google/wiki40b huggingface dataset:
דמיות

שימושים נפוצים

דמיות מנוצלת היטב למספר רב של בעיות הנדסיות ומהווה את הבסיס של נוסחאות ספרי לימוד רבות ומספרים נטולי ממדים. נוסחאות ומספרים אלה קלים לשימוש, ללא צורך לחזור על המשימה המפרכת של אנליזה ממדית וגזירת נוסחה. פישוט של נוסחאות (על ידי הזנחת היבטים מסוימים של דמיות) הוא נפוץ, וצריך להיבדק על ידי המהנדס לכל יישום.
דמיות יכולה לשמש כדי לחזות את הביצועים של עיצוב חדש המבוסס על נתונים מעיצובים דומים קיימים. במקרה זה, המודל הוא העיצוב הקיים. שימוש נוסף של דמיות ודגמים הוא באימות של סימולציות מחשב עם המטרה הסופית של ביטול הצורך במודלים פיזיים לגמרי.
יישום נוסף של דמיות הוא להחליף את הנוזל הפועל עם נוזל בדיקה שונה. במנהרות רוח, למשל, יש בעיה עם אוויר בתנאים מסוימים ולכן משתמשים לעיתים בהליום. יישומים אחרים עשויים לפעול בנוזלים מסוכנים או יקרים כך שהבדיקה מתבצעת בתחליף נוח יותר.
חלק מהיישומים הנפוצים של דמיות ומספרים נטולי ממדים:
זרימה בלתי דחיסה - מספר ריינולדס, מקדם לחץ (מספר פרוד ומספר וובר)
זרימה דחיסה - מספר ריינולדס, מספר מאך, מספר פרנטל, יחס קיבולות חום
דחיסות צנטריפוגלית - מספר ריינולדס, מספר מאך, מקדם לחץ, יחס מהירויות
עובי שכבות גבול - מספר ריינולדס, מספר וומרסלי, דמיות דינאמית
אוורט (וושינגטון)

היסטוריה

ההתיישבות באזור החלה בשנות ה-60 של המאה ה-19 ועם השנים היא הלכה וגדלה. בסביבות 1890 החל תכנון להקים עיר של ממש באזור והיא הוקמה באופן רשמי ב-4 במאי 1893. העיר נקראה על שמו של אוורט קולבי, שהיה בנו של אחד המשקיעים הגדולים בהקמת העיר, אדוארד קולבי.
ב-1916 ספינת קיטור בשם ורונה עליה היו מספר חברי IWW התקרבה ועמדה לעגון בעיר, אך השריף של אוורט הנהיג המון שירה בספינה. במהלך ההיתקלות נהרגו כמה חברי IWW.

כלכלה

המעסיק הגדול ביותר בעיר הוא חברת בואינג, כשהמפעל שלה בעיר אחראי לייצור מטוסים מדגמי 747, 767, 777 ו-787. המפעל הוא אחד המבנים הגדולים ביותר בעולם מבחינת נפח.

תחבורה

העיר נמצאת על מסלול כביש בין-מדינתי 5, המקשר בין העיר סן דייגו במדינת קליפורניה ובין העיירה בליין בצפון וושינגטון. היא גם משמשת התחנה הסופית לכביש המדינתי 2, החוצה את וושינגטון לרוחבה.
בעיר שוכנת המרינה הציבורית הגדולה ביותר בחופה המערבי של ארצות הברית.
סם הואר

ביוגרפיה

הואר נולד בשם סיימון פטריק דואורו הואר, בנו של טימותי ג'יימס דואורו הואר ואשתו לשעבר "לינדה" קינווארה קייזר, נכדתו של הרברט קייזר הברון הראשון מרות'רוויק. הוא התחנך באיטון קולג', ואחר כך למד פילוסופיה ופסיכולוגיה באוניברסיטת אדינבורו. באוניברסיטה הופיע במספר מחזות בתיאטרון הסטודנטים.

קריירת משחק

הואר שיחק בתיאטרון בהפקות של תיאטרון צ'יצ'סטר, שייקספיר גלוב, ותיאטרון רויאל היימרקט, בהפקה של המחזה "ארוחת בוקר בטיפאני" בבימויו של שון מתיאס שרצה במשך שישה חודשים. בטלוויזיה הופיע הואר בסדרות כגון "איסטאנדרס" ו"רופאים". בקולנוע שיחק בסרט "מצפן הזהב" לצדה של ניקול קידמן, ובסרט "קפטן אמריקה" יחד עם סמואל ל. ג'קסון.
ב-2012 הופיע הואר בסרט הטלוויזיה "ברט ודיקי". אחר כך כיכב בתפקיד אורח בפרק בסדרה "האב בראון", בדרמה "Dancing on the Edge" של סטיבן פוליאקוף, ובתפקיד ראשי בקומדיה "Blandings" של ערוץ BBC1, המבוססת על סיפוריו של פ. ג'. וודהאוס. בסדרה השתתפו גם ג'ניפר סונדרס, טימותי ספול, דייוויד ואליאמס ופלומה פיית'.
הואר גילם את דמותו של דאגלס קמפילד בדרמה של ה-BBC "הרפתקה בחלל ובזמן" שנוצרה לציון 50 שנה לסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו".

בימוי וכתיבה

הואר ביים מספר וידאו קליפים ושני סרטים קצרים; "Training Day" הוצג בפסטיבלים שונים בהם Rushes Soho Shorts Festival ו-Encounters International Film Festival. בהמשך ביים את "בייביסיטינג" בכיכובם של רומולה גראי, דן סטיבנס ואימוג'ן סטאבס.
בנוסף ל-"Having You" הואר עוסק בכתיבה של פרויקטים נוספים, וכן פיילוט טלוויזיוני בשם "Underperforming" עבור חברת Finite Films.

חיים אישיים

במרץ 2013 ילדה השחקנית רומולה גראי את בתם הבכורה. הואר וגראי התחתנו ביולי 2014.
קונגרס יריחו

קונגרס יריחו היה כינוס של נציגים ונכבדים ערבים פלסטיניים, שנערך ב-1 בדצמבר 1948 ביריחו, כדי לדון בעתידם של השטחים ממערב לנהר הירדן, שנותרו תחת שליטת ממלכת ירדן לאחר הכרזתה של הפסקת האש בגזרת ירדן ב-18 ביולי 1948, שטחים שנודעו מאוחר יותר בשם הגדה המערבית. בקונגרס הוחלט על סיפוחה של הגדה המערבית לממלכת ירדן, שברבות הימים נקרא "איחוד שתי הגדות" (הגדה המערבית והמזרחית של נהר הירדן) והמלכת המלך עבדאללה כמלך "הממלכה המאוחדת".

רקע

על פי תוכנית החלוקה נועדו לקום שתי מדינות - יהודית וערבית - בשטח ארץ ישראל המערבית. היישוב היהודי קבל את החלטת החלוקה ואילו מדינות ערב וערביי ארץ ישראל דחו אותה. קווי הפסקת האש עם שוך הקרבות, שבמהלך 1949 היו לקווי הסכמי שביתת הנשק הותירו את רוב שטחי יהודה ושומרון שנכבשו על ידי ממלכת ירדן בידה, את רצועת עזה תחת כיבוש מצרי, ואילו שאר השטחים שנועדו להיכלל במדינה הערבית ונכבשו על ידי ישראל, סופחו דה פקטו לשטחה. מדינה ערבית לא הוקמה.
בין המלך עבדאללה לבין המופתי אמין אל-חוסייני החריף המאבק על ייצוג הערבים הפלסטינים בשטחי ארץ ישראל המערבית, שנותרו בשליטה ערבית בשוך הקרבות.

כינוסי המחנות היריבים

ב-20 בספטמבר 1948 כינס אל-חוסייני כמה עשרות נכבדים פלסטינים ברצועת עזה, ובתמיכת מצרים הקים את המועצה הלאומית הפלסטינית ואת ממשלת כל פלסטין. פלסטין, על פי אל-חוסייני, השתרעה על פני שטחי ארץ ישראל המערבית, כולה, כולל השטחים שבשליטה ישראלית והשטחים שבשליטה ירדנית.
כנגד קריאת התיגר של אל-חוסייני, כינס המלך עבדאללה בעמאן ב-1 באוקטובר כמה אלפי נציגים פלסטינים תחת השם "הקונגרס הפלסטיני הראשון". הקונגרס היה חלק מניסיונו של המלך עבדאללה להעניק לגיטימציה ולמסד את שליטתו על הגדה המערבית, לאחר שבעקבות הסכמי הפסקת האש, ממלכת ירדן הפכה לריבון דה-פקטו בשטחים אלה. הנציגים הפלסטינים שכללו נכבדים מחברון, רמאללה, בית לחם, מפקד הלגיון הערבי והמושלים הצבאיים של כל המחוזות התנגדו לאל-חוסייני ולהקמת ממשלת כל פלסטין בעיתוי בעייתי, כאשר רוב שטח פלסטין בשליטה ישראלית. 
הנכבדים הפלסטינים שכינסה ירדן הביעו תמיכה בעבדאללה וקראו לו לפתור את המשבר הפלסטיני בכל דרך שימצא לנכון. הכינוס השני שערך עבדאללה, "הקונגרס הפלסטיני השני", התקיים ב-1 בדצמבר 1948 ביריחו. בכינוס נכחו למעלה מ-1000 נציגים ונכבדים פלסטינים. בהחלטות שהתקבלו בכינוס יריחו, הנציגות הפלסטינית הוקיעה את הוועד הערבי העליון ואת ממשלת כל פלסטין - הנציגות הפלסטינית המסורתית. במקומן, נציגי הפלסטינים ביריחו הכריזו על עבדאללה כעל מלך עבר-הירדן ופלסטין והעניקו למלך מנדט לפתור את בעיית פלסטין כראות עיניו. ב-13 בדצמבר אושרו החלטות יריחו בפרלמנט הירדני.

אחרית דבר

בעקבות הקונגרס החלה הממלכה הירדנית לקבל אחריות הולכת וגוברת על הגדה המערבית. היא שילמה משכורות לפקידים ממשלתיים, והטמיעה את המחוזות השלטוניים לתוך מה שייקרא הממלכה ההאשמית של ירדן. בפברואר 1950 שונה החוק הירדני כדי לכלול גם את הגדה המערבית, ולהעניק לכל פלסטיני אזרחות ירדנית.
החלטות יריחו העניקו חופש פעולה לעבדאללה בניסיון להביא לפתרון הבעיה הפלסטינית, כולל פתרון של סיפוח הגדה המערבית לשטח ממלכתו. החלטות יריחו גונו ונדחו על ידי הליגה הערבית, בטענה שהן סותרות את ההחלטה הערבית האוסרת חלוקה או כיבוש של שטחי פלסטין. עבדאללה גם הואשם בשיתוף פעולה עם בריטניה ועם ישראל. בעקבות הגינויים, עבדאללה דחה את יישום תוכנית הסיפוח לשעת כושר שהגיעה שנה לאחר מכן, ובאפריל 1950 הכריז רשמית על סיפוח הגדה המערבית לירדן בשם "אחדות שתי הגדות" (وحدة الضفتين).
קתרין ג'יינוויי

ליהוק

במקור, שמה של הדמות תוכנן להיות "אליזבת ג'יינוויי", על שם הסופרת המפורסמת באותו השם. עם זאת, לאחר שהשחקנית הקנדית ז'נבייב בוז'ולד לוהקה, היא ביקשה כי שמה של הדמות ישונה ל-"ניקול ג'יינוויי". בוז'ולד, אשר הייתה עם ניסיון קודם בעיקר בסרטי קולנוע, הייתה לא מוכנה ללוח הזמנים שנדרש בסדרת טלוויזיה, וסירבה להעניק ראיונות לתקשורת. היא פרשה ביום הצילומים השני של "Caretaker", פרק הפיילוט של הסדרה.
השחקנית האמריקאית קייט מאלגרו, אשר קודם לכן נבחנה לתפקיד זה, הובאה בחזרה. היא הציעה שהשם הפרטי של הדמות ישתנה ל-"קתרין", והמפיקים הסכימו לכך. השחקניות ארין גריי וצ'לסי פילד גם כן נבחנו לתפקיד.

רקע

עיר הולדתה של ג'יינוויי היא בלומינגטון, אינדיאנה. היא נולדה ב-20 במאי.

מסע בין כוכבים: וויאג'ר

קפטן ג'יינוויי לקחה פיקוד על ספינת החלל מדגם "אינטרפיד" וויאג'ר בשנת 2371. המשימה הראשונה שלהם הייתה לאתר וללכוד כלי טיס של המאקי אשר נראה לאחרונה בשטחי ההפקר (על גבול הפדרציה-קרדאסיה). בעודם שם, ספינת המאקי ווויאג'ר הועברו, בניגוד לרצונם, אל רביע דלתא, מרחק של כ-70,000 שנות אור, על ידי גל עקירה מסיבי. ספינת המאקי נהרסת כליל בעת לחימה עם הקייזון-אוגלה, ולמרות שוויאג'ר שורדת, ישנם נפגעים רבים. על מנת להגן על האוקמפה, חייזרים הילידים לכוכב לכת שוויאג'ר מבקרת בו, ג'יינוויי משמידה את מערך ה-"Caretaker", תחנת החלל אשר הביאה את שתי הספינות לרביע דלתא, ומספקת אנרגיה לכוכב הבית של האוקמפה, וזאת על אף שייתכן והמערך הוא הסיכוי היחיד של שתי הספינות לחזור לביתן, ברביע אלפא. בעשותה כן, ג'יינוויי גזרה על ספינתה ועל צוותה מסע של 70 שנה הביתה.
משימתה הגדולה הראשונה של ג'יינוויי היא שילוב צוות המאקי ששרד ביחד עם צוות וויאג'ר. צ'קוטי, מפקד חללית המאקי, תופס את מקומו של לוטננט-קומנדר קאוויט המנוח, כקצין הראשון. ג'יינוויי גם מעניקה מינוי שדה לטום פאריס, טייס מוכשר, לשעבר קצין צי הכוכבים אשר הורשע ונשלח לכלא, והופכת אותו להגאי של וויאג'ר.
אינטראקציות אחרות של ג'יינוויי עם הצוות שלה כוללות סיוע לשבע מתשע, בורג-לשעבר, לבסס מחדש את האינדיבידואליות ואת האנושיות שבה; וכן קידום מעמדו של הדוקטור כיצור חיים תבונתי.
במהלכה של סדרת הטלוויזיה, לוויאג'ר יש מגע עם רצף הקיו בשלוש הזדמנויות שונות, ומגע חוזר ונשנה עם הבורג. בהתערבותה של גרסה עתידית-חלופית של עצמה, ג'יינוויי מובילה את הצוות שלה לעשות שימוש באחד מצינורות הטראנס-עיוות של הבורג, ולהחזיר את הספינה לחלל של פדרציית הכוכבים המאוחדת, בתום מסע ברביע דלתא שנמשך שבע שנים.

לאחר מסע בין כוכבים: וויאג'ר

במהלך הופעת אורח בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים: נמסיס", אדמירל ג'יינוויי מורה לקפטן ז'אן לוק פיקארד לנסוע לרומולוס, בהזמנתו של האנטגוניסט של הסרט.

הדמות במדיות אחרות

אדמירל ג'יינוויי הופיעה גם במתקן השעשועים "Star Trek: The Experience" שבלאס וגאס, אשר נסגר בשנת 2008. במתקן, ג'יינוויי מובילה את וויאג'ר להצלת המשתתפים מפלישה של הבורג, באמצעות קובייה תחת פיקודה של מלכת הבורג.
דמותה של ג'יינוויי מופיעה ברומנים ובמשחקי מחשב, אך אלו אינם נחשבים כחלק מהקאנון של מסע בין כוכבים.
גיל הראבן

קורות חייה

הראבן נולדה בתל אביב וגדלה בירושלים, בתם של הסופרת שולמית הראבן ואיש מדע המדינה אלוף הראבן. לאחר שורה של ספרים שהגיעו לקהל קטן עד בינוני, זכתה הראבן בפרס ספיר על ספרה "שאהבה נפשי" (הוצאת "כתר", 2002), והוחתמה בהוצאת הספרים "קשת" של רם אורן.
במסגרת השכלתה למדה מדעי ההתנהגות  באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע אך לא השלימה את תארה, ולימודי יהדות במכון הרטמן בירושלים, בה עברה להתגורר לאחר כמה שנים בתל אביב. במשך כ-15 שנה כתבה טורים בעיתונות הישראלית, בעיקר במעריב.
יחד עם הכתיבה, הראבן לימדה במכללת "עלמא", בתוכנית "אסכולות" של האוניברסיטה הפתוחה, בבית הספר לקולנוע "מעלה" ובבית הסופר בירושלים. בשנת 2006 אף הייתה מרצה אורחת באוניברסיטת אילינוי.  מ-2011 הראבן משמשת כחברה של האקדמיה ללשון העברית (חברה-יועצת מ-2006) ומנחה סדנאות לכתיבה יוצרת במרכז בית שמואל שבירושלים. היא חיה לצידו של אמנון לורד, ולבני הזוג תאומות.
יוסף צבי רימון (רב)

ביוגרפיה

נולד בתל אביב לדוד רימון, בנו של המשורר יוסף צבי רימון (שעל שמו הוא קרוי). למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר שבירושלים, ובשנת תשמ"ז הצטרף לישיבת הר עציון בראשות הרב יהודה עמיטל והרב אהרן ליכטנשטיין. שירת במסגרת ה"הסדר" בחיל השריון, וסיים תואר B.Ed במכללת הרצוג להכשרת מורים.
בעת לימודיו בישיבה שימש הרב רימון בתפקידים שונים, בהם גבאי הישיבה ועורך "דף קשר" ועלון שבות, כתבי העת של הישיבה. החל בשנת תשנ"ו משמש הרב רימון כר"מ בישיבה, ובמקביל מעביר שיעורים לכל תלמידי הישיבה בנושאי הלכה שונים. בשנת תשס"א עמד הרב בראש כולל ההלכה בישיבה.
כיום משמש הרב רימון כרב בית הכנסת האשכנזי שבשכונה החדשה של היישוב אלון שבות, ומלמד במכללת יעקב הרצוג להכשרת מורים ובמדרשת מגדל עוז.
בנוסף עומד הרב רימון בראשות עמותת 'סולמות' (לשעבר 'מרכז הלכה והוראה') אותה הוא הקים. סולמות עוסקת בשלושה אפיקים מרכזיים: יהדות, חינוך וחוויה. בכל אפיק העמותה עוסקת בקידום ושכלול תכנים יהודיים, הן בהיבטים פדגוגיים (כתיבת תוכן הלכתי, יצירת חומרי לימוד למערכות החינוך ועוד), הן בהיבטים החווייתיים (פיתוח מערכות למידה חדשניות, לימוד משניות חווייתי [ראו רצים למשנה]) והן ביצירה וחיזוק הקשר עם קהילות יהודיות ברחבי העולם. בנוסף, סולמות מלווה כולל להכשרת רבנים.
לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות עסק הרב בשיקום המפונים, והקים את עמותת 'לאופק' (לשעבר 'תעסוקטיף'). בתחילת דרכה עסקה העמותה במציאת משרות לתושבי גוש קטיף. על פעילות זו זכתה העמותה באות הנשיא למתנדב לשנת תשס"ח - 2008. משנת 2009 העמותה עובדת בשיתוף פעולה עם הגורמים הממשלתיים הממונים בנושא שיקום העקורים, וממומנת על ידם ב-75% מהוצאותיה. כיום עוסקת העמותה בפעילות לקידום אוכלוסיות מוחלשות, במציאת עבודות לחיילים, בליווי חיילים בודדים ובפרויקטים מיוחדים בחברה הישראלית.
בשנת 2014 זכה בפרס מוסקוביץ' לציונות.
במאי 2015 מונה לרב המרכז האקדמי לב ולראש בתי המדרש שלו.
בשנת 2018 זכה בפרס כץ לשנת תשע"ח על יישום ההלכה בחברה המודרנית.
נשוי לשרון, בתו של ראש ישיבת ההסדר ירוחם, הרב אליהו בלומנצוויג ואב לשמונה בנות.

סגנון כתיבתו

ספרי ההלכה של הרב רימון נכתבים באופן הבנוי "מן המקורות אל ההלכה למעשה". בספריו מובאים המקורות ההלכתיים, לעיתים מהתלמוד והראשונים, ולעיתים רק מהאחרונים, בהתאם לנושא. גישה זו, העומדת בניגוד לספרי הלכה שונים המביאים פסקים בלבד, מנסה לתת ללומד כלים להבנת ההלכה גם במקרים שאין אליהם התייחסות ישירה בפסיקת ההלכה. ספרו המוכר ביותר, "הלכה ממקורה - צבא" יצא לאור בהוצאת ידיעות ספרים בשנת תש"ע (2010).
תאמין לי (שיר)

רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי דולב רם ופן חזות והופק על ידי יעקב למאי. השיר הוא מעין בלדה ים-תיכונית בו שרה בן זקן לבן אדם קרוב ואהוב עבורה. יוסי חרסונסקי הפנה כלפי השיר ביקורת מעורבת כאשר העניק לו שניים וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שצולם עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של עדן בן זקן ב-12 במרץ 2016. הקליפ בוים על ידי נדב אליהו וצולם בוילה הממוקמת בחבצלת השרון. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את בן זקן ואת בן זוגה מחזיקים את הידיים האחד של השני.
בהמשך, השניים מבלים בבריכת הוילה, תוך שהם מתיזים מים אחד על השני. באמצע הקליפ ניתן לראות כי בין השניים נוצר מעין ריחוק וזאת, תוך שבן זקן ממשיכה לשיר את השיר. לבסוף, השניים מתאחדים מחדש, והקליפ מסתיים בצילומם של השניים כשהם על מיטה יחד.
נכון למרץ 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-15 מיליון צפיות, מה שהופך אותו לאחד מן הסרטונים הישראלים הנצפים ביותר ביוטיוב. קליפ השיר צבר 200 אלף צפיות ביומיים בלבד.
אישה בחולות

תקציר עלילה

חוקר חרקים חובב יוצא לסיור באזור חוף חולי כדי לאסוף חרקים ולמצוא מין חדש שייקרא על שמו. כשהוא מחמיץ את האוטובוס האחרון בחזרה לעיר, כפריים מקומיים מציעים לו מקום לינה. הם עוזרים לו להשתלשל בסולם חבלים אל בית שנמצא בתחתית בור חולי, ובו גרה אלמנה צעירה. בבוקר למחרת הוא מגלה כי הולך שולל - אין לו דרך לצאת מן הבור והוא נידון לחיי דלות ועבודה קשה בגריפת חול. ניסיונות בריחה שלו מעלים חרס ואט אט מתפתח קשר בינו לבין האישה עד שלבסוף הוא משלים עם מצבו.
דני מנדס

ביוגרפיה

מנדס נולדה ברפובליקה הדומיניקנית, ובגיל צעיר עברה עם אמה לאיטליה בחיפוש אחר חיים טובים יותר.
בשנת 1995 היא התמודדה בתחרות "מיס הרפובליקה הדומיניקאית" ונבחרה לסגנית שנייה. שנה לאחר מכן שוב פעם ניסתה לזכות בתואר אך גם בפעם השנייה לא זכתה. היא החליטה לחזור לאיטליה ולנסות להתמודד שם בתחרות היופי הלאומית.
בתחרות מיס איטליה 1996 היא זכתה במקום הראשון. זכייתה הובילה לשערוריה במדינה, משום שזו הייתה הפעם הראשונה בה מהגרת ולא בעלת דם איטלקי זוכה בתואר. רבים אמרו שזה הזמן שאיטליה תסגור את שעריה למהגרים. בנוסף לכך שניים מהשופטים בתחרות אמרו שהא אינה ראוייה לייצג את איטליה בתחרויות יופי בינלאומיות, מנדס אף טענה בעצמה "אני יודעת שאני לא מייצגת את היופי האיטלקי אבל בחרו, אז מה אני אמורה לעשות? לפרוש?".
בתחרות מיס תבל היא עלתה לשלב שש המועמדות הסופיות.
היא דיגמנה למספר בתי אופנה, והיא הופיעה במספר תוכניות טלוויזיה וקומדיות מצבים באיטליה.
היא שיחקה תפקיד קטן בסרט אושן 11.]
היכל התרבות פתח תקווה

מבנה האולם

מבנה האולם והמושבים מאפשרים צפייה והאזנה מצוינים מכל מושב. כמו כן, באולם ישנם 653 מושבים המתפרשים על 19 שורות, וביציע ישנם 148 מושבים המתפרשים על 4 שורות, וסך הכל ישנם 801 מושבים.
ישנם שני חניונים לשירות המבקרים; אחד בתשלום ואחד בחינם.

נגישות לנכים

ההיכל בעל נגישות מלאה לנכים, וכמו כן, מותקנת מערכת עזר לכבדי שמיעה בסיוע המוסד לביטוח לאומי.
אינסולה

אינסולה (בלטינית: insula, ברבים insulae) היה הכינוי לסוג של בתי הדירות, בהם נהגו להתגורר תושבי המעמדות הנמוכים ברומא העתיקה. מקור השם הוא במילה הלטינית ל"אי", וזאת בשל דמיונו של המבנה, ממעוף הציפור, לאי בין הרחובות שסביבו.
בקומת הקרקע של האינסולה היו חנויות או טברנות, ובקומות העליונות היו דירות מגורים. מבנים אלו החלו להיבנות בשל הצפיפות הגדולה בעיר רומא ובשל המחסור בקרקעות לבנייה בתוך העיר. מבני אינסולה הגיעו לגבהים של 6 - 8 קומות, כאשר מספר הדירות הלך וקטן ככל שהקומה הייתה גבוהה יותר. 
המבנים, שהיו למעשה משכנות עוני, נבנו באיכות נמוכה ונטו להתמוטט. כמו כן מבנים אלה היו רגישים לשריפות. הדירות בקומות העליונות היו הזולות ביותר, בשל הצורך להגיע אליהן במדרגות, ובשל החשש להילכדות בהן בעת שריפה, בשל הקושי להיחלץ. בשל כך התגוררו בדירות העליונות בעיקר בני המעמד הנמוך ביותר מקרב הפלבאים, ההומיליורס (Humiliores). סטראבו מציין כי בחלק מהאינסולות היו מים זורמים ואף ביוב, אולם מרביתן היו מבני מגורים צפופים בתנאים סניטריים קשים. תושבי האינסולה נאלצו להעלות את המים לדירתם במדרגות, ולשפוך את השפכים מחלונות הדירה לרחוב. בקומות הנמוכות היו יותר דירות, עד שמונה או תשע בקומה, והן היו מרווחות יותר ויקרות יותר. קומה זו איכלסה לעיתים את דירתו של בעל האינסולה, שהתגורר בה והשכיר את שאר הדירות. במבנה אינסולה של כ-400 מ"ר יכלו להתגורר למעלה מ-40 אנשים.
בשל החשש מהתמוטטות המבנים, הורה הקיסר אוגוסטוס על הגבלת גובהן של האינסולות ל-70 רגל (כ-20.7 מטרים). בעקבות השריפה הגדולה של רומא בשנת 64 הורה הקיסר נירון על החמרת הגבלת הגובה ודרש שהמבנים לא יעלו על גובה של 17.7 מטרים.
בשלהי המאה השנייה היו ברומא למעלה מ-50,000 מבני אינסולה, לעומת כ-2,000 מבנים פרטיים. רק עם ירידתה של האימפריה הרומית, והקיטון באוכלוסיית העיר, פחת הצורך במבני המגורים הצפופים.
סטפן פרסון

קארל סטפן ארלינג פרסון (נולד ב-4 באוקטובר 1947) הוא מיליארדר שוודי, הוא יושב הראשון והמחזיק ברוב המניות של חברת H&M, חברת אופנה שהוקמה על ידי אביו, ארלינג פרסון, בשנת 1947. פרסון לקח את ניהול החברה מאביו בשנת 1982 וניהל אותה עד לשנת 1998. הוא אף מחזיק בחלק ניכר ממניות חברת הטכנולוגיה השוודית Hexagon AB. כמו כן, בבעלותו חברת החזקות עם נכסים בלונדון, פריז וסטוקהולם.

ביוגרפיה

סטפן פרסון הוא בנו של ארלינג פרסון, שייסד את חברת האופנה הבילאומית H&M בשנת 1947. למד באוניברסיטת סטוקהולם.

חיים אישיים

פרסון הוא המייסד של ארגון "מנטור", מוסד ללא כוונות רווח שבא למגר את תופעת השימוש בחומרים אסורים בקרב צעירים. מעריץ של קבוצת הכדורגל יורגודן. משתתף בפעילויות סקי, טניס וגולף. בבעלותו דירות בפריז, לונדון וסטוקהולם.
רוב השנה הוא מתגורר בסטוקהולם עם אשתו קרולין דניס פרסון. לזוג שלושה ילדים. בשנת 2009, בנו, קארל-יוהאן פרסון, מונה לתפקיד נשיא ומנכ"ל חברת H&M. שני ילדיהם האחרים, טום פרסון ושרלוט סודרסטורם הם מיליארדרים בזכות עצמם.
פיליפ ריף

ביוגרפיה

נולד בשיקגו ליוסף ואידה, שהיגרו שנה קודם לכן מליטא לארצות הברית. החל ללמוד באוניברסיטת שיקגו ב-1939. במלחמת העולם השנייה שירת בחיל האוויר האמריקאי, והשלים את לימודי התואר הראשון ב-1946. ב-1947 קיבל את התואר השני והחל לעבוד כעוזר הוראה במחלקה לסוציולוגיה. ב-1954 השלים את לימודי הדוקטורט.
בשנת 1952 עבר לבוסטון והחל ללמד באוניברסיטת ברנדייס. ב-1959 קיבל משרת הוראה באוניברסיטת ברקלי, וב-1961 עבר לאוניברסיטת פנסילבניה שם שימש פרופסור בקתדרה על שם בנג'מין פרנקלין עד צאתו לפנסיה בשנת 1992.
בשנת 1950 התחתן עם סוזן סונטג, שהייתה בת 17, עשרה ימים אחרי שנפגשו לראשונה. בשנת 1952 נולד בנם, דוד ריף, סופר ועורך יומניה האישיים של אמו. בשנת 1955 אירחו בני הזוג במשך שנה את הפילוסוף הרברט מרקוזה בזמן שעבד על ספרו "ארוס וציוויליזציה". בשנת 1958 הזוג התגרש, ובשנת 1964 נישא בשנית לאליסון דאגלס נוקס, עורכת דין מפילדלפיה.
הנסיך המאושר ואגדות אחרות

הנסיך המאושר

במרכז הסיפור סנונית המגיעה אל פסלו של "הנסיך המאושר", בתוך הפסל שוכנת נשמתו של הנסיך המקורי שנפטר בלי שהספיק לחוות אושר אמיתי. הפסל מהווה השראה לסנונית לבצע מעשים לא אנוכיים.

הזמיר והשושנה

ציפור זמיר שומעת סטודנט המתלונן כי בתו של הפרופסור שלו מסרבת לרקוד איתו, מכיוון שהוא אינו יכול להעניק לה ורד אדום. הציפור מבקרת את כל העצים בגן הוורדים, ואחד מהוורדים אומר לה שיש דרך לייצר ורד אדום, אבל רק אם היא מוכנה לשיר שיר מתוק במשך כל הלילה כשאל ליבה לחוץ קוץ ובכך להקריב את חייה. לאחר שהזמיר רואה את דמעותיו של הסטודנט ומעריכה את חיי האדם שלו מעל לחיי הציפור שלה, היא מבצעת את הטקס. היא תוקעת בליבה קוץ מענפי הורד כך שהדם של ליבה מכתים אותו. לאחר מכן, הסטודנט לוקח את הורד לבתו של הפרופסור, אך היא דוחה את חיזוריו מכיוון שגבר אחר שלח לה תכשיטים, ואומרת לו כי כולם יודעים שתכשיטים עולים יותר מפרחים. הסטודנט משליך את הפרח בכעס לביוב וחוזר ללימודי המטפיזיקה ומחליט לא להאמין יותר באהבת אמת.

הידיד המסור

האנְס הגנן הוא חברו המסור של טוחן עשיר. על סמך ידידותם החבר העשיר מרשה לעצמו לקחת פרחים מגינתו של האנס, ומבטיח לו בתמורה לתת לו מריצה ישנה ושבורה שתחליף את זו שהאנס נאלץ למכור כדי שיוכל לקנות בכספה אוכל. עבור ההבטחה מחייב אותו הטוחן לסדרה של סידורים מפרכים. בערב סערה הטוחן מבקש מהאנס לקרוא לרופא עבור בנו החולה, בשובו מהרופא האנס הולך לאיבוד בביצות וטובע בברכה. לאחר הלוויתו של האנס רגשות הצער של הטוחן נובעים רק מאי יכולתו להפטר מהמריצה הישנה.
הסיפור מסופר על ידי חוחית לחולדה אינטלקטואלית הסבורה כי היא מבקרת ספרותית, אך היא אוהדת את הטוחן ולא את האנס ועוזבת את השיחה בכעס כאשר החוחית מידעת אותה שיש לסיפור מוסר השכל.

הזיקוקית שאין כמותה

הסיפור עוסק בזיקוקית אחת מני רבים שיועדה להידלק בחתונתם של נסיך ונסיכה. הזיקוקית מלאה בתחושת חשיבות עצמית ומשמיצה את שאר זיקוקין הדי-נור, ולבסוף פורצת בבכי בו היא מפגינה את רגשותיה. בשל הבכי היא נרטבת ולא מצליחה להדלק ולמחרת היא נזרקת לתעלה. היא עדיין מאמינה שהיא מיועדת לפעילות ציבורית חשובה ומתייחסת בבוז לצפרדע, שפירית וברווז שהיא פוגשת בדרכה. שני נערים מוצאים אותה ומשתמשים בה כדלק למדורתם. לבסוף היא מאירה ומתפוצצת, אך איש לא מביט בה והאפקט היחידי שהיא מייצרת הוא הפחדתו של אווז על ידי פתילה שנופל מהשמיים לאחר שהודלקה.
פול וייטמן

חייו

וייטמן נולד בקולורדו והתחנך כנגן כינור קלאסי. במלחמת העולם הראשונה שימש כמנצח על תזמורת הצי. עם שחרורו ב-1918 הקים את תזמורתו הראשונה שהתמקדה במוזיקה פופולרית לריקודים שנדדה מסן פרנסיסקו דרך לוס אנג'לס והתמקמה לבסוף בניו יורק.

תזמורתו של פול וייטמן

וייטמן ייחס חשיבות רבה להצלחה מסחרית הן באולמות הריקודים, הן באולמות הקונצרטים והן במכירת דפי תווים, לפיכך כיוון את תזמורתו לפי טעם הקהל ודאג להיות פופולרי תמיד. זאת, לעיתים, על חשבון יצירתיות אמנותית ומוזיקלית. עם זאת, כיוון שהיה ביכולתו לשלם את המשכורות הגבוהות ביותר בתחום, ניגנו עבורו כמה מנגני הג'אז הבולטים של התקופה (בעיקר בגירסת ההרכב שמ-1927 ואילך) כאחים הנשפנים ג'ימי וטומי דורסי, ביקס ביידרבק (חצוצרה), ג'ו ונוטי (כינור), פרנק טראמבאואר (סקסופון), אדי לאנג (גיטרה), ג'ק טיגרדן (טרומבון), הזמרים בינג קרוסבי והוגי קרמייקל (שגם הלחין וכתב מילים לרבים מהקטעים המזוהים עם התזמורת) ואחרים. הוא גייס גם מוזיקאים אפרו אמריקאים בשעה שהדבר לא היה פשוט עקב מדיניות ההפרדה הגזעית. 
בין השנים 1920 - 1932 העסיק וייטמן את פרד גרופה כפסנתרן ומעבד מוזיקלי קבוע. התזמורים העשירים של גרופה, אשר תזמר עבור וייטמן בין היתר את הרפסודיה בכחול של ג'ורג' גרשווין קנו לו שם בקרב מוזיקאי ג'אז ובשנת 1932 כינה אותו הניו יורק טיימס "ראש הממשלה של הג'אז". התזמורים והעיבודים של גרופה בהנחיית וייטמן היו מדויקים ומתוכננים ולא ניתן דגש לאלתור ולהבעה עצמית של הנגנים, לפיכך נטען שהתזמורת אינה תזמורת ג'אז במלוא מובן המילה. 
בין הלחנים והיצירות שנוצרו עברו התזמורת ניתן למנות, בנוסף ל"רפסודיה בכחול" אותה הזמין מג'ורג' גרשווין, סטנדרטים ושירים נודעים כמו Ol' Man River ו- Smoke Gets in Your Eyes (ג'רום קרן), Mississippi Suite ו-Grand Canyon Suite (פרד גרופה), Mississippi Mud (ביקס ביידרבק) וכן Hot Lips, Wang Wang Blues, Willow Weep for Me ו-Wonderful One.
וייטמן היה חלוץ שידורי הרדיו המוזיקליים, והוביל מספר תוכניות לאורך שנות העשרים. הוא היה גם אחד מחלוצי הטלוויזיה ותוכניתו Paul Whiteman's TV Teen Club שודרה מפילדלפיה על ידי רשת ABC מ-1949 ועד 1954.
הקלטת השיר Ol' Man River מ-1928 בביצוע התזמורת של וייטמן והזמר האפרו-אמריקאי פול רובסון הוכללה בהיכל התהילה של פרס גראמי.
בשנת 1930 צולמה הלהקה לסרט "מלך הג'אז" (The King of Jazz).
ב-1935 ניגנה התזמורת במופע "ג'מבו", בהפקתו של בילי רוז, ששילב מחזמר עלילתי (על מנהל קרקס) והופעות קרקס.
פראנסס שאנד קיד

ביוגרפיה

פרנסס רות רוש נולדה באחוזת בית סאנדרינגהאם למוריס רוש, ברון פרמוי הרביעי, ולרות רוש, ברונית פרמוי. אמה הייתה חברה קרובה של המלכה אליזבת בווס-ליון ואף שימשה כשושבינתה וכמלווה שלה באירועים רשמיים.
בשנת 1954 נישאה פרנסס במנזר וסטמינסטר לאדוארד ג'ון ספנסר (יורש רוזנות ספנסר ובית ספנסר שהיא אחת ממשפחות האצולה הידועות ביותר בבריטניה). לזוג נולדו חמישה ילדים.
התקשורת הבריטית הרבתה להשוות בין חייה לבין חיי בתה דיאנה מכיוון ששתיהן היו נשים צעירות ולא מנוסות שהתחתנו עם גברים ממעמד גבוה מהם וחוו חיי נישואים לא מאושרים. ב-1967 היא עזבה את בעלה כדי לחיות עם פיטר שאנד קיד, והחלה במשפט גירושין נגדו. בסופו של ההליך המשפטי ניצח בעלה בקרב על המשמורת על הילדים, והיא לא גידלה שנים רבות את ילדיה. ב-1988 נפרדה מבעלה השני, לאחר שעזב אותה למען אישה אחרת. ב-1996 הורשעה מספר פעמים בנהיגה בשכרות, וב-1997, לאחר מות בתה בתאונת דרכים, אמרה: "מוזר מאוד שההלוויה של הבת שלי היה כנראה האירוע החשוב ביותר בחיי. גאה בה, גאה בבנותיי הבוגרות הבוגרים שהיו ובבני היחיד שנתן לה כבוד אחרון של אח שכל כך אהב אותה"]. בנוסף נהגה שאנד קיד לבקר באופן קבוע את משפחת הנהג שהיה מעורב בתאונה, ואף נאלצה להודות בבית משפט שהיא ובתה חיו בנתק זמן ממושך לפני מותה.
ב-2004 הלכה לעולמה לאחר שסבלה שנים רבות מפרקינסון ומסרטן המוח. בהלוויתה נכחו ילדיה ונכדיה (ביניהם הנסיכים ויליאם והארי). הנסיך צ'ארלס, חתנה לשעבר, לא נכח בהלוויתה מכיוון שהיה בדרך להלוויתו של נשיא ארצות הברית לשעבר רונלד רייגן.