עלי פארקה טורה

עלי פארקה טורה (באנגלית: Ali Farka Touré;‏ 31 באוקטובר 1939 - 6 במרץ 2006) היה מוזיקאי, זמר וגיטריסט, שנחשב לאחד הגיטריסטים המוכרים ביותר באפריקה.

ביוגרפיה

עלי איברהים (פרקה) טורה נולד ב-1939 על גדות נהר הניז'ר בצפון מזרח מאלי. ברוב האזור של מאלי, הדת הדומיננטית היא האסלאם, ועלי פארקה היה מוסלמי אדוק. על פי המסורת האפריקאית ניתן כינוי לילד, אם ילדים אחרים מתו במשפחה. כל תשעת ילדיה הקודמים של אמו מתו בילדותם מלבד עלי, ולכן הוענק לו הכינוי "פארקה" שמשמעותו חמור, בעל חיים שנערץ בגלל כוחו ועקשנותו. עוד בינקותו, נפטר אביו בזמן ששירת בצבא צרפת.    
כבר בגיל שתים עשרה בנה את הכלי הראשון שלו, דג'רקל (djerkel). בשנת 1956 צפה בהופעה של הבלט הלאומי של גינאה (National Ballet of Guinea) שהציגה את הגיטריסט קייטה פודבה (Keita Fodeba), ומאז החל לנגן בגיטרות בסגנון המערבי (עם שישה מיתרים) ומצא שקל לנגן בהן את הטכניקות המנוגנות בגיטרה המסורתית שלו. כמו כן, הוא הוסיף במקביל לנגן בכלי הקשה, תופים ואקורדיון.

קריירה

עם קבלת העצמאות של מאלי מהצרפתים בשנת 1960, הממשלה החדשה תחת הנשיא מודיבו קייטה יזמה מדיניות לקידום אמנות תרבותית של להקות שנוצרו על מנת לייצג את אזורים של מאלי. משנת 1962 עבד עלי עם להקת המחוז ניאהפונקה. הוא הלחין, שר, ניגן בגיטרה ואימן זמרים ורקדנים בלהקה המונה מאה ושבע-עשרה איש. הוא היה גאה מאוד בלהקה שהצליחה בתחרויות הדו-שנתיות שהתקיימו לאורך שנות השישים, ואף זכה בפרסים רבים.  
בשנת 1968 עלי היה לראשונה מחוץ לאפריקה, כאשר נבחר יחד עם המוזיקאים קליטיגי דיאבאטה (Kelitigui Diabaté) וג'לימאדי טונקארה (Djelimady Tounkara) לייצג את מאלי בפסטיבל הבינלאומי של האמנויות בסופיה שבבולגריה. הם הופיעו בסופיה ב-21 באפריל בשנת 1968 עם ביצועים של מוזיקה מסורתית עם עלי על כלי הנגינה: גיטרה, חליל, דג'רקל ונג'רקה (njarka).  
בשנת 1970 החל עלי פארקה לעבוד בבמקו עבור הרדיו הלאומי של מאלי (National Radio Mali) כמהנדס סאונד, עבודה אותה ביצע במשך כעשור. הוא גם ניגן במסגרת תזמורת הרדיו של מאלי עד פרישתה של התזמורת ב-1973. במהלך שנות השבעים הוא הביא את סגנון הגיטרה הייחודי שלו לתשומת הלב התקשורתית באמצעות שידורי הרדיו, ושלח מספר הקלטות של השידורים האלה לחברת התקליטים של סון אפריק (Son Afric) בפריז. בתוך חודשים ספורים יצא לראשונה האלבום "עלי פארקה טורה", הכולל את נגינותיו של עלי על גיטרה ושירתו, ואת ניגוניו של נסורו סארה (Nassourou Sarre) על כלי הנגינה נגוני. עלי המשיך להקליט בבמקו ולשלוח את ההקלטות לפריז.   
בשנת 2003 השתתף בסרט תיעודי "מרגיש כמו בדרכי הביתה", אותו ביים מרטין סקורסזה, העוקב אחר ההיסטוריה של הבלוז מאזור הגדה של נהר הניז'ר עד גם הדלתא של נהר מיסיסיפי.  
בשנת 2005 החל עלי עם הקונצרט הגדול הראשון שלו באירופה, במשך חמש שנים, עם המופע שלו בבוזאר (BOZAR) בבריסל, ובו התארח בהופעה של הנגן טומאני דיאבאטה. באותה שנה גם הוקלטו אלבומים של עלי בבמקו במלון מאנדה (Hotel Mandé), בהם שוחרר "בלב הירח" (‘In the Heart of the Moon’), אשר זכה בפרס גראמי.  
עקב מחלת סרטן העצמות ממנה סבל במשך שנתיים, מת עלי בבמקו ב-7 במרץ 2006 ונקבר בניאפנוקה. הוענק לו התואר הגבוה ביותר המסדר הלאומי של מאלי (Ordre National du Mali), והתקיימה הלוויה ממלכתית בהשתתפות פוליטיקאים בכירים במדינה, כוכבי מוזיקה מרכזיים וכן אלפי אנשים.  
בתוכנית של גלי צה"ל, "חיים של אחרים", לרגל 11 שנים למותו של עלי פארקה טורה, אמר עליו ערן סבאג: "אולי זה המוזיקאי שמשקף בתורת הניגון שלו, בטקסטים, באופן השירה ובנגינת הגיטרה, את היותו כמו איזה מין דרך נוודים עתיקה שמובילה ומזינה את העולם, ממערב אפריקה מהסאהל, מהסהרה, אל המיסיסיפי... כאשר העבדות גזרה גזרת גורל על ציידים, על לקטים, על מוזיקאים, להיכנס לתוך ספינות העבדים, ולהגיע למחוזות הנוראיים של חברות העבדות, הם הביאו איתם לא רק את כושר העבודה שלהם, הם הביאו גם את הזיכרון ההיסטורי, הם הביאו את המקצבים, הם הביאו את מה שיהפוך להיות הבלוז".

ויה פרקה טורה

ויה פארקה טורה (Vieux Farka Touré), בנו של עלי פארקה טורה,  מהווה גם כמו אביו, מחלוצי העירוב בין מוזיקה ממערב אפריקה ומוזיקה מערבית.                
בשנת 2008 השיק ויה פארקה אלבום רמיקסים בשם "עב"מים מעל במקו" (UFOs Over Bamako), ובשנת 2012 שיתף פעולה עם האמן הישראלי עידן רייכל, ששילב בין אלמנטים של מוזיקה אפריקאית ואתיופית למוזיקה העכשווית. בשיתוף פעולה זה הושק גם האלבום "מפגש תל אביב" ("Tel Aviv Sessions") ובו הסאונד נשמע כ"חזרה למקורות" של אביו, עלי פארקה. בנוסף, נעשה שילוב עם הזמרת ג'וליה אסטריין, שילוב של ג'אז, בלוז אפריקאי וקצת פולק אירי.