נערה בהפרעה (סרט)

העלילה

פרק זה דורש עריכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולערוך אותו. 
באפריל 1967, סוזנה קייסן (וינונה ריידר) בת ה-18 מאשפזת את עצמה בבית חולים לחולי נפש, לאחר שניסתה להתאבד באמצעות מנת יתר של כדורי אספירין ווודקה. היא מאובחנת כסובלת מהפרעת אישיות גבולית ונשארת בבית חולים במשך כשנה. בבית החולים היא מכירה את האחות ולרי (וופי גולדברג), ומתיידדת עם חלק מהחולות: פולי (אליזבת מוס) אשר הייתה קורבן לשריפה, ג'ורג'יה (קליאה דובאל) שקרנית פתולוגית, דייזי רנדון (בריטני מרפי) אשר סובלת מהפרעת אכילה ופגיעה עצמית, ג'אנט וויבר (אנג'ילה בטיס) אנורקסית, וסינתיה (ג'יליאן ארמינט) אשר יש לה נטייה להתלבש כמו גבר מכיוון שהוריה ואנשים אחרים אינם רוצים לראותה. סוזנה מוקסמת במיוחד מליסה רוו (אנג'לינה ג'ולי), אשר אובחנה כסוציופתית. ליסה מתידדת עם סוזנה וביחד הן מתחילות לגרום לצרות. ליסה מעודדת את סוזנה להפסיק לקחת את תרופותיה ולמכור אותן לאחרים ולהתנגד לטיפול הפסיכולוגי שלה.
כאשר דייזי משתחררת מבית החולים, יוצאות המטופלות לאכול גלידה מחוץ לבית החולים, וסוזנה פוגשת את אשתו ובתו של הפרופסור עמו שכבה סוזנה בעבר. כשאשת הפרופסור מתעמתת עם סוזנה, ליסה מתערבת ותוקפת מילולית את האישה המבוגרת, והבנות מגבות את ליסה ומתחילות לנבוח. כתוצאה מהמעשה ליסה מאבדת את זכות היתר שלה להשתחרר לחופשות מבית החולים.
בחור אתו שכבה סוזנה בעבר, טובי (ג'ארד לטו), העומד בפני גיוס למלחמת וייטנאם, מגיע לבקר אותה בבית חולים וסוזנה מנסה לשכב עמו בחדרה. הוא מספר לה שהוא אוהב אותה ורוצה לברוח איתה לקנדה. כשהיא מתלבטת, הוא מוסיף שהיא לא משוגעת והחברות שלה מהבית חולים לא באמת חברות שלה. היא מסרבת לברוח איתו.
באותו הלילה, פולי מתחילה לצרוח "הפנים שלי, הפנים שלי!", ובוכה על כך שאיש לא ירצה בה. היא נלקחת לחדר הבידוד למטרות הרגעה. סוזנה מחליטה לנגן לה בגיטרה מחוץ לחדר, והיא וליסה שרות לה ביחד על מנת לשפר את הרגשתה; כשהסניטר מנסה לעצור בעדן, סוזנה מנשקת אותו. בבוקר שניהם נמצאים מחובקים על הריצפה על ידי האחות ולרי.
סוזנה נקראת למשרד כדי לעבור איבחון, ופוגשת שם את דר'. סוניה וויק (ונסה רדגרייב). במקביל, ליסה נלקחת לבדיקת הרופא שלה אך לא חוזרת, וסוזנה נכנסת לדיכאון. האחות ולרי, מכניסה את סוזנה האפתית לתוך אמבטיה קרה כדי לעורר אותה. לאחר שסוזנה מנסה להתגרות בה ולהעליב אותה, ולרי אומרת לסוזנה שהיא לא משוגעת, אלא עצלנית, וזורקת את החיים שלה.
ליסה, שלא רוצה עוד לקבל נזעי חשמל, משכנעת את סוזנה לברוח אתה לפלורידה, בכוונה ללכת לעבוד ב"דיסניוורלד", והן מבלות את הלילה אצל דייזי, שהשתחררה מבית החולים. ליסה, שאינה מחבבת את דייזי, אומרת לה שבית החולים שחרר אותה לא כי הבריאה, אלא כי הם התייאשו מלמצוא לה טיפול. היא גם אומרת לה שהיא ואביה מקיימים יחסי מין, ושהיא נהנית מכך. למחרת בבוקר, סוזנה מוצאת את דייזי, בחדר האמבטיה, תלויה. ליסה אינה מראה יסורי מצפון לנוכח התוצאה, ואף לוקחת את כספה של דייזי, ובורחת לפני שסוזנה מצלצלת למשטרה. סוזנה חוזרת לבית החולים עם החתולה של דייזי. היא מבינה שהתפיסה שלה את המוות הייתה שגויה, ומתחילה לשתף פעולה עם הטיפול הפסיכולוגי ומתכננת להשתחרר מבית החולים.
ליסה נתפסת וחוזרת לפיקוח בבית חולים ומגלה כי סוזנה משתחררת. בלילה האחרון בבית החולים, ליסה קוראת בפני הבנות את יומנה של סוזנה וקוראת להן קטעים ביקורתיים אשר סוזנה כתבה עליהן, והבנות זועמות עליה. סוזנה תוקפת את ליסה ואומרת לה שהלב שלה קר, ושלאף אחד לא יהיה אכפת אם היא תמות כי היא כבר מתה מזמן.
ביום שלמחרת, סוזנה, לפני עזיבתה מבקרת את ליסה כדי לדבר איתה שוב וליסה אומרת לה: "אני לא באמת מתה". סוזנה אומרת לה שהיא יודעת זאת.
סוזנה עוזבת ונפרדת לשלום מכל חברותיה, ומוסרת לפולי את החתולה שלה. הסרט מסתיים כאשר סוזנה נוסעת באותה המונית שלקחה אותה לבית החולים, בדרכה הביתה. היא אומרת: "שיגעון, הוא אינו מדבר על להיות שבור, או לבלוע סוד אפל. זה אתם, או אני, בצורה מוגברת ...". כמו כן, היא מוסיפה שבשנות ה-70, רוב חברותיה השתחררו מבית החולים, חלק מהן היא ראתה וחלק לא, אבל לא היה יום שליבה לא מצא אותן.