google/wiki40b huggingface dataset:
המשמר האזרחי של וייטצ'אפל

המשמר האזרחי של וייטצ'אפל (באנגלית: The Whitechapel Vigilance Committee) היה ארגון של מתנדבים ששם לעצמו מטרה לעצור את מעשי הרצח שפקדו את שכונת וייטצ'אפל בלונדון בסתיו של שנת 1888 ושבוצעו ככל הנראה על ידי הרוצח הידוע לשמצה ג'ק המרטש. המשמר הוקם על ידי מספר אנשי עסקים מקומים שהביעו דאגה מהשפעת הרציחות על עסקיהם. בראש המשמר עמד, ג'ורג' לאסק, קבלן בניין במקצועו, שנבחר לתפקיד בישיבה הראשונה שעשה המשמר ב-10 בספטמבר 1888.
מתוקף תפקידו, שמו של לאסק הופיע רבות בעיתונים ועלונים מאותה תקופה. בפרסומים אלה קרא לאסק לציבור הרחב למסור מידע שייתכן וקיים ברשותו אודות זהותו של המרטש והתרעם על כך שהרשויות לא הציעו פרס כספי למי שימסור מידע זה. אנשיי המשמר פעלו רבות בניסיון לשכנע את הממשל הבריטי, ברשותו של ראש הממשלה רוברט ססיל, להציע פרס עבור מידע שיוביל לתפיסת הרוצח. לאחר שניסיונות אלה כשלו החליט המשמר להציע פרס כספי משלו. המשמר שכר גם שני חוקרים פרטים שחקרו את הפרשה בנפרד מהמשטרה.
בעקבות חוסר שביעות רצון שפשטה באוכלוסייה המקומית מרמת הביטחון שסיפקה המשטרה התקבלה החלטה במשמר להתחיל לבצע סיורים משלהם. הסיורים החלו להתבצע החל מה-3 באוקטובר 1888, בעיקר על ידי אנשים מובטלים שנשכרו לצורך כך על ידי המשמר. אנשים אלה עבדו ברובע המזרחי של לונדון בכל לילה בין השעות ארבע בצהרים לחמש בבוקר בתמורה לשכר קטן אותו קיבלו מהמשמר. הסיירים סיירו באזורים קבועים תוך שהם מצוידים במשרוקית ואלה חזקה. המשמר עצמו נפגש בכל ערב בשעה תשע בפאב מסוים ולאחר שזה היה נסגר נהגו לצאת ולבצע ביקורות לסיירים ולעיתים אף הצטרפו לסיורים עצמם. ככל שחלף הזמן והרציחות לא פסקו החלו יותר ויותר אנשים להצטרף מיוזמתם לסיורים הללו.
בעקבות הפרסום הרב לו זכה לאסק בתקשורת הוא החל לקבל מכתביי איום רבים שנשלחו כביכול על ידי המרטש. אחד המכתבים הללו זכה לפרסום רב כאשר נשלח ללאסק בצירוף קופסה המכילה חצי כליה אנושית וזאת שבועיים לאחר שהמרטש לקח איתו כליה מאחת הקורבנות. למרות שקיימת הסכמה כי מכל המכתבים שנשלחו, מכתב זה הוא בעל הסיכויים הגבוהים ביותר להיות אותנטי, הטענה הרווחת היא שגם מכתב זה, בדומה לכל האחרים, היה מתיחה.
הדיוויזיה המשוריינת הראשונה (בריטניה)

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה בשנת 1937 כדיוויזיה מבצעית משוריינת ושירתה במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-1940, נשלחה הדיוויזיה להלחם לצד הצבא הצרפתי כנגד צבא גרמניה הנאצית בקרבות כיבוש צרפת, במהלכם נסוגה לאחור יחד עם שאר הכוחות הבריטים וחולצה מדנקירק.

מהנסיגה עד ה-27 באוגוסט 1941, ישבה הדיוויזיה בבריטניה בכוננות לקראת פלישה גרמנית אפשרית לאדמת בריטניה משזו לא באה ובכדי לתגבר את הכוחות הנלחמים בצפון אפריקה, נשלחה הדיוויזיה באוגוסט לצפון אפריקה כחלק מהארמייה השמינית, שם השתתפה בקרבות המערכה ביניהם קרב גזאלה, קרב אל-עלמיין הראשון והשלישי והמערכה בתוניס.

לאחר ההצלחה של בעלות הברית בצפון אפריקה, נשארה הדיוויזיה באפריקה עד מאי 1944 אז הועברה לקרבות באיטליה. הדיוויזיה פורקה ב-1 בינואר 1945.
הדיוויזיה הראשונה הורכבה מחדש בשנת 1976, תחילה עם שתי חטיבות שריון ויותר מאוחר עם שלוש. כוחות הדיוויזיה השתתפו במספר מערכות לאורך השנים ביניהם צפון אירלנד, מלחמת פולקלנד, קפריסין, בוסניה ומלחמת המפרץ. במלחמת המפרץ, שימשה הדיוויזיה כוח משוריין שיחד עם שאר כוחות הקואליציה שימש מאמץ משוריין באגף השמאלי של ההתקדמות בעיראק.

בשנת 2003, נשלחה הדיוויזיה לעיראק במהלך מלחמת עיראק ונלחמה לצד כוחות הקואליציה בגיזרה הדרומית כולל כיבוש העיר בסרה.
חבורת הייזנברג

בתורת החבורות, חבורת הייזנברג היא חבורה מעל חוג חילופי, הבנויה מהמטריצות המשולשיות העליונות בגודל , עם אחדות באלכסון, יחד עם פעולת כפל מטריצות.
החבורה נקראת על שמו של הפיזיקאי הגרמני ורנר הייזנברג. לחבורה קשרים חשובים למכניקה קוונטית, ובעזרתה ניתן לנסח את משפט סטון-פון נוימן בשפה של תורת ההצגות. מעל שדות סופיים, מהווה חבורת הייזנברג חבורת p בעלת תכונות מעניינות, ועוזרת בבחקר תכונות של חבורות-p.

הגדרה

יהי R חוג חילופי. חבורת הייזנברג (מממד 3) מעל החוג R היא החבורה המכילה את המטריצות
כאשר . הפעולה בחבורה היא כפל מטריצות, ואיבר היחידה שלה הוא מטריצת היחידה.
המבנה הנתון אכן מהווה חבורה, שכן הוא סגור לכפל:
ולכל איבר יש איבר הפיך (ללא הדרישה שהאיברים  יהיו הפיכים בעצמם):

חבורת הייזנברג הממשית

כאשר לוקחים את החוג R להיות שדה המספרים הממשיים , מתקבלת חבורת הייזנברג הממשית, או חבורת הייזנברג הרציפה.
במקרה זה, מתקבלת חבורת לי נילפוטנטית מסדר 3. לפי משפט סטון-פון נוימן, לחבורה זו יש הצגה יחידה עליה המרכז פועל כמו קרקטר.

חבורת הייזנברג הבדידה

כאשר בוחרים את החוג R להיות חוג המספרים השלמים , מתקבלת חבורת הייזנברג הדיסקרטית. זוהי חבורה נילפוטנטית, אשר נוצרת על ידי שני האיברים:
אם מסמנים , לחבורה מתקבלים היחסים הבאים:
במקרה זה, האיבר z יוצר את המרכז של החברה, וכל איבר שלה ניתן לכתוב מהצורה

מעל שדה סופי

חבורת הייזנברג מעל השדה הסופי  היא מסדר  ומאקספוננט p. ניתן לתאר אותה על ידי היחסים הבאים:
חבורות אלו הן חבורות מאוד מיוחדות - חבורת-p בה המרכז C איזומורפי ל- וחבורת המנה  היא אבלית וכל איבר לא טריוויאלי בה הוא מסדר p.
במקרה של p=2, מתקבלת החבורה הדיהדרלית .

אלגברת לי המתאימה

לחבורת הייזנברג הממשית ניתן להתאים את אלגברת לי המכילה את המטריצות הבאות:
,
עם הבסיס הבא:
איברי הבסיס מקיימים את היחסים הבאים, המזכירים את יחסי החילוף הקנוניים במכניקה קוונטית:
ההתאמה בין אלגברת לי לחבורת הייזנברג, בעזרת פונקציית האקספוננט, היא הפיכה.
טקסס ריינג'רס (קבוצת בייסבול)

היסטוריה

לאחר שקבוצת הבייסבול המקצוענית מוושינגטון עזבה את העיר ב-1960, ועברה לשחק במינסוטה תחת השם מינסוטה טווינס, החליטו קברניטי ה-MLB להעניק לעיר הבירה של ארצות הברית זיכיון לקבוצה חדשה, אשר נשאה את שם הקבוצה העוזבת, וושינגטון סנטורס. הקבוצה החדשה הייתה מהגרועות בליגה בשנים הראשונות של קיומה, ב-1969 לאחר רכישת הקבוצה על ידי בעלים חדש ומינויו של השחקן האגדי טד ויליאמס למאמן הקבוצה, נראה היה שחל שינוי לטובה, הקבוצה סיימה לראשונה את העונה הסדירה במאזן ניצחונות חיובי, וויליאמס אף נבחר כמאמן העונה, אך לאור קשיים כלכליים נקט הבעלים בעונות הבאות במדיניות חסכונית, שפגעה בהישגי הקבוצה. ב-1971 אישרה הנהלת האמריקן ליג את העברת הקבוצה לארלינגטון, טקסס, צעד זה התקבל במרמור רב מצד אוהדי הסנטורס, את מחאתם הביעו במשחק האחרון של הקבוצה בוושינגטון, כאשר פלשו בהמוניהם לאצטדיון ללא תשלום, וחדרו למגרש בזמן המשחק, המשחק "פוצץ" ונקבע לקבוצה הפסד טכני. 
ב-1989 נמכרה הקבוצה תמורת 89 מיליון דולר, לקבוצת משקיעים בהנהגת הנשיא העתידי של ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש, בוש אף שימש כמנהל הקבוצה עד בחירתו למושל טקסס ב-1994. ב-1998 נמכרה הקבוצה שוב תמורת 250 מיליון דולר מהם קיבל בוש קרוב ל-15 מיליון. מגזין פורבס העריך את שווי הקבוצה ב-2017 בכ-1.55 מיליארד דולר. 
עד 2010 הקבוצה העפילה שלוש פעמים בלבד למשחקי הפלייאוף, ב-1996, 1998 ו-1999, בכל אחת מהפעמים הפסידה כבר בסיבוב הראשון לניו יורק יאנקיז למרות שהיה לה יתרון ביתיות. את עונת 2010 סיימה הקבוצה בראשות הבית המערבי של האמריקן ליג עם מאזן של 90 ניצחונות ו-72 הפסדים, בפלייאוף גברה על היאנקיז, האלופה המכהנת, והעפילה לוורלד סיריס, בו הפסידה 4-1 לסן פרנסיסקו ג'איינטס. בעונת 2011 העפילה פעם נוספת לוורלד סיריס, אך הפסידה לסנט לואיס קרדינלס 4-3, לאחר שהייתה כבר על סף פסילת חובט אחד מזכייה באליפות.
Heroes (We Could Be)

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי אלסו, טובה לו, בריאן אינו ודייוויד בואי והופק על ידי אלסו. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לשיר את תואר הפלטינה על סך מכירות של כמיליון עותקים בארצות הברית בלבד.
כמו כן, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאתו כסינגל.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא של השיר הועלה לראשונה לערוץ היוטיוב של אלסו ב-10 באוקטובר 2014, כמה שבועות לאחר צאתו כסינגל. לאורכו של הקליפ ניתן לראות את טובה לו רוקדת לצלילי השיר, תוך שניתן לראות סצנות בהן מופיע אלסו.
נכון למאי 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-190 מיליון צפיות.
קישוט ביצים

קישוט ביצים הוא עיסוק אמנותי שבו מעטרים ביצים. צורת הביצה החלקה והעגולה הופכת אותה לחומר גלם פופולרי לקישוט. כל ביצת ציפור יכולה להתאים לעיטור, אבל לרוב יעדיפו האמנים להשתמש בקליפה גדולה וקשיחה.
ביצי אווז, ברווז ותרנגול לרוב מרוקנים מתכולתם על ידי יצירת חור בתחתיתם. לאחר מכן מקשטים את הביצה, צובעים ומעצבים אותה בצורות שונות באמצעות טכניקות מיוחדות. בדרך כלל מורחים את הביצה המקושטת בלכה או חלמון עם סיום העבודה. קישוט ביצים נפוץ במיוחד במדינות מזרח אירופה ומאפיין את חג הפסחא.
סוגים מסוימים של ביצים, כמו ביצי יען או אמו, הן גדולות וקשיחות מספיק, כך שניתן לגלף אותן בלי שהן ישברו. עיצובים בביצי אמו מנצלים את הניגודיות בין הירוק הכהה המנומר שבחוץ לבין הלבן שבתוכה.
האמן והתכשיטן הרוסי הנודע פטר קארל פברז'ה יצר ביצים העשויות מאבני חן ומתכות יקרות עבור הצארים של רוסיה, אלכסנדר השלישי וניקולאי השני ועוד אישים שונים ברוסיה. ביצי פברז'ה הללו מדמים סגנון של קישוט ביצים, אך למעשה הן עשויות מזהב ואבנים יקרות.
גם בתרבות הפרסית יש מסורת של קישוט ביצים אשר מתקיימת בזמן נקודת השוויון באביב. זמן זה מציין את ראש השנה הפרסי. בני המשפחה מקשטים יחד ביצים ומניחים אותן בקערה. יש האומרים כי מקור המסורת התרבותית הזו הוא בנצרות.
אמנים מודרניים רבים מעצבים ביצים באמצעות גילף או חריטה. יש כאלה המעצבים את הביצים בעזרת קישוט וצבעים או כיסוי הביצים באמצעות חומרים שונים החל מדף או בד וכלה בחומר פולימרי.
אמני הביצים מאוגדים בגילדה משלהם, "גילדת אמני הביצים הבינלאומית" אשר מקדמת מדיום אמנותי זה.
בארצות הברית ישנן תצוגות רבות בהן אמנים שונים מציגים את הביצים שלהם. בכל שנה בוחר הבית הלבן, בחג הפסחא, ביצה אחת מכל מדינה בארצות הברית.
בית הכנסת הכוראלי הגדול (סנקט פטרבורג)

היסטוריה

בית הכנסת נבנה מיוזמתם ותרומתם של הנדבנים שמואל פוליאקוב והוראצי גינצבורג, ובשנת 1893 התקיימה חנוכת הבית. לפי תכנונם של שלושה אדריכלים - שבושניקוב (I. I. Shaposhnikov), באקמן (L. Bakhman) ושרטר (V. A. Shreter). אישור הבנייה הראשון ניתן ב-1869 מאת הצאר אלכסנדר השני, אך הלה אישר בית כנסת בקנה מידה צנוע יותר, לאחר עזיבתו ב-1883 אישר מחליפו אלכסנדר השלישי את התוכנית המקורית המפוארת, והבנייה החלה. בנייתו החיצונית נמשכה עד 1888.
במידתו הראשונה הכיל בית הכנסת 1,200 מושבים, אך עם הזמן התרחב בשל הצפיפות.
בראשיתו, נבנה בית הכנסת כך, שבימת הקריאה, עמוד החזן וארון הקודש צמודים זה לזה, שלא כנהוג בקהילות אורתודוכסיות, בהם הבימה שוכנת במרכז בית הכנסת. הרש"ב מלובביץ' פעל לשינוי הדבר, וגינצבורג נענה לבקשתו ושינה את עיצוב הפנים.
ב-1930 נסגר בית הכנסת על ידי השלטון הבולשביקי, אך לאחר חדשים נפתח שוב. ב-1998 עם מינויו של הרב מנחם מנדל פבזנר לרב העיר, עבר בית הכנסת שיפוץ מקיף, בתרומתו של אדמונד ספרא. מאז רובו נקרא על שם ספרא. כיום בית הכנסת מצוי בידי קהילת חב"ד המקומית.
קשר נערי המלך

קשר נערי המלך הוא קשר שקשרו כמה מנערי המלך לרצוח את אלכסנדר בשנת 327 לפנה"ס לקראת סוף מסע המלחמה באסיה התיכונה. יוזם הקשר היה אחד הנערים, הרמולאוס, בנו של איליארך (מפקד פלוגה) בחיל ההטיירוי (פרשים כבדים). על כך שהוצלף בגין הריגת חזיר בר בציד במקום לאפשר לאלכסנדר להרוג את חזיר הבר בעצמו. המניע המידי לקשר היה רגשי הנקם שחש הרמולאוס על כך שהוצלף בנוכחות הנערים האחרים על כך שהרג בעת ציד חזיר בר שאלכסנדר רצה להרוג בעצמו.
לצורך ביצוע הרצח קשרו מספר נערים לארוב לאלכסנדר באחד הלילות כאשר שמירת האוהל תהיה נתונה לאחריותם. הקשר התגלה כשאחד הקושרים ניסה לשדל נער נוסף להצטרף לקשר והאחרון בגד בהם וסיפר לתלמי על הקשר. הנערים עונו, והוצאו להורג.
מלבד העילה המידית לקשירת הקשר סימל הקשר את הרתיעה של האריסטוקרטיה היוונית-מוקודנית מפני אימוץ מנהגים פרסיים מצדו של אלכסנדר, ובמיוחד מנהג הפרוסקינסיס - מחוות קידה פרסית. גורם חשוב אחר היה שילוב גורמים פרסיים ושבטיים בצבא ובמיוחד מסירת פיקוד על יחידות שלמות, בהן כאלה ששירתו בהם מוקדונים לפיקודם של גורמים אלה. מלבד הנערים, הוצא להורג גם אחד ממבקריו החריפים של אלכסנדר - היסטוריון החצר קליסתנס. קליסתנס לא היה מעורב באופן ישיר בקשירת הקשר, אך שמו עלה כאחד ממניחי הבסיס האידאולוגי לקשירת הקשר על ידי התקפותיו הפוליטיות על אלכסנדר ובמיוחד התקפותיו על אימוץ המנהגים הפרסיים.

נערי המלך

נערי המלך הם בניהם של אריסטוקרטים בכירים שתפקידם היה טיפול במלך, סיוע בציד, שמירה על חייו ועוד. ייתכן ששימשו גם כבני ערובה שהבטיחו את נאמנות הוריהם. חרף שמם "נערי המלך" גילם לא היה צעיר במיוחד. גילם המדויק לא מצוין במקורות, אך סביר להניח שהיו לכל הפחות באמצע שנות העשרה או אפילו לקראת סוף שנות העשרה.
אריאנוס מספר שפיליפוס השני, אביו של אלכסנדר הגדול הוא זה שייסד את הגוף הזה, אך יש חוקרים מודרניים שטוענים שהמוסד היה קיים עוד לפני הרפורמה הצבאית של פיליפוס. מספרם המדויק אינו ידוע ומעריכים שהיה 100 - 200 השירות ביחידה זו היה מכובד מאוד וסביר להניח שרבים מהאריסטוקרטים המוקדונים התחילו את שירותם הצבאי ביחידה זו.
טבל

מקור

מקור המושג הוא בספר ויקרא: "וְאִישׁ כִּי יאכַל קדֶשׁ בִּשְׁגָגָה וְיָסַף חֲמִשִׁיתוֹ עָלָיו וְנָתַן לַכּהֵן אֶת הַקּדֶשׁ: וְלא יְחַלְּלוּ אֶת קָדְשֵׁי בְּנֵי יִשְרָאֵל אֵת אֲשֶׁר יָרִימוּ לַה': וְהִשִּׂיאוּ אוֹתָם עֲון אַשְׁמָה בְּאָכְלָם אֶת קָדְשֵׁיהֶם כִּי אֲנִי ה' מְקַדְּשָׁם" ( פרק כב, פסוקים יד-טז). הנאמר בפסוק "ולא יחללו" הוא מלשון חולין, שאין לעשות בו מעשה חולין ולכן אסור לאכול ממנו. 
בפסוקים אלה מוזכר הטבל במילה "קודש" (מלשון קדוש) אך זה אותו הדבר, כמו שכותב הרמב"ם: "כל אוכל שהוא חייב להפריש ממנו תרומה ומעשרות, קודם שיפריש ממנו נקרא טבל." (משנה תורה, הלכות מאכלות אסורות, פרק י הלכה יט)

דיני הטבל

תבואה קודם שהפרישו ממנה תרומות ומעשרות או חלקן  נקראת 'טבל' ואסורה באכילה, לאחר ההפרשה, התבואה ניתרת ונעשית 'חולין'. ואילו יש סוברים כי מתי שיש מצוות נתינה לכהן, הפרשת המתן הוא רק "הכשר מצווה" אבל עדיין לא קיים כלום מצד המצווה עצמה.
בתוספתאמצוין עונש מיתה לעובר ואוכל טבלים: "ואלו הן שבמיתה האוכל טבל..", וכעין זה מופיע דעה זו בתלמוד בבלי "אמר שמואל מנין לאוכל את הטבל שהוא במיתה..שנאמר "ולא יחללו את קדשי בני ישראל..". היינו מיתה בידי שמים.
בתוצאה החמורה הזו הביע רבי יוחנן מאמר-אזהרה לזרז הקהל לתת מתנת זרוע לחיים וקיבה כהלכתה ואמר "כל האוכל מבהמה שלא הורמה מתנותיה כאילו אוכל טבלים".

דמאי בזמן הזה

תקנת דמאי נוהגת גם בזמננו, לדעת החזון איש (שביעית סימן י), ולדעת הרב שלמה זלמן אוירבך (מנחת שלמה סימן סב) בזמננו בטלה תקנה זו ואין לה משמעות כיום. יצויין שבימינו מי שאינו מפריש מעשרות, לרוב גם אינו מפריש תרומה גדולה, ועל כן המציאות היא שונה.
כריס דוטרי

תחילת דרכו

דוטרי נולד בצפון קרוליינה. בגיל 16 החל את צעדיו הראשונים כזמר. הוא ניגן במספר להקות רוק במהלך התיכון, כשאת ההופעה הפומבית הראשונה שלו ערך בבר של חברתו. עבודתו הראשונה הייתה סוכן מכירות של מכוניות. בנוסף עבד בחנות של "וולמארט". ב- 2005 נבחן לעונה הראשונה של תוכנית הריאליטי "רוק סטאר" של רשת CBS, אולם לא עבר את שלב הסינון כדי להשתתף בתוכנית. באותה תקופה היה סולן של להקת רוק הנקראת "Absent Element".

באמריקן איידול

בפברואר 2006 התקבל לעונה החמישית של "אמריקן איידול", כשאז תואר כרוקר צעיר המושפע מרוק דרומי (Southern rock) ורוק כבד. ב- 22 בפברואר התחיל את השתתפותו בתוכנית, כששר את הלהיט של בון ג'ובי "Wanted Dead or Alive". שיר זה סימן היטב את סגנונו המוזיקלי של דוטרי, כשנהג לשיר שבוע אחר שבוע שירים רוקיסטים (גם כשלא היו שירי רוק). סיימון קאוול אמר עליו לאחר שביצע בסגנונו הרוקיסטי את שירו של ג'וני קאש, "I Walk the Line": "אתה הזמר הראשון בתולדות "אמריקן איידול" שאינו מוכן להתפשר". חוסר התפשרותו על הקו המוזיקלי שלו בתוכנית הביא לו אומנם מעריצים רבים אולם גם הביא להדחתו: בשלב חצי הגמר שר דוטרי שני שירים של אלביס פרסלי: "Suspicious Minds" ו"A Little Less Conversation". בסיום תוכנית זו הכריז המנחה ריאן סיקרסט לדוטרי: "כריס, אנשים רבים חושבים שאתה תהיה האמריקן איידול הבא. כריס, אתה הולך הביתה." הדחתו מהתוכנית הייתה להפתעה עצומה, שכן דוטרי היה לפייבוריט ולמועמד בטוח להגיע לגמר.

לאחר "אמריקן איידול"

התקשורת האמריקנית התעניינה רבות בדוטרי לאחר הדחתו מן התוכנית. הוא הופיע במגוון של תוכניות אירוח ובניהן "The Tonight Show" של ג'יי לנו. ב- 10 ביולי 2006 פורסם כי דוטרי חתם על חוזה הקלטות בחברת התקליטים "תקליטי RCA". בנוסף הכריז כי יקים להקה ששמה יהיה כשם משפחתו - "דוטרי". אלבום הבכורה של הלהקה - "דוטרי" יצא לחנויות המוזיקה בארצות הברית ב- 21 בנובמבר 2006 ונמכר ב-304,000 עותקים בשבוע הראשון. 9 שבועות אחר כך הגיע האלבום למקום הראשון במצעד האלבומים האמריקני (הישג דומה הצליחו לעשות רק עוד שלושה מיוצאי "אמריקן איידול": קלי קלארקסון, רובן סטודארד וקליי איידן). עד היום נמכר האלבום בארצות הברית במעל ל-3 מיליון עותקים. שני הסינגלים שיצאו לאור מהאלבום הגיעו ל- TOP 5 במצעד בילבורד האמריקני: "It's Not Over" (מקום רביעי) ו"Home" (מקום חמישי).
על האלבום אמר דוטרי בראיון: "האלבום הזה הוא יציאה לדרך חדשה עבורי. אני לא רוצה שישוו אותו ל"אמריקן איידול", מפני שאין בין שני הדברים האלה שום קשר. זה האלבום שהייתי רוצה להקליט גם אם לא הייתי מופיע בתוכנית. למעשה, ההבדל היחידי בין מי שאני היום לבין מי שהייתי לפני כן, הוא שעכשו יכולתי לשתף פעולה עם המפיקים הכי מוכשרים שיש".

להקת "דוטרי"

כריס דוטרי הוא מייסד ומנהיג הלהקה, כמו גם הסולן שלה. ולמעשה, כל יתר החברים בלהקה הם נגני הליווי של כריס דוטרי: בריאן בראדוק וג'וש סטילי הם הגיטריסטים, ג'יי. פי פול הוא נגן הבס וג'ואי בארנס הוא המתופף.
שכחו אותי בבית 3

תקציר העלילה

אלכס בן השמונה חולה באבעבועות רוח ונשאר בבית לבד, לאחר שהוריו יצאו לעבודה ואחיו לבית הספר.
באותו הזמן, מגלים 4 גנבים המחוברים לארגון טרור שבביתו של אלכס יש שבב חשוב, המוסתר במכונית צעצוע.
אלכס עוקב אחרי הגנבים ומבין מה הם מתכננים לעשות.
לאחר שהוא מתקשר למשטרה פעמיים ואף אחד לא מאמין לו, הוא מחליט לתפוס את הגנבים בעצמו.
לאחר שתוכניתו הראשונה נכשלת, אלכס מכין תוכנית שנייה בה הוא מכין את הבית בצורה ערמומית ומציב מלכודות לגנבים.
לבסוף הוריו של אלכס מגלים הכל ואת הגנבים מכניסים לכלא.
ממשלת ישראל החמישית

הקמת הממשלה

לאחר פרישתו של בן-גוריון מראשות הממשלה (7 בדצמבר 1953) התמנה שרת, למרות רצונו של בן-גוריון שביכר את לוי אשכול, לראש הממשלה השני של מדינת ישראל, וממשלתו קיבלה את אמון הכנסת ב-26 בינואר 1954. שר המשפטים פנחס רוזן לא הצטרף בתחילה לממשלה עקב תוכנית להעלאת אחוז החסימה בבחירות שלה התנגדו במפלגה הפרוגרסיבית. לאחר שהוסכם על הקפאת התוכנית הצטרף שוב רוזן ב-1 בפברואר 1954.

ציוני דרך ומדיניות

פרק זה דורש שכתוב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולשכתב אותו. הסיבה לכך: ניסוח סיפורי ולא אינציקלופדי.
תקופתו הקצרה של שרת בראשות הממשלה (דומה באורכה רק לזו של אהוד ברק) אופיינה בחולשתו. הוא לא הצליח להשתלט על מנגנוני הביטחון. לא היה דבר הרחוק ממשנתו המדינית המתונה והזהירה מאשר "העסק הביש", פעולת חבלה במצרים שנרקחה בתקופתו ומאחורי גבו. לבו לא היה שלם עם פעולות התגמול של אותה עת, שבהן הרג צה"ל כמעט 200 חיילים מצרים, בתגובה לרציחות הפדאיון בתוך הארץ. עוד הקשתה עליו השפעתו של בן-גוריון שהייתה בעינה גם אחרי שהתפטר מתפקידיו כראש הממשלה ושר הביטחון. שר הביטחון החדש פנחס לבון והרמטכ"ל משה דיין לא שעו לדבריו. משהתפטר לבון מינה שרת את בן-גוריון לשר הביטחון, ומעמדו של שרת נחלש עוד יותר.
בראשית כהונתו של שרת כראש ממשלה אירע טבח מעלה עקרבים, שבו נרצחו 11 מנוסעי אוטובוס שעשה דרכו מאילת לתל אביב. פעולת טרור זו עוררה בציבור הישראלי זעזוע עמוק וזעם רב, שרת התנגד בתחילה לפעולת תגמול על הטבח, אבל מעשי רצח נוספים הביאו לפעולת תגמול נגד ירדן.
ניסיונותיו של שרת לכרות ברית צבאית עם ארצות הברית ולפתח קשרים עם סין נכשלו.
הממשלה הגיעה לסוף דרכה ב-29 ביוני 1955, כאשר לאחר הצבעת אי אמון בממשלה (שנדחתה) בעקבות משפט קסטנר, שבה נמנעו שרי הציונים הכלליים בהצבעה, התפטר שרת מתפקידו (היות שבאותה עת החוק לא איפשר פיטורי שרים) והקים באותו יום ממשלה חדשה, שכיהנה תקופה קצרה עד לבחירות לכנסת השלישית.
גזה רוהיים

חייו

רוהיים סיים את לימודיו בבית הספר היסודי והתיכון בבודפשט ונרשם לאוניברסיטה למדעים. הוא המשיך את לימודיו בברלין ולייפציג, שם היו מוריו האתנוגרפים הידועים באותה תקופה, פליקס לושן, קרל וולה, ופול ארנרייך. לאחר חזרתו להונגריה סיים דוקטורט בבודפשט בשנת 1914 בגאוגרפיה, בתולדות עמי המזרח ובפילולוגיה אנגלית. במהלך מלחמת העולם הראשונה (1914–1918) עבד במלגה בספריית סצ'יני. מאוחר יותר עבר למחלקה האתנוגרפית במוזיאון הלאומי של הונגריה, שם עסק באתנוגרפיה. בשנים המוקדמות של שנות ה-20 של המאה ה-20 עסק בהרחבה בתורתו של הנוירולוג היהודי-אוסטרי זיגמונד פרויד, בפסיכואנליזה, ויישום את התאוריה שלו בתחום האנתרופולוגיה. רוהיים יצא למסע לימודים ארוך כדי לחקור נושא זה. הוא היגר לארצות הברית בשנת 1938 בגיל 47.
רוהיים החל את סיור הלימודים העיקרי הראשון שלו באתרופולוגיה בשנת 1928. כיוון שנושא מחקריו היה קשור קשר הדוק לפרוידיאניזם, הוצאות המשלחת כוסו על ידי הנסיכה היוונית מארי בונפרטה, שהאמינה בפרויד. גם אשתו של גזה רוהיים נילוותה למסע. בדרכם לאוסטרליה עצרו תחילה בג'יבוטי למשך חודש ימים וצפו שם בשבטים הסומלים. הם הגיעו לאוסטרליה בפברואר 1929, שם בילו תקופה ארוכה יותר בין שבטי ארנדה ולורטיה שהתגוררו באזור משימתם במיסיון הרמנסבורג במרכז היבשת. לאחר סיום עבודתם נסעו לאדלייד בנובמבר 1929, משם לפורט מורסביפפואה גינאה החדשה, מקום מושבה של פפואה גינאה החדשה, שהייתה אז בניהול אוסטרליה. משם הפליגו לאי לנורמנבי, אי בארכיפלג ד'אנטריסקו בגינאה החדשה, שם חקרו את חיי העם המלנזי במשך שנה.
בארצות הברית בילו חודשיים בעיר יומה ליד הגבול המקסיקני עם אינדיאנים אמריקאים מקומיים. הם חזרו לבודפשט באפריל 1931. המסע העיקרי הבא שלו היה רק לאחר מלחמת העולם השנייה (1945), כשהוא כבר גר דרך קבע באמריקה. הפעם ביקר את האינדיאנים של נאוואחו שגרו במקסיקו לצורך מחקר פסיכואנליטי. בסיום מסעות המחקר שלו התיישב רוהיים בניו יורק ועבד על "חומרי הגלם" של מחקריו. עבודתו המחקרית המגוונת מצוינת בלמעלה מ -150 מחקרים ובעשרות ספרים, כולל עבודות בגאוגרפיה, אנתרופולוגיה, דת ופסיכולוגיה. לדברי האנתרופולוג ההונגרי טיבור בודרוגי, "גזה רוהיים הוא החוקר הבולט והמפורסם ביותר בעולם במגמה הפסיכואנליטית של האתנוגרפיה".
כותרת אחד מספריו האתנוגרפיים של רוהיים הוא הצ'ורונגה; לפי האמונה האבוריג'ינית האוסטרלית התעברות הנשים ולידת הילדים נובעים מצ'ורונגה.
הרמן לנגביין

הרמן לנגביין (Hermann Langbein),‏ (1912, וינה - 1995), היה אסיר אושוויץ, היסטוריון וחסיד אומות העולם מאוסטריה.

לפני המלחמה

לנגביין היה שחקן תיאטרון, קומוניסט בהשקפותיו ולחם כחבר בבריגדות הבינלאומיות למען הרפובליקנים ונגד פרנסיסקו פרנקו והלאומנים במלחמת האזרחים בספרד. לאחר המלחמה עבר לצרפת.

בתקופת מלחמת העולם השנייה

עם כיבוש צרפת על ידי גרמניה במאי 1940 נשלח לנגביין למחנות ריכוז גרמניים, בהם דכאו ואושוויץ. בדכאו היה לנגביין מזכירו של רופא המחנה אדוארד וירטס והשתמש בקשריו כדי לסייע לאסירים יהודים. חלקם ניצלו מהמתה בזריקות רעל או בתאי גזים הודות לבקשתו של לנגביין. באושוויץ קיבלו מספר רופאים יהודים תפקידים בזכות התערבותו של לנגביין, תפקידים שעד אז נשמרו רק לפולנים או לגרמנים לא יהודים, מה שהציל את חייהם של חלקם. באושוויץ טען לנגביין בפני וירטס (שכעת היה הרופא באושוויץ) שרצח בתאי גזים של יהודים חולים עשוי לגרום לכך שיהודים חולים לא יתייצבו לדווח על מחלות, מחשש להירצחם, וכך יתפשטו מגפות באושוויץ גם בקרב סגל המחנה. וירטס השתכנע והמליץ בפני ארתור ליבהנשל, מפקד המחנה, לרצוח - מקרב היהודים ששרדו בסלקציות ההשמדה ונמנו כעת על סגל היהודים האסירים - רק יהודים שהם חולים אנושים.
באושוויץ וכן במחנות אחרים בהם היה כלוא, היה לנגביין בין מנהיגי המחתרת שבין חבריה היו בני לאומים שונים וכן יהודים. באוגוסט 1944 הועבר למחנה הריכוז נוינגמה.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה היה לנגביין המזכיר הכללי של ארגון אושוויץ הבינלאומי  וכן מזכיר בארגון נוסף של אסירי מחנות הריכוז הנאציים. לנגביין כתב מספר ספרים על קורותיו בתקופת המלחמה. ב-1967 הכיר יד ושם בלנגביין כחסיד אומות העולם.
הסכם אוחריד

הסכם אוחריד הוא הסכם אשר נחתם בעיר המקדונית אוחריד בין שני חלקיה של מקדוניה הצפונית (המקדוני והאלבני) ב-2001. מאז ההכרזה על עצמאותה של מקדוניה ב-1991 (לאחר פירוק יוגוסלביה) התפתח עימות בין שני הצדדים, עקב הכרזתו של הרוב המקדוני על המדינה כ"מדינת הלאום של העם המקדוני". האלבנים, ששאפו להגדרה עצמית לאומית אף הם, יצאו כנגד הגדרתה הלאומית של המדינה, ונאבקו כנגד מה שכינו "קיפוח פוליטי, כלכלי וחברתי". 
ב-13 באוגוסט 2001, לאחר התערבות נציגי האיחוד האירופי, נחתם ההסכם, אשר עיקריו הם הגדרתה של מקדוניה כמדינתם הרשמית של שני הלאומים. ההסכם מעניק שוויון לאלבנים במערכות השלטון והחקיקה.
ההסכם כולל, למשל, דיון בשפתה הרשמית של המדינה. עד אז הייתה רק המקדונית שפה רשמית במדינה. ההסכם מעניק לכל שפה שאותה דוברים למעלה מעשרים אחוזים מתושבי המדינה מעמד רשמי לצד המקדונית. נכון להיום, רק האלבנית עומדת בקריטריון זה, והיא מדוברת על ידי 25% מתושבי מקדוניה.
הדיוקן

הדיוקן או הפורטרט (צרפתית: Le Portrait), הוא אחד מציוריו של רנה מגריט. זהו ציור שמן על בד, גודלו 73.3 × 50.2 ס"מ, צוייר בשנת 1935. 
ציור זה הוא דוגמה מאפיינת לטכניקה המבדילה את רנה מגריט מציירים סוריאליסטים אחרים. אמנים כדוגמת ארנסט או דאלי מציגים לרוב דימויים מעוותים ודמויי חלום של ייצוגים, המשולבים עם צורות מופשטות. בניגוד אליהם מגריט יוצר צורות ומצבים הנראים לכאורה פשוטים והגיוניים, שההקשר בו הם משולבים הוא היוצר מציאות חדשה והזויה, מציאות סוריאליסטית. 
בניגוד לציירים אחרים המציירים "דיוקן", לא מתואר לכאורה ביצירתו של מגריט דיוקן של עצמו או של אחרים. כמו כן, אין בציור צבעים עזים במיוחד או צורות מופשטות או בלתי רגילות, כמקובל ביצירות רבות בזרם הסוריאליזם. למעשה, הציור מתאר בדיוק כמעט פוטו-ריאליסטי, שולחן ערוך, עליו מונחים בקבוק יין פתוח, כוס, סכין ומזלג, וצלחת, בה מונחת חביתית מקמח. 
הדבר ההופך את התמונה להזויה וסוריאליסטית היא העין המביטה על הצופה ממרכז החביתית, ובכך משנה לחלוטין הקשרו של הציור התמים ויוצרת מציאות חדשה ומפתיעה. 
העובדה שהצייר בחר לקרוא ליצירה "הדיוקן" לכאורה מפתיעה, בהיעדר פנים או דמות. רק לכאורה, מאחר שהתבוננות בציור מגלה כי העין בציור - היא מיישירה מבט, בוחנת את הצופים, וצופָה בדיוקנם. המשך ההתבוננות בתמונה עשוי להביא את המתבונן לשאול עצמו, האם ציור כגון זה, הנותן דוגמה ליצירתו של מגריט, לאמנותו המופשטת והמפתיעה, האם אינו, בעצם, דיוקנו של הצייר? 
הציור "דיוקן" היה חלק מאוסף פרטי של האספנית והציירת האמריקאית קיי סייג' (Kay Sage). בשנת 1956 תרמה סייג' את הציור למוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק.