google/wiki40b huggingface dataset:
שירות הקשר

שירות הקשר הייתה יחידה מחתרתית  של ארגון ההגנה בתקופת המנדט הבריטי, שנתנה שרותי קשר ליחידות הלוחמות וליישובים העבריים. לקראת סיום מלחמת העצמאות, הפך השרות לחיל הקשר של צה"ל.
בראשית שנות השלושים, לאחר שהוקמו פלוגות קשר בחיפה, תל אביב וירושלים, הפעילה "ההגנה" רשת קשר ארצית המבוסס על אותות ראייה. למרות הקשיים הרבים בהפעלת קשר האותות, היא הוכיחה עצמה בעת המרד הערבי הגדול (1936-1939), כאשר המפקדה הארצית של ההגנה קיבלה דיווחים בזמן אמת מהיישובים השונים.
בשנת 1937 הוקם "שירות הקשר הכללי". ההגנה רכשה מכשירי קשר נייחים, הקימה תחנות אלחוט ויצרה רשת קשר רדיו שהגיעה לכל יישוב בארץ. 
להגנה היו שלוש רשתות רדיו עצמאיות ומבחינה מקצועית האחריות והפיקוד על האלחוטנים היו של שירות הקשר. האלחוטנים ותחנות קשר הרדיו נועדו לתפקד כצינור התקשורת בין הפיקודים המקומיים של הארגון. על בסיס העבודה היום יומית המשותפת, התפתחו בכל פיקוד מקומי קשרי חברות בין האלחוטן לבין המפקד. מצב בו הנאמנות של האלחוטן נתונה ראשית למפקד המקומי ולאזור בו הוא פועל נתפס כבעיה קריטית לשירות הקשר הארצי, והוחלט לנסח כללים ברורים שיגדירו את אופי מערכת היחסים שבין כלל האלחוטנים לבין מקבלי ההחלטות בפיקודים באזורים השונים.
תחת שירות הקשר הפעילה "ההגנה" קשר אלחוטי עם ספינות המעפילים שהגיעו לארץ באמצעות יחידת "הגדעונים", שהייתה אמונה על קיום קשר הרדיו בין הארץ לחו"ל, באמצעות אוניות או מתחנות ביבשה.
עם פרוץ מלחמת השחרור היה לשירות הקשר 150 תחנות אלחוטיות, אך לא היה ציוד נייד. הכוחות הלוחמים נאלצו תחילה להשתמש ברצים שקישרו בין העמדות השונות. במבצע רכש מזורז בארצות הברית נקנו בינואר 1948 מכשירי קשר ניידים (מ.ק.), עודפי מלחמת העולם השנייה שהיו כבדים ומסורבלים ועם בעיות קליטה ושידור. האלחוטנים הוכשרו בעיקר על ידי לוחמי היישוב יוצאי הצבא הבריטי. למרות המגבלות, עמד השירות במתן קשר לכוחות הלוחמים ותוך כדי הלחימה אורגנו יחידות קשר גדודיות וחטיבתיות. לאספקת הקשר נעשה גם שימוש במשוריינים. כמו כן פותחו נהלים שונים, כמו נוהל הדיבור בקשר, שמשמשים עד היום את צה"ל. באוקטובר 1948 הפך השירות לחיל הקשר של צה"ל.
אליסון דודי

ביוגרפיה

דודי נולדה בדבלין. היא התגלתה על ידי צלם שהתרשם ממנה והחלה לעבוד כדוגמנית בפרסומות.
לאחר שמשכה את תשומת לבו של מלהקי סרטי ג'יימס בונד היא קיבלה תפקיד קטן בסרט רצח בעיניים. בגיל שמונה עשרה היא הייתה לנערת ג'יימס בונד הצעירה אי פעם. היא נבחרה לאחת משתים עשרה השחקניות החדשות המבטיחות של 1986. לאחר מכן היא שיחקה גם תפקיד מינורי בסרט "עדות במבחן" לצד מיקי רורק.
ב-1987 הופיעה בתפקיד ללא דיבור בעיבוד של ערוץ הולמרק לספר סוד הגן הנעלם.
ב-1988 שיחקה בפרק של סדרת הפנטזיה סיפורי עמים ובאותה שנה שיחקה בסרט "טאפין" לצד פירס ברוסנן.
ב-1989 שיחקה בתפקיד עמו היא הכי מזוהה של הארכאולוגית האוסטרית הנאצית ד"ר אלזה שניידר בסרט אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון.
היא הייתה הבחירה הראשונית של רשת הטלוויזיה האירית RTÉ עבור הנחיית אירוויזיון 1995 אך לבסוף לא עשתה זאת.
ב-2003 היא שיחקה בסרט "השחקנים" לצד מייקל קיין.
רגנאר לודברוק

רגנאר לודברוק או לות'ברוק (בנורדית עתיקה: Ragnarr Loðbrók), הוא דמות אגדית של שליט נורדי מן התקופה הוויקינגית (בסביבות המאה התשיעית לספירה), אשר דמותו מתוארת בשירה הנורדית העתיקה ובמספר סאגות.
דמותו של רגנאר לודברוק מוכרת בעיקר ככובש של צרפת ואנגליה וכאביהם של מספר ויקינגים ומלכים צפון אירופאים. על אף שבניו של לודברוק ידועים כדמויות היסטוריות אמיתיות, הרי שהמידע אודות קיומו של רגנאר לודברוק עצמו אינו ודאי, וכי ייתכן כי כלל לא היה קיים אדם ספציפי זה. ייתכן כי סיפורים רבים המיוחסים לפעילותו בוצעו בפועל על ידי מספר גיבורים ומלכים ויקינגים אחרים.

המחקר ההיסטורי

רגנאר לודברוק ביסס את מעמדו באמצעות קרבות וכיבושים רבים עד שנתפס בידי אלה השני, מלך נורת'מבריה והוצא להורג כשהושלך לצינוק מלא בנחשים. לאחר מותו פלשו בניו לאנגליה בראש "הצבא הוויקינגי הגדול".
תקופת פעילותו של רגנאר לודברוק אינה מתועדת במלואה במקורות כתובים ולכן המידע אודותיו מעורב באגדות עם ביחד עם תיאור פעילותם של מספר דמויות תקופתיות.
במחקרה אודות כתביו של סקסו גרמטיקוס "מעשי הדנים" (Gesta Danorum) טוענת ההיסטוריונית וחוקרת הפאגאניזם הגרמאני הילדה אליס דוידסון , כי ביצירת דמותו של לודברוק ותיאור פעולותיו, מדובר בניסיון לאחד אירועים וסיפורים רבים השנויים במחלוקת ואשר יש ספק אם התקיימו בכלל. בחינה מעמיקה של תיאורי אירועים שונים מאפשרת לייחס אותם לפעילותם של דמויות אחרות אשר קיומן ההיסטורי הוא ודאי יותר.
עם זאת, המסורת הוויקינגית אודות גיבור בשם רגנאר אשר פעל, נלחם וכבש באמצע המאה התשיעית לספירה והיה אביהם של כמה שליטים מפורסמים עדיין קיימת, וחלקה מגובה במקורות אמינים כגון "הכרוניקה האנגלו-סקסונית".

משפחתו

כמו המידע אודות רגנאר לודברוק עצמו, כך גם המידע אודות משפחתו וצאצאיו הוא חלקי בלבד ובמקרים רבים אינו מבוסס על מקורות כתובים ומפורטים. רוב המידע, מקורו, כאמור, בהצלבות של אגדות עם והיסטוריה שבעל פה ביחד עם אימות חלקי שלהן עם מקורות היסטוריים ומחקרים ארכאולוגים מוכרים ומוסכמים.
על פי האגדה נישא רגנאר לודברוק שלוש פעמים: בראשונה לבתולת המגן לגראת'ה, לאצילה ת'ורה בתו של מושל אסטרייטלנד, ובשלישית לנסיכה אסלוג, בתם של סיגורד מלך דנמרק ושוודיה והולקיריה בְרינְהילְד.
מאיה הלר

ביוגרפיה

הלר נולדה בישראל. ולמדה בבית ספר התיכון "שמעון בן צבי" בגבעתיים.
התגייסה לצה"ל במסגרת העתודה האקדמית וב-1991 סיימה תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1993 הוסמכה כעורכת-דין לאחר שסיימה התמחות בפרקליטות הצבאית. ב-1997 סיימה תואר שני במשפטים מאוניברסיטת תל אביב.
שימשה יועצת משפטית בלשכת הרמטכ"ל ועוזרת בכירה לתובע הצבאי הראשי. באוגוסט 2001 מונתה לשופטת בבית הדין הצבאי המחוזי ביפו. לאחר מכן כיהנה הלר כסגנית נשיאה מחוז שיפוטי חיל האוויר.
ב-2009 הועלתה לדרגת אלוף-משנה ומונתה לנשיאת בית הדין הצבאי של פיקוד הצפון ושל חיל הים. ב-2013 מונתה לנשיאת בית הדין הצבאי המחוזי של פיקוד המרכז ושל חיל האוויר.
במרץ 2016 קיבלה את הבקשה להסיר את החיסיון על זהותו של תת-אלוף אופק בוכריס, כאשר נוהלה נגדו חקירה בחשד לאונס חיילת ששירתה תחתיו. בדיון זה קיבלה דרגת ייצוג של תת-אלוף.
בנובמבר 2016 נבחרה על ידי הוועדה למינוי שופטים צבאיים לכהן כשופטת בית הדין הצבאי לערעורים ובינואר 2017 נכנסה לתפקיד.

פרשת אלאור אזריה

הלר התפרסמה מאד בתפקידה כראש הרכב השופטים היושב בדין במשפטו של החייל אלאור אזריה, אשר הורשע בהריגת מחבל פלסטיני פצוע בחברון, לאחר שהמחבל תקף בסכין עם מחבל אחר את חיילי צה"ל, ונורה על ידיהם. לאחר הרשעתו של אזריה הופנו כלפי הלר וחבריה להרכב נאצות ואיומים ברשתות החברתיות המקוונות. בעקבות זאת, הוצבה עליהם ועל התובע הצבאי בתיק שמירה על ידי היחידה המטכ"לית לאבטחת בכירים.
בהכרעת הדין בעניינו של אלאור אזריה ביקרה רבות את טענותיהם של סנגוריו של אלאור אזריה, מכיוון שנמנעו לשאול שאלות רבות את עדי התביעה ואף לטענות רבות אשר טענו לא הציגו של בסיס ראייתי.
בגזר הדין בעניינו של אזריה ביקרה את התנהלות הרמטכ"ל, רא"ל גדי אייזנקוט, שר הביטחון, בוגי יעלון ודובר צה"ל, מוטי אלמוז על כך שפגעו בתקינות ההליך השיפוטי, זאת כאשר הגיבו בגנות אזריה עוד בטרם מוצתה החקירה על ידי התביעה הצבאית, אי לכך מצאה לנכון להקל בעונשו, זאת בהתחשב בנסיבות נוספות אשר אפפו את המקרה וכן השפעות נלוות של ההליך הפלילי על אזריה ומשפחתו.
דאן דה מורסל

גאוגרפיה

דאן דה מורסל הוא ההר הדרום-מערבי ביותר ברכס המרכזי של האלפים הברניים, ההר צופה על עמק הרון בין הערים מרטיני (Martigny) וסן-מוריס (Saint-Maurice).
בהמשך הרכס למזרח נמצא הר דאן פאבר ואחריו ההרים פטי מוברן וגראן מוברן. בצדו הצפוני של ההר שוכן קרחון דה מרטינה (Glacier des Martinets) ובצדו הדרומי שוכן אגם דה פולי (Lac de Fully).
למרגלות ההר בעמק הרון שוכנות העיירות אוויונה (Evionnaz) וקולונז' (Collonges).
בצד צפון-מערב, להר פסגה נוספת נמוכה מעט (2,929 מטר) שיש המכנים אותה פטיט דאן דה מורסל (Petite Dent de Morcles) - השן הקטנה, ואת הפסגה הגבוהה יותר גראנד דאן דה מורסל (Grande Dent de Morcles) - השן הגדולה.
פאינה מלניק

ביוגרפיה

מלניק נולדה בבקוטה שבמחוז חמלניצקי.

אלופת אירופה ושיאנית עולם

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1971 זכתה מלניק במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא עולם חדש של 64.22 מטר.

אלופה אולימפית

באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה מלניק במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא אולימפי חדש של 66.62 מטר, 14 ס"מ פחות משיאה העולמי, לפני ארגנטינה מניס מרומניה (65.06 מטר) ווסילקה סטואבה מבולגריה (64.34 מטר).
במשחקי האוניברסיאדה שנערכו במוסקבה, ברית המועצות בשנת 1973 זכתה מלניק במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא תחרות חדש של 64.54 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1974 זכתה מלניק בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא תחרות חדש של 69.00 מטר.
בתחרות שנערכה בציריך, שווייץ ב-20 באוגוסט 1975 שברה מלניק את שיאה העולמי והעמידה אותו על 70.20 ס"מ והכך הייתה לאישה הראשונה שזורקת דיסקוס מעבר ל-70 מטרים.
בתחרות שנערכה בסוצ'י עיר לחופו של הים השחור ב-24 באפריל בשנת 1976 שיפרה מלניק בפעם ה-11 את שיאה העולמי והעמידה אותו על 70.50 מטר. שלושה חודשים לאחר מכן, למרות שהייתה שיאנית העולם, באולימפיאדת מונטריאול (1976) היא סיימה רק במקום רביעי בתוצאה של 66.40 מטר ולא הצליחה להגן על תוארה. נוסף לכך, היא סיימה במקום עשירי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.07 מטר.
בתחרות הגביע הביניבשתי של IAAF שנערכה בדיסלדורף, מערב גרמניה בשנת 1977 זכתה מלניק במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 68.10 מטר.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) סיימה מלניק במקום 16 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 53.76 מטר.
מלניק נישאה לוולקו ולב מבולגריה, אף הוא זורק דיסקוס, שהשתתף בשתי אולימפיאדות (מונטריאול 1976 ומוסקבה 1980) וסיים במקומות 10 ו-8 בהתאמה.
לאחר סיום הקריירה הספורטיבית סיימה מלניק לימודי רפואת שיניים, אך מעשית עסקה באימון נשים בזריקת דיסקוס.
לודוויג סקוטי

לודוויג דראנגאדאגה סקוטי (באנגלית: Ludwig Derangadage Scotty; נולד ב-20 ביוני 1948) היה נשיא נאורו פעמיים, בשנת 2003 ובין השנים 2004 ו-2007.

חייו

סקוטי למד משפטים באוניברסיטת דרום האוקיינוס השקט בפיג'י. הוא נבחר לראשונה לפרלמנט ב-1983, ובמקביל לכהונתו שימש גם כיושב ראש הבנק של נאורו וכחבר במועצת המנהלים של חברת התעופה "אייר נאורו". 
במהלך שנות ה-90 וראשית שנות האלפיים שימש סקוטי כיושב ראש הפרלמנט, כשר הבריאות וכשר המשפטים.
הוא נבחר לראשונה לנשיא ב-29 במאי 2003, אך ממשלתו נפלה בהצעת אי אמון כבר ב-8 באוגוסט אותה שנה. עריקה של אחד מ-18 חברי הפרלמנט אפשרה את חזרתו לשלטון ב-2004.
המשימות העיקריות שנטל על עצמו סקוטי עם היבחרו היו חיזוק הכלכלה, לאחר שהמדינה כבר הייתה על סף פשיטת רגל, תשלום משכורותיהם של עובדי המדינה, שהוקפאו בשל המצב הכלכלי וחיזוק היחסים עם ארצות הברית. בתוך פחות מחודשיים הכריז על מצב חירום במדינה עקב המצב הכלכלי הקשה ופיזר את הפרלמנט. לאחר שבבחירות שהתקיימו ב-23 באוקטובר 2004 התחזקה מפלגתו הליברלית, הוא נהנה מאז מרוב מוצק יותר בפרלמנט, שאפשר לו לבצע מספר שינויים פרסונליים בממשלתו.
ב-19 בדצמבר 2007, סקוטי הודח שנית בהצעת אי אמון. הוא המשיך לכהן בפרלמנט, ונבחר לכהונה נוספת כחבר הפרלמנט בשנת 2008.
מודל wireframe

מודל wireframe הוא סוג של ייצוג גרפי ממוחשב לגוף תלת ממדי המשמש לצורך יצירת הדמיות בגרפיקה ממוחשבת תלת-ממדית. בטכניקה זו מוצגים רק המצולעים המרכיבים את האובייקט, אשר למעשה מורכבים מקווים המחברים נקודות וקטור שונות, בעוד שהאובייקט עצמו הוא שקוף כמעט לחלוטין. 
מכיוון שההדמיה של מודל wireframe בתוכנות מחשב היא מהירה ופשוטה יחסית לחישוב, לעיתים רבות נעשה שימוש במודלי wireframe פשוטים יחסית במקרים בהם יש צורך לבצע הדמיה בזמן אמת כאשר קצב רענון הפריימים גבוה יחסית - לדוגמה, במהלך שנות ה-80 ושנות ה-90 של המאה ה-20 נעשה שימוש נרחב במודלי wireframe במשחקי וידאו על מנת לשלב במשחקים אובייקטים תלת ממדיים אשר נעים בזמן אמת.
אופקטה

אופקטה הייתה חברה להפצת פקטין שנוסדה בשנת 1928 על ידי רוברט פיקס, מדען,  יהודי למחצה, ממוצא אוסטרי שחי ופעל בגרמניה. החברה נוסדה ופעלה תחילה ממבנה בעיר קלן וייצרה פקטין בצורת ג'ל לשימוש בתעשיית המזון ועבור משקי הבית. המוצר שבזמנו היה מהפכני איפשר הפקת ריבות מפירות ללא תהליך בישול ארוך והקטין את כמות הסוכר שנדרשה לצורך הקרשת הריבה. החברה שפעלה תחילה ממשרדים ובית מלאכה קטן עברה למבנה גדול שאיחד את כל פעילות הייצור בשנת 1931, במקביל פרשה החברה את פעילותה על פני אירופה ובשנת 1929 נוסד הסניף החברה בשווייץ ובשנת 1933 בצ'כוסלובקיה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הולאמה החברה על מנת שתהייה חברה ארית לחלוטין ומייסדה הועבר למחנה ריכוז. אופקטה שימשה כמרכז ייצור מזון עבור המאמץ המלחמתי הגרמני ולאחר המלחמה המשיכה בייצור עבור השוק האזרחי. כניסת ריבות מוכנות ותחרות הולכת וגוברת הביאה לרכישת אופקטה על ידי חברה מתחרה, בתהליכי מיזוג ורכישה נוספים הפכה אופקטה במהלך שנות התשעים של המאה העשרים לחטיבה בתוך קונצרן המזון ד"ר אוטקר.

סניף  אמסטרדם ומשפחת פרנק

חברת אופקטה פתחה בשנת 1933 סניף באמסטרדם אותו ניהל אוטו פרנק, אביה של אנה פרנק אזרח גרמני שעקר לאמסטרדם מחשש להתנכלות המשטר הנאצי. הוא שכר את שירותיה של מיפ חיס ששימשה כמזכירה. בשנת 1937 הצטרפה בפ ווסקאול לחברה כמנהלת אדמיניסטרטיבית  ובשנת 1938 נשכרו שירותיהם של הרמן ון-פלס כמומחה לעשבי תבלין ויוהנס קליימן שעבד כמנהל חשבונות. בשנת 1940 נכבשה הולנד על ידי הגרמנים. בחודשים הראשונים של שנת 1942 הפך אוטו פרנק, בשיתוף עובדיו הקרובים בחברת אופטקה, את החלק האחורי של בית המשרדים ברחוב פרינסנחראכט (Prinsengracht) (עברית:תעלת הנסיך) 263, שלא היה עד אז בשימוש, למקום מסתור עבור משפחת פרנק. הכניסה למחבוא הוסתרה מאחורי ארון ספרים מסתובב על ציר, החלונות נצבעו והואפלו, וכך נעלם הבית האחורי מעין זר. חלונות הצד האחורי של הבית הואפלו כמו כל חלונות אמסטרדם באמצעות לוחות שחורים. הדבר נעשה בפקודת הגרמנים כדי להכביד על מטוסי צבאות בעלות הברית במציאת דרכם בלילות, והקטין, כמובן, את סיכויי ההתגלות של המסתתרים בבית האחורי. בבוקר של יום ה 4 באוגוסט 1944, פרצו למחבוא שוטרים ממשטרת הסדר הגרמנית (Ordnungspolizei) שפעלו על סמך הלשנה של אדם שנותר אלמוני עד היום. בראש הכוח עמד נגד אס אס קרל סילברבאואר מהאס דה ואיתו עוד 3 קציני משטרה נוספים. משפחת פרנק ושאר דיירי המחבוא נלקחו למטה הגסטאפו ומשם הועברו, לאחר חקירה, לבית מעצר בו שהו יומיים ולאחר מכן הועברו למחנה המעבר המשטרתי ליהודים וֶסְטֶרְבּוֹרְק. 
לאחר תום המלחמה חזר אוטו פרנק לנהל את סניף החברה באמסטרדם עד לפרישתו בשנת 1953, ניהול החברה עבר ליוהנס קליימן עד לפרישתו בשנת 1959. החברה החלה לאבד נתח שוק החל משנת 1965 ונמכרה בשנת 1982.
דלווין נדינגה

קריירת מועדונים

נדינגה התחיל את הקריירה שלו במחלקות נוער מקומיות בקונגו. ביולי 2005 עבר לאירופה כאשר חתם בקבוצת אוסר ושיחק עבור קבוצת המילואים של המועדון, בשנת 2008 הצטרף לקבוצה הראשונה. בקיץ 2011 היה על סף חתימה באולימפיק ליון, אך המהלך לא יצא לפועל בסופו של דבר.
בסיום עונת 2011/2012 ירדה אוסר לליגת המשנה ונדינגה חתם במונקו על מנת לעזור לה במאבקי העלייה חזרה לליגה הראשונה. לאחר שעלה עם קבוצתו לליגת העל ואף שיחק שני משחקים בתחילת עונת 2013/2014, הוא הושאל ב-1 באוגוסט 2013 לאולימפיאקוס עד לסיום העונה עם אופציה לרכוש את כרטיס השחקן שלו ב-3 מיליון אירו. לאחר שזכה עם המועדון באליפות בסיום העונה, חתם במועדון תמורת 3.2 מיליון אירו. ב-16 בספטמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו באירופה בניצחון 2-3 נגד אתלטיקו מדריד במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות.
ב-10 ביולי 2015 הושאל ללוקומוטיב מוסקבה הרוסית. ב-11 במאי 2016 קיבל את השחרור ממונקו וחתם בלוקומוטיב על חוזה חדש.

קריירה בינלאומית

ב-8 ביוני 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קונגו נגד סודאן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. נדינגה השתתף עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2015.
קתרין פרסקוט

קריירה

ביולי 2008 הופיעו פרסקוט ואחותה התאומה מייגן כאחיות התאומות איימי ושרלוט ווילקוקס באופרת הסבון "דוקטורס" בפרק "Dare, Double Dare, Truth". 
בתחילת 2009 שיחקה פרסקוט את אמילי פיץ' בעונות 3–4 של הסדרה סקינס, יחד עם דמויות המוכרות כ"דור השני". 
ב-16 באוקטובר 2012, הוכרז כי פרסקוט תשוב לשחק בעונה השביעית של סקינס בתפקיד אורח. 
בשנת 2013 שיחקה בארבעה פרקים של העונה הראשונה בסדרת הטלוויזיה "ממלכה" בתור פנלופי.  
בשנת 2015 שיחה במיני סדרה בשם "נשות מצדה". בשנת 2017 שיחקה בסרט הדרמה "עד העצם", בכיכובה של לילי קולינס. בשנת 2018 שיחקה בסרט הנעורים "סוף התיכון" של נטפליקס, לצדה של לוסי הייל. בשנת 2019 שיחקה בסרט "נשמה של כלב 2", ובסרט האימה "פולארויד".

חייה האישיים

קתרין גדולה מאחותה מייגן בשש דקות. כתגובה לשאלת מעריץ באתרה הרשמי, פרסקוט חשפה שהיא מעדיפה שלא לתייג את עצמה בקשר למיניותה, וש'תויות הן לפחיות' (עקב שמועות בקשר לנטיותיה המיניות של דמותה בסקינס), אבל היא אינה מאמינה ש"אנשים מוגדרים על ידי המיניות שלהם", ברמיזה ש"זה לא משנה את מי שאתה כבן אדם". בעקבות שאלה אחרת, היא חשפה שהיא אינה צמחונית מוחלטת, אך היא מודאגת מהבשר שהיא צורכת.
כרמלה מנשה

ביוגרפיה

נולדה למשפחה יוצאת עיראק, נינת אחיו (עבאדי) של המקובל הרב יהודה פתיה; בן דוד של אמהּ הוא משה ברזני. בנעוריה הייתה חניכה בתנועת הנוער העובד והלומד בקן בורוכוב שבשכונת גבעתיים. בשנת 1967 התגייסה לצה"ל ושירתה כפקידה בגדוד 50. ב-1974, לאחר שירותה הצבאי, החלה לעבוד בקול ישראל כמזכירה. ב-1986, עם סיום קורס כתבים, התמנתה לכתבת בתוכנית "כל צבעי הרשת" וכן בתוכנית "הטור השבועי". באותה שנה הצטרפה למחלקת החדשות ועברה בין מספר תפקידים. בין היתר שידרה דיווחי תנועה מ"המטוס הקל" וב-1984 התמנתה לכתבת לענייני פלילים ומשטרה. החל משנת 1988 משמשת ככתבת לענייני צבא של קול ישראל. בעבר שימשה ראש תא הכתבים הצבאיים.
בקרב אנשי הצבא זכתה לכינוי "האמא של החיילים" בעקבות חשיפות רבות על מחדלים ושערוריות במערכת הביטחון וטיפול בבעיות החיילים באמצעות שידוריה בתחנה. במשך השנים זכתה על חשיפותיה ופעילותה הציבורית בפרס סוקולוב, פרס "בנות הברית", אות המופת על תרומה לביטחון החברתי ופרס "אביר איכות השלטון".
כרמלה מנשה היא בעלת תואר ראשון בהיסטוריה של עם ישראל וארץ ישראל אותה סיימה ב-1989, ותואר שני בהצטיינות בהיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב. תזת התואר השני שלה מ-1992 היא: "העלייה הבלתי לגאלית מעיראק לארץ ישראל 1947-1941" והיא נעשתה בהדרכתו של פרופסור דניאל קארפי.
בספטמבר 2008 קיבלה את אות אומ"ץ.
במרץ 2009 זכתה בפרס מנכ"ל רשות השידור.
באוגוסט 2010 הוכרזה כרמלה מנשה כזוכת פרס א.מ.ת לשנת 2010 בתחום מדעי החברה, עיתונאות.
ביום העצמאות 2014 הדליקה משואה במסגרת טקס הדלקת המשואות.
מנשה היא אם חד-הורית לילדה. בעבר הייתה בת זוגו של איש הרדיו גדעון לב-ארי ובת זוגו של חוקר המוח דני מיכאלסון.
שועל החולות

מאפיינים

שועל החולות נפוץ באזור צפון אפריקה ובמזרח התיכון, ממרוקו ואזור סאהל ועד אפגניסטן.
תוחלת החיים שלו בטבע היא 6–7 שנים אך בשבי יכול לחיות יותר. גופו יכול להגיע לאורך של 40–52 ס"מ וזנבו לאורך של 25–39 ס"מ. שועל בוגר שוקל 1.5-3 ק"ג.
שועל החולות הוא בעל חיים קטן עם אוזניים ארוכות. צבעו הכללי צהבהב בהיר וצבע גחונו לבן. כפות רגליו מכוסות בשיער צפוף ועדין המונע ממנו שקיעה בחול ומגן על רגליו מפני להט החול.
שועל החולות מגיע לבגרות מינית בגיל 10 חודשים, כשתקופת ההריון היא חודשיים. מתרבה בדצמבר, בפברואר ובתחילת מרץ, הנקבה ממליטה 1–4 גורים. משקל הגורים הנולדים בהמלטה הוא כ-100 גרם. הגורים נגמלים מיניקה בגיל חודשיים, ובגיל חמישה חודשים הם עצמאיים.
שועל החולות פעיל בעיקר בלילה. במהלך היום הוא מתחבא במחילתו. שועל החולות חי בזוגות ובעונת הרבייה שוכנים בני הזוג באותה המחילה.
משלחת גאוס

משלחת גאוס (בגרמנית: Gauss Expedition ‏ (1903-1901) הייתה המשלחת הגרמנית הראשונה אל אנטארקטיקה, בהנהגת חוקר החוג הארקטי והפרופסור לגאולוגיה אריך פון דריגאלסקי, באונייה גאוס, שנקראה על שם המתמטיקאי ופיזיקאי קרל פרידריך גאוס.

המסע

דריגאלסקי עמד בראש המשלחת הגרמנית הראשונה אל הקוטב הדרומי עם האונייה "גאוס", ששמה לה למטרה לחקור את האזור הלא-נודע של אנטארקטיקה שמדרום לאיי קרגלן. המשלחת יצאה מקיל ב-11 באוגוסט 1901.

המשלחת

קבוצה קטנה מאנשי המשלחת הוצבה באיי קרגלן בזמן שהקבוצה העיקרית התקדמה עוד דרומה. אריך פון דריגאלסקי עצר לביקור קצר באי הרד והיה הראשון לאסוף מידע מדעי מקיף על הגאולוגיה, הפלורה והפאונה של האי.
על אף היותה לכודה בקרח במשך קרוב ל-14 חודשים, עד פברואר 1903, גילתה המשלחת טריטוריה חדשה באנטארקטיקה, ארץ הקייזר וילהלם השני ובה הר הגעש גאוסברג.
דריגאלסקי היה הראשון שהשתמש בכדור פורח הפועל על גז באנטארקטיקה.

חזרה

המשלחת חזרה לקיל בנובמבר 1903. בהמשך כתב אריך פון דריגאלסקי את סיפור המשלחת וערך מצבור גדול של נתונים מדעיים. בין 1905 ל-1931 הוציא לאור 20 כרכים ו-2 אטלסים המתעדים את המשלחת.
מבצע ברן

מבצע בְּרֶן היה מבצע של "המוסד" בשנת 1954 לחטיפתו ולהבאתו לישראל של קצין צה"ל שעמד להעביר ידיעות למצרים. המבצע הסתיים במותו של החטוף ובהשלכת גופתו לים.

רקע היסטורי

אלכסנדר ישראל עלה ארצה מבולגריה ב-1949 לאחר שסיים שם לימודי הנדסה. הוא התגייס לצה"ל, קיבל דרגות קצונה הוצב כסרן בחיל הים. שם נחשב לקצין מצטיין ועסק בפיתוח אמצעי לחימה ובלוחמה אלקטרונית. הוא עברת את שמו הפרטי לאבנר וב-1953 התחתן עם עולה מבולגריה והזוג התיישב בחיפה.
במשך הזמן נאשם בהתחזות ומעשי רמאויות שונים. הצטברו נגדו מספר תיקים במשטרה והוא נתבע להתייצב בבית המשפט. בינתיים הכיר פקידה בקונסוליה האיטלקית בחיפה והציע לה נישואים. היא התנתה את הסכמתה בכך שיתנצר. הוא הסכים ושניהם נסעו לירושלים שם עבר הטבלה לנצרות. בעזרת הכנסייה שינה את שמו לאלכסנדר איבור וקיבל דרכון על שמו החדש. עם הדרכון הזה הצליח לעזוב את הארץ למרות שלא היה לו אישור יציאה.
ב-4 בנובמבר 1954 טס לרומא בלי ידיעת אשתו ו"ארוסתו". ב-17 בנובמבר 1954 דווח למרכז "המוסד" כי קצין ישראלי בשם אלכסנדר איבון או איבור מנסה למכור חומר צבאי לנספח המצרי ברומא. כעבור מספר ימים התקבלה ידיעה שהוא מכר למצרים תוכנית של בסיס צבאי גדול בישראל וקבל מפרעה של 1,500 דולר, אותם הפקיד בבנק קרדיט סוויס בציריך. הוא הבטיח למצרים אינפורמציה נוספת והביע נכונות להגיע לשם כך למצרים. כעבור זמן קצר התקבלה ידיעה שהשגרירות המצרית הזמינה שני מקומות טיסה למצרים ב-TWA. היה ברור לאנשי "המוסד" שהם מיועדים לנספח הצבאי ולקצין הישראלי.

המבצע

איסר הראל הורה לאנשי המוסד למנוע בכל דרך את הגעתו של אבנר ישראל לקהיר. הוא שיגר בדחיפות יחידה מבצעית של המוסד בראשות רפי איתן. קוד המבצע היה "ברן".
התברר שהידיעה על הטיסה למצרים לא הייתה מדויקת. אבנר ישראל עזב את רומא ואנשי "המוסד" חיפשו אותו, עד שנתגלה בווינה. סוכני "המוסד" עקבו אחריו כשעלה על מטוס שהמריא מווינה לפריז. לידו התיישבה צעירה שהייתה אשת "המוסד". היא פתחה אתו בשיחה לבבית. היא אמרה לו שבשדה התעופה ממתינים לה חברים והציעה לו טרמפ לפריז והוא הסכים לכך. בדרך נעצרה המכונית ליד מספר אנשי "המוסד" שחטפו את ישראל, הרדימו אותו במטלית ספוגה בכלורופורם והביאו אותו לדירת מסתור בפריז. בחקירה גילה שהמניע העיקרי שלו היה בצע כסף.
איסר הראל הורה להחזיר את ישראל לישראל שם יעמוד למשפט. הוא הוכנס לארגז והועלה על מטוס דקוטה של חיל האוויר הישראלי שטס אחת לשבוע לפריז. במטוס, פרט לאנשי הצוות היה הרופא המרדים ד"ר יונה אליאן.
המטוס עצר לתדלוק ברומא ובאתונה. לאחר ההמראה מאתונה החל ישראל לפרפר ולנשום בכבדות. ניסיונות החייאה על ידי ד"ר אליאן כשלו והוא נפטר עוד לפני הנחיתה בישראל.
איסר הראל הורה לצוות האוויר להמריא שוב עם הגופה ולהשליך אותה לים התיכון וכך נעשה.

בעקבות המבצע

המקרה דווח לראש הממשלה משה שרת. הוא הטיל על קדיש לוז ויעקב שמשון שפירא להקים ועדת חקירה על כך. הם חקרו עדים ועיינו במסמכים ומסקנתם הייתה שאנשי "המוסד" פעלו כשורה ומקור התקלה היה ברופא שהזריק מנה גדושה מדי של סמי הרדמה.
ד"ר אליאן טען אחר כך כי פעל לפי המקובל אז וכי המוות נגרם על ידי שילוב של הסמים, קור והפרשים בלחץ האוויר. עמדתו הייתה מקובלת על ידי ראשי המוסד שגייסו אותו שוב כרופא מרדים ב-1960 לחטיפת אייכמן, שהסתיימה בהצלחה.
המבצע נשמר בסוד יותר מחמישים שנה גם מכלל הציבור וממשפחתו של אבנר ישראל. בעיתונות פורסם כי "הקצין אבנר ישראל נמלט מהארץ לאחר שהסתבך בחובות ובפרשיות רומנטיות על כן התנצר וברח".
חפני ופינחס

חָפְנִי וּפִינְחָס היו שני בניו של עלי הכהן, השופט האחרון של בני ישראל בתקופת השופטים, ששימש גם ככהן הגדול. חפני ופינחס שימשו ככהנים במשכן שילה. סיפורם מופיע בספר שמואל א', פרקים ב'-ד'.

חטאם של חפני ופינחס

חפני ופינחס מכונים על ידי המקרא בכינוי החריף "בני בליעל", על חטאם: בכל פעם שבא אדם להקריב קרבן במשכן, הם היו באים לכלי בו התבשל הבשר, ולוקחים לעצמם. בנוסף, לפני שהיו מקטירים את החֵלֶב על המזבח, היו לוקחים בשר חי מאת המקריב, ולא מסכימים כשביקש שיחכו עד שיקריבו את החלב. בנוסף, מוזכר בהמשך שחטאם היה "אֲשֶׁר יִשְׁכְּבוּן אֶת הַנָּשִׁים הַצֹּבְאוֹת פֶּתַח אֹהֶל מוֹעֵד". בגמרא התייחסו לחטא זה והסבירו את הפסוק שלא כפשוטו: "כל האומר בני עלי חטאו (באשת איש) אינו אלא טועה", אלא שכאשר הנשים היו באות להקריב את קרבנותיהם, היו מעכבים אותן, וגורמים להן להשתהות, ובכך מנעו אותן מקיום מצוות פרייה ורבייה על בעליהן, ולפיכך "מעלה עליהן הכתוב כאילו שכבום".
עלי אביהם שמע על חטאם, וניסה להוכיח אותם, אך הם לא שמעו לו והמשיכו לחטוא. בעקבות זאת, בא איש האלוהים אל עלי, והודיע לו שכעונש על חטא בניו ייענשו כל צאצאיו, ואף אחד מהם לא יזכה להגיע לזקנה. הוא אף נתן לו סימן שהנבואה תתקיים: ששני בניו, חפני ופינחס, ימותו שניהם באותו יום.
באותה תקופה היה שמואל הנביא ילד, והוא גדל במשכן עקב נדרהּ של אמו חנה, שהילד שייוולד לה יוקדש ל-ה' לכל ימיו. באחד הלילות שמע שמואל קול קורא לו, וחשב שזה עלי, אך לאחר שבא אל עלי שלוש פעמים ובכל פעם אמר עלי שלא הוא שקרא לו, הבין עלי שזוהי נבואה, וציווה על שמואל לשכב במקומו. כששמע שוב שמואל את הקול הקורא לו, השיב: "דבר כי שומע עבדך", והתנבא גם הוא נבואת פורענות על בית עלי, לפיה לא יכופר לבית עלי לעולם.

המלחמה בפלשתים

לאחר זמן, יצאו ישראל למלחמה בפלשתים, אך הפסידו במערכה הראשונה, בה נהרגו 4,000 איש מישראל. זקני ישראל הציעו להביא לשדה הקרב את ארון הברית, וכך לגרום ש-ה' יבוא ויסייע בידם. העם שלח שליחים, והביא את הארון, ואתו באו גם חפני ופינחס. אך כאשר פלשתים שמעו שבא הארון, הם נבהלו, כי פחדו שישראל ישעבדו את כולם, ולכן התחזקו מאוד - והביסו את ישראל. 30,000 איש נהרגו מישראל באותו יום, וביניהם חפני ופינחס, וארון הברית נפל בשבי פלשתים. כך התקיימה נבואתו של איש האלוהים.
כאשר הגיע שליח לשילה, להודיע על התבוסה, נפל עלי מכסאו ומפרקתו נשברה. כשאשתו של פינחס, שהייתה בהיריון, שמעה על מות בעלה, אחזוה צירי לידה, וילדה בן שקראה לו 'אי-כבוד'.