google/wiki40b huggingface dataset:
עוזי רוזן (טייס)

ביוגרפיה

רוזן שירת כטייס קרב בחיל האוויר. במלחמת יום הכיפורים לחם כטייס F-4 פנטום בטייסת 107. פיקד על שתי טייסות קרב: טייסת 102 וטייסת 107. פיקד על בסיס חצרים ושימש ראש מחלקת מבצעים של חיל האוויר. בשנים 1992 עד 1995 פיקד על בסיס תל נוף. בתפקידו האחרון בשירות הקבע שירת כסגנו הצבאי של עוזר שר הביטחון לאמצעים מיוחדים. לאחר שחרורו מונה לעוזר שר הביטחון לאמצעים מיוחדים וראש האגף לאמצעים מיוחדים במשרד הביטחון.
בספטמבר 2001 הצטרף לתעשייה האווירית, בשנים 2002 עד 2006 כיהן כסמנכ"ל לתכנון אסטרטגי בינואר 2007 מונה לנשיא תע"א – אמריקה הצפונית וכיהן בתפקיד במשך כשש שנים. מכהן כיושב ראש אירופה, המזרח התיכון ואפריקה בחברת Roboteam המפתחת רובוטים לצרכים ביטחוניים.
רוזן בעל תואר שני בניהול מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים במונטריי (קליפורניה).
דורה רטיין

ביוגרפיה

מסמכי חקירה שנערכה בשנים 1938 ו-1939 על חייו של רטיין התפרסמו לציבור במגזין דר שפיגל בשנת 2009.
רטיין נולד בארישוף, ליד ברמן, למשפחה גרמנית "טיפוסית". אביו, היינריך רטיין אמר בראיון בשנת 1938: "כשהילד נולד המיילדת ניגשה ואמרה 'הייני, זה בן!' אבל לאחר חמש דקות היא אמרה 'זו ילדה למרות הכל'. תשעה חודשים לאחר מכן, הילד, שהוטבל לנצרות תחת השם דורה, חלה ונבדק על ידי רופא שבדק את איברי המין שלו ואמר 'עזוב את זה, ממילא אינך יכול לעשות דבר'". "דורה" התראיינה אף בשנת 1938 ואמרה: "הוריי גידלו אותי בתור ילדה ולכן לבשתי בגדי בנות לאורך כל הילדות שלי. אבל מגיל 10 או 11 התחלתי להבין שאינני בת, אלא בן. עם זאת, מעולם לא שאלתי את הוריי מדוע עליי ללבוש בגדי נשים למרות שהייתי בן".
בנעוריו, "דורה" התחרה בתחרויות ספורט לבנות. בשנת 1936 הוא השתתף באולימפיאדת ברלין וחברתו למשלחת, אלופת גרמניה גרטל ברגמן היהודיה שלא הורשתה להשתתף במשחקים, אמרה: "מעולם לא היו לי אי אלו חשדות, אפילו לא אחת...במקלחות המשותפות תהינו מדוע היא לא הסכימה להופיע בעירום מלא מולנו. זה היה מגוחך שמישהו יכול להיות כה נבוך בגיל 17. פשוט חשבנו ש"היא" מוזרה ומשונה...אבל אף אחד לא הבחין או ידע שהיא למעשה גבר". בשנת 1938, רטיין התחרה באליפות אירופה וזכה במדליית זהב ובשיא עולם בקפיצה לגובה של 1.67 מטר. 
בשנת 1939 הוא שבר את שיא העולם בקפיצה לגובה פעם נוספת. דורותי טיילר-אודם, שיאנית העבר בקפיצה לגובה מבריטניה, חשדה ברטיין וסיפרה "כתבו לי מכתבים והודיעו לי שאיני מחזיקה יותר בשיא העולם ובחזרה השבתי להם 'היא אינה אישה אלא גבר'. עשו "עליה" בדיקת רקע ומצאו שעבדה בתור מלצר בשם הרמן רטיין. וכך זכיתי שוב להחזיק בשיא שקבעתי". שיאה של אודם קיבל הכרה מחודשת בשנת 1957 על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית.

גבר או אישה

ב-21 בספטמבר 1938, רטיין עלה על רכבת מווינה לקלן. הכרטיסן דיווח למשטרה המקומית בעיר מגדבורג שבנתיב הנסיעה על "נוסע המסתובב בקרון בלבוש אישה". רטיין הוצא מן הרכבת ונלקח לתחקור על ידי המשטרה. הוא הציג לחוקרים את תעודת הלידה שלו בה נרשם שמינו הוא נקבה, אך לאחר היסוסים, הוא הודה שהוא למעשה גבר וסיפר על עצם היותו אינטרסקס. רופא הוזמן לתחנת המשטרה, בדק את רטיין וקבע כי הוא אכן זכר ולא נקבה. 
האתלט נעצר ונשלח למכון ספורט בלייכן כדי לעבור בדיקות נוספות שקבעו אף הם כי הוא גבר. הליכי המעצר שלו נמשכו עד ה-10 במרץ 1939, כאשר התובע המחוזי הצהיר: "לא ניתן להאשימו ברמייה מאחר שלא הייתה כוונה לקבל פרס כספי". "דורה" הבטיחה לרשויות כי תחדל מעיסוקה בספורט לאלתר. אביו, הינרייך רטיין, התעקש תחילה כי "בתו" תמשיך לעסוק בספורט ותוכר כאישה, אך ב-29 במרץ 1939 פנה למשטרת ברמן וביקש לשנות את שמה גם להיינריך. מדליית הזהב שגרף רטיין הוחזרה ושמו הוסר מרישומי המשתתפות בתחרות.

המשך חייו

לפי דר שפיגל, דורה, שמעתה נקרא היינריך, ובהמשך שינה את שמו להיינץ, קיבל תעודת זהות חדשה ונשלח להנובר בתור "גבר עובד". הוא ניהל את הבר של הוריו וסירב להתראיין בפני כלי התקשורת בטרם מותו בשנת 2008.
אולם, בכתבה של המגזין טיים משנת 1966, תואר היינריך בשם הרמן בתור מלצר בברמן "שהודה בדמעות כי אולץ על ידי הנאצים להעמיד פני אישה למען כבודה ותהילתה של גרמניה". הרמן התייפח: "במשך שלוש שנים חייתי כאישה. זה היה נוראי". 
בשנת 2009 יצא לאקרנים הסרט "ברלין 36" שעסק בסיפורו של רטיין. לפי הסרט, היטלר התנגד לכך שאתלטית יהודיה, גרטל ברגמן, תייצג את גרמניה בענף ספורט כלשהו. כתוצאה, בחרו לסלקה מהקבוצה ולשבץ את "דורה" רטיין במקומה.
חור תולעת

חור תולעת הוא תופעה פיזיקלית משוערת המאפשרת מעבר ישיר בין שתי נקודות מרוחקות במרחב-זמן. כלומר, מעבר בין שתי נקודות ביקום התלת-ממדי ואף מסע בזמן.
תופעה זו מתרחשת אולי באופן ספונטני עבור חלקיקים נקודתיים כמו אלקטרונים, אך מבחינה מעשית לא נראה כי ייתכן חור תולעת גדול מספיק בשביל מעבר של אטומים, קל וחומר שלא חפצים.
העיקרון העומד מאחורי חורי תולעת הוא שלפי תורת היחסות הכללית המרחב-זמן מתעקם בהשפעת כבידה. לכן, בהמצאות כבידה חזקה מספיק, נקודות רחוקות ביקום יכולות להיות קרובות זו לזו עד כי הן נמצאות "במרחק נגיעה" זו מזו. תופעה זו, בשילוב מכניקת הקוונטים, מנבאת את היווצרותם של חורי תולעת כאלו.
ניתן להמשיל את היקום התלת-ממדי לקו. כאשר הקו פרוס, שני הקצוות רחוקים זה מזה וכאשר הקו מצוי בצורת U אזי המרחק בין שני הקצוות אומנם התקצר אך אורך הקו נותר זהה.

חורי תולעת במדע בדיוני

משום שתופעה פיזיקלית זו מאפשרת כביכול מעבר בין כוכבים וגלקסיות בזמן אפסי, היא הציתה את דמיונם של סופרים רבים בתחום המדע הבדיוני, שכן חור התולעת יכול לשמש כגשר בין ציוויליזציות ועולמות שונים.
מכיוון שחורי תולעת הם תופעה שנעזרת במקור כבידתי גדול, ראו סופרים רבים בחורים שחורים כלי המחולל חורי תולעת. רעיון זה מתעלם, אולי בשל בורות מכך שכל עצם בגודל שאינו אפסי מושמד בספגטיפיקציה עם הבלעותו בליבת החור השחור. רק עצם שגדלו לכל היותר אפס (על פי יחסות כללית) או אורך פלאנק או (על פי רעיונות המבוססים במכניקת הקואנטים) נבלע בליבה.
מילטיאדס הצעיר

מילטיאדס (לערך 550 - 489 לפנה"ס) ממפקדי צבא אתונה, האיש שהוביל את הצבא לניצחון בקרב מרתון.
מילטיאדס נולד בערך בשנת 550 לפני הספירה למשפחה אתונאית אצילה. 
כשהתבגר מונה על ידי טיראן אתונה, היפיאס, למושל בחצי האי כרסונסוס (גליפולי של היום) ליד הלספונטס. הוא הכיר שלטונו של מלך פרס, דריווש הראשון, כשפרס כבשה את תרקיה, ואף היה בין מפקדי המסע הפרסי נגד הסקיתים. אחרי שהשתתף במרד האיוני (שנת 500) מילטיאדס נמלט לאתונה והפך לאחד מעשרת הסטראטגוי של הצבא האתונאי. 
בשנת 490 לפני הספירה הפרסים נחתו במפרץ מרתון, ומילטיאדס שיכנע את הפיקוד היווני לכפות על הפרסים קרב מוקדם ככל האפשר, משום שחשש ממריבות פנימיות בתוך המחנה היווני. 
הקרב נערך ביום שהיה תורו של מילטיאדס להיות מפקד מתוך עשרת הסטראטגוי. לפי התכנון של מילטיאדס היוונים החלישו בכוונה את העומק במרכז המערך שהתייצב מול הפרסים בשדה הקרב ליד מרתון ושמרו על אורכו. מאידך מילטיאדס החליט לעבות את האגפים וכששני הצבאות התנגשו, תחילה חשו הפרסים כי ידם תהיה על העליונה אחרי שפרצו את המרכז החלש של היוונים, אך בשלב מאוחר יותר האגפים היווניים המעובים הכריעו את גורל המערכה וסגרו על הפרסים, אשר נאלצו לנוס מזירת הקרב.
לפיכך היה מילטיאדס איש השעה בקרב מרתון. הוא בחר את התיזמון הנכון לקיום הקרב, מכיוון שקרא היטב את מפה הפוליטית ביוון עצמה. מילטיאדס גם בחר אסטרטגיית קרב שהצדיקה את עצמה, והפגין כשרון צבאי מרשים. ניצחונו בקרב מרתון נחשב לאחד הגדולים ומפורסמים בעת העתיקה, והוא הרחיק את הפרסים מאתונה למשך כעשר שנים.
עם זאת, שנה מאוחר יותר, בשנת 489 לפנה"ס, נכשל בכיבוש פארוס והואשם בבגידה על ידי קסאנתיפוס, הושלך לכלא ושם מת (כנראה מנמק).
שונם

שׁוּנֵם הייתה עיר מקראית הנזכרת בתנ"ך בנחלת שבט יששכר, דרומית לגבעת המורה, וצפונית להר הגלבוע: "וַיְהִי גְּבוּלָם יִזְרְעֶאלָה וְהַכְּסוּלֹת וְשׁוּנֵם" (יהושע י"ט, יח).
העיר המשיכה להתקיים כעיר יהודית גם בתקופת המשנה והתלמוד, ומזוהה כיום עם הכפר הערבי סולם שממזרח לעפולה.

תל שונם

תל שונם הוא תל בגודל של כ-25 דונם, השוכן על חלקו הצפוני מזרחי של הכפר סולם. על פסגת התל והמדרונות נמצא בית הקברות של הכפר. במדרונות אלה נמצאו שרידים ארכאולוגים מתקופות הברונזה הקדומה I, תקופת הברונזה התיכונה והמאוחרת, מתקופות הברזל, הפרסית וההלניסטית, התקופה הרומית, התקופה הביזנטית והתקופה האסלאמית הקדומה. 
בין השנים 2002–2011 נערכו בתל מספר חפירות הצלה.
בחפירת הצלה שהתקיימה במדרון הצפוני של התל בחודשים דצמבר 2009 - ינואר 2010 נחשפו שלוש שכבות ארכאולוגיות מהתקופה הביזנטית, הרומית וברזל 1. בשכבה I מהתקופה הביזנטית התגלו שני קטעי קירות ובורות, בשכבה II מהתקופה הרומית התגלה חלק מקיר ומפלס חיים. שכבה III נחפרה בעומק של 2.5 מטר נחשף מתקן עגול מאבן ששימש כנראה לממגורה.
בחפירות משנת 2010 נחפרו 5 שכבות, ביזנטית, ברזל I, ותקופת הברונזה המאוחרת III. בשכבה זו נמצאו שרידים של שני מבנים שנחתמו בשריפה עזה שהביאה להתמוטטות הקירות ולשמירה טובה שת תכולת החדרים. כלי החרס שהתגלו כללו קערות, קדרה עם זרבובית, סירי בישול, צפחות וקנקנים בנוסף נמצאו חרצני זיתים מפוחמים. על פי תכולת הממצא הקרמי, תוארכה השכבה לתקופת השושלת ה-20 במצרים העתיקה, שלהי השלטון המצרי בכנען.
גלקסיית קסיופאה הננסית

מאפיינים

הגלקסיה נמצאת כ-16 מעלות מצפון-מערב למרכזה של גלקסיית אנדרומדה, כ-4.5 מעלות מצפון-צפון-מערב לכוכב λ באנדרומדה.
גודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא כ-2.5 דקות קשת שממרחקה שקול לקוטר של כ-1,800 שנות אור. מסתה מוערכת בכ-‎5.7×10⁷‎ מסות שמש, כ-100 מיליוניות ממסת שביל החלב, אך מסת הכוכבים הנראים שבה היא כ-‎9.5×10⁶‎ מסות שמש, כשישית בלבד מהמסה הכוללת, ונראה שהיא מורכבת ברובה מחומר אפל שטיבו אינו ידוע. עוצמת ההארה הכוללת שלה היא פי 18 מיליון מעוצמת ההארה של השמש והמתכתיות של כוכבי הגלקסיה היא כ-4% בלבד מהמתכתיות של השמש, כך שכוכבי הגלקסיה הם זקנים יחסית לכוכבים של שביל החלב או של גלקסיית אנדרומדה. הגלקסיה מקיפה את מרכזה של גלקסיית אנדרומדה במרחק שנע בין 510,000 שנות אור ובין 900,000 שנות אור בזמן הקפה של כ-8 מיליארד שנים.
ס.אוליבר וירצבורג

היסטוריה

הקבוצה נוסדה ב-1975 כחלק מ"מועדון הספורט DJK וירצבורג", שהיה קיים משנת 1920. ההיסטוריה של המועדון קשורה במידה רבה לכוכב הקבוצה בעבר דירק נוביצקי שאיתו העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לבונדסליגה בסיום עונת 1997/98. הקבוצה שרדה בליגה מספר עונות ונשרה לליגה השנייה.
בשנת 2007 רכש את המועדון ענק האופנה "ס.אוליבר" והקבוצה החלה לטפס בחזרה לבונדסליגה. בסיום עונת 2010/11 העפילה לליגה הבכירה מהמקום השני. בעונת 2011/12 סיימה הקבוצה במקום השישי בטבלה והגיעה עד לחצי גמר הפלייאוף. בעונת 2012/13 השתתפה הקבוצה לראשונה במפעל אירופאי, היורוקאפ, אך לא עברה את שלב הבתים.
הקבוצה מארחת  את משחקיה בהיכל ס.אוליבר ארנה המכיל 3,140 מקומות ישיבה.
תחנת הרכבת אל חמה

ההיסטוריה של המקום

תחנת אל חמה נבנתה ב-1904 כחלק מ 8 התחנות הראשונות של רכבת העמק. בהמשך נבנו עוד 40 תחנות (סה"כ היו 48 תחנות). התחנה ממוקמת בכניסה לאתר המרחצאות הרומי אל-חמה ומכילה מספר מבני אבן אשר מרביתם ניצבים במקום גם כיום. 
התחנה ממוקמת 95.3 ק"מ מחיפה ו-66 ק"מ מהמפגש עם הרכבת החיג'אזית בדרעא. מאל חמה עלתה המסילה מזרחה דרך ערוץ נהר הירמוך על גבי מספר גשרים ודרך מספר מנהרות ועצרה בדרכה במספר תחנות רכבת במעלה הדרך.
רכבת העמק נחלקה למקטע הארץ ישראלי בחסות בריטים (מחיפה עד צמח) ולמקטע הסורי בחסות הצרפתים (מאל חמה עד לחיבור לרכבת החיג'אזית) כך שתחנת אל חמה היא התחנה הראשונה במקטע הסורי-צרפתי. בתחנת צמח נעשתה החלפת קטרים והקרונות נירתמו לקטר חזק יותר על מנת להתמודד עם העליות של הירמוך. לאחר קביעת תחומי המנדט בין צרפת ובריטניה הועבר ניהול התחנה לחברה הסורית-צרפתית "DHP". 
התחנה פעלה מ-1905 עד 1946 ובשנות הסכסוך הישראלי-ערבי שימשה, לא פעם, כתחנת מעבר לגייסות ערבים אל פנים הארץ. ב-31 באוקטובר חיבל הפלמ"ח בגשר הירמוך (הקרוי בערבית "ג'יסר אל האווי")  שממזרח לאל חמה (במסגרת מבצע מסיבה). הגשר תוקן ותנועת הרכבות המשיכה. ב-16 ביוני 1946 חיבל הפלמ"ח בגשר בפעם השנייה (במסגרת מבצע מרכולת - "ליל הגשרים"). הפעם הגשר לא תוקן ותנועת הרכבות בתחנה פסקה לחלוטין. 
במלחמת העצמאות, ב-1948, כבשו הסורים את מתחם אל חמה (כולל תחנת הרכבת) והחזיקו בו למרות הגדרתו כאזור מפורז בהסכם שביתת הנשק בין ישראל לסוריה.
במלחמת ששת הימים, ב-1967, נכבש המקום על ידי צה"ל. לאחר המלחמה התיישבו במבני התחנה אנשים מקיבוצי הסביבה שפעלו לשפץ את המקום על מנת להפעילו כאתר מרחצאות, הבראה ונופש וכן כאתר גידול דגים ותנינים. האתר נפתח ב-1977.
מבנה התחנה המרכזי משמש כיום כחלק מחווה לגידול דגים. ניתן עדיין להבחין בשלט הפח הנושא את שם התחנה התלוי עליו.
יש לציין שהסורים המשיכו להפעיל את קטע המסילה בין אל חמה ודרעא גם לאחר 1948 (בעיקר למטרות תיירות של חובבי רכבות) וקיימים, באתר הרכבת החיג'אזית, צילומים מ-2005 של רכבות פעילות על קו זה.
נשף מסכות

נשף מסכות הוא נשף, שבו החוגגים עוטים תחפושות וחובשים מסכות. נשף המסכות התחיל, ככל הנראה, באירופה.

נשף המסכות בספרות

בספרים, מחזות וסרטים רבים היה שימוש בנשף מסכות, לרוב בשל העובדה שבנשף המסכות קשה לזהות את המשתתפים במסיבה. לדוגמה, במחזה רומיאו ויוליה של ויליאם שייקספיר רומיאו השתמש בעובדה כי מדובר בנשף מסכות על מנת לחדור לבית משפחת קפולט מבלי שיזהו אותו. שימוש נוסף היה בסרט בו אחיו התאום של לואי ה-13 השתמש במסכות על מנת לבלבל את לואי.

נשף המסכות כיום

כיום נשפי המסכות אינם נפוצים כמו שהיו בעבר, אך הם עדיין קיימים. לדוגמה, בפורים מקובל לערוך נשף תחפושות, ואליו ניתן להתייחס כאל נשף מסכות.
אירוע המסכות הידוע בעולם הוא קרנבל המסכות של ונציה המתקיים בעיר כל שנה.
חיים גיל (במאי)

ביוגרפיה

חיים גיל נולד בשכונת נווה שאנן בחיפה למשפחת פועלים שעלו כחלוצים מפולין. היה פעיל בתנועת המחנות העולים והצטרף עם גרעין לקיבוץ מחניים. שאיפת חייו הייתה להיות שחקן תיאטרון והוא עזב את קיבוצו לאחר שהתקבל ללימודי משחק ליד התיאטרון הקאמרי. ב-1956 התחיל ללמוד בחוג לספרות ולשון עברית באוניברסיטה העברית בירושלים כהמשך טבעי לנטייתו מילדות לקריאה וכתיבה. סיפוריו פורסמו על ידי אהרון מגד במוסף "משא" ועל ידי בנימין תמוז במוסף הספרותי של "הארץ". לפרנסתו פרסם כתבות במוספי סוף שבוע של "מעריב" ו"ידיעות אחרונות". לקראת סוף לימודיו התחיל לעבוד כדובר המחלקה להתיישבות של הסוכנות היהודית בירושלים. ב-1964 גיל התחיל לעבוד ככתב רדיו ב"קול ישראל" בתקופתו של חגי פינסקר כמנהל מחלקת החדשות. עם הקמת הטלוויזיה שימש גיל ככתב שטח וכתב מדיני בערוץ הראשון ועם הזמן יצר  סדרות תיעודיות  שהציגו סיפורי חיים של אנשים מכל שכבות הציבור. 
במהלך מלחמת יום הכיפורים נודע בשל דיווחיו מהחזית הסורית ברמת הגולן. אחרי המלחמה גיל ערך מבחר כתבות מהחזית לסרט באורך של כ-50 דקות בשם "עמק הבכא" ששודר לראשונה בערוץ הראשון בשנת 1981. בסוף המלחמה (1974) דיווח מהגדה המערבית של תעלת סואץ על יחסים לא רשמיים בין חיילים ישראליים לחיילים מצריים. הכתבות שצולמו במצלמה נסתרת מראות את החיילים מתיידדים ביניהם, מדברים, מחליפים כתובות, מכינים חפלה ומשחקים כדורגל. 
בשנות השמונים של המאה העשרים פנה גם ליצירה דרמטית בנוסף לעבודתו הדוקומנטרית. הדרמה הראשונה "צל ענן שחור" (1981) (או "סיפורו של טייס") עוסקת בטייס שמטוסו הופל בשטח מצריים במלחמת ששת הימים ולאחר חילוצו הוא מתאר בפני מפקדיו את הקורות אותו כאשר נדד לבדו במדבר. יצירות דרמטיות נוספות מאותה התקופה כללו "שלושה ימים בסג'רה" (על ראשית דרכו של דוד בן-גוריון וחבורתו בארץ ישראל) ו"מי מרום" (על ימיה הראשונים של יסוד המעלה). הדרמה הטלוויזיונית הידועה ביותר שלו היא "האדונית והרוכל" (1989) על פי סיפור קצר של ש"י עגנון (זכתה בפרס "תפוח הזהב" של רשות השידור לדרמות טלוויזיה בשנת 1989). דרמות טלוויזיה נוספות כוללות שלושה סרטי ילדים: "אריות בירושלים" (1981) על פי ספרו של שמואל הופרט, "הדוד אהרון" (1982) עם יוסי ידין בתפקיד ראשי ו"תרזה ויולק" (1988), סיפורם של ילדים-עולים ששהו במחנה מעצר בקפריסין. לאחר פרישתו לגמלאות מהערוץ הראשון המשיך ליצור באופן עצמאי סרטים דוקומנטריים: "אח ואחיו" (2001) – סיפורם של שני ילדים-אחים שהופרדו במלחמת העולם השנייה, עברו את השואה ונפגשו באקראי בסוף המלחמה, עלו ארצה וכאן בנו את חייהם; "הצד השלישי של המטבע" (2002) – סיפורו של יעקוב משורר שהיה מומחה בעל שם עולמי למטבעות עתיקות מארץ ישראל ופרופסור לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית. סרט העלילה היחיד שלו לקולנוע הוא "כסאח" (1984), המתאר את תמונת המוזיקה המזרחית בישראל של שנות השמונים. בסרט הופיעו זמרים מזרחיים בולטים, בהם חופני כהן, זוהר ארגוב, דקלון, חיים משה, משה גיאת וג'קי מקייטן.
פרסם שני ספרים: הרומן האוטוביוגרפי  "כצל ענן לבן" בהוצאת כרמל (1999), והנובלה "חזרה כללית", סיפור אהבה על רקע עתידני שנכתב בתקופת מחלתו הסופנית בשנים 2007-2008. הנובלה פורסמה על ידי "גיל הפקות" בשנת 2010, אחרי מותו של חיים גיל.

חיים פרטיים

בשנת 1958 נישא ליונה (הוכרמן), עובדת סוציאלית במקצועה. בנם אסף גיל (נולד 1962) מפיק טלוויזיה. בתם יעל (נולדה 1965) בוגרת "בצלאל" ומועסקת כמאפרת בהפקות טלוויזיה..
שליו ניו זילנדי

הסיבות להיעלמות המין

עד ראשית המאה ה-19, היה השליו הניו זילנדי נפוץ בכל ניו זילנד. במאה זאת החלה כמותו להידלדל, עד לשנת 1875, בה נכחד כליל. הכחדתו נבעה מכמה סיבות: הראשונה הייתה דחיקתו בתחרות על המזון מול חיות משק, שהובאו לאי על ידי המתיישבים האירופים, בעיקר כבשים. כמו כן, טריפתו על ידי מינים פולשים ובהם כלבים חתולים וחולדות. סיבה נוספת הייתה שריפות יער, אשר צמצמו את שטחי המחיה שלו, ולבסוף ציד בלתי מבוקר, שנועד לשם אכילתו ולשם ספורט.
שאול גאררו

FCW‏ (2012-2010)

ב-26 באוקטובר 2010, ארגון ה-WWE החתימו את גאררו לחוזה פיתוח בליגת הפיתוח שלהם - FCW. היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בדצמבר 2010, כאשר היא הייתה לצד הזירה בקרב על אליפות הדיוות של FCW בין AJ לי ונעמי נייט. היא ערכה את הקרב הראשון שלה מאוחר יותר, ב-11 בפברואר 2011 תחת השם "רחל דיאז", כאשר היא הצתוותה עם נעמי נייט לקרב זוגות נגד AJ לי ואוקסנה.
ב-17 בנובמבר בתוכנית של FCW, דיאז ניצחה את אוקסנה עם תרגיל הסיום "Gory Bomb", שנחשב תרגיל מפורסם מאוד במשפחת גאררו, והפכה להיות "מלכת FCW". ב-15 בדצמבר בתוכנית של FCW, ניצחה דיאז את אודרי מארי כדי להפוך לאלופת הדיוות של FCW בפעם הראשונה בקריירה, כעת היא החזיקה בתואר "מלכת FCW" ובאליפות הדיוות של FCW בו זמנית.
בהמשך, דיאז המשיכה עם הפיוד שלה נגד אודרי מארי ופיתחה יריבויות קטנות נוספות כנגד סופיה קורטז, קייטלין ועוד.
ב-21 ביוני 2012, דיאז הפכה להיות מחזיקת התואר הכי ארוכה בהיסטוריה של FCW, כאשר היא עברה את הרצף של נעמי נייט, שעמד על 189 ימים.

NXT‏ (2014-2012)

ב-18 ביולי 2012, גאררו ערכה את הופעת הבכורה בפרק של NXT, כאשר היא משחקת את הדמות של ה"אולטרה דיווה" ו"מדיחת הגועל" של הדיוות האחרות.
בתחילת אוגוסט, דיאז ניצחה את אודרי מארי, וציירה על מצחה את האות L, סימן ללוזרית. ב-22 באוגוסט, היא הופיעה לאחר הקרב בין טמינה סנוקה וסופיה קורטז, כאשר דיאז תוקפת את סנוקה לאחר חגיגות ניצחונה ומציירת גם על מצחה את האות L.
בחודש ספטמבר 2013, גאררו חזרה להתאמן במתחם הפיתוח של ה-WWE. בסביבות הזמן הזה דווח שגאררו לא פוטרה רשמית, אלא נתנו לה זמן להיעדר כדי להיות נוכחת בבית הספר. ב-30 באפריל 2014 פורסם שה-WWE שחררו את גאררו מהחוזה שלה. באוגוסט 2014 נודע שגאררו עזבה את הארגון עקב הפרעות אכילה.

ארגונים עצמאיים (2018-היום)

ב-17 בפברואר 2018 גאררו חזרה לענף ההיאבקות כאחת מצוות השידור של הארגון Reality of Wrestling, שהבעלים שלו הם בוקר טי ושארמל.

חיים אישיים

גאררו היא הבת הבכורה של אדי גאררו ושל ויקי גאררו. ב-3 בינואר 2016, היא התחתנה עם המתאבק איידן אינגליש.
איגוד העורבים הישנים

איגוד העורבים הישַנים ( באנגלית AOC (ראשי תיבות של: Association of Old Crows), הוא ארגון מקצועי בינלאומי של מתמחים בלוחמה אלקטרונית, מבצעי מידע טקטי, ודיסציפלינות הקשורות לתחום. המשרדים הראשיים נמצאים באלכסנדריה, וירג'יניה. 
הוא ארגון ללא מטרות רווח עם משימה מוצהרת של "תמיכה בצורך ליכולות מערכות הגנה חזקות עם דגש על לוחמה אלקטרונית ופעולות מידע לממשלה, תעשייה, אקדמיה והציבור".
השם "עורבים ישנים" (Old Crows) צמח מתוך השימוש הראשוני של לוחמה אלקטרונית בימי מלחמת העולם השנייה לשיבוש תקשורת ומכ"מים של מדינות הציר. ציוד ומפעילים של בעלות הברית נקרא בשם הקוד "ריוון" (Raven) שפירושו עורב. אולם הז'רגון המקובל שינה את השם ל"קרואו" (Crow שפירושו גם הוא "עורב") וכך אנשי מקצוע העוסקים בתחום קיבלו את השם "העורבים הישנים".
הארגון שואב התמחויות ומידע מחבריו, קבוצה המונה כ-13,000 מומחי טכנולוגיה שונים ואנשי צבא. הוא מעורב בקידום נושאים הקשורים ללוחמה אלקטרונית, טכנולוגיות מידע, טכניקות איסוף מידע והערכת מודיעין. הפצה מידע בנושאים אלו ותמיכה בהדרכת צוותים בנושאים מדעיים רלוונטיים.
הארגון מוציא לאור את הירחון "Journal of Electronic Defense".

הסניף בישראל - iAOC

הסניף הישראלי, המכונה iAOC או "איגוד העורבים הישנים הישראלי" הוקם רשמית בפברואר 1996 על ידי ד"ר אבנר אפרת. והוא עורך כנסים מקומיים כל שנתיים וחצי בממוצע.
ליווילה

שנות שלטונו של אוגוסטוס

ליווילה נולדה במהלך שנות שלטונם של ליוויה ואוגוסטוס. אחיה הבכור היה גרמניקוס, לימים מצביא גדול באימפריה הרומית. כשהייתה בת שלוש נולד קלאודיוס, לימים קיסר רומא. ליווילה, על פי תיאורים שונים, תיעבה את אחיה קלאודיוס. כששמעה שהוא עתיד להיות קיסר רומא, הזדעזעה מהרעיון. 
ליווילה שודכה לגאיוס, נכדו של אוגוסטוס. גאיוס נחשב במשך מספר שנים ליורשו העתידי של אוגוסטוס, והדבר שם את ליווילה עצמה בעמדת מפתח. לזוג לא נולדו ילדים. לאחר שגאיוס מת, התחתנה ליווילה עם בן-דודה מצד אביה, דרוסוס יוליוס קיסר. לזוג נולדה ילדה ושמה יוליה. (מוכרת גם בשם הלנה).

שנות שלטונו של טיבריוס

טיבריוס, הדוד של ליווילה מצד אביה, נעשה קיסר בשנת 14 לספירה. על פי תיאורים היסטוריים שונים, ליווילה ניהלה רומן עם מנהל המשמר של טיבריוס, סיאנוס, שהיה בעל סמכויות רבות באימפריה. לליווילה נולדו שני תאומים בשנת 19 - טיבריוס גמלוס וגרמניקוס גמלוס, ועל פי דיווחים שונים, אביהם של התאומים היה סיאנוס ולא דרוסוס יוליוס קיסר. בשלב מסוים הורעל בעלה, וייתכן שהייתה לליווילה מעורבות בהרעלתו. ליווילה וסיאנוס רצו להתחתן, אבל טיבריוס לא אפשר להם לעשות זאת בשל הבדלי המעמדות. בסופו של דבר תכננו השניים למרוד בטיבריוס ולשלוט בצוותא במקומו, אך המזימה התגלתה.

מותה של ליווילה

ליווילה נענשה על כך שניסתה למרוד בקיסר. על פי אחת הגרסאות הבולטות המתארות את מותה, היא הורעבה למוות על ידי אמהּ, אנטוניה הצעירה, כעונש על המעשים שאותם עשתה.

ליווילה בספרות ובמדיה

דמותה של ליווילה הופיעה בספר אני, קלאודיוס וכן בסדרת הטלוויזיה שהתבססה על ספר זה. היא מתוארת כאישה יפהפייה אך אכזרית ושאפתנית מאוד. את דמותה גילמה השחקנית פטרישיה קווין.
מיכאל בלה

קריירת מועדונים

בלה גדל בנוער של דיסבורג, כאשר הקבוצה עוד נקראה SV מיידריכר. את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת בבונדסליגה ערך בלה בתיקו 2-2 מול הרטה ברלין במרץ 1965. עד לתום עונה זו ערך הופעה אחת נוספת, בה בישל שערבניצחון 3-2 על בורוסיה דורטמונד. החל מאמצע עונת 1965/66 תפס בלה מקום קבוע בהרכב מיידריכר, והבקיע את שערו הראשון במדי הקבוצה הבוגרת בניצחון 5-2 על שטוטגרט במחזור ה-19 של העונה. בלה הגיע עם הקבוצה לגמר הגביע הגרמני, בו הפסידה מיידריכר 4-2 לבאיירן מינכן. בלה שיחק בגמר זה 90 דקות. בתום עונה זו שינתה מיידריכר את שמה לדיסבורג, ובלה המשיך לשחק בהרכב הקבוצה באופן קבוע במשך 12 עונות נוספות, כאשר דיסבורג נעה בתקופה זו בין אמצע לתחתית הטבלה בבונדסליגה. בעונת 1974/75 הגיע בלה עם דיסבורג לגמר הגביע הגרמני בפעם השנייה בקריירה, ושיחק 90 דקות בגמר בו הפסידה הקבוצה 1-0 לאיינטרכט פרנקפורט משער של קרל היינץ קורבל. בלה שיתף פעולה בתקופה זו עם דטלף פירזיג ועם ברנרד דיץ בהגנת הקבוצה. בעונת 1975/76 השתתף בלה עם דיסבורג בגביע אופ"א, שם הודחה הקבוצה בסיבוב השני על ידי לבסקי סופיה. בתום עונת 1977/78 פרש בלה ממשחק פעיל, לאחר שערך 405 הופעות ליגה ב-14 עונות, והבקיע 13 שערי ליגה במדי דיסבורג.

קריירה בינלאומית

בלה ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה המערבית בדצמבר 1968, בהפסד 2-1 לנבחרת צ'ילה במשחק ידידות. לאחר מכן קיים בלה עוד שתי הופעות במשחקי ידידות. הופעתו היחידה של בלה במשחק רשמי נערכה במסגרת מוקדמות יורו 1972, כאשר נכנס כמחליף בניצחון 1-0 על נבחרת אלבניה. בדיעבד, הייתה זו הופעתו הרביעית והאחרונה של בלה במדים הלאומיים. גרמניה המערבית ובלה העפילו ליורו 1972, ובלה נכלל בסגל הנבחרת שזכתה בתואר לאחר ניצחון 3-0 בגמר על נבחרת ברית המועצות, אך לא שותף כלל בטורניר.
קלמנס השני

ביוגרפיה

זידגר נולד בהורנבורג, סקסוניה התחתונה בשנת 979. ב-1040 התמנה לבישוף במברג. ב-1046 הצטרף להיינריך השלישי במסעו לאיטליה ובדצמבר אותה שנה השתתף בוועידה האקומנית בסוטרי.  הוועידה הדיחה הן את האפיפיור המכהן בכוח זרועו, בנדיקטוס התשיעי וסנדקו, שרכש את הכהונה גרגוריוס השישי, והן את הטוען לכתר, סילבסטר השלישי ומינתה, בהשפעתו של היינריך השלישי, את זידגר (שנטל לעצמו את השם קלמנס השני) כמועמד מוסכם שיביא יציבות לכס הקדוש. אחד ממאבקיו של קלמנס השני היה בתופעת השמעונות, רכישת משרות כהונה בכסף, ששיאה היה ברכישת הכהונה האפיפיורית על ידי גרגוריוס השישי. מיד לאחר ההכתרה יצאו המלך והאפיפיור הנבחר לרומא, שם הכתיר קלמנס את היינריך לקיסר האימפריה הרומית הקדושה. 
באופן נדיר, קלמנס נותר בישוף במברג במקביל לכהונתו כבישוף רומא (משרתו הכנסייתית של האפיפיור). לדבר הייתה משמעות כלכלית בתקופה הפיאודלית כיוון שהבישוף שהוא גם שליט פיאודום קיבל מיסים מאנשי הדיוקסיה שלו.
קלמנס ליווה את היינריך במסעו חזרה לגרמניה ובמסעו חזרה לרומא חלה. הוא מת בדרכו חזרה, ליד פזארו. גופתו הושבה לעירו והוא נקבר בקתדרלת במברג, כך שקברו הוא קבר האפיפיור היחיד מצפון להרי האלפים.
מיד לאחר היוודע דבר מותו של קלמנס, נכנס בנדיקטוס התשיעי לארמון הלטראנו ונטל לעצמו מחדש את כתר האפיפיור.