google/wiki40b huggingface dataset:
פודו אילואיי

מקור השם

מקור השם פודו אילואיי בגשר שעל נהר הבאחלוי (פודו - הגשר ברומנית). מסופר שהגשר נבנה על ידי אישה יהודיה בשם "אילואיה" שגרה במקום בתחילת המאה ה-19. אך ידוע שהגשר היה במקום עוד הרבה לפני כן ועדויות לכך יש כבר משנת 1700.

היסטוריה

פודו אילואיי נוסדה בעשור השני של המאה ה-19, אך המקום עוד היה מוכר מקודם בשם "פודו-לליאואיי" (Podu Lelioaiei). למעשה עוד מהמאה ה-9 ועד למאה ה-14 הייתה במקום התיישבות מבוצרת.

עד מלחמת העולם השנייה

יסוד העיירה לא היה מאורע יחיד, שכן באותם זמנים הוקמו יישובים כגון זה בכל רחבי נסיכות מולדובה. פודו אלואיי כיתר היישובים הוקם כישוב המקשר בין הכפר לעיר. סחורות מהעיר הקרובה יאשי נמכרו במקום לתושבי הכפרים הסובבים, וכך גם להפך.
אוכלוסיית העיירה הייתה מורכבת מ: מולדובנים (רומנים), יהודים, ליפובנים, ארמנים, יוונים ו צוענים.
ב-1872 מנתה האוכלוסייה המקומית 2,715 נפש. במקום כבר הייתה מסילת ברזל שעברה במקום תחנת רכבת, וטלגרף.
אחוז היהודים בקרב האוכלוסייה היה כ- 50% לערך במשך כל השנים עד למלחמת העולם השנייה.

במהלך השואה

ב-30 ביוני 1941, אחת מ"רכבות המוות" שיצאו מיאשי לאחר פרעות יאשי, הגיעה לפודו אלואיי. במהלך הדרך נספו 1,194 קורבנות יהודיים בעקבות החום והצמא. קורבנות אלה נקברו בקבר אחים בבית העלמין היהודי בעיירה, זאת לא לפני שנבזזו על ידי הצוענים. 700 הניצולים מרכבת המוות רוכזו בבית הכנסת ולאחר מכן הועברו לבתי היהודים המקומיים.
באותה השנה, הגיע הפקודה על גרוש היהודים מפודו אלאיי. פקודה זאת בוטלה לאחר מאמציהם של ארגונים יהודים בבוקרשט, אך באפריל 1942 גורשו כ- 1,500 היהודים ליאשי, שם נתמכו על ידי הקהילה.
לאחר המלחמה חזרו רק כ-300 יהודים למקום.
טנזיה

טנזיה הוא מאכל המזוהה עם המטבח המרוקאי. הטנזיה מורכבת מפירות יבשים, אגוזים ואורז, לעיתים בתוספת של בשר בקר, כבש או עוף.
בין הפירות שבהם מקובל להשתמש נכללים תאנים, שזיפים, צימוקים, תמרים ומשמשים. ניתן להוסיף אגוזי מלך, שקדים, פיסטוקים וצנוברים. יש המוסיפים גם בצל מטוגן. נהוג לאכול את המנה בראש השנה היהודית ויש האוכלים אותה בט"ו בשבט.
אצטדיון לואיסון

אצטדיון לואיסון (באנגלית: Lewisohn Stadium או CCNY Stadium) היה אצטדיון ששימש גם כאמפיתיאטרון להופעות מוזיקה בניו יורק. האצטדיון מוקם בשטח ה"סיטי קולג'" (CCNY) בין שדרת אמסטרדם ושדרת קונבנט, בין הרחובות 136 ו-138 בצפון מנהטן. הוא נחנך ב-1915, על שמו של התורם אדולף לואיסון, ונהרס ב-1973, על מנת לפנות מקום לקמפוס אקדמי.
האצטדיון נבנה בסגנון נאו-קלאסי, כאשר מבנה היציעים הוקף בעמודים בסגנון דורי.
האצטדיון, בתפוסה של כ-25,000 מושבים, היה, בנוסף לשימושו כמרכז תחרויות ספורט של האוניברסיטה גם מרכז תרבות קיצי. התקיימו בו למשל הופעות של המטרופוליטן אופרה והתזמורת הפילהרמונית של ניו יורק תחת כיפת השמיים, עם מנצחים וסולנים כיוג'ין אורמנדי וג'ורג' גרשווין, יאשה חפץ ויהודי מנוחין כמו גם מופעי מוזיקה פופולרית מאת אמנים כפיט סיגר, וודי גאת'רי, הארי בלפונטה ואחרים.
מדרש

שיטת המדרש

כפעולה, "מדרש" מתייחס לשיטה של פירוש של פסוק מקראי. במסורת היהודית מחלקים את פרשנות המקרא לארבע שיטות עיקריות: פשט (המובן הראשוני של הכתוב), רמז (פרשנות), דרש (פרשנות מרחיבה) וסוד (מיסטיקה). המדרש, כפי ששמו מעיד עליו, עוסק בעיקר בדרש, ומעט גם ברמז.
כדי להסיק מסקנות מן הפסוקים נעשה שימוש בטכניקות פרשניות מגוונות. טכניקות אלה נקראות המידות שהתורה נדרשת בהן. ישנן 13 מידות כאלה המיוחסות לתנא רבי ישמעאל, אך ישנן גם מידות נוספות. על פיהן מתייחסים במדרש גם ליתירות של מילים או אותיות, לסדר האירועים המתוארים בפסוק, להקבלות ספרותיות ולקשיים נוספים כנקודת משען לדרשות על הפסוקים. במקרים רבים מובא במדרש דו-שיח או רב-שיח ארוך, ומילים ספורות של המקרא מפותחות לדיון מחשבתי רחב יריעה. כמו כן, ישנן 32 דרכים וצורות של פרשנות האגדות. לדעת חלק מהחוקרים הדיונים המובאים בפני גיבורי המדרש לא התקיימו במציאות, והיו עיבוד ספרותי של בעל המדרש, לצורך הבאת השקפות דתיות ומוסר השכל שהיה רלוונטי לתקופתם.
במדרש בראשית רבה נפוץ השימוש בפתיחתא: היא מופיעה בתחילת הסימן ("הפרק" במדרש) ופותחת בדרשת "פסוק רחוק" מספרי אמ"ת (איוב, משלי ותהילים) או מספרי הנביאים. לאחר עיסוק קצר או ארוך באותו "פסוק רחוק" משתלשלת הפתיחתא ומתחברת בסופו של דבר לפסוק הראשון שנקרא בפרשת השבוע. החוקרים מתחבטים בשאלה האם הפתיחתות נאמרו בשבת מול קהל בבית הכנסת, במטרה למשוך אותו "ולהכין" אותו לקראת הקריאה בתורה, או שמא מדובר בפלפול בית-מדרשי שנאמר לאוזני החכמים בלבד.
חלק מן הרעיונות העולים במדרש, בעיקר במדרש האגדה, הם מטאפוריים, פרשנים מאוחרים הדגישו שאין להבין אותם כפשוטם כלל, אם כי יש מי שחולק עליהם וסובר שגם הפשט קיים. לעיתים הדיונים המדרשיים מסתירים מאחוריהם תפיסות אזוטריות ואף מיסטיות. לפי הסברים מאוחרים יותר (למשל, אצל הרמב"ם) הדבר נעשה כדי להסתיר את התפיסות המורכבות מן ההמון וממי שעלול לעשות בהן שימוש לרעה.

סוגי מדרשים

המדרש מתמקד בדרך כלל באחד משני תחומים: בדברי הלכה או בדברי אגדה. שני סוגי המדרשים נאמרו בראשיתם בעל-פה; ככל הנראה הועלו על הכתב החל מן המאה ה-2. היום המדרשים מגובשים בקבצים מסודרים של פרשנות על ספרי התנ"ך. בספרות המדרשית נעזרים גם היסטוריונים וחוקרים משום שמתוארים בה בדרך אגב פרטים על חיי היום-יום של היהודים ועל המחשבה, השפה ותנאי החיים שלהם בתקופת המשנה והתלמוד.
ביצ'רין

ביצ'רין (באיטלקית: Bicerin) הוא משקה מבוסס קפה שמקורו בטורינו. המשקה מכיל מנת אספרסו, שוקולד ומעט חלב והוא מוגש לרוב בכוס זכוכית קטנה ועגולה. בארצות הברית מוגש המשקה לעיתים עם קצפת במקום חלב.
בשנת 2001 זכה המשקה להוקרה בביטאון הרשמי של מחוז פיימונטה והוכרז כ'בעל מסורת פיימונטזית'.

מקור המשקה

משמעות המילה ביצ'רין היא 'כוס קטנה' בפיימונטית, דיאלקט של האיטלקית שבה אותה מילה נכתבת בצורה 'bicchierino'.
המשקה מוכר מאז המאה ה-18 והוא אף הוזכר לחיוב בכתבי אלכסנדר דיומא בשנת 1852. יש הסוברים כי המשקה מבוסס על משקה אחר מהמאה ה-17 שכונה 'בוורזה', משקה בעל מרכיבים דומים שבניגוד לביצ'רין הוגש מעורבב ולא בצורת שכבות.
'קפה ביצ'רין' הוא בית קפה היסטורי בפיאצה דלה קונסולטה בטורינו המגיש ביצ'רין מאז המאה ה-18.
ווטשקיפר

ווטשקיפר (Watchkeeper) היא תוכנית של צבא בריטניה להצטייד בכלי טיס בלתי מאוישים (כטב"ם) למשימות סיור ומודיעין. במכרז, בהיקף של 800 מיליון לירות שטרלינג, זכתה ביולי 2005 חברת תאלס. ייצור כלי הטיס הבלתי מאוישים ייעשה במפעל שיוקם בממלכה המאוחדת על ידי חברה משותפת לתאלס הבריטית ולאלביט מערכות הישראלית שהוקמה לצורך התוכנית.

מאפיינים

ה"ווטשקיפר" מתבסס על כטב"ם ההרמס 450 מתוצרת אלביט (יכונה WK450) והיה צפוי להיכנס לשירות בשנת 2010. ב-2014 נכנס הווטשקיפר לשירות קצר במלחמת אפגניסטן, שבועות ספורים לפני עזיבת בריטניה את המלחמה. הכנסת הווטשקיפר לשירות מלא נדחתה לפחות ל-2017.
בתחילה כללה התוכנית את רכישתם של כטב"מי הרמס 180 בנוסף להרמס 450, אך לבסוף הוחלט כי רק כטב"מי הרמס 450 ירכשו.
המטענים הייעודיים העיקריים שיינשאו על ידי ה-WK450 הם מערכת התצפית וציון מטרות CoMPASS, בעלת חיישן אלקטרו-אופטי/תת-אדום, מד טווח לייזר וציין לייזר, מתוצרת אל-אופ, חברה-בת של אלביט מערכות, וגרסה של מכ"ם ה-I-Master, בעל יכולת מִפְתָּח סינתטי (SAR) וזיהוי מטרות קרקעיות נעות (GMTI), מתוצרת תאלס UK.
בצלאל לאפין

ביוגרפיה

לאפין נולד בעיר הורודנה (גורדנה) ברוסיה הלבנה, י"ב אלול תרט"ז בשנת 1856 למשפחה אמידה מאוד. אביו ר' משה פישל הכהן ממשפחת לאפין, שכפי המקובל באה לפולין מצרפת, ולאמו שרה פראדל, בת הרב ר' אברהם גרשון חרלפ, אחי הרב הגאון ר' אליעזר חרלפ ממזריטש.
עלה לארץ ישראל עם הוריו בתרכ"ג - 1873. התיישב בירושלים ולמד בישיבת עץ חיים בירושלים. כבר ב־1882 הקים שירות עגלות סדיר בין ירושלים ויפו, במקום נסיעה ברכיבה על פרדות וחמורים, שהייתה נהוגה אז, בטרם התפתחה התחבורה הציבורית בארץ ישראל.
הוא התפרנס גם ממסחר ומקבלנות בנייה. היה פעיל במוסדות צדקה, תמך בתלמידי חכמים ותרם כסף רב לבית החולים ביקור חולים בירושלים (שימש גבאי ראשי שלו), ולבניית בית הכנסת הגדול בית יעקב השוכן בחורבת רבי יהודה החסיד.
בחצרו שבעיר העתיקה, שקבלה את השם, חצר ר' פישל נגיד, הוא מסר את הבית העליון לשימוש בית כנסת, ושם גם למדו בני ישיבת "דגל תורה", ואחרי כן נוסדה שם ישיבת תורת חיים.
לאפין ייסד חברה לגמילות חסדים בשם "מעוז לדל".
לאחר שעבר להתגורר ביפו בשנת 1889, הוא ניהל עסק ליבוא ויצוא ביפו בשם "ליברכט את לפין". בשנת 1895 הוא הקים ביחד עם חבריו תלמוד תורה "שערי תורה״. הוא פעל למען בית החולים שערי ציון שהיה בית החולים היהודי הראשון ביפו. עיקר עשייתו הציבורית נודעה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
בתרל"ב נשא לאשה את מרת צירל בת ר' מיכל רבינו (אלול תרי"ד - כסלו ת"ש).
נפטר בי"ח טבת, תרצ"ט ונטמן בהר הזיתים.

הנצחה

על שמו נקרא רחוב בשכונת כרם ישראל בעיר תל אביב.

לקריאה נוספת

מדריך הרחובות, עיריית תל אביב-יפו, עמוד 236
שרה סירוטה

ביוגרפיה

שרה סירוטה נולדה למשפחת וכשטיין בעיירה זסטבנה שבחבל בוקובינה ברומניה. בהיותה בת חמש שרדה מסע רגלי של 400 קילומטר, שנמשך כשישה שבועות, כאשר גורשה משפחתה לאזור העיר ברשט שבאוקראינה. בתקופה בה שהו באוקראינה נהרגו אביה ושני אחיה – מנו ויוסף. 
בתום המלחמה, כאשר הייתה בוקובינה תחת כיבוש רוסי, עברה עם אמה ושתי אחיותיה לרומניה, והתחילה ללמוד עברית.
ב-1947 עלתה המשפחה על אניית מעפילים, שמעפיליה גורשו לקפריסין; בשנת 1948 הגיעה לבסוף לארץ ישראל, בתחילה למעברת רעננה, ומאוחר יותר ליפו.
בשנת 1953, בהיותה בת 16, סיימה את לימודיה בגימנסיה תלפיות בתל אביב. למדה משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, שם הכירה את בעלה צבי סירוטה.
לאחר קבלת התואר בשנת 1958 החלה בהתמחות בפרקליטות מחוז תל אביב ובמשרד עורך הדין יעקב הגלר. בשנת 1961 קיבלה רישיון לעריכת דין. 
בשנים 1961–1984 עבדה בפרקליטות מחוז תל אביב ומחוז המרכז. בשנת 1975 מונתה לפרקליטת מחוז המרכז ובין השאר הייתה התובעת במשפטו של שמואל רכטמן. במקביל לפעילותה כפרקליטת המחוז הייתה נציגת שר המשפטים בוועדה המחוזית לתכנון ובנייה, חברת מועצת לשכת עורכי הדין בישראל והוועד המרכזי של הלשכה וכן יו"ר ועדת התמחות של הלשכה. מונתה לעמוד בראש ועדת איתן-סירוטה בנושא אלימות המשטרה. בשנת 1984 התמנתה לכהונת שופטת בבית המשפט המחוזי בתל אביב ובינואר 2001 מונתה לכהונת סגנית נשיא של בית המשפט המחוזי בתל אביב, תפקיד אותו מילאה עד צאתה לגמלאות באפריל 2006. בשנת 2003 קיבלה נזיפה מנשיא בית המשפט העליון אהרן ברק, לאחר שהגיבה לביקורתו של אליקים רובינשטיין על התקשורת, באמרתו של הארי טרומן: "מי שסובל מחום שלא ייכנס למטבח". 
ב-30 באפריל 2008 נפטרה, בגיל 72, ונקברה בבית העלמין בחולון. הותירה אחריה בעל ושלושה ילדים.

פעילות משפטית

בין המשפטים המפורסמים בהם שימשה כתובעת היו משפטו של שר הדתות אהרון אבו חצירא, משפטו של ראש עיריית רחובות שמואל רכטמן וכן משפטו של צבי גור, שחטף ורצח את הילד אורון ירדן. בהיותה שופטת עמדה בראש הרכב השופטים שדן את מנהיג התנזים מרואן ברגותי לחמישה מאסרי עולם מצטברים ועוד 40 שנות מאסר, בגין אחריותו לביצוע סדרה של פיגועי טרור בישראל. כמו כן עמדה בראש הרכב השופטים במשפטו של תא"ל (מיל.) יצחק יעקב, שזיכו אותו מאשמות ניסיון הפגיעה המכוון בביטחון ישראל, והרשיעו אותו במסירת ידיעה סודית ללא סמכות, עליה גזרו עליו שנתיים מאסר על תנאי.
כשופטת עסקה סירוטה בעיקר במשפט פלילי ונחשבה לאימת העבריינים ועורכי הדין. אולם סירוטה הקפידה להגן על זכויות נאשם בלתי מיוצג, כנדרש בחוק. לא תמיד הייתה סירוטה מחמירה בדין והיא אף זיכתה מחמת הספק נאשמים שהורשעו על ידי עמיתיה להרכב ועל ידי שופטי בית המשפט העליון.
לאחר פרישתה מתפקידה כשופטת סייעה לחיים רמון כיועצת לאחר שטענה שנעשה לו עוול
המשרד לביטחון הציבור של סין

המשרד לביטחון הציבור של הרפובליקה העממית של סין (בכתב סיני: 公安部; בפין-יין: gōng ān bù) הוא רשות המשטרה הלאומית של סין העממית שעד 1954 נודע בשם המשרד המרכזי לביטחון הציבור מאז 1949. המשרד הוא סוכנות אכיפת חוק העיקרית במדינה שבראשה עומד השר לביטחון הציבור ולו מושב במועצת המדינה. המשרד אחראי על המשטרה העממית המזוינת של סין, השר לביטחון הציבור מאז 2007 הוא מֶנג ז'יאנגז'וּ.
סניפי המשרד מכונים הלשכה לביטחון הציבור (בכתב סיני: 公安局; בפין-יין: gōng ān jú) והללו נתונים לביקורת נוקבת על שימוש מופרז בכוח ומוראל ירוד בקרב אנשיה.

היסטוריה

המשרד לביטחון הציבור הוא אחד מהארגונים הממשלתיים הוותיקים ביותר ברפובליקה העממית של סין. המשרד נתון לפיקוח הוועדה הצבאית המרכזית של המפלגה הקומוניסטית של סין. המשרד הוקם ביולי 1949 כאשר הועברו תפקידי השיטור מהמחלקה המרכזית לעניינים סוציאליים לידי המשרד, שהחל לפעול ב-1 בנובמבר 1949. מאז 1950 מטה הארגון הוא בבייג'ינג הבירה.
שרון פרמינגר

שרון פּרֶמינגֶר היא מתרגמת מאנגלית ומצרפתית לעברית, ועורכת לשון בשפה העברית.

ביוגרפיה

גדלה ולמדה ברמת השרון ובבית ספר אליאנס ברמת-אביב. לאחר שירות צבאי בחיל המודיעין, למדה לתואר ראשון בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, ובעקבות קורס "תרגום לתיאטרון" (בהנחייתו של שמעון לוי) תרגמה שני מחזות שהועלו בסמינר הקיבוצים ("הגברת מדובוק" בבימויה של רינה ברוך ו"יום נפלא לשברון לב" בבימויה של דורית ירושלמי).
למדה לתואר שני במגמה לתרגום בחוג לספרות כללית באוניברסיטת תל אביב, בהנחייתם של גדעון טורי, ניצה בן-ארי, יעל רנן ועוד.
בשנת 1990 החלה את עבודתה כמתרגמת מן השורה, ובתוך זמן קצר עברה מתרגום ספרי מתח של ג'ון גרישם לתרגום ספרי מופת כגון "שידוך הולם" מאת ויקראם סת, "סיפורים אחרונים" מאת איזק דינסן ו"המין השני" מאת סימון דה-בובואר. בשלב הבא הוציאה תרגומים חדשים ל"ג'יין אייר" (שרלוט ברונטה), ל"אורלנדו", "גברת דאלוויי" ו"בין המערכות" (וירג'יניה וולף) ול"נשים קטנות" (לואיזה מיי אלקוט), שזכו בשבחי הביקורת. תרגומה ל"הרפתקאות תום סוייר" (מארק טוויין) זכה בעיטור הנס כריסטיאן אנדרסן לספרות ילדים ונוער.
כנסיית אולם

כנסיית אולָם היא כנסייה שכל ספינותיה או אגפיה (הספינה הראשית (אולם התווך) והספינות המשניות (הסיטראות)) הן שוות גובה, ולעיתים מאוחדות תחת גג אחד. המונח נטבע לראשונה באמצע המאה ה-19 בידי חוקר תולדות האמנות וילהלם ליבקה.
בניגוד לבזיליקה המסורתית, בה הספינות המשניות נמוכות מהספינה הראשית, ובכך מתאפשרת חדירת אור מחלונות קומת התאורה, התאורה בכנסיית אולם היא מהחלונות הצידיים של הספינות המשניות, שגובהן בדרך כלל הוא כגובה הקיר.
לתכנון של כנסיית האולם יש היסטוריה ארוכה, ודוגמה מוקדשת היא קפלת ברתולמאוס (Bartholomäuskapelle) של הבישוף של מיינוורק, שנחנכה בסביבות 1017. עם זאת כנסיות האולם הגיעו לשיאן רק באדריכלות הגותית המאוחרת, בעיקר בגרמניה (ובסגנון הזונדרגותיק) באזור וסטפליה. סגנון זה זכה לעדנה גם באנז'ו שבצפון צרפת, למשל בקתדרלת פואטייה), ובמקומות אחרים, תכנון כנסיות האולם אומץ בהיקף קטן יותר, כמו בכנסיית טמפל בלונדון.
מספר כנסיות של התחייה הגותית מחקות את תכנון כנסיית האולם, בעיקר אלה העוקבות אחרי תקדימים גרמניים באדריכלות. דוגמה לכנסיית אולם נאו-גותית היא כנסיית סנט פרנציס סיילס בסנט לואיס מיזורי, שתוכננה בידי ויקטור קלותו והושלמה ב-1908.
מונח אחר לגמרי, אך בעל שם זהה, מהמאה ה-20, משמש לתיאור מבנה רב-שימושי עם כיסאות הניתנים להזזה במקום ספסלים, ואזור מזרחי שניתן להסתרה במסך, ובכך להפוך את הכנסייה לאולם ומרכז קהילתי. מבנים כאלה היו פופולריים במרכזי הערים בבריטניה החל משנות ה-60 של המאה ה-20.
כנס כיסופים

כנס כיסופים (The Jerusalem Conference for Jewish Writers and Poets - Kisufim) הוא פסטיבל בינלאומי לסופרים ומשוררים יהודים המתקיים במשכנות שאננים ובבית אבי חי בירושלים במתכונת דו-שנתית מאז שנת 2007, ביוזמתה ובניהולה של המשוררת חוה פנחס-כהן.
בכל שנה מתרכז הכנס בנושא-על אחר, כשמטרתו היא לחבר בין סופרים יהודים הכותבים בחו"ל, ישראלים הכותבים בשפות זרות וישראלים הכותבים בעברית. בוועדת ההיגוי האמנותית חברים בין היתר מירון ח. איזקסון, פרופ' מנחם לורברבוים, פרופ' חביבה פדיה, עמיחי חסון, פרופ' מייקל קרמר, ד"ר דיתי רונן ופרופ' רומן כצמן.
לקראת הכנס מתפרסם ספר הכנס הכולל סיפורים קצרים, מאמרים ושירים של משתתפי פסטיבל בשפת המקור של הכותב ובתרגום לעברית. בנוסף במהלך הכנס מחולק פרס מתנאל לסופר ומשורר מבטיח, האחד ישראלי הכותב עברית והשני סופר או משורר יהודי הכותב באחת השפות הזרות.
IMac

היסטוריה

האיי-מק המקורי הוצג לציבור ב-7 במאי 1998 על ידי אפל והחל להמכר באוגוסט אותה שנה. המחשב נחשב לחידוש בעיצוב מחשבים באותה תקופה. המחשב היה מעוצב בקופסת "הכל באחד" (All In One) שקופה, שבה הצג והמעבד משולבים בתוך אותה קופסה. צבעו של המחשב היה כחול שקוף. האחראי לעיצובו היה ג'ונתן אייב, כיום סגן הנשיא לעיצוב תעשייתי באפל. 
האיי-מק היה הצעד החשוב הראשון בשינוי הכיוון באפל לאחר חזרתו של סטיב ג'ובס לתפקיד המנכ"ל הזמני בחברה. לבד מעיצובו החדשני ופורץ הגבולות, שהוליד שורה ארוכה של חקיינים לדגמיו וצבעיו השונים, סימן האיי-מק גם את המעבר של אפל מסגירות לפתיחות בחומרה. זה היה המחשב הראשון בו זיכרון קריאה בלבד (ROM) נטען מקושחה פתוחה ולא משבב מיוחד. המחשב גם היה הראשון שצויד ביציאות USB שהיו תקן תעשייתי, במקום יציאות ADB או Geoport שהיו בלעדיות לחברה. אפל גם השמיטה במחשב זה את כונן התקליטונים (לטובת כונן תקליטורים) ואת יציאת הסקאזי.

העיצוב החדשני והנטישה החד-משמעית של חומרה ישנה הפכו בשנים הבאות לכיוון שתעשיית המחשבים כולה פסעה בעקבותיו. האיי-מק באותה שנה היה הדבר הגדול והחשוב ביותר בעולם המחשבים. האדיאולוגיה שעמדה מאחורי האיי-מק הייתה מחשב שבתוך דקות ספורות מהוצאתו מהקופסה הוא פועל ומתחבר לרשת האינטרנט (אמנם האיי-מק הגיע עם ספר הוראות, אלא שספר הוראות זה הוא למעשה כרטיסיות של שישה שלבים הדרושים להפעלת המחשב) אפל זכתה לקרדיט על תרומתה המכרעת לצמיחת השימוש בהתקני USB, אשר משולבים היום כמעט בכל מחשב בתעשייה. מבחינתה של אפל, השימוש בחומרה ובחיבורים מקובלים בתעשייה אפשר לרוב יצרני ההתקנים החיצוניים (כמו מדפסות, סורקים, כבלים, כוננים, דיסקים, עכברים, מקלדות, וכדומה) למכור את תוצרתם למשתמשי מקינטוש ופיסי כאחד, בלי צורך בהתאמות מיוחדות בחומרה.
4.5 מיליון דגמים מקוריים או משופרים של האיי-מק נמכרו במהלך השנים מאז הצגתו. אפל המשיכה לעדכן את המחשב עם הוספת כונן תקליטורים הכולל צורב, קורא DVD, קורא וצורב DVD (הנקרא Superdrive), חיבורי FireWire ורישות AirPort (הידוע כ-WiFi). אפל עדכנה גם את צבעי המחשב והוציאה דגמים בצבעי דובדבן, תות שדה, קלמנטינה, ענב, לימונית, שלג, כתמים דלמטיים, כריזנטמה, גרפיט, ועוד. 
בינואר 2002, בשינוי חדש מהעיצוב הקיים, הוציאה אפל דגם חדש של האיי-מק, שכלל מסך שטוח הנישא על זרוע מתכווננת המחוברת למחשב לבן בדמות חצי ביצה. ייצורו של הדגם המקורי הופסק במרץ 2003. באוגוסט 2004 הציגה אפל דגמים חדשים של האיי-מק, עם עיצוב שונה, כשהמחשב כולו משולב בחלק האחורי של מסך מחשב שטוח בגודל 17 ו-20 אינץ'. עיצוב חדש זה תרם לקפיצה משמעותית במכירות דגמי האיי-מק.
בדגמי המחשב שיצאו ב-17 בספטמבר 2006 נחשף מחשב iMac עם מפרט מחוזק ומסך בגודל "24. בחודש מרץ בשנת 2009 הציגה אפל סדרה חדשה של דגמים משופרים למחשבי האיימק. בסדרה זו מוצעים שלושה דגמי 24" ורק דגם 20" אחד. החידוש הראשי בהם היה בכמות הRAM ובכרטיסי המסך של חברת NIVIDIA. הסלוגן של המוצר היה "more for less".
ב-20 באוקטובר 2009 שיחררה אפל דגמים חדשים של ה-iMac בשני גדלים - 21.5 ו-27 אינץ'. השינויים המרכזיים היה בביצועי המחשב ובמסך: יחס המסך שונה ל-16:9, קיבולת ה-RAM הוכפלה, ונפח האחסון הוגדל.
חיל האוויר הלבנוני

היסטוריה

חיל האוויר הלבנוני הוקם בשנת 1949 תחת פיקודו של לוטננט קולונל אמיל בוסטני אשר בהמשך היה מפקד הצבא. מעט אחרי שהוקם, בריטניה, צרפת ואיטליה, תרמו מספר מטוסים. בריטניה תרמה 4 מטוסי אימון מסוג פרסיבל פרנטיס ו-2 מטוסי אימון מסוג פרסיבל פרוקטור, איטליה תרמה 4 מפציצים מסוג סבויה מרקטי SM.79 אשר שימשו בעיקר להובלה. ב-1953 התקבלו לראשונה 16 מטוסי קרב מסוג דה הבילנד ומפייר. מטוסי הוקר הַנטֶר התקבלו ב-1959 וב-1977. ב-1968 סופקו 12 מטוסי מיראז' 3, אך הושבתו בשנות ה-70 המאוחרות כתוצאה ממחסור בתקציב. בשנת 2000 מטוסי המיראז' שהושבתו נמכרו לפקיסטן.
כיום, בהיעדר במטוסים קבועי-כנף מתקדמים, החיל מסתמך בעיקר על מסוקים ומטוסי הוקר הנטר שהוחזרו לפעילות לקראת סוף שנת 2008.
חיל האוויר הלבנוני מורכב משש טייסות המחולקות בין שלושה בסיסי חיל האוויר.

היסטוריית קרב

לחיל האוויר הלבנוני היסטוריה ארוכה של שימוש עיקרי במטוסי הוקר הנטר. מטוס הוקר הנטר אחד הופל על ידי טייסת 117 הישראלית בתחילת מלחמת ששת הימים בכך נמנעה השתתפות חיל האוויר הלבנוני בלחימה. ב-17 בספטמבר 1983 נערכה הגיחה הקרבית האחרונה של חיל האוויר הלבנוני, שלושה מטוסי הוקר הנטר מדגם F.Mk.70 נשלחו לתקוף עמדות דרוזיות. אחד המטוסים נפגע והתרסק, וטייסו הצליח לנטוש בקושי מעל הים. ההנטר השני נפגע קשות ונחת נחיתת אונס. ההנטר השלישי לא שב לבסיסו אלא טס לאקרוטירי שבקפריסין, שם ביקש הטייס מקלט מדיני.
מטוסי ההוקר הנטר הושבתו סופית ב-1994 בעקבות אירוע במהלך נחיתה של טיסת אימון. שמונת מטוסי ההנטר הנותרים אוחסנו בשדה התעופה ריאק. האובדן האחרון של מטוס הנטר התרחש ב-1989, בעקבות תקלה במהלך טיסת אימון הטייס נאלץ לנטוש מעל הים והמטוס התרסק. הטייס חולץ על ידי צבא סוריה והועבר לסולימאן פרנג'יה, אשר העביר אותו לכוחות צבא לבנון.
במאי 2007 התפתח עימות בין צבא לבנון לבין ארגון מוסלמי קיצוני בשם פתח אל-אסלאם, שהתבסס במחנה הפליטים הפלסטיני נהר אל-בארד בצפון המדינה. עקב מחסור במטוסים קבועי-כנף, הסב החיל מספר מסוקי בל UH-1 כל שיוכלו לשאת פצצות סימן 82 ופצצות סימן 83. ההתאמות נעשו על ידי מהנדסים בשיתוף חיל האוויר הלבנוני. לרוב מסוקים אינם יכולים לבצע הפצצות באופן כזה, בהשוואה למטוס תקיפה. הדבר הפך לאחד האירועים הנדירים בהיסטוריה בה מסוקים פעולה בצורה כזאת. בנוסף נעשה שימוש נרחב במסוקי אירוספסיאל גאזל אשר חומשו בטילי נ"ט.
קלאפר (צילום)

קְלַאפֶּר (בעברית: נַקָּשׁ או צפחת הסרט; באנגלית: clapper או clapperboard) הוא מכשיר המשמש בתעשיית הקולנוע והפקת הווידאו כדי לסייע בסנכרון בין התמונה לקול, וכדי לסמן סצנות וטייקים ספציפיים שצולמו במהלך הצילומים. את צליל הנקישה החד שמפיק הקלאפר ניתן לזהות בנקל ברצועת הקול, ואת פעולת הסגירה שלו ניתן לזהות בקלות ברצועת התמונה. כך ניתן לתאם בדיוק רב בין הקול לתמונה. קלאפר משמש בסרטים+סדרות כדי לזכור את מספר הסצנה וכו'.

היסטוריה

בראשית ימי הקולנוע, שימשו שני מכשירים שונים בתפקידיו של הקלאפר: חבר צוות אחד היה אוחז בלוח שעליו היה כתוב המידע על הסצנה הבאה, וחבר צוות אחר היה עומד מלפני המצלמה ונוקש בשני מקלות נקישה (clapstick) מחוברים-יחדיו ששימשו לסנכרון בין התמונה לקול. השילוב של שני המכשירים יחד, הקלאפר - שכולל לוח שעליו מוצמדים שני מקלות הנקישה, אפשר לאדם אחד לבצע את שתי המשימות.
ייתכן שאת מקלות הנקישה המציא פ.וו. ת'רינג (F. W. Thring), אביו של השחקן פרנק ת'רינג, שהיה מנהל אולפני אפטי (Efftee) במלבורן, אוסטרליה בשנות ה-20 של המאה ה-20. את השילוב של מקלות הנקישה עם לוח המידע המציא לאון מ. לאון (Leon M. Leon), שהיה טכנאי קול חלוצי. הלוח בעל הספרות הדיגיטליות המשמש כיום בתעשיית הקולנוע הומצא על ידי מתיו ל. דייוויס (Matthew L. Davies) בשנת 1994, שרשם עליו פטנט מס' 6831729.

מבנה והרכב

הלוח של הקלאפר המסורתי היה עשוי מעץ, אך כיום הוא מורכב לרוב משני מקלות עץ המוצמדים ללוח מחיק או ללוח שקוף מזכוכית אקרילית, כך שאין צורך בתאורה נוספת מכיוון המצלמה כדי שהכיתוב ייראה בבירור. אולם, חלק מהגרסאות המודרניות של המכשיר נזקקות לתאורה אחורית. ישנם גם "לוחות חכמים" או "לוחות דיגיטליים", שכוללים שעון דיגיטלי המואר בנורות לד. מקלות הנקישה כוללים באופן מסורתי מארג של קווים אלכסוניים, שחורים ולבנים, שנועדו לכך שניתן יהיה להבחין בקלאפר בבירור במרבית תנאי התאורה. כיום נפוצים גם מקלות הכוללים מארג של פסים צבעוניים.
רבוקסטין

שימושים רפואיים

התרופה נפוצה לשימוש בטיפול של דיכאון, אם כי זה משמש גם בהתוויה על הפרעות חרדה הפרעות פאניקה והפרעת קשב והיפראקטיביות.

תופעות לוואי

תופעות הלוואי מופיעות לרוב סמוך להתחלת השימוש בתרופה ונוטות לחלוף עם הזמן, תופעות הלוואי השכיחות הן: יובש בפה, עצירות, כאב ראש, הפרעות שינה, הזעה מוגברת, עליה בקצב הלב, עליית לחץ דם, סחרחורת, הפרעות במתן שתן בעיקר בגברים והפרעה בזקפה, תופעות לוואי נדירות יותר שדווחו הן ירידת לחץ דם בזמן שינוי תנוחה, פרכוסים, ומעבר למאניה  בעיקר במטופלים בעלי הפרעה אפקטיבית דו קוטבית (בדומה לתרופות נוגדות דיכאון אחרות).
חצר שועל

חֲצַר שׁוּעָל הייתה עיר בנחלת שבט שמעון בנגב יהודה, על פי המסופר בספר דברי הימים, ובספר יהושע:
"וַיֵּצֵא הַגּוֹרָל הַשֵּׁנִי לְשִׁמְעוֹן לְמַטֵּה בְנֵי שִׁמְעוֹן לְמִשְׁפְּחוֹתָם וַיְהִי נַחֲלָתָם בְּתוֹךְ נַחֲלַת בְּנֵי יְהוּדָה: וַיְהִי לָהֶם בְּנַחֲלָתָם בְּאֵר שֶׁבַע וְשֶׁבַע וּמוֹלָדָה: וַחֲצַר שׁוּעָל וּבָלָה וָעָצֶם"
בתקופת שיבת ציון הייתה חצר שועל אחת הערים שהתיישבו בהם שבי ציון, על פי המסופר בספר נחמיה:"וּבַחֲצַר שׁוּעָל וּבִבְאֵר שֶׁבַע וּבְנֹתֶיהָ".
לגבי אזכור העיר חצר שועל ברשימת ערי בני שמעון, מרטין נות סבור שמדובר בתוספת ברשימת ערי שמעון, והוא מביא ראיה לדעתו זו, שבדברי הימים בא שמו של מקום זה בלא אות היחס ב'; אבל הזכרת המקום ברשימת ערי נגב יהודה מבטלת את סברתו, לפי דעת שמואל ליונשטם.
במאה ה-20 סברו חוקרים שחצר שועל הייתה בסביבות באר שבע, מבלי שהצביעו על אתר מסוים. אין ממצאים ארכאולוגיים שמסייעים לזיהוי.
Memory Almost Full

מקור השם

בראיון עם פול, אמר כי השם עלה לו כשהתריע הטלפון הסלולרי שלו "Memory almost full" (הזיכרון כמעט מלא).
צבי גבעתי

ביוגרפיה

גבעתי נולד ב-1934 בפולין. עלה לישראל בגיל 14 וגדל במעברת פרדס חנה ואחר-כך בחורבה ערבית בשכונת התמרים שביפו. הוא הפסיק את לימודיו ויצא לעבוד, מאחר שנאלץ לסייע בפרנסת המשפחה. עם גיוסו לצה"ל זכה לכינוי "קָרוּזוֹ", על שם אנריקו קארוזו. הוא התנדב לשייטת 13, סיים את הקורס ב-1953 והוכשר כצולל. שירת כלוחם וקצין ביחידה ופיקד על יחידת ה"חזירים".
ב-1962 עזב את השייטת, עבר קורס חובלים ובשנים 1964–1965 פיקד על אח"י נגה (ק-22). במלחמת ששת הימים שימש סגנו של יוסף דרור בפעולת מינת אל-ביידה - ניסיון של שייטת 13 לפעולת חבלה בספינות שבנמל, שלא מומש. 
לאחר המלחמה מונה למפקדה של אח"י מזנק. ב-1969 נשלח למומבסה שבקניה להביא לישראל את הנחתת הארוכה "Zambia Challenge", שקיבלה בחיל הים את השם אח"י בת שבע. הוא פיקד על פלגת סטי"לים וב-1973 מונה למפקד המתקן לתרגול טקטי (מת"ט) בחיל הים. בספטמבר 1973 נשלח לאנגליה להשתתף בקורס טקטי של לוחמת ים, ועם פרוץ מלחמת יום הכיפורים שב לישראל ופיקד על מבצע בים סוף. 
במרץ 1974 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד שייטת 13, תחת פיקודו אוחדה לתוך היחידה גם יחידה 707. הוא פיקד על השייטת עד יוני 1976, תקופה בה ביצעה היחידה מבצעי פשיטה רבים בלבנון. לאחר מכן השתחרר משירות הקבע.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  וכן חסר מידע על 42 שנות חייו הבאות.
Beat It

הפקה

המפיק, קווינסי ג'ונס, רצה לכלול שיר רוקנרול לאלבום למרות שג'קסון מעולם לא הראה התעניינות בסגנון זה. כאשר פנה ג'ונס אל אדי ואן היילן מלהקת ואן היילן, ואן הלן חשב שזו שיחת מתיחה. לאחר שהבין כי השיחה אותנטית, הוא הקליט את סולו הגיטרה ללא תשלום. למרות שלהקתו וסביבתו חשבה שנהג בטיפשות הוא טוען כי ראה בזה טובה אישית.