google/wiki40b huggingface dataset:
משה קטן

ביוגרפיה

משה קטן נולד בצרפת לאביו עו"ד אלכסנדר קליין נכד הרב שלמה זאב קליין רבה של קולמר, ולאמו ממשפחת מאייר, והצטיין בלימודיו. בראשית מלחמת העולם השנייה נשא את שולמית (סלמה, לבית פייסט), בת למשפחה יהודית שהיגרה לצרפת מפרנקפורט שבגרמניה. התקרב מאוד למר שושני. בזמן המלחמה עסקו שניהם במחתרת בחינוך ובטיפול בילדים יתומים שהוריהם נלקחו למחנות ריכוז, וכאשר נתגלו על ידי הגרמנים הצליחו לברוח לשווייץ. לאחר המלחמה חזרו לצרפת, ועם קום המדינה עלו לארץ ישראל וקבעו את ביתם בירושלים, שם נולדו להם שנים-עשר ילדים.
עד עלייתו לישראל היה ד"ר קטן מנהל אגף היודאיקה של הספרייה הלאומית של צרפת. בארץ ישראל עבד בתחילה כמנהל בית ספר של אליאנס בירושלים, ולאחר מכן היה מנהל המחלקה הלועזית של הספרייה הלאומית ומרצה להיסטוריה ולספרנות במוסדות שונים, עד צאתו לגמלאות. לפני שעלו לארץ סיים את התואר השני באוניברסיטה בצרפת, ובשנים הבאות עמל על הדוקטורט שלו שעסק בהיסטוריה של יהודי צרפת. תחום העניין שלו היה בעיקר צרפתית עתיקה. כבר בשנות המלחמה לימד בשווייץ יוונית ורומית, ולאחר מכן חקר את לעזי רש"י והוציא את ספרו בנושא.
היו תקופות שבהן העביר שיעורים באוניברסיטה העברית על הצרפתית העתיקה בכתבי חכמי צרפת בימי הביניים.
אשתו שולמית קטן עבדה שנים רבות בארכיון הכנסת, ולאחר מכן התנדבה תקופה ארוכה ביד שרה.

ספרו אוצר לעזי רש"י

בפירושי רש"י לתנ"ך ולתלמוד הבבלי נמצאות אלפי מילים שרש"י כתב לשם הבהרה בצרפתית עתיקה (כתובה באותיות עבריות), בעזרתן ביקש רש"י להסביר ביטויים ומושגים. הסברים אלה נעשו במשך השנים סתומים בפני מרבית הלומדים, שלא היו בקיאים בשפה זו. בש"ס וילנא נעשה תרגום ראשון ללעזים אלה ליידיש בשם "המתרגם".
ד"ר קטן חקר את השורשים הלשוניים של רש"י ותרגם את הלעזים לעברית בת זמננו. הספר לעזי רש"י על התלמוד יצא לאור בירושלים בשנת תשמ"ד (1984), והספר לעזי רש"י על התנ"ך יצא לאור בשנת תשנ"א (1991). תרגומיו הוכנסו לפרויקט השו"ת.
קוממוטו (מחוז)

היסטוריה

בעבר שכן ההאן היגו בשטח בו שוכן כיום מחוז קוממוטו. בתקופת סנגוקו היה ההאן מרכז נוצרי גדול, ומיאמוטו מוסאשי כתב חלק מספר חמש הטבעות בעודו שוהה בהאן. לאחר רסטורציית מייג'י ב-1868 שונה שם המחוז לקוממוטו, וב-1871, עם ביטול שיטת ההאן, קיבל המחוז את מעמדו הנוכחי. המחוז זכה לפופולריות לאחר קמפיין "הפתעה קוממוטואית" שנועד להביא תיירים למחוז, ובמסגרתו נוצר הקמע קומאמון, שזכה לפופולריות רבה מאוד ברחבי יפן.

גאוגרפיה

מחוז קוממוטו שוכן במרכז האי קיושו, הדרומי שבאיי יפן. הוא גובל במחוזות אויטה ופוקואוקה בצפון, במיאזקי במזרח ובקגושימה בדרום, ובים הפנימי אריאקה במערב. 
במזרח המחוז שוכן הר הגעש אסו, הר הגעש הפעיל הגדול ביותר ביפן, ואחד הגדולים בעולם, השוכן בתוך קלדרה. 21% משטח המחוז מוקדש עבור פארקים לאומיים.
סוכי ענק

רבייה וסוכה

אין עונת רבייה מוגדרת והסוכי עשוי להתרבות לכל אורך השנה חוץ מבאפריל ויוני, אך המספר הגדול ביותר של ביצים בכל שנה מוטל בדרך כלל באוקטובר או בנובמבר. הנקבה מגדלת את הגוזלים לבדה, בעוד הזכר מחזר אחרי נקבות במבנה מיוחד שבנה, המכונה "סוכה". במהלך רוב השנה, הזכרים בונים, מתחזקים ומשפרים את הסוכות שלהם ומגנים עליהן ועל ה"מוצגים" שבהן מגניבה, ומעל לכל - מציגים בהן. הזכר בעל הסוכה הטובה ביותר זוכה לסיכוי הגבוה ביותר להתרבות.
הסוכה בנויה בצורת שדרה, שאורכה ורוחבה כחצי מטר וגובהה כ-45 ס"מ. בסמוך לסוכה, הסוכי מניח חפצים בצבעי ירוק ולבן - אבנים, עצמות, קונכיות ועלים כמו גם חפצים מעשה ידי אדם, כמו מוצרי פלסטיק ומכסי בקבוקים. לעיתים, בתוך הסוכה עצמה ממוקמת חתיכת זכוכית. הזכר מושך את הנקבה על ידי חיקוי קולות של עופות אחרים. כשהנקבה מגיעה, הזכר מתחיל ללכת או לרוץ בשטח הסמוך לסוכה, וקופא בתנוחות שונות. לאחר מכן, הוא לוקח במקורו אחד מהפריטים הנמצאים בכניסה לסוכתו, ומנער אותו מול עיניה. הזכר והנקבה מזדווגים בתוך הסוכה. אצל הסוכי הענק הסוכה אינה משמשת כקן, בדומה לשאר מיני הסוכיים.
בשונה משאר מיני הסוכיים, סוכיים צעירים באים לסוכה יחידה בקביעות, ו"מתאמנים" בבניית הסוכה לפני שיבנו אחת משלהם.
With You (שיר של מריה קארי)

רקע וכתיבה

השיר נכתב והופק על ידי מריה קארי ודיג'יי מוסטרד. השיר הוא שיר בסגנון הרית'ם אנד בלוז בדומה לשאר השירים מתוך האלבום. מילות השיר מדברות על אישה אשר מחפשת מישהו איתו היא תרגיש בטוחה.
בנוסף לכך, היה השיר זמין להורדה דיגיטלית כבר בצאתו.

וידאו קליפ

הוידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על ידי הצלמת שרה מקולגן בדומה לקליפ של "GTFO", ופורסם ב-10 באוקטובר 2018. הוא הועלה לערוץ ה-Vevo של מריה קארי, וכבר ביומו הראשון ביוטיוב צבר למעלה מחצי מיליון צפיות. 
הקליפ צולם בשחור-לבן, ובו ניתן לראות את קארי שרועה על רצפה ובסצנות נוספות מתהלכת ברחוב.
מרידיאן

מִצְהָר או "קו אורך" או מרידיאן (באנגלית: Meridian) הוא קו דמיוני הנמתח על פני כדור הארץ מהקוטב הצפוני לקוטב הדרומי, ומקשר את כל הנקודות שיש להן אותו אורך גאוגרפי. מיקום נקודה על המרידיאן נקבע לפי הרוחב הגאוגרפי שלה. כל מרידיאן ניצב לקווי הרוחב בנקודת המפגש שלהם. כל המרידיאנים שווים באורכם, שהוא חצי מהיקף כדור הארץ (בין הקטבים).
המרידיאן העובר דרך מצפה הכוכבים המלכותי של גריניץ', בסמוך לעיר לונדון, הוגדר כקו האורך אפס, או המרידיאן הראשי. המרידיאן בצידו השני של כדור הארץ הוא אפוא 180 מעלות. קו התאריך הבינלאומי עובר פחות או יותר לאורך המרידיאן של 180 המעלות. האזור ממערב לגריניץ' מכונה חצי הכדור המערבי וממזרח לגריניץ' - חצי הכדור המזרחי.
מקור המונח "מרידיאן" במילה הלטינית meridies, שפירושה "אמצע היום". השמש חוצה במסלולה כל מרידיאן נתון באמצעו בחצות היום בין הזריחה לשקיעה. מקובל לפעמים לתרגם את המונח לעברית כצהרון או קו-צהריים.
סטן למפרט

ביוגרפיה

למפרט למד באוניברסיטת ניו יורק.

1947

באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1947 זכה למפרט במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 15.91 מטר. בתחרות שנערכה בסולט לייק סיטי ב-21 ביוני הוא קבע שיא איש חדש של 15.97 מטר.

1948

בתחרות שנערכה בניו יורק ב-29 במאי 1948 קבע למפרט בהדיפת כדור ברזל שיא אישי חדש של 15.99 מטר. כחודש ושבוע לאחר מכן, במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לונדון (1948) שנערכו באוונסטון, אילינוי ב-9 ביולי הוא סיים במקום שמיני בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 15.57 מטר ולא נכלל במשלחת האמריקאית למשחקים.

סגן אלוף ארצות הברית

באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1949 זכה למפרט במדליית כסף בתוצאה של 16.32 מטר, אחרי ג'ים פוקס היהודי שקבע שיא אליפות חדש של 17.49 מטר. בתחרות שנערכה בניו יורק ב-11 ביוני אותה שנה הוא קבע בהדיפת כדור ברזל שיא איש חדש של 17.24 מטר התוצאה השנייה בטיבה בעולם.

1950

באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1950 סיים למפרט במקום שישי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.18 מטר.

אלוף המכביה

בתחרויות האתלטיקה של המכביה השלישית שנערכו בסוף ספטמבר 1950 זכה למפרט בשתי מדליות זהב,  בזריקת דיסקוס בתוצאה של 36.59 מטר, לפני מרקוס מדרום אפריקה (36.23 מטר) ורפאל מאירון מישראל (34.78 מטר) ובהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 15.54 מטר.

1952

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת הלסינקי (1952) שנערכו בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-27 ביוני 1952 סיים למפרט במקום שמיני בהדיפת כדור ברזל של 16.06 מטר.

1953

באליפות ארצות הברית שנערכה בדייטון אוהיו בשנת 1953 סיים למפרט במקום חמישי בתוצאה של 15.90 מטר. בתחרויות האתלטיקה של המכביה הרביעית שנערכו בסוף ספטמבר אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 43.64 מטר, לפני אורי גלין מישראל (41.13 מטר) וברנרד מאייר מארצות הברית (40.50 מטר). מדליית כסף, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 15.92 מטר, אחרי ברנרד מאייר (16.36 מטר) ולפני מרטין אנגל מארצות הברית (14.22 מטר), שניהם מארצות הברית.

תוצאה טובה משיא העולם

בתחרות שנערכה באסבורי פארק ב-1 במאי 1954 קבע למפרט בהדיפת כדור ברזל תוצאה טובה משיא העולם - 18.13 מטר.

1956

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת מלבורן (1956) שנערכו בלוס אנג'לס ב-29 ביוני 1956 סיים למפרט במקום חמישי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.31 מטר.
באליפות ארצות הברית אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.41 מטר.
ברחל בתך הקטנה

בְּרָחֵל בִּתְּךָ הַקְּטַנָּה הוא ביטוי עברי ממקור תנ"כי, המורה על אמירת דבר בצורה מפורשת, מפורטת, וללא נתינת מקום לספק.

מקור הביטוי

הביטוי שאול מדברי יעקב ללבן הארמי: 
"וַיֶּאֱהַב יַעֲקֹב אֶת רָחֵל וַיֹּאמֶר אֶעֱבָדְךָ שֶׁבַע שָׁנִים בְּרָחֵל בִּתְּךָ הַקְּטַנָּה."
— ספר בראשית, פרק כ"ט, פסוק י"ח
השם "רחל" מספיק לכאורה לצורך הזיהוי, אך הפירוט "בתך", יחד עם "הקטנה", אינו מותיר כל מקום לספק או לאי־הבנה. לכן נעשה הצירוף המשולש שם דבר להתייחסות מפורשת ומפורטת, פירוט מדוקדק שאינו מותיר מקום לספק.
רש"י מפרש את דבריו של יעקב ללבן, "ברחל בתך הקטנה", כך:
"כל הסימנים הללו למה? לפי שיודע בו שהוא רמאי, אמר לו: "אעבדך ברחל". ושמא תאמר: רחל אחרת מן השוק? תלמוד לומר: "בתך". ושמא תאמר: אחליף ללאה שמה ואקרא שמה רחל? תלמוד לומר: "הקטנה". ואף על פי כן לא הועיל לו, שהרי רימהו."

מקורו של רש"י במדרש בראשית רבה, נאמר בפרשה ע' פסוק י"ז: 
"ויאמר אעבדך ברחל בתך, ברחל ולא בלאה בתך, שלא תביא אחרת מן השוק ושמה רחל. קטנה, שלא תחליף שמותן זו בזו, אפילו את נותן את הרשע בחמור של חרשים, אין את מועיל ממנו כלום."
סיגברט הראשון, מלך אסקס

סיגברט הראשון המכונה סיגברט הקטן (באנגלית: Sigeberht the Little) היה מלך ממלכת אסקס בין השנים 617–653.
סיגברט היה בנו של קודמו, סאוורד, ועלה לשלטון לאחר מות אביו בקרב מול צבא ממלכת וסקס בשנת 617. לפי סברה אחרת היה סיגברט בן דודו של סאוורד (בן אחיו של סאברט, אביו של סאוורד). בדומה לסאוורד (ובשונה מסאברט) דבק סיגברט באמונתו הקלטית הפגאנית ולא התנצר.
המידע על שנות מלכותו הארוכות מועט ביותר, וישנם היסטוריונים הסבורים כי עלה לשלטון בשנת 623 ולא קודם לכן.
לאחר מותו עלה לשלטון קרובו (לא בנו) סיגברט השני, המכונה "סיגברט הטוב".
ישנה סברה לפיה היה לסיגברט בן אחד בשם סיגהרה.
סמל ניקרגואה

סמל ניקרגואה מבוסס על סמלה של הרפובליקה של מרכז אמריקה שהוקמה ב-1823 ואשר ניקרגואה הייתה אחת מחמש הרפובליקות הכלולות בה. הסמל עבר מספר שינויים וגרסתו הנוכחית התקבלה ב-1971. במרכז הסמל משולש, המסמל את השוויון. בחלקו התחתון של המשולש חמישה הרים הטובלים בים, שמסמלים את חמש הרפובליקות של מרכז אמריקה, ארצות השוכנות בין שני אוקיינוסים ובמרכזן רכסי הרים. במרכז המשולש קורנת מצנפת פריגית, סמל מהפכני מקובל במאה ה-19, המסמלת את החירות. הקשת בחלק העליון מסמלת את השלום. סביב למשולש מופיעה הכתובת: הרפובליקה של ניקרגואה, אמריקה המרכזית.
ועדת בדיקה ממשלתית

ועדת בדיקה ממשלתית בישראל היא ועדה ציבורית שמוקמת על-פי החלטתו של שר בממשלת ישראל, מכוח סמכותו לפי סעיף 8א לחוק הממשלה, לשם בדיקת נושא בתחום אחריותו. בראש הוועדה יכול שיעמוד כל אדם, עם זאת, כאשר עומד שופט בדימוס,  אזי שר המשפטים קובע לגביה, לבקשת השר הממנה את חברי הוועדה ובאישור הממשלה, כי סמכויות מסוימות שלה תורחבנה לכאלה של ועדת חקירה.

כתב מינוי

ככל ועדה ציבורית, גם ועדת בדיקה ממשלתית ממונה על ידי שר בממשלת ישראל, אשר מנסח את כתב המינוי של הוועדה. בכתב המינוי מפורטים שמות חברי הוועדה ושם היו"ר - כאמור שופט בדימוס, מטרותיה של הוועדה ולוח הזמנים שבו תפעל הוועדה. דבר זה מעורר, לעיתים, ביקורת ציבורית, שכן חברי הוועדה ומטרותיה ממונים או מוגדרות על ידי גורם שייתכן שיש לו שיקולים זרים או מעורבות מסוימת בליקויים שבעטיים הוקמה הוועדה. ועדות בדיקה ממשלתיות שמקבלות סמכויות של ועדת חקירה ממלכתית על פי סעיפים 9-11 ו-27(ב) לחוק ועדות חקירה זוכות ליוקרה ציבורית רחבה.

ממצאים

כאמור, לפי סעיף 8א לחוק הממשלה, ועדת בדיקה ממשלתית אמורה להגיש את תוצאות הבדיקה והמלצותיה לשר הממנה והוא מביא אותן לממשלה. תפקיד הממשלה הוא ללמוד את הממצאים העובדתיים ולקבל החלטות, על פי הבנתה, לגבי הקשר בין הממצאים להמלצות, אפשרויות הביצוע של ההמלצות והסנקציות הפוליטיות הכרוכות בהתעלמות מהמלצות פומביות.
פאול פון האזה

קריירה מוקדמת

פון האזה נולד ב-24 ביולי 1885 בהנובר, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1905 התגייס פון האזה לצבא האימפריה הגרמנית, והצטרף לרגימנט הגרנדירים של המשמר ה-1 (אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה), ובשנת 1913 הועבר לרגימנט הגרנדירים של המשמר ה-5. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם פון האזה עם יחידתו, וב-18 באוגוסט 1915 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל פון האזה את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פון האזה לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1933 הועלה פון האזה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 בפברואר 1934 מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-5. ב-1 בפברואר 1935 הועלה לדרגת אוברסט, וב-15 באוקטובר אותה שנה מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-50. ב-1 באפריל 1938 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-24 בנובמבר אותה שנה מונה למפקד הדיוויזיה ה-46.

מלחמת העולם השנייה

בפרוץ המלחמה היה פון האזה מפקד הדיוויזיה ה-46, ולחם עמה במהלך המערכה בפולין כחלק מהקורפוס ה-4 במסגרת הארמייה העשירית. במהלך המערכה על צרפת לחם פון האזה עם הדיוויזיה שבפיקודו בשלב השני כחלק מהקורפוס ה-38 במסגרת הארמייה הרביעית. ב-24 ביולי 1940 מונה פון האזה למפקד הדיוויזיה ה-56, וב-25 בנובמבר אותה שנה מונה למפקד ברלין.

קשר ה-20 ביולי ואחריתו

פון האזה שיתף פעולה עם תנועת ההתנגדות להיטלר, ואף נטל חלק בתכנון ההתנקשות בהיטלר. לאחר הניסיון שנעשה לרצוח את היטלר, הורה פון האזה לאוטו רמר לעצור את שר התעמולה יוזף גבלס. רמר הגיע למשרדו של גבלס עם אקדח במטרה לעוצרו, אך גבלס שכנע את רמר לא לעשות זאת, והתעקש כי היטלר עדיין בחיים. כאשר רמר ביקש הוכחה לכך, ביקש גבלס שיקשרו אותו להיטלר. תוך פחות מדקה היטלר ענה לטלפון, וגבלס העביר את השפופרת לרמר. בטלפון הורה היטלר לרמר לעצור את הבוגדים בו. לאחריה הורה רמר לחייליו לעצור מידית את הקושרים. פון האזה נעצר ונשפט בבית הדין העממי, וב-8 באוגוסט 1944 הוצא להורג בתלייה בכלא פלצנזה.
בית עור א-תחתא

דרך מעלה בית חורון

הדרך מוזכרת בתלמוד הבבלי כדרך צרה ביותר, שרק אדם אחד יכול לעבור בה. הודות להיכרות איתה הביס יהודה המכבי את הצבא הסלאוקי.
סלילת הכביש המחבר את רמאללה עם מישור החוף, בתקופת המנדט, הביאה ליישוב שיגשוג כלכלי. מצוקה גדולה נגרמה כאשר הגישה בין היישוב והכביש (שלימים קיבל את המספר 443) נחסמה במהלך האינתיפאדה השנייה. החסימה הוסרה ב-2010 בעקבות עתירה לבג"ץ.
פנחס בן-פורת

פנחס (פיניה) בן פורת (10 באוקטובר 1914 - 27 ביולי 1955) היה מראשוני הטייסים בפלמ"ח ובחיל האוויר הישראלי.
נולד ב-1914 קריבה אוזרו שבאוקראינה, וב-1921 ובעלייה השלישית עלה ארצה עם הוריו. דרך הנוער העובד בירושלים הגיע לכפר הנוער בן שמן ומשם לקיבוץ נען. הוא הצטרף להגנה ועסק בהעברות נשק במחתרת.
בשלהי 1940 הצטרף לקורס טיס בחברת אווירון וצבר שעות טיס רבות. בשנת 1942 הצטרף לפלמ"ח ושירת בגדוד הרביעי בפלוגה ז'. בשנים 1945–1947 שירת במחלקת הטיס של הפלמ"ח מ-17 ביולי 1946 - 4 באוגוסט 1947 עבר באנגליה קורס למדריכי טיסה וחזר עם רישיון לעוזר מדריך טיסה, רישיון לטייס מסחרי ורישיון לניווטים. במלחמת העצמאות צורף לשירות האוויר.
ב-17 בדצמבר 1947 התקיפו כ-200 ערבים את נבטים שבצפון הנגב. אש נפתחה לעבר כמה מחברי המושב שיצאו עם שחר להניע את משאבת המים ושניים מהם נפצעו.
בשעה 08.00 המריא בן פורת משדה דב במטוס קל RWD-13 עם רופא מהשירות הרפואי ונחת ליד בית אשל. לקצין בריטי שהיה במקום אמר כי הוא שליח של חברת אווירון וכי מגן דוד אדום שלח את הרופא לבית אשל. הקצין האמין לו, נסע לנבטים וחזר לבית אשל בהודיעו כי כ-200 ערבים מתקיפים את נבטים וכי הוא נוסע לבאר שבע להזעיק עזרה. למרות החשש להסתבכות עם הבריטים החליט בן פורת על דעת עצמו לטוס לנבטים כדי להציל את הנקודה.
אלי אביבי] שהיה בבית אשל התנדב לשמש כמקלען. הוא נקשר לכיסא, שתי הדלתות הצדדיות הוסרו וחברי המקום ציידו אותו ברימוני יד. בן פורת המריא מבית אשל לנבטים, הנמיך מעל הנקודה והמקלען פתח באש וזריקת רימונים על התוקפים שנסוגו במהירות. הוא נחת בנבטים, השאיר את המקלען וחזר לשדה דב עם הפצוע. בכך ביצע את התקיפה והפינוי בהיטס בפעם הראשונה במלחמת העצמאות. לאחר שקבל בן-גוריון דיווח אישי מבן פורת על פעולתו כתב ביומנו: "הדבר הגיע לערבים בירושלים ועשה רושם כביר".
בן פורת עבר עם השירות האווירי לחיל האוויר הישראלי. מונה למפקד טייסת 69 של מטוסי B-17. ב-1951 השתחרר מצה"ל ועבר לשרת כטייס בחברת אל על.
הוא התקדם באל על ועמד להתמנות לקברניט אך לא זכה לכך. ב-27 ביולי 1955 ביצע טיסת הסמכה במטוס לוקהיד קונסטליישן שלאחריה היה אמור לקבל הסמכה לקברניט. המטוס הופל על ידי מטוסים בולגרים בשמי בולגריה. בן פורת ו-57 נוסעים ואנשי צוות, נספו.
אלמנה חומה

תיאור

אורך האלמנה החומה הוא כ-38 מ"מ. צבעיה  נעים בין חום לשחור, ולעיתים מופיעים עליה גם מעט גוונים אפורים. לאלמנה החומה יש תווית ייחודית בצורת שעון חול על החלק התחתון של הבטן, המשמשת כסימן אזהרה כנגד טורפיה.  לתווית זו יש צבע כתום צהבהב או בהיר. בנוסף יש לה גם פסים על הרגליים. ניתן לזהותה בקלות לפי שק הביצים שלה שמראהו קוצני.

הפצה

מדענים רבים סבורים כי מקורה של האלמנה החומה הוא באפריקה . האלמנה החומה נצפתה בארצות: דרום אפריקה, ארצות הברית (כולל הוואי), אוסטרליה, אפגניסטן, דרום אירופה, הרפובליקה הדומיניקנית, קפריסין, קוסטה ריקה, אל סלבדור, אורוגוואי, פקיסטן, הודו, תאילנד וכן גם ישראל. עכבישי האלמנה החומה שוכנים באזורים עירוניים, לרוב במכוניות נטושות או במחסנים.

ארס

לעכביש האלמנה החומה יש ארס שהוא משתמש בו כדי להרוג את טרפו ולהגן על עצמו, אך הוא לא תוקפני ונמנע מלנשוך בני אדם. מין זה מזריק כמות רעל קטנה יחסית כשהוא נושך בני אדם (סביב 0.43 מ"ג /ק"ג). נשיכה של אלמנה חומה אינה מסוכנת (למעט נשיכות שנגרמות לתינוקות ולזקנים). רוב האנשים שננשכים על ידי אלמנה חומה חווים כאבים שנמשכים מספר שעות. אחוז קטן יותר של אנשים חווים אי נוחות רבה יותר מנשיכת האלמנה החומה, אך הם לא זקוקים לטיפול רפואי מיוחד. רעלנים יעזבו את הגוף אחרי יום או יותר. ישנם כמה סימפטומים אשר ייתכן ויופיעו עם נשיכת האלמנה החומה ויעלמו לאחר 24 שעות: כאב עמום ליד מקום הנשיכה, התכווצויות שרירים בעיקר בבטן, רעידות, הזעה, בחילות והקאות.

מזון ובית גידול

על מנת ללכוד טרף, האלמנה החומה טווה רשת קורים צפופה במסתור שלה.  האלמנה החומה פעילה יותר בלילה כי בלילה היא מצליחה לתפוס טרף רב יותר. היא אוכלת מגוון רחב של חרקים כגון דבורים, צרעות, זבובים, מקקים, ולעיתים נדירות גם חיפושיות, העוזרות לה לספוג נוזלים הדרושים לתזונה שלה.
פבלו פיאטי

קריירה

בנעוריו שיחק פיאטי במחלקת הנוער של אסטודיאנטס לה פלאטה. ב-18 בנובמבר 2006 נכנס כמחליף במשחק הקבוצה הבוגרת מול ניואל'ס אולד בויס, במשחק עצמו כבש פיאטי את שער הניצחון. פיאטי תרם לזכייתה של אסטודיאנטס באליפות האפרטורה לשנת 2006.
פיאטי משחק לרוב כקיצוני. ב-21 במאי 2008 פירסמה קבוצת אלמריה הודעה באתרה הרשמי שהקבוצה סיכמה את העברתו של השחקן לשורותיה. העברתו של פיאטי נחשבת להעברה היקרה בתולדות המועדון הספרדי. ב-5 ביולי 2011 חתם בוולנסיה לחמש שנים עבור 7.5 מיליון אירו. ב-15 ביולי 2016 הושאל לאספניול.
ב-1 ביולי 2017 פיאטי חתם באופן קבוע באספניול ל-3 שנים.
פיאטי היה שותף לזכייתה של הנבחרת הצעירה של ארגנטינה במונדיאל הנוער ב-2007.
תומאס פינצ'ון

קורות חיים

תומאס פינצ'ון נולד ב 1937 בגלן קוב, לונג איילנד, ניו יורק, צאצא של משפחה שהגיעה לאמריקה בשנת 1630. הרקע המשפחתי ההיסטורי של משפחתו היווה מקור לספריו במיוחד בספרו Gravity's Rainbow מ 1973.

כיסוי תקשורתי

מעט ידוע אודות חייו הפרטיים של תומאס פינצ'ון. הוא נמנע מכל קשר עם עיתונאים זה למעלה מ-40 שנה. תמונותיו המעטות שהתפרסמו הן משנותיו בבית הספר ובקולג'. הימנעותו זו מהתקשורת מתקבלת בהערכה רבה ומעלה שמועות רבות על מגוריו וזהותו.
ז'יל גד

תולדות חייו

נולד באיל סן לואי בפריז. בצעירותו עבד כפקיד וערך את העיתון לזכויות האדם (Les Droits de l'Homme). ב-1871 פרסם בעיתונו מאמר שהגן על הקומונה הפריזאית, דבר שהוביל לתביעה נגדו, בשלה נאלץ להימלט לז'נבה, שם הכיר את "הקפיטל" של מרקס. עקב חוסר שליטתו בגרמנית השיג רק ידיעה שטחית בספר. עם שובו לצרפת ב-1876, היה לראשי התועמלנים למרקסיזם. ב-1878 נכלא בכלא לשישה חודשים עקב מעורבותו בכינוס הראשון של "האינטרנציונל השני" בפריז. באותה עת ערך את העיתון "הסוציאליסט" (Le Socialiste) ואת השבועון "שוויון" (Égalité).
ב-1880 חבר לפול לאפארז' (חתנו של קרל מרקס) והציג בכינוס מפלגת הפועלים הצרפתית בלה הבר תוכנית להפיכתה לגוף מרקסיסטי-מהפכני הדוגל במלחמת המעמדות. המרקסיזם הפשטני שהציגה המפלגה, ושנקרא "גדיזם", קרא למהפכה של הפרולטריון כנגד הבורגנות, ללא ניתוח דיאלקטי-תאורטי של מבנה הכלכלה הצרפתית. הגדיסטים, שסירבו לכל פשרה או שיתוף פעולה עם הבורגנות, פילגו את המפלגה, שהתפלגה לפלג גדיסטי, פלג בלאנקיסטי ופלג פשרני-רפורמיסטי (למעשה ניצן הסוציאל-דמוקרטיה) בראשות ז'אן ז'ורס שהוביל אפשרות של השגת מטרות סוציאליסטיות ללא מהפכה ומלחמת מעמדות (אותו כינה גד "אופורטוניסטי" ו"בורגני"). הפלג הגדיסטי זכה להצלחה מקומית במספר עיריות ומועצות מקומיות. הגדולה והיציבה ביותר מבחינת התמיכה בזרם זה הייתה בעיר רובה).
גד עצמו נבחר לבית התחתון של מועצת העם כנציג ליל ב-1894, איבד את מושבו ב-1902. ב-1905 שבו הפלגים הסוציאליסטים השונים והתאחדו תוך יצירת המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית או "הסניף הצרפתי של האינטרנציונל הסוציאליסטי" ( SFIO), אך גד המשיך להתבדל בראש הפלג הלוחמני השמאלי של המפלגה. ב-1906 שב ונבחר לפרלמנט כנציג המפלגה המאוחדת.
ב-1914, במהלך מלחמת העולם הראשונה היה גד חבר בממשלת החירום בראשותו של רנה ויויאני (René Viviani) כשר בלי תיק. הוא המשיך בתפקידו עד 1916 ובאותה תקופה נראה שנואש מן ה"סולידריות של הפרולטריון" (ברוח הסיסמה המרקסיסטית שהכזיבה, פועלי כל העולם, התאחדו!) ואימץ קו פטריוטי ואף לאומני.
ללדין

ללדין הייתה להקת בנות ישראלית שפעלה בשנת 1994.

היסטוריה

הלהקה הוקמה על ידי שלוש זמרות (לימור עזרא, לימור עופר ודינה אברג'יל) ושמה הורכב משילוב שמותיהן הפרטיים של חברותיה. אלבום הלהקה "הלילה" זכה להצלחה רבה עם השיר "יעקב" שהושמע ברשתות הרדיו ושילב בו, באופן חריג לתקופתו, מוזיקת פופ אלקטרונית, ושיר נוסף שהצליח במידה "מי אם לא אנחנו". כמו כן, באלבום הופיעה גם גרסה עברית לשיר "Love Child" של הסופרימס, אשר הופיעה בסרט סטריפטיז שנתיים לאחר מכן. למרות הצלחת השירים, במיוחד "יעקב", החלו חילוקי דעות בין הרכב הלהקה ומפיקיה, יאיר שדה וגרי ולודבסקי, אשר הביא לפירוק הלהקה.
לאחר מכן הקימו המפיקים להקה בהרכב שונה בשם "בנות יעקב", שזכה להצלחה יותר גדולה עם השירים "רוקדת", "פלורנטין", "יואל" ו"חולת הגה" מהאלבום הראשון שיצא ב-1995, ו"דלתה" ו"קרמה מנטה" מהאלבום השני שיצא שנה לאחר מכן.
לאחר התפרקות הלהקה לימור עזרא הקימה יחד עם הזמרת גלית ויצמן את צמד "גולדה". הצמד הוציא אלבום שכלל גרסה לשיר "הוא לא כל כך חכם" של להקת הנח"ל ואת הלהיט "רטובה", אך לא זכה להצלחה.
חבל שלום

חבל שלום (נקרא גם "פתחת שלום") הוא חבל יישובים בנגב הצפוני, שהוקם החל מסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 בעיקר עבור מפוני חבל ימית ונקרא כך לרגל הסכם השלום עם מצרים. כל יישוביו הם חלק מהמועצה האזורית אשכול.

היסטוריה

הקמת החבל החלה בסוף 1978 כחלק מההכנה לפינוי ישובי פתחת רפיח שבצפון סיני, יישובים שהוקמו ברובם רק שנים ספורות לפני כן בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20. על פי התוכנית 20 יישובים היו אמורים לקום תוך שלוש שנים שמתוכם 15 הוקצו למפונים. חלק מהמתיישבים בישובי פתחת רפיח הפריעו לעבודות הקמת החבל, מכיוון שהתנגדו לפינוי היישובים במסגרת הסכם השלום, וחלק מחו על כך שהוחל בעבודות פיתוח לפני שהוסכם על הפיצויים שיקבלו.
את עבודות הכשרת השטח ופיתוח הקרקע ביצעה הקק"ל וסולל בונה בעלות של כמיליארד ל"י. עד תחילת שנת 1980 הוכשר השטח להקמת שישה מושבים בהם 60 משקים כל אחד והוחל בהקמת הבתים ב-4 מושבים. היישובים הראשונים שהסכימו להתפנות ולהתיישב בחבל היו הקיבוצים סופה וחולית, ומושב תלמי יוסף  עבור מתיישבי תלמי יוסף בסיני שסיכום על הקמת היישוב החדש עבורם בפתחת שלום הושג עוד בשנת 1979.
בנוסף הוקמו ב-1980 המושבים יתד ויבול שלא הוקמו עבור מפוני ימית אלא עבור גרעיני התיישבות חדשים שהמתינו מספר שנים להקמת יישוב הקבע עבורם.
בשנת 1983 נקלעו המושבים בחבל לחובות, לאחר ירידה במחירי הירקות, זינוק באינפלציה ומגבלה על מכסות הייצור. לאחר שהפגינו במעבר רפיח הובטח לתושבים סיוע מידי, אך הקשיים נמשכו לאחר שבעקבות האינתיפאדה הראשונה, לא יכלו להעסיק פועלים מעזה. רוב חובות מושבי חבל שלום נמקחו אחר כך בהסדר חובות המושבים.
במאי 2001 ממשלת ישראל הסכימה על הצעת ההחלטה, שהביא לממשלה שר התשתיות אביגדור ליברמן, בגיבוי ראש הממשלה, אריאל שרון, על הרחבת חבל שלום דרומה לאזור חולות חלוצה. מטרת ההחלטה הייתה למנוע מסירת השטח במסגרת הסכם לחילופי שטחים כחלק מהסדר הקבע עם הפלסטינים. זאת לאחר שעלתה אפשרות שהאזור ישמש כחלק ממדינה פלסטינית עתידית, במסגרת חילופי שטחים, ותיתן מענה לצפיפות האוכלוסין ברצועת עזה. הצעה כזו נכללה, לדוגמה, ביוזמת ז'נבה, וגם אהוד ברק תמך ברעיון זה בהיותו ראש הממשלה, בשנת 2000.  גם לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, האזור, שהיה ידוע בשם עוג'ה, נכלל בשטח המדינה הערבית יחד עם רצועת עזה. 
בסוף 2001 הוקמה ועדת היגוי, והוחל בתכנון שלושה יישובים, שלומית, ניצנית וחלוצית. בינואר 2005 אישרה הוועדה מקומית לתכנון ולבנייה אשכול את התוכניות להקמת שלומית, בה בשלב הראשון 1,500 יחידות דיור וחלוצית 4, שתוכנן, בשלב ראשון, ל-300 יחידות דיור, שבחלקן נחלות חקלאיות במקביל, בשנת 2002, אישרה הוועדה המקומית לתכנון ובניה רמת נגב את הכרזתה של שמורת טבע בחולות חלוצה על מנת למנוע בנייה שתפגע בשטחי הטבע שבהם נמצאים בעלי חיים וצמחים מוגנים. בין המתנגדים לפיתוח השטח היה ארגון חיים וסביבה שטען כי הקמת יישובים חדשים לא רק תפגע בטבע , אלא גם תחליש יישובים קיימים בפריפריה, על ידי הפניית תקציבים לפיתוח חדש על חשבון השקעה ביישובים קיימים.  
בשנת 2003 השלימה חברת מקורות הקמת רשת מים להשקייה בקולחין ליישובי החבל. וב-2005 הקימה מאגר מים חדש.
בעקבות ביצוע תוכנית ההתנתקות ופינוי יישובי חבל קטיף החלו יישובי האזור לקלוט חלק מהמפונים והוקמו מדרום לחבל המושבים: נווה, בני נצרים (שעד לעלייתם לנקודת הקבע ישבו בשכונות ארעיות ביתד ויבול בהתאמה). ביולי 2015 החלה בניית בתי הקבע ביישוב שלומית.

גיאוגרפיה

האזור עליו הוקם החבל הוא בעל חולות מישוריים, שקיבלו את הכינוי "פתחת שלום". גבולותיו הם צומת אבשלום בצפון, חולות חלוצה בדרום, גדר הגבול ישראל-מצרים במערב וחבל אשכול במזרח.