google/wiki40b huggingface dataset:
הפארק הלאומי גונונג מולו

פלורה ופאונה

בפארק יש 17 אזורי צמחייה שונים, והאזורים העיקריים הם יער גשם טרופי (40% מהשטח) ויער גשם ממוזג (20% מהשטח).
בפארק יש כ-3,500 מינים של צמחים וסקולאריים, כולל מספר רב של מינים אנדמיים הגדלים על מצע של אבן גיר. גונונג מולו נחשב לאחד האתרים העשירים בעולם מבחינת כמות עצי הדקליים, כיוון שגדלים בו 109 מינים ו-20 זנים.
במקום תועדו גם 80 מינים של יונקים ו-270 מינים של עופות, מתוכם 24 אנדמיים לבורנאו. מספר המינים בפאונת המערות, כולל בעלי החיים השוכנים בהן באופן קבוע, הוא כ-200. בפארק יש מספר רב של מיני זוחלים (55), דו-חיים (76), דגים (48) וחסרי חוליות (למעלה מ-20,000). יש בו גם כמות גדולה של מושבות עטלפים וסיסי מערות.

תיאור

חשיבותו של הפארק נובעת גם מהמאפיינים הקארסטיים שלו. בפארק נחקרו 295 קילומטרים של מערות כולל כמה מהמערות הגדולות ביותר בעולם. סוגי המערות הרבים נובעים מהתרוממות של לוחות טקטוניים בין תקופת הפליוקן לפליסטוקן. גילן של המערות הוא כ-2-3 מיליוני שנים והן מרוכזות באזור מלינאו וגונונג אפי. במערות שבפארק יש דוגמאות טובות לנטיפים העשויים מארגוניט וקלציט. מאפיין קארסטי נוסף בעל חשיבות הוא הצריחים, שהם גושי סלע בצורת להב שגובהם 50 מטרים, והם מזדקרים מתוך היער.
אחד המאפיינים הידועים של הפארק הוא אולם סאראוואק, שגודלו 600X415 מטרים וגובהו 80 מטרים. לפי מדריכי התיירים שבמקום, החלל מספיק גדול כדי להכיל את כל בזיליקת פטרוס הקדוש שבקריית הוותיקן או כמה מטוסי נוסעים מדגם בואינג 747. מערת האייל הסמוכה נחשבה, למשך שנים רבות, כמערה בעלת מעבר אחד הגדולה בעולם. מערות ידועות אחרות הן מערת בנאראט, מערת הצבי, מערת הרוח ומערת המים הצלולים. דרך המערות הללו נחשף נהר תת-קרקעי החוצה את הפארק.

מחקר ותיירות

הפארק התפרסם בזכות המערות ובזכות משלחות המחקר שטיפסו על ההרים כדי לחקור אותן ואת היערות שמסביבן, כאשר המשלחת הידועה ביותר הייתה זו מטעם החברה המלכותית לגאוגרפיה ששהתה באזור בין 1977 ל-1978. במשלחת זו היו חברים למעלה מ-100 מדענים בסך הכל.
כיום הפארק מציע למבקרים בו אפשרות לחקר מערות כפעילות אתגרית, או ביקור במספר מערות שהוכשרו לציבור הרחב, וכן מסלולי הליכה בדרגות קושי שונות ומסלול הליכה על גשרים תלויים בין העצים שאורכו 480 מטר. ההנהלה מתמקדת בהגברת המודעות לחשיבות הפארק והסביבה הטבעית, באמצעות עידוד תיירות אקולוגית ופעילויות אחרות. בסמוך לפארק מלון יוקרתי בן 180 חדרים - "Royal Mulu Resort" היוצא דופן בשל מיקומו בלב יערות הגשם. הפארק מציע אפשרויות לינה צנועות יותר עבור כמה עשרות אורחים בלבד.
הפארק נמצא באזור קשה לגישה, ואין כביש בינו למרכזים עירוניים באזור. מרבית המבקרים מגיעים באמצעות טיסה לשדה התעופה של הפארק, בעיקר מנמל התעופה של העיר מירי. ניתן להגיע למקום גם באמצעות סירות נהר.
טרגדיה

הטרגדיה (מיוונית: Τραγωδία) היא מחזה - יצירה ספרותית בעלת עלילה, אירועים וחוויות עזות. 
הטרגדיה התפתחה ביוון הקדומה מן המזמורים שבהם ליוו את קורבן התיש בחגו של דיוניסוס.
שני הסוגים הספרותיים העיקריים בדרמה היוונית הם הקומדיה והטרגדיה, שמהוות ניגוד אחת לשנייה.
הטרגדיה דנה בשאלות יסוד של הקיום האנושי: מה הם גבולות הסבל והייסורים שבהם יכול האדם לעמוד? מדוע העולם הוא כה בלתי צודק?
הטרגדיה עוסקת ביצרים אנושיים בלתי נשלטים כגון: גאווה, תשוקה ושנאה.
הטרגדיה מסתיימת באסון צפוי מראש, ועלילתה רצופה במשברים, עליות ונפילות של הגיבור כנגד הגורל והאלים.
הטרגדיה שואבת את נושאיה מן האגדה וההיסטוריה ועלילתה רבת עניין.
הטרגדיות מתחלקות לשתי קבוצות: הטרגדיה הקלאסית והטרגדיה המודרנית.
בטרגדיה הקלאסית הדמויות הן בדרך כלל מבני המעמדות העליונים בחברה,
לעומת הטרגדיה המודרנית שבה הגיבורים הם בני אדם מהשורה.
שורשי הטרגדיה בפולחנים לאלים היוונים בעת העתיקה.
היא נוצרה כענף משנה של הדרמה, יחד עם הקומדיה.

דמויות נעלות

בטרגדיה היוונית משתתפות דמויות נעלות. לדמויות אלה אין קונפליקט פנימי לגבי המעשים אותן הן רוצות לבצע וזאת בניגוד לדמויות בטרגדיה המודרנית בהן לדמויות ייתכנו דיאלוגים פנימיים לגבי מעשיהן. כך, למשל, הגיבור הטרגי בטרגדיה היוונית יחזור בו ממעשהו המביש רק כשזה מאוחר מדי (למשל באנטיגונה: קריאון חוזר בו רק אחרי שאנטיגונה התאבדה כך שכל שנותר לו הוא לצפות בתוצאות).

שימוש מושאל

כיום נהוג לכנות בשם "טרגדיה" כל יצירה ספרותית, בימתית או קולנועית המתארת מאבק מלא סבל וייסורים של הגיבור שבו הסוף הוא לרוב עצוב. בהשאלה, המונח "טרגדיה" מתאר גם אסון כבד שהתרחש בחיים האמיתיים, על אחת כמה וכמה אם נסיבות המקרה נראות כאילו הן לקוחות מסיפור טרגדיה.
השתקת גנים

בביולוגיה מולקולרית השתקת גנים היא הרגולציה האפיגנטית (רגולציה אשר אינה נובעת מהקוד הגנטי) על ביטוי הגנים. מונח זה מתייחס אל היכולת של התא למנוע ביטוי של גן מסוים. השתקת הגנים יכולה לקרות במהלך השעתוק או התרגום לחלבון והיא טכניקה נפוצה במחקר בסיסי וקליני. טכניקות להשתקת גנים נפוצות לאחרונה במחקרים קליניים במטרה להילחם בסוגי סרטן שונים ומחלות זיהומיות ונוירודגנרטיביות (של מערכת העצבים).
הביטוי השתקת גנים מבולבל הרבה פעמים עם נוקאאוט גנטי (Gene knockout). בהשתקה גנטית, ביטוי הגן בגוף או בקבוצת תאים מופחת ברמה כזו או אחרת. בניגוד לכך, בנוקאאוט גנטי הגן עצמו נמחק לחלוטין מהגנום של האורגניזם ולפיכך לא יתבטא בכלל. לדוגמה, בשיטות של השתקה גנטית כמו RNAi, ביטוי הגנים יורד בלפחות 70% אבל לא מושתק לחלוטין. שיטות אלו נחשבות לפעמים לטובות יותר למחקר מאשר שיטות של נוקאאוט מכיוון שהן מאפשרות לחוקרים לחקור את הפעילות של גנים חיוניים במודלים חייתים או תאיים. גנים אלו הדרושים לשרידות האורגניזם, בלעדיהם הוא לא היה נולד או שורד ולכן לא ניתן להוציא אותם לחלוטין. לפיכך, מודלים של השתקה גנטית מספקים כלים חשובים לחקר של מחלות והתפתחותן מכיוון שמחלות ופתולוגיות רבות קשורות לביטוי מוגבר או מופחת של גנים וחלבונים.
משה בן-בסט

ביוגרפיה

בן-בסט נולד בתל אביב.
את שירותו בצה"ל עשה בלהקת פיקוד הצפון (יחד עם אחינועם ניני, מירי נבו, איילת זורר, מיכל צפיר ודני שטג).
בקדם-אירוויזיון 1989 הופיע יחד עם שני חבריו מלהקת פיקוד צפון כזמר ליווי לשירו של אבי דור, "מביט מהצד".
בשנים 1990 ועד 1999 שיחק והופיע בסדרות טלוויזיה (כגון "עניין של זמן") ובתיאטרון (במחזות כמו "משחקים בחצר האחורית").
בשנת 2011 הוציא אלבום אחד, ובו השיר "אני רוצה".
במשך שבע שנים שימש כמנהל הקריאטיבי ב-HOT, והחל משנת 2006, הוא עורך ובמאי הבית במחלקת הפרומו של רשת, זכיינית ערוץ 2.
בן בסט נשוי ואב לשלושה ילדים.

השתתפות בטלוויזיה

בשנת 1995 השתתף בקלטת הילדים "סבתא בישלה דייסה", לצד ליא קניג.
בשנים 1992–1996 גילם את דמותו של עידו מרקוביץ' לצד שי קפון, דנה ברגר, אסתי ירושלמי ושרון חזיז, בסדרה "עניין של זמן".
בשנים 1998–1999 שיחק בסדרה "20 פלוס", ספין אוף של "עניין של זמן", לצד שי קפון ושירה גפן.
בשנת 2012 חזר לגלם את דמותו של עידו מרקוביץ' בסדרה "עניין של זמן" (הגרסה החדשה) לצד שי קפון, דנה ברגר, אסתר ירושלמי ושרון חזיז.
מלחמת אלף הימים

רקע

במהלך המאה ה-19 סבלה קולומביה מחוסר יציבות פוליטי, אשר הקצין במיוחד במהלך 1886, אז הוחלפה החוקה מ-1863 במסמך שמרני יותר ועוררה התנגדות מצד הליברלים. השלטון ואלו הבאים אחריו לא הצליחו להרגיע את הבעיות הפוליטיות שהתעוררו, וביחד עם הבעיות הכלכליות שמהן סבלה קולומביה באותן שנים, העימותים בין הליברלים לשמרנים החריפה, כאשר בבחירות שנערכו במדינה הליברלים טענו לזיוף ורמאות מצד השמרנים, כאשר הנשיא השמרן מנואל אנטוניו סנסלמנטה היה חולה באותה תקופה, וכתוצאה מכך נוצר מעין ואקום שלטוני.

מרד ליברלי

התאריך שנקבע לתחילת המרד היה ה-20 באוקטובר 1899, אך כיוון שהיו ספקות והססנות בקרב הליברלים לגבי האפשרות שיצליחו להתעמת בכח עם השמרנים הוא נדחה מעט. בנוסף, המרד התחיל במחוז סוקורו, סנטנדר, שם המורדים חיכו לתגבור צבאי מוונצואלה.
המשטר השמרני ידע על המתרחש, והחל להיערך צבאית בבוקרמנגה, בירת סנטנדר, אך הכח שנשלח לשם סירב להגיע לנקודה כיוון שלא הסכים לקבל את שיטת התשלום של המשטר, שנאלץ לחלק תלושים דחויים במקום כסף בשל הבעיות הכלכליות, ובשל כך המשטר נכשל בגדיעת המרד בעודו קטן, והמרידה התפשטה לכדי מלחמת אזרחים שהגיעה לכל מחוז בקולומביה, נמשכה 3 שנים והביאה לקטסטרופה.
השמרנים סבלו מפילוג פנימי והתפצלו לשני זרמים, שהביאו לכך שהנשיא סנסלמנטה הוחלף בחוזה מנואל מרוקין. בתגובה, הליברלים מינו את גבריאל ורגס סנטוס לנשיאות מצידם. שני הצדדים זכו בהישגים משמעותיים בקרבות כאלו, והפסדים כואבים בקרבות אחרים.

תחילת הסוף

לאחר הקרב בפלונגרו, בו הדפו השמרנים את הליברלים במתקפת-נגד עקובה מדם, התפצלו גם הליברלים לשני פלגים שונים והשמרנים האמינו שהגיעה ההזדמנות לסיים את המלחמה, שהתרכזה אז במחוז פנמה (שהייתה בשליטת קולומביה דאז) ובחוף הקריבי.
במקביל, דעכה התמיכה מוונצואלה בליברלים, אשר חזתה בתבוסותיהם והאמינה שלא יוכלו לנצח במלחמה, דבר שהוביל להתדרדרות מהירה במצבם.

הסכמי ויסקונסין ונרלנדיה

הסכם שלום נחתם בין שני הצדדים בנרלנדיה ב-1902 וסיים את הלחימה בפנמה.
מאוחר יותר הגיע איום מצד נשיא ארצות הברית, טדי רוזוולט, שהיה מעוניין בהמשך חפירת תעלת פנמה ועצירת הלחימה באותו אזור הייתה אינטרס חשוב מבחינתו. בשל כך נחתם בעידוד אמריקאי הסכם ויסקונסין – שסיים לחלוטין את המלחמה.
צוריאל

היסטוריה

המושב הוקם ככפר עבודה בי"ח אייר תש"י, 1950, על אדמות הכפר סוחמאתא שתושביו נמלטו ממנו במהלך מלחמת העצמאות. ראשוני יושביו היו עולים מהעיר בית עדאקה שבתימן, ובראשם הרב שלום נהארי הלוי. 
טקס עליה על הקרקע וחנוכת בית כנסת התקיים בתחילת יוני 1950. בינואר 1951 נחנכו 133 בתים בכפר, שמנה קרוב ל-500 נפש. בשנת הראשונה עסקו התושבים בסיקול וייעור במימון הקרן הקיימת. צוריאל שרד את הגל הראשון של נטישת כפרי עבודה, והוחל בהסבתו מכפר עבודה ליישוב קבע. אולם רבים מתושבי המקום בקשו לעזוב, וגל של סכסוכים שטף את המקום שבשיאם, ביוני 1952, הוכה קשות המדריך מטעם פועלי אגודת ישראל. נשות הכפר הועסקו על ידי ויצ"ו בייצור בגדים תימניים אותנטיים שנמכרו כמזכרות לתיירים.
בתחילת 1953 עזבו העולים מתימן את המושב והוא אוכלס על ידי עולים ממרוקו. במאי 1954 הצטרפו למושב תשע משפחות ממעברת צמח. באוקטובר 1954 הועברו למושב 18 משפחות עולים. עולים נוספים הצטרפו בפברואר 1955. בשנת 1958 נמסר למושב שטח אדמה נוסף לעיבוד. תושבים נוספים הצטרפו למושב בשנת 1959. החל מינואר 1960 שונתה שיטת התשלום של הסוכנות היהודית לתושבי צוריאל, ובעקבות זאת התקיימה הפגנה של התושבים במשרדי הסוכנות בצפת ובאוקטובר 1960 פתחו תושבי המושב בשביתה. התושבים דרשו את הגדלת המטעים, הגדלת הלולים, נטיעת מטע זיתים ובניית מחסני טבק.
המושב מזוהה עם תנועת פועלי אגודת ישראל. המושב נקרא על שם הדמות המקראית צוריאל בן אביחיל, נשיא בית אב למררי. בסמוך למושב מצפון, מעבר לכביש 89, נמצא האתר הארכאולוגי חרבת ברזית (ח'רבת ברזה), המזוהה עם ברזית המקראית.
רבי שמעון בן הסגן

מאמריו בספרות חז"ל

רבי שמעון נזכר במשנה (כתובות ב ח, מנחות יא ט) ותמיד מצוטט על ידי רבי שמעון בן גמליאל. נזכר גם פעמים בודדות בתוספתא (ראש השנה ב,ט ; כתובות ב,ג). כדוגמה, רבי שמעון בן גמליאל מצטטו לגבי המידות המדויקות של פרוכת היכל המקדש והחלפתו וטבילתו פעמיים בשנה (משנה שקלים בתלמוד ירושלמי ח ב). וכיוון שרוב מאמרי רבי שמעון בן הסגן עוסקים בענייני עבודות המקדש, מסיק בעל ספר היוחסין כי רבי שמעון פעל בעצמו בעבודות המקדש בתור כהן.

לקריאה נוספת

מרדכי מרגליות, "ר' שמעון בן הסגן", אנציקלופדיה לחכמי התלמוד והגאונים, הוצאת "יבנה", עמ' 346.
דאלאס לונג

ביוגרפיה

לונג נולד בפיין בלאף, ארקנסו. הוא למד באוניברסיטת דרום קליפורניה.
בתחרות שנערכה בסנטה ברברה, קליפורניה, ב-28 במרץ 1959 השווה לונג בהדיפת כדור ברזל את שיא העולם של פרי או'בריאן מארצות הברית בתוצאה של 19.25 מטר. שיא זה החזיק מעמד 4 חודשים ונשבר על ידי או'בריאן (19.30 מטר). 
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בשיקגו, ארצות הברית בשנת 1959 זכה לונג במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.51 מטר, אחרי פרי או'בריאן (19.04 מטר). 
בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס, ב-5 במרץ 1960 הוא קבע שיא עולם חדש של 19.38 מטר. שיא זה החזיק מעמד שבועיים ונשבר על ידי בן ארצו ביל נידר (19.45 מטר). שבוע לאחר מכן, הוא החזיר לעצמו את שיא העולם בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס כשקבע תוצאה של 19.67 מטר. שיא זה החזיק מעמד שבוע ונשבר על ידי ביל נידר (19.99 מטר).

באולימפיאדת רומא (1960) זכה לונג במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.01 מטר, אחרי ביל נידר, שיאן העולם הטרי שקבע שיא אולימפי חדש של 19.68 מטר ופרי או'בריאן (19.11 מטר) ובכך זכו האמריקאים בכל המדליות.
באליפות ארצות הברית שנערכה בניו יורק בשנת 1961 זכה לונג במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.95 מטר. בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס, ב-18 במאי 1962 החזיר לעצמו לונג את שיא העולם והעמידו על 20.08 מטר, שיפור לשיא של ביל נידר (20.06 מטר). הוא שיפר את שיאו זה 3 פעמים והעמיד אותו על תוצאה של 20.68 מטר. שיא זה החזיק מעמד חודשים וחצי ונשבר על ידי בן ארצו רנדי מטסון (21.52 מטר).
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה לונג במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא אולימפי חדש של 20.33 מטר, לפני רנדי מטסון (20.20 מטר) ווילמוש וריו מהונגריה (19.39 מטר).
לאחר שפרש מספורט תחרותי הוא עבד כרופא שיניים, אחר כך למד בבית ספר לרפואה ועסק ברפואת חירום.
ישיבת רש"י

ישיבת רש"י היא ישיבה גדולה חרדית לנוער מתמודד חרדי. הסניף המרכזי שלה ממוקם בירושלים בשכונת הבוכרים ולומדים בו כשלוש מאות וחמישים תלמידים. בראשות הישיבה מכהן מייסד הישיבה הרב חייקל מילצקי.

היסטוריה

עם גדילתו של הציבור החרדי התרחבה תופעת ה"נושרים", בני נוער שנשרו מהישיבות וחלקם בשלבים של עזיבת הציבור החרדי ויציאה בשאלה. מספרם ההולך וגדל של הנושרים זירז הקמת ישיבות ייעודיות לנושרים הדורשות פחות עמידה בכללים ובזמנים ואמורות לספק מסגרת תומכת. בין הישיבות הוותיקות מסוג זה הן "שערי יושר" בראשות הרב משה גולדשטיין, "דרך ה'" בראשות הרב צביקה גרינבוים, וישיבת רש"י.
בסוף שנות ה-90 הכיר חייקל מילצקי, אז אברך צעיר בגילאי ה-30, מספר נערים נושרים ופתח עבורם מסגרת ישיבתית למספר שעות ביום ברחוב צפניה בירושלים סמוך למקום מגוריו, במבנה של ישיבה המיועדת לבחורים ממוצא צרפתי שנקראה ישיבת רש"י ונסגרה מספר שנים קודם לכן. עם השנים הישיבה גדלה והעתיקה את מקומה לרחוב ישא ברכה בירושלים.
נכון לשנת 2018 לרש"י יש שבעה סניפים. הסניף המרכזי הוא בירושלים, אליו מגיעים בחורים בשלב הראשוני על מנת לבחון את התאמתם. בסניף לומדים כ-150 תלמידים. סניפים נוספים בשכונת רמות בירושלים ובפתח תקווה. הסניפים ברמות, בפתח תקווה דומים יותר לכלל הישיבות. בנוסף ישנו סניף במושב תפרח (המכונה גם: סניפרח) המתמקד בתמיכה טיפולית. ומנוהל על ידי הרב משה רפול.
ראש הישיבה הרב מילצקי מוסר שיעורים בכל הסניפים, בין הרבנים המלמדים בישיבה נמצא גם אחיו, הרב ראובן מילצקי.
בדצמבר 2018 גייסה הישיבה בקמפיין מימון המונים כחמישה מיליון שקלים.
כחול פרוסי

כחול פּרוּסי (באנגלית: Prussian blue) הוא פיגמנט בלתי מסיס המשמש לייצור צבעים ובעבר שימש לייצור דיו. כחול פרוסי התגלה במקרה על ידי היינריך דיסבאך בשנת 1704 בברלין כשניסה לייצר צבע אדום. החומר נקרא לכן גם "כחול ברלין". שמות אחרים קשורים להרכב הכימי: ברזל פרוציאניד (iron(III) ferrocyanide) או ברזל הקסה-ציאנופראט (iron(III) hexacyanoferrate)

הכחשת שואה

גרמר רודולף (Germar Rudolf), מכחיש שואה גרמני (כימאי בהשכלתו), טוען כי היעדר כחול פרוסי מקירות תאי הגזים בטרבלינקה והימצאות החומר על קירות מבנים שבהם השתמשו במימן ציאנידי לצורכי חיטוי מוכיחים כי הקירות לא נחשפו לציאניד, כלומר שלא התבצעה השמדה בגז במבנים אלו. גם פרד לוכטר, מהנדס אמריקאי מטעם עצמו של תאי הוצאה להורג, בדק את תאי הגזים במחנה אושוויץ וטען את אותה הטענה.
ריצ'רד גרין, כימאי שיצא כנגד גרמר רודולף ופרד לוכטר, הסביר כי כדי ליצור כחול פרוסי ממימן ציאנידי הנספח לקיר, על הטיח להיות לח ובסיסי (בתנאים חומציים או נייטרליים המימן הציאנידי לא יתפרק ולא ישחרר את אניון הציאניד שיוכל להיקשר לקטיוני ברזל). כחול פרוסי נוצר, לכן, על קירות חדר החיטוי שהטיח בו היה על בסיס סיד (lime) ולא על קירות חדרי הגזים שהיו עשויים בטון.
הצמד המוזיקלי פראשן בלו (כחול פרוסי באנגלית) ידוע בתכנים הגזעניים של שיריו.
לילה גוב

רקע

לקראת המכרז על קבלת זיכיון לשידור בערוץ 2 ביקשה הזכיינית טלעד מגוב להציג את שמו כמגיש תוכנית פוטנציאלית. לאחר קבלת הזיכיון פרש גוב מהתוכנית "זהו זה!" בטלוויזיה החינוכית לאחר שהשתתף בה במשך 14 שנה ברציפות, לצורך הגשת התוכנית.
התוכנית זכתה להצלחה רבה בזמן שידורה וירדה מהמסך לאחר חמש עונות. לקראת סוף העונה השנייה שקלה הזכיינית לא להמשיך את התוכנית לעונות נוספות, אך בעקבות עצומת מחאה של הצופים שודרו עוד שלוש עונות. בעקבות התוכנית זכה גוב בפרס "איש השנה בטלוויזיה" לשנת תשנ"ה.
בשנת 2002 חזרה התוכנית במתכונת מחודשת בשם לילה גוב 2, אך זו האחרונה בוטלה בתום העונה הראשונה משום שלא הצליחה לשחזר את הצלחת קודמתה.
בינואר 2019, במלאת 25 שנה לתוכנית, עלה לראשונה על הבמה מופע משירי "לילה גוב", בו אירח גוב חלק מהזמרים עימם שיתף פעולה בתוכנית. בין השאר השתתפו במופע חבריו לתוכנית "זהו זה": מוני מושונוב ואבי קושניר, חברו ללהקת כוורת, אלון אולארצ'יק, אלי לוזון, דנה ברגר, לאה שבת, מאור כהן ואריאל זילבר.

מבנה התוכנית

בפתיחת כל תוכנית הגיש גוב מונולוג משעשע אשר התבסס על אירועי השבוע החולף בעודו אוחז בידו גליל נייר לבן. במהלך התוכנית רואיינו אורחים שונים, מהם ידוענים ומהם שלא, וכן בוצעו מערכונים בכיכובו של גוב. התוכנית צולמה בשידור חי בפני קהל ובליווי להקה קבועה.
על אף מגמתה הבידורית, עסקה התוכנית לא פעם בנושאים פוליטיים ואקטואליים, וזאת בתקופה סוערת בה התרחשו הסכמי אוסלו, רצח רבין ופיגועי התאבדות רבים. בנוסף לעמדות פוליטיות שבאו לידי ביטוי במונולוג, היו גם דמויות פוליטיות בין האורחים: בשבוע שלאחר רצח רבין התארחו נכדיו בתוכנית, ולקראת בחירות 1996 אירח גוב לריאיון את שמעון פרס, ששימש ראש הממשלה הזמני והתמודד בבחירות בראשות מפלגת העבודה. התוכנית אף ספגה ביקורת על ביטוי עמדה פוליטית הנוטה לשמאל באופן קבוע.

ביצועים חיים

בסיום כל תוכנית ביצע גוב שיר באולפן, על פי רוב גרסת כיסוי וברוב הפעמים כדואט עם זמר ישראלי מוכר, בעיבודים של עדי רנרט, אלון אולארצ'יק או רמי קלינשטיין. חלק מביצועים אלו הפכו בעצמם ללהיטים, כדוגמת הדואט עם אתי אנקרי לשיר "פנים אל מול פנים" (שירה של להקת בנזין), הביצוע עם אהוד בנאי לשיר "הכל בגלל האהבה" (שירה של שלישיית גשר הירקון) והביצוע עם ריטה לשיר "חייך וחיי" (שירו של בעז שרעבי). בעקבות זאת יצא בשנת 1995 האוסף הכפול "שירים מלילה גוב", ובשנת 1997 האוסף המשולש "שירים מלילה גוב 2".
ב-2 בינואר 1995 שודרה תוכנית מיוחדת בה התאחדו חברי ההרכב "הכבש השישה עשר" שגוב היה אחד מחבריו, ויחד ביצעו משירי האלבום.
ב-24 בדצמבר 1996 התארחו בתוכנית משתתפי הסרט "הלהקה" בו כיכב גוב, וביצעו משירי הסרט.
להקת "סדרני הדשא", שהתארחה באחת התוכניות של העונה השלישית, גרמה לביקורת ציבורית לאחר שהסולנית מורג רובננקו החזיקה במהלך ביצוע השיר "פיפי" ולאורך השיחה עם גוב בובה של תינוק עם ערלה חשופה.

להקת "התנינים"

להקת התוכנית הייתה להקת "התנינים" שליוותה את התוכנית בחלקים השונים שלה. הלהקה השתתפה בנגינה בביצועים החיים בסיום התוכנית וכן לקחה לעיתים חלק במערכונים השונים. במעברים לפרסומות ניגנה הלהקה שירי רוק מוכרים לקהל באולפן.
חברי הלהקה הם עדי רנרט (קלידים ועיבוד מוזיקלי), אלכס פולק (גיטרה), יוראי אורון (גיטרה בס), אלון הלל (תופים) והסולן מוטי דיכנה.
ב"לילה גוב 2" הופיעה להקה שונה, ובה היו חברים אפרים שמיר (גיטרה ושירה), נאור דיין (גיטרה), גיל זהר (קלידים), בנצי גפני (בס) ואלון הלל (תופים, החבר היחיד מ"התנינים" שניגן גם בתוכנית ההמשך).
קאורי איצ'ו

ביוגרפיה

איצ'ו נולדה באצ'ינואה במחוז אאומורי. היא בעלת 153 ניצחונות רצופים ללא הפסד. אחותה הבוגרת, צ'יהארו, פעמיים ברציפות סגנית אלופה אולימפית בהיאבקות חופשית (אתונה 2004 ו-בייג'ינג 2008).
בחום של תל אביב

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי עברי לידר, הולחן על ידי הנרי והופק על ידי שי ראובני. השיר הוא שיר בסגנון הפופ, המשלב בתוכו גם את סגנון הדאנס-פופ, בדומה לשאר השירים שנכללו באותו האלבום, חגיגה.
השיר הפך לשיר ה-"תל אביבי" המושמע ביותר בעשור הראשון של המאה ה-21 עם 5,034 השמעות בסך הכל.

וידאו קליפ

הוידאו קליפ המלא שצולם עבור השיר, פורסם לראשונה ביוטיוב ב-26 באוגוסט 2010. הקליפ הוא מעין הופעה שצולמה בקיסריה, אותה ביצעה שרית חדד כחלק ממסע הופעות שקיימה באותה התקופה. ההופעה יצאה בהמשך כקליפ הרשמי של השיר.
נכון ל-11 באוגוסט 2018, מונה הצפיות של הקליפ והאודיו שפורסמו עבור השיר, עומדים על כמיליון וחצי צפיות.

גרסתה של יומיקו צ'נג

בין שנת 2008 לשנת 2009, הקליטה הזמרת והשחקנית יומיקו צ'נג את השיר "בחום של תל אביב", בשפה הסינית. לדברי מקורות בסין, השיר זכה להצלחה רבה במצעדי הפזמונים וההשמעות שבסין והונג קונג, והושמע ללא הרף במועדונים רבים בתוכן.
בנוסף לכך, צילמה צ'נג קליפ מלא לשיר. הוא פורסם ב-8 בפברואר 2009.
הגבעות השחורות

הגבעות השחורות (באנגלית: Black Hills) הן רכס הרים קטן ומבודד המתנשא מעל וממערב למישורים הגדולים של צפון אמריקה, במערב דקוטה הדרומית ונמשך לתוך ויומינג שבארצות הברית. פסגת הרני בגובה 2,208 מטר היא הפסגה הגבוהה ברכס. היער הלאומי הגבעות השחורות נמצא בתחום הרכס. הגבעות השחורות נקראות כך משום שמרחוק הן נראות שחורות, היות שהן מכוסות עצים בצפיפות.
בתחומי הגבעות השחורות נמצא הר ראשמור השוכן בסמוך לעיירה קיסטון. ההר הוכרז על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית כאנדרטה לאומית. האנדרטה, המהווה חלק מההר, היא פסל גרניט מונומנטלי שהוקם על ידי הפסל גאטסון בורגלם.
אמבושיור

אמבושיור (Embouchure) הוא מונח שמשמעו התאמת השימוש בשרירי הפנים ועיצוב תנוחת השפתיים לפייה של כלי נשיפה. מקור המילה בשפה הצרפתית, ונגזר מהמילה bouche, שפירושה פה.
אמבושיור תקין מאפשר לנגן להשתמש במלוא המנעד של כלי הנגינה שלו, ולהפיק צלילים עשירים ונקיים, ללא מאמץ או גרימת נזק לשרירים.

אמבושיור של כלי נשיפה ממתכת

כאשר מנגנים בכלי נשיפה ממתכת, הצליל מופק באמצעות רטט השפתיים בפייה. גובה הצליל נשלט בחלקו באמצעות שינוי מידת כיווץ השרירים בתצורת השפתיים. השימוש שעושה הנגן באוויר, הידוק הלחיים ושרירי הלסת, וכן הפעלת הלשון, יכולים להשפיע על אופן הפעולה של האמבושיור.
קיימות גישות שונות בקרב העוסקים בכך לגבי הטכניקה הנחשבת כנכונה. מחקרים שנערכו בשנות ה-40 ואחריהן, מצביעים כי על מנת שיהיה האמבושיור יעיל, על הנגן להשתמש בטכניקת האמבושיור המתאימה ביותר לאנטומיה האישית שלו. הבדלים במבנה השיניים, צורת וגודל השפתיים, צורת הלסת, מידת הפגם במנשך הפה, וגורמים אנטומיים אחרים, ישפיעו על יעילותה או אי-יעילותה של טכניקת אמבושיור מסוימת לנגן מסוים.

אמבושיור של כלי נשיפה מעץ בעלי עלה בודד

בקלרינטים ובסקסופונים הנגינה מתבצעת כשראש הפייה והעלה נמצאים בתוך הפה. קיימות שיטות שונות ומגוונות, ובדרך כלל לכל נגן יש אמבושיור שמתאים לו מבחינת המבנה האישי של השפתיים, הלסתות, הלחיים, שיניים ועוד. רוב הנגנים מנגנים כשהשיניים העליונות צמודות לחלק העליון של הפייה ואילו השפה התחתונה מכסה על השיניים התחתונות וחוצצת בינן לבין העלה. מעטים מנגנים כשגם השפה העליונה מכסה את השיניים העליונות. ישנה חשיבות גבוהה למידת הלחץ אותו הנגן מפעיל על הפייה - לחץ גבוה מונע מהעלה לרטוט. מידת העומק שהפייה מוכנסת לתוך הפה חשובה גם כן - אם הפייה תהיה עמוק מדי בתוך הפה, ישמעו צפצופים (קפיצה לאוברטונים) בעיקר בצלילים נמוכים.
פרס סנדברג

היסטוריה

בשנת 1967 נפתחה קרן עבור הפרס, שהחלה מתרומה בגובה של 75 אלף דולר שניתנה עבור רכישת מספר יצירות אמנות ישראלית בכל שנה, והענקת פרס לאומנים עבור יצירותיהם. התורם האלמוני בחר לעשות כן מתוך הוקרה לפועלו של סנדברג בקידום האמנות המודרנית ומתוך הרצון לעודד את אותה האמנות בישראל.
יוסף זריצקי היה האמן הראשון שקיבל את הפרס ב-2 בינואר 1968. בין חברי ועדת הפרס היו סנדברג ויונה פישר. הפרס הוענק לו על "ציור" משנת 1964, שצויר לפי אחד מעבודותיו של הצייר יאן ורמיר. בראיונות רבים שהעניק לרגל קבלת הפרס הדגיש זריצקי את תפיסת העולם שלו ביחס לעצמאותו של מעשה הציור. "אסור למסתכל לראות יותר ממה שיש בתמונה", הסביר זריצקי. "אסור לו לפתח דמיון בקשר למה שהוא רואה. זה מה שהוא רואה זה מה שיש. תמונה זה לא חלום" ב-3 בדצמבר 1968 חולק הפרס בשנית, הפעם חלקו את הפרס במשותף יגאל תומרקין עבור פיסול, ואריה ארוך על ציוריו.
בנוסף לפרס לאמנות ניתן במהלך השנים גם מענק סנדברג למחקר ו/או פיתוח מטעם המחלקה לעיצוב ואדריכלות במוזיאון ישראל.
ועידת ורשה

ועידת ורשה הייתה ועידה ציונית של יהודי רוסיה. היא התקיימה בין ה-19 באוגוסט 1898 ל-22 באוגוסט.

רקע

לקראת הקונגרס הציוני השני החליטו ציוני רוסיה לכנס ועידה ארצית ראשונה. המטרה של הוועידה הייתה לקבוע עמדה לגבי שאלות שיעמדו לדיון בקונגרס. סמוך לקונגרס השני פעלו ברוסיה 373 אגודות ציוניות, 350 מתוכן התארגנו לאחר הקונגרס הראשון. מספר האגודות הציוניות ברוסיה היוו כמעט 41% מכלל האגודות הציוניות בעולם שהתקיימו ערב הקונגרס השני.
הוועידה הייתה בלתי לגלית, מאחר שמארגניה לא הצליחו להשיג רישיון מאת השלטונות לכינוס הוועידה. היא התנהלה בבית פרטי בין ה-19 באוגוסט 1898 ל-22 באוגוסט. שישה ימים לאחר סיום הוועידה נפתח הקונגרס השני בבזל. בוועידה השתתפו כ-160 צירים מ-93 יישובים מרחבי רוסיה.

הוועידה

ליושב ראש הוועידה נבחר יעקב ברנשטיין כהן.
חילוקי דעות התעוררו בנושא התרבות בעקבות הרצאתו של אחד העם, שלא בא אל הוועידה כציר, אלא כאדם פרטי. הוא הוזמן לוועידה כדי להרצות בנושא תרבותי-חינוכי, הרבנים התנגדו להרצאה, מכיוון שהתנגדו לכל פעילות של התנועה הציונית בנושא תרבותי-חינוכי. זאת הייתה הוועידה הראשונה בה השתתפו רבנים אורתודוקסיים. הם התכוונו לנסוע בתור צירים לקונגרס הציוני עתיד להתקיים, כנראה לאחר שקיבלו הזמנה מהרצל. הרבנים היו תומכים נלהבים של הציונות המדינית, אך התנגדו לכל פעולה בנושא חינוכי תרבותי וראו בזה פגיעה הדת ומסורת.
הייתה מתיחות רבה כשהגיעו לדון בשאלת התרבות ורבנים דרשו להסירה ולהעלות אותה כלל בקונגרס העתידי. הם טענו כי התנועה הציונית לא הוקמה לשם תיקונים תרבותיים של העם היהודי, אלא לשם שינוי מצבו. הם יסכימו לפעילות תרבותית מטעם התנועה הציונית רק בתנאי שיוקם הוועד הרבני שיפקח על כל פעולה תרבותית חינוכית.
ויכוח נוסף עסק בשאלת ההתיישבות בארץ ישראל והבנק הקולוניאלי. להתיישבות בארץ ישראל היו הישגים מועטים. היו קשיים רבים בתחום זה, כמו כן היו הגבלות מצד ממשלת טורקיה, אך נושא זה היה קרוב ללבם של ותיקי תנועת חיבת ציון. הרצל ושותפיו לדעה ראו באור שלילי התיישבות בתנאים אלו. תוך כדי הוויכוחים התברר שיש שני זרמים, פוליטי ומעשי. הזרם הפוליטי דגל בכך שיש להמשיך את ההתיישבות רק לאחר שיהיה בסיס פוליטי משפטי לעלייה והתיישבות, ועל פי הזרם המעשי על התנועה הציונית להקדיש את כל כוחותיה למפעל ההתיישבות, גם בלי בסיס פוליטי משפטי.

החלטות הוועידה

בנושא ההתיישבות הוחלט לנהל על פי הרישיון הניתן מטעם ממשלת טורקיה ולפעול לפי תוכניתו והדרכתו של גוף שימונה למטרה זו.
הוחלט לנסח באופן ברור את תפקידיו ואופי פעולתו של הבנק הקולוניאלי, כדי שלא יסטה מהפעילות הציונית.
שנים עבריות ד' אלפים - ד'צ"ט

שנים עבריות ד' אלפים (4000) - ד'צ"ט (4099) 
התחילו, על פי המסורת המקובלת של מניין השנים בלוח העברי המבוססת על סדר עולם רבה, בשנת 239 והסתיימו בשנת 339 לפי הלוח היוליאני.

נפטרו

ד'נ"ז-רב הונא ראש ישיבת סורא