google/wiki40b huggingface dataset:
משה לייב שחור

הרב משה לייב שחור (תרנ"ג, 1893 - תשכ"ד, 1964) היה מחבר ספרים תורניים.

ביוגרפיה

נולד בירושלים, בנו של זאב וולף שחור, סוחר תרופות ואיש ציבור, ממשפחת הנצי"ב מוולוז'ין. למד בישיבות עץ חיים ותורת חיים. נישא לשרה, בתו של דב ימיני, מוותיקי פתח תקווה.
מתלמידי הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק והרב אברהם יצחק הכהן קוק ותלמיד חבר לרב יעקב משה חרל"פ. עסק בסוגיות כגון המשכן וכליו, גבולות ארץ ישראל, נבואה, קידוש החודש.
סירב להתמנות למשרה תורנית. בין היתר היה המנהל של ישיבת המקובלים שער השמים בשנים תרצ"ב-תרצ"ג, ושל ישיבת מרכז הרב בשנים תרצ"ג-תרצ"ו.
בשנותיו האחרונות של הרב צבי פסח פרנק העביר שאלות מסובכות להכרעתו של הרב שחור.
לעת זקנותו התגורר בירושלים ושימש כבורר. נפטר בשנת תשכ"ד 1964 בירושלים.

משפחתו

בנו בנימין שחור שימש כחבר הכנסת וסגן שר מטעם תנועת המפד"ל. בן נוסף, יעקב, עבד כדוקטור לביוכימיה במשרד הבריאות. בתו רחל הייתה נשואה לרב אריה הורוביץ, ששימש אב"ד בתל אביב ודיין בבית הדין הרבני הגדול. נכדו, ד"ר דב שחור, הוציא מחדש את ספרו "אבני שהם" על התורה. בנו של דב, אורי, נרצח על ידי מחבלים בשנת 1995 בעת טיול בוואדי קלט.
פמלה הנספורד ג'ונסון

ביוגרפיה

היא נולדה בלונדון. אמה, איימי קלוטילדה האוסון, הייתה זמרת ושחקנית, ממשפחה שעיסוקה בתיאטרון. אביה, רג'ינלד קנת ג'ונסון, עבד בשירות הקולוניאלי הבריטי, ושנים רבות מחייו עבד בניגריה. הוא מת כשפמלה הייתה בת 11 והשאיר אחריו חובות. אמה עבדה לפרנסת המשפחה ככתבנית.
פמלה למדה בבית הספר לבנות, שם הצטיינה באנגלית, תולדות האמנות ובדרמה. אחרי שסיימה את לימודיה בגיל 16, עברה קורס מזכירות ועבדה שנים אחדות כמזכירה בחברת השקעות. את הקריירה הספרותית שלה התחילה בכתיבת שירים, שוויקטור ב. ניוברג פרסם ב-Sunday Referee . בשנת 1933 כתבה פמלה אל דילן תומאס, שגם שיריו התפרסמו באותו עיתון, והתפתחה ידידות. הם שקלו נישואים, אבל הרעיון נגנז.
הרומן הראשון שלה, This Bed Thy Centre, יצא לאור בשנת 1935. בשנת 1936 נישאה לעיתונאי אוסטרלי, גורדון ניל סטיוארט. בנם אנדרו נולד ב-1941 ובתם לינדזי ב-1944.
פמלה ובעלה ניל התגרשו בשנת 1949. בשנת 1950 נישאה פמלה לסופר צ'ארלס פרסי סנואו (בהמשך ברון סנואו). בנם פיליפ נולד ב-1952.
פמלה הנספורד ג'ונסון כתבה 27 רומנים. הרומן האחרון שלה, A Bonfire, יצא לאור בשנת מותה, 1981.
היא כתבה גם שני ספרי בלשים יחד עם בעלה הראשון, בשם העט המשותף נאפ לומברד. היא כתבה שבעה מחזות קצרים, שישה מהם בשיתוף עם בעלה השני. היא פירסמה מספר רב של ביקורות, סיפורים קצרים, דברי שירה, מחקרים חברתיים וקובץ חיבורים אוטוביוגרפיים. היא כתבה סקירות רחבות-יריעה לכתבי עת ועיתונים והופיעה בשידורי תוכנית הרדיו "המבקרים".
צ'. פ. סנואו מת ביולי 1980. פמלה הנספורד ג'ונסון מתה כעבור פחות משנה, בלונדון. אפרה פוזר על נהר אייבון, בסטרטפורד על נהר אייבון, עירו של שייקספיר.

דרמה

Corinth House (1950), Family Party (with C.P. Snow) (1951), Her Best Foot Forward (with C.P. Snow) (1951), The Pigeon with the Silver Foot (with C.P.Snow) (1951), Spare the Rod (with C.P.Snow) (1951), The Supper Dance (with C.P.Snow) (1951), To Murder Mrs Mortimer (with C.P.Snow) (1951), Six Proust Reconstructions (1957).
טימותי גייטנר

ביוגרפיה

גייטנר נולד בברוקלין שבניו יורק, בן לאם פסנתרנית ואב יועץ בכיר בקרן פורד המומחה לאסיה. במסגרת עבודתו של אביו נדד גייטנר עם משפחתו ברחבי העולם, ולמד בבית ספר יסודי בהודו ובתיכון בתאילנד. ב-1983 השלים תואר ראשון בממשל ולימודי אסיה בדארטמות' קולג', את התואר השני עשה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס שבה למד כלכלה בינלאומית ולימודי מזרח אסיה. לאחר סיום לימודיו עבד במשך שלוש שנים בחברת הייעוץ של הנרי קיסינג'ר, לפני שהצטרף ב-1988 למחלקה הבינלאומית של מחלקת האוצר. במסגרת עבודתו במחלקה הועסק גייטנר בשגרירות ארצות הברית בטוקיו שביפן וב-1999 קודם על ידי מזכיר האוצר לורנס סאמרס לתפקיד תת-המזכיר לעניינים בינלאומיים.
בשנת 2002 עזב גייטנר את מחלקת האוצר והצטרף כעמית בכיר ל-CFR, המועצה ליחסים בינלאומיים, ארגון אמריקאי פרטי לא-מפלגתי בעל השפעה רבה על יחסי החוץ של ארצות הברית. במקביל שימש גייטנר בתפקידים בכירים בקרן המטבע הבינלאומית עד שבאוקטובר 2003 מונה לנשיא הבנק הפדרלי בניו יורק.
משנת 2006 חבר גייטנר במועדון ה-30, קבוצת כלכלנים ואנשי אקדמיה מובילים מרחבי העולם, אליה משתייכים גם סטנלי פישר, פול קרוגמן, מרטין פלדשטיין ופול וולקר.
גייטנר נחשב למומחה בכלכלה בינלאומית ובעל הכרות עם תרבויות מחוץ לאמריקה, במהלך חייו התגורר ביפן, בסין, בתאילנד, בהודו ובמזרח אפריקה. בתקופת כהונתו במחלקת האוצר, בקרן המטבע ובבנק הפדרלי צבר גייטנר ניסיון בהתמודדות עם משברים פיננסים, בין השאר היה מעורב במשבר הפסו במקסיקו ב-1994, במשבר הכלכלי במזרח אסיה בשנת 1997 ובתוכנית החילוץ של קרן הגידור לונג טרם קפיטל ב-1998. ב-2008 היה גייטנר מעורב יחד עם הנרי פולסון בניסיונות החילוץ של ליהמן ברדרס, שלבסוף לא התממשו, הוא חבר לבן ברננקי, יו"ר הבנק הפדרלי, בגיבוש תוכנית החילוץ הפיננסית, על רקע משבר הסאבפריים, שסיפקה בין השאר הלוואת חירום לחברת בר סטרנס וסיוע למכירתה לבנק ג'יי. פי. מורגן וכן אפשרה לבנקי השקעות נוספים ללוות כספים מהבנק הפדרלי.
בתקופת הדיונים בסנאט על מינויו לתפקיד מזכיר מחלקת האוצר, התברר כי גייטנר לא שילם את מלוא המיסים על תקופת עבודתו בקרן המטבע הבינלאומית, אף על פי כן הצהיר אובמה כי מינויו של גייטנר יאושר. המינוי אושר ברוב של 60 תומכים מול 34 מתנגדים וגייטנר הושבע ב-26 בינואר 2009.
עם תחילת כהונתו כמזכיר מחלקת האוצר, נאלץ גייטנר להתמודד עם השלכות המשבר הכלכלי העולמי, בפברואר העביר אובמה את חוק התמריצים, (American Recovery and Reinvestment Act of 2009), שכלל קיצוץ במיסים פדרליים, הרחבת הטבות למובטלים, תוכנית להשקעות ממשלתיות מקומיות בחינוך, תשתיות, תחבורה, בריאות ואנרגיה. בהמשך הועברו מספר חוקים לעידוד הכלכלה, כולל תוכנית להזרמת 2 טריליון דולר לרכישת נכסים ומתן ערבויות להלוואות.
ב-25 בינואר 2013 סיים גייטנר את כהונתו כמזכיר האוצר של ארצות הברית.
במאי 2014 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי Stress Test: Reflections on Financial Crises, המתאר את התמודדותו עם המשבר הפיננסי. הספר נכנס לרשימת רבי המכר של "הניו יורק טיימס".
שרלוט בונפרטה

ביוגרפיה

שרלוט נולדה ב-31 באוקטובר 1802 כבתם של ז'וזף בונפרטה בנו של קרלו בואונפרטה ואחיו של נפוליאון בונפרטה, וז'ולי קלארי אחותה של דזירה קלארי מלכת שוודיה. הייתה לה אחות גדולה בשם זנאיד. ב-1804  הכתיר עצמו דודה נפוליאון בתואר "קיסר צרפת", והעניק לשרלוט אמה ואחותה את התואר "נסיכות קיסריות". ב-1806 מינה נפוליאון את אביה לכמלך נאפולי ומלך סיציליה. ב-1808 הוא העביר את תפקידו לז'ואקים מירא ומינה את ז'וזף למלך ספרד. לאחר נפוליאון הובס בקרב ווטרלו וגלה לאי סנט הלנה, יצא אביה לגלות בארצות הברית והתיישב באחוזה בניו ג'רזי. שרלוט ליוותה אותו בתחילה, ולמדה ציור בארצות הברית. היא ציירה ציורי נוף בארצות הברית ודיוקנאות, והציגה את יצירותיה באקדמיית פנסילבניה לאמנות. ב-1824 היא חזרה לאירופה לשהות עם אמה. היא נישאה לנפוליאון לואי בונפרטה, בנם של לואי בונפרטה והורטנס דה בוארנה ואחיו של נפוליאון השלישי. את אחותה זנאיד השיאו הוריה לשארל לוסיאן בונפרטה בנו של לוסיאן בונפרטה. בני בונפרטה האמינו כי הם עתידים לחזור לשלטון בצרפת, ועל כן ניסו לאחד את המשפחה כמה שאפשר.
היא מתה בסרזנה ב-2 במרץ 1839 בגיל 36 כתוצאה מלידה שהסתבכה. היא נקברה בבזיליקת סנטה קרוצ'ה בפירנצה. אביה ואמה נטמנו לצדה לאחר מותם. ב-1840 העביר הקיסר נפוליאון השלישי את גופתו של אביה לצרפת, אולם קבריהן של ז'ולי ושרלוט נותרו בפירנצה עד ימינו.
קובי רכט

ביוגרפיה

קובי רכט נולד בשנת 1947, גדל בשכונת צהלה בתל אביב.
בגיל תשע החל בקריירת משחק בתיאטרוני ילדים (תילון - תליל) ובגיל שלוש עשרה בתיאטרון הלאומי "הבימה" (במחזה יוליוס קיסר).
בשנים 1961–1965 הופיע בהצגות שונות בתאטרוני נוער.
בגיל שש עשרה הקים את להקת הקצב (מהראשונות בארץ) - "קובי רכט וכוכבי הלכת", שזכתה להצלחה גדולה במועדונים של אותה תקופה.
רכט סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון גאולה.
את שירותו הצבאי עשה בלהקת פיקוד המרכז, בה הופיע כסולן והתפרסם בשיר גבעת התחמושת. בלהקה הכיר את אשתו לעתיד איריס יוטבת.
ב-1968, בשיריו הראשונים "זכרונות", "אולי נתאהב" ו"סוף דבר", נחשב רכט למעין כפיל של אריק איינשטיין. אז גם הוציא את תקליטו הראשון "שירי סשה ארגוב" יחד עם הזמרת עדנה גורן. את שיתוף הפעולה עם גורן חידש רכט ב-2005, והוא מקיים איתה עד היום הופעות משירי התקליט. בשנת 1969 השתתף בקברט הסאטירי "קטשופ" של חנוך לוין.
בשנת 1970 חבר לקובי אשרת והשניים הקימו את צמד הקוביות והוציאו את התקליטון "למה עכשיו" שהיה ללהיט ברדיו. בהמשך, חברו השניים אל חנן יובל והיו לשלישיית "שובבי ציון" שנבחרה ללהקת השנה וזכתה בפרס כינור דוד באותה שנה.
בסוף שנת 1972 נסע לאירופה עם אשתו איריס יוטבת, וביחד עם קובי אשרת הקימו את ההרכב המוזיקלי "וירגו". ב-1977 כתבו רכט ויוטבת מחזמר דיסקו עתידני. ביוזמת מנחם גולן תורגם המחזמר לאנגלית, עובד לקולנוע ויצא לאקרנים כסרט בשנת 1980 תחת השם "התפוח". ב-1978 השתתף בסרטו של אבי נשר "הלהקה". בסוף 1978 יצא השיר" כמו שזה בא" שזכה להצלחה. בקיץ 1981 הוציא לרדיו את "התקפת לב בגן עדן".
ב-1983 הוציא אלבום סולו ראשון בשם "מסתובבת שמועה", ממנו הצליח במיוחד השיר "רגאיי הבטלן" (מילים: הילה רז), שהגיע למקום ה-13 במצעד הפזמונים השנתי תשמ"ג של רשת ג'. עוד כלל האלבום את "הכל נמס". ב-1984 יצא השיר "סלואו איטי" שגם כן הצליח. עוד באותה שנה הלחין ועיבד את ב"אפלה" לאלבומה של נורית גלרון "נגיעה אחת רכה".
ב-1986 עבר רכט ללוס אנג'לס. על אף שנות שהותו הרבות בחו"ל, הגיח רכט לישראל מספר פעמים להקלטות של פרויקטים מקומיים, וזכה ללהיטים והשמעות מרובות ברדיו.
ב-1992 חזר לישראל, הקים עם יושי שדה את להקת "ההוא", והשניים הקליטו והוציאו אלבום חדש - "נגד הלב". לאחר יציאת האלבום ב-1993 פירקו את הצמד. ב-1995 הוציא את האלבום "קובי רכט" בהפקת משה לוי. ייחודו של אלבום זה היה שהוא יצא במקור בפורמט CD-ROM: כלומר, הדיסק יועד להתנגן אך ורק במחשב, וכלל קליפים, תפריטים ושאר תוספות, שאינן נהוגות באלבומי מוזיקה מסורתיים.
ב-2003 הוציא את האלבום "הרגע הנכון", בהפקת פיטר רוט וטל שגב, שבשיר הנושא שלו התארח רמי פורטיס. ב-2013 שב לשתף פעולה עם קובי אשרת, כאשר השניים הוציאו את האלבום "דברים השתנו", שהורכב מגרסאות כיסוי של שירים לועזיים, בתרגומו של רכט. בשנים 2015–2016 התאחדה שלישיית שובבי ציון לסיבוב הופעות, וכן הוציאה את הסינגל "ועמוק הים" (מילים: נתן יונתן; לחן: רכט ואשרת). בשנת 2018 שיחק בתפקיד אורח בגרסה הטלוויזיונית של הסדרה "משיח" בתור זיזי עוזיאל. בשנת 2019 יצא רכט במופע חדש ממיטב להיטיו. למופע קדם הסינגל "אין זכר לאתמול", שעובד והופק מוזיקלית על ידי חן מצגר-אדר.
בשנות השמונים נפרדו רכט ויוטבת, ולהם בן אחד - תום, ד"ר לבלשנות באוניברסיטת ברקלי וסקסופוניסט.
וילהלם פאליי

קריירה מוקדמת

פאליי נולד ב-25 בספטמבר 1897 במץ, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, ועם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-93 (אנהלט), עמו לחם במהלך הקרבות. ב-25 באוגוסט 1915 הוא הועלה לדרגת לוטננט, ובשנת 1917 הוא הועבר לרגימנט המשמר ה-7. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פאליי לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-31 ביולי 1925 הוא הועלה לדרגת אובר לוטננט, וב-1 במרץ 1932 הועלה לדרגת האופטמן. ב-15 באוקטובר 1935 הוא מונה לפקד הפלוגה ה-18 ברגימנט הרגלים ה-5, וב-1 באפריל 1936 הוא הועלה לדרגת מיור. ב-1 באוגוסט 1938 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-26 באוגוסט 1939 הוא מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-238.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה פאליי מפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-238, אשר הוצב בחזית המערבית כחלק מהדיוויזיה ה-78, וב-13 בינואר 1940 הוא מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-433, אשר היה חלק מהדיוויזיה ה-164, ולאחר המערכה על צרפת נשלח לצרפת כחיל כיבוש. במהלך המערכה בבלקן הוא לחם עם גדודו, וב-1 במרץ 1941 הוא הועלה לדרגת אוברסט. ב-21 באפריל 1941 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-4, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם עמו כחלק מהדיוויזיה ה-32. ב-26 בנובמבר 1941 הוא קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 באוגוסט 1942 הוא מונה למפקד בסיס הדרכה לחיילי הרגלים. ב-12 בספטמבר 1943 הוא מונה לסגן מפקד הדיוויזיה ה-36, וב-1 באוקטובר 1943 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-330. ב-5 באוקטובר 1943 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-246, וב-1 בדצמבר 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-20 בינואר 1944 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-25 באפריל 1944 הוא מונה למפקד הדיוויזיה המוטסת ה-91. ב-1 במאי 1944 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-6 ביוני 1944 הוא נהרג בעת שהיה בדרכו לרן, על מנת להשתתף במשחק מלחמה, על ידי כוחות צנחנים אמריקניים.
אורי פז (קצין)

ביוגרפיה

משפחת פיינזינגר מאוסטריה עלתה לישראל בשנת 1936 לפני השתלטות הגרמנים והתיישבה בנהריה. הבן אורי למד בבית הספר החקלאי כדורי מחזור י"ד אותו סיים בשנת 1950. בנוסף ללימודים היה ספורטאי ועסק גם במוזיקה.

בחיל הים

פז התגייס לצה"ל בשנת 1952 עבר טירונות בחיל הרגלים. נעשה מדריך אימון גופני בבה"ד חיל הים. התנדב לקורס חובלים מחזור ד' אותו סיים בשנת 1955.
לאחר הקורס שירת בשייטת הטרפדות והגיע להיות מפקד טרפדת.

בשנת 1960 יצא עם חברו פנחס פנחסי לקורס מפקדי צוללות של הצי המלכותי הבריטי באנגליה. אך העניין לא הסתייע מהתנגדות של מפקד שייטת הצוללות סא"ל יוסף דרור שראה הכרח שמפקדי הצוללות ירכשו ניסיון מתוך השירות בשייטת הצוללות.
פז עבר לשרת בשייטת המשחתות ובמלחמת ששת הימים היה סגן מפקד אח"י אילת (ק-40) בדרגת רס"ן. בתפקיד זה השתתף בקרב רומני (קרב ימי).
באוגוסט 1967 סיים את תפקידו באח"י אילת (ק-40). יצא לרוטרדם ומשם הביא, כמפקד מתמחה  בהפלגה סביב אפריקה, את אוניית הסוחר אח"י בת ים (ת-83) לאילת. ההפלגה ארכה כחודשיים וכשהגיע לאילת השתנו תכנין חיל הים לגביו. פז מסר את האנייה לרס"ן אלי לוי וקיבל לתפקיד ראש ענף מבצעים במפקדת חיל הים. ושימש בתפקיד זה במהלך מלחמת ההתשה.
בשנת 1970 נעשה פז מדריך בפו"מ זרוע הים. ביוני 1973 קיבל את תפקיד מפקד בסיס חיפה והחזיק בו עד אוגוסט 1975 כולל מלחמת יום הכיפורים. בספטמבר 1975 קיבל פז את התפקיד של ראש מספן כוח האדם בתפקיד זה שימש כשלוש שנים ובספטמבר 1978 סיים את תפקידו ויצא לחופשת שחרור. באפריל 1979 פרש לגמלאות.

תפקידים אזרחיים

לאחר יציאתו לגמלאות הוזמן פז למערכת השיווק של התעשייה האווירית לישראל. לאחר מספר חודשים מונה כנציג התעשייה האווירית בפרטוריה. בתפקיד זה שירת עד שנת 1983, אז חזר לישראל והמשיך במערך השיווק של התעשייה האווירית לישראל עד שנת 1986.
בשנת 1986 פתח יחד עם זוגתו רינה פז חנות לכלי נגינה במרכז כפר סבא והוא היה יו"ר איגוד הסוחרים בעיר. יחד עם אשתו רינה פז היה חבר במועדון ליונס ופז נעשה נשיא סניף כפר סבא של ליונס. מאוחר יותר נעשתה רינה פז נשיאת סניף כפר סבא של המועדון.

משפחה

אורי פז נישא בשנת 1954 לכרמלה בן-שחר אותה פגש כאשר שירתה כחיילת בחיל הים. לזוג נולדה בשנת 1955 בת. בשנת 1960 נולד בנם אילן פז ששירת בשייטת 13 ונעשה תא"ל בצה"ל. בשנת 1965 נולדה להם בת נוספת. בשנת 1978 נפרד פז מכרמלה.
מאשתו השנייה סא"ל (מיל.) רינה לבית לוי, נולדו לו שלוש בנות. בלכתו לעולמו הותיר אחריו פז את אשתו, בנו, חמש בנותיו, 16 נכדים ו-4 נינים.
ליבר פונטיפיקליס

ליבר פונטיפיקליס (liber pontificalis) או ספר האפיפיורים הוא שמו של מקור חשוב להיסטוריה של ראשית ימי הביניים, שהדעות ביחס לאמינותו חלוקות.
הספר כולל סדרה של תיאורים ביוגרפיים קצרים של האפיפיורים עד למאה התשיעית, מסודרים כרונולוגית עם ציון מספר שנות הכהונה של כל אפיפיור, מקום לידתו, הוריו והקיסרים שבמקביל למלכותם כיהן, מפעלי בנייה (במיוחד כנסיות ברומא), הכרזות חשובות, הסמכות לכהונה, מקום קבורתו והזמן שחלף עד למשיחת אפיפיור חדש.
בגלל כתיבתו של הספר על ידי פקידים זוטרים בחצר האפיפיורית, יש בכתוב בספר סימנים להטיה, צנזור וזיוף, כולם בכמות מרובה, לצד עובדות היסטוריות נכונות. רישומי האפיפיורים בשלוש מאות השנים הראשונות לספירה מעידים ככל הנראה בעיקר על מה שהיה ידוע לכותבים במאה החמישית על התרחשויות בתקופה זו. החל מהמאה הרביעית התיאורים אמינים ומבוססים יותר, אך עדיין יש בהם פערים ושגיאות.
בחינה של הטקסטים מרמזת לקיום שתי גרסאות מוקדמות שנוצרו לפני המצור על רומא בשנת 546, שאחריו הספר לא שונה. מתחילת המאה השביעית, בערך מתקופת כהונת האפיפיור הונוריוס הראשון ועד כהונת האפיפיור אדריאנוס השני, הרישומים בוצעו על–ידי בני התקופה ונכתבו זמן קצר אחרי מותו של כל אפיפיור ואף על פי שהם משקפים את הטייתם של הכותבים, דיוקם סביר.
בימי הביניים נעשו ניסיונות באיכות ובאמינות משתנה להמשיך את הספר והם נוגעים בערך בשנים 1100 עד 1450.
מספר כותבים וחוקרים ניסו להפיק מספר האפיפיורים מהדורות סכולסטיות טובות. הבולטים בהם הם לואי דושן ותאודור מומזן. תרגומים ומהדורות מוערות לספר הופיעו גם במאה העשרים.
H2O: הרפתקאות בנות הים

תקציר העלילה

עלילת הסדרה מתמקדת בשלוש נערות: ריקי, אמה וקליאו. בתחילת הסדרה שלושתן מתוארות כנערות רגילות לחלוטין. הסירה שלהן נתקעת באמצע הים, והן חותרות לאי מייקו המסתורי. הן מחפשות דרך לצאת מהאי, ויוצאות דרך בריכה קטנה. הן מחולצות על ידי משמר החופים, ומגלות שכתוצאה ממגע קסם של האי, הן הופכות לבתולות ים בכל פעם שהן באות במגע עם מים. הבנות מגלות בסמוך שכל אחת מהן קיבלה כוח על טבעי שקשור למים. הן מחליטות לשמור על כל העניין בסודיות מוחלטת. בכל פרק בסדרה נוצרת בעיה שמאיימת על הבנות ועל שמירת סודן, אך תמיד הבנות מוצאות דרך לפתור את הבעיה ומצליחות להמשיך ולשמור על סודיות היותן בתולות ים.
חיסום

חיסום הוא סוג של טיפול תרמי הניתן לחומרים לשם שינוי חלק מתכונותיהם המכניות. החיסום מתבצע על ידי חימום החומר לטמפרטורה גבוהה, החזקתו זמן מה בטמפרטורה זו ולאחר מכן קירור מהיר. בסיום החיסום מבצעים לעיתים פעולה של הרפיה המצמצמת במידת מה את תוצאות החיסום על ידי שחרור מאמצים בחומר.
חיסום מבוסס על הפולימורפיזם של החומרים, יכולתם להופיע בצורות גבישיות שונות. החיסום משנה את רשת הגבישים הפנימית, שינוי הגורר גם שינויים בתכונות החומר.
פעולת החיסום מוכרת לאדם זה זמן רב והיא מוזכרת באודיסיאה, כאשר אודיסאוס וחבריו, הכלואים במערת הקיקלופ, הכינו את המוט שניקר את עין הקיקלופ. בכרוניקה של בית מקדש מאסיה הקטנה מסופר איך מבצעים את חיסומה של פלדת דמשק: "מחממים את הפלדה עד שתאיר כמו השמש הזורחת במדבר ואז מקררים אותה עד להשגת צבע ארגמני על ידי תקיעתה לתוך גוף של עבד שרירי. חיוניות העבד תעבור אל החרב."

חיסום פלדה

הפלדה היא סגסוגת של ברזל ופחמן ותהליכי החיסום וההרפיה מיועדים לשפר את התכונות המכניות שלה, על ידי חימומה ובכך שינוי המבנה המטלוגרפי שלה. את החיסום וההרפיה מבצעים בעזרת תרשימים של ברזל ופחמן, שמגדירים את המבנה המטלוגרפי של סגסוגת ברזל-פחמן, בהתאם לטמפרטורה ולאחוזי הפחמן בסגסוגת.

חיסום זכוכית

בייצור רגיל של זכוכית, הזכוכית מתקררת בהדרגה לטמפרטורה של החדר. חיסום זכוכית מתבצע על ידי קירור פתאומי (בעזרת מים קרים מאוד) של זכוכית המצויה בטמפרטורה גבוהה, קרובה לטמפרטורת ההמסה שלה. הקירור הפתאומי גורם לכך שפני הזכוכית מתקררים מהר יותר ולכן גם מתכווצים וכולאים את יתר החומר, שעדיין לא הספיק להתכווץ. תהליך זה יוצר לחץ גדול בפני הזכוכית ומגדיל את קשיותה פי חמישה.
מאיר בר אוריין

חייו

בר אוריין נולד בווינה בירת אוסטריה, בנם של מיצי ויוסף בר אוריין. בגיל 4 עלה לארץ ישראל וגדל בכפר הנוער בן שמן. ב-1946 התגייס לפלמ"ח במסגרת הכשרת דגניה א'. שירת בגדוד השלישי בחטיבת יפתח ובמלחמת העצמאות לחם בקרבות על צפת, לטרון והנגב. בתפקידו האחרון היה סגן מפקד פלוגה במשלט הגופרית ליד קיבוץ בארי, נפצע והשתחרר מהשירות.
הוא היה חבר קיבוץ עמיעד וריכז את ענף הפלחה במשק. באמצע שנות החמישים עזב את הקיבוץ והצטרף לשב"כ, הוא שירת כראש חולייה בתחום מודיעין מסכל. לאחר שנה עבר למוסד, שירת ביחידה מבצעית מחוץ לישראל, לאחר מכן היה ממקימי אגף "תבל", האגף שמופקד על הקשרים המודיעיניים והדיפלומטיים. שירת כסגן מפקד ומפקד מטה המוסד באירופה. ב-1984 מונה לראש אגף המינהל וסגן לתפקידים מיוחדים של ראש המוסד ושירת בתפקיד עד פרישתו מהשירות ב-1991.
לאחר פרישתו כיהן במגוון תפקידים ציבוריים, בהם יו"ר עמותת קשת אילון מ-1996 עד 2011 (על שמו נקרא אולם הקונצרטים בקיבוץ אילון), דירקטור בחברת אשדר בשנים 2007 עד 2012, חבר בוועדה לבדיקת מינויים של דירקטורים בחברות ממשלתיות, חבר בוועדה לחלוקת כספי עיזבונות המדינה, דירקטור וחבר בוועדת ביקורת בחברת ירושלים שוקי הון, וחבר בוועדה למניות בנק דיסקונט.
בר אוריין היה בעל תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון מבית הספר למדעי המדינה באוניברסיטת חיפה, בוגר המכללה לביטחון לאומי, ובעל תואר שני מאוניברסיטת חיפה. היה נשוי לירדנה, אב לבת בשם דליה, וסב לשלושה נכדים.
תאופיק ח'טיב

ביוגרפיה

ח'טיב נשוי ואב לחמישה, הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה ודיפלומה בכלכלה ובנקאות מהמכללה למינהל. כתב עבודת מאסטר בנושא המיסוי באסלאם באוניברסיטת בר-אילן.
חבר התנועה האסלאמית וכיהן מטעמה כראש המועצה המקומית ג'לג'וליה בין השנים 1989–1996.
בשנת 1996 נבחר לכנסת הארבע עשרה וכיהן כחבר כנסת במשך שתי קדנציות. ב-2001 פרש יחד עם מוחמד כנעאן מרע"ם והקים את "מפלגת הרפורמה", המפלגה הלאומית הערבית. לקראת הבחירות לכנסת ה-16 פורסמו בתקשורת ידיעות לפיהן ח'טיב עמד במגעים עם מרצ ועם עם אחד על מנת לשתף עם אחת מהן פעולה. המפלגה הצטרפה למרצ לקראת סיום מסע הבחירות. ח'טיב לא שובץ במקום ריאלי ברשימה (ואף לא דרש זאת בפומבי).
לאחר מכן כיהן גם בתור חבר הסגל האקדמי של המכללה האקדמית בית ברל ולימד שם ערבית.
לאורך שנותיו כנבחר ציבור וכחבר הסגל האקדמי של המכללה האקדמית בית ברל, ח'טיב השלים לימודי טיסה והדרכת טיסה, לאחר מכן שימש כמדריך טיסה בכיר בבית הספר לטיסה F.N.Aviation ומדריך לימודי קרקע במכללה לתעופה "שירגל-כנפיים", שניהם בשדה התעופה הרצליה. כיום הוא עובד כבוחן טייסים ברשות התעופה האזרחית (רת"א)
ציון בוארון

ביוגרפיה

נולד בטריפולי שבלוב ועלה לישראל בהיותו בן ארבע. משפחתו שוכנה במעברת בנימינה, משם עברה למושב שובה ולאחר מכן עברה להתגורר בפתח תקווה.
בצעירותו למד בישיבת חדרה ולאחר מכן בישיבת סלונים ברמת גן ובישיבת תורה והוראה. הוסמך להוראה על ידי הרב עזרא עטיה ורבנים נוספים. 
בשנת 1984 מונה לדיין בבית הדין. תחילה כיהן כדיין בטבריה ובצפת. בשנת 1989 מונה לתפקיד אב"ד ושימש כאב בית הדין בעיר באר שבע ולאחר מכן בפתח תקווה. 
שימש כפוסק בבד"ץ בית יוסף של הרב עובדיה יוסף, משם פרש לאחר כמה שנים. למד תורת הנסתר יחד עם הראשון לציון הרב שלמה משה עמאר והרב יצחק ברדא, אצל הרב שלום חדד והרב ינון חורי, בשיכון ה' בבני ברק. היה גם מרבני ישיבת כסא רחמים. הוא התמחה בהלכות שחיטה ודיני טרפות, וכן בתחום הסת"ם.
בחודש אוגוסט 2007 מונה לדיין בבית הדין הרבני הגדול. חלק ניכר מעיסוקו ההלכתי מוקדש למקרים שבהם התעוררו שאלות וספקות בנושאי יוחסין, עגונות, ממזרים, פסולי כהונה וגירות. פעמים רבות יצא לחו"ל עבור טיפול במעוכבות גט, גטים פסולים, ממזרים וספק יהודים. הוא ביקר בספרד ועסק בייחוסם של אנוסי ספרד ומיורקה. פסיקתו ההלכתית הביאה לעלייתם של "בני מנשה". ביקר מספר פעמים במדינות חבר העמים כדי להדריך את הרבנים המקומיים בניהול בתי דין רבניים, עריכת גיטין, גיורים, הקמת מקוואות ושאר מוסדות הדת. הרב עובדיה יוסף כינהו "עמוד ההוראה".
בשנת 2013 התמודד למשרת הראשון לציון והרב הראשי לישראל וזכה לתמיכת הראשון לציון היוצא הרב שלמה משה עמאר. מולו התמודד הרב יצחק יוסף בתמיכתו של הרב עובדיה יוסף, אשר זכה בבחירות.
בערב ראש השנה תשע"ו, הודיע כי שבג' בתשרי תשע"ו יפרוש מחברותו בבית הדין עקב הגיעו לגיל 70
מתגורר בירושלים. משמש כנשיא בית הכנסת התקווה בפתח תקווה.
המוסד לתוכנה חופשית

המוסד לתוכנה חופשית (אנגלית: Free Software Foundation ובראשי תיבות FSF) הוא מוסד ללא כוונת רווח שייסד ב־1985 ריצ'רד סטולמן כדי לתמוך בתנועת התוכנה החופשית, במיוחד בפרויקט גנו, על ידי שימוש ברישיונות GNU.
מייסודו של המוסד עד לאמצע שנות התשעים שימשו תוצריו מתכנתים לכתיבה של תוכנה חופשית. מאמצע שנות התשעים עד היום ישנם חברות ויחידים רבים שכותבים תוכנה חופשית, כך שמרבית התוצרים של המוסד משמשים לנושאים משפטיים וארגוניים של קהילת התוכנה החופשית.
בפרסומיו המוסד שם דגש על הפן הערכי והחברתי של מושג החופש בתוכנה - מה שחשוב בתוכנה חופשית הוא לא המחיר הנמוך של ההפצה ולא היתרונות ההנדסיים והעסקיים של היכולת לעיין בקוד המקור של תוכנה, אלא החופש המצפוני להשתמש בתוכנה ולהפיץ אותה. בהתאם לזאת, המוסד נאבק לא רק למען תוכנה חופשית אלא גם נגד פטנטים על תוכנה וטכנולוגיות של ניהול זכויות דיגיטלי (המוסד מכנה אותן "ניהול הגבלות דיגיטלי").
גילי בן אוזיליו

קריירה

גילי בן אוזיליו למדה משחק בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה בית צבי וסיימה את לימודיה בשנת 1987.
בסיום לימודיה שיחקה בתיאטרון החאן עד שנת 1989, בין היתר בתפקיד ונדלה ב"האביב מתעורר", סטפני ב"נולדו אשמים", ומרים ב"מי תהום".
לאחר שעזבה את תיאטרון החאן שיחקה בתיאטרון הבימה בהצגות רבות ובהן: "ליל העשרים" (בתפקיד שפרה), "ביבר הזכוכית" (בתפקיד לורה), "היפוליטוס" (בתפקיד ארטמיס) ו"שלוש אחיות" (בתפקיד אירינה).
בשנת 1995 עזבה את תיאטרון הבימה ושבה לשחק בתיאטרון החאן בין היתר בהצגות "הבתולה מלודמיר" (בתפקיד הבתולה), "אנה גלקתיה" (בתפקיד ספורטה), "הנסיכה איבון" (בתפקיד איבון).
כמו כן שיחקה בהצגה "פרגודים" בתיאטרון הבימה בשנת 2003, בהצגה "שלומית" (בתפקיד הרודיה) בתיאטרון המעבדה בשנת 2005, ובהצגה "נתניה" (בתפקיד שולמית) בתיאטרון הקאמרי. בשנת 2008 הופיעה בתפקיד הראשי במחזה "ירמה" בתיאטרון אנסמבל הרצליה.
בטלוויזיה שיחקה במשך שתי עונות בסדרה "הילדים מגבעת נפוליאון" בתפקיד יעל לוין, אמא של יובל.
בן אוזיליו זכתה בפרס ידיד הבימה על תפקידה ב"ביבר הזכוכית", ובפרס ראשון בתיאטרונטו 2004 בהצגה "ככה אני פאם פאטאל".
השתתפה בסרטי הקולנוע הישראליים: "עורבים", "הלם קרב", "לילה לבן", "לא בלי בתי" ו"האסונות של נינה", ובתוכניות הטלוויזיה: "רותי נעים", "שם נרדף", "מקומון", "101", "גבעת נפוליאון","גבעת הירח" ו"הבורר".
נפטרה ב-6 בינואר 2009 ממחלת הסרטן. נקברה בקיבוץ עינת.

חיים אישיים

בן אוזיליו הייתה נשואה ב-1987 למשך שלושה חודשים לגיל פרנק - שניהם נולדו באותו היום. בהמשך נישאה לשחקן  אמיתי יעיש עד לפטירתה ולהם שתי בנות.
החל משנת 2011 מוענק פרס על-שמה של בן אוזיליו.