפר הגרמני Nieder-Selters, שבו נמצאים מעיינות הסלצר המפיקים מים תוססים טבעיים.

שימושים

לעיתים קרובות מבוססים משקאות קלים על מי סודה בתוספת חומרי טעם.
כמו כן, מי סודה ידועים ביכולתם להסיר כתמים, זאת על ידי שפיכתם על הכתם וייבוש].
סודה מהווה גם מרכיב עיקרי בקוקטיילים אלכוהוליים רבים.
פין קרלסן

פין קרלסן (נולד ב-1952 באופרנאוויק) הוא פוליטיקאי גרינלנדי, המייצג את מפלגת סולידריות בפרלמנט של גרינלנד.
קרלסן החל את דרכו הפוליטית בשנת 1989, כשנבחר למועצת עיריית נארסאק. בשנת 1995 נבחר ללאנדסטינג (הפרלמנט של גרינלנד), בשנת 2003 מונה לשר לאיכות הסביבה ובשנת 2005 מונה לשר לדיג ומזון. בין השנים 2007 עד 2009 היה קרלסן שר הדיג, המזון, והשימוש בקרקע. ב-23 באוגוסט 2010 עבר קרלסן לסיומוט. ב-2013 חזר ונבחר לפרלמנט של גרינלנד.
פריצת ציר

בהנדסה צבאית פריצת ציר היא פעולה של הכשרת תוואי דרך בטוח לתנועת כוחות צבא, שנקרא "ציר תנועה" או בקיצור "ציר". פריצת הציר כוללת "ניקוי" הציר ממטעני חבלה (ובמיוחד מטעני גחון ומטעני צד) ומוקשים, וכן יישור ופילוס מכשולים טבעיים הפוגעים בעבירות. את פעולות פריצת הציר מבצעים כוחות חיל הנדסה המצוידים בדחפורים ורכבי הנדסה קרבית, בסיוע גששים שמחפשים מטענים, וכוחות חיל רגלים וחיל שריון שמאבטחים את לוחמי ההנדסה בעבודתם. פריצת ציר נעשית הן בזמן מלחמה או מבצע צבאי והן כחלק מפעילות ביטחון שוטף. גם צירים שנפרצו דורשים תחזוקה, ובפרט סריקה וניטרול חוזרים ונשנים נגד מטעני חבלה. המונח פתיחת ציר משמש לעיתים כשם נרדף לפריצת ציר, אך יש לו גם משמעות משלו: סריקת ציר שכבר נפרץ הנדסית כדי לוודא שאין בו מלכודות ומטעני חבלה.

בצה"ל

בצה"ל, הכוח שפורץ צירים הוא חיל ההנדסה הקרבית. כוח פתיחת ציר כולל לוחמי הנדסה קרבית, פלסים, נגמ"שי הנדסה מדגמי נגמחו"ן או פומ"ה או נמ"ר הנדסי, ודחפורי D9 משוריינים.
את הציר המיועד לפריצה סורקים לוחמי הנדסה קרבית (כגון לוחמי יהל"ם ופלסים של גדודי ההנדסה), ולעיתים בסיוע גששים המתמצאים בשטח הרלוונטי. אם הסורקים מאתרים מטעני חבלה ישנן שתי גישות לטיפול בהם: השמדתם או נטרולם מרחוק באמצעות אמצעים הנדסיים ייעודיים (כגון רקטות ריצוף, רובוט חבלה או ירי תחמושת 0.5 מרחוק), והגישה השנייה היא פשוט לתת לדחפורים הפורצים את הציר לעלות על המטען ולפוצץ אותו, וזאת בזכות העמידות הגבוהה מאוד של דחפורי ה-D9 המשוריינים לפיצוצי מטענים. אחרי הסריקה וניטרול המטענים דחפורי ה-D9 "חורשים" את הציר, כאשר ה"סכין" שלהם (כף הפלדה שבחזית הדחפור) ננעצת בקרקע וגורפת אותה. בעת הפריצה הדחפורים גורפים כל מה שנקרה בדרכם ודוחפים את הנ"ל הצידה כדי שלא יפריע לתנועה. הדחפורים נדרשים לבצע עבודה מדויקת על מנת לא לפספס נקודות קרקע שיכולות להיות ממולכדות. אם הפריצה נעשית כהלכה הדחפורים משאירים אחריהם תוואי בטוח ש"זוכה" ממטענים. בנוסף לניקוי המטענים הדחפורים מיישרים את הקרקע, מסלקים מכשולים טבעיים ודואגים שהיא תהיה עבירה לכלי רכב ורכב קרבי משוריין, לרבות טנקים ומשאיות. בדרך כלל מספר דחפורים עובדים ביחד וכן כדי לשמש גיבוי אם אחד הדחפורים נתקע או נפגע.
על כוחות ההנדסה הפורצים את הציר מחפים לרוב כוחות חיל הרגלים וחיל השריון. הנגמ"ש הכבד נגמחו"ן שמאופיין במיגון כבד (כולל לוח מיגון לגחון) וצריח תצפית מוגבה, התגלה כשימושי ביותר לפריצת צירים וחיפוי ופיקוח על הדחפורים. בזמן הלחימה בדרום לבנון (1985–2000) והאינתיפאדה השנייה התבצעו פתיחות צירים רבות על ידי דחפורי D9 ונגמחו"נים.
לעיתים יש לפתוח ציר תוך כדי לחימה ואין זמן לסריקה מקדימה שלו. במקרה זה צמד דחפורי D9 משוריינים מוביל טור משוריין הכולל טנקים ורכבי הנדסה קרבית. ה-D9 מפוצץ כל מטען שנקרה בדרכו וכלי הרכב המשוריינים נוסעים בעקבות ה"קוליסים" ("קוליסים" זה כינוי לעקבות שמשאירים הזחלים) שלו. הטנקים בטור המשוריין מספקים חיפוי לדחפורים.
כאשר אין כוחות הנדסה ודחפורים זמינים, ובייחוד בציר שכבר סלול והוכשר הנדסית לתנועה, מסתפקים בסריקה רגלית של הציר על ידי כוח רגלי הכולל פלסים, גששים וסיירים. פעולה כזאת נקראת "פתיחת ציר". בפעילות ביטחון שוטף נהוג כל בוקר וכל ערב לסרוק את הצירים העיקריים ודרכי הפטרולים ולוודא שאין בהם מלכודות ומטעני חבלה, ופעולה זו מכונה אף היא "פתיחת ציר".
דזירה אח'וואן

קריירה

דזירה עשתה את סרטה הקצר הראשון, Two Drink Minimum, בזמן שלמדה קולנוע בלונדון. וכשחזרה לארצות הברית כתבה וביימה את הסרט הקצר Nose Job ("ניתוח אף").
בשנת 2011 יצרה יחד עם בת זוגה, אינגריד יונגרמן, את סדרת הרשת הפופולרית "The Slope", העוקבת אחר זוג לסביות המתגוררות בברוקלין. בשנת 2014 הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל סאנדנס סרט הביכורים של דזירה באורך מלא, "התנהגות הולמת". הסרט זכה להצלחה רבה, ובעקבותיו הזמינה אותה לינה דנהאם לשחק בסדרת הטלוויזיה "בנות". בשנת 2018 ביימה וכתבה את הסרט הבריטי-אמריקאי "החינוך הרע של קמרון פוסט", בכיכובה של קלואי גרייס מורץ. הסרט הוא מבוסס על ספר באותו שם מ-2012.
ב-2018 החלה לככב בסדרה הקומית "הביסקסואלית", אותה גם יצרה, כתבה וביימה.

חיים אישיים

דזירה נולדה בארצות הברית לזוג הורים איראנים. היא ביסקסואלית.