google/wiki40b huggingface dataset:
יעקב (ינקל) מרגוליס

יעקב (ינקל) מרגוליס (ברומנית: Iacov (Iankel) Margulies; ‏1809–1871)  היה הרב האורתודוקסי של יהודי בראילה במשך 44 שנים.

חייו

מוצאו של ינקל מרגוליס מחוטין, שם כיהן אביו כרב ראשי. הוא עבר ליאשי בכוונה להיות רב בווסלוי, אך במהלך תקופת החודש שלקחו לעצמם, הוא וקהילת וסלוי, כדי להחליט סופית, הגיעה משלחת מבראילה שהזמינה אותו להיות רב הקהילה. הרבנות של אודסה, שם למד ינקל, התירה לו לעבור לבראילה והוא שימש את הקהילה היהודית של בראילה בין השנים 1827 - 1871. ביוזמתו נבנה בית תפילה במקום ששימש מאוחר יותר עבור היכל קורל של בראילה.
ב-1857 החליטו מנהיגי הקהילה היהודית של בראילה לבנות בית כנסת מודרני, היכל קורל, אך ינקל מרגוליס, בהיותו אורתודוקס נאמן, התנגד לכך והקהילה נחלקה על כך. לבסוף הוחלט על שכירת שני רבנים, ינקל מרגוליס עבור האורתודוקסים והרב אבנר קסוואן עבור המודרניים (מילת קוד ביהדות רומניה עבור בעלי נטיות רפורמיות). בין שני הרבנים לא היה שום קשר ושיתוף פעולה.
לרב יעקב (ינקל) מרגוליס היו שלושה בנים ובת אחת ובניו המשיכו בדרכו והיו רבנים. אפרים זלמן מרגוליס כיהן כרב בבוקרשט, אברהם מרגוליס כיהן כרב בגאלאץ ואהרון זיליק מרגוליס כיהן בבראילה. מאוחר יותר, נכד של ינקל שנשא את שמו, יעקב מרגוליס, כיהן כרב בבראילה.
נארסאק

היסטוריה

ממצאים ארכאולוגים שנמצאו באזור, מעידים על התיישבות בני אדם במשך אלפי שנים. חורבות כנסיית דירנס הנמצאים בפאה הצפון-מערבית של העיר, מעידים על ההתיישבות הנורדית באזור. בית הקברות של אנשי לנדנאם, המתוארך לשנת 1000, ממוקם במערב העיר, והוא נחשב לשריד העתיק ביותר להתיישבות הנורדית באזור.
שרידי הכפר בראטאהילד אותו הקים אייריק תורוואלדסון, נמצאים כחמישה קילומטרים מנארסאק, בשטח העיר קאקורטוק הסמוכה. שרידי בישופות גרד'ר (Garðar), נמצאים בכפר איגליכּו (Igaliku) הסמוך.
ההתיישבות הנוכחית הוקמה בשנת 1830 בשם נוּרְפְּרֵבֵן (Nordprøven בנורווגית: הצפון המוכח), השם ניתן לה על מנת להבדילה מההתיישבות שהוקמה באותה השנה; סִידְפְּרֵבֵן (Sydprøven בנורווגית: הדרום המוכח) כיום אשׂויצופ פה (Alluitsup Paa).
במהרה התפתחה העיר כמרכז מסחרי, תרם לכך הנמל הטבעי העמוק שיכול להכיל כלי שיט גדולים. הציידים החליפו את השומן ועור כלבי הים שצדו, במוצרים יבשתיים כקפה, סוכר, לחם וכוסמת.
ציד כלבי הים היה הגורם המרכזי בכלכלת העיר עד סביבות שנת 1900. בתחילת העשור הראשון של המאה ה-20 הידלדלה אוכלוסיית כלבי הים, וכלכלת העיר החלה להתבסס על דיג. כפר הדייגים ההיסטורי הוקם בשנת 1914.
בתקופה זו גדלה אוכלוסיית נארסאק במהירות, מ-25 תושבים בשנת 1870, ל-162 בשנת 1919, ול-300 תושבים בשנת 1930. בשנת 1953 הוקם בעיר מפעל הדגים והסרטנים הראשון של חברת רויאל גרינלנד, דבר שהביא לגידול משמעותי באוכלוסיית המקום, בשנת 1959 התגוררו בנארסאק למעלה מ-600 תושבים.
עד ל-31 בדצמבר 2008 שימשה נארסאק כמרכז המנהלי של נפת נארסאק במחוז קיטה. ב-1 בינואר 2009, נכנסה לתוקף הרפורמה בחלוקה המנהלית בגרינלנד, ונארסאק עברה לשליטת מחוז כויאשׂק.

אווירית

מנחת המסוקים של נארסאק שוכן בצפון-מערב העיר, והוא פועל בכל ימות השנה. חברת התעופה אייר גרינלנד מפעילה טיסות יומיות למנחת קאקורטוק ולנמל התעופה נרסארסואק.

ימית

נמל נארסאק הוא נמל טבעי עמוק, ומסוגל להכיל ספינות כבדות מאוד. קו המעבורת Arctic Umiaq יוצא מהנמל, מקשר בין נארסאק לאילוליסאט, ועוצר במרבית הערים שבדרך. בעונת החורף כשהפיורד קופא משמש נמל קאקורטוק כנקודת יציאה לקו. יש בנמל שירותי גרירה זמינים לפי בקשה.

יבשתית

בניגוד לשאר גרינלנד, יש באזור נארסאק רשת דרכים נרחבת בהיקף של כ-120 ק"מ. הדרכים העשויות עפר עבירות בעיקר לרכבי שטח, ואין בהם תעלות לניקוז.
בעונת החורף, הופכת מזחלת הכלבים לכלי התחבורה הנפוץ ביותר.

דייג

הדייג מהווה את עמוד התווך של הכלכלה המקומית. הפיורדים הסמוכים לעיר מהווים בית גידול לבעלי חיים ימיים רבים, בהם: ליוויתנים, דגי סלמון וכלבי ים.

גידול צאן

באופן ייחודי לגרינלנד, מתאפשרת חקלאות במישורים שמצפון לעיר, שם נמצאים כמה שדות. מתוך 53 חוות כבשים הרשומות בגרינלנד, 31 נמצאות באזור נארסאק.
בעיר נמצא בית המטבחיים של חברת KNI A/S, המשחטה היחידה בגרינלנד.

תיירות

בשנים האחרונות, חווה דרום גרינלנד ירידה בהכנסות מתיירות, אך התיירות עדיין מהווה את מרכיב השלישי בגודלו בכלכלת נארסאק.
אטרקציות פופולריות כוללות: טיולים רגליים, דיג, איסוף מינרלים נדירים, ושיט בין קרחונים.

שירותים ותשתיות

בעיר יש שני סופרמרקטים, כנסייה תחנת משטרה, תחנת כיבוי אש, בית ספר יסודי, בית קפה, בית חולים וכמה חנויות קטנות. מבשלת הבירה הראשונה בגרינלנד "Greenland Brewhouse" הוקמה בעיר בדצמבר 2004.
בית החולים שוכן במבנה בן שתי קומות ובו 14 מיטות. בבית החולים נמצא גם מרפאת שיניים.

דמוגרפיה

נארסאק היא העיר התשיעית בגודלה בגרינלנד, כמה מאות בני אדם מתגוררים בכפרים הסמוכים לה.
קורגסארה

קורגסארה (באסטונית: Kõrgessaare)  הייתה בשנים 1992 - 2017 נפה במחוז היו שבאסטוניה. הנפה ממוקמת בחצי-אי במערב האי היומאה, שטחה 379 קמ"ר ואוכלוסייתה מנתה 1,284 תושבים בתחילת 2010.
בשנת 1532 הופיע האזור לראשונה על הכתב. בשנת 1909 בנתה חברה בלגית בשם "ויסקוזה" מפעל למשי מלאכותי בנפה, ועד היום יש הקוראים לנפה "ויסקוסה". המפעל נסגר במלחמת העולם הראשונה.
המחוז כלל רשות מקומית אחת ו-58 כפרים.
ממשלת אסטוניה החליטה ב-22 ביוני 2017 על פירוק הנפה ומיזוגה לתוך הנפה הכפרית היו במסגרת הרפורמה המנהלית.  באוקטובר 2017 פורקה הנפה.
משכנתה

משכנתה  היא אחד מחמישה סוגים של זכויות במקרקעין ומשמעותה שיעבוד של מקרקעין על ידי בעל זכות הבעלות, לטובת אחר, על מנת להבטיח את זכויותיו. בדרך כלל נרשמת משכנתה על מנת להבטיח החזר של הלוואה שניתנה לבעל הקרקע.
בקרב הציבור ובלשון הדיבור המקובלת, הכוונה בדרך כלל היא להלוואה גדולה וארוכת טווח, שמטרתה על פי רוב היא רכישת הרכוש אשר ישועבד או שיפוצו, אף כי אפשריים שימושים נוספים לכסף. המקרה הנפוץ הוא שעבוד נכס דלא ניידי לצורך רכישתו. משכנתה היא אחת הזכויות במקרקעין המוזכרות בחוק המקרקעין של ישראל, ומחייבת רישום בלשכת רישום מקרקעין.
יש להבדיל בין משכנתה לבין משכון. משכון כולל שיעבוד נכסים בהפקדה (נכסים הנותרים פיזית בחזקת המלווה עד לפירעון מוחלט של ההלוואה) או שעבוד של זכויות שאינן זכויות קנייניות רשומות בלשכת רישום המקרקעין. משכנתה היא אחת הבטוחות המורכבות והבעייתיות הניתנות ללווה, אף שבעיני המלווה היא נחשבת בטוחה טובה ויעילה במיוחד, מלבד זאת עלות ביצועה גבוהה יותר מעלות רישום בטוחות אחרות, שכן היא מחייבת ביטוח משכנתה ייעודי, הכולל ביטוח חיים או ביטוח נכס, לצד שמאות והוצאות משפטיות.
המשכנתה ניתנת על ידי בנק המתמחה בכך - בנק למשכנתאות, על ידי אגף מתמחה בבנק מסחרי או על ידי חברת ביטוח, ומקבל המשכנתה ממשכן את המקרקעין שהוא רוכש בכסף זה - רושם שיעבוד של הדירה בטאבו על שם נותן ההלוואה. אם מקבל המשכנתה אינו עומד בהחזר ההלוואה (לפי מועדי התשלום הנקובים), הבנק רשאי לקחת את המקרקעין הממושכנים ולמכור אותם באמצעות כינוס נכסים תמורת חלק משווים בלבד (באופן טיפוסי 70%). בכסף זה מכוסה יתרת החוב, ואם נותרים עודפים הם מועברים ללווה.
לכל משכנתה יש מעין תעודת זהות המפרטת את כל התנאים שלה. תעודת זהות זאת נקראת דו״ח סילוקין או דו״ח יתרות לסילוק. הבנקים בישראל מחויבים להפיק ללקוחות את דו״ח הסילוקין המפרט את תנאי המשכנתאות שלהם.
אף על פי שיש לומר כי הבנק מעניק הלוואה ללקוח, והלקוח מעמיד לבנק משכנתה על הנכס שנרכש כבטוחה להבטחת ההלוואה, השתרש הביטוי לפיו אדם לוקח משכנתה לשם רכישת נכס. 
על פי סקר הלמ"ס ל־2013, ל־29% ממשקי הבית בישראל ישנה משכנתה פעילה. האחוז גבוה בהרבה במגזר היהודי, בהשוואה למגזר הערבי.

שבירת מסלול המשכנתה

בכל עת, ישנה אפשרות לשלם את כל יתרת החוב בבת אחת, ולהפסיק את תשלומי המשכנתה. בחלק מהמקרים, תשלום שכזה מלווה בעמלת פירעון מוקדם, המכונה לעיתים בשם "קנס". לרוב, הבנקים והגופים המסחריים מציעים מסלולים בעלי "תחנות יציאה" קבועות מראש - דהיינו אפשרות לפירעון חלקי או מלא פעם במספר שנים ללא קנסות ועמלות (זאת להבדיל משבירת המסלול מחוץ לתחנת יציאה - הגורר קנס פוטנציאלי - כלומר אם הפרשי הריביות הממוצע יהיה נמוך יותר מהריבית שקיימת במשכנתה הנוכחית של הלווה).
שבירת מסלול משכנתה עשויה להוות חלק מתהליך של מחזור משכנתה. בתהליך זה פורעים משכנתה ומתחייבים לשלם משכנתה אחרת במקומה שבמקרים רבים עשויה להיות במחירים טובים יותר בגלל הפרשי תקופות, או לחלופין מפני שהריביות במשק ירדו ביחס לתקופה בה נלקחה הלוואת המשכנת המקורית.
את המחזור יהיה כדאי לבצע אם תנאי המשכנתה החדשה טובים יותר או מתאימים יותר למצבה הכלכלי של משפחה. שני המקרים הנפוצים ביותר למחזור המשכנתה הן:
א. אם משפחה נקלעה לקשיים ומתקשה לעמוד בתשלומי המשכנתה, סביר להניח שניתן יהיה לפרוס את המשכנתה לתקופה ארוכה יותר ובכך להוריד את גובה ההחזר החודשי.
ב. אם ניתן להשיג עסקה בריביות טובות יותר ובכך ניתן לחסוך כסף יהיה כדאי למחזר את המשכנתה.
ההמלצה של אנשי המקצוע בשוק המשכנתאות היא לבדוק לפחות אחת לשנה את כדאיות מחזור המשכנתה.
מכפלה (תורת הקטגוריות)

במתמטיקה, ובמיוחד בתורת הקטגוריות, מכפלה של אובייקטים בקטגוריה היא הכללה של בניות שונות במתמטיקה, כגון מכפלה קרטזית של קבוצות, מכפלה ישרה של חבורות, מכפלה של מרחבים טופולוגים וכו'. במהותה, מכפלה של זוג אובייקטים היא "האובייקט הכללי ביותר" שיש ממנו מורפיזם לכל אחד מזוג האובייקטים.

הגדרה

נניח כי C היא קטגוריה וכי  היא משפחה של אובייקטים ב-C. המכפלה של הקבוצה  היא אובייקט X ביחד עם אוסף מורפיזמים  (הנקראות ההטלות הקנוניות, שהן לעיתים קרובות, אם כי לא תמיד אפימורפיזמים) אשר מקיימים את התכונה האוניברסלית הבאה: לכל אובייקט Y ואוסף מורפיזמים  קיים מורפיזם יחיד  כך שלכל  מתקיים . במילים אחרות, לכל i הדיאגרמה הבאה היא דיאגרמה קומוטטיבית:
במילים אחרות, X הוא אובייקט סופי בקטגוריה  עם המורפיזמים המתאימים (כך שהדיאגרמה המתאימה קומוטטיבית). 
אם משפחת האובייקטים מכילה רק שני איברים, נהוג לסמן את המכפלה ב, ואז התכונה האוניברסלית מבוטאת על ידי הדיאגרמה הקומוטטיבית הבאה:
המורפיזם היחיד f ההופך את הדיאגרמה לקומוטטיבית מסומן לעיתים ב<f₁,f₂>.

קיום ויחידות

לא בכל קטגוריה C קיימת לכל משפחה  מכפלה. אם קיימת המכפלה אז היא יחידה במובן הבא: אם  ו- הן זוג מכפלות של המשפחה  אז קיים איזומורפיזם יחיד  כך ש .
נאשוויל (סרט)

עלילה

במהלך סופשבוע אחד בעיר נאשוויל שבטנסי, מתקבצים שלל דמויות שלכל אחת קשר מסוג זה או אחר למוזיקת הקאנטרי. חלק הם אמני צמרת או שוליים בקהילה, חלק מעריצים של המוזיקאים, וחלק הם אמנים מסוגים שונים כמו שחקנים המקושרים לחוג המוזיקאים. דרך העלילה המורכבת של עשרים וארבע דמויות שונות, מתקבלת תמונה חברתית לא הולמת ואף מעט צורבת את העין של תככים בין מוזיקאים שונים, סחטנות פוליטית ותאבת בצע, כאשר ברקע לכל ההתרחשויות קיים מועמד רדיקל הרץ לנשיאות בשם האל פיליפ ווקר, אשר מטיף על שינויים חברתיים ושנוכחותו מאפילה על כל העלילה (אם כי לאורך כל הסרט הוא לא נראה כלל).

סקירה כללית

תסריט הסרט נכתב בידי ג'ואן טאווקסבורי, אך כמו רבים מסרטיו של אלטמן, רעיונות מקוריים משל עצמו ואלתורים היוו חלק חשוב בתהליך, כאשר השחקנים בסרט התבקשו לכתוב ולבצע את השירים של עצמם. כמו כן, חלק מהסרט נותק לחלוטין מהתסריט המקורי, כאשר אלטמן נתן לשחקנים יד חופשית במונולוגים שלהם, וכן צילומים מסוימים בוצעו בלי ידיעתם כלל. הייחוד של הסרט הוא באופן בו לא קיימת דמות או עלילה מרכזית אחת, אלא עלילה אישית של דמות אחת או שמספר דמויות יוצרות עלילה משלהן, כאשר בסופו של דבר הסרט מהווה קולאז' קולנועי שמשלב מספר רב של נקודות מבט על כל הדמויות, בלי שגורעים מאף אחת מהן.
רוב הדמויות בסרט מבוססות על אמני קאנטרי אמיתיים: הייבן המילטון, המגולם בידי הנרי גיבסון, הוא שילוב בין רוי אקאף, האנק סנואו ופורטר ווגונר; ברברה ג'ין המגולמת בידי רוני בלקליי מבוססת על לורטה לין; זמר הקאנטרי השחור טומי בראון מבוסס על צ'ארלי פרייד וכמו כן שלישיית הפולק בסרט מבוססת על השלישייה "פיטר פול ומרי", וכן הלאה.
התקציב השמן של הסרט איפשר לאלטמן לביים סרט באורך של ארבע שעות, ועוזר הבמאי, אלן רודלף, הציע ליצור גרסאה מורחבת לסרט שיופץ בשני חלקים: Nashville Red ו-Nashville Blue. אולם, הסרט לבסוף נותר סרט אחד באורך של שעתיים ויותר. רשת ABC הציעה ליצור מיני סדרה בת עשרה פרקים המבוססת על הקטעים שלא הגיעו לסרט הסופי, אך התוכניות לפרויקט בוטלו. הקטעים שנחתכו מהסרט לא הוספו לגרסת ה-DVD.
מיד לאחר יציאתו לאקרנים, הסרט זכה לתגובות עוינות ולסלידה מצד קהילת מוזיקת הקאנטרי החזיתית, כאשר אמנים רבים טענו שהסרט בז לזרם המוזיקלי בו הם חברים וכן שהוא מציג אותם באור גרוטסקי. על אף זאת, שירי הסרט זכו מאז לפופולריות מסוימת בקרב חוגי מוזיקת קאנטרי אלטרנטיביים. בשנת 2002, הוצא אלבום מחווה לסרט שכלל גרסאות כיסוי לשירים שבו בידי אמנים קנדיים.
אנדרטת איליושה

הקמת האנדרטה

אנדרטה למגיני מורמנסק נועדה לקום בחמש הפינות, הכיכר המרכזית של העיר, אך הוחלט במקום זאת להקימה על גבעה הצופה אל העיר ואל מפרץ קולה, המוליך ממנה אל הים הפתוח. הכספים להקמת האנדרטה נאספו מן הציבור. בניית האנדרטה החלה ב-1969 והסתיימה ב-1974. יוצריה היו האדריכל א.א. פוקרובסקי (Pokrovsky) והפסל א.ד. ברודסקי (Brodsky). האנדרטה נחנכה בטקס חגיגי ב-19 באוקטובר 1974, לצלילי 30 מטחי כבוד של תותחים שירתה הסיירת מורמנסק במפרץ קולה.

האנדרטה

האנדרטה היא פסל של חייל עוטה מעיל חורף וחובש קסדה, שתת מקלע תלוי על כתפו. פני החייל פונות מערבה אל עבר עמק התהילה, אתר שבו ניטשו קרבות מרים בקיץ 1941 בין מגיני מורמנסק לבין הגרמנים התוקפים. גובה הפסל לרבות בסיסו הוא 35.5 מטר. ככזה הוא הפסל השני בגובהו ברוסיה לאחר אנדרטת אמא מולדת שבעיר וולגוגרד. הפסל הוא חלול ומשקלו למעלה מ-5,000 טון. בתחתיתו קבועים שני תאים: באחד נטמנה קופסה ובה עפר מעמק התהילה ומאתר קרבות נוסף בנהר ורמן; באחר נטמן מיכל מי ים שנלקחו מאתר טביעתה של ספינת הסיור טומאן מצפון למורמנסק. ספינה זו טבעה ב-10 באוגוסט 1941 תוך קרב עם שלוש משחתות גרמניות.
לפני הפסל מוצב משטח של אבן שחורה, שעליו דולקת אש תמיד. בקרבתו מוצבת אסטלת גרניט ועליה כתובת זיכרון. מאחורי הפסל ולצידו ניצב מבנה של פירמידה משולשת, שלדברי יוצרי האנדרטה מסמל דגל אדום המונף בחצי התורן. בשולי האתר מוצבים שני תותחים נ"מ, שכמותם ניצבו על אותה גבעה במהלך המלחמה. 
ב-9 במאי 1975 נקבר חייל סובייטי אלמוני מתחת לפסל, לכן אש התמיד דולקת באנדרטה.
בשנת 2004 הוצב באתר כותל ועליו לוח זיכרון לערים גיבורות ברוסיה, שמורמנסק היא אחת מהן. אז גם הוטמנה באתר קופסה ובה עפר מערים אלו.
מאדי באומן

ביוגרפיה

באומן נולדה בסאות' לייק טאו בקליפורניה, בתם של ביל באומן וסו פרפול. אביה היה חבר נבחרת ארצות הברית בסקי והפך למאמן ואמה התחרתה בסקי וגם היא הייתה למאמנת.
בתקופת לימודי בתיכון סאות' טאו הייתה חברה בנבחרת הכדורגל נשים של בית הספר וזכתה עמה באליפות מדינת נבדה. היא מתאמנת בסקי מגיל שנתיים. ב-2012 זכתה במדליית כסף במשחקי האקסטרים חורף בתחרות הסופר-פייפ, ב-2013 זכתה במדליית זהב ומאז זכתה בעוד ארבע מדליות זהב ואחת ארד.
באולימפיאדת סוצ'י (2014) זכתה במדליית זהב בתחרות החצי צינור בענף סקי בסגנון חופשי, תחרות שנכנסה לראשונה למשחקי החורף האולימפיים בסוצ'י. באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) סיימה במקום ה-11.
נעים קטן

נעים קטן (בצרפתית: Naïm Kattan; נולד ב-26 באוגוסט 1928) הוא סופר, מחזאי ומבקר ספרות יהודי-עיראקי קנדי.
קטן נולד בבגדאד שבעיראק. למד בתיכון אליאנס בבגדד. בין השנים 1945 ל-1947 למד משפטים באוניברסיטת בגדאד. למד ספרות  בסורבון בפריז משנת 1947 עד לשנת 1951. בשנת 1954 היגר למונטריאול ומתגורר שם מאז. 
בשנת 1984 התמנה לראש המחלקה לספרות והוצאה לאור במועצה הקנדית לאמנויות (Canada Council). בשנת 1994 התמנה לפרופסור חבר באוניברסיטת קוויבק. פרסם מספר ספרים, מסות, סיפורים קצרים ומחזות.
בשנת 1984 קיבל תואר "קצין" במסדר קנדה. בשנת 1990 הוענק לו תואר "אביר" במסדר הלאומי של קוויבק. בשנת 2002 קיבל תואר אביר בלגיון הכבוד.
חדר

באדריכלות, חדר הוא כל מרחב או חלל מובחן בתוך מבנה. חדרים מהווים חלוקה פנימית בתוך המבנה.

מבנה

לרוב החדר מופרד מחללים אחרים באמצעות קירות פנימיים, מבואות או דלתות; בנוסף הוא מופרד מאזורים חיצוניים באמצעות קירות חיצוניים ודלתות. 
בידוד אקוסטי מאפשר שמירה על השקט בתוך חדר מסוים או מחוץ לו.

היסטוריה

השימוש המתועד הראשון בחדרים היה לפחות החל משנת 2200 לפני הספירה, על ידי המינואים - בחפירות באקרוטירי שבסנטוריני, יוון, נמצאו שרידים המעידים על חלוקה פנימית של חדרים בתוך מבנים.
בתקופות מוקדמות שימשו החדרים בעיקר להגדרת מתחמים לשימושים מיוחדים ברחבי הבית, כגון חדר שירותים, חדר אמבטיה, מטבח ועוד. כיום קיימים במבנים גם סוגי חדרים אחרים, כגון חדרי שינה, סלון, חדר אוכל, חדר עבודה, משרד ועוד.
בארמונות ובבתי עשירים נבנים לעיתים חדרים רחבי ידיים כגון חדר נשפים, אולם קולנוע פרטי, אולם ספורט מקורה, ואף בריכת שחיה מקורה.

חדרים בישראל

בישראל, נקבעו בתקנות התכנון והבנייה מידות מינימליות של חללים בדירת מגורים, לרבות חדרים, כמו גם מגבלות וחובות אחרות הקשורות בבניית חדר, כגון חלונות, וכדומה.
וסילי קוזנצוב

תחילת דרכו

קוזנצוב נולד ב-15 בינואר 1894 בכפר אוסלקה המזרחית במחוז פרם, אז בתחומי האימפריה הרוסית, למשפחה ממעמד הפועלים. בחודש אפריל 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, התגייס לצבא האימפריה הרוסית ועבר אימונים בקאזאן עד מרץ 1916. ביולי של אותה שנה הוא הועלה לדרגת פודפורצ'יק. הוא לחם במסגרת החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה, ובאוגוסט 1918 התגייס לצבא האדום. הוא לחם במלחמת האזרחים ברוסיה תחילה כמפקד פלוגה ואז כמפקד גדוד. באוקטובר 1923 הוא מונה למפקד הרגימנט ה-89. ב-1928 הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, ב-1929 עבר קורס קצינים. במרץ 1930 הוא מונה לסגן מפקד הדיוויזיה ה-51, וכשנה לאחר מכן הועבר למלא את אותו התפקיד בדיוויזיה ה-25. הוא אף שימש לזמן קצר כמפקד הדיוויזיה ה-2. בתחילת שנת 1936 הוא סיים את האקדמיה הצבאית פרונזה, וקיבל דרגת קומבריג (מפקד בריגדה). באוקטובר של אותה שנה מונה למפקד הדיוויזיה ה-99. ביולי 1937 הוא קודם לתפקיד מפקד הקורפוס ה-16, וב-23 במרץ 1938 קודם לדרגת קומדיב (מפקד דיוויזיה), ובה בעת הועבר לפקד על הקורפוס ה-2. ב-23 ביולי של אותה שנה הוא הועבר לפקד על הארמייה ה-3. ב-9 בפברואר 1939 הוא קודם לדרגת קומקור (מפקד קורפוס). בהמשך אותה שנה הוא השתתף בפלישת ברית המועצות לפולין כמפקד קבוצת ויטבסק ופולאצק. ב-4 ביוני 1940, בעקבות ביטול הדרגות הישנות של הצבא האדום, והכנסתן לשימוש של הדרגות ששימשו את צבא הצאר, קיבל קוזנצוב דרגת גנרל לייטננט.

אחריתו

לאחר המלחמה המשיכה ארמיית ההלם השלישית לפעול בגרמניה, וקוזנצוב המשיך לפקד עליה. ב-29 במאי הוא זכה בעיטור גיבור ברית המועצות. ב-9 ביולי 1945 הארמייה שלו פורקה, והוא מונה למפקד הכוחות הסובייטיים בסקסוניה אנהלט. במקביל הוא נכנס לאקדמיה הצבאית וורשילוב, וסיים אותה ב-1948. לאחר מכן ליו"ר האגודה התנדבותית לשיתוף פעולה עם הצבא, וב-20 באוגוסט 1951 מונה ליו"ר ארגון ДОСААФ (ארגון ספורט צבאי בברית המועצות). ב-12 באוקטובר 1953 הוא מונה למפקד המחוז הצבאי וולגה, וב-2 ביוני 1957 מונה ליועץ מיוחד למשרד ההגנה. הוא פרש מהצבא ב-1960, ונפטר במוסקבה ב-20 ביוני 1964 בגיל 70. הוא נקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.
מדידה (מקצוע)

מדידה או מדידת מקרקעין היא מקצוע ומדע, המיישם מגוון של טכניקות לקביעת מיקום דו או תלת ממדי של אובייקטים במרחב ואת המרחקים והזוויות ביניהם. על פי רוב המדידות מתבצעות על פני הקרקע ותוצאות המדידה משמשות למיפוי המצב הקיים למגוון של צרכים כגון קביעת בעלות על קרקעות, תכנון מבנים ותשתיות, מחקר מדעי ועוד.
המדידה דורשת שימוש בתחומים כגאומטריה, טריגונומטריה, ניתוח רגרסיה, פיזיקה, הנדסה, מטרולוגיה, תכנות והחוק. כיום עושים המודדים שימוש במגוון ציוד ומקורות מידע כגון תחנה כוללת ידנית או רובוטית, מקלטי GPS תלת ממדיים, מחזיר פינתי ומחזיר ישיר, סורקים תלת ממדיים, מערכת מידע גאוגרפית, ציוד מחשוב ותקשורת.
מקצוע המדידה עתיק מאוד ובמהלך ההיסטוריה התפתחו תורות מדידה, שיטות וטכניקות. למדידה חלק בהתפתחות הסביבה האנושית והמדעים מראשית ההיסטוריה הכתובה.
ג'ורדין ויבר

ביוגרפיה

ויבר נולדה בדוויט, מישיגן לריטה ודייוויד ויבר. היא החלה להתאמן בהתעמלות כבר בגיל 4. 
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 2011 זכתה ויבר ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. שתי מדליות זהב, בתחרות הקרב-רב אישי (שולחן קפיצות-15.716, מקבילים מדורגים-13.600, קורה-15.266, קרקע-14.800, סה"כ-59.382), לפני ויקטוריה קומובה מרוסיה (59.349 נק') ויאו ג'ינאן מסין (58.598 נק') ובתחרות הקבוצתית (179.411 נק') לפני רוסיה (175.329 נק') וסין (172.820 נק'). מדליית ארד בתרגיל על הקורה (15.133 נק'), אחרי סוי לו (15.866) ויאו ג'ינאן (15.233 נק') שתיהן מסין. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בתרגיל על המקבילים המדורגים (14.500 נק') ובמקום שישי בתרגיל הקרקע (14.700 נק')

מדליית זהב אולימפית

באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה ויבר במדליית זהב בתחרות הקבוצתית (183.596 נקודות), לפני רוסיה (178.530 נקודות) ורומניה (176.414 נקודות). בתחרות הקרב רב אישי היא לא הצליחה להתברג לשלב הגמר בתחרות הקרב רב אישי למרות שסיימה במקום רביעי בשלב המוקדמות בתוצאה של 60.032 נק', אחרי ויקטוריה קומובה מרוסיה (60.632 נק'), אלכסנדרה רייזמן (60.391 נק') וגבריאל דאגלס (60.265 נק') חברותיה לנבחרת, מפני שרק שתי נציגות מכל מדינה יכולות להשתתף בשלב הגמר שבו משתתפות 24 מתעמלות. היא עלתה לשלב הגמר מהמקום השישי, רק בתרגיל הקרקע.
ב-2018 העידה כי היא הייתה מקורבנות ההתעללות המינית של רופא נבחרת ההתעמלות האמריקאית לארי נאסר. על כך זכתה יחד עם חברותיה בפרס ארתור אש למעשי אומץ וגבורה בתחום הספורט.
קוסוב

תולדות היישוב

קוסוב נזכרת לראשונה במאה ה-16, ובתחילה התפרנסו תושביה מייצור מלח ממעיינות בסביבתה. תעשייה זו התגברה עם חיבור העיירה לקו מסילת הברזל באמצע במאה ה-19. עם חלוקת פולין הראשונה ב-1772 נמסרה לממלכת הבסבורג, כחלק מנחלת גליציה. שגשוגה של העיירה נקטע עם התפרצות מגפת כולירה בה בשנת 1868, אשר הביאה למותם של כמחצית מתושביה. לאחר מלחמת העולם הראשונה הייתה בשטח פולין העצמאית, ותחת תנאי חוזה ריבנטרופ-מולוטוב סופחה לאוקראינה הסובייטית.

בשואה

בתחילת יולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, כבשו את העיירה ההונגרים, והטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת תשלום סכומי כופר וחובת ענידת סרט זרוע. באותו זמן הגיעו לעיירה פליטים יהודים מכפרי הסביבה, לאחר שיתר היהודים בהם נרצחו או הוטבעו בנהר צ'רמוש, וכן הובאו לעיירה מאות יהודים שגורשו מאזור קרפטורוס.
בספטמבר 1941 הועברה השליטה בעיירה לידי הגרמנים, ואלו הוציאו בה להורג מספר יהודים שהואשמו בקומוניזם. באמצע אוקטובר 1941 ערכו שוטרים גרמנים ואוקראינים אקציה המונית בעיירה, בה רצחו למעלה מ-2,000 יהודים בבורות ירי סמוכים. בזמן זה הועלה באש בית הכנסת הגדול בעיירה.
בנובמבר 1941 הובאו לעיירה יהודים נוספים מכפרי הסביבה, ששרדו את מעשי הטבח בהם, והיודנרט המקומי בעיירה התגייס לעזרתם. באפריל 1942 נערכה בעיירה אקציה נוספת, בו שולחו כ-700 יהודים חסרי כרטיסי עבודה למחנה ההשמדה בלז'ץ.
ב-1 במאי 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו סגור וצפוף שהוקם בה, בו מעת לעת הוציאו הגרמנים יהודים להורג. ב-8 בספטמבר 1942 נערכה בגטו אקציה, במסגרתה בוצעה ביושביו סלקציה, וכ-600 איש שולחו לבלז'ץ. בשעת האקציה נרצחו עוד כ-150 יהודים בשטח הגטו, וקבוצת גברים שולחה למחנה ינובסקה, בו נספו כולם.
ב-28 בספטמבר 1942 ערכו הגרמנים אקציה נוספת בגטו, בה רצחו חלק מיושביו, והצעידו אחרים לקולומיאה, שם נספו. ב-1 בנובמבר 1942 חוסל סופית גטו קוסוב, תוך רצח כ-50 יהודים בשעת האקציה, והעברת כ-200 הנותרים לקולומיאה. לאחר מכן, ערכו הגרמנים מצוד שיטתי אחר יהודים מסתתרים בשטח העיירה והגטו, ולאחר הוצאתם להורג, הוכרזה העיירה רשמית כ"נקייה מיהודים", ורכוש יהודיה נתפס בידי תושבי המקום האוקראינים.
באתר יד ושם , בארכיון המסמכים, ניתן למצוא רשימה שמית של יהודים שהתגוררו בקוסוב לפני 1941. "רשימת יהודים שהתגוררו ב-Kosow לפני 1941 המסודרת על-פי רחובות מגוריהם"
אינג'ניקה (נהר)

היסטוריה

בשנת 1908 התגלה זהב באזור הנהר, דבר שהביא לבהלה לזהב לאזור.
דיאלוג בחשכה

דיאלוג בחשכה היא תערוכה בינלאומית בנושא עיוורון ומוגבלויות. מטרת התערוכה היא העלאת המודעות לגבי חייהם של עיוורים ומוגבלים באופן כללי, על ידי הדמיה של התמודדות בחיי היומיום ללא חוש הראייה.
מלבד התערוכה, "דיאלוג בחשכה" הוא גם עסק חברתי המקיים תערוכות והדרכות עסקיות בחשכה מוחלטת, יוצר מקומות עבודה עבור עיוורים, נכים ומוגבלים ברחבי העולם. מאז פתיחת התערוכה בשנת 1988, מעל ששה מיליון מבקרים מיותר מ-20 מדינות חוו את התערוכה, והיא סיפקה מקומות עבודה לכ-5,000 עיוורים. בשנת 2004 נפתחה תערוכה גם במוזיאון הילדים בעיר חולון.

היסטוריה

הוגה הרעיון הוא ד"ר אנדריאס היינקה. בשנת 1986 היינקה עבד כעיתונאי וכותב סדרות תעודה עבור חברת תקשורת בגרמניה. במסגרת עבודתו, הוא התבקש לבנות תוכנית אימון לעמית לעבודה שאיבד את חוש הראייה. בפגישתו הראשונה עם העיוור, היינקה הרגיש בעיקר רחמים וחוסר ביטחון. אולם, עולמם של אנשים עיוורים החל לרתק אותו, והוא זועזע מהאפליה נגדם, שעודנה קיימת גם כיום.
בדצמבר, 1988, התערוכה הוצגה לראשונה בעיר פרנקפורט בגרמניה. במשך 10 שנים התערוכה נדדה מסביב לעולם כתערוכה ניידת במוזאונים וכאירוע מיוחד בפסטיבלים. התערוכה הקבועה הראשונה נחנכה בעיר המבורג בגרמניה, בשנת 2000.
עד היום התערוכה הוצגה בלמעלה מ-20 מדינות ולמעלה מ-150 ערים ביבשת אמריקה, אסיה, אירופה והמזרח התיכון. במקביל, קיימות גם תערוכות קבועות באוסטריה, איטליה, ישראל, קוריאה, ארצות הברית ועוד.

התערוכה

מדריך עיוור או כבד-ראייה מוביל קבוצה קטנה של מבקרים דרך מתחם הבנוי ממספר חדרים השרויים בחשכה מוחלטת. המבקרים עוברים בין החדרים במשך כשעה ורבע, כאשר כל חדר מאלץ את המבקרים להשתמש בחושים אחרים מלבד חוש הראייה, ומציב אותם בפני מצבים יומיומיים כגון חציית כביש, ומציאת ספסל בפארק, ללא האפשרות לראות דבר.
בתערוכה מתהפכים התפקידים, מאחר שהמבקרים הרואים נתלשים מהשגרה שלהם (בה הם מסוגלים לראות), והם נאלצים לסמוך על אדם עיוור שיוביל אותם בנבכי המתחם. בסוף התערוכה המבקרים מגיעים למזנון בו הם יכולים לקנות מוצרים שאינם יכולים לראות, וניתנת להם הזדמנות לשוחח עם המדריך על חייו ועל עיוורונו, ולשאול אותו שאלות שבדרך כלל לא היו שואלים אדם עיוור זר. כ"פלטפורמה לתקשורת", הדגש אינו על העיוורון, אלא על חשיבות האמפתיה והסולידריות עם אנשים בעלי מוגבלות.

מטרות

לתערוכה שתי מטרות עיקריות. הראשונה היא להגביר את מודעות וסובלנות הציבור ל"שונה", ובכך להתגבר על המחסומים הקיימים בין ה"אנחנו" ל"הם". את מטרה זו מנסים להשיג על ידי כך שאנשים רואים נכנסים לחשכה, ובעוד הם חווים את המגבלות של עצמם, הם מתחילים להטיל ספק בהנחות היסוד הקודמות, ובדעות הקדומות שלהם. ההנחה היא שהעובדה שהם חווים את החוויה שחווה אדם עיוור, תעזור להם לכבד יותר את החוזקות של אנשים שהם בדרך כלל רואים כאנשים חלשים יותר. החשכה אמורה לאפשר מקום לתקשורת חפה מדעות קדומות, וללמידה הדדית.
המטרה השנייה היא יצירת מקומות עבודה לאנשים בעלי מוגבליות, על ידי הפיכת חסרונות נתפסים, ליתרונות פוטנציאלים. למעשה, יוצרי התערוכה מצהירים שמטרתם היא "קידום הכללה חברתית של אנשים מודרים, על בסיס גלובלי". מטרה זו מושגת בפועל על ידי איוש תפקיד המדריך על ידי אנשים עיוורים או כבדי ראייה.