google/wiki40b huggingface dataset:
ארץ המרדפים

ארץ המרדפים הוא כינויו של אזור במזרח ארץ ישראל, הכולל את בקעת הירדן, מדבר שומרון וחלקו הצפוני של מדבר יהודה, לאורך המורדות המזרחיים של שדרת ההר המרכזית מצפון לים המלח. הכינוי ניתן לאזור במהלך מלחמת ההתשה בבקעת הירדן, שהתנהלה בשנים שלאחר מלחמת ששת הימים, בשל המרדפים שנערכו בו אחר מחבלים שחדרו מירדן לישראל דרך אזורים אלו.

תקופת המרדפים

התקופה שבין מלחמת ששת הימים (1967) לבין ספטמבר השחור (1970) התאפיינה במאבק מתמשך במחבלים ערביים שחדרו לשטחה של ישראל דרך הגבול עם ירדן. בתקופה זו הוקמה חטיבת הבקעה שתפקידה היה להגן על גבולה המזרחי החדש של מדינת ישראל. מאות מחבלים נהרגו ונשבו בעשרות מרדפים בבקעת הירדן, ומנגד גם לצה"ל היו עשרות נפגעים, רבים מהם מפקדי הכוחות בשטח.
כנגד החוליות שהצליחו לחצות את הירדן ולחדור לשטחים שבשליטת ישראל הופעלה במלחמת ההתשה צורת קרב חדשה - המרדף. בשיטת קרב זו הופעלו כוחות ניידים של חי"ר (צנחנים וסיירות) שהשתמשו במסוקים ובזחל"מים. לאיתור המחבלים החודרים נעשה בקשתות - מכ"ם קרקעי נייד לאיתור תנועת בני אדם. המרדפים התנהלו בתנאי שטח קשים ביותר ולעיתים בתנאי מזג אוויר קשים. לאחר שאותרה חדירת מחבלים, נעו גששים עם הכוחות כדי להמשיך ולעקוב אחרי המחבלים. כשאותרו המחבלים היו כוחות צה"ל מכתרים אותם וקוראים להם להיכנע. אם סירבו היו כוחות צה"ל נכנסים איתם לקרב.
תקופת המרדפים הסתיימה במהלך שנת 1970. באמצע יולי 1970 החל צבא ירדן לפעול ביד חזקה כנגד המחבלים. ב-17 בחודש נלכדו 16 מחבלים בצפון הבקעה. 40 מחבלים הסגירו עצמם לצה"ל, מאימת הצבא הירדני. מאז ועד ספטמבר 1972 לא הייתה בבקעת הירדן אף תקרית משמעותית. חקלאים החלו מעבדים את חלקותיהם בעברו השני של הנהר, ללא חשש ודייגים ישראלים יצאו לדוג בירדן] במקומות שקודם לכן לא העזו להתקרב אליהם.

בתרבות

ארץ המרדפים היוותה השראה לשירו של ירון לונדון "מרדף", ולשירו של חיים חפר, "האיש מן הבקעה".
קיפנהיים

בית הכנסת

בית הכנסת הראשון המאוזכר הוא משנת 1750 שהיה לא יותר מחדר שהוקדש כבית כנסת. עם שיפור מצב החיים לקראת סוף המאה ה-18, נבנה בשנת 1800 בית כנסת חדש שאפיין את מצב היהודים. בית הכנסת היה קטן, לא בולט ופשוט. בשנת 1806 הכיר הדוכס של באדן ביהודים כקהילה דתית מוכרת. דבר זה, יחד עם שיפורים ברמת החיים, הוביל לבניית בית כנסת חדש שנבנה בשנים 1850–1852 ותוכנן על ידי גאורג יקוב שניידר, אדריכל פרוטסטנטי, שתכנן מספר בתי כנסת באזור. בית הכנסת נבנה בסגנון נאו-רומנסק, והוא מובדל מהמבנים בסביבתו שבנויים בסגנון מקומי. 
בשנת 1938, כחלק מליל הבדולח, חולל בית הכנסת, אך כדי למנוע נזק לבתים סמוכים כובתה האש וכך ניצל המבנה. בשנת 1956 נרכש הבניין על ידי קואופרטיב של חקלאים, אשר הכניסו בו שינויים רבים והפכו אותו לבית מלאכה. בשנת 1981 הוכרז המבנה כמבנה מוגן, ובשנת 1983 רכשה אותו עיריית קיפניים ושחזרה חלק ממאפייניו המקוריים. בשנת 2003 שופץ בית הכנסת ושוחזר על ידי חברי בית הכנסת של קיפנהיים, וכיום ישנה מצבה המנציחה את היהודים שנהרגו בשואה.

בית הקברות היהודי

בית הקברות נוסד בשנת 1682 ושימש את יהודי האזור כולו. כיום נותרו במקום 2,491 מצבות, כאשר העתיקה ביותר היא משנת 1701. בית הקברות כולל גם אתר זיכרון ליהודים שנהרגו במלחמת העולם הראשונה. בית הטהרה נהרס בשנת 1938, והקבורה האחרונה נעשתה בשנת 1941. האתר הוכר כאתר תרבותי על ידי ממשלת באדן-וירטמברג.
ג'ון דיקון

קורות חיים

ג'ון דיקון נולד בלסטר שבאנגליה. מאחר שמשפחתו התפרנסה בקושי, כבר בגיל 11 החל לעבוד בחלוקת עיתונים ועבודות מסוג זה על מנת לקנות לעצמו גיטרה. את "The Opposition", הלהקה הראשונה שלו בה ניגן על גיטרה, הקים עם חבריו בשנת 1965, כשהם בני 14. אולם, לאחר שנה פוטר הבסיסט ועל מנת לשמור על קיום הלהקה, החליט דיקון שהוא עצמו ינגן על הבס, וכך עשה למשך שלוש שנים נוספות. את הלהקה עזב ב-1969, לטובת לימודי הנדסת חשמל בלונדון.
לאחר מספר חודשים של לימודים וללא כלי הנגינה שלו, החליט דיקון לחפש להקה לנגן עימה. באותו זמן, אביב 1970, החלו לחפש שלושת חברי הלהקה שאך הוקמה, קווין, עבור בסיסט קבוע. הבסיסט הראשון אשר בדקו היה מייק גרוס, מכר ותיק של רוג'ר טיילור ובעליו של מועדון PJ's בו הופיעו רבות בעבר. אולם, הם החליטו לוותר עליו, ולאחריו על שני בסיסטים נוספים, בארי מיטשל ודאג בוגי.
באוקטובר 1970 ראה אותם דיקון בהופעה אך לא הכיר אותם באופן אישי עד תחילת 1971. המפגש הראשון היה במסיבה של חברים ואז נודע לו לראשונה כי הם מחפשים בסיסט. מספר ימים לאחר מכן ניגן עבורם באחד מחדרי ההרצאות בקולג' בו למד בריאן מיי, והם החליטו לצרפו ללהקה. כבר ביוני 1971 הופיעו לראשונה בהרכב המלא של הלהקה, כפי שנותר עד מותו של פרדי ב-1991. את התואר באלקטרוניקה השלים בהצטיינות חצי שנה לאחר שהצטרף לקווין.
מאז פרש מהלהקה ב-1997 הוא גר בפרבר במערב לונדון עם אשתו ורוניקה וששת ילדיהם: חמישה בנים ובת. מעט מאוד ידוע על חייו הפרטיים, מאחר שהוא מעדיף להתרחק מהתקשורת.

חלקו בקווין

חלקו של דיקון בלהקה נדמה כקטן: הוא הצעיר ביותר, האחרון להצטרף, מעולם לא שר סולו ומבין ארבעתם כתב את כמות הקטנה ביותר של שירים. כמו כן, דמותו של דיקון הייתה פחות בולטת בלהקה, הוא התלבש בצורה צנועה וקולו כמעט ולא נשמע. למרות זאת הוא חיבר כמה מהלהיטים הגדולים של קווין כמו "I want to break free", "Another One Bites the Dust",
ו-"You're my best friend", (אותו הקדיש לאשתו), שני האחרונים הם מהשירים המושמעים ביותר ברדיו האמריקאי. ככותב, סגנון שיריו משתנה מרוק-פופ לפאנק.
דיקון מעולם לא קיבל קרדיט על קולות הרקע באלבומים, אך ממקורות אחרים מסתבר כי הוא עשה זאת לעיתים. מפיק קווין לשעבר, רוי תומאס בייקר, הודה בראיון כי ג'ון שר קולות רקע לקטעים שהיו פחות אופראיים באופיים (למשל "Tie Your Mother Down", "Liar").
כמו כן, כפי שניתן לראות בהקלטות מהופעות, ג'ון דיקון שר קולות רקע על הבמה, כאשר לא ניתן היה להשתמש באפקטים מהאולפן להכפלת הקולות. במקרים אלו המיקרופון שלו היה חלש משל שלושת האחרים ולעיתים קולו היה קשה לזיהוי.
דיקון ניגן בגיטרה בחלק משירי קווין, ביניהם רוב שירי האלבום "Hot Space". ההופעה האחרונה של ג'ון עם הלהקה הייתה באירוע צדקה למען המלחמה באיידס בשנת 1997, לאחריה פרש ואף בחר שלא להצטרף לסיבוב ההופעות עם בריאן מיי ורוג'ר טיילור בשנת 2005.
פורום קופנהגן

היסטוריה

באוגוסט 1925 ועדת הבנייה חתמה על בניית האולם, בספטמבר אותה שנה ראש ממשלת דנמרק תורוואלד סטאונינג הניח את אבן הפינה לבנייה.
בפברואר 1926 האולם נפתח לראשונה.
ב-1929 נערך בו תצוגה ארכיטקטית שבין היתר ארנה יאקובסן הציג את יצירותיו.
במהלך מלחמת העולם השנייה תנועת המחתרת הדנית "Holger Danske" הרסה את האלם המקורי, ב-1947 האולם נבנה מחדש.
ב-1997 גג המקום עבר שיפוץ מה שהוביל לשיפור ביכולות האקוסטיות של האולם.
ב-2003 נערך בו אירוויזיון הילדים הראשון.
ב-2005 אירח האולם את אירוע שיר היובל באירוויזיון.
בין האומנים שהופיעו בו וסטלייף וספייס גירלז.
תל קדש

תל קֶדֶשׁ (תל קדס) הוא גן לאומי בהרי נפתלי שבגליל העליון המזרחי, כארבעה ק"מ מערבית לצומת ישע. הגן מכיל שני אתרים: תל-קדש שמדרום-מערב לכביש הצפון, והמקדש הרומאי שמצפון-מזרח לכביש. התל הוא הגדול בתילי הגליל העליון. למרגלות התל נובע עין קדש.

קדש (עיר מקראית)

לפי התנ"ך, קדש הייתה עיר בצפון שבט נפתלי, ומזוהה בתל-קדיס שבשטח הגן הלאומי תל-קדש. קדש מתוארת כמבצר של שבט נפתלי, וכעיר מקלט ועיר המוקדשת ללויים. העיר מכונה "קדש בגליל בהר נפתלי" כדי להבחין בינה לבין קדש נפתלי, המזוהה עם ח'ירבת-קדיש ממזרח לפוריה, בבקעת יבנאל. כמו כן, יש להבחין בינה לבין קדש שליד צומת מגידו, עיר בתחום שבט יששכר.
בספר יהושע מתוארת הקדשת העיר כעיר מקלט לרוצחים, יחד עם שכם וחברון: "וַיַּקְדִּשׁוּ אֶת קֶדֶשׁ בַּגָּלִיל בְּהַר נַפְתָּלִי וְאֶת שְׁכֶם בְּהַר אֶפְרָיִם וְאֶת קִרְיַת אַרְבַּע הִיא חֶבְרוֹן בְּהַר יְהוּדָה" (ספר יהושע, פרק כ', פסוק ז'). בהמשך היא ניתנת ללויים: "וּמִמַּטֵּה נַפְתָּלִי אֶת-עִיר מִקְלַט הָרֹצֵחַ, אֶת-קֶדֶשׁ בַּגָּלִיל וְאֶת-מִגְרָשֶׁהָ וְאֶת-חַמֹּת דֹּאר וְאֶת-מִגְרָשֶׁהָ, וְאֶת-קַרְתָּן, וְאֶת-מִגְרָשֶׁהָ: עָרִים, שָׁלֹשׁ." (ספר יהושע, פרק כ"א, פסוק ל"ב).
את העיר כבש תגלת פלאסר השלישי בשנת 733 לפנה"ס: "בִּימֵי פֶּקַח מֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל בָּא תִּגְלַת פִּלְאֶסֶר מֶלֶךְ אַשּׁוּר וַיִּקַּח אֶת עִיּוֹן וְאֶת אָבֵל בֵּית מַעֲכָה וְאֶת יָנוֹחַ וְאֶת קֶדֶשׁ וְאֶת חָצוֹר וְאֶת הַגִּלְעָד וְאֶת הַגָּלִילָה כֹּל אֶרֶץ נַפְתָּלִי וַיַּגְלֵם אַשּׁוּרָה" (מלכים ב טו כט).
קדש נזכרת בפפירוסים של זנון. בספר חשמונאים א' בקרב בין יונתן החשמונאי ודמטריוס הראשון. על פי יוסף בן מתתיהו, טיטוס קבע בה את מחנהו לקראת צאתו לקרב ביוחנן מגוש חלב.

ארכאולוגיה

חפירת בדיקה נערכה בשנת 1953 על ידי יוחנן אהרוני, ובה בלטו שכבות רבות מתקופת הברונזה הקדומה. בשנים 1997 - 2010 התנהלו באתר חפירות ארכאולוגיות על ידי חוקרים מאוניברסיטת מישיגן. נחשף מבנה מנהלי פרסי ומעליו מבנה הלניסטי בגודל 56X40 מטר. זה ננטש באמצע המאה השנייה לפני הספירה (תקופת מרד החשמונאים) אך שב לפעילות. ב-2010 נמצא מטבע תלמיי ייחודי שמוקדש לארסינואי השנייה.
המקדש הרומאי בצד הצפון-מזרחי של הכביש הוא מן המפוארים ביותר ששרדו בשטח ארץ ישראל. מדובר במקדש מונומנטלי לאל בעל שמין, וזאת על סמך מספר כתובות יווניות שנמצאו באתר. בעל שמין היה אחד האלים הראשיים של תושבי המרחב הסורי-פיניקי בתקופה הרומאית.
נראה שהכניסה למקדש זה, נשמרה לכוהני המקדש בלבד. לכן, בצידי הפתחים נחצבו גומחות בהן ניתן היה להזרים דם קורבנות לתוך נסכים בתוך המקדש. אחד הפתחים מעוטר בדמות עטויה טוגה.
בשנים 7–1976 נערכו סקרים מקיפים באזור על ידי אשר עובדיה, משה פישר וישראל רול. בשנים 1981, 1983, 1984 נערכו על ידם חפירות מלאות באתר. על פי החופרים נבנה המקדש בסביבות שנת 117 לספירה, ונראה שחרב ברעידת אדמה בשנת 363 לספירה.
ברחבי האתר ובעיקר ליד המעיין פזורים סרקופגים גדולים. תושבי האזור השתמשו בהם כשוקת לצאן. ניתן לראות בשטח סרקופגים בודדים וזוגיים כולל מכסי האבן הגדולים.
בקרבת האתר תעלות קשר מתקופת מלחמת העצמאות, וחורשה של עצי אלה אטלנטית. 
בחלקו הצפוני של תל קדש, לצד כביש 899, נמצא מאוזוליאום עתיק בחורבנו. במאה ה-19 בזמן סקר ארץ-ישראל המערבית, שנערך על ידי הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל, שורטט המבנה בשלמותו, מאז האבנים כנראה נלקחו לבניית בתי הכפר הערבי הסמוך - כדיש.
דלקת עורק הרקה

תסמיני המחלה

התסמינים הקשורים בכלי הדם הם כאב ראש רקתי עם רגישות לאורך עורק הרקה, כאבים בלסת בלעיסה, אירוע מוחי, אוטם שריר הלב ודיסקציה של הוותין.
סיבוך מסוכן הוא דלקת של עורק העין הגורם לפגיעה בראייה מטשטוש ראייה, פזילה ועד לעיוורון בלתי הפיך.
התסמינים המערכתיים הם: חום ממושך, חולשה, חוסר תיאבון, ירידה במשקל.
כן יש תסמינים דלקתיים במפרקים סינוביאלים בדומה לפולימיאלגיה ראומטיקה. יש חפיפה בין שתי המחלות וכיום חושבים שפולימיאלגיה ראומטיקה היא צורה קלה של דלקת עורק הרקה בה אין מעורבות של העורקים.

בדיקות דימות

בדיקת אולטרה סאונד היא הנפוצה ביותר באבחון המחלה. בבדיקה חיובית מודגמהת הילה שחורה (Dark halo) סביב עורק הרקה המייצגת כנראה את הבצקת שבדופן כלי כלי הדם הנגרמת מהתהליך הדלקתי. הבדיקה יכולה לסייע בעיקר לשלילת האבחנה במטופלים הנמצאים לפי הסימנים הקליניים בסיכוי נמוך למחלה ולמנוע את הצורך בביופסיה. אם הבדיקה חיובית יש לבצע ביופסיה. כאשר יש חשש למעורבות כלי דם גדולים אפשר להיעזר בבדיקת PET-CT.

טיפול

תרופת הבחירה היא פרדניזון במינון התחלתי של 60 מ"ג ביום. המחלה מגיבה במהירות בשיפור מהיר בתסמינים. עם קביעת האבחנה יש להתחיל בטיפול מיידי עוד לפני ביצוע הביופסיה כדי למנוע סיבוכים בלתי הפיכים כמו אירוע מוחי ועיוורון. בשבועיים הראשונים אפשר עדיין לבצע את הביופסיה אולם לאחר מכן מתחילים השינויים הפתולוגים להיעלם. לאחר 2 - 4 שבועות יש להתחיל להקטין את המינון בהדרגתיות במשך 2 - 3 שנים.
מחקרים הראו שתוספת תרופות הנוגדות איגור טסיות (כמו אספירין 100 מ"ג ליום) או נוגדי קרישה, יכולה למנוע סיבוכים איסכמיים קשים.
חיים צבי אהרנרייך

הרב חיים צבי אהרנרייך (עהרנרייך) (תרל"ה, 1875 - י"ח בכסלו תרצ"ז, 1937) היה רב הונגרי, ראש ישיבה ומחבר תורני, רבה של מאד וראש הישיבה בעיירה.

ביוגרפיה

נולד בסובראנץ במחוז אונג  שבממלכת הונגריה (כיום סלובקיה) לרב יעקב והינדל רייזל אהרנרייך בתו של הרב אברהם יהודה שוורץ, מחבר הספר "קול אריה".  נישא לבת דודתו לאה שוורץ, בתו של הרב נפתלי שוורץ מחבר "בית נפתלי". 
עם פטירת רבה של מאד הרב מרדכי וינקלר החל לכהן כרב הקהילה, שם שימשו ברבנות סבו וגם חותנו. כמו כן עמד בראשות הישיבה שבעיירה. נפטר בשנת תרצ"ז.  
בחייו הוציא לאור שני ספרים: "קצה המטה" על הספר "מטה אפרים" של ר' אפרים זלמן מרגליות על הלכות ראש השנה, יום הכיפורים, סוכות וקדיש יתום "וחיים" על הספר "שערי אפרים" לר' שלמה זלמן מרגליות, הלכות קריאת התורה. לאחר פטירתו יצא לאור בבניו ספר השו"ת "קב החיים". הספר נדפס בימי השואה בקליינווארדיין. כל ספריו יצאו לאור מחדש בידי בנו הרב אליעזר בניו יורק.
אלישע אוטיס

ביוגרפיה

אוטיס נולד בהליפקס, ורמונט. אביו היה שופט ומחוקק. בגיל 19 עבר לטרוי, ניו יורק, ולאחר מכן לברטלבורו, ורמונט. בין השנים 1838–1845 עבד בייצור עגלות וכרכרות בברטלבורו, ולאחר מכן עבר לאולבני, ניו יורק, שם עבד כמכונאי ראשי במפעל לייצור מסגרות למיטות. בעבודתו שם המציא מנגנון המאפשר את העלאת קצב הייצור.
בשנת 1852 נשלח ליונקרס, ניו יורק, לפקח על הקמת מפעל חדש ועל הרכבת המכונות בו. בשל בעיות הבטיחות שבמנופים שהרימו משא כבד, המציא אוטיס מתקן הרמה בטיחותי, אותו כינה "המנוף הבטיחותי". המתקן היה למעשה המעלית הראשונה בה הותקן המכשיר המונע מהמשטח ליפול במקרה של קריעת הכבל או השרשרת.
שנה לאחר ההמצאה התפטר מעבודתו ופתח חברה לייצור מעליות. המעלית הראשונה בייצורו נמכרה ב-20 בספטמבר 1853. בהתחלה, לא הצליח העסק והמכירות היו מועטות, אך במאי 1854 הציג אוטיס את מעלייתו בתערוכה העולמית בעיר ניו יורק, והדגים כיצד חיתוך הכבל לא מהווה סכנה. לאחר מכן החל העסק שלו להצליח. ב-23 במרץ 1857 התקין את מעלית הנוסעים הראשונה שלו בחנות בניו יורק.
מעבר לעבודתו בתחום המעליות, רשם אוטיס פטנטים בתחומים אחרים, כמו בלמים לרכבת (1852), מחרשה מונעת קיטור (1857) ותנור לאפיית לחם (1858).
אוטיס נפטר ב-8 באפריל 1861 ביונקרס, ניו יורק מדיפתריה. לאחר מותו המשיכו בניו בניהול חברת המעליות שלו, שהתקינה מעליות בבניינים רבים, בהם מגדל אייפל, בניין האמפייר סטייט, מגדלי התאומים ועוד.
בשנת 1988 צורף שמו של אוטיס להיכל התהילה הלאומי לממציאים.
יונתן רום

ביוגרפיה

התגייס לצה"ל בשנת 1995, והתנדב לסיירת מטכ"ל. לאחר טירונות צנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה וקורס קציני חי"ר. עם תום הקורס שב ליחידה, ומונה למפקד צוות ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון. בהמשך שימש כמפקד פלגה, והשתתף בין היתר במבצע חד וחלק במלחמת לבנון השנייה. לאחר מכן מונה לסגן מפקד היחידה. 
לאחר שהועלה לדרגת סא"ל מונה לקצין חקירות מודיעיני באמ"ן. בשנת 2014 מונה למפקד יחידת אגוז, והוביל אותה בין היתר במבצע צוק איתן. במהלך קרב שג'אעיה נפצע קשה מפגיעת רסיס ממטען חבלה רב-עוצמה, בעורק חזהו. לאחר מספר חודשים השתקם ושב לפקד על היחידה. במהלך תפקידו הוכפפה היחידה לחטיבת עוז. את תפקידו סיים ב-16 במאי 2016. לאחר מכן יצא ללימודים. ב-19 ביולי 2017 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד עוצבת חיצי האש, ושימש בתפקיד עד אפריל 2019.
רום נשוי ואב לשלושה.
שימור מזון

שימור מזון הוא ביצוע פעולות למניעת קלקול, ריקבון של המזון, לזמן רב ככל האפשר. ריקבון המזון נובע מתהליך טבעי של השחתת חומרים אורגנים על ידי פעילות אנזימים וצמיחתם של שמרים, עובש ובקטריות.
כדי שתהליך זה יקרה, דרושה סביבה מתאימה מבחינת pH, טמפרטורה, לחות ואספקת חמצן. מניעת אחד או יותר מהגורמים הללו, מעכבת או מפסיקה את תהליך הריקבון.
אוניית משוטה

אוניית משוטה (באנגלית: paddle steamer או paddlewheeler) היא אונייה המונעת על ידי גלגל משוטות אחד או יותר, המקבל את תנועתו הסיבובית ממנוע קיטור.
אונייה בעלת שני גלגלי משוטות, אחד בכל דופן, נקראת "אוניית משוטות צִדיות" (sidewheeler) או "אוניית משוטות", בעוד זו בעלת גלגל משוטות יחיד בירכתיים נקראת "אוניית משוטה ירכתית" (sternwheeler) או "אוניית משוטה". שיטת ההנעה באמצעות משוטות חלפה מן העולם, ואוניות משוטה מעטות בלבד נבנו מאז שנות ה-40 של המאה ה-20.
סימטרון

היסטוריה

סימטרון היא אחת מחברות התוכנה הוותיקות בישראל, נוסדה בשנת 1982 והייתה בין החברות הראשונות בישראל שיצאו תוכנה ליפן.
בשנת 1996 הונפקו מניות החברה בבורסת הנאסד"ק. החברה היא ספקית מובילה של תוכנות תיב"מ מכני, ומספקת פתרונות לענף העיבוד השבבי, לענף התבניות ולענף המבלטים.
בינואר 2008 רכשה סימטרון את חברת גיבס מערכות האמריקאית בעסקת מיזוג. במסגרת העסקה, התמזגה גיבס לתוך חברת בת חדשה של סימטרון בארצות הברית. בתמורה שילמה סימטרון לוויליאם גיבס, מייסד, ומנכ"ל גיבס מערכות ובעל המניות הבלעדי, כ-5 מיליון דולר במזומן, וכן הנפיקה לו 1.5 מיליון מניות של סימטרון. לאחר השלמת העסקה גיבס מחזיק בנתח של כ-15% ממניות החברה.
החל מ-2 במרץ 2011, מניותיה של סימטרון נרשמו למסחר גם בבורסה לניירות ערך בתל אביב תחת הסימול סימט. באמצעות כללי הרישום הכפול.
ב-24 בנובמבר 2014 נחתם הסכם לקניית כל מניות סימטרון על ידי 3D systems (חברת המדפסת התלת ממדית).
שמות

עם ישראל במצרים (פרקים א-יא)

בתחילת הספר מובא קישור אסוציאטיבי עם סוף ספר בראשית, על ידי מניית בני ישראל היורדים מצריימה. אחר כך מספר הכתוב על השינוי הדרסטי ביחס של המצרים לבני ישראל – מאורחים רצויים הם הופכים לעבדים. מתוך עם-העבדים צומח מנהיג ושמו משה, הגדל בבית פרעה, מלך מצרים. 
משה יוצא ורואה את שעבוד אחיו. כאשר הוא מבחין במצרי המכה איש עברי – הוא הורגו, וכשהוא רואה איש עברי מכה איש עברי, הוא מדבר עימו. הדבר נודע לפרעה ומשה בורח למדין, דרך מדבר סיני, אזורים בהם הוא עתיד להוביל את עמו. במדין הוא מסייע לבנות הכהן הגדול ואף נישא לאחת מהן, ועובד כרועה צאן. בצאתו למדבר הוא רואה סנה בוער ואינו אוכל (-מתכלה), וכאן מתגלה אליו האלהים ומצווה עליו ללכת לפרעה ולשחרר את בני ישראל. 
משה אכן מתחיל בפעולת-חילוץ גדולה, ביחד עם אחיו הגדול אהרן, ומייצג את בני ישראל בשאיפתם לצאת ממצרים. פרעה מקשה את ליבו, ומשה מאיים עליו שאם לא יישלח את בני ישראל ממצרים, יבואו עליו מכות קשות. 
האל אכן מנחית מכות קשות: היאור הופך לדם, הארץ מתמלאת צפרדעים, כינים פולשות לבתי-המצרים, חיות טורפות באות על הארץ, הדבר מפיל את מקניהם, שחין ואבעבועות פורחים על גופם, ברד יורד והורס את יבולם, הארבה תוקף את יבוליהם, חושך פוקד את הארץ ולבסוף – בכורי המצרים נהרגים. בכל המכות, בני ישראל, שישבו בארץ גושן, כמעט ולא סבלו.

הנדודים במדבר וקבלת התורה (פרקים טז-כ)

מיד עם כניסתם למדבר סיני, מתלוננים בני ישראל על חוסר במים. פה נפתחת מערכת סבוכה של חששות של העם היוצא לסמוך על משה ועל השגחתו של האל, מה שמצריך התערבות ניסית כמעט של האל - ואת משה כמתווך. כשמגיעים בני ישראל לרפידים, העם שוב צמא ומשה מכה את הסלע וגורם לו להוציא מים.
בהמשך הנדודים, תוקף את עם ישראל שבט נוודים ושמו עמלק, אולם ישראל מביסים אותו.
בני ישראל מגיעים להר סיני ושם מקבלים את התורה - מערכת המצוות - במעמד מיוחד בו האל עצמו אומר להם את עשרת הדיברות. 
התורה לא מסתיימת באקט היתגלותי זה, ומשה מתבקש לשהות זמן רב במחיצתו של האלהים, כדי להביא את מערכת החוקים המסועפת, הנקראת "תורת-ישראל". רבים מחוקים אלה מופיעים בפרקים שמיד אחרי "מתן תורה". במסגרת זו אף מוזכר ספר נוסף שמשה קיבל, (או כתב) - "ספר הברית".

בניית המשכן וכליו (פרקים לה-מ)

משה מקהיל את העם ומבקש מהם לתרום זהב וכסף לצורך בניית המשכן. הכסף נאסף ובניית המשכן מתחילה על ידי בצלאל ואהליאב, בדיוק כפי שפורט למשה קודם. הפרק האחרון בספר מתאר את בניית המשכן עצמו והכנסת הכלים לתוכו.
משה קשתי

ביוגרפיה

משה בן יהודה רגנבוגן נולד ב-1917 בעיירה סקאלה שבפולין. קיבל חינוך יהודי מסורתי ב"חדר", ולאחר מכן למד בבית ספר פולני בשעות הבוקר ובבית ספר עברי של "תרבות" בשעות אחר-הצהריים. היה חבר בתנועת הנוער "גורדוניה" וב-1935 עלה לארץ ישראל כחלוץ. תחילה עסק בבניין ובחקלאות, וב-1936 השתקע ביקנעם, החל להיות פעיל ציבורי והצטרף לארגון ההגנה. ב-1942 התגייס למשטרת היישובים העבריים. היה פעיל המרכז החקלאי, וב-1944 נשלח מטעמו לתל אביב כרכז לשכת המס למושבות ולמשקים. במלחמת העצמאות שירת בחיל המשמר בתל אביב והיה שליש ב"חטיבת עבודה צבאית" בדרום הארץ, שאיגדה את פועלי התעשייה, שרותקו למקומות עבודה בעת המלחמה.
עם הקמת צה"ל שירת באגף כוח האדם. ב-1949 עבר למנהל התשלומים (מת"ש), מונה לסגן המנהל וב-1951 מונה לעמוד בראשו. ב-1953 מונה על ידי הרמטכ"ל מרדכי מקלף ליועצו הכספי, ושירת בתפקיד זה גם תחת משה דיין. ב-1956 התמנה במקביל גם לראש אגף הכספים במשרד הביטחון.
ב-1958 מונה לסמנכ"ל משרד הביטחון האחראי לכספים ומשק, עסק בפיתוח התעשיות הביטחוניות, יזם את הקמת חברת תדיראן ושימש יו"ר מועצת המנהלים שלה. כמו כן כיהן כיו"ר התעשייה האווירית, יו"ר השק"ם, יו"ר מועצת המנהלים הראשון של אלביט מחשבים, יו"ר החברה לנכסי החייל ודירקטור במספנות ישראל ובאל על.
במרץ 1965 מונה למנכ"ל משרד הביטחון. במהלך כהונתו הוביל ארגון-מחדש במבנה המשרד, שכלל הקמת מנהל ייצור וחימוש. עם מינויו של צבי צור לעוזר שר הביטחון, נוצרה מתיחות ביו קשתי לצור על רקע סמכויותיהם, ודיין הכריע לטובת צור והביא להתפטרות קשתי במרץ 1970.
במרץ 1970 התמנה למנכ"ל חברת הספנות צים, תפקיד שבו כיהן עד מותו ב-1974. הוא הוביל מהלך מודרניזציה והתייעלות בחברה, כולל הזמנת שש אוניות מכולות חדישות באיטליה ובגרמניה והקמת שירות המכולות שהפך לתחום פעילותה המרכזי של החברה.
קשתי היה חבר בחבר הנאמנים והמוסדות המנהלים של אוניברסיטת תל אביב, מיוזמי הקמת הפקולטה להנדסה שלה והמכון הטכנולוגי חולון, יו"ר מועצת המנהלים של עיתון "דבר" (מ-1970 עד מותו), יו"ר ועדת המחירים הציבורים (מ-1972 עד מותו), חבר נשיאות המגבית המאוחדת לישראל וכן חבר מועצת העיר תל אביב-יפו מטעם המערך-מפא"י (מהבחירות בראשית 1974 ועד מותו).
התגורר בצהלה. היה נשוי לאסתר (1917–1997) ואב לשניים: שרה ויהודה (אודי).
נפטר ב-1974 באופן פתאומי מהתקף לב, בגיל 57. נקבר בבית העלמין קריית שאול בהלוויה שבה השתתפה צמרת המדינה. הותיר את אשתו ושני ילדיהם.
ברסטו

היסטוריה

ברסטו הוכרזה רשמית כעיר ב-30 בספטמבר 1947, אך ההתיישבות במקום החלה כבר בשנות ה-40 של המאה ה-19 על ידי מתיישבים מורמונים ומחפשים אחר זהב במכרות באזור. בשנות ה-60 של המאה ה-19 התגלה כסף רב במכרות מה שגרם לעוד אנשים להגיע ולנסות את מזלם במקום. באותו הזמן בערך החלה להיבנות מסילת רכבת על מנת להעביר את התפוקה לכל רחבי ארצות הברית.
על 
בשנת 1883 בנתה חברת סאות'רן פסיפיק מסילת רכבת מהעיירה מוהאבי בקליפורניה לנידלס השוכנת במזרח המדינה, על גדותיו של נהר הקולורדו. השם ניתן לעיר על שמו של אחד ממתכנני מסילות הרכבות באזור שהיה הבעלים של מסילת סנטה פה. עד היום אחוז גבוה מהכלכלה מבוסס על התחבורה.

אקלים

האקלים בברסטו הוא חם בקיץ וקריר בחורף. הטמפרטורות הממוצעות בקיץ הן 38 מעלות צלזיוס, ובחורף 1- מעלות צלזיוס, כאשר הבקרים מאוד קרים ביחס לדרום קליפורניה.

חינוך

ישנם שני מוסדות להשכלה גבוה בברסטו: האוניברסיטה הקהילתית של ברסטו וקמפוס של אוניברסיטת פארק, אוניברסיטה פרטית שהקמפוס הראשי שלה ממוקם במדינת מיזורי.
רז שכניק

ביוגרפיה

גדל בראשון לציון. השתתף כילד בפסטיבל שירי ילדים מספר 8 וביצע את השיר "לא רוצה לישון". למד בבית הספר היסודי "עין הקורא", ואת לימודיו התיכוניים עשה בבית הספר לקציני ים עכו במגמת אלקטרוניקה. בצבא שירת בסטי"ל אח"י "חיפה" כטכנאי מערכת נשק. במילואים צורף לצוות הווי חיל הים כמנהל מוזיקלי, זמר ושחקן.

קריירה

את הקריירה בתקשורת החל כעוזר שדר ספורט ברשות השידור, שם עבד לצד מאיר איינשטיין. ב-1994 הצטרף ככתב ספורט לעיתון "ידיעות אחרונות", סיקר בין השאר את קבוצות מכבי שעריים בכדורגל ומכבי רמת גן בכדורסל והחל לערוך במוסף. ב-1996 מונה לעורך במוסף "ממון" וערך את המגזין השבועי.
בשנת 1998 החל לכתוב במוסף "7 לילות" ובין השאר ערך ראיון מעורר הדים עם חברי להקת הדג נחש שהצהירו אז כי יסרבו לעשות מילואים. ב-2004 מונה לכתב המדיה והתרבות של "ידיעות אחרונות" ושלוש שנים מאוחר יותר מונה גם לכתב המוזיקה בעיתון. כיום מכהן גם כסגן עורך מוסף "ממון", פרשן במוסף הספורט של העיתון ובעל טור אישי באתר ynet.
לאורך הקריירה חשף את פרשת הכדורים הפסיכיאטריים בתוכנית "האח הגדול" ואת פרשת הטיפולים הפסיכיאטריים של אילן רבינוביץ' (יחד עם העיתונאית גבי בר חיים), את פרשת שרון גל, מאבק הירושה על עזבונו של דודו טופז, ההתעמרות במתמודד בן יהב נבט בתוכנית "הישרדות", פרשת השיר הפיקטיבי שהתקבל לפלייליסט של רשת ג', הניסיון למנות את ציפי פינס למנכ"לית הבימה, פרישתו המפתיעה של חיים יבין מהערוץ הראשון, פרישתה של מיקי חיימוביץ' מהגשת חדשות, עזיבתו של יעקב איילון את ערוץ 10, עזיבתו של יאיר לפיד מאולפן שישי לפוליטיקה, הניסיון של שרת התרבות מירי רגב להתערב בנעשה בגלגלצ וכן את הגעתו ההיסטורית של פול מקרטני להופעה בישראל בספטמבר 2008.
שכניק עמד מאחורי ראיונות מדוברים כמו זה של ג'קו אייזנברג (עם רביב גולן) לאחר זכייתו בכוכב נולד, הראיון עם אייל גולן בעקבות פרשת הקטינות, הראיון עם מרגלית צנעני לאחר מעצרה - וכן הראיונות עם יהודה פוליקר, צדי צרפתי, שי גבסו והראל סקעת שבהם יצאו מהארון.
ברדיו: שידר בתוכנית הכדורגל של רדיו ללא הפסקה FM103 בשנים 1995–1996, הגיש ברדיו תל אביב FM102 תוכנית אקטואליה שבועית יחד עם אטילה שומפלבי. כיום מגיש את תוכנית "אלבומי המופת" ברדיו 103FM.
בשנת 2009 נודע כי היה ברשימת המותקפים העתידית של דודו טופז.
נמנה בשנים האחרונות ברשימת 100 המשפיעים בתקשורת של העיתון "גלובס".

חיים אישיים

היה נשוי ללילך גליקסמן ולהם ילד משותף.
אליהו שומרוני

אליהו (אליק) שומרוני (שינדרמן) (חנוכה תרס"ט, 1908, סידרובטיץ, פלך קייב, האימפריה הרוסית – 5 באוגוסט 1954, אפיקים) היה ממקימי הנוער חלוצי לוחם, חבר מפלגת מפא"י, חבר תנועת השומר הצעיר, ואיש משרד הביטחון.

ביוגרפיה

שומרוני נולד בחנוכה שנת תרס"ט בפלך קייב של האימפריה הרוסית (בתחום המושב היהודי; כיום באוקראינה). שומרוני הוא בנו של ר' אהרון שינדרמן.
שנות ילדותו הראשונות עברו עליו בעיירה הסמוכה מלין, שם התחנך חינוך מסורתי מפי מלמדים, שכלל לימודי תנ"ך, תלמוד ועברית. ובשנת 1912 עברה המשפחה לעיר הפלך קייב. בשנת 1922 החל ללמוד בגימנסיה העברית בקייב. בקייב הצטרף שומרוני, שגדל בבית ציוני דתי, לתנועת "השומר הצעיר ס.ס.ס.ר" (שמאוחר יותר נפרדה מהשומר הצעיר ונקראה "נצ"ח"), בתחילה כחניך ולאחר מכן כמדריך.
בשנת 1925, בגיל 16, עלה שומרוני לארץ עם דודו יצחק שינדרמן (ב-1934 עלו גם הוריו עם אחת מאחיותיו). בשל גילו הצעיר, לא הצטרף מיד לקיבוץ, אלא נשאר עם משפחתו. בשנותיו הראשונות בארץ היה פעיל בתנועת "הנוער העובד", ובהקמת תנועת הנוער "הצופים העובדים".
בשנת 1927 הצטרף לחבריו מ"השומר הצעיר ס.ס.ס.ר", שהקימו בעמק הירדן את קיבוץ אפיקים. בין השנים 1929 ל-1939 יצא ארבע פעמים לשליחות מטעם התנועה לחוץ-לארץ.
בין השנים 1945 ל-1947 ריכז במזכירות מפלגת פועלי ארץ-ישראל (מפא"י) את פעילות תנועות הנוער שהיו קשורות למפלגה ואת הפעילות של המשמרת הצעירה של המפלגה.
במהלך מלחמת השחרור פנה ראש הממשלה ושר הביטחון, דוד בן-גוריון, לשומרוני בבקשה להקים במשרד הביטחון את אגף הנוער והנח"ל. שומרוני היה זה שהקים למעשה את הנח"ל (נוער חלוצי לוחם) כחיל המשלב אימונים צבאיים עם עבודה חקלאית וחינוך לחלוציות לפי מסורת הפלמ"ח, ותהליך ההקמה הרעיונית אף קדם לבקשה הרשמית של בן-גוריון משומרוני. את תפקידו כראש אגף הנוער והנח"ל במשרד הביטחון סיים שומרוני בשנת 1951. תשעה חודשים לאחר מכן התמנה להיות מזכיר קיבוצו, אפיקים.
שומרוני נפטר בשנת 1954, לאחר שנפצע קשה באסון מעגן. נקבר באפיקים. הותיר אישה, וירה, ושלוש בנות. חודשיים לפני אסון מעגן נישאה בתו הבכורה נורית לצבי (צביקה) כסה, בנו של ידידו יונה כסה (ששכל את אשתו צפורה באסון).
לאחר מותו חילק אגף הנוער והנח"ל במשרד הביטחון את "פרס אליהו שומרוני", לעידוד כתיבת סיפורים ורשימות עיוניות בנושאי התיישבות וביטחון.