google/wiki40b huggingface dataset:
פרידריך יוזיאס, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה

ביוגרפיה

פרידריך יוזיאס נולד בקובורג ב-29 בנובמבר 1918 לקרל אדוארד, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה ולויקטוריה אדליידה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין, בתם של פרידריך פרדיננד, דוכס שלזוויג-הולשטיין וקרולינה מטילדה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, זמן קצר לאחר שב-14 בנובמבר 1918 התפטר אביו מהשלטון, בעקבות תבוסת הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה והמהפכה הגרמנית. מצד אביו היה פרידריך יוזיאס נינה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
בשנת 1938 הוא התגייס לוורמאכט, והשתתף בכיבוש צ'כוסלובקיה, פולין וצרפת. בשנת 1941 הוא לחם ביוגוסלביה ובברית המועצות, ובחורף 1941 הוא חלה באורח קשה. לאחר החלמתו הוא נלחם כאוברלוטננט בקווקז. ב-25 בינואר 1942 התחתן פרידריך יוזיאס עם בת דודתו ויקטוריה לואיזה, רוזנת זולמס-בארוט, בתם של הנס, רוזן זולמס-בארוט וקרולינה מתילדה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, ממנה נולד לו בן אחד. בשנת 1944 הוא מונה לעוזרו של גנרלפלדמרשל ארווין רומל בחוף הצרפתי. ביוני 1944 הוא הוצב בדנמרק תחת הגנרל הרמן פון האנקן, שם נפל בשבי הבריטי במאי 1945, אך שוחרר כבר בסתיו אותה שנה. לאחר שחרורו הוא שהה במשך תקופה בסטוקהולם, אצל אחותו זיבילה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה. בשנת 1946 הוא קיבל עבודה בחברת הספנות השוודית Johnson Line AB, ומשנת 1948 הוא הועסק על ידי WR גרייס ושות' בסן פרנסיסקו. ב-19 בספטמבר 1946 הוא התגרש מאשתו הראשונה, וב-14 בפברואר 1948 הוא התחתן עם דניס הנרייטה דה מוראלט, ממנה נולדו לו 3 ילדים. לאחר שעבד בחברת ספנות בסנטוס, ברזיל משנת 1951, הוא חזר לגרמניה בשנת 1952 ועבד בחברת הספנות בהמבורג.
פרידריך היה הבן השלישי במשפחה, ומשום כך לא היה אמור לרשת את תוארי אביו, אולם אחיו הבכור יוהאן לאופולד, נסיך הכתר של סקסוניה-קובורג-גותה התחתן בשנת 1932 בנישואים מורגנטים וויתר על זכויותיו, ואילו אחיו הוברטוס, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה נהרג בשנת 1943, ומשום כך, לאחר מות אביו בשנת 1954, ירש פרידריך יוזיאס את תאריו. בשנת 1958 החזירה לו ממשלת אוסטריה את נכסי המשפחה באוסטריה, אשר הוחרמו בשנת 1945 על ידי בעלות הברית.
בשנת 1958 הוא החל לעבוד בחברת ספנות בבואנוס איירס, ובשנת 1964 הוא חזר לגרמניה והתיישב בהמבורג. ב-17 בספטמבר 1964 הוא התגרש מאשתו השנייה, וב-30 באוקטובר אותה שנה הוא התחתן עם קתרין ברמה, אך ממנה לא היו לו ילדים. בשנת 1967 הוא עבר להתגורר בקובורג, ובהמשך הוא התגורר בעיקר באוסטריה. ב-23 בינואר 1998 מת פרידריך יוזיאס באמשטטן, ובנו אנדראס, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה ירש את תאריו.
ג'אלוד

היסטוריה

לפי עדויות ארכאולוגיות האזור היה מיושב החל מתקופת הברזל בארץ ישראל. הכפר מוקף במספר אתרים ארכאולוגיים: בפסגת ההר שמצפון לכפר, ג'בל עין עינה, נמצאת חורבת עין עינה בה נמצאו שרידי יישוב מתקופת הברזל בארץ ישראל. מצפון מזרח ממוקמת "חירבת קריק", בה נמצאו שרידי מצודה מהתקופה ההלניסטית בארץ ישראל. מדרום לכפר נמצא מקאם שייח' בשיר.
בשנת 1870, ביקר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן בכפר, והעריך שגרו בו כ-300 תושבים, וכתב: " בשעה שבע וארבע דקות טיפסנו גבעת ג'אלוד שבצלעה נטועים פה ושם עצי תאנה ורימון וגפנים, ובכמה מקומות פעורים בורות מים ומערות שנחצבו בסלע בימי קדם. בכפר ג'אלוד, המכתיר את הגבעה, אולי יש עוד שלוש מאות תושב, אבל רבים מבתיו הרוסים. באחד מהם משוקעות בקירות אבנים עתיקות אחדות, מזויזות. על יד מסגד קטן ראיתי ברכה לא גדולה. גם היא נחצבה בסלע כנראה בימי קדם". באותה עת ביקר גם בכפר הארכאולוג הצרפתי שארל קלרמון-גנו ותיעד מערת קבורה עתיקה ובה ארקוסוליום.
בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 מתואר הכפר כ-"כפר קטן בו מטעי זיתים".

בתקופת המנדט הבריטי

במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בג'אלוד הייתה אוכלוסייה של 145 נפש, כולם מוסלמים. במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 52 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 225 תושבים, כולם מוסלמים.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 מחלקת הייעור של ממשלת המנדט נטעה יער על הגבעות שממערב לכפר, סמוך לחאן א-לובאן.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 300 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 15,815 דונם. אשר מתוכם הוקצו 457 לחקלאות שלחין, ו-6,838 לגידולי דגנים.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, עבר משליטה בריטית לירדנית. בסקר האוכלוסין הירדני משנת 1961 נמנו בכפר 290 תושבים.

גאוגרפיה

הכפר ממוקם בשולי שלוחה, על עוקף שפסגתו בגובה של 783 מטר מעל פני הים. בפסגת השלוחה, כ-500 מטר מדרום מזרח לכפר נמצא מאחז אחיה, שפסגתו בגובה של 884 מטר מעל פני הים. פסגות ההרים באזור מורכבות משכבות חוואר מתצורת מוצא מדרונותיו העליונים (עד גובה 750 מטר מעל פני הים לערך) הן מתצורת בית מאיר (שכבות דקות של דולומיט צהבהב לחלופין עם שכבות חואר המתאימות לבניית טרסות חקלאיות) ומתחתם שכבה מתצורת שורק, שכבה שממנה נובעים מעיינות. מצפון לכפר נובעים מספר מעיינות, שהעיקרי בהם נקרא "עין אל ג'אלוד". במעיין נקבה באורך 30 מטר לערך ולמרגלות הנקבה, נמצאת בריכה עתיקה החצובה בחלקה בסלע וחלקה בנויה אבני גזית. בשנת 2010, השתלטו מתנחלים מהסביבה על המעיין. עד אז נהגו רועים מהכפר והסביבה להשקות במי המעין את צאנם.
שמואל-לייב בלנק

שמואל-לייבּ בְּלַנְק (או בלאנק) (ידוע לרוב כש"ל בלנק; באנגלית: Samuel Leib Blank;‏ 20 באוקטובר 1891, דונייבצי, אוקראינה (האימפריה הרוסית) – 16 באוקטובר 1962, פילדלפיה) היה מורה לעברית וסופר עברי.

קורות חיים

שמואל-לייב בלנק נולד בשנת 1891 בדונייבצי שבאוקראינה, באימפריה הרוסית, ובגיל 18 עבר לבסרביה. הוא עבד כמורה לעברית שעבר בין היישובים החקלאים של יהודי בסרביה. ב-1917 התחיל לפרסם סיפורים מהווי יהודי היישובים האלה ומתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה. לאחר סיפוח בסרביה לרומניה ב-1923, היגר לארצות הברית, שם לימד עברית בגראץ קולג' שבפילדלפיה.
בלנק המשיך לפרסם יצירות ספרותיות, למבוגרים ולילדים, כולל רומנים, סיפורים ומחזות לבני הנעורים. יצירתו סובבת סביב מפעל ההתיישבות של יהודי בסרביה, שעברו מעיסוקים גלותיים אופייניים, לעיסוק בעבודת האדמה והתחברות לטבע תוך כיבוש הערבה המזרח-אירופית.
פלורנטין

היסטוריה

השכונה הוקמה בשנת 1927 מדרום למסילת הרכבת יפו-ירושלים על-פני פרדס רחב ידיים. פלורנטין נוסדה על ידי דוד אברבנאל והקבלן שלמה (סלומון) פלורנטין, שעלה לישראל מסלוניקי שביוון. השכונה תוכננה כשכונה בורגנית המשלבת עסקי מלאכה, תעשייה זעירה ומסחר, לצד בניינים בני 3 עד 4 קומות שרחובות צרים ביניהם.
בראשיתה אוכלסה פלורנטין בעולים יהודים מיוון, פולין, צפון אפריקה, בולגריה, טורקיה ובוכרה. לקראת סוף שנות ה-60 של המאה העשרים החלה נטישת השכונה על ידי תושביה המקוריים, שאת מקומם תפסו עסקי מסחר ותעשייה זעירה. בשנת 1991 הכריזה עיריית תל אביב על פרויקט התחדשות אזורי שנמשך עד לסוף העשור ומאז מובילות אותו יוזמות פרטיות הכוללות שיפוץ מבנים ותיקים, בניית בתי דירות, פתיחתם של בתי קפה, מקומות בילוי, גלריות, סדנאות אמנים צעירים וחנויות מעצבים, תוך חיסול התעשיות הוותיקות, כמו ביגוד וריהוט. עלויות המגורים והשכירות, הנמוכות יחסית לשכונות תל אביביות מבוססות יותר, מושכות לפלורנטין צעירים רבים ו"בליינים" החיים בצד האוכלוסייה הוותיקה ההולכת ומצטמצמת. עם זאת, סמיכותה של השכונה לאזור התחנה המרכזית הישנה וריכוזי העובדים הזרים בסביבתה לא מסייעים לתדמיתה המתחדשת.
מגמת ההתחדשות עוררה את שוק הנדל"ן בשכונה, וגרמה למספר בעלי בתים להגיש תביעות נגד תושבי שכונה ותיקים החיים בהסכם דמי מפתח, בשאיפה לקבל לראשונה אחרי עשרות שנים תמורה ריאלית לנכסים שברשותם. כפועל יוצא מספר משפחות נאלצו לעזוב וגדל ריכוז הצעירים בשכונה.
באוקטובר 2006, לאחר שעלתה רמת הפשיעה בשכונת פלורנטין, הוחלט לתגבר את המשטרה בשוטרי משמר הגבול. תושבי השכונה, ביחד עם פעילים מארגונים חברתיים, יצאו להפגנות כנגד תוכנית זו. ההחלטה לא בוטלה, אך מאז פעילות המחאה שוטרי מג"ב לא פועלים בשכונה.
אנדרו יאנג

ביוגרפיה

יאנג נולד בניו אורלינס שבלואיזיאנה. סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת דילארד ותואר בלימודי דתות באוניברסיטת הווארד ב-1951. ב-1955 סיים לימודיו בסמינר לכמרים בהרטפורד שבקונטיקט. שימש כומר בעיירה מריון שבאטלנטה, בתומאסוויל ובביצ'טאון שבג'ורג'יה. ב-1964 מונה ליו"ר בפועל של "התאחדות ההנהגה הדרומית-נוצרית" (SCLC), תנועת זכויות האדם שהקים מרטין לותר קינג ושימש סגנו של לותר קינג. הוא היה פעיל בארגון מאבקי התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית בין השאר במערכת בירמינגהם, והמצעדים מסלמה למונטגומרי ונעצר מספר פעמים. הוא שהה לצדו של לותר קינג בעת הירצחו ב-1968.
ב-1972 נבחר לנציג המחוז החמישי של ג'ורג'יה לבית הנבחרים של ארצות הברית, הוא נבחר לתפקיד פעמיים נוספות. בינואר 1977 התפטר מתפקידו ומונה על ידי נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר לשגריר ארצות הברית באומות המאוחדות. הוא נאלץ להתפטר ב-1979 לאחר שנחשפה פגישתו החשאית עם נציג אש"ף לביב טרזי, וזאת בניגוד להבטחות הממשל האמריקאי לישראל. 
באוקטובר 1981 נבחר לראשות עיריית אטלנטה וכיהן כראש העיר מינואר 1982 עד ינואר 1990. לאחר מכן ניסה ללא הצלחה להיבחר לתפקיד מושל ג'ורג'יה. ב-1994 מונה על ידי נשיא ארצות הברית ביל קלינטון למנהל קרן פיתוח לאזור דרום אפריקה. 
יאנג זכה לעיטורי כבוד רבים, בהם מדליית החירות הנשיאותית שהעניק לו קרטר ב-1981, לגיון הכבוד הצרפתי, מדליית ספינגרן מטעם ארגון ה-NAACP על הישגים יוצאי דופן כאפרו-אמריקאי, פרס אמי על מפעל חיים וב-2011 הוצג דיוקנו באופן קבע בגלריית הדיוקנאות הלאומית. 
יאנג נשוי בשנית לאחר שהתאלמן מרעייתו הראשונה ואב לארבעה.
ג'ינס

ג'ינס הם מכנסיים העשויים מדנים. במקור היה הג'ינס בגד עבודה והפך פופולרי בקרב בני נוער בתחילת שנות ה-50. מותג הג'ינס הראשון הוא לוי'ס. כיום ג'ינס פופולרי מאוד כלבוש יום-יומי ברחבי העולם וקיים בצורות, בגזרות, בשפשופים ובצבעים שונים.

היסטוריה

הבגד הראשון שהיה ידוע כבעל סממנים דומים לג'ינס היה קיים בהודו במאה ה-16 ונקרא "דונגארי". הבגד נצבע באינדיגו ונמכר בסביבת מבצר ליד מומביי. מלחים נהגו לחתוך אותו להתאמתם.
ג'ינס מודרני נוצר לראשונה בג'נובה שבאיטליה, כשהעיר הייתה רפובליקה עצמאית. הג'ינסים נוצרו לשימוש הצי הגנואי מכיוון שהיו בו כל התכונות הנחוצות למכנסי מלחים. לשם כיבוסם היו קושרים המלחים את הג'ינסים באחורי הספינה. הדנים הראשון בא מנים, צרפת, לכן הוא נקרא בשם זה (de Nimes, דנים, בצרפתית: מ-נים). המילה הצרפתית. שמו של הג'ינס הגיע מאיטלקית: blu di genova (כחול מג'נובה), שהפך בצרפתית ל-bleu de Gênes, שיבוש של הצורה הצרפתית הפכה ל-jeans האנגלי.
בסביבות 1872 הגיע הג'ינס לאמריקה. לוי שטראוס היה סוחר יהודי ממוצא גרמני שחי בסן פרנסיסקו שמכר מכנסי ג'ינס לכורים. אחד מלקוחותיו היה ג'ייקוב דייוויס, חייט שרכש לעיתים קרובות בד משטראוס. לאחר שאחד מלקוחותיו של דייוויס רכש בד פעמים רבות לתיקון מכנסיו הקרועים, עלה בו רעיון להשתמש במסמרות נחושת לחיזוק החלקים הנוטים להקרע בבגד. לדייוויס לא היה הכסף הנחוץ לרישום פטנט, והוא הציע ללוי להקים עסק משותף למכירת המכנסיים המשופרים. שטראוס קיבל את הצעתו של דייוויס וב-20 במאי 1873 קיבלו את פטנט מספר 139,121 שנקרא "שיפור בהידוק הכיסים" ממשרד הפטנטים האמריקני, ונוצר הג'ינס בצורתו המוכרת.
בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 עיצבה מעצבת האופנה גלוריה ואנדרבילט את ג'ינס המעצבים הראשון שהותאם לנשים ובכך פרצה דרך בעיצוב ג'ינסים יוקרתיים.
כיום, רוב חברות הביגוד בארץ ובעולם מוכרות גם ג'ינס.
במקומות רבים בעולם הג'ינס נחשב כבגד בלתי רשמי שאינו מתאים ללבישה במקומות מכובדים או בטקסים רשמיים. כך לדוגמה בשנת 2007 קבעה יושבת ראש הכנסת דליה איציק שלא תותר כניסה לכנסת לעיתונאים הלבושים בג'ינס.
סמל ניו סאות' ויילס

סמל ניו סאות' ויילס (באנגלית: Coat of Arms of New South Wales) הוא שלט אצולה שבמרכזו צלב ג'ורג' הקדוש צבוע אדום. למגן שני תומכים: אריה המסמל את אנגליה וקנגורו המסמל את אוסטרליה. הסמל הוענק רשמית למדינת ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה על ידי מלך בריטניה אדוארד השביעי בשנת 1906.
מוטו המדינה, בלטינית: Orta recens quam pura nites ("הזורחת החדשה, מה בהירה זריחתך") מופיע בתחתית הסמל.
סיסיניוס

ביוגרפיה

סיסיניוס היה סורי במקורו, ושם אביו של סיסיניוס היה יוחנן. מיעוט התרומות לאפיפיורות בתקופת שלטונו (42 ק"ג זהב ו-300 ק"ג כסף, המהווים חלק קטן מהתרומות האישיות של האפיפיורים האחרים) מעידים על כך שהוא כנראה לא היה מן האצולה.
סיסיניוס נבחר לאפיפיור בתקופת האפיפיורות הביזנטית, לאחר מותו של יוחנן השביעי לאחר סבב בחירות שנערך במשך שלושה חודשים, וקודש לאפיפיור ב-15 בינואר 708.
סיסיניוס כיהן כאפיפיור רק עשרים יום. על פי האנציקלופדיה הקתולית, "אף על פי שהוא כל כך סבל משיגדון שהוא לא היה מסוגל אפילו להאכיל את עצמו, הוא היה בכל זאת אדם בעל אופי חזק, והשקיע את המחשבה לטובת העיר". בין מעשיו המעטים כאפיפיור היה קידוש הבישוף של קורסיקה. הוא גם הורה "על שריפת סיד לצורך שיקומם" של חומות רומא. שיקום החומות שתוכנן על ידי סיסיניוס בוצע לבסוף על ידי גרגוריוס השני.
סיסיניוס נקבר בזיליקת פטרוס הקדוש העתיקה. כעבור פחות מחודשיים נבחר קונסטנטינוס לאפיפיור. קונסטנטינוס, גם הוא סורי במקורו, היה ככל הנראה אחיו של סיסיניוס.
מוזיאון המשטרות הפוליטיות ברוסיה

היסטוריה

המבנה נבנה בשנים 1788-1790 כאחוזה על ידי האדריכל ג'. קווארנגי עבור הברון פיטינגוף, מרופאיה של יקטרינה הגדולה. לאחר מותו נקנה הבניין על ידי העיר ב-1803 ושופץ על ידי האדריכל א.א. מיכאילוב. ב-1876 שופץ שוב, הפעם על ידי האדריכל ק.ק. אנדרסון.
מאז 1804 שימש הבניין את מינהלת העיר. בסוף שנת 1877 הועבר המבנה לידי מושל העיר דאז פיודור טרפוב שהוסיף למבנה קומה חמישית.
עוץ לי גוץ לי

עוּץ לי גוּץ לי (במקור בגרמנית: Rumpelstilzchen, רוּמְפֶּלְשְׁטִילְצְכֶן; תורגם לעברית גם כפליגמד או אלדד ומידד בעור אחד) היא אגדת עם גרמנית שהתפרסמה לראשונה בקובץ המעשיות שנאספו על ידי האחים גרים בשנת 1812. האגדה היא אבטיפוס של סוג מוטיב עלילתי 500 בסיווג ארנה-תומפסון.

מקור השם

באגדות גרמניות, "רומפלשטילץ" (Rumpelstilz, "מנענע המעמדים") הוא גובלין מפלצתי המעורר רעש מטריד באמצעות נדנוד רגלי שולחנות ועצמים דומים; הסיומת "chen" היא סופית המבטאת צורת הקטנה בגרמנית, ועל כן משמעות השם "רומפלשטילצכן" היא "רומפלשטילץ קטן". בשפות אחרות ניתנו לדמות שמות אחרים, שחלקם וריאציות על השם הגרמני, וחלקם שמות שונים לגמרי הלקוחים מן השפה המקומית. את השם העברי "עוץ לי גוץ לי" טבע אברהם שלונסקי בשנת 1965 בעת שעיבד את אגדת העם הגרמנית למחזמר עברי שפירושו "תן לי עצה, גמד שלי". בתרגומים אחרים לעברית ניתן לדמות הראשית השם "פליגמד" וכמו כן ניתן לו השם "שום שם אין לי".

עלילת סיפור העם

מעשה במלך המחפש אישה אשר תוכל לנהל את משק הבית ולהשיב את האיזון הכלכלי בממלכה, שאבד בעקבות התרוקנות אוצר ממלכתו והבזבוז הרב. הטוחן המקומי קופץ על המציאה ומודיע למלך כי בתו מסוגלת להפוך קש לזהב. המלך כולא את בת הטוחן בחדר מלא בהררי קש שניצבים בו כישור ופלך, ומצווה עליה לטוות זהב עד הבוקר, ואם לא תצליח – תוצא להורג. לעזרת העלמה בא שדון קטן, "עוץ לי גוץ לי". השדון, מתברר, ניחן ביכולת להפוך קש לזהב; אך הוא מתנה את עזרתו לבת הטוחן בתשלום. פעמיים עולה בידה בת הטוחן להגיע עמו להסכם – אולם בלילה השלישי (והאחרון) אין לה יותר מה לתת לו; אז מבקש מתנה "אחרת" – על בת הטוחן יהיה לתת לו את הילד הראשון שייוולד לה.
העלמה מסכימה, נישאת למלך ושוכחת מן העסקה שהתחייבה לה. אך עוץ לי גוץ לי לא שכח את העסקה: לאחר שנולד ילדהּ הראשון של המלכה, חוזר השדון במטרה לקבל את חלקו. בת הטוחן מתחננת כי לא ייקח את ילדה, ועוץ לי גוץ לי מסכים לוותר – בתנאי שתצליח לגלות את שמו בתוך שלושה ימים. אחד משליחי הארמון שומע את השדון שר לעצמו ובתוך כך חושף את שמו (או בגרסה אחרת שבת הטוחן בעצמה הולכת ליער ושומעת את השדון, ואז מעמידה פנים שהיא אינה יודעת). ואז בת הטוחן מגלה זאת לשדון, והוא מתפוגג באוויר (או בגרסה אחרת רוקע ברגלו ברצפה הנפערת ובולעת אותו).

עוץ לי גוץ לי בקולנוע

דמותו של עוץ לי גוץ לי הופיעה פעמיים בסדרת סרטי שרק: בפעם הראשונה, הוא הופיע כדמות משנית בשרק השלישי, שם "מקסים" מעודד אותו להצטרף אליו למרד בגלל העוול שנעשה לו שלא קיבל את הבן הבכור שהובטח לו. בפעם השנייה הוא מופיע כדמות ראשית בשרק לנצח (לא קשורה לדמות משרק 3), שם הוא מופיע כסוג של קוסם המציע "עסקה של פעם בחיים" שמבטיחה את כל מה שהחותם רוצה, אך לא מומלץ לחתום עליה מפני שהמחיר הוא כבד מאד (בדומה לאגדה המקורית). אחד מהאנשים שחותמים איתו על עסקה הוא שרק, והוא משלם ביום שבו נולד (כלומר-בסוף אותו היום הוא אמור להיעלם כאילו לא נולד).
כמו כן מופיעה הדמות עוץ לי גוץ לי בסדרה "עד עצם היום הזה" ומשוחקת על ידי רוברט קרלייל.
סיבוכיות תקשורת

המונח סיבוכיות תקשורת היא מונח במדעי המחשב: סיבוכיות שבה המדד הוא כמות המידע המועברת בתקשורת בין שני צדדים. המונח הוצג על ידי יאו בשנת 1979.
סיבוכיות התקשורת בוחנת את המצב הבא: ישנם שני משתתפים אליס ובוב, אליס מקבלת מחרוזת של n-ביטים x ובוב מקבל מחרוזת ביטים אחרת y באותו האורך. מטרתם היא שאחד מהמשתתפים (נניח בוב) יחשב פונקציה מסוימת (f(x,y תוך כדי קיום תקשורת מינמלית בין המשתתפים. יש לציין שבהגדרה זו אין התחשבות במספר הצעדים החישוביים או בזיכרון הדרוש לכל אחד מהמשתתפים. סיבוכיות תקשורת נועדה לכמת את כמות המידע שנדרש להעביר על מנת לבצע חישוב מבוזר שכזה.
כמובן, אליס ובוב יכולים לחשב את (f(x,y ע״י כך שאליס תשלח את כל n הביטים שהיא קיבלה לבוב, שלאחר קבלתם יוכל לחשב באופן מקומי את הפונקציה (f(x,y ללא עזרה נוספת מאליס. המטרה בחקר סיבוכיות תקשורת היא למצוא שיטות מתקדמות לחישוב f שדורשות העברה של פחות מ-n ביטים, או להוכיח שכמות מסוימת של ביטים הכרחית לחישוב f.
הבעיה, והכללותיה למצבים בהם יותר משני משתתפים באה לידי ביטוי בהקשרים רבים: בעיצוב מעגלי VLSI למשל, רוצים למזער את האנרגיה שהמעגל צורך על ידי הפחתת מספר האותות המועברים בין רכיבים שונים. תחומים נוספים בהם באה הבעיה לידי ביטוי הם למשל מבני נתונים ואופטימיזציה של רשתות תקשורת.
חסמים תחתונים על סיבוכיות התקשורת משמשים, בין היתר, להוכחת חסמים תחתונים למבני נתונים, אלגוריתמי זרימה, מעגלי VLSI ועוד.
ריקארדו סנטוס

קריירה

סנטוס נולד בריו דה ז'ניירו בשנת 1980 והחל להתאמן בגלישה בגיל 11. בשנת 1997 הוא התחרה באליפות העולם לנוער שנערכה בפוקואוקה שביפן וזכה במדליית הזהב, שנה לאחר מכן הוא שוב זכה בתואר העולמי לנוער בתחרות שנערכה בחופי קייפטאון.
בשנת 2000 הוא השתתף לראשונה במשחקים האולימפיים שנערכו בסידני וסיים במקום ה-15 הכללי. במהלך הקריירה, הספיק סנטוס להשתתף בחמש אולימפיאדות בין השנים 2000-2016 כאשר באתונה 2004 רשם את הישג השיא כשסיים במקום הרביעי הכללי, זאת למרות שכבר היה מדורג במקום הראשון בטבלה הכללית לפני השיוט האחרון.
סנטוס מחזיק במדליית זהב מאליפות העולם משנת 2007 שנערכה בקשקאיש ובשתי מדליות כסף מאליפויות העולם בשנים 2002 ו-2005.
במשחקים הפאן-אמריקאיים, סנטוס זכה ארבע פעמים ברצף במדליית הזהב ופעם אחת במדליית הכסף.
פרדריק בגבדה

ביוגרפיה

נולד בניי-סיר-סן. אחיו, שרל בגדבה , הוא איש עסקים. הוא למד בליצ'י מונטן, פריז ובתיכון לואי הגדול ואחר-כך במכון למדע המדינה פריז ובבית הספר לעיתונאות ולתקשורת CELSA בפריז. בתום לימודיו, בהיותו בן 24, עבד כקופירייטר. שימש מספר שנים כעורך בפלמריון , תאגיד המו"לות הרביעי בגודלו בצרפת. ב-2002 היה אחד מארבעת מנחי תוכנית האירוח "Hypershow" בערוץ הטלוויזיה Canal+ . הוא בעל טור בלה פיגארו מאז שנת 2010.
זוכה פרס Prix Interallié  עבור ספרו Windows on the World  לשנת 2003 וזוכה פרס Prix Renaudot  לשנת 2009 עבור ספרו Un roman français.
בשנת 1994 ייסד את הפרס הספרותי Prix de Flore  ששואל את שמו מקפה דה פלור בסן ז'רמן דה פרה, פריז. בגבדה ייסד גם את הפרסים פלור (Flore) וסדה (Sade).
בגבדייה הוא מנהלו של מגזין הבידור לואי .
האדם השלישי (סרט)

עלילה

הסרט מספר על הולי מרטינס, מחבר ספרי מערבונים אמריקאי, בגילומו של ג'וזף קוטן, המגיע לווינה שלאחר מלחמת העולם השנייה על מנת לפגוש את ידידו הארי ליים, המגולם על ידי אורסון ולס. הוא מוצא את וינה הרוסה בחלקה, מחולקת לאזורים נפרדים שכל אחד מהם בשליטת אחת המעצמות המנצחות, ששורר בה מחסור ופורחים בה עסקי השוק השחור.
לסופר מתברר עד מהרה כי חברו, הארי ליים, כבר אינו בין החיים. הוא פוגש באהובתו של הארי ליים, פליטה צ'כית, בגילומה של אלידה ואלי, המתרפקת על זכר אהובה המת.
לסופר מתברר כי במקום מותו של הארי ליים נוכח "אדם שלישי" מסתורי שזהותו אינה ידועה, הדבר מניע את הסופר לחקור על אודות מעשיו של הארי ליים בווינה קודם למותו. להפתעתו הוא מגלה כי חברו היה סוחר בתרופות פגומות בשוק השחור, דבר שגרם למקרי מוות, והיה מבוקש בשל כך על ידי שלטונות הכיבוש. העלילה מקבלת תפנית דרמטית, כאשר מתברר לסופר כי הארי ליים חי וכי הוא ביים את מותו כדי להתחמק מן הרשויות. הרשויות גם הן עומדות על כך, ומתנהל מרדף אחרי הארי ליים בתעלות הביוב של וינה, שבסופו מוצא ליים את מותו (הפעם סופית). העלילה מסתיימת בקטע ארוך שבו מלווה המצלמה את אלידה ואלי בצאתה מבית הקברות, לאחר קבורת אהובה, כשהיא חולפת על פני הסופר בהליכה איטית, מתעלמת ממנו (כמי שאחראי בעיניה למות אהובה) ונעלמת אט אט ברקע, לצלילי מנגינתו של אנטון קאראס.

אודות

למרות שסוגת הסרט האפל מתייחדת לסרטים שעלילתם מתרחשת בערים הגדולות של ארצות הברית, ואילו סרט זה מתרחש בווינה, הרי אווירת וינה שלאחר המלחמה, צילומו של הסרט באתרי ההתרחשות של וינה החרבה ולא באולפן, זוויות הצילום וצילומו בשחור-לבן, הביאו לכך שהסרט נחשב לאחד מסרטי המופת של סוגת הסרט האפל.
אחד הדברים שתרמו להצלחתו הרבה של הסרט הוא מנגינת הרקע שלו, בסגנון וינאי, שהולחנה על ידי המלחין אנטון קאראס, אשר נוגנה בכלי המיתר הקורדופוני הציתר, המשמש לנגינת מנגינות עם בארצות הדוברות גרמנית. באמצעות מנגינה זאת נכנס הצופה לאווירתה של וינה. המנגינה הייתה פופולרית מאוד בעולם ובישראל בראשית שנות ה-50.
הסרט זכה בפרס אוסקר לשנת 1951 בקטגוריה של צילום בשחור-לבן.
חרגולן סיבירי

תיאור המין

אורך הגוף של החרגולן הסיבירי הוא 13–14 ס"מ, ומוטת הכנפיים שלו מגיעה ל-16–19 ס"מ. חרגולן זה ניתן לזיהוי על ידי הכיפה האפורה שעל ראשו ועל ידי מראהו המפוספס. חלקיו התחתונים בהירים, זנבו אפור ורחב וקצהו בגוון חום כהה. בחלקים הפנימיים של הכנפיים מופיעות נקודות לבנות.

מאפיינים התנהגותיים

החרגולן הסיבירי נוטה להסתתר, כאופייני לכל החרגולים הנוטים להתנהגות ביישנית וחששנית. נקבת החרגולן בונה קן העשוי מדשא ומצמחים הסמוכים לקרקע, ויחד עם הזכר היא דוגרת על חמישה-שישה ביצים במשך 12–15 ימים. החרגולן הצעיר עוזב את הקן לאחר 10–15 ימים.

תנאי המחיה

אזורי המחיה המועדפים על החרגולן הסבירי הם העמקים והשפלה. הוא מקנן בעצים פזורים, על מדרונות הרריים, ליד שולי מקווי מים מתוקים, ובביצות המוקפות בשיחים ובצמחייה עשבונית. מזונו של החרגולן הסיבירי מבוסס על מספוא (ירקות וגרעינים המשמשים מזון לבהמות) ועל חרקים.

תפוצה

החרגולן הסיבירי נפוץ בעיקר במרכז אסיה, ברוסיה, במונגוליה ובצפון סין, וכן במערב אירופה. בעונת הסתיו אוכלוסיית החרגולן נודדת דרומה, לדרום אסיה ולמזרחה.
במהלך ספטמבר ואוקטובר נפוץ החרגולן הסיבירי בעיקר בצפון סקוטלנד, ובחורף הוא נפוץ בצפון מזרח הודו ובאיי סונדרה. בישראל נצפתה הציפור לראשונה בשנת 1983 בעיר אילת, ומאז היא מקננת באזור קיבוץ אילות.
שליו וירג'יניה

מאפיינים

לשליו וירג'יניה כתם כהה אופייני, דמוי כובע, המצוי מאחורי עיניו לאורך ראשו. צבעיו נעים בין צהבהב לזכרים, עד חום לנקבות.
שוקל 140–170 גרם, כשאורכו 20–25 סנטימטר ומוטת כנפיו 9-12 סנטימטר. הנקבה מטילה 6–28 ביצים, בתוך קן בגומה קטנה בקרקע אשר ברוב המקרים מחופה בעשבים יבשים. תקופת ההטלה היא בין פברואר לאוקטובר והדגירה נמשכת כ- 23 יום. שליו וירג'ניה הוא פוליגמי והזכרים או הנקבות מגדלים את אפרוחיהם עם יותר מבן זוג אחד.
מזונו של שליו וירג'יניה בעיקר מזרעונים אך כולל גם עלים ירוקים, פירות וחסרי חוליות. באביב, מהווים עלים מקור חשוב של ויטמינים, ואילו חרקים משמשים מרכיב חשוב מן האביב עד הסתיו. נקבות צורכות יותר חרקים הנדרשים כמקור לחלבון, בייצור הביצים.
בווירג'יניה, מכנים שליו זה בשם בּוֹבּוַוייט, על שום שריקותיו, הנשמעות בּוֹבּ בּוֹבּ ווייט. שליו וירג'יניה משמש כציפור מחמד, ועל כן באזורים מסוימים מרבים לצוד אותו.
מנחם פרסלר

ביוגרפיה

פרסלר נולד במגדבורג שבגרמניה. לאחר ליל הבדולח עזב עם משפחתו הקרובה את גרמניה, תחילה לאיטליה ולאחר מכן עלה לארץ ישראל. סבו וסבתו, דודיו, דודותיו ובני דודו מתו כולם במחנות במהלך השואה.
הקריירה שלו נסקה לאחר שזכה בפרס הראשון בתחרות הפסנתר הבינלאומית של דביסי בסן פרנסיסקו בשנת 1946. הופעת הבכורה שלו באולם קרנגי הול באה לאחר מכן, עם תזמורת פילדלפיה בניצוחו של יוג'ין אורמנדי. בשנת 1949 הופיע פרסלר בהתנדבות בקונצרט ברמת גן.
מנחם פרסלר הוא חבר מייסד של שלישיית בוזאר, שרבים רואים בה את שלישיית הפסנתר הראשונה במעלה בעולם במשך למעלה מ-50 שנה. פרסלר מתגורר כיום בבלומינגטון, אינדיאנה עם אשתו שרה. הוא מלמד בבית ספר ג'ייקובס למוזיקה של אוניברסיטת אינדיאנה ומכהן בתפקיד ראש הקתדרה למוזיקה. הדיוק המוזיקלי והבקיאות המעמיקה שלו בספרות המוזיקה לפסנתר ובמוזיקה קאמרית הקנו לו מוניטין בינלאומיים כמורה מצטיין.
במשך שלושה עשורים קיים פרסלר קשר צמוד עם פסטיבל מוצרט של ורמונט, שייסד ב-1974 חברו וסוכנו מלווין קפלן. פרסלר הרבה להופיע בפסטיבל הן כסולן והן במסגרות קאמריות; כמו כן ניהל סדנאות פופולריות לאין שיעור. הודות לכך, פרסלר ידוע ואהוב במיוחד במדינת ורמונט.
פרסלר מופיע כפרשן בסרטים הדוקומנטריים של תחרות הפסנתר על שם ואן קלייברן. הוא ערך את כתב היד של הסונאטה האחרונה לפסנתר של סרגיי פרוקופייב.
נוסף ליותר מחמישים הקלטות עם שלישיית בוזאר, הוציא פרסלר למעלה משלושים הקלטות אישיות. הוא מנגן לעיתים קרובות בקונצרטים הקאמריים בקמדן, מיין.
מזה שנים רבות הוא חי ועובד בארצות הברית.