google/wiki40b huggingface dataset:
ואנדרפוגל

וַאנדֶרְפוֹגֶל (בגרמנית: Wandervogel; "ציפור נודדת") הייתה תנועת נוער רומנטית-לאומית גרמנית. התנועה קמה בשנת 1896. ניתן להגדיר תנועה זו כתנועת הנוער הראשונה, הפועלת על פי ערכים ורעיונות השזורים בכל תנועות הנוער באשר הן.

עד מלחמת העולם הראשונה

התנועה דגלה ברעיונות רומנטיים כמו חזרה לטבע, קבוצת השווים והחברות האינטימית של חבורת הנעורים, סגידה למנהיג (המדריך), מרידה בחברת המבוגרים, דגלו בטוהר מידות ושאיפה לשלימות. במסגרת היציאה לטבע, דגלה התנועה בנטוריזם (נודיזם), ונהגו לשחות בעירום במסגרת טיוליהם. טיולים ומסעות היו חלק מרכזי בפעילות התנועה ואחת מתרומותיה הייתה הקמת רשת אכסניות נוער. חברי התנועה שמעו הרצאות על "הרוח הגרמנית" ובפרט הדגישו את ההבדל בין הגרמניות של ימי הביניים שכונתה "גמיינשאפט" - חברה לא-קפיטליסטית שבה כל חבר עובד למען הכלל והנגידו אותה מול ה"גזלשאפט", החברה שלאחר המהפכה הצרפתית, שהעלתה על נס את האינדיווידואליזם, את הקפיטליזם ואת הדמוקרטיה, שנחשבו לערכים "לא גרמניים".
הואנדרפוגל כמו שאר תנועות הנוער הלאומיות לא קיבלו לשורותיהן יהודים (כי לטענתם אי אפשר לערב לאום בלאום אחר) ולכן קמו תנועות נוער יהודיות כמו השומר הצעיר, בלאו וייס, הבונים ואחרות. חברי התנועה נהגו לברך זה את זה במילה "הייל!".
בן הזמן תיאר אותם במילים:
הצעירים הנודדים חלקו השקפות פוליטיות מסויימות שנעו מפטריוטיזם רגשני ועד תחושות של חוסר אמון כלפי יהודים וכלפי נערות, וכך, עם דגליהם ושיריהם הם צעדו לשדות הקטל בחפירות צרפת.
— אוטו פרידריך, לפני המבול, ברלין 1933-1918, ירושלים: הוצאת כרמל, 2010 עמ' 209

לאחר מלחמת העולם הראשונה

כבר ב-1913 הוקמה תנועת הבוגרים "הנוער הגרמני החופשי", שאיגדה את בוגרי התנועה, רובם סטודנטים, הם עסקו בעיקר בחינוך ובהקמת אכסניות נוער. כבר בתקופה זו האנס בליהר שהיה בין החברי הראשונים של התנועה החל לפרסם מחקרים עליה.
ב-1923 התפלגה התנועה לפלגים ימניים ושמאליים. 
תנועת הנוער הושפעה במיוחד מן הפלגים הימניים, שכונו "בינדה", הפכה ללאומנית ופוליטית יותר והוגדר בה סולם פיקוד נוקשה. בין מנהיגי התנועה הרוחניים נמנו שטפן גאורגה, ג'ון הרגרייב והכומר מרטין פלקל שהאמין ב"רייך הקדוש, הנשגב של החיזיון הגרמני, הנמצא בכל מקום ובשום מקום". בין הקבוצות הייתה קבוצה שעבדה בחוות חקלאיות בגבול פולין על מנת למנוע העסקת עובדים זרים פולנים, אחד מחברי קבוצה זו היה היינריך הימלר. קבוצות אחרות הדגישו אימון צבאי ומצעדים.
אולם, למרות אופי התנועה, היא הייתה במהלך שנות ה-20 יריבה מעמדית לתנועת הנוער "היטלר יוגנד" של המפלגה הנאצית והיטלר, שפנה למעמד הפועלים דחה את דרכה של התנועה ה"בורגנית". 
בשנת 1933 נאסרה פעילותן של תנועות הנוער העצמאיות בגרמניה והנוער חויב להצטרף לתנועת הנוער "היטלר יוגנד" של המפלגה הנאצית.
כיכר צינה דיזנגוף

הגבהת הכיכר

בשנות השישים והשבעים החלה הכיכר להתיישן, רמת תחזוקתה הידרדרה, ובמקביל החריפו בעיות התנועה באזור הכיכר. ראש העירייה שלמה להט וסגנו דוד שיפמן החליטו לפעול למציאת פתרון הולם, בראייה רחבה של כל מרחב הכיכר כמוקד עירוני חשוב.
בתכנון החדש הוגבהה הכיכר ונבנתה מחדש מעל רחוב דיזנגוף, שעובר ללא פיתולים מתחתיה, ונוצר בה רצף תנועה להולכי רגל ללא חציית כבישים. תכנון פרויקט הכיכר החדשה הופקד בידי אדריכל צבי לישר. העבודות להגבהת הכיכר החלו ביולי 1976 והיא נחנכה ב-25 ביולי 1978. במרכז הבריכה, שנבנתה בממדי הבריכה המקורית, נקבעה מזרקה של אלן דוד, שהוחלפה ב-יולי 1986 ב"מים ואש" - פסל קינטי שיצר יעקב אגם. בשני צדי הקטע המוגבה נבנו רחבות במפלס הקרקע. הכיכר המוגבהת כמעט הכפילה את השטח שעומד לרשות הציבור, אך שטחי הגינון והנוי שבה קטנו.
הגבהת הכיכר לוותה בביקורת רבה. יש הטוענים כי היא תרמה לירידת קרנו של רחוב דיזנגוף, אך מנגד יש הטוענים כי ירידה זו נגרמה בשל פתיחת קניון דיזנגוף סנטר בקרבת הכיכר. גורמים שונים חזרו והעלו תוכניות לביטול ההגבהה ולהחזרת הכיכר למתכונתה המקורית. עד שנת 2013 סבלה כיכר דיזנגוף מהזנחה אך עיריית ת"א שיפצה את פסלו של יעקב אגם (בהוראת ביהמ"ש בת"א) וטיפלה בכיכר מבחינה אסתטית.

התוכנית להנמכת הכיכר

במהלך חודש אוגוסט 2007 אישרה מועצת העיר תל אביב תקציב לצורך בדיקת היתכנות להחזרת הכיכר לגובה פני הקרקע, ולשינוי הסדרי התנועה באזור.
כחלק מחגיגות ה-100 לעיר תל אביב בשנת 2009, חזרו ראש העיר רון חולדאי וגורמים נוספים בעירייה על הודעה כי תיבחן האפשרות לשנות את פני הכיכר. אחת האפשרויות שנבחנו היא הריסת הכיכר המוגבהת ושחזור הכיכר המקורית בגובה פני הקרקע, אם כי תוכנית זו תקטין באופן משמעותי את שטח הכיכר ועלולה להשיב את עומסי התנועה. בהצעה המקורית, תוכנית זו כללה את הוצאת מזרקת אגם מהכיכר לאזור אחר בעיר. תוכנית אחרת שהוצעה היא שדרוג הכיכר המוגבהת.
ב-1 בפברואר 2016 קיבלה עיריית תל אביב החלטה להחזיר את כיכר דיזנגוף לתצורתה המקורית. הריסת הכיכר התבצעה בינואר 2017.
בספטמבר 2018, נפתחו כל הכבישים הסובבים את הכיכר, הוכשרו לתנועה שבילי האופניים בכיכר וכן הוצבו משטחי דשא סביב הכיכר המחודשת.
בנובמבר 2018 הסתיימו העבודות בכיכר באופן רשמי, כאשר הושלמה החזרת הפסל "מים ואש" של יעקב אגם, לאחר הנמכת הכיכר והפעלת המזרקה.

פעילות

שירות סיורים אדריכליים בכיכר באמצעות מדריך קולי מוצע על ידי מרכז באוהאוס הסמוך לכיכר. בנוסף, פעמיים בשבוע התקיים שוק עתיקות ויד שנייה בשתי הרחבות שבמפלס הקרקע. עקב תוכניות להנמכת הכיכר, עבר השוק בנובמבר 2016 לכיכר גבעון בתל אביב (סמוך לסינמטק).
צ'ר ואנג

צ'ר וואנג (בפין-יין: Wáng Xuěhóng‏; נולדה ב-15 בספטמבר 1958) היא יזמת ופילנתרופית טיוואנית. היא המייסדת והיו"ר של חברת HTC, ושל חברת VIA Technologies, ונחשבת לאחת מהנשים המצליחות ביותר בעולם הטכנולוגיה.

ביוגרפיה

ואנג נולדה בטאיפיי, טאיוואן. אביה היה מייסד של חברת הפלסטיק Formosa Plastics Group, ואחד מהאנשים העשירים ביותר בטאיוואן.
בשנת 1981 סיימה תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בשנת 1982 הצטרפה לחברת ייצור המחשבים FIC. הייתה חלק ממייסדי חברת VIA Technologies בשנת 1987, ובשנת 1997 ייסדה את חברת HTC. החל משנת 2007 היא מכהנת כיו"ר החברה.
במאי 2011 דורגה על ידי מגזין פורבס כאדם העשיר ביותר בטאיוואן, עם רווח נקי של 8.8 ביליון דולר. באוגוסט 2012 ואנג דורגה כמספר 56 ברשימת מאה הנשים החזקות ביותר בעולם של פורבס. נכון לשנת 2014, היא מדורגת ברשימה במספר 54.
ואנג פעילה בקהילה העסקית הבינלאומית, ומשתתפת בפורום הכלכלי העולמי. בשנת 2010 ייסדה פורום בינלאומי לשיפור ההזדמנויות של נשים בעסקים.
ואנג נשואה למנכ"ל VIA Technologies, ולשניים שני ילדים.
ויקטור דורבאל

תחילת דרכו

דורבאל נולד ב-15 בנובמבר 1858 בעיר סארגמין שהשתייכה אז לקיסרות הצרפתית השנייה. הוא למד באקדמיה הצבאית סן-סיר בשנת 1878, ובשנת 1879 התגייס לצבא צרפת. בשנת 1882 הועלה לדרגת לוטננט, בשנת 1887 הועלה לדרגת קפטן, ובין 1889-1890 שרת באלג'יריה. בשנת 1908 הועלה לדרגת לוטננט-קולונל, בשנת 1906 הועלה לדרגת קולונל וקיבל פיקוד על רגימנט הפרשים ה-12. בשנת 1911 הא הועלה לדרגת גנרל של בריגדה.

אחריתו

לאחר המלחמה חי דורבאל בפריז עד מותו ב-29 בינואר 1943, בצרפת שתחת שלטון גרמניה הנאצית, והוא בן 84.
נשאים רב-תרופתיים

נשאים רב תרופתיים (multidrug transporters) הם חלבונים הנמצאים על גבי קרום התא ותפקידם לזהות מגוון רב של חומרים, לקשור אותם באפיניות גבוהה ולהוציא אותם אל מחוץ לתא. חלק מן החומרים המזוהים על ידי החלבונים הללו הם רעילים, ולכן הוצאתם מאפשרת לתאים לשרוד בסביבה המכילה רעלים. באופן זה מקנים הנשאים עמידות לתא כנגד רעלים, ביניהם תרופות שונות, כגון: עמידות חיידקים לאנטיביוטיקה ועמידות תאי סרטן לתרופות אנטי – סרטניות.
הוצאת הרעלים או התרופות אל מחוץ לתא מבוססת על ניצול אנרגיה מפירוק ATP או מגרדיאנט של פרוטונים. הנשאים הרב תרופתיים מתחלקים למשפחות על פי רצף חומצות האמינו שלהם. משפחה אחת כוללת חלבונים שמבצעים הידרוליזה של ATP ומשתמשים באנרגיה הנוצרת כדי לסלק חומרים רעילים מן התא. לקבוצה זו משתייך החלבון P-glycoprotein המתבטא בגידולים סרטניים ומקנה להם עמידות כנגד תרופות אנטי סרטניות. המשפחות האחרות מכילות חלבונים המבצעים שחלוף של סובסטרט רעיל בפרוטון אחד או יותר, והן נבדלות זו מזו הן בגודל החלבונים המשתייכים לכל אחת מהן, והן ברצף חומצות האמינו שלהם.
Drum (שיר)

רקע

Drum הוא שיר פופ, שנכתב על ידי המלחין הישראלי ניצן קייקוב. למעשה, השיר הוא הלועזי הראשון שביצעה קירל. בחברת התקליטים רוברטו מיוזיק אף ציפו כי קירל תפנה לזירת הפופ הבינלאומית. הוא שוחרר ב-10 בפברואר 2019, בשיתוף עם חברת האופנה רנואר, שכן הסינגל ישמש כשיר הנושא בפרסומת של רנואר לקמפיין הג'ינסים פברואר-אפריל שלה.

קליפ

הקליפ שמלווה את הסינגל צולם בתאילנד ועלותו עמדה על כחצי מיליון שקלים, עלות גבוהה מאוד ביחס לעלויות הקליפים הקודמים של הזמרת. הקליפ צולם לצד צילומי קמפיין אביב-קיץ 2019 של החברה ומותג האופנה רנואר, בשיתוף עם הפרזנטורים יהודה לוי, ניבר מדר, גפן ברקאי, יעל שלביה ועדן פינס. הקליפ צולם באזורי הצ'יינה טאון והקוואסן.

ביקורת

מעט שעות לאחר יציאתו של הקליפ, הוא התברג למקום הראשון של רשימת הסרטונים החמים ביוטיוב. כמו כן, הקליפ של השיר עומד על 21 מיליון צפיות נכון לספטמבר 2019. ב-3 במרץ, השיר הגיע למקום השלישי במצעד השבועי של מדיה פורסט, ברשימת השירים בטלוויזיה וכן ברשימת השירים ברדיו.
באתר הארץ נאמר כי: "מתברר שכשהיא שרה באנגלית זה איכשהו פחות מפריע. זאת עדיין שירה שטוחה ומהונדסת, אבל במובן מסוים היא חסרת פנים. אם לא היינו יודעים שזה שיר של קירל, ספק אם היינו יכולים לזהות שזאת היא. היא נשמעת כמו עוד זמרת פופ נעורים בינלאומית גנרית, כזאת שמסתמכת בצורה כמעט מוחלטת על איכות הכותבים והמפיקים שלה."
קרל הרמן פרנק

קרל הרמן פרנק (Karl Hermann Frank ‏ 24 בינואר 1898 - 22 במאי 1946) היה מנהיג גרמני מחבל הסודטים, והיה המושל בפועל של צ'כיה לפני ובזמן מלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה

פרנק נולד ב-24 בינואר 1898 בעיר קרלסבד (כיום קרלובי וארי). אביו חינך אותו לשנוא צ'כים ויהודים מגיל מוקדם. לאחר שנכשל בלימודיו בבית-הספר למשפטים באוניברסיטה הגרמנית בפראג, פרנק שירת בצבא האוסטרו-הונגרי בסוף מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה, פרנק החל לעסוק במכירת ספרים בקרלסבד, עיר מולדתו, הצטרף למפלגה הנאצית  ונבחר להיות בפרלמנט הצ'כוסלובקי מטעמה. ב-1 באוקטובר 1938 סופח חבל הסודטים לגרמניה ופרנק מונה להיות ראש אזור, גאולייטר (בגרמנית: Gauleiter) של המפלגה הנאצית בצ'כולובקיה. הקיצוניות שלו מצאה-חן בעיני היינריך הימלר, שמינה אותו לאס אס בריגדפיהרר בנובמבר 1939.
לאחר כיבוש צ'כוסלובקיה בידי הגרמנים במרץ 1939, וכינון הפרוטקטורט של בוהמיה ומורביה, קודם פרנק למפקד המשטרה, הוענק לו התואר "מזכיר המדינה של הפרוטקטורט", והועלה לדרגת אס אס גרופנפיהרר (מקבילה לתת-אלוף) תחת קונסטנטין פון נויראט. למרות שעבד תחת נויראט, פרנק החזיק בכוח האמיתי בפרוטקטורט בזכות הידע הרב שלו בענייני הצ'כים ותמיכתו של הימלר. כמזכיר המדינה ומפקד המשטרה, לפרנק הייתה מדיניות של רדיפת צ'כים. הוא לחץ על מאסרו של ראש ממשלת בוהמיה ומוראביה, אלויס אלייש, ועבד בסתר להוריד את נויראט ממעמדו. כשנויראט הודח ממעמדו בספטמבר 1941, פרנק קיווה שהוא יקבל את תפקיד הרייכספרוטקטור אך זה הועבר לריינהרד היידריך. למרות שתחילה יחסי העבודה בין פרנק להיידריך היו עוינים, השניים שמו בסופו של דבר בצד את חילוקי הדעות ביניהם ועבדו ביחד ביעילות.
כשנרצח היידריך, ב-4 ביוני 1942 בידי המחתרת הצ'כית, התפקיד פעם נוספת לא הועבר לפרנק אלא לקורט דליגה. דליגה ופרנק עבדו ביחד בהריסת הכפרים לידיצה ולז'אקי על-מנת לנקום בצ'כים את דמו של היידריך, ובכלל בתקופה זו, פרנק נודע באכזריותו במילוי תפקידו. אפילו אדולף אייכמן הגדירו כשונא יהודים "בנוסח יוליוס שטרייכר". תחת דליגה, פרנק המשיך לאסוף את כוחו עד כי כשוילהלם פריק קיבל את משרת הרייכספרוטקטור ב-1943, פרנק היה הקצין החזק ביותר בבוהמיה ומוראביה.
באוגוסט 1942 הוא קודם לתפקיד "מושל המדינה" בבוהמיה ומוראביה. ביוני 1943 הוא קודם לדרגת אס אס אובר-גרופנפיהרר (אלוף), גנרל המשטרה וגנרל הואפן אס אס.

לאחר מלחמת העולם השנייה

לאחר שנכנע לצבא ארצות הברית בפילזן ב-9 במאי 1945, פרנק הוסגר לידי הצ'כים ונשפט בבית-המשפט העממי בפראג בין מרץ לאפריל 1946. לאחר שהואשם בפשעי מלחמה ובהריסת לידיצה, נגזר על פרנק עונש מוות. 
הוא נתלה בפומבי בחצר בית הכלא פנקרץ שבפראג מול קהל של 5,000 איש ב-22 במאי 1946.
איוואן רוסב

תחילת הקריירה

רוסב נולד בעיר שומן וב-1892 סיים את האקדמיה הצבאית הבולגרית בסופיה והוצב בגדוד רגלים בדרגת סגן משנה. בין 1897 ל-1900 למד באקדמיה הצבאית של האימפריה הרוסית בסנקט פטרבורג ולאחר סיום הלימודים הוצב בתפקיד מטה. בין 1904 ל-1906 כיהן כראש מטה חטיבת הרגלים השנייה באוגדה התשיעית "פלבן" של צבא בולגריה והועלה לדרגת מאיור. ב-1912 כיהן כראש מטה אוגדת הרגלים השמינית והשתתף עמה במלחמת הבלקן הראשונה והשנייה. בנובמבר 1913 הועלה לדרגת פולקובניק ובהמשך מונה לראש מטה הארמייה השנייה.

מלחמת העולם הראשונה

עם הצטרפות בולגריה למלחמת העולם הראשונה לצד מעצמות המרכז נטל רוסב חלק במערכה על סרביה. באוגוסט 1916 מונה למפקד אוגדת הרגלים השביעית וביוני 1917 הועלה לדרגת מאיור-גנרל. ביולי 1918 הועבר לפקד על אוגדת הרגלים השנייה - "תראקיה", שלחמה בחזית המקדונית. רוסב קיבל את הפיקוד בעת שהאוגדה הייתה נתונה בבעיות משמעת קשות, חוסר בציוד צבאי ובאספקה ומורל ירוד של חייליה. ב-15 בספטמבר נערך קרב דוברו פולה שבמסגרתו הבקיעו יחידות צרפתיות וסרביות את קווי האוגדה השנייה שחייליה החלו לסגת בחוסר סדר. בעקבות הקרב נפרצו קווי החזית המקדונית, עניין שאילץ את הבולגרים לבקש שביתת נשק. למרות הכישלון החמור, רוסב עצמו לא נתפש כאחראי מרכזי לתבוסה בשל העובדה שקיבל את הפיקוד סמוך מאוד למועד הקרב. באוקטובר 1918 פרש משירות פעיל.

הקריירה הפוליטית

בין 1920 ל-1921 כיהן כמנכ"ל שירות התעסוקה הבולגרי ונודע בעמדותיו הלאומניות והמיליטנטיות ובהתנגדותו לסיכומי חוזה ניי. ב-1923 היה ממארגני ההפיכה שהובילה לרציחתו של ראש הממשלה אלכסנדר סטמבוליסקי ונטל בה חלק פעיל. בין 9 ביוני 1923 ל-4 בינואר 1926 כיהן כשר הפנים בממשלתו של אלכסנדר צאנקוב ובמסגרת תפקידו נקט צעדים נוקשים נגד חברי המפלגה הקומוניסטית בעקבות ניסיון הנפל להפיכה נוספת בממלכה והפיגוע בכנסיית סווטה נדליה. בין 1923 ל-1934 כיהן גם כחבר הפרלמנט הבולגרי ולאחר ההפיכה הצבאית שהתחוללה בבולגריה והובלה על ידי הליגה הצבאית, ובמסגרתה פוזר הפרלמנט, פרש רוסב למשך מספר שנים מפעילות פוליטית. ב-1940 נבחר שוב לפרלמנט מטעם מפלגת השלטון אשר הלכה למעשה ביצעה את מדיניותו של המלך בוריס.

אחריתו

ב-9 בספטמבר 1944 התחוללה בבולגריה הפיכה שהובלה על ידי חזית המולדת הבולגרית בגיבוי הצבא האדום אשר כוחותיו הגיעו לסופיה. הגנרל קימון גאורגייב מונה לראש הממשלה ובאוקטובר הוקם בית דין מיוחד לשפיטת חברי מנגנון השלטון הקודם ומשתפי הפעולה עם הגרמנים. רוסב נשפט ונידון לעונש מוות וב-1 בפברואר 1945 הוצא להורג בידי כיתת יורים בשטח בית העלמין בסופיה ביחד עם עשרות פוליטיקאים ואנשי צבא. ב-1996 ביטל בית המשפט העליון הבולגרי את גזר הדין וזיכה את רוסב מכל אשמה, מתוך נימוק שגזר דין המוות ניתן בהשראת המפלגה הקומוניסטית הבולגרית, בעקבות חלקו של רוסב בדיכוי הפיכת הנפל הקומוניסטית ב-1923 וכי אין לו כל אשמה בגין שיתוף פעולה עם הצבא הגרמני.
אחיטוב הרופא

אחיטוב בן ר' יצחק הרופא היה רב, רופא, משורר ומתרגם מפלרמו וסיציליה שפעל בסוף המאה ה-13.
נודע, בין השאר, על שם תרגומו לספר "מלות ההגיון", אותו העתיק מערבית-יהודית לעברית. ספר זה הוא חיבור פילוסופי שנכתב, ככל הנראה, על ידי הרמב"ם בשנות נעוריו, ומהווה למעשה את חיבורו הראשון. מבין שלושת התרגומים שנעשו לספר זה, נחשב תרגומו של אחיטוב למדויק ביותר אבל הוא לא נתפשט בצבור.
חיבר את הספר מחברת הטנא, הכולל מליצה מוסרית בחרוזים.
היה בקשרי מכתבים עם הרשב"א. בעת שהרשב"א ערך מלחמת חורמה נגד ר' אברהם אבולעפיה, בשנים 1285–1292, גרמו הרדיפות נגד אבולעפיה שייאלץ לנדוד ממקום למקום. בפרק ההוא, פנה אחיטוב, שהיה מגדולי בעלי השפעה באיטליה בזמנו, במכתב אל הרשב"א, וביקש לתהות על קנקנו של אבולעפיה. הרשב"א סיפר לו באריכות על עמדתו כלפיו, וביקש ממנו שירחיקהו.
חלום שר המשקים ושר האופים

הסיפור המקראי

כאמור, לאחר שיוסף מונה על בית הסוהר הגיעו אל הכלא באחד הימים שני אסירים חדשים: הראשון היה שר האופים והשני שר המשקים. סיבת מאסרם על פי הכתוב היא מפני שהם חטאו לפרעה מלך מצרים בחטא כלשהו. אך באחד הימים חלמו שני האסירים הנכבדים חלומות משונים. וכפי שאומר הכתוב: "וַיַּחַלְמוּ חֲלוֹם שְׁנֵיהֶם אִישׁ חֲלֹמוֹ בְּלַיְלָה אֶחָד אִישׁ כְּפִתְרוֹן חֲלֹמוֹ הַמַּשְׁקֶה וְהָאֹפֶה אֲשֶׁר לְמֶלֶךְ מִצְרַיִם אֲשֶׁר אֲסוּרִים בְּבֵית הַסֹּהַר." לאחר סיפור המעשה מתאר הכתוב את שהתרחש למחרת בבוקר:
וַיָּבֹא אֲלֵיהֶם יוֹסֵף בַּבֹּקֶר וַיַּרְא אֹתָם וְהִנָּם זֹעֲפִים.
 וַיִּשְׁאַל אֶת סְרִיסֵי פַרְעֹה אֲשֶׁר אִתּוֹ בְמִשְׁמַר בֵּית אֲדֹנָיו לֵאמֹר מַדּוּעַ פְּנֵיכֶם רָעִים הַיּוֹם.
 וַיֹּאמְרוּ אֵלָיו חֲלוֹם חָלַמְנוּ וּפֹתֵר אֵין אֹתוֹ וַיֹּאמֶר אֲלֵהֶם יוֹסֵף הֲלוֹא לֵאלֹהִים פִּתְרֹנִים סַפְּרוּ נָא לִי.
 וַיְסַפֵּר שַׂר הַמַּשְׁקִים אֶת חֲלֹמוֹ לְיוֹסֵף וַיֹּאמֶר לוֹ בַּחֲלוֹמִי וְהִנֵּה גֶפֶן לְפָנָי.
 וּבַגֶּפֶן שְׁלֹשָׁה שָׂרִיגִם וְהִיא כְפֹרַחַת עָלְתָה נִצָּהּ הִבְשִׁילוּ אַשְׁכְּלֹתֶיהָ עֲנָבִים.
 וְכוֹס פַּרְעֹה בְּיָדִי וָאֶקַּח אֶת הָעֲנָבִים וָאֶשְׂחַט אֹתָם אֶל כּוֹס פַּרְעֹה וָאֶתֵּן אֶת הַכּוֹס עַל כַּף פַּרְעֹה.
— פרק מ', פסוקים ו'-י"א
ויוסף, מיד לאחר שאלתם, פתר להם את חלומותיהם ובזה שינה בעצם את עתידו:
וַיֹּאמֶר לוֹ יוֹסֵף זֶה פִּתְרֹנוֹ שְׁלֹשֶׁת הַשָּׂרִגִים שְׁלֹשֶׁת יָמִים הֵם.
 בְּעוֹד שְׁלֹשֶׁת יָמִים יִשָּׂא פַרְעֹה אֶת רֹאשֶׁךָ וַהֲשִׁיבְךָ עַל כַּנֶּךָ וְנָתַתָּ כוֹס פַּרְעֹה בְּיָדוֹ כַּמִּשְׁפָּט הָרִאשׁוֹן אֲשֶׁר הָיִיתָ מַשְׁקֵהוּ.
 כִּי אִם זְכַרְתַּנִי אִתְּךָ כַּאֲשֶׁר יִיטַב לָךְ וְעָשִׂיתָ נָּא עִמָּדִי חָסֶד וְהִזְכַּרְתַּנִי אֶל פַּרְעֹה וְהוֹצֵאתַנִי מִן הַבַּיִת הַזֶּה.
 כִּי גֻנֹּב גֻּנַּבְתִּי מֵאֶרֶץ הָעִבְרִים וְגַם פֹּה לֹא עָשִׂיתִי מְאוּמָה כִּי שָׂמוּ אֹתִי בַּבּוֹר.
— פרק מ', פסוקים י"ב-ט"ו
ושר האופים, כשראה את הפתרון הטוב של חלומו של שר המשקים ביקש גם הוא פתרון לחלום אך נכונה לו אכזבה: הפתרון של חלומו היה עגום למדי.
וַיַּרְא שַׂר הָאֹפִים כִּי טוֹב פָּתָר וַיֹּאמֶר אֶל יוֹסֵף אַף אֲנִי בַּחֲלוֹמִי וְהִנֵּה שְׁלֹשָׁה סַלֵּי חֹרִי עַל רֹאשִׁי.
 וּבַסַּל הָעֶלְיוֹן מִכֹּל מַאֲכַל פַּרְעֹה מַעֲשֵׂה אֹפֶה וְהָעוֹף אֹכֵל אֹתָם מִן הַסַּל מֵעַל רֹאשִׁי.
 וַיַּעַן יוֹסֵף וַיֹּאמֶר זֶה פִּתְרֹנוֹ שְׁלֹשֶׁת הַסַּלִּים שְׁלֹשֶׁת יָמִים הֵם.
 בְּעוֹד שְׁלֹשֶׁת יָמִים יִשָּׂא פַרְעֹה אֶת רֹאשְׁךָ מֵעָלֶיךָ וְתָלָה אוֹתְךָ עַל עֵץ וְאָכַל הָעוֹף אֶת בְּשָׂרְךָ מֵעָלֶיךָ.
— פרק מ', פסוקים ט"ז-י"ט
סופו של המעשה היה כאשר ביום ההולדת של פרעה שהתרחש שלושה ימים לאחר מכן החליט פרעה לשחרר את שר המשקים מהכלא ולהשיבו למשרתו, ואילו את שר האופים החליט להוציא להורג. אך לאכזבתו של יוסף שר המשקים שכח את ההבטחה שהבטיח ליוסף ולא הזכירו לפני פרעה.
אפי חביביאן

חייו

חביביאן היה חניך ומדריך בתנועת בני עקיבא. שירת בצה"ל כלוחם וכקצין בחטיבת הצנחנים והשתחרר לאחר מילוי תפקיד של סגן מפקד פלוגה. 
התגייס למשטרת ישראל ב-1984, הצטרף ליס"מ ירושלים ב-1991 כסגן מפקד היחידה וב-1995 מונה למפקדה. 
במהלך יולי 1995 היה מעורב באירוע בו הפעיל אלימות פיזית נגד נשים מהישוב היהודי בחברון שמחו על מעצר בנות משפחתן. חביביאן נדון לארבעה חודשי מאסר על תנאי ולקנס בסך של 5000 ש"ח לאחר שהורשע בבית משפט השלום בעבירה של תקיפה הגורמת לחבלה ממשית לאשה אחת ותקיפה סתם של שתי נשים.
כיהן כסגן מפקד מרחב דוד. ב-2007 קודם לדרגת ניצב משנה ומונה לקצין אג"ם של מחוז ירושלים. בתפקידו הבא שירת כסגן מפקד מרחב נגב במחוז דרום. בינואר 2014 מונה למפקדו של מרחב קדם, מרחב חדש של המחוז שאחראי על פעולות השיטור במזרח ירושלים. באוקטובר 2014 מונה למפקד מרחב ציון בדרגת תת-ניצב.
בעקבות רצח שירה בנקי והדקירות במצעד הגאווה בירושלים ב-2015 נרשמה לחביביאן הערה פיקודית לאור ליקויים בפעילות מרחב ציון, בעיקר בציר המודיעיני. במרץ 2016, מונה חביביאן לתפקיד נציג משטרת ישראל במטה לביטחון לאומי.
חביביאן נשוי, אב לארבעה ומתגורר בכפר מנחם.
הקורפוס השביעי (האימפריה הגרמנית)

מלחמת אוסטריה-פרוסיה

הקורפוס הוקם ב-30 באוקטובר 1815 וכמפקדו מונה יוהאן אדולף פון טאיילמן. ב-1866 לחם הקורפוס במלחמת אוסטריה-פרוסיה תחת  פיקוד אדוארד פוגל פון פלקנשטיין. בעוד שעיקר הצבא הפרוסי נע דרומה נגד האימפריה האוסטרית וממלכת סקסוניה, על פלקנשטיין הוטל לטפל בבעלות בריתן החלשות יותר: ממלכת בוואריה, ממלכת הנובר, נסיכות הבוחר מהסן, הדוכסות הגדולה של באדן, ממלכת וירטמברג והדוכסות הגדולה של הסן. ב-15 ביוני פלש פלקנשטיין להנובר ולהסן, אשר היו חלשות מכדי לעמוד בפניו. עריהן נפלו בזו אחר זו, ופלקנשטיין החל לרדוף אחרי צבאותיהם הנסוגים. שאר המדינות, ניסו לאחד את כוחותיהן עם כוחותיה של בוואריה, וכך ליצור כוח משמעותי בפני הפרוסים. כעת התגלעו חילוקי דעות בפיקוד הגרמני. הרמטכ"ל הלמוט פון מולטקה הזקן, וכך גם וילהלם הראשון, מלך פרוסיה (המפקד העליון של הצבא), דרשו מפלקנשטיין לתקוף ולחסל את ההנוברים מיד, בעוד פלקנשטיין העדיף לתת למחסור באספקה בצבא ההנוברי לעשות את שלו. הקנצלר אוטו פון ביסמרק, התערב לטובתו של פלקנשטיין והורה לו לנוע ולכבוש את פרנקפורט וכך למנוע את חבירת צבאות שאר המדינות אל הצבא הבווארי. המלך זעם על התערבותו של ביסמרק, ומולטקה הורה לפלקנשטיין לתקוף ולחסל את הצבא ההנוברי מיד. ב-27 ביוני נערך קרב לאנגנזאלצה, אשר בו סבלו הפרוסים מנחיתות מספרית של כמעט שניים לאחד מול צבאות הנובר ובוואריה. עם זאת, אבדות שני הצדדים היו זעירות יחסית, וההנוברים לא יכלו לנצל את ניצחונם, ויומיים לאחר מכן נכנעו בפני הפרוסים. 
ב-16 ביולי כבש פלקנשטיין את פרנקפורט. עם זאת, בשל חילוקי הדעות שלו עם המטכ"ל הוא נאלץ לוותר על תפקידו כמפקד הקורפוס השביעי לאדווין פון מנטויפל, וכפיצוי מונה למושל בוהמיה. תחת פיקודו של מנטויפל, הביס הקורפוס את צבאותיהן המשולבים של וירטמברג, באדן, הסן ונסאו בקרב טאוברבישופסהיים שנערך ב-24 ביולי. תבוסתן של באדן ווירטמברג הושלמה בקרב ורבאך ושתי הממלכות נכבשו. לאחר מכן תקף מנטויפל את בוואריה והביס את הצבא הבווארי בקרב הלמסטאדט. לאחר מכן הפגיז את וירצבורג ומצודת מריינברג (Festung Marienberg) . ב-22 באוגוסט נחתם הסכם שלום עם הבווארים.

מלחמת צרפת-פרוסיה

בין השנים 1870-1871 השתתף הקורפוס במלחמת צרפת-פרוסיה כחלק מהארמייה הראשונה בפיקוד קרל פרידריך פון שטיינמץ. הקורפוס השתתף בקרב שפיכרן, קרב קולומבי, קרב גרבלוט והמצור על מץ. לאחר המלחמה הוצב הקורפוס במחוז הצבאי השלישי ובסיסו היה במינסטר.

מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, היה הקורפוס תחת פיקוד קרל פון איינם. הוא נערך בחזית המערבית במסגרת הארמייה השנייה של קרל פון בילוב. הקורפוס נטל חלק במערכה על הגבולות לרבות קרב שרלרואה, ולאחר מכן השתתף בקרב על המארן. ב-14 בספטמבר הועבר איינם לפקד על הארמייה השלישית ובמקומו מונה למפקד הקורפוס אברהרד פון קלאר. תחת פיקודו של קלאר השתתף הקורפוס במרוץ אל הים ובקרב אראס. ב-29 ביוני 1915 הוחלף קלאר בהרמן פון פרנסואה. הקורפוס השתתף בקרב ורדן, בסוף מאי 1918 לקח הקורפוס שבפיקודו חלק במתקפה של הארמייה השביעית בקטע שבין סואסון לריימס, אך נאלץ לסגת מחמת מתקפת נגד של מדינות ההסכמה. הקורפוס פורק עם סיום המלחמה.
גאורגיה באירוויזיון הילדים

הישגים

גאורגיה נטלה חלק בתחרות כ-11 פעמים, שמתוכם ניצחה גאורגיה בתחרות כ-3 פעמים. נכון להיום, גאורגיה נמצאת במקום הראשון בטבלת הניצחונות של התחרות, כשהיא המדינה היחידה שניצחה בתחרות 3 פעמים. גאורגיה ניצחה בתחרות אירוויזיון הילדים שלוש פעמים: בפעם הראשונה ב-2008 עם השיר "Bzz" אותו ביצעו ההרכב "Bzikebi", בפעם השנייה ב-2011 עם השיר "Candy Music" אותו ביצעו ההרכב "Candy" ובפעם השלישית ב-2016 עם השיר "Mzeo" אותו ביצעה מרים רומלשווילי. גאורגיה הגיעה למקום השני פעמיים: ב-2012 עם השיר "Funky Lemonade" אותו ביצעו ההרכב "Funkids" וב-2017 עם השיר "Voice of the Heart" אותו ביצע גריגול קיפשידזה. גאורגיה הגיעה פעמיים למקום הרביעי: ב-2007 עם השיר "Odelia Ranuni" אותו ביצעה מרים רומלשווילי וב-2010 עם השיר "Mari-Dari" אותו ביצעה מרים קנקליאשוילי. גאורגיה הגיעה פעם אחת למקום החמישי: ב-2013 עם השיר "Give Me Your Smile" אותו ביצעו ההרכב "The Smile Shop".
המקום הגרוע ביותר של גאורגיה באירוויזיון הילדים הוא המקום ה-11 עם 54 נקודות, אליו היא הגיעה בתחרות בשנת 2014 עם השיר "Happy Day" שאותו ביצעה ליזי פופ.
איגואנה ירוקה

פיזיולוגיה

על אף שמה, האיגואנה הירוקה אינה ירוקה כולה, אם כי הצבע הירוק דומיננטי. לאיגואנה כתמים של צבע חום, אפור או שילוב ביניהם. גם באותו פרט איגואנה ניתן להבחין בשינויי צבע במהלך היום.
בהיותה זוחל האיגואנה זקוקה למקור חום על מנת לשמור על טמפרטורת גופה. את החום משיגות האיגואנות מרביצה במקום החשוף לשמש.
בראשה שני נחיריים, חורים קטנים בקצה הראש המשמשים לנשימה ולהפרשת מלחים. לה עיני חרוט צהובות כשל חתול, אלא שאצל האיגואנה האישון פתוח לרווחה. אוזניה הם קרום שקוף ועגול בשני צידי הראש, ללא שבלול חיצוני, עור התוף חשוף.
שיניה מחודדות דמויות מסור מוסתרות על ידי השפתיים. הלשון, בדומה לנחשים, מאכלסת את כל הקולטנים של חוש הטעם וחוש הריח.
לאיגואנה תא קולט אור בעזרתו רואה צבעים באופן חד ואף מצליחה לראות קרינה אולטרה סגולה. תכונה זו משמשת אותה למדידת רמת קרינת ה-UV שהיא מקבלת ובכך לקבל מספיק קרינה להפקת ויטמין D. לאיגואנה זוג קשקשים עגולים וגדולים במיוחד שמשמשים כשריד אבולוציוני הייחודי לאיגואנה. בתחתית ראשה וצווארה של האיגואנה מצוי עור דמוי מפרש, הנקרא פימה, כאשר היא מרגישה מאויימת או מתוחה היא פורשת אותו לקבלת מראה גדול יותר ומאיים.
לאיגואנה ארבע רגליים בעלות מפרקים רבים וציפורניים חדות (מתחדשות), בעוד ברגליים האחוריות ישנן שתי אצבעות ארוכות במיוחד. זנב האיגואנה הוא שרירי ביותר ומהווה עד שני שלישים מגודלה, ובעזרתו היא מסוגלת להלקות את טורפיה וכן איגואנות אחרות שפלשו לטריטוריה שלה. הזנב מסייע לאיגואנה במהלך השחייה, שידועה כאחד הצדדים החזקים שלה. בזנב מאוחסן מעט שומן שיכול לעזור לה בעת רעב. האיגואנה יכולה להיפטר מהזנב בעת מאבק עם טורף או לחץ, אבל לאחר מכן היא פגיעה מאד ולזנבה לוקח פרק זמן ארוך מאד להתאושש.
בפס ארוך לאורך גב האיגואנה עוברים אותם קשקשים דמויי דוקרנים, אין להם שום שימוש מלבד זה שהם מעניקים לה מראה מאיים יותר.
האיגואנה היא חד מינית, אולם לכל איגואנה יש זוג מכל איברי מין, כלומר לזכר יש שני אברי רבייה זכריים ולנקבה שני איברי רבייה נקביים.
יעקב ענתיבי

הרב יעקב ענתיבי (ה'תקמ"ז, 1787 - ז' בתשרי ה'תר"ז, 1846) היה הרב הראשי ("חכם באשי") של דמשק במשך כשלושים שנה. נאסר בתקופת עלילת דמשק.

קורותיו

נולד בחלב, בנו של הרב דוד יצחק ענתיבי. לאחר נישואיו עבר לדמשק והתמנה לרב הראשי של העיר. 
בשנת ה'ת"ר (1840) נאסר על ידי השלטונות יחד עם כמה מנכבדי הקהילה היהודית בדמשק בחשד לחטיפתם ורציחתם של נזיר נוצרי ומשרתו המוסלמי לצורך שימוש בדמם לאפיית מצות. בעקבות השתדלותו של משה מונטיפיורי שוחרר ממאסרו. לאחר שחרורו העלה על הכתב את קורותיו מתקופת מאסרו. כעבור זמן עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. הראשון לציון הרב חיים אברהם גאגין, שקיבל את פניו בעלותו לירושלים, הציע לו להתמנות כרב אך הוא סירב. 
נפטר בשנת ה'תר"ז, ונקבר בבית הקברות הר הזיתים.
בתו הבכורה מרחבא נישאה לנכדו של חיים פרחי. בן דודו היה הפייטן רבי יהודה שבתאי רפאל (היש"ר) ענתבי מצפת. 
חידושיו הודפסו בשם "אביר יעקב" בסוף הספר "באור החיים" של הרב חיים כפוסי.