google/wiki40b huggingface dataset:
אוהד כהן

קריירה

כהן גדל במחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה ולאחר מכן שיחק בהפועל מחנה יהודה, הפועל בית שאן, בית"ר ירושלים, הפועל פתח תקווה והפועל כפר סבא.
בשנת 2005 שיחק כהן במדי נבחרת ישראל במשחק ידידות לא רשמי מול צסק"א מוסקבה מליגת העל הרוסית. כהן זומן פעמים נוספות לסגל הנבחרת, אך לא זכה להופיע במדיה במשחק רשמי.
לאחר שחזר לקדנציה נוספת במכבי פתח תקווה, שיחק בה שנים ארוכות ושימש לעיתים קרובות כקפטן הקבוצה. לקראת חלון ההעברות של ינואר 2010 הוחלט לשחרר את כהן, והוא חתם בהפועל חיפה. ביוני 2010 חתם כהן בהפועל באר שבע, שם נקלע לעימות עם אוהדי הקבוצה.
בקיץ 2011 חתם כהן בקבוצת הפועל ראשון לציון לאחר שזו עלתה לליגת העל, אולם בסוף אותה עונה ירד כהן עם הקבוצה לליגה הלאומית. בקיץ 2012 חתם בקבוצת הפועל רעננה מהליגה הלאומית. כהן סייע לקבוצה לסיים במקום השני בטבלה ולהעפיל לליגת העל.
לקראת עונת 2013/2014 חזר כהן לקדנציה שנייה בקבוצת הפועל כפר סבא, לאחר שירדה לליגה א'. בעונתו הראשונה בקבוצה העפיל עמה לליגה הלאומית, ובתום עונת 2014/2015 העפיל עמה לליגת העל. ב-19 במאי 2016, בהיותו בן 41, הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
ב-25 במאי 2016 מונה למאמן השוערים בקבוצת הפועל כפר סבא.
במקביל לקריירת הכדורגל, למד כהן משפטים ובשנת 2008 הוסמך כעורך דין.
Tom & Jerry: The Movie

עלילת המשחק

בגרסת "Sega Master System", טום רודף אחרי ג'רי במרדף גדול והרפתקני בתוך הבית, מחוץ לבית, בארץ ושוב בתוך הבית. בסוף המשחק טום תופס את ג'רי לכמה רגעים. 
בגרסת "סגה גיים גיר", טום רודף אחרי ג'רי בשביל לחפש אוצר נסתר. טום וג'רי הולכים מהבית לאי שבו קבור האוצר.

אופן המשחק

השחקן יכול לשלוט בדמותו של טום בלבד. במשחק השחקן צריך לרדוף אחרי ג'רי דרך שלבים שונים. ג'רי מעכב את ההתקדמות של טום על ידי הנחת מלכודות נפץ. טום יכול לטפס, לקפוץ ולזנק. ג'רי יכול להיתפס רק בסוף המשחק על ידי פתרון חידה, אבל אפשר לתפוס אותו מוקדם יותר ברמה גבוהה יותר. ברגע שטום תופס את ג'רי, ג'רי מצליח לברוח וממשיכים לשלב הבא.
בית ישראל (גאנה)

בית ישראל היא קהילה בגאנה, אשר חבריה טוענים כי הם יהודים, צאצאיהם של עשרת השבטים האבודים של ישראל.
הקהילה אינה מוכרת על ידי הזרם המרכזי של היהדות כקהילה יהודית.

היסטוריה

חברי בית ישראל מייחסים את הגעתם לגאנה בהגירה יהודית שחצתה את מדבר סהרה למאלי. במאלי תועדה קהילה יהודית בטימבקטו אשר המשיכה להגר לחוף השנהב ולגאנה. המהגרים נקראו ספווים והיו לשבט בספווי אשר צאצאיו הם חברי הקהילה כיום.
טענה נוספת שמועלת על ידי חוקרים] היא שההשפעה של הסוחרים היהודיים בגאנה הייתה כל כך חזקה עד שכמה מהמשפחות השולטות התגיירו ובמשך כ-200 שנה האימפריה הגאנאית נשלטה על ידי יהודים.
הקהילה חיה כאלפיים שנה על פי מנהגי היהדות] אך רק בשנת 1977, החלו לקשר בין המנהגים של הקהילה לבין היהדות. באותה שנה נתגלה לאדם בשם אהרון טואקייראפה חזיון אשר גרם לו להאמין כי הספוויים הם צאצאי השבטים האבודים של ישראל. הוא הוביל משלחת מחקר של חברי הכפר לחוף השנהב שם עלו על עקבותיהם של אבותיהם הספוויים.
בעקבות הגילויים הללו אנשי הכפר ספווי סואי וכפר נוסף בשם אדיאמברה החלו ללמוד את המנהגים והאמונות היהודיות והחלו להטיף לחזרה ליהדות. התנהגות זו התקבלה באופן שלילי בקרב הנוצרים באזור אשר הכו וכלאו רבים מחברי הקהילה.
אהרון טואקייראפה מת מדקירה ב-1991 בחוף השנהב. את ההנהגה על הקהילה לקח שכנו דוד אהנקורה אשר העביר את הקהילה לשטח חדש בסמוך לעיר ספווי וויאוסו. מקומם החדש נקרא "אדיאמברה החדשה" וכיום עומד בו ביתהכנסת הראשי של הקהילה

הקהילה כיום

כיום הקהילה מתגוררת בשני אזורים עיקריים - ספווי סואי ואדיאמברה החדשה בספווי וויסאוסו. הקהילה מונה כ-800 בני אדם ופתוחה למבקרים יהודיים מכל רחבי העולם אשר מביאים עמם ספרים, חומרי לימודי וכלי קודש עבור הקהילה.
בתקופה האחרונה זקני קבוצות אחרות מקרב הספווים החלו לחקור את עברם המשפחתי וטוענים גם הם לקשר ליהדות. כתוצאה מכך קיבלו ראשי קהילת בית ישראל שטח אדמה לצורך בניית בית ספר יהודי על מנת שילדי הקהילה לא יחויבו ללמוד בבית ספר נוצרי.
חרסי גבעון

חרסי גִּבְעוֹן הם קבוצה של 61 ידיות של קנקני יין, שעליהן כתובות בעברית, אשר נמצאו בשפכים שסתמו את מפעל המים הקדום בתל גבעון שבבנימין.
הכתובות מתוארכות למאה השישית לפני הספירה, ומוזכרים בהן בכתיב חסר שמות שונים של יישובים, משפחות ואנשים מסביבת העיר המקראית גִּבְעוֹן, ובהם שמה של גבעון עצמה, באופן שחיזק את זיהוי התל שבכפר אלג'יב עם גבעון המקראית.
בין שמות האנשים הנזכרים בחרסים מופיעים "עזריהו", "אמריהו", "חנניהו" ו"נרא" (צורה מקוצרת של "נריהו", כאשר "נר" היה אחד מראשי שבט בנימין).
בכתובות רבות מבין החרסים נזכר לצד שמה של "גבען" השם "גדר" (בכתיב מלא - גְדוֹר). שם זה נזכר בתנ"ך הן כשמו של אחד מראשי שבט בנימין, והן כשם יישוב בנחלת שבט בנימין. שם קדום זה השתמר לפי הסברה בכפר ג'דירה הסמוך לתל גבעון, והבנוי על תל עתיקות.
ארנולד צדיקוב

קורות חייו

צדיקוב, יליד קולברג, פומרניה, הקיסרות הגרמנית, למד באקדמיה לאמנות שימושית במינכן והתמחה בפיסול בחומרים שונים, מתכת, אבן וזכוכית. במלחמת העולם הראשונה שירת בחזית המערבית, נפצע בקרב ב-1917 ונפל בשבי הבריטי. אחרי המלחמה חזר להתגורר ולעבוד במינכן, ובראשית שנות ה-30 עבד בפריז. ב-1936 עקר עם משפחתו לפראג והתפרנס מעבודתו במפעלי הזכוכית של מוֹזֶר  בקרלסבאד. בעקבות סיפוח חבל הסודטים לגרמניה איבד את משרתו, ואחרי פלישת הנאצים לצ'כוסלובקיה ב-1939 ורדיפות היהודים בה הוצרו צעדיו. וב-15 במאי 1942 נתפסו צדיקוב ובני משפחתו ונכלאו במחנה הריכוז טרזיינשטט. צדיקוב מת שם מדלקת בתוספתן מעט לפני מלאת לו 59. אשתו ובתו שרדו את השואה.

עבודותיו

ארנולד צדיקוב הרבה ליצור פרוטומות, לוחיות זיכרון ומדליות. הוא התמחה בעיצוב מצבות קבורה. אחת המפורסמות בהן היא זו של מגנוס הירשפלד בבית הקברות בניס שבצרפת. בשהותו בפריז פנה אליו אלברט איינשטיין בבקשה שייצור מצבה לאחד ממשפחתו.
היו ביצירותיו כאלה שהוקדשו לנושאים עבריים, בהן מטבעות מסוג שקל דמיוני ומדליות זיכרון. את פסלו הנודע "דוד הצעיר" יצר באבן ב-1921. הפסל הוצב בכניסה למוזיאון היהודי בברלין עם פתיחתו ב-1933, ערב עליית היטלר לשלטון. צדיקוב הציג את דוד הלוחם בהתאם לתפישות הגרמניות בנות הזמן של היופי הגברי ובניגוד לדימויי היהודי בהסתה האנטישמית. יצירותיו של צדיקוב נחשבו ל"אמנות מנוונת", מה עוד שיוצרן היה יהודי, ולכן נידונו על ידי הנאצים לכְליה. הפסל "דוד הצעיר" מוכר רק מתצלומים.
במכלול עבודותיו של צדיקוב בולטות המדליות שעיצב בתקופת מלחמת העולם הראשונה למטרות התעמולה הגרמנית. רובן נושאות דימויים מבעיתים של זוועות מלחמה. למרות ייעודן המוצהר ניתן למצוא בהן מסרים חתרניים: ביטויי מחאה על טרגדיה אוניברסלית, לאו דווקא גרמנית. צדיקוב יצר במדליות הללו, בדומה למדליסטים גרמנים אחרים, גרסאות למוטיב "ריקוד המוות" הימי-ביניימי, שבהן שלד סיוטי ממלא תפקיד מרכזי ומעצים את החיזיון האפוקליפטי. כך במדליות "המוות והתותח", "המוות כחלילן", "המוות פורש רשתו", "המוות והצפלינים", "שלום". ב-2014 הוצגה במוזיאון הבריטי תערוכה שהוקדשה למדליות הגרמניות מתקופת מלחמת העולם הראשונה ("הצד השני של המדליה: כיצד ראו בגרמניה את מלחמת העולם הראשונה"), ובהן יצירותיו של ארנולד צדיקוב.
באפריל 1946 נערכה בגלריה "מקרא סטודיו" בתל אביב תערוכת זיכרון לכבודו של ארנולד צדיקוב.
אלי לולאי

קריירת הסולו

בשנת 2004 לאחר פרישתו מלהקת רוקפור ושובו לישראל, לולאי החליט לחזור לכתוב בעברית ובאופן עצמאי, תוך שילוב עבודת מחשב. הוא החל לעבוד על אלבום הסולו הראשון שלו, תחילה לבדו באולפן ביתי וכעבור שנה וחצי, יחד עם אורנה כץ, שותפתו לכתיבת המילים, ורונן הילל, בנו של המתופף אלון הילל, תחילה כטכנאי, ובהמשך כשותף בהפקה המוזיקלית וכאחראי על העיבודים. אלבום הבכורה של לולאי כאמן סולו, "סובב", יצא ב-4 בדצמבר 2007, וכולל 12 שירים, בהם הסינגלים "מאוד", "קוד המחשבות" ו"כמו גשם", ובנוסף רצועת בונוס בצרפתית. האלבום עוסק ב"עזיבה, געגועים, שייכות, אהבה והאומץ ללכת בדרך חדשה", ומשתתפים בו, בין היתר, ג'נגו (בס), פיטר רוט (גיטרה אקוסטית) ואלון הילל (תופים). רונן הילל אחראי גם על הנגינה בפסנתר והתכנותים.
עם צאת האלבום, החל לולאי במסע הופעות, הכולל את שירי האלבום החדש וכן להיטים משני האלבומים הראשונים של רוקפור, כשהוא מלווה בהרכב הכולל את רונן הילל (קלידים), זיו מורן (גיטרות), דנה אביתר (בס) ואושרי קרפל (תופים).

קריירת דיבוב

במקביל לעיסוקו כמוזיקאי מתפרנס לולאי מדיבוב לסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה מצוירות לילדים. דיבב את "הפנתר הוורוד" בסדרת הטלוויזיה אשר שודרה בישראל בשנות ה-90. בין הסדרות והסרטים הנוספים בהם דיבב: "האגדה של קורה", "וולאס וגרומיט והארנב הקטלני", "הרפתקאות מקס", "ארתור", "אווטאר", "טוטלי ספייס", "נארוטו", "גבעת ווטרשיפ" (הסדרה המצוירת) ו"עידן הקרח". בשנת 2009, לולאי דיבב את קולותיהם של גדי סוקניק ויונתן גפן בסדרת האנימציה הישראלית למבוגרים "סלב'ס". כמו כן, מדבב כמה דמויות בערוץ הופ וערוצים אחרים.
במסגרת עבודתו כמדבב פגש בשחקנית אורנה כץ (לימים שותפתו לכתיבת אלבומו הראשון).
בשנת 2012, לולאי החל לעבוד כבמאי דיבוב לסדרה "קסם של הורים".
בשנת 2016, דיבב לולאי את הלורד שאמפה מהסדרה "דרגון בול סופר".

חיים פרטיים

לולאי מתגורר בשכונת רמת אביב. הוא נשוי ואב ל-4 (שניים מהם אימצה משפחתו).
בגידה (זוגיות)

במסגרת מערכת יחסים זוגית יש לרוב ציפייה לבלעדיות, כלומר לא לקיים קשר מקביל עם בן זוג אחר. כאשר ציפייה זו מופרת בצורה חד-צדדית ומתקיימים יחסים מחוץ לזוגיות ללא ידיעה או הסכמה של בן הזוג, פעילות זו מכונה בגידה. כאשר בני הזוג נשואים זה לזה, ומתרחשים יחסי מין מחוץ לנישואים, פעילות זו נקראת "ניאוף". יחסי מין מחוץ לנישואים נחשבים להפרה של חוזה הנישואים, ונחשבים לחטא חמור בדתות שונות, עד כדי כך שבקודקסי חוקים קדומים עונשה לעיתים מוות.

זיהוי בגידה

מטבעה, בגידה נעשית תוך הסתרתה מבן הזוג הנבגד (למשל באמצעות שימוש בשירותי Day use). 
עם זאת, כאשר מדובר בבגידה מתמשכת (להבדיל מאירוע חד-פעמי) הולך וגדל הקושי להסתירה. סימנים שונים בהתנהגותו של הבוגד, כגון היעדרות תכופה מהבית או מהעבודה וחוסר עניין ביחסי מין במסגרת הזוגיות, עלולים להחשידו. לביסוס החשד משתמש לעיתים בן הזוג הנבגד בשירותיו של חוקר פרטי (בפרט כאשר נדרשות הוכחות לבגידה במסגרת משפט גירושין שבא בעקבותיה). 
לעיתים סביבתם של בני הזוג יודעת על הבגידה קודם שהנבגד יודע על כך (כפי שמרמז הביטוי "הצמיחה לו קרניים" - הכל רואים את הקרניים מלבד בעל הקרניים עצמו), ומישהו מסביבה זו עלול להעביר מידע זה לבן הזוג הנבגד. 
לעיתים בן הזוג הבוגד מתוודה ביוזמתו על בגידתו, למשל כחלק מניסיון לפתוח דף חדש, נקי מסודות ושקרים, ביחסי הזוגיות, או כהסבר לרצונו להביא את יחסי הזוגיות לידי סיום.
קובה סיפור אהבה

תקציר העלילה

הסרט מתמקד בסיפורה של משפחה אמידה בקובה, והשפעת המהפכה של 1958 עליה. במשפחה שלושה אחים: לואיס, ריקרדו ופיקו (אנדי גרסיה), אשר שונים בתפיסתם את הדרך הנכונה להיאבק בשלטון הרודן פולחנסיו בטיסטה. האח הבכור, לואיס, מצטרף לתנועה המהפכנית הפועלת לסילוק בטיסטה מהשלטון, ולמען קובה דמוקרטית. קבוצה זו נפרדה מתנועתו של פידל קסטרו תנועת ה-26 ביולי כיוון שלא סמכה על טוהר כוונותיו ועל שאיפתו לדמוקרטיה קובנית. האח השני, ריקרדו, פונה דווקא לקבוצתו של פידל קסטרו. פיקו, אשר בסיפורו מתרכז הסרט, הולך בדרכו של אבי המשפחה פדריקו, פרופסור מכובד באוניברסיטת הוואנה, ומאמין בהחלפת השלטון בדרך חוקית, תוך שהוא מנסה לקדם את המאבק דרך הפרלמנט.
המחתרת לה שייך לואיס מנסה להתנקש בחייו של בטיסטה, אך הניסיון נכשל וחברי המחתרת השורדים מחוסלים על ידי אנשי המשטרה החשאית יחד עם מספר איומים נוספים על שלטון הנשיא; ביניהם גם חבר הפרלמנט בו נעזר פדריקו בניסיון להסיר את בטיסטה מהשלטון באופן חוקי. 
בעידוד אמו, פותח פיקו במערכת יחסים עם אלמנתו של לואיס אחיו, אורורה, והם מתאהבים. זמן מה לאחר ההתנקשות ובעקבות הפגנות עזות למען עזיבתו מהארץ, מבין בטיסטה שחייו בסכנה בקובה ומחליט לעזוב את הארץ. הקובנים חוגגים ברחובות, ופידל קסטרו ממהר לתפוס את השלטון במדינה, מכריז על ביטול הבחירות ומוציא להורג את כל תומכי המשטר הישן.
ריקרדו, אשר הרחיק עצמו מהמשפחה והפך להיות קצין בכיר בשלטון החדש, מבקר את דודו מגדל הטבק ומודיע לו שהשטח שלו יוחרם לצורכי המהפכה. דודו זועם ונסער, פרץ רגשות שגורם לו להתקף לב, והוא מת לפני שאחיינו ריקרדו מצליח לקרוא לעזרה. חברי המשפחה מאשימים את ריקרדו במות הדוד, ומגנים אותו על כך ששם את מפלגתו לפני משפחתו. ריקרדו מתקשה לשאת באשמה, ומתאבד. בכך הוא מותיר את פיקו בן יחיד להוריו. 
אלמנתו של לואיס, אורורה, מתפתה להצטרף גם היא למפלגתו של פידל מתוך רצון לעזור לקובה בשעתה הקשה, אך מעשה זה מרחיק אותה מפיקו. לבסוף, לאחר שהבין שאין לו מה לחפש בקובה של פידל, מחליט פיקו, בעידוד הוריו, לעבור לארצות הברית ולהקים שם מחדש את מועדון הג'אז הקובני אותו ניהל בהוואנה. לפני יציאתו מציע פיקו לאורורה להצטרף אליו, אך היא מסרבת וטוענת שקובה זקוקה לה. רוב כספו ורכושו נלקחים ממנו בשדה התעופה, כך שהוא נאלץ לעבוד לפרנסתו בשטיפת כלים, במועדון לילה שבעליו מציע לו בהמשך להופיע שם כפסנתרן. בהמשך נפגש פיקו עם אורורה שהגיעה לארצות הברית כנציגת קובה באו"ם, ללא כוונה לעזוב את ארצה, בעוד פיקו עצמו פותח מחדש את מועדון טרופיקנה בניו-יורק.
אורי רם (קצין)

חייו

רם (במקור גרוס), התגייס לצה"ל ב-1966. שירת במערך טילי ההוק כעוזר בקר, לאחר קורס קצינים שירת כקצין וכמפקד סוללת טילי הוק ופיקד על בית הספר להוק. היה ראש מדור תורת לחימה בטילי נ"מ במפקדת חיל האוויר, מפקד יחידת טילי הוק ומפקד בית ספר לקציני נ"מ. במבצע שלום הגליל היה קצין אג"ם במפקדת כוחות הנ"מ. כאלוף-משנה פיקד על אגד הנ"מ הצפוני וב-1986 פיקד על בית הספר לנ"מ. ביוני 1988 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד כוחות הנ"מ. כיהן בתפקיד עד 1991, כולל בתקופת מלחמת המפרץ. במהלך שירותו פיקד פעמיים על משלחות צה"ל לקליטה של מערכות טילים חדשות לחיל האוויר. 
לאחר שיחרורו מצה"ל, מונה לסמנכ"ל פיתוח עסקים בקבוצת אינטרגאמא, לאחר מכן מונה למנכ"ל חברת "דל-תה ציוד הנדסי" העוסקת בתחום הציוד הביטחוני, תשתיות אנרגיה ורכישת או מיזוג חברות בתחומי הנדסיים/טכנולוגיים. 
בשנת 2001 עבר לארצות הברית שם עבד בייעוץ והיה חבר בקבוצת משקיעים בלוס אנג'לס. החל משנת 2006 שימש COO ו-CFO בחברת אלקטרוניקה בתחומי אודיו ווידאו. 
בעל תואר ראשון במדעי החברה ויחסים בינלאומיים מאוניברסיטת בר-אילן ובוגר המכללה לביטחון לאומי.
My Happy Place

רקע והוצאה

האלבום הופק על ידי פול מיהן ובריאן רולינג. חלק משירי האלבום הם גרסאות מחודשות לשירים שונים אותן הקליטה בנטון בשנת 2018. במסגרת האלבום, הקליטה בנטון מחדש את השיר "Come Away with Me" של נורה ג'ונס.
בסמוך לצאתו, עלה האלבום לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
מנזר קיילמור

מנזר קיילמור (באנגלית: Kylemore Abbey; באירית: Mainistir na Coille Móire) הוא מנזר של מסדר בנדיקטיני השוכן בחבל קונמארה, במחוז גולוויי שבמערב אירלנד. בסמוך למנזר נמצאים גנים ויקטוריאנים וכנסייה, ומופעלת מסעדה וחנות המוכרות מוצרים שיוצרו על ידי הנזירות, כמו ריבות ושוקולד.

היסטוריה

המבנה הוקם בשנות ה-60 של המאה ה-19 בסגנון התחייה הגותית, על ידי מיטשל הנרי כבית חלומות לכבוד אשתו, עשר שנים לאחר ששהו באזור בירח דבש והתאהבו במקום. בניית הטירה נמשכה מספר שנים. בני הזוג שתלו אלפי עצים ששימשו כשוברי רוח באזור.
בשנת 1903 מכר הנרי, שעבר בינתיים להתגורר באנגליה, את הטירה לדוכס ממנצ'סטר. הדוכס שהיה מהמר כבד נאלץ למכור את הטירה תוך כעשור. ובסופו של דבר היא נרכשה ב-1920 על ידי המנזר הבנדיקטיני. הנזירות פתחו בטירה פנימייה בינלאומית יוקרתית לבנות. הפנימייה נסגרה סופית בשנת 2010 לאחר שנשארה במקום רק ילדה אחת.
כיום חלק מהמנזר פתוח לציבור הרחב ונחשב לאטרקציה תיירותית.

הגנים הויקטוריאנים

הגנים  הכילו 21 חממות, בית תה וגן מוקף חומה בסגנון ויקטוריאני. הגנים הוזנחו בתקופתו של הדוכס ממנצ'סטר ועבודות לשחזורם החלו בשנות ה-90 של המאה העשרים. עד עתה שוחזרו 2 חממות מתוך ה-21.

כנסייה

ליד המנזר עומדת כנסייה לא פעילה שנבנתה על ידי הנרי לזכר אשתו שנפטרה בשנת 1874 ולידה מאוזוליאום שבו קבורים השניים.
לינדזי רוז

קריירה

רוז נולד בראן שבצרפת למשפחה ממוצא מאוריציוסי. בגיל 6 החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של ס.פ.ב. ראן. משנת 2000 עד 2008 שיחק במחלקות הנוער של סטאד ריימס ולאחר מכן שנתיים בקבוצת הנערים של סטאד לאבאל. בשנת 2010 הועלה רוז לקבוצת הבוגרים של המועדון בה שיחק כשלוש שנים ורשם 69 הופעות ליגה וכבש שלושה שערים.
בשנת 2013 חתם הבלם במועדון הפאר הצרפתי ואלנסיין לעונה אחת, בה שימש כשחקן הרכב וכבש שער ב-24 משחקי ליגה. ב-17 ביולי 2014 חתם לארבע שנים באולימפיק ליון. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה, הושאל הבלם לקבוצת המשנה של המועדון. בעונת 2015/2016 הפך רוז לשחקן הרכב בליון, ורשם 19 הופעות בכל המסגרות עד ינואר 2016 בו הושאל ללוריין עד סוף העונה עם אופציה לרכישה. בקיץ 2016 נרכש רוז על ידי לוריין לשלוש שנים. לאחר חצי עונה הושאל לבסטיה בה רשם 9 הופעות בליגה 1, אך הקבוצה נשרה לליגת המשנה בתום העונה. גם קבוצתו לוריין נשרה לליגת השנייה.

קריירה בינלאומית

משנת 2008 שיחק רוז בנבחרות צרפת הצעירות בהן רשם 28 הופעות וכבש צמד שערים. בשנת 2013 זומן הבלם לנבחרת צרפת עד גיל 21 בה כבש שער ב-4 הופעות שם שיתף פעולה עם שחקנים דוגמת קינגסלי קומאן, קורט זומה ואנטואן קונטה.
באוקטובר 2017 זומן לראשונה לסגל נבחרת מאוריציוס לקראת משחק הידידות נגד גינאה המשוונית, אך לא לקח חלק במשחק עקב פציעה. ב-22 במרץ 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 מקאו.
אליעזר שרלואי

ביוגרפיה

למד בנעוריו בבית המדרש לרבנים באמסטרדם שהוקם על ידי הרב ד"ר יוסף צבי דינר, ולאחר מכן באוניברסיטה. לאחר שהשלים את לימודיו לימד בבית הספר היהודי הדתי במדינה, מוסד שהוקם על מנת להוות אלטרנטיבה למוסדות החינוך הממשלתיים אז. בשנת תרע"ב מונה לדיין, ומשנת 1936 כיהן כרב הקהילה.

כרב הקהילה

משנת 1933 ואילך, כאשר הורע מצב היהודים בגרמניה, ברחו יהודים רבים מגרמניה, וחלק ניכר מהם הגיע להולנד. ממשלת הולנד סירבה לנעול את שעריה בפני הפליטים, אך הקצתה להם מחנות פליטים נפרדים, למען לא יפגעו בהיצע מקומות העבודה. הקהילה, בראשותו של הרב שרלואי, לקחה על עצמה חלק גדול בסיפוק צורכיהם, בעיקר הרוחניים, של הפליטים.
כיהן כנשיא בית הספר התיכוני. ניהל את מועדון "בית ישראל" - מועדון שנועד לשמור על יהדותם של צעירי המקום וצעירותיו, בו חיזק רבים מהם וקירבם לדת. על אף היותו חבר באגודת ישראל, היה בקשרי ידידות עם כל נציגי היהודים בעיר, לרבות אנשי המזרחי. עימות ציבורי יחיד היה בינו לבין אנשי המזרחי, כאשר אנשי המזרחי היו מגיעים לבתי הכנסת של הקהילה והיו מעוניינים לעלות לתורה בהברה ספרדית, כמנהגם; הרב התנגד לכך בחריפות והדיון יצר מחלוקת בקהילה.

בשואה

בשנת 1940 פלשו הגרמנים להולנד. באוקטובר 1942 ריכזו הגרמנים את כל היהודים ובתוכם את הרב בתיאטרון המקומי - הולנדסה סכאובורך. גם בימיו האחרונים בתיאטרון חיזק את קהילתו ועודדם. משם נלקח, יחד עם כל היהודים לאושוויץ. לפי עדות, נצפה עובד במפעל שהוקם במחנה. לפי הודעת הצלב האדום מת ב-26 באוקטובר 1942.
ויליאם וסטמורלנד

שנותיו הראשונות

נולד במחוז ספרטמבורג שבמדינת דרום קרוליינה. התקבל לאקדמיה הצבאית "וסט פוינט" בשנת 1932 (לימים סיפר, שהתגייס כי רצה "לטייל בעולם"). בשנת 1936 סיים את הלימודים, והוצב כקצין ארטילריה (תותחנים). במלחמת העולם השנייה שירת בזירה האירופית, ובמהלכה קודם במהירות והגיע לדרגת קולונל (אלוף-משנה). הוא נערץ מאד על ידי החיילים עליהם פיקד בקרבות בתוניסיה, סיציליה, ונורמנדי וכונה בפיהם בכינוי "סופרמן". בשנת 1947 התחתן עם קתרין ואן דוסן, ונולדו להם שלושה ילדים: קתרין, מרגרט וג'יימס.

פיקוד בכיר

אחרי המלחמה מונה למפקד רגימנט 504 בדיוויזיה המוטסת ה-82. הוא שירת בתפקיד ארבע שנים. במלחמת קוריאה (1950–1953) לחם כמפקד רגימנט הצנחנים 187. בשנת 1953 קודם לדרגת בריגדיר גנרל (גנרל כוכב אחד), והוצב במשרד ההגנה (הפנטגון). בשנת 1958 מונה למפקד הדיוויזיה המוטסת ה-101. בשנת 1960 מונה למפקד האקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית, ובשנת 1963 מונה למפקד הקורפוס המוטס ה-18 של צבא ארצות הברית. בשנת 1964 מונה למפקד הצבא האמריקני בווייטנאם (כונה "פיקוד הסיוע הצבאי בווייטנאם" - MACV). וסטמורלנד נבחר לאיש השנה של המגזין טיים לשנת 1965.

מלחמת וייטנאם

וסטמורלנד היה תומך נלהב של פעילות הצבא האמריקני בוייטנאם. בשיחותיו עם התקשורת הוא העריך שהפעילות לא תהיה מסובכת ולא תגבה קורבנות רבים. בגלל התחזקות צבא צפון וייטנאם הקומוניסטית מספר החיילים האמריקנים שנשלחו לווייטנאם גדל במהירות - מ-100 אלף בעת הגעתו, ליותר מ-500 אלף בשנת 1968.
המתקפה הגדולה ביותר בתקופתו הייתה "מתקפת טט" (Tet Offensive) (ינואר 1968), במהלכה תקפו בהפתעה כוחות של צבא הצפון והוייטקונג ערים ויישובים בדרום וייטנאם, והטילו מצור על בסיס חיל הנחתים בקה סאן. אף על פי שכוחות הצבא הצליחו להדוף את הכוחות התוקפים בהצלחה, המתקפה ותוצאותיה הובילו לדיון ציבורי נוקב בשאלת הצורך לפעול בוייטנאם. בעקבות הלחץ הציבורי, הנשיא לינדון ג'ונסון החליט לא לשלוח כוחות נוספים לאזור.

אחרי המלחמה

וסטמורלנד מונה למפקד צבא היבשה בשנת 1968, ופרש מהצבא בשנת 1972. בשנת 1974 התמודד על משרת מושל מדינת דרום קרוליינה, אך הפסיד. בשנת 1975 פרסם אוטוביוגרפיה, בשם "A Soldier Reports" (בתרגום מילולי - "חייל מדווח"). בהמשך היה חבר בצוות משימה מיוחד, שעסק בשיפור מערכת החינוך בדרום קרוליינה.
בשנת 1982 רשת הטלוויזיה האמריקנית CBS שידרה תחקיר מיוחד, ובו נטען שווסטמורלנד ובכירים אחרים המעיטו במתכוון בכוחו של הווייטקונג במטרה לשמור על מורל גבוה ועל תמיכה ציבורית במלחמה, וכתוצאה מכך לא הכינו את הצבא כראוי ל"מתקפת טט", שגבתה קורבנות רבים. וסטמורלנד הגיש תביעה משפטית נגד הרשת על הוצאת דיבה, ובתום משפט ארוך הסכים להתפשר ולהסתפק בהתנצלות.
בראיון שהעניק למגזין "ג'ורג'" בשנת 1998, הביע זלזול מוחלט בכישוריו הפיקודיים של יריבו המר - מפקד צבא הצפון, גנרל וו נגויין גיאפ: "למרות שגיאפ קיבל אימון מקצועי בלוחמה זעירה, הוא התעקש לנהל מתקפות גדולות שבהן איבד לוחמים רבים. הוא בעצמו הודה בתחילת 1969 שאיבד כחצי מיליון חיילים. עם זלזול כזה בחיי אדם אפשר, אמנם, להפוך ליריב קשה, אבל לא לגאון צבאי. מפקד אמריקני שהיה מאבד לוחמים בצורה כזאת, לא היה נשאר בתפקיד יותר מכמה שבועות."

לקריאה נוספת

ויליאם וסטמורלנד, חייל מדווח, הוצאת מערכות, 1979.
שרקרק סגול-חזה

מאפיינים

אורכו של שרקרק זה 25-26 ס"מ ואורך זנבו 6 ס"מ. הוא בעל חזה סגול גדול שנתן לו את שמו וכן גבות סגולות וראש ובטן בצבע כתמתם. הכנפיים ופלג הגוף העליון ירוק והמקור אפור בהיר. הנקבות דומות לזכרים אך חסרי החזה הסגול.
שרקרקים אלה נפוצים ביערות הגשם של האי סולוואסי. הם ציידי חרקים מוכשרים הניזונים מחרקים גדולים כמו חגבים, שפיריות, פרפרים וחיפושיות. לעיתים הם מעופפים בלהקות במצוד אחריהם. הם אוכלים אפילו צרעות ודבורים ומשפשפים את הארס על הענף לפני הבליעה.
צאצאי השרקרקים עשויים להילחם זה בזה ואף להרוג אחד את השני כך שמכל תטולה שורדים מעטים בלבד.
גוז'ר

גוז'ר (מצרפתית: Gougère), במטבח הצרפתי, הוא בצק רבוך אפוי ומלוח העשוי מתערובת של בצק וגבינה. למאכל ישנם גרסאות רבות ושונות. לרוב, הגבינה במתכונים השונים תהיה גבינת גרוייר, קונטה או אמנטל, אך כאמור במתכונים אחרים משתמשים בסוגי גבינות ואף בסוגי בצק שונים.
סבור כי מקורו של הגוז'ר מבורגון ובפרט מן העיר טונרה שבמחוז יון.
את הגוז'ר ניתן להגיש כמאפה בכדורים שקוטרים נע בין 3-4 סנטימטרים, כמתאבן בכדורים בקוטר 10-12 סנטימטרים או כטבעות. לעיתים ממלאים את הכדורים בפטריות, בשר בקר או בשר חזיר.
כמתאבנים מגישים את כדורי הגוז'ר חמים, ואילו בבורגון נהוג להגיש את הכדורים קרים לצד יין.

היסטוריה

בעוד שבימינו שם המאכל נקשר למאפי בצק רבוך מלוחים, רישומים מן המאה ה-18 והמאה ה-19 מעלים ששם המאכל נקשר דווקא למאכלים אחרים בהם המרכיבים העיקריים היו גבינה, ביצים ופירורי לחם. המאכל הוגש בימים עברו כעיגול שטוח ולא בצורת טבעת או כדור.
כמו כן, הגרסאות הראשונות של הגוז'ר היו חלק מתבשיל ולא מאפה, הן הוכנו מעשבי תיבול, בשר חזיר, ביצים, תבלינים ותוספות בשר שעורבבו בדם של בעל חיים. בצרפת של ימי הביניים, המאכל היה סוג של טארט או עוגת גבינה. לאחר מכן המאכל נהיה נפוץ והגיע לבלגיה של ימינו ונקשר עם יום ראשון של הדקלים. למאכל היו שמות רבים ודומים לאורך השנים: גאוייר, גיואר, גיורה ועוד, מקור השמות שהשתבשו או השם הנוכחי אינו ידוע.
ריבית הפרה

ריבית הפרה היא ריבית הנגבית על יתרת הקרן בהלוואה אם הלווה לא עמד בתנאיה במהלך תקופת התשלומים. הריבית תהיה לרוב גבוהה בשיעור ניכר מהריבית המקורית, ובכך היא משקפת את השינוי לרעה שנוצר בסיכון האשראי של הלווה.
התנאים שהפרתם גוררת החלת ריבית הפרה הם לרוב איחור בתשלומים או אף כשל אשראי של הלווה. עם זאת, בהלוואות מסוימות המלווה והלווה יכולים להחליט מראש על תנאים נוספים שייחשבו כהפרה. בנקים נוהגים להחיל ריבית הפרה כדי להפריד בין תרחישים שונים לסיכון האשראי שגלום בהלוואה.
לולה פלורס

ביוגרפיה

לולה פלורס הייתה הבכורה מבין שלושה ילדים שנולדו לרוסאריו רואיס רודריגס (1901–1989) ולפדרו פלורס פינטו (נולד ב-1897) ילידי לה פלמה דה קונדדו שבדרום ספרד. לאביה היה בר ואמה עבדה כתופרת. היא למדה לרקוד בגיל צעיר וערכה את הופעת הבכורה שלה בתיאטרון וילמרטה שבחרס דה לה פרונטרה. פלורס עזבה את חרס ועברה למדריד. לאחר שהשתתפה בסרט "Embrujo" ‏(1947) והעלתה מופעים מצליחים כ-"Zambra", זכתה לחוזה על סך 6 מיליון פזטות - הגבוה ביותר בתקופה זו.
פלורס הייתה לאייקון תרבות אנדלוסית וצוענית. למרות שלא הייתה צוענייה, הזדהתה עם בני העם הצועני ואף נישאה לבן עם זה. היא הפכה לרקדנית וזמרת של מוזיקה אנדלוסית בגיל צעיר מאוד, והופיעה בריקודי פלמנקו, קופלה וצ'וטיס, והופיעה בסרטים משנת 1939 ועד שנת 1987. ההצלחה הגדולה ביותר שלה הייתה במופעי פולקלור עם מנולו קארקאל, שהיה השותף האמנותי שלה עד 1951.
בשנת 1958 נישאה לאנטוניו גונסאלס, גיטריסט צועני מקטלוניה. נולדו לה ממנו שלושה ילדים: דולורס (הזמרת והשחקנית לוליטה פלורס); מוזיקאי הרוק, הזמר והשחקן אנטוניו פלורס; והזמרת והשחקנית רוסריו פלורס. לולה פלורס מתה מסרטן השד בשנת 1995, בגיל 72, ונקברה בבית הקברות אלמודנה שבמדריד. זמן קצר לאחר מותה, בנה אנטוניו התאבד במינון יתר של כדורי שינה ונקבר לידה.
בשנת 2007 יצא סרט ביוגרפי בשם Lola, la película, המתאר את ראשית חייה משנת 1931 ועד 1958.
בשנת 2016, לציון יום הולדתה, הקדישה לה חברת גוגל שרבוט גוגל.
הר ארמסטרונג (אנטארקטיקה)

גאוגרפיה

גובהו של הר ארמסטרונג 2,330 מ', והוא ממוקם 9 קילומטרים דרומית מזרחית להר גודייל.

גילוי ההר

ההר התגלה באמצעות תצלומי אוויר של צי ארצות הברית שנערכו בין השנים 1960–1964, ומופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית. 

מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של ארצות הברית (US-ACAN), והוא נקרא על שם תומאס ב. ארמסטרונג (Thomas B. Armstrong), חוקר אנטארקטיקה מטעם ארצות הברית, ששהה בתחנת פאלמר, בקיץ 1966–1967.
דניס קוריאן

ביוגרפיה

קוריאן נולד במינסק, מתחילת הקריירה שלו הוא עבד ב-Belarus 1, ערוץ הטלוויזיה המרכזי של הטלוויזיה הציבורית של בלארוס.
באירוויזיון 2004 הגיש את תוצאות הניקוד של בלארוס באירוויזיון בהשתתפותה הראשונה של המדינה בתחרות.
מ-2006 ועד 2008 הנחה את תחרות ה-EuroFest, תחרות הגמר הלאומית לבחירת נציג בלארוס באירוויזיון.
מ-2006 ועד 2012 שימש כפרשן הטלוויזיה הבלארוסית של תחרות האירוויזיון. הוא שימש בתפקיד זה גם באירוויזיון הילדים בין השנים 2003-2009 ובאירוויזיון לרוקדים 2008, 
ב-2010 הנחה את תחרות אירוויזיון הילדים 2010 שנערך בבלארוס.
ב-2010 הפיק את הסרט התיעודי "The American Dream: An Illusion or Reality for Belarus Immigrants" אודות מהגרים מבלארוס החיים בארצות הברית.
ב-2013 הנחה את הגרסה הבלארוסית של התוכנית "אני אוהב את המדינה שלי" (I Love My Country) בה צוותי המתמודדים נשאלים שאלות טריוויה אודות מדינתם.
ב-2015 הנחה את טקס בחירת מיס בלארוס.
ב-2009 נישא לרעייתו יוליה.