הירוהיטו

עלייתו לשלטון

ב-25 בדצמבר 1926, עם מותו של אביו יושיהיטו, עלה הירוהיטו לכס הקיסר ביפן וקיבל את הכינוי שׁוֹוָּה ("שלום נאור"). טקס ההכתרה הרשמי שלו נערך בקיוטו ב-10 בנובמבר 1928. עם עלייתו לשלטון היה הקיסר הירוהיטו לקיסר הראשון זה מאות שנים שאמו הביולוגית הייתה אשתו הרשמית של אביו.

שנות השלטון המוקדמות

חלקה הראשון של תקופת שלטונו של הירוהיטו (1945-1926) נמשך כאשר המערכת הפוליטית הלכה והושפעה יותר ויותר על ידי אנשי הצבא במדינה, הן בדרכים חוקיות והן בדרכי מרמה. מאז שנת 1900 הייתה לראשי הצבא והצי הקיסריים זכות וטו אל מול החלטות הממשלה, וההתנגשויות בין ראשי הצבא לראשי המערכת הפוליטית האזרחית לוו לא פעם באלימות פיזית של ממש.
מקרה אחד כזה היה ההתנקשות בחייו של ראש הממשלה המתון אינוקאי צויושי בשנת 1932, אירוע שסימן את סופה של המרות שהייתה לפרלמנט על מעשיי הצבא. בשנת 1936, בוצע ניסיון להפיכה צבאית, בהנהגת קציני צבא זוטרים, על רקע איבוד כוחה של סיעת הצבא בפרלמנט היפני. ניסיון ההפיכה הביא להירצחם של מספר חברי ממשלה וקציני צבא בכירים, אך הוא דוכא לבסוף בעזרת התערבות זועמת של הקיסר.
כישלון ניסיון ההפיכה לא ביטל את המעמד שצברו אנשי הצבא בקרב מקבלי ההחלטות ביפן, ועם הכוח הפוליטי שהיה בידיהם הם הובילו את יפן להשתתפות במלחמת סין-יפן השנייה ומאוחר יותר גם במלחמת העולם השנייה.

ימיה האחרונים של המלחמה

בתחילת שנת 1945, עם הכישלון הצורב בקרב על איי לייטה, החל הקיסר בסדרת פגישות אישיות עם שרי ממשלה בכירים, פגישות שבהן נידון הצורך בהמשך הלחימה. כל השרים, מלבד אחד, יעצו להמשיך ולהלחם. יוצא הדופן היה ראש הממשלה לשעבר, קונואה, שחשש מפני הפיכה קומוניסטית יותר מאשר חשש להפסיד במלחמה. לאחר סבב השיחות נקט הירוהיטו עמדה כי השלום הכרחי להמשך קיום האומה היפנית, אך כוחות הצבא יהיו חייבים לספק הישג צבאי מרשים, כדי להביא את יפן לעמדת פתיחה טובה יותר במשא ומתן על השלום. ככל שחלף הזמן, הלך ופחת הסיכוי של צבא יפן לספק ניצחון כזה, במיוחד לנוכח תבוסת גרמניה, בעלת-בריתה הקרובה של יפן במאי 1945. ביוני של אותה השנה, התכנסה הממשלה היפנית לדון באסטרטגיית הלחימה שלו, התכנסות שתוצאותיה היו החרפת הלחימה "עד לנפילת החייל האחרון". החלטה זו אושרה רשמית בהתכנסות החטופה של הוועידה הקיסרית, התכנסות אשר הקיסר הקשיב לה בפנים מאובנות.
ביום שלאחר מכן, הכין אחד מפקידי הממשל טיוטה המסכמת את מצבה הצבאי האומלל של יפן והציע לפתוח במשא ומתן להסדר. לפי מספר מקורות, הקיסר אישר את המסמך בחשאי, והתיר לפקיד לבדוק בקרב חברי הפרלמנט הפחות ניציים האם ניתן ליישמו. מקורות אחרים מעידים כי הקיסר הביע עמדה לא החלטית, ושהרוח המשתנה שנשבה מהארמון הקיסרי גרמה לדחיית תהליך החתירה לשלום, דחייה שגבתה עשרות אלפי קורבנות בשני הצדדים הנלחמים. באמצע חודש יוני התקבלה ההחלטה בממשלה לאפשר לברית המועצות לנהוג כמתווכת בין הצדדים, החלטה שהתקבלה לאחר תחילת פלישת בעלות-הברית לחופיה של יפן.
ב-22 ביוני שבר הירוהיטו את המסורת בפעם השנייה, כאשר נאם בפני שרי הממשלה ואמר שברצונו לסיים את המלחמה בהקדם. אולם, הניסיון למשא ומתן בתיווך הסובייטי נכשל עקב נחישותן של בעלות הברית להביא את יפן למצב של "כניעה ללא תנאים", ועקב התנאי היחיד שהציבו היפנים במשא ומתן: השארת הקיסר ומורשתו בקרב החברה היפנית על כנם.

תקופת השלטון שלאחר המלחמה

ב-15 באוגוסט 1945, לאחר הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי, וכניסתה של ברית המועצות למלחמה נגד יפן במבצע סערת אוגוסט, החליט הירוהיטו לבטל את התנאי של שמירה על מעמדו כקיסר, והכריז על כניעתה חסרת התנאים של יפן בשידור רדיו. חרף הלחצים הבינלאומיים להעמידו לדין בעוון ביצוע פשעי מלחמה (לחצים שאותם הוביל נשיא ארצות הברית דאז, הארי טרומן), החליט הנציב האמריקני ביפן, דאגלס מקארתור, שהירוהיטו ישאר על כיסאו כסמל להמשכיות ולאיחוד העם היפני המוכה. הירוהיטו ניצל מהמשפט וחזר לכס הקיסר, אך הוא הוכרח להפריך בפומבי את הטענה כי הקיסר הוא אל חי וצאצא ישיר של אלת השמש אמטראסו.
למרות ויתורו הרשמי על מעמדו כאל, נשאר מעמדו של הירוהיטו מעומעם בכוונה. הסיבות לכך היו שמקארתור האמין כי על ידי קיסר אלוהי הוא יוכל לכפות את הכיבוש האמריקני ביתר קלות על העם היפני מצד אחד, ומצד אחר עמדו נסיונותיו של ראש הממשלה המכהן לסכל את רצונו של מקארתור להעמיד את הירוהיטו כמונארך בסגנון ארצות אירופה.
עד למותו בשנת 1989, היה הירוהיטו דמות ציבורית וסמל חשוב לחברה היפנית, שבאחריותו תפקידים רבים אותם ממלא ראש המדינה שאינו שליטה בפועל (כמו הנשיא במדינת ישראל). הקיסר ומשפחתו הקפידו על מעמדם בקרב הציבור היפני ונהגו בדומה למלכים במדינות אירופה בנוהגם לברך את העם בחגים הלאומיים ולהיראות בטקסים ממלכתיים חשובים.
הירוהיטו מילא גם תפקיד חשוב ביותר בשיקום דמותה הדיפלומטית של יפן בקרב הקהילה הבינלאומית, ויצא למסעות הידברות עם מנהיגי העולם ביניהם מספר נשיאים אמריקאים וראשי מדינה אירופאים.

מותו

הקיסר הירוהיטו מת ב-7 בינואר 1989. הלווייתו התקיימה ב-24 בפברואר, שבעה שבועות לאחר מותו. בהלוויה השתתפו נציגים מ-163 מדינות, ביניהם 55 ראשי מדינות. את ישראל ייצג בהלוויה הנשיא חיים הרצוג.
את מקומו ירש בנו אקיהיטו.