היסטוריה של דרום אפריקה

התפשטות הבנטו

במהלך המאות הראשונות לספירה, חייהם של החוי-סאן הבושמנים, התושבים הקדומים של דרום אפריקה, השתנו באופן קיצוני. באותה התקופה החלה הגירה מאסיבית של בני בנטו לדרום אפריקה. חדירתם של הבנטו לדרום אפריקה הייתה הפרק האחרון במהלך דמוגרפי גדול יותר - הגירתם של הבנטו מצפון אפריקה הטרופית דרומה. הגעתם של הבנטו לדרום אפריקה נפרסה על פני מאות שנים, ונעשתה באופן הדרגתי. בניגוד לבושמנים, בני הבנטו עסקו לא רק בגידול בעלי חיים מבויתים, אלא גם בחקלאות מפותחת יותר אשר כללה בין השאר גידול חיטה. מיומנויות חקלאיות מתקדמות יחסית אלו הביאו בני הבנטו מצפונה של אפריקה. לצד חקלאות הם גם השתמשו בברזל. הם היו יושבי קבע והתגוררו בכפרים.
הגם שבני הבנטו היו נחשבים לחזקים יותר מהבושמנים, הבנטו סבלו מפיצול רב ובדרך כלל נעדרו מוסדות מדיניים מפותחים. יוצאת דופן הייתה ממלכת מפונגובווה - ממלכת בנטו קטנה שהשתרעה בצפונה של דרום אפריקה של ימינו. ממלכת מפונגובווה נוסדה במהלך המאה ה-9 והתקיימה פחות או יותר במקביל לתקופת קיומה של ממלכת זימבבואה הגדולה, הממוקמת כשלוש מאות קילומטרים צפונה משם. מפונגובווה נחשבת למדינה הילידית הראשונה בדרום אפריקה ועדויות ארכאולוגיות מראות שהיא הייתה מרכז סחר בינלאומי גדול. סחורות שונות, לרבות ברזל, נחושת וזהב, יוצאו ממנה דרך נמלי מזרח אפריקה אל חצי האי ערב, הודו וסין. כתוצאה מסיבות עלומות במהלך המאה ה-13 שקעה הממלכה וחדלה מלהתקיים.
עקב ההגירה המאסיבית של בני הבנטו לדרום אפריקה הצטמצם משקלה של האוכלוסייה הבושמנית באזור. הבושמנים נאלצו לעזוב את שטחיהם בפנים הארץ ובחופיה, ונעו בעיקר אל עבר המדבריות בצפון דרום אפריקה ובנמיביה של ימינו. מגמה זו של קריסת החברה הבושמנית הקצינה עוד יותר עם הגעת האדם הלבן לדרום אפריקה כאלף שנה מאוחר יותר. בעוד בראשית המאה ה-17 חיו ברחבי דרום אפריקה כמאה אלף בושמנים, מספרם כיום עומד על כעשרת אלפים בלבד. רובם נכחדו עקב המחלות שהפיצו המתיישבים האירופים, אשר הבושמנים לא היו חסינים להן.
רובם ככולם של השחורים בדרום אפריקה הם צאצאים ישירים של בני הבנטו. אלו מחולקים ביניהם לכמה קבוצות אתנו-שבטיות עיקריות: בני הנאגוני (זולו, קוסה, סוואזי ונדבלה) אשר התיישבו באזור החוף המזרחי, הסותו-צוואנה (צוואנה, פדי ובסותו) אשר התיישבו במרכז פנים הארץ, ועמי הוונדה והצונגה אשר התיישבו בקצה הצפון-מזרחי של דרום אפריקה, סמוך לגבול זימבבואה של ימינו. אז כמו היום, מבין כלל הקבוצות, בני הנאגוני היו הדומיננטיים, ובמיוחד הזולו והקוסה שמביניהם.

מסעות אירופאיים

רק מעט ידוע על דרום אפריקה בתקופה שלפני הגעת האירופאים הראשונים. מגלי הארצות הראשונים שהגיעו לדרום יבשת אפריקה היו הפורטוגזים, שנמשכו לדרום בתקווה למצוא נתיב ימי להודו ולאסיה, על מנת להחליף את נתיבי היבשה היקרים דרך אסיה המרכזית. ב-1487 ברתולומיאו דיאס וקבוצה קטנה של אנשיו חלפו על פני כף סלעי וסוער, וקראו לו כף התקווה הטובה (Cabo da Boa Esperança בפורטוגזית). לאחר שתים עשרה שנה, ב-1498, הגיע ואסקו דה גאמה לאותו מקום, ולאחר מכן המשיך רחוק יותר לכיוון צפון מזרח, במעלה האוקיינוס ההודי. בדרכו להודו, הוא נחת בחוף וחקר חלקים לא ידועים של מזרח אפריקה באזור שהוא היום מוזמביק.
אף שהפורטוגזים התגאו בהצלחתם ב"כיבוש" הכף, לא היה להם עניין בהתיישבות שם. האקלים הקשה וקו החוף הסלעי היו מסוכנים לספינותיהם, ורבים מהנסיונות שלהם לסחור עם בני החויחוי המקומיים הסתיימו בעימותים. חוף המוזמביק היה אטרקטיבי יותר, עם מפרצים נוחים שיכלו לשמש כתחנות ולקשרים עם עפרות הזהב המצויות בפנים הארץ.
לא היו לפורטוגזים מתחרים רבים באזור עד לסוף המאה ה-16, אז החלו האנגלים וההולנדים להתחרות בהם על נתיבי הסחר למזרח. תנועת הספינות סביב הכף גדלה, והוא נעשה למקום עצירה קבוע לצוותים חולים ועייפים. ב-1647 נטרפה ספינה הולנדית ב"מפרץ השולחן" הנמצא למרגלות הר השולחן בחוף קייפטאון. ניצולי הצוות, האירופאים הראשונים שניסו להתיישב באזור, בנו מבצר וגרו בו במשך שנה עד שחולצו. זמן קצר לאחר מכן החליטה חברת הודו המזרחית ההולנדית לייסד שם התיישבות קבועה. לחברה, אחת מהחברות הגדולות באירופה שסחרו עם הודו והמזרח, לא הייתה כל כוונה ליישב את האזור, אלא רק לייסד בסיס בטוח, שבו יוכלו הספינות החולפות למצוא מעגן ולקבל אספקה טריה של בשר, פירות וירקות. למטרה זו נשלחה משלחת מהחברה תחת פיקודו של יאן ואן ריבק, שהגיעה ל"מפרץ השולחן" ב-6 באפריל 1652.

בחירות חופשיות שניות

ב-1999 קיימה דרום אפריקה את מערכת הבחירות הדמוקרטיות השנייה שלה. עוד ב-1997 העביר מנדלה את המנהיגות על ה־ANC לסגנו תאבו מבקי, והייתה ספקולציה כי אחוז הבוחרים ב־ANC יפחת כתוצאה מכך. למעשה, הוא גדל, והמפלגה הגיעה לכדי מושב אחד משני השלישים הנחוצים לה על מנת לשנות את החוקה.
ה־NP, שכעת נקראה המפלגה הלאומית החדשה (NNP), איבדה שני שלישים ממושביה, וכן את מעמד האופוזיציה הרשמי שלה, למפלגה הדמוקרטית (DP). ה־DP הייתה באופן מסורתי מעוזם של הלבנים הליברלים, עם כוח חדש משמרנים שערקו מהNP, וכמה שחורים מהמעמד הבינוני. אחריהם במספר הקולות הייתה מפלגת החופש אינקתה (IFP), שבעבר הייתה השופר של לאומיות הזולו.

הווה ומבט לעתיד

גם אם מבקי היה אהוד פחות במפלגתו מאשר ה"מדיבה" (מנדלה), הוא הוכיח כי הוא פוליטיקאי משופשף, ושמר על מקומו על ידי בידוד מתנגדיו. בבחירות 2003 הצליח מבקי להוביל את מפלגתו, ה-ANC, לרוב של שני שלישים מהפרלמנט, רוב מוחלט שהעניק לה את הכוח לשנות את החוקה אם תרצה.
אך לא הכול היה ורוד. בימים הראשונים של נשיאותו, ההתכחשות של מבקי למשבר האיידס הביאה עליו ביקורת עולמית, והימנעותו מגינוי ההשתלטות על חוות בבעלות לבנים בזימבבואה השכנה ערערה את ביטחונם של בעלי קרקעות דרום אפריקאיים ומשקיעים זרים.
הפשיעה הלא-פוליטית התרחבה מאוד מאז סיום האפרטהייד. על פי דו"ח של סיבוסיסו מסוקו, בשבע השנים שבין 1994 ו-2001, "הפשיעה האלימה גדלה ב-33%". ה"אקונומיסט" מדווח כי כ-1,500 חוואים לבנים נהרגו בהתקפות לא-פוליטיות מאז 1991. הנתונים של האינטרפול מלמדים כי ב-2002 היו בדרום אפריקה 114.8 מקרי רצח ל-100,000 איש, שיעור הרצח הגבוה ביותר בעולם, ובערך פי חמישה מהמדינה הבאה אחריה בתור, ברזיל. ב-1998 שיעור מקרי הרצח והשוד בדרום אפריקה היה הגבוה ביותר בעולם. דו"ח מ-2001 של המוסד ללימודי ביטחון הסיק כי "בדרום אפריקה יש שיעור פשעי רכוש גבוה אך נשלט, אך שיעור גבוה מאוד של פשע אלים. השיעור הזה עושה את דרום אפריקה למקרה מיוחד בין חברות אחרות הנגועות בפשע".
ב-2004 פירסמה ממשלת דרום אפריקה נתונים המראים כי הפשיעה דועכת, אך יש שטענו כי הם אינם אמינים. ב-2003 דיווח האינטרפול כי שיעורי הרצח למעשה כפולים מאלה שהממשלה מדווחת עליהם. מבקי האשים את מבקריו בתחום זה בגזענות. אחרים מציינים כי אפשר להסביר את הנתונים הסותרים על ידי דיווחים שונים של הקרבנות, ובקושי שבפירוש מידע על פשיעה במדינה המצויה בסכסוכים צבאיים פעילים.
על פי ה"אקונומיסט", כ-250,000 דרום אפריקאים לבנים היגרו מן המדינה מאז 1994. לבנים אחרים הגיבו לחברה המעורבת החדשה בכך שעברו לקהילות פרטיות ומסוגרות, שבהן אין להם כמעט מגע עם השחורים.
בשנים הבאות, יש להניח כי תשומת הלב תינתן בעיקר לפשיעה, אי-השוויון הכלכלי, מערכת החינוך והאיידס. בערך 4.5 מיליון דרום אפריקאיים נגועים במחלה, יותר מכל ארץ אחרת בעולם, ונראה כי בעיה זו תאפיל על כל בעיותיה האחרות של המדינה.
בספטמבר 2008 הודיע מקאי על התפטרותו ממשרת הנשיא ובמקומו מונה קגאלמה מוטלנטה, מינוי ביניים של ה-ANC עד לבחירות שבהן זכה סגנו לשעבר של מקאי ואחד הפוליטיקאים האהודים ביותר בדרום אפריקה, ג'ייקוב זומה.
ב-2010 התקיים בדרום אפריקה המונדיאל, והייתה זו הפעם הראשונה שבה מדינה אפריקאית מארחת אירוע מסוג זה.