google/wiki40b huggingface dataset:
יובאנה יאנקוביץ'

ביוגרפיה

יאנקוביץ נולדה בבלגרד. היא החלה את הקריירה הטלוויזיונית שלה בגיל תשע עשרה בעת שלמדה באוניברסיטה.
ב-2001 היא קיבלה הצעת עבודה מחברת RTV המפעילה שידורי טלוויזיה באופן פרטי ועבדה תחילה ככתבת בידור ותרבות. היא הופיעה בין היתר בשתי תוכניות טלוויזיה העוסקות בעולם הקולנוע. ב-2005 היא עברה לעבוד ברשת שידור הטלוויזיה הציבורית של סרביה ושם החלה להגיש תוכנית בוקר יומית, דבר שהפך אותה לאחת הידועניות המובילות במדינתה. היא הופיעה על שערים של צהובונים רבים וכתבי עת העוסקים בסגנון חיים. ב-2007 שיחקה בסרט הפעולה "האיש הרביעי" העוסק באדם הקם מתרדמת ומנסה לברר פרטים על זהותו.
ב-2006 הנחתה את תחרות ה"אירופזמה", שהזוכה בה נשלח לייצג את סרביה ומונטנגרו בתחרות האירוויזיון. באותה שנה הגישה את הניקוד באירוויזיון מטעם סרביה ומונטגרו במקרה מיוחד בו המדינה לא השתתפה בתחרות אך הורתה להצביע בה. ב-2009 ביצעה את התפקיד מטעם סרביה העצמאית. היא הנחתה את אירוויזיון 2008 שסרביה שימשה כמדינה המארחת שלו.
בלאק הוק דאון

הבדלים בין הספר לסרט

באודן כתב את הספר כתחקיר המקיף הראשון על הקרב, ב-1997. בתחילה לא זכה לשיתוף פעולה של המערכת הצבאית, ובספר הוא טוען שהכל רצו לשכוח את כישלון הקרב במקום ללמוד אותו לעומק.
הסרט מכיל כמה וכמה שינויים מהתחקיר שבספר, כמו איחוד דמויות והשמטה של נתונים קריטיים להתפתחות הקרב. להלן מספר דוגמאות:
סמל אוורסמן המופיע בסרט כמפקד כיתה 4, הגיע על פי הסרט לזירת ההתרסקות ראשון ואבטח את המסוק יחד עם צוות שחבר אליו מבניין המטרה. על פי הספר סמל אוורסמן ושארית כיתה 4 כלל לא הגיעו לאתר ההתרסקות ועלו על השיירה התועה כשזו חלפה לידם וחזרו איתה לבסיס. העובר על הדמות שלו בסרט מהווה איחוד עלילת הספר עם מה שעבר על הדמות של סגן דיטומסו מכיתה 2 שכן הגיע לזירה וחיילים נוספים (יש חייל בסרט בשם דיטומסו אך הוא חייל זוטר).
מטוס הבלקהוק הראשון הופל בסמטה צרה ולא בכיכר רחבת ידיים כפי שהוצג בסרט. הכוחות שנשלחו לתפוס הגנה על זירת ההתרסקות התפרסו בצורת האות L על פני צומת הקרובה לשם ולאורך שני גושי בניינים ברחוב מרחאן. כמות קטנה של חיילים שהתה ליד המסוק, בעיקר בתוך המבנה הסמוך לו שאת קיר החומה שלו ריסק זנב המטוס.
על פי הספר גנרל גריסון מיעט להתערב במהלך הקרב והותיר את הפיקוד וההחלטות בידי המפקדים במסוק הפיקוד. בסרט הוא נראה מעורב רבות, מנתח את מהלך הקרב ונותן הוראות למפקדים.
שני מסוקי בלק הוק נוספים נפגעו במהלך המבצע מירי RPG וביצעו נחיתת אונס בבסיס הריינג'רס לאחר שהצליחו להגיע עד לבסיס בשלום. כל זה לא מופיע בסרט כלל.
על המסוק השני שהופל היו עוד שני לוחמים שגופותיהם נפלו בשבי וחוללו, מעבר לגופת הטייס שמופיעה בסרט ולגופות שני צלפי דלתא. יחד עם הטייס שנפל בשבי מדובר בשישה חיילי ארצות הברית שהיו בזירת ההתרסקות השנייה.
קולונל מקנייט כלל לא פיקד על הכניסה הקרקעית השנייה של השיירה המשוריינת.
הכח שהשמיד את המסוק בזירת ההתרסקות השנייה לא היה כח רגלי של לוחמי דלתא אלא כח שהתפצל מהשיירה המשוריינת.
הסצנה בה טוראי יורק מאבד את הכח ותועה ברחובות מוגדישו לבדו לא התרחש כלל בתחקיר שבספר.
דמויות בולטות מהספר חסרות כגון סרן  סקוט מילר, מפקד כח הקרקע של דלתא, סגן פרינו וסגן לכנר מהריינג'רס שנפצע ברגלו.
שמות רבים מהחיילים שונו. ישנן השמטות רבות נוספות והבדלים נוספים.
אלאוטריו סאנצ'ס

אלאוטריו סאנצ'ס רודריגס (Eleuterio Sánchez Rodríguez; נולד ב-1942, מוכר גם בכינויו "El Lute" - אל לוּטֵה), פושע עבר מפורסם ביותר בספרד וסופר בהווה.

חייו

אלאוטריו סאנצ'ס נולד בסלמנקה שבמערב ספרד למשפחה ענייה קשת-יום, בזמן שאביו היה בכלא.
סאנצ'ס נידון ל-6 חודשי מאסר בעוון גניבתן של שתי תרנגולות. זמן קצר לאחר מכן, לאחר שסיים לרצות את עונשו ובגלל עברו הפלילי, נגזר עליו ב-1965 עונש מוות בגין שוד חנות תכשיטים במדריד שבמהלכה נרצח המאבטח. סאנצ'ס טען כי אינו אשם ברצח אלא היה "שעיר לעזאזל" שנוח להאשימו בהתחשב בעברו הפלילי וברקע הסוציו-אקונומי הנמוך שלו. עונשו הומתק לתקופת מאסר של שלושים שנה בכלא צבאי. כל אותה עת המשיך סאנצ'ס לטעון לחפותו ונלחם בכול מאודו נגד הרשעתו זו.
נמלט מספר פעמים מהכלא ונודע ברחבי ספרד כ"פושע המבוקש ביותר".
למרות שנכנס לכלא כאיכר אנאלפבית, הוא לימד את עצמו קרוא וכתוב, התקדם ורכש תואר במשפטים, כתב מספר ספרים והמשיך במאבקו חסר הפשרות כדי לטהר את שמו. ספרו פורסם בזמן שהותו בכלא תחת השם הספרדי "Camina o revienta" ובתרגום לעברית: "דלג הלאה או תמות". ב-20 ביוני 1981 הוא קיבל חנינה.
סאנצ'ס חי בעבר בטומארס, עיירה במחוז סביליה שבדרום ספרד, עם אשתו השנייה ושני ילדיה, חיים רגילים למדי אשר העידו כי ביקש להשאיר מאחוריו את התדמית העבריינית שדבקה בו.
ב-2006 התלוננה אשתו למשטרה בגין "יחסו הלא תקין" כלפיה והביאה למעצרו. לאחר זמן מה, הוא שוחרר.
מרילין מנסון

ביוגרפיה

וורנר נולד בקנטון, אוהיו, והתחנך בבית ספר נוצרי. הוא ראה בדת ובכנסייה צביעות רבה והועבר לבית ספר כללי בפלורידה. הוא למד עיתונות ותיאטרון באוניברסיטה המקומית. מתום לימודיו הפך עד מהרה לעורך-משנה למדור הבידור בעיתון הפופולרי של ה-BBC שנקרא "The Observer".

קריירה

ב-1989 הקים וורנר את להקת "Marilyn Manson & the Spooky Kids" (השם קוצר ל"מרילין מנסון" ב-1992).
וורנר הופיע לראשונה בקולנוע ב-1997, בתפקיד שחקן פורנוגרפי בסרט של דייוויד לינץ' "כביש אבוד", ושיחק בסרט הביוגרפי "פארטי מונסטר", בכיכובם של מקולי קאלקין וסת' גרין אודות חייו של ג'יימס סט. ג'יימס. ב-1999 שיחק בקומדיה "למות מצחוק" לצד רוז מק'גוון. בשנת 2004 שיחק בסרט האירוטי "דפיקות לב" שביימה אסיה ארג'נטו.   
בספטמבר 2002 נפתחה תערוכת היחיד הראשונה של מנסון 'עידן הזהב של הגרוטסקי' שהוצגה במרכז לתערוכות עכשוויות בלוס אנג'לס.

חיים אישיים

וורנר התחתן עם השחקנית והדוגמנית דיטה פון טיז ב-28 בנובמבר 2005, באירלנד. 
הם נפרדו ב-30 בדצמבר 2006 בגלל רומן שניהל עם השחקנית אוון רייצ'ל ווד.
פרייבורג

היסטוריה

העיר הוקמה במאה ה-12 על ידי הדוכס קונראד לבית צרינגן, כאזור סחר חופשי. מיקומה של העיר נבחר כצומת דרכים מרכזי שהיה נתיב סחר חשוב בימים ההם, וקישר בין הים הצפוני לים התיכון, ובין נהרות הריין והדנובה. בשנת 1368 רכשה העיר את חירותה מרוזן מקומי, ובית הבסבורג פרש את חסותו על העיר - תוך שמירה על רמה גבוהה יחסית של חירות.

ימי הביניים

ב-1120 החלה בניית המינסטר של פרייבורג (כנסייה שבמאה ה-19 הפכה לקתדרלה) אשר עברה מסגנון לסגנון (עקב כך שתקופת הבניה שלה הייתה כ-400 שנה) בסגנון גותי בשל. הבנייה הושלמה ב-1530 עם צריח מחודד בראש המגדל המערבי.
ב-1457 ייסד הדוכס אלברכט השישי את אוניברסיטת אלברט-לודוויג בפרייבורג - אחת האוניברסיטאות העתיקות בגרמניה.
ב-1520 בוצעה רפורמה משפטית מרחיקת לכת בעיר, הידועה כממושכת ועוצמתית במיוחד באותה התקופה. הרפורמה התקבלה יפה, וידעה לשלב בין המשפט הרומי העתיק לבין המסורת העירונית. בסופו של דבר הרפורמה הצליחה, במיוחד בכל הנוגע בענישה, במשפט אזרחי ובחוקת העיר.
באותה שנה החליטו תושבי העיר שלא להצטרף לרפורמציה הפרוטסטנטית של מרטין לותר שתפסה תאוצה באותה התקופה בגרמניה. הסירוב להצטרף לרפורמטור גרם להפיכתה של העיר פרייבורג למרכז קתולי חשוב באזור.
ב-1536, בעקבות אמונה הולכת וגוברת בכשפים ומכשפות, התרחש בעיר ציד מכשפות לראשונה בהיסטוריה שלה. מצודים כאלה נערכו מדי זמן מה בעיר לאורכה של המאה ה-16, בניסיון להסביר אסונות כבדים שפקדו אותה כגון המוות השחור ב-1564. עד היום קיימים סימני שריפה על חומות העיר העתיקה של פרייבורג המסמנים את מקום שריפתן של הנשים שהואשמו בכישוף.

העת החדשה

שלוש מאות השנים הבאות היו מלאות תהפוכות בפרייבורג. לסירוגין, הייתה העיר תחת שליטה אוסטרית, צרפתית, ספרדית, שוודית ותחת שליטה של מספר מדינות חברות בקונפדרציה הגרמנית. מ-1648 עד 1805 הייתה העיר תחת שליטה אוסטרית של בית הבסבורג כאשר לא נשלטה בידי הצרפתים. ב-1805 הפכה העיר, ביחד עם כמה מחוזות נוספים בסביבתה, לחלק מדוכסות באדן.
ב-1827 הפכה העיר לבישופות.
ב-1889 פונתה העיר מחשש להתפשטות של כימיקל רעיל שיוצר באחד המפעלים באזור התעשייה שלה.

המאה ה-20

ב-22 באוקטובר 1940 נשלחו כ-360 יהודים תושבי העיר למחנה העבודה גירס (Gurs) שבדרום צרפת. לאחר כשנתיים של עבודות פרך, נשלחו השורדים אל מותם במחנה ההשמדה אושוויץ ב-18 ביולי 1942. בעיר נמצאות כמה אנדרטאות לזכרם של היהודים שנרצחו. חלק מהם אפילו קבורים במחוז.
כיום יש בפרייבורג קהילה יהודית של כ-700 איש שמורכבת ברובה מיהודים שהגיעו ממזרח גרמניה ומברית המועצות לשעבר. התפילות נערכות בשבתות וחגים.
בכניסה לבית הכנסת יש לוחית זיכרון בעברית וגרמנית לזכר יהודי פרייבורג והסביבה שנשלחו למחנה גירס.
פרייבורג הופצצה קשות במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-1944 הפצצה כבדה במיוחד הרסה חלק גדול ממרכז העיר ושיטחה אותו לחלוטין, למעט הכנסייה של העיר שנותרה יציבה. ב-1945 כבש הצבא הצרפתי את העיר, והפגין בה נוכחות עד 1991, עת עזיבתה של הדיוויזיה המשוריינת האחרונה. לאחר המלחמה שימשה פרייבורג כמקום מושבה של ממשלת חבל באדן, שהתמזג מאוחר יותר למחוז באדן-וירטמברג המוכר לנו כיום. באותה תקופה העיר נבנתה מחדש ושוחזרה בהתאם לתוכניות העיר המקוריות.
מבחן אוילר

מבחן אוילר, הנקרא על שם המתמטיקאי לאונרד אוילר, הוא מבחן לבדיקה אם מספר כלשהו  הוא שארית ריבועית של מספר ראשוני . 
נוסח מבחן אוילר:
יהי  מספר ראשוני אי זוגי ויהי  מספר זר ל-  ,
 הוא שארית ריבועית של  אם ורק אם .

הוכחה

כיוון ראשון: נניח כי   הוא שארית ריבועית של , זאת אומרת, עבור  כלשהו 
.
לפי המשפט הקטן של פרמה .

.  . 
לכן, .
כיוון שני: נניח כי . כיוון ש  היא חבורה ציקלית, אזי קיים לה יוצר, יהי  היוצר שלה. מכיוון ש  אז  עבור  כלשהו.. הסדר של  הוא , לכן  מחלק את  ומכאן ש- מספר שלם, יהי . עבור  מתקיים , ולכן  הוא שארית ריבועית של .
מספר שלם

מספר שלם הוא מספר הנכתב ללא מרכיב חלקי. לדוגמה, 21, 4, ו 2048- הם מספרים שלמים, אך 9.75, 5.5 ו-2√ אינם מספרים שלמים. סט המספרים השלמים מורכב מכל המספרים הטבעיים (1, 2, 3, ...), אפס (0) והמספרים הנגדיים להם - המספרים השלמים השליליים - (1-, 2-, 3-, ...).
נהוג לסמן קבוצה זו באות Z בגופן בלקבורד-בולד ( . מהמילה הגרמנית Zahlen [נהגית ˈtsaːlən] - "מספרים". ℤ מסומן ביוניקוד U+2124) ומספר שלם בודד כלשהו באותיות אנגליות קטנות כגון k, n, m.
באלגברה, המספרים השלמים עם פעולת החיבור הם חבורה. עם פעולת הכפל הם אינם חבורה, משום שרק המספרים השלמים 1 ו 1‏- הפיכים. המספרים השלמים עם פעולות החיבור והכפל הם חוג הקרוי חוג המספרים השלמים. מבחינות רבות, המושג חוג הוא הפשטה אלגברית של מספרים שלמים.
מספר שלם a הוא מחלק (או גורם) של מספר שלם b אם אפשר לכתוב את b כמכפלה של a במספר שלם אחר. במקרה כזה, השארית בחלוקה של b ב-a היא 0. דוגמה: 5 הוא מחלק של המספר 35, אך לא של המספר 33.
נהוג לסמן את התכונה כך: a|b פירושו "a מחלק את b."
מיתולוגיה

מיתולוגיה (מיתוס) היא אגדת קדומים, המספרת על בריאת העולם, חזיונות הטבע, אוסף האגדות הקשורות במסורות הקדומות של עם והעוסקות בעיקר בעלילותיהם של אלים וגיבורים.

התפתחות המיתוס

המיתוסים התפתחו במשך מאות שנים בתוך יחידות של עמים או תרבויות ולשונות וכן נדדו מתרבות אחת לאחרת.
המיתוס הוא בדרך כלל סיפור או התגלמות מוצפנת של סיפור שהועבר באופן מסורתי
ועוסק לרוב בנושאים שהאדם התקשה למצוא להם הסבר משכנע, המיתוס מופיע פעמים רבות בתור פתיח, אך המיתוס יכול להכלל בקטגוריות אחרות כגון סיפורי הבריאה וסירקולציות של טבע, המיתוס איננו בהגדרה מקודש ונכללים בו כוחות וישויות על טבעיות.
בתפיסה הרחבה המיתוס הוא למעשה סיפור שנושא בחובו ערך לאדם אך הגרעין שלו אינו אמיתי.
אך בפולקלוריזם (שחוקר סיפורים פשוטים ומיתוסים) המיתוס חשוב גם בגלל האמונה החזקה בו בתרבות שממנה בא.
לכן פולקלוריסטים מייחסים למיתוסים חשיבות גדולה יותר מהתפיסה הכללית.

המיתולוגיה המודרנית

ספרים וסרטים מודרניים כמו "שר הטבעות" ו"מלחמת הכוכבים" "וההוביט" הם בעלי אספקטים מיתולוגיים שלפעמים מתפתחים למערכות פילוסופיות עמוקות.
הם עצמם אינם מיתולוגיה אך לאנשים מסוימים הם עונים לאותם צרכים פסיכולוגיים כמו המיתולוגיות הקלאסיות.
הם אינם עונים להגדרה של מיתולוגיה שהמאמינים בה רואים את האירועים כאירועים שהתרחשו במציאות (אמונה מופשטת או אמיתית).

המיתולוגיה בעידן המודרני חיה וקיימת דרך אגדות אורבניות, אמונות ה"ניו אייג'" ודרך אספקטים מסוימים של דתות.
נסים קריספיל

נסים קריספיל (נולד ב-1947) הוא חוקר ואוטודידקט ישראלי. כתב ספרים ומאמרים רבים בחקר ארץ ישראל ובמיוחד בנושא צמחי הבר שלה ושימושיהם בתרבות האנושית.

ביוגרפיה

קריספיל נולד ב-1947 בעיירה מוגדור שבמרוקו. עלה לישראל ב-1954. ילדותו עברה עליו במגדל העמק. למד בבית הספר הממ"ד האר"י ובבית הספר החקלאי "כפר הנוער הדתי" בכפר חסידים. שירת בחטיבת גולני ובחיל הקשר (1967 - 1970) וסיים את שירותו הצבאי במילואים בדרגת סרן. ב־1971 ייסד עם קבוצת חברים את מושב חמרה שבבקעת הירדן.
קריספיל לימד במסגרות לא פורמליות בקיבוץ נאות מרדכי ובקיבוץ משגב עם. בין השנים 1977 ל־1988 שימש כמדריך בבית ספר שדה הר גילה של החברה להגנת הטבע. במהלך עבודתו בחברה להגנת הטבע ערך מחקר מקיף אודות צמחי הרפואה והתועלת של ארץ ישראל. פרי מחקרו ראה אור באנציקלופדיה ילקוט הצמחים.
עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה, עקר עם משפחתו לערד. ערד שימשה כבסיס לסקר שערך בקרב הבדואים של הנגב בשיתוף עם המחלקה לצמחי רפואה במכון וולקני, אודות צמחיית הבר של ארץ ישראל כמקור לתרופות. בשנים 1994 עד 2002 ערך באופן עצמאי מחקר שדה מקיף במרוקו אודות פריסת היישובים היהודיים.
קריספיל מתגורר כיום במושב תירוש שבחבל עדולם, בו ייסד "מרכז מורשת" המנציח את עלייתם, קליטתם ופועלם של עולים מהרי האטלס שבמרוקו.
ב-2017 הורשע בגידול קנאביס. קריספיל טען שהגידול היה לצורכי מחקר ובית המשפט אשר לא קיבל את טענתו סבר שגם רווח מחקרי הוא רווח  וגזר עליו שנת מאסר בפועל וחילוט של מחצית ביתו ורכביו. לאחר שחרורו הודיע כי תחושת העוול שחווה במשפט גרמה לו להחליט על הגירה למרוקו.
מברשת גילוח

מברשת גילוח היא מברשת המשמשת בגילוח. המברשת אנכית, ובקצה העליון סיבים המאפשרים הקצפה של קצף גילוח או סבון גילוח ומריחתו על חלק הגוף אותו מגלחים. ידית מברשת הגילוח עשויה לרוב פלסטיק או חרסינה ולעיתים מעוטרת או עשויה שנהב או מתכת (ואף מתכת יקרה כגון זהב).
סיבי המברשת עשויים סיבים טבעיים או סיבים סינתטיים.

היסטוריה

מקורה של מברשת הגילוח המודרנית בצרפת, בשנות ה-50 של המאה ה-16. באותה עת ידית המברשת הייתה עשויה שנהב, זהב, כסף, שריון צב, בדולח או חרסינה. שערות המברשת היו עשויות פרוות גירית, ולכן נקראה המברשת בשם "גירית" (בצרפתית: blaireau) וגם כיום זה המונח למברשת גילוח. מברשות זולות יותר עשו שימוש בשיער חזיר בר. באותה עת אנשים לא גילחו עצמם, והמברשות היו חלק מכיליו של הגלב.
המצאת סכין הגילוח המודרנית הביאה לכך שאנשים רבים החלו להתגלח בעצמם ולא אצל איש מקצוע והביאו לייצור מברשות זולות העשויות בייצור תעשייתי (לרוב בעלי ידית פלסטיק וסיבי ניילון. המצאת קצף הגילוח הביאה להפחתת השימוש במברשת.
מברשות יוקרתיות משתמשות גם כיום בשיער גירית כאשר מברשת "גירית טהורה" מכילה שערות בטן גירית בלבד. מאחר שבמרבית מדינות אירופה ובארצות הברית הגירית היא חייה מוגנת, מרבית מברשות אלה מיוצרות בסין.
ירושלים (שיר)

"ירושלים" (באנגלית: "Jerusalem"; נקרא במקור על פי השורה הראשונה "And did those feet in ancient time" "והאם אותן רגליים בזמן קדום") הוא שיר פופולרי אנגלי, שהיה לשיר פטריוטי בריטי במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא ההמנון הלאומי הלא רשמי של אנגליה.

הפופולריות של השיר

במאה השנים הראשונות לאחר כתיבתו לא עורר השיר תשומת לב מיוחדת בציבור הרחב. ב-1916 כלל אותו המשורר רוברט ברידג'ס באנתולוגיה של שירים פטריוטיים, "רוח האדם" (The Spirit of Man), שיצאה לאור כדי לעודד את רוחו של העם הבריטי בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה. ברידג'ס ביקש מהמלחין יוברט פארי להתאים לשיר לחן פשוט, עבור קונצרט פומבי במסגרת מסע ציבורי לעידוד המורל. מאז הלחנתו הפך השיר לפופולרי. כנסיות וקתדרלות רבות באנגליה, וגם כנסיות אפיסקופליות בארצות הברית, אמצו אותו כמזמור, אף-על-פי שמילותיו אינן מילות תפילה במובן זה שאין בהן פנייה לאלוהים. השיר צבר אהדה גם מחוץ לכנסיות, ושרים אותו גם בבתי ספר, באירועי ספורט ובאירועים שונים בבריטניה וביתר המדינות שדוברות אנגלית. השיר רווח גם בעצרות פוליטיות, בעיקר של מפלגת הלייבור הבריטית.
מסופר על המלך ג'ורג' החמישי, שכאשר שמע את הגרסה התזמורתית בפעם הראשונה, אמר שהוא מעדיף את "ירושלים" על פני "אלוהים נצור את המלך" - שלמעשה איננו מוגדר כהמנון לאומי רשמי של הממלכה המאוחדת.
השיר הוקלט לאורך השנים במגוון סגנונות מוזיקליים. שלישיית אמרסון, לייק ופאלמר הקליטה עיבוד רוק מתקדם לשיר באלבומהּ Brain Salad Surgery. בשנת 1998 הוציא סולנה של איירון מיידן, ברוס דיקינסון, את השיר בעיבוד הבי מטאל הנמשך 6 דקות באלבום The Chemical Wedding. השיר הפך לחלק בלתי-נפרד מהרפרטואר של הזמר האפרו-אמריקני פול רובסון.
"ירושלים" היה אחד המזמורים המרכזיים ששר הקהל בחתונת הנסיך ויליאם וקתרין מידלטון בשנת 2011.
השיר מושר גם בסרטים רבים כמו מרכבות האש ובדידותו של הרץ למרחקים ארוכים.
ראש ממשלת בריטניה דייוויד קמרון הציע בשנת 2012, ש"ירושלים" תשמש כהמנון של נבחרת אנגליה בכדורגל ובענפי ספורט אחרים, מכיוון שלאנגליה (בניגוד לממלכה המאוחדת) אין המנון משלה, ונדרש המנון שיבדיל אותה מיתר האומות המרכיבות את הממלכה המאוחדת.
שידוך

השידוך במגזרים שונים

רובם של הזוגות במגזר החרדי נישאים בשידוך, אחת הסיבות המרכזיות לקיום מערכת השדכנות היא צניעות. על פי כללי הצניעות הנהוגים בחברה החרדית, בחור ובחורה אינם נפגשים סתם כך בלי סיבה, אלא אך ורק למטרת נישואים, ולכן עליהם להיפגש על ידי שידוך, בתיאום הסביבה הקרובה כמו המשפחה או המכרים וכדומה, אליהם קשור המועמד לנישואים. ישנם הבדלים בתוך המגזר בין הליטאים שנוהגים להיפגש מספר פעמים לבין החסידים הממעטים בהן ויש הנפגשים פגישה אחת בלבד.
סיבה נוספת לבחירת בן זוג באמצעות שידוך, לדעת המצדדים בשיטה זו, היא החשש שמועמד צעיר הבוחר בן זוג באופן עצמאי עלול לקבל החלטה שגויה בגלל 'אהבה עיוורת' מבלי להכיר לעומק את התכונות והמידות האישיות של בן הזוג. המצדדים בשידוך סבורים שמוטב לבחור את בן הזוג על פי תכונותיהם (תכונות הנפש, בקיאות בתורה, שושלת, מצב כלכלי, מצב משפחתי וכו') בהתאם לדרישות של כל משפחה, ולאו דווקא מתוך אהבה או קשר רגשי למועמד, לפחות בשלבי ההיכרות הראשוניים. בשידוך אידיאלי נוצרת ההיכרות רק לאחר בירור מקיף באמצעות שדכנים מקצועיים ומכרים הבוחנים את המועמדים ואת התאמתם ההדדית.
בחברה הדתית לאומית נהוג גם כן להשתמש בשידוך אך בשונה מהחברה החרדית כאן בני הזוג אינם נפגשים פעמים בודדות וברוב המקרים הקשר נמשך מספר חודשים. גם קשר זה מתחיל בהצעה משדכן או מכר של בני הזוג, ולרוב נערך בירור מקדים על פיו יחליטו בני הזוג אם להפגש. לאחר קשר, יחליטו בני הזוג אם להתמיד ולהינשא או להיפרד. בני הזוג נוהגים להתייעץ עם חבריהם הנשואים או יועצים מוסמכים טרם ההחלטה.
בחוגים שאינם דתיים, יש אשר ינסו למצוא בן או בת זוג באמצעות שדכן מקצועי, מכר משותף או אתר הכרויות באינטרנט. שידוכים באמצעות גורם שלישי הם מאוד נפוצים בחברה החילונית ומתאימים במיוחד לאנשים שמתקשים להכיר בן או בת זוג באופן עצמאי מסיבות שונות, כגון ביישנות, מגורים במקום מבודד או מוגבלות. בחברה החילונית הזוג, על פי רוב, יוצא זמן רב יותר כדי לגבש דעה אישית על מידת ההתאמה של בן או בת הזוג ולא בהכרח מסתמך על בירור מקיף שנעשה קודם לכן בידי גורמים אחרים. כמו כן, מטרת ההיכרות אינה בהכרח נישואים פורמליים.
אופן ספייס

אוֹפֶּן סְפֶּייס (Open Space, "חלל פתוח") הוא המונח הגנרי לתיאור סגנון של אדריכלות ועיצוב פנים המשמש בעיקר בתכנון משרדים, ובו תכנון קומה במבנה מתבסס על חללים פתוחים וגדולים, תוך העלמת מחסומים שיוצרים חללים קטנים, כמו קירות ודלתות. במקום אלו, הפונקציות הספציפיות בחלל המדובר מוגדרות בדרך כלל על ידי תאי עבודה ("קיוביקלז").
אופן ספייס הוא חלק מתפיסה רחבה יותר, המכונה אופן פלאן (Open plan) ("תוכנית פתוחה"), ומתייחסת גם לתכנון בתים פרטיים, שבהם מצומצם מאוד השימוש בקירות או בדלתות ליצירת חללים מוגדרים כמו מטבח, סלון או חדר אוכל; וגם לתכנון נוף, שבמסגרתו נמנעים משימוש בתוחמים כמו קירות, גדרות או גדר חיה.
אנג'לה גריפין

ביוגרפיה

גריפין נולדה בלידס, ולמדה בבית הספר התיכון אינטייק בעיר. היא גדלה בקוטינגלי איסטייט סמוך לביסטון.
ב-1992 הופיעה גריפין באופרת הסבון הפופולרית של ITV "אמרדייל" בתפקיד קטן בדמות בשם טינה. בשנים 1993 עד 1998 שיחקה בתפקיד הספרית פיונה מידלטון בסדרה "קורוניישן סטריט". היא שיחקה בצוות השחקנים המקורי של סדרת הדרמה הרפואית "הולבי סיטי" בתפקיד האחות ג'סמין הופקינס, אבל עזבה את הסדרה בסוף העונה השלישית ב-2001. עוד השתתפה גריפין בסדרות הדרמה של ה-BBC "קצוות מפוצלים" ו"עם הרגליים על הקרקע".
באוקטובר 2001 הגישה גריפין תוכנית טלוויזיה בערוץ 4 הבריטי אודות אנשים ממוצא מעורב בחברה הבריטית. התוכנית כללה ראיונות עם מספר רב של אישים ממוצא מעורב כגון ברוס אולדפילד וחניף קוריישי כמו גם פוליטיקאים כגון טוני בן.
מ-2006 עד 2010 הופיעה גריפין בתפקיד המורה קים קמפבל בסדרת הדרמה של ה-BBC "דרך ווטרלו" לצדו של ג'ייסון מרלס ששיחק לצדה גם בסדרה "קצוות מפוצלים". היא לקחה פסק זמן מהסדרה בסוף 2007 ותחילת 2008, אבל חזרה להופיע בעונה הרביעית ב-2009. בסוף העונה החמישית עזבה את הסדרה כדי להתמקד בתוכניתה היומית בערוץ Sky1.
החל מנובמבר 2009 ועד יולי 2010 הנחתה גריפין תוכנית טלוויזיה בשעות היום בערוץ Sky1 בשם "Angela and Friends". אליה הצטרפו החברות הטובות שלה ליזה פוקנר וניקולה סטיבנסון. ב-1999 הגישה את הגרלת הלוטו "The Midweek National Lottery", והשתתפה בתוכנית המילניום של ה-BBC בערב השנה החדשה. גריפין הצטלמה לפרק פיילוט לתוכנית "Dishes" עבור ערוץ 4, אבל החליטה לבסוף לא להגיש את התוכנית והוחלפה על ידי קייט תורנטון.
גריפין דיבבה את דמותה של איימי בתוכנית הטלוויזיה לילדים "דר דוור".
במרץ 2009 הופיעה גריפין בתוכנית הריאליטי "Murder Most Famous" בה יחד עם ידוענים נוספים כתבה רומן פשע, בהדרכת הסופרת מינט וולטרס. הפרס היה הוצאה לאור של הרומן שכתב הזוכה. בפרס זכתה השחקנית שרי יוסון.
בינואר 2010 הגישה גריפין יחד עם גת'ין ג'ונס את התוכנית של ערוץ Sky 1 של טקס חלוקת פרס גלובוס הזהב. גריפין השתתפה בשתי העונות הראשונות של סדרת הדרמה קומית "משפחה וצרות אחרות". בינואר 2012 השתתפה בתחרות "The Great Sport Relief Bake Off" של ערוץ BBC Two והייתה אחת מהשלושה המגיעים לגמר.
ב-2013 שיחקה גריפין בתפקיד דולי במחזה "One Man, Two Guvnors". ב-2014 וב-2015 כיכבה בתפקיד סמלת בילוש ליזי מדוקס בסדרה "לואיס" של רשת ITV. מה-5 עד 9 בינואר 2015 הנחתה גריפין יחד עם קיאן איגן את התוכנית "Fat Pets: Slimmer of the Year" של ITV.
Silhouette in Red Tour

רקע

האנסה רקורדס הוציאה ספר מיוחד בן 24 עמודים, שבתוכו היה ניתן למצוא פרטים על סיבוב ההופעות, ותמונות של טיילר מתוך סיבוב ההופעות. את הספר היה ניתן לרכוש במקומות ציבוריים, ובין היתר גם במופעים של סיבוב ההופעות.
דולי מדיסון

דולי פיין טוד מדיסון (באנגלית: Dolley Payne Todd Madison‏; 20 במאי 1768 – 12 ביוני 1849), אשת נשיא ארצות הברית ג'יימס מדיסון. היא הייתה הגברת הראשונה של ארצות הברית בשנות כהונתו של בעלה: 1809–1817. דולי מדיסון שימשה בתפקיד זה אף בתקופת כהונתו של תומאס ג'פרסון מאחר שהיה אלמן.

ביוגרפיה

דולי מדיסון נולדה בקהילת קוויקרים, בשם "ניו גארדן" (New Garden - הגן החדש) בעיר גרינסבורו שבצפון קרוליינה ב-20 במאי 1768, לחקלאי ויצרן העמילן, ג'ון פיין (John Payne) ואשתו מרי קולס (Mary Coles).
היא התחנכה בפנסילבניה, ושם פגשה את בעלה הראשון, ג'ון טוד הבן (.John Todd Jr) (1764 - 1793), ונישאה לו ב-7 בינואר 1790. ג'ון טוד היה עורך הדין שהגן על אביה בערכאות ומנע ממנו לפשוט רגל. לדולי וג'ון נולדו שני בנים: ג'ון פיין (1792–1852) ויליאם טמפל (נולד בשנת 1793). ג'ון טוד הבן וויליאם טמפל, שהיה עוד תינוק, נפטרו בשנת 1793 מקדחת צהובה.
ארון בר הכיר לדולי את ג'יימס מדיסון, והם נישאו ב-14 בספטמבר 1794. לא נולדו להם ילדים.
דולי מדיסון ידועה כאישה שהביאה את הגלידה לארצות הברית. היא נהגה לערוך מסיבות מפוארות עבור אורחים נכבדים, ובמסיבות אלו היא הגישה את הגלידה, אותה שמרה בביתני קרח מחוץ לביתה, אולם עיקר פרסומה נובע מכך שהצליחה להציל במהלך מלחמת 1812 מסמכים חשובים מהבית הלבן, וכן דיוקן של ג'ורג' וושינגטון, מעשה ידי הצייר גילברט סטיוארט, לפני שהצבא הבריטי העלה את הבית הלבן באש בשנת 1814.
העיתון

עלילה

הסרט עוקב אחר תפקידו של העיתון וושינגטון פוסט בחשיפת פרשת מסמכי הפנטגון. פרסום המסמכים הנוגעים למעורבותה של ארצות הברית במלחמת וייטנאם, החל בעיתון ניו יורק טיימס, אך הפרסום נבלם על ידי ממשל הנשיא ריצ'רד ניקסון. החל מיוני 1971 החל גם הוושינגטון פוסט לפרסם את המסמכים לאחר מאבק משפטי ועל אף הלחצים מצד הממשל.
במהלך מלחמת וייטנאם נשלח עובד משרד ההגנה, דניאל אלסברג, להצטרף לכוחות הלוחמים ולדווח מהשטח על התקדמות הלחימה. הוא מדווח על הסטטוס קוו למזכיר ההגנה רוברט מקנמארה שנראה כי מזדהה עם חוסר התוחלת בהמשך הפעילות, אך בראיון פומבי לתקשורת מדווח מקנמארה על הצלחת המשימה. שנים מאוחר יותר, כשהוא מועסק במכון ראנד, מדליף אלסברג כמות גדולה של מחקרים ומסמכים לגבי הפעילות החשאית ארוכת השנים של ארצות הברית ואי הצלחת המלחמה לניו יורק טיימס. העיתון מפרסם חלק מהמסמכים אך מיד מצונזר על ידי הממשל ונמנע ממנו בצו בית המשפט להמשיך ולפרסם אותם.
בן בגדיקיאן מהוושינגטון פוסט מתחקה אחר המקור למסמכים שהודלפו ומגיע לאלסברג שמוסר לו אותם. עורך העיתון בן בראדלי מכנס את צוות הכותבים והעורכים שלו והם מרכזים מאמץ לפרסום ממצאים מהמסמכים. על הפרסום מעיב החשש כי תהיה בכך פגיעה בעיתון, ואף ביזוי בית המשפט, מה שעלול להביא למעצרם של בראדלי ובעלת העיתון.
קתרין גרהאם שקיבלה לידה את השליטה בוושינגטון פוסט לאחר מות בעלה, מקבלת החלטה לפרסם את המסמכים על אף האיום כי הדבר עלול לטרפד את הנפקת מניותיו בבורסה, על אף הסיכון האישי בהפרת צו בית המשפט ועל אף ידידותה ארוכת השנים עם מקנמארה.
פרסום המסמכים מוביל לפולו-אפ של שאר העיתונים הבולטים בארצות הברית וכן לניצחון בבית המשפט.
סצנת הסיום של הסרט כוללת שחזור של סצנת פתיחת הסרט "כל אנשי הנשיא" שעלילתו עוסקת בחשיפת פרשת ווטרגייט על ידי עיתונאי הוושינגטון פוסט.

הפקה

הזכויות לתסריט שנכתב על ידי ליז האנה, נרכשו על ידי איימי פסקל ובעיבודו שותף גם התסריטאי ג'וש סינגר שזכה באוסקר על התסריט לסרט "ספוטלייט", אף הוא עוסק בעולם העיתונות.
הפקת הסרט נעשתה על ידי חברת אמבלין פרטנרס  ופוקס המאה ה-20.
ביצירת הסרט שיתף פעולה הבמאי סטיבן ספילברג עם עמיתיו ליצירת סרטים קודמים, בהם זוכי פרס האוסקר הצלם יאנוש קמינסקי, העורך מייקל קאן, והמלחין ג'ון ויליאמס. לתפקידים הראשיים לוהקו טום הנקס שזה לו הפעם החמישית שמככב בסרטיו של ספילברג ומריל סטריפ שעבורה זהו שיתוף הפעולה הראשון עם ספילברג ועם הנקס.
צילומי הסרט החלו ב-30 במאי 2017 בניו יורק והושלמו במהלך הקיץ.
הפצת הסרט נקבעה ל-22 בדצמבר 2017 להקרנה מצומצמת ול-12 בינואר 2018 להפצה רחבה.