google/wiki40b huggingface dataset:
מטריקס מטאלו-פרוטאינאז

מטריקס מטאלו-פרוטאינאז (אנגלית: Matrix Metallo-Proteinases, MMPs) הם משפחת אנזימים הממלאת תפקיד חיוני בתהליכים ביולוגיים חיוניים שונים, כמו, בין השאר, ניידות והתרבות תאים וריפוי פצעים. כאשר שחברים מסוימים מהמשפחה, ובעיקר MMP9, יוצאים משליטה, הם עלולים לסייע להתפרצות מחלות אוטואימוניות וליצירת גרורות סרטניות.

מחקרים

בעבר, ניסו מדענים לחסום את חלבוני ה-MMP באמצעות תרופות המבוססות על מולקולות סינתטיות קטנות, שתוקפות ישירות את האנזימים. התברר כי התרופות האלה אינן יעילות, ולעיתים אף גורמות השפעות לוואי לא רצויות. לעומת זאת, כמו במקרים רבים אחרים, הטבע כבר מצא דרך יעילה לבקרת הפעילות של חלבוני MMP. תפקיד זה מוטל על חלבון מעכב, הקרוי TIMP, אשר פועל בהתאמה מבנית מדויקת: הוא שולח "זרוע" החודרת במדויק לבקיע באנזים. פרופ' אירית שגיא מ"המחלקה לבקרה ביולוגית" במכון ויצמן למדע, וחברי קבוצת המחקר שלה, חיפשו בשנים האחרונות דרכים לחסום באופן בררני את האנזימים האלה, בתקווה שיכולת זו תפתח את הדרך לפיתוח טיפולים יעילים למחלות אוטו-אימוניות. 
בניסוי המשך גרמו המדענים לתסמונת דלקתית בעכברים המדמה את מחלת קרוהן. כפי שקיוו, הצליח הטיפול באמצעות נוגדנים למנוע את הופעת תסמיני המחלה.
חברת "ידע", המקדמת יישומים מסחריים על בסיס המצאות של מדעני מכון ויצמן למדע, הגישה בקשה לרישום פטנט על תרכיב החיסון הסינתטי, וכן על הנוגדנים הנוצרים בעקבות החדרתו לגוף.
אירופה (מיתולוגיה)

אירופה (ביוונית: Ευρώπη) היא שמה של דמות במיתולוגיה היוונית. 
לפי האגדה המקובלת זאוס שהיה בדמות שור (שתושבי הלבנט סגדו לו באותה תקופה) פיתה אותה ולקחה לכרתים על גבו. לפי הרודוטוס היא נחטפה על ידי המינואים (בני כרתים בעת העתיקה) כנקמה על חטיפת נסיכתם איו מארגוס והם אלה שהביאוה לכרתים. 
משמעות המילה אירופה ביוונית - "פנים רחבות" - ייתכן שהכוונה לפרה.
הדעות חלוקות בקשר למוצאה של אירופה, כל המקורות האגדיים מודים שהיא הייתה פיניקית ואחת מצאצאיה של איו - הנסיכה שזאוס הפך לעגלה (פרה). לרוב הדעות היא בתו של המלך הפיניקי אגנור ושל המלכה טלפסה מצור. לפי מקורות אחרים (כמו האיליאדה) היא הייתה הבת של פניקס - הבן של אגנור. על פי רוב הדעות היו לה שני אחים - קדמוס וסיליקס (ופניקס - אם הוא לא היה אביה) שנשלחו על ידי אביהם לחפש אותה אחרי שנחטפה, אך הם העלו חרס בידם.
לפי רוב הגרסאות זאוס הוקסם ממנה והחליט לפתות אותה או לאנוס אותה, הוא הפך את עצמו לשור לבן והתערב בעדרים של אביה. כאשר אירופה והמשרתות שלה לקטו פרחים, היא ראתה את השור, החלה ללטף אותו וכשראתה שהוא צייתן טיפסה על גבו. זאוס ניצל את ההזדמנות, דהר אל הים וכשהיא על גבו, שחה אל האי כרתים. שם הוא התגלה בדמותו האמיתי ועשה את אירופה למלכה הראשונה של כרתים. מסיפור זה נטבע הפתגם מה שמותר ליופיטר אסור לשור.
וכך מתאר זאת אובידיוס:
אט אט פחדה התפוגג, והוא הציע את חזהו ללטיפותיה הבתוליות,
את קרניו כדי שתכרוך עליהם זרי פרחים,
עד שהנסיכה העיזה לטפס על גבו,
היא ליטפה את גב השור, בלי להיות מודעת על מי היא רוכבת,
אז לאט לאט במורד החוף הרחב והיבש,
בתחילה האל האדיר הציב את פרסותיו המדומות בגלים הרדודים,
ואז התנהל הלאה - עד שהגיע לים הפתוח - עם השלל שנשא,
פחד מילא את ליבה, כאשר בהביטה לאחור, היא ראתה את החולות המתרחקים במהירות,
היא לפתה בימינה קרן, ידה השנייה נחה על גבו,
הטוניקה שלה מתנופפת ברוח הקלה.
תיאורו של אובידיוס תואם לציורים בהם רואים את אירופה אוחזת בקרן אחת כדי לייצב את עצמה ורוכבת בשלווה ובלא מורא. בחלק מציורי האגרטלים העתיקים ועתיקות אחרות רואים אותה רוכבת רכיבה "גברית" עם רגלים פשוקות, ובחלקם ברכיבה על הצד. כמה מגדולי הציירים ציירו את אירופה והשור - האיטלקים פאולו ורונזה וטיציאן, הצרפתים גוסטב מורו ופרנסואה בושה ועוד.
זאוס נתן לה שלוש מתנות: טלוס - (איש הברונזה שיצר הפייסטוס) שנעשה השומר של כרתים, ללפס - הכלב שהצליח לצוד כל מה שנתבקש, וכידון שאף פעם לא מחטיא. לאחר מכן, עיצב זאוס צורת שור לבן בשמים, הוא המזל וקבוצת הכוכבים טאורוס. יש טוענים שזהו השור בו נתקל הרקולס וכן ששור זה היה אביו של המינוטאור.
בכרתים נולדו לה מזאוס שלושה ילדים: מינוס (לימים מלך כרתים האגדי), רדמנתיס וסרפדון. לאחר מכן היא נישאה לאסטריון ומאוחר יותר לאסטריוס מלך כרתים.
על שמה נקראת ברוב השפות היבשת אירופה, הירח אירופה, אחד הירחים של צדק, והאסטרואיד 52 Europa .
אצטדיון פייסל חוסייני

משחקים בינלאומיים

באוקטובר 2008 נחנך האצטדיון במשחק ידידות בין נבחרת נבחרת פלסטין נגד נבחרת ירדן. במרץ 2011 נערך באצטדיון המשחק הרשמי הראשון של נבחרת פלסטין בבית, בו היא שיחקה כנגד נבחרת תאילנד להעפלה לאולימפיאדת לונדון 2012.
בספטמבר 2015, נבחרת פלסטין, לראשונה בתולדותיה, אירחה משחק במסגרת מוקדמות מונדיאל בשטחי הרשות. במשחק שיחקה נגד נבחרת איחוד האמירויות הערביות בכדורגל במוקדמות מונדיאל 2018, והוא נגמר בתוצאה 0-0.
ב-15 באוקטובר 2019, במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022, שיחקה לראשונה נבחרת ערב הסעודית בכדורגל מול נבחרת פלסטין באצטדיון. עד אז סירבו הסעודים להגיע לשטחים משאחר שהדבר דורש קבלת אשרה מישראל ומעבר גבולות שנמצאים בשליטת מדינת ישראל.
הארמייה ה-66 (ברית המועצות)

היסטוריה

הארמייה הוקמה בסוף אוגוסט 1942 מארמיית העתודה השמינית, וסופחה לכוחות חזית סטלינגרד. במחצית הראשונה של חודש ספטמבר השתתפה הארמייה בשורת מתקפות כושלות שביצעו כוחות החזית, תחת פיקוד גאורגי ז'וקוב, על האגף השמאלי של הארמייה השישית הגרמנית, במטרה להתחבר לכוחות הארמייה ה-62 בסטלינגרד, ולהשמיד את הכוחות הגרמניים שהגיעו אל נהר הוולגה מצפון לעיר. ערב מתקפת הנגד הסובייטית באזור סטלינגרד כללה הארמייה 6 דיוויזיות חיל רגלים (ה-64, ה-99, ה-116, ה-226, ה-299 וה-343) ובריגדת טנקים (ה-58), ומפקדה היה מאיור גנרל א.ס. ז'אדוב. 
במחצית השנייה של נובמבר 1942 השתתפה הארמייה ה-66 במבצע אורנוס, כחלק מכוחות חזית הדון, ודחקה את שלושת הקורפוסים הגרמניים, שהגנו על האגף הצפוני של הארמייה השישית, דרומה, אל תוך מה שנודע לאחר מכן בשם "הקלחת", או "כיס סטלינגרד". הארמייה השתתפה בהקמת טבעת הכיתור הפנימית סביב כוחות הציר, שנלכדו בכיס סטלינגרד, ובינואר 1943 נטלה חלק במתקפה הסובייטית הסופית (מבצע קלחת) על "כיס סטלינגרד", שהביאה לחיסול הארמייה הגרמנית השישית, ולכניעת שרידיה ב-2 בפברואר 1943.  
במאי 1943 במסגרת שינוי ארגוני הארמייה פורקה ויחידותיה היו בסיס לארמיית המשמר החמישית.
דיזלפאנק

דיזלפאנק (באנגלית Dieselpunk) הוא תת-סוגה של מדע בדיוני שמציגה עולם המבוסס על טכנולוגיות של שנות ה-20 עד שנות ה-50 של המאה העשרים (מאחרי מלחמת העולם ה-1 ועד אחרי מלחמת העולם ה-2).

בנוסף, דיזלפאנק מהווה תת-תרבות שמשלבת אסתטיקה של התקופה עם רעיונות פוסט-מודרניסטיים.

מקורות של דיזלפאנק

השם "דיזלפאנק" הומצא ב-2001 על ידי לואיס פולאק (Lewis Pollak), מעצב המשחק "ילדי השמש" (Children of the Sun). השם הוא נגזרת של סייברפאנק שגם הוא תת-סוגה בספרות המדע בדיוני. דיזלפאנק מייצג את תקופת הזמן שבין מלחמות העולם ועד שנות ה-50, כאשר תחבורה מבוססת על דיזל הייתה במרכז הטכנולוגיה של תרבות המערב. הסיומת "פאנק" צורפה לשם כדי לייצג את טבע התרבות החילופית של הז'אנר בכל הקשור להתנגדותה של אסתטיקה עכשווית. המונח מתייחס גם לשם השובב שניתן לנגזרת דומה של סייברפאנק, סטימפאנק שבמוקד שלה נמצאת התקופה הוויקטוריאנית.
דיאזפין

דיאזפין הוא תרכובת הטרוציקלית בעלת שבעה איברים ושני אטומי חנקן (לדוגמה במקומות ה-1 וה-4 בטבעת), ובה שלושה קשרים כפולים.
בשילוב עם טבעת בנזן חסרה (קבוצת פניל), דיאזפין מהווה את הבסיס למשפחת התרכובות בנזודיאזפינים.
בתרכובות אלה החנקנים לרוב נמצאים במיקומים ה-1 וה-4 (בבנזודיאזפינים טיפוסיים),ובמיקומים ה-1 וה-5 (תרכובות אלה נקראות 1,5-בנזודיאזפינים כגון קלובאזאם - Clobazam).
פליפה מלו

מועדונים

מלו החל את הקריירה המקצועית שלו בשנת 2001 במדי הקבוצה הברזילאית פלמנגו, בה שיחק במשך שנתיים אך מיעט להופיע. לאחר מכן שיחק מלו במשך שנה בקרוזיירו, ולאחריה עבר לגרמיו – בשתיהן הרבה להופיע. בעונת 2004/2005, לאחר 4 שנים בברזיל, עבר מלו לאירופה, לקבוצה הספרדית מיורקה. מלו מיעט להופיע במדי הקבוצה, שיחק במשחקים ספורים בלבד, ולא הבקיע שערים. לאחר עונה עבר ממיורקה לראסינג סנטנדר, גם היא בליגה הספרדית. בסנטנדר הצליח מעט יותר ובמשך שנתיים שיחק בלמעלה מ-40 משחקים ואף הבקיע 6 שערים. לאחר עונתו השנייה רכשה את חוזהו אלמריה, אז עולה חדשה לליגת העל הספרדית. בעונתו הבודדת במדי הקבוצה הופיע מלו 39 פעמים והבקיע 7 שערים. 
לאחר עונה אחת נרכש חוזהו של מלו מאלמריה על ידי הקבוצה האיטלקית פיורנטינה תמורת 8 מיליון אירו. מלו הופיע ב-29 משחקים במדי פיורנטינה והבקיע שני שערים. עם סיום עונת 2008/2009 חוזהו נרכש שוב, הפעם על ידי אחת הקבוצות הבכירות בליגה האיטלקית – יובנטוס, תמורת 20 מיליון אירו.
לקראת עונת 2011/2012 הושאל מלו לגלאטסראיי. ב-24 בנובמבר 2012, בדקה ה-90 של משחק ליגה נגד אלזיגספור, ביצע שוער גלאטסראיי פרננדו מוסלרה עבירה ברחבה והורחק. לגלאטסראיי לא נותרו חילופים ומלו עבר לשחק בעמדת השוער. הוא עצר את בעיטת הפנדל וקבוצתו זכתה בניצחון 1:0.
ב-31 באוגוסט 2015 חתם באינטר מילאנו האיטלקית עבור 3.5 מיליון אירו. ב-8 בינואר 2017 חזר לברזיל לאחר 12 שנה וחתם באלופה פלמיירס, והיה שותף לזכייתה באליפות ברזיל בשנת 2018.

נבחרת ברזיל

מלו החל להופיע במדי נבחרת ברזיל בשנת 2009. הופעתו הראשונה הייתה במסגרת משחק ידידות בין נבחרתו לנבחרת איטליה בכדורגל. במהלך השנה המשיך מלו להופיע במדי הנבחרת במסגרת משחקי מוקדמות מונדיאל 2010, בהם הבקיע את שערו הראשון במדי הנבחרת, וכן במסגרת גביע הקונפדרציות 2009, בו זכה יחד עם חברי נבחרתו, ואף היה לראשון בנבחרתו להבקיע שער בטורניר.
במונדיאל 2010, במשחק רבע הגמר של נבחרת ברזיל מול נבחרת הולנד, בישל מלו לרוביניו את שער היתרון 1:0 לברזיל בדקה ה-10, אבל בדקה ה-53 הבקיע שער עצמי, ובדקה ה-73 אף הורחק על ידי השופט נישימורה לאחר עבירה שביצע על אריאן רובן. בסופו של דבר המשחק הסתיים בניצחון 2:1 של הולנד והביא להדחתה של ברזיל מהמונדיאל. יש שראו במלו את אחד האחראים להפסד ולהדחה.
לימודי מדעי ההתנהגות

מדעי ההתנהגות משלבים בין שלושה תחומי המדעים: סוציולוגיה, אנתרופולוגיה ופסיכולוגיה. כל אחד ממקצועות אלו עוסק בתחום אחר הקשור לאדם ולנפש האדם. הפסיכולוגיה עוסקת באדם עצמו ובהתנהגותו, אנתרופולוגיה עוסקת בחקר התרבויות אשר בונות את החברה שלנו, סוציולוגיה מתמקדת בחקר יחסי הגומלין של האדם עם הסביבה הקרובה והרחוקה לו. לימודי מדעי ההתנהגות למעשה עוסקים בשילוב של שלושת התחומים הללו ובוחנת את התנהגות בני האדם.
המטרה של לימודי מדעי ההתנהגות היא להקנות השקפה נרחבת בתחום של מדעי החברה, לעסוק בנפש האדם, לזהות את הצרכים שלו ולגלות כיצד הוא פועל בחייו במצבים השונים אליהם נקלע.
תוכנית הלימודים של מדעי ההתנהגות היא רחבה ועוסקת במגוון רחב של תחומים: פיתוח והדרכת כוח אדם, ניהול משאבי אנוש, ארגון חברתי, התנהגות אנושית חברתית. 
במהלך השנים, התחום צבר ידע וניסיון והתפתח עד לכדי להיות תחום מכריע בהכשרה של בעלי תפקידי מפתח בארגונים, מוסדות פוליטיים, מוסדות חינוך, מוסדות כלכליים, מוסדות טכנולוגיים ועוד.
תקופת לימודי מדעי ההתנהגות לתואר ראשון נמשכת שלוש שנים, כאשר בכל שנת לימודים אקדמית לומדים הסטודנטים תכנים שונים אשר מאפשרים להם להיות מוכנים לקראת הסמינר שלהם.
בשנה הראשונה, לומדים הסטודנטים את כל קורסי המבוא של מדעי ההתנהגות: סוציולוגיה, פסיכולוגיה, אנתרופולוגיה, קרימינולוגיה, התפתחות אישית, משאבי אנוש ועוד. בשנה השנייה ללימודים, נושאי הקורסים עוסקים בהרחבה במדעי ההתנהגות, הסטודנטים יוצאים לשטח ובוחנים את סביבת העבודה ואת המצבים השונים אליהם בני האדם נקלעים בחיי היום יום. 
השנה השלישית מוקדשת לסמינר, אשר בו ממחישים הסטודנטים את כל שלמדו במהלך תקופה זו. בנוסף, במרבית מוסדות הלימוד, עובדים הסטודנטים על פרויקט מעשי, כאשר הם מבצעים ניתוח אופי של אדם.

בוגרים

בוגרי לימודי מדעי ההתנהגות לומדים תאוריות וכלים העשויים לסייע בהבנת התנהגות ואופי של בני אדם.
בסיום הלימודים בוגרי התואר אינם מוסמכים למקצוע ספציפי. עם זאת, התואר מקנה להם יתרון משמעותי בקבלה לתחומים רבים כגון משאבי האנוש, הדרכה, הדרכה טיפולית, חברות כוח אדם, ארגוני משאבי אנוש ועוד. 
בנוסף התואר במדעי ההתנהגות מאפשר לבוגריו להמשיך לתארים מתקדמים באוניברסיטאות ובמוסדות מובילים כגון תואר שני בפסיכולוגיה, תואר שני בייעוץ ארגוני, תואר שני בלימודי עבודה, תואר שני במנהל עסקים ועוד. תואר מתקדם יותר פותח אף יותר אפשרויות תעסוקה.
אנטון דוסטלר

קריירה מוקדמת

דוסטלר נולד ב-10 במאי 1891 במינכן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1910 התגייס דוסטלר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים הבווארי ה-6 (הקיסר וילהלם, מלך פרוסיה). במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם דוסטלר ביחידות שונות, וב-14 בינואר 1916 הועלה לדרגת אובר לוטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף דוסטלר לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 במרץ 1935 הועלה דוסטלר לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה לקצין אג"ם בקבוצת הארמייה הרביעית. ב-1 באוגוסט 1937 הועלה לדרגת אוברסט, וב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-42.

מלחמת העולם השנייה ואחריתו

עם פרוץ המלחמה לחם דוסטלר עם הרגימנט שבפיקודו במהלך הפלישה לפולין, כחלק מהדיוויזיה ה-46 במסגרת הקורפוס ה-4. ב-5 בפברואר 1940 מונה דוסטלר לראש מטה הקורפוס ה-25, והשתתף עמו במהלך הקרב על צרפת, כחלק מהארמייה השביעית במסגרת קבוצת ארמיות C. ב-1 בספטמבר 1941 הועלה דוסטלר לדרגת גנרל מיור, וב-26 בספטמבר מונה למפקד הדיוויזיה ה-57, שהייתה חלק מהקורפוס ה-55 במסגרת הארמייה ה-17, ולחם עמה בקרב חרקוב הראשון. ב-30 ביוני 1942 מונה דוסטלר למפקד הדיוויזיה ה-163, שהייתה חלק מהקורפוס ההררי ה-36 במסגרת הארמייה ההררית ה-20, ולחם עמה בקרבות בפינלנד. ב-1 בינואר 1943 הועלה דוסטלר לדרגת גנרל לוטננט, וב-22 ביוני 1943 מונה למפקד הקורפוס ה-42, שהיה חלק מפלגת הארמייה קמפף במסגרת קבוצת ארמיות דרום. ב-1 באוגוסט 1943 הועלה דוסטלר לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-15 בינואר 1944 מונה למפקד הקורפוס ה-75, שהיה חלק מקבוצת ארמיות C באיטליה. ב-22 במרץ 1944 נחת כוח אמריקני קטן 100 ק"מ צפונית לעיר הנמל לה ספציה, שמשימתם הייתה להשמיד מנהרה של רכבת בין לה ספציה וג'נובה, וב-24 במרץ 1944 נלכד הכוח על ידי לוחמים מדיוויזיית הביצורים ה-135. לאחר חקירתם הורה קסלרינג לדוסטלר להוציאם להורג, מכיוון שלא היו עם מדים, ובשל כך לא חלה עליהם אמנת ז'נבה, ואכן דוסטלר פקד על הוצאתם להורג. ב-25 בנובמבר 1944 מונה דוסטלר למפקד הקורפוס ה-73, שהיה חלק מהארמייה העשירית, ופיקד עליו עד סוף המלחמה.
עם סיום המלחמה, נפל דוסטלר בשבי האמריקני. דוסטלר נשפט בקזרטה על חלקו בהוצאתם להורג של חיילי הקומנדו האמריקנים, וב-12 באוקטובר 1945 נגזר עליו עונש מוות. ב-1 בדצמבר 1945 הוצא דוסטלר להורג באברסה על ידי כיתת יורים, תוך שהריגתו מוסרטת ומתועדת.
לידו

גאוגרפיה

באי מצויים בתי מלון ואתרי נופש ופנאי רבים. בצפוני האי, אזור הלידו בו מתרחש פסטיבל הסרטים, וכן נמצאים בו מלון גראנד הוטל דה בן, הקזינו של ונציה ומלון גרנד הוטל אקסלסיור. במרכז האי נמצאת השכונה מאלאמוקו, ובדרום האי נמצא מגרש גולף.
חופי האי המזרחיים, הפונים לעבר הים האדריאטי הם חופי רחצה חוליים. מרבית החופים נמצאים בבעלות פרטית של המלונות. חופים אלה מוזכרים בספרו של תומאס מאן "מוות בוונציה".
בקצהו הדרומי ובקצהו הצפוני של האי חופים ציבוריים.
לב האי הוא רחוב רחב באורך 700 מטרים בשם סנטה מריה אליזבתה המקשר בין הלגונה ותחנת וופורטו (אוטובוס מים), בצד אחד ובין הים בצד השני של האי. ברחוב זה נמצאים מלונות, חנויות ומסעדות.

תחבורה

אוטובוסים ציבוריים נעים באופן תדיר לאורכו של האי ורחובו המרכזי.
בחלקו הצפון-מזרחי של האי קיים שדה תעופה ציבורי המתאים למטוסים קטנים. אורכו של מסלול ההמראה הוא 1,000 מטר.

היסטוריה

בשנת 1177 נחתמה אמנת ונציה על האי בין הקיסר פרידריך ברברוסה והאפיפיור אלכסנדר ה-3 לאחר תבוסתו של פרדריק בקרב לגנאנו ב-1176.
בשנת 1202, בראשית מסע הצלב הרביעי שימש הלידו כאתר התכנסות של כוחות הצלבנים. על האי נבנו אוהלים רבים, בעת שאלה המתינו לספינות שנבנו עבורם בארסנלה (המספנה של ונציה). לאחר שהתברר כי הצלבנים אינם יכולים לשלם עבור הספינות, צר הצי הוונציאני על השוהים באי.
החל מסוף המאה ה-19 הפך האי לאתר תענוגות ונופש של עשירי ואצילי אירופה. באי נבנה קזינו שפעל בחופי הקיץ ומלונות רבים.
הלידו היה גם מפורסם בזכות בתי הבושת שעל האי במחצית הראשונה של המאה ה-20.
בשנות ה-60 של המאה ה-20, בעידן הכלכלה האיטלקית המשתפרת שלאחר המלחמה, החל שגשוג נדל"ני על האי ורבים מתושבי ונציה עברו לגור באי על מנת ליהנות מתשתיתו המודרנית.

אזכורים

בעקבות הפופולריות הרבה לה זכו חופי הלידו, המונח "לידו" הפך לכינויים של חופי רחצה ובריכות שחיה ברחבי העולם, וכן הסיפונים בספינות תענוגות רבות, בהם בריכת השחייה של הספינה מכונים לעיתים "סיפון לידו".
שירה

שִׁירָה היא צורה של אמנות - כתיבת יצירה ספרותית, בה נעשה שימוש בתכונותיה האסתטיות של השפה בנוסף למשמעות המילולית או במקומה. שימוש זה עשוי לכלול כתיבה בשורות קצוצות (בניגוד לפרוזה); עיסוק במצלול, במשקל וחריזה; כתיבה בשפה ציורית (פיגורטיבית); וטכניקות ספרותיות נוספות, שאינן נפוצות בפרוזה ובסוגים אחרים של ספרות.
מילטיאדיס טנטוגלו

ביוגרפיה

טנטוגלו החל את דרכו הספורטיבית בפארקור. באחת התחרויות הוא נצפה על ידי ונגליס פפניקוס, לימים מאמנו הראשון, שראה את כישרונו והציע לו להתחרות בקפיצה לרוחק. הוא הציע לו לנסות לקפוץ לרוחק, ומיד כשראה את טנטוגלו קופץ, היה בטוח שהוא יגיע לצמרת. כשהיה  בן 16 התחרה לראשונה בקפיצה לרוחק, וכעבור שנה התחרה באליפות העולם לקדטים שנערכה בקאלי, וסיים חמישי לאחר שקבע תוצאה של 7.66 מטר.

2016

בחודש אפריל שיפר טנטוגלו את שיאו ל-7.89 מטר, ובמאי שיפר את שיאו האישי בשנית, כשקבע תוצאה של 7.90 מטר. טנטוגלו שבר את שיאו האישי פעמיים נוספות במאי, כשבתחרות שנערכה בגרבנה ניצח בתוצאה של 7.98 מטר, ובתחרות שנערכה בקלמטה ניצח בתוצאה של 8.19 מטר. בחודש יולי זכה טנטוגלו בתואר הבינלאומי הראשון שלו, לאחר שקבע תוצאה של 7.64 מטר באליפות הבלקן שנערכה בטורקיה. באותו חודש, באליפות העולם לנוער שנערכה בבידגושץ', זכה במדליית הכסף לאחר שקפץ למרחק של 7.91 מטר. 
באולימפיאדת ריו שנערכה באוגוסט, סיים במקום ה-27 בשלב המוקדמות לאחר שקבע תוצאה של 7.64 מטר, ולא עלה לגמר.

2017

באליפות יוון שנערכה יוני, זכה טנטוגלו במדליית זהב בשיא אישי חדש של 8.30 מטר. חודש לאחר מכן, באליפות אירופה לנוער, זכה טנטוגלו במדליית הזהב לאחר שקפץ למרחק של 8.07 מטר.
באליפות העולם שנערכה בלונדון בחודש אוגוסט, סיים טנטוגלו במקום ה-19 במוקדמות בתוצאה של 7.79 מטר, ולא עלה לגמר.

2018

בפברואר קבע טנטוגלו שיא אישי בקפיצה לרוחק באולם של 7.95 מטר, לאחר שסיים שלישי בתחרות במץ. חודש לאחר מכן, באליפות העולם באולם שנערכה בברמינגהאם, סיים תשיעי בתוצאה של 7.82 מטר.
במאי התחרה לראשונה בסבב ליגת היהלום. הוא התחרה בתחרות ברומא, וסיים עשירי לאחר שקפץ למרחק של 7.69 מטר. חודש לאחר מכן סיים שישי בתחרות ליגת היהלום בסטוקהולם, בתוצאה של 8.05 מטר. באליפות הבלקן שנערכה ביולי, זכה במדליית זהב בתוצאה של 8.17 מטר.

אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה בחודש אוגוסט בברלין, זכה טנטוגלו במדליית זהב לאחר שקפץ למרחק של 8.25 מטר, והקדים את פביאן היינלה הגרמני (8.13 מטר) וסריי ניקיפורוב האוקראיני, שקפץ למרחק זהה לשל היינלה.

2019

בתחרות באולם שנערכה בפברואר במדריד, ניצח טנטוגלו בשיא אישי חדש של 8.23 מטר. חודש לאחר מכן, באליפות אירופה באולם שנערכה בגלאזגו, זכה טנטוגלו במדליית זהב בשיא יווני חדש באולם של 8.38 מטר. הוא הקדים את תוביאס נילסון מונטלר השוודי (8.17 מטר) ואת סטראינה יובנצ'ביץ הסרבי (8.03 מטר).
הברביזון החדש

"הברביזון החדש" היא קבוצת אמניות שפועלת בישראל החל משנת 2010.

אודות הקבוצה

הקבוצה נוסדה בקיץ 2010 וחברות בה חמש ציירות ילידות ברית המועצות לשעבר שעלו לישראל בשנות ה-90 (מלבד נטליה זורבובה שעלתה ב-2004). 
שם הקבוצה חוזר אל אסכולת ברביזון הצרפתית מאמצע המאה ה-19, אשר אמניה וביניהם הציירים ז'אן-בטיסט קאמי קורו, תיאודור רוסו, ז'אן-פרנסואה מילה ואחרים, פעלו באזור הכפר הצרפתי ברביזון, וציירו את הטבע בחיק הטבע - En plein air, תוך צעידה לקראת תנועת הריאליזם. יציאתם של אמני אסכולת הברביזון אל החוץ לא הייתה יציאה לשם עצמה אלא כחלק מהתנגדות לציור הרומנטי והנאו-קלאסי בן התקופה, והיא נושאת אמירה בעלת תוקף חברתי. 
בדומה לאסכולה הצרפתית, גם ציירות "הברביזון החדש" מבקשות לבטא ביקורת ועמדה חברתית. דבר זה בא לידי ביטוי במפגשי ציור חוץ מרוכזים שעורכות הציירות במקומות שונים אשר מכתיבים באופן ישיר את תוכן ציוריהן, ובהם: רהט, המחאה החברתית בשדרות רוטשילד, "צעדת המיליון" במסגרת המחאה החברתית בישראל 2011, שכונת עג'מי ביפו, שכונת נווה שאנן בתל אביב, קיבוץ ברעם, שכונת ניצנה בבת ים, מחנה הפליטים הפלסטינים דהיישה ליד בית לחם, העיר התחתית בחיפה, בסיס שריון של צה"ל בנגב, שוק באר שבע, מתקן חולות שבנגב והפגנות המסתננים האפריקאים בתל אביב, התחנה המרכזית הישנה של תל אביב, התחנה המרכזית החדשה של תל אביב היישוב הבדואי חורה ועוד.
הפיתגוריון בסאמוס

היסטוריה

האי סאמוס, המרוחק 2 ק"מ בלבד מחופי אסיה הקטנה, היה מיושב כבר באלף ה-4 או ה-3 לפנה"ס, אך יישוב של ממש החל במקום במאה ה-16 לפנה"ס עם הגעתם של תושבים מכרתים. גל נוסף של מתיישבים הגיע לאי במאה ה-11 לפנה"ס מאזור אפידאורוס ביוון, ובמאה ה-6 לפנה"ס כבר נחשבה פיתגוריון למרכז ימי חשוב במזרחו של הים האגאי, ועמדה בקשרי ספנות הן עם אסיה הקטנה והן עם יוון. היישוב בסאמוס היה חזק דיו כדי להקים קולוניות באסיה הקטנה ממזרח, בתראקיה מצפון, ואפילו בחלקו המערבי של הים התיכון, והגיע בתקופה זו לשיא כוחו ותפארתו. בסוף המאה ה-6 לפנה"ס כבשו פרסים את האי וכוחו הפוליטי ירד, אך הוא המשיך והיה למרכז מסחרי בתקופה ההלנסיטית והרומית. 
במאה ה-3 פלשו שבטים גרמאנים לאי, ולאחר מכן שוב לא הצליח היישוב להשתקם באופן מלא. האי נשלט על ידי האימפריה הביזנטית, ונציה והאימפריה העות'מאנית עד שהפך לחלק מממלכת יוון ב-1910. כיום שוכן במקום כפר קטן ובו כ-1,400 תושבים. הכפר נודע בעבר בשם טיגארי, אך שמו שונה ב-1955 והוא קרוי עתה על שמו של פיתגורס מסאמוס, המתמטיקאי והפילוסוף הידוע בן המאה ה-6 לפנה"ס.

האתר

חפירות במקום חשפו את ביצורי העיר, מערכת הביוב, בנייני הציבור, המקדשים, האגורה, האצטדיון, המרחצאות הרומים ואת בתי מגורים מהתקופה ההלניסטית והרומית. הביצורים סביב העיר, באורך כולל של 6.5 ק"מ, הוקמו בתקופה הקלאסית, ונוספו להם תוספות שונות בתקופה ההלניסטית. בחומה נקבעו 35 מגדלי שמירה והיא מטפסת ומגיעה עד לפסגתו של הר קאסטרו. 
הממצא הידוע ביותר בפיתגוריון הוא מנהרת אפפליניון (ביוונית: Ευπαλίνιον όρυγμα) שנחצבה בצלעו של הר קאסטרו ואשר סיפקה את צריכת המים של העיר. המנהרה נחצבה על ידי אפפלינוס ממגארה במאה ה-6 לפנה"ס, והושלמה בשנת 524 לפנה"ס, לאחר 15 שנות עבודה. המנהרה אוזכרה על ידי הרודוטוס (היסטוריה ג' 60) כאחד משלושת פלאי התקופה, וייתכן שללא איזכור זה לא הייתה מתגלה. המנהרה שימשה להובלת מים במשך כאלף שנים והתגלתה בשנים 1882-1884. כיום היא פתוחה בחלקה למבקרים. 
רוחבה של המנהרה מגיע עד כדי 2 מטרים לכל היותר, אורכה עומד על 1,036 מטר, והיא נחשבה למנהרה הארוכה בזמנה. היא הובילה את מימיו של נחל אגיאדס מצידו השני של ההר אל העיר, והייתה חבויה כדי לא לאפשר לאויב אפשרי לנתק את העיר ממקורות המים שלה. עם סיום חציבתה היו שתי קבוצות הכורים אשר חפרו בהר מרוחקות מרחק סנטימטרים בודדים זו מזו. כדי להימנע מטעויות שיגרמו לכך ששתי קבוצות הכורים לא יפגשו, נקט אפפלינוס בשני צעדים. 
במישור האנכי הוא הגביה את תקרתה של המנהרה הצפונית והנמיך את רצפתה של המנהרה הדרומית. בפועל היה אמצעי זהירות זה מיותר שכן החישובים היו מדויקים. במישור האופקי שינה אפפלינוס את כיוון החפירה של שתי הקבוצות - האחת לימין והאחרת לשמאל, וכך הבטיח את מפגשן.
פאולינה פוריצקובה

ביוגרפיה

פוריצקובה נולדה בפרוסטיוב עיר מחוז בצ'כיה, ובגיל צעיר עברה עם הוריה לשוודיה בגלל הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה. ב-1980 שלח חבר של פוריצקובה שהיה צלם תמונה שלה לסוכנות הדוגמנות עלית על מנת שייתרשמו מכישוריו כצלם, אך במקום זאת התרשמו אנשי הסוכנות מתמונתה של פוריצקובה ובפוטנציאל הגלום בה והציעו לה לבוא לדגמן בפריז.
ב-1983 הופיעה לראשונה בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד, ובשנים 1984–1985 הייתה על השער של המגזין.
באוגוסט 1987 הופיעה על השער של פלייבוי. נבחרה פעמיים למקום החמישי ברשימת האנשים היפים בעולם על ידי מגזין פיפל.
פוריצקובה הופיעה על ארבע הגרסאות השונות ברחבי העולם של מגזין ווג, ועל השערים של המגזינים Elle וקוסמופוליטן.
דיגמנה עבור מעצבים רבים וחברות אופנה שונות וביניהם שאנל וכריסטיאן דיור.

משחק

ב-1993 שיחקה בסרט "חלום אריזונה" כארוסתו הפולנייה של ג'רי לואיס. ב-1996 כיכבה בקומדיה הרומנטית "הולכות על כל החופה", ובסרט הדרמה "סטייה נשית". ב-1998 שיחקה בסרט "יום חמישי" של הבמאי סקיפ וודס.
ב-2007 השתתפה בתכנית המציאות האמריקאית "רוקדים עם כוכבים" והודחה בפרק הראשון. ב-2008 החלה לשמש כשופטת בתוכנית "הטופ מודל הבאה". ב-2010 השתתפה בפרק בסדרה "עקרות בית נואשות".