google/wiki40b huggingface dataset:
גדי אגמון

ביוגרפיה

אגמון נולד, גדל והתחנך בחיפה. בשנת 1987 התגייס לצה"ל במסגרת מסלול ייעודי לקצונה של חיל השלישות. בתום קורס קצינים שובץ במערך השדה וביצע מגוון מתפקידי הליבה של החיל.
הוא שימש כקצין השלישות של חטיבת גבעתי, קצין הסגל של פיקוד המרכז, פיקד על ענף המפקדים של חיל השלישות והיה קצין השלישות של אוגדת איו"ש תחת פיקודו הישיר של מפקד אוגדת איו"ש, בני גנץ, וכן בתקופת מבצע חומת מגן.
בשנת 2004 נבחר לתפקיד סגן ראש מנהל הגיוס לצה"ל, הממונה על מערך המיון והשיבוץ לצה"ל ובמסגרת זו היה שותף בצוות האיחוד של מנהל הגיוס ובסיס קליטה ומיון לגוף אחד והגה את שמו "מיטב - מתגייסים לשירותך". עם השלמת האיחוד הועלה אגמון לדרגת אלוף-משנה ונבחר לכהן כקצין השלישות הפיקודי של פיקוד העורף. 
בתום כהונה של שנה וחצי בפיקוד העורף, אשר התמקדה בבניין הכוח לאחר מלחמת לבנון השנייה מונה לכהן כמפקד מיטב. 
בשנת 2012 מונה אגמון לראש חטיבת התכנון ומנהל כוח האדם באכ"א והועלה לדרגת תת-אלוף, ומאז חודש יולי 2014 משמש כראש מטה אכ"א.

מפקד מיטב

בתפקידו כמפקד מיטב התמקד, בין השאר, בהגדלת פוטנציאל המתגייסים לצה"ל בין היתר על ידי העלאת היקף הבנות המשרתות בצבא וזאת באמצעות צמצום תופעת הכרזות כזב של בנות חילוניות המצהירות כי בשל אמונתן אינן יכולות לשרת בצבא, ופעל לפתיחת מסלולי גיוס ייחודיים לחרדים.
בתקופת כהונתו השתנתה שיטת המיון והשיבוץ לבנות ולבנים אשר אינם מיועדים למערך הלחימה בצבא, לשיטת המאתרת את המועמדים לתפקידים על-פי יכולותיהם ולא רק על-פי נתוני האיכות שלהם. כמו כן הקים את מרכז המידע והלשכה המקוונת על מנת לתת שרות איכותי, מהיר וזמין למיועדים לשירות ביטחון (מלש"ב) באמצעים טכנולוגיים מתקדמים. במהלך תפקידו האיץ את היציאה של לשכות הגיוס לקהילה כדי להשפיע על מנהלי בתי ספר, מחנכים, ראשי רשויות וגורמים משפיעים נוספים במרחב הקהילתי על המוטיבציה לשרות, דבר שהביא למוטיבציית שיא בגיוס הקרבי.

ראש חטיבת התכנון ומנהל כוח האדם

בראשית שנת 2012 נכנס לתפקידו כראש חטיבת התכנון ומנהל כוח האדם. במסגרת תפקידו היה אמון על מימוש וישום התיקון לחוק שירות ביטחון שעסק בגיוס בני ישיבות לצה"ל. ושימש כנציג צה"ל בוועדות העוסקות בגיוס בני ישיבות לצה"ל, תחילה ב"וועדת פלסנר" ומאוחר יותר ב"וועדת פרי" וב"וועדת שקד". אגמון עמד בקשר עם נציגי העדה החרדית ופעל למניעת משבר ביחסים בין החברה החרדית לצה"ל. כמו כן, ריכז אגמון את עבודת המטה לקיצור השירות הסדיר בארבעה חודשים בהתאם להחלטת ועדת פרי, והוביל את ההערכות לקראת גיוס נוצרים לצה"ל. 
בנוסף לכך, עסק אגמון בנושא מיצוי כוח האדם ללחימה והגדלת פוטנציאל הגיוס לצה"ל.

השכלה וחיים אישיים

אגמון בעל תואר ראשון במדע המדינה והמזרח התיכון מטעם אוניברסיטת חיפה, בעל תואר שני במינהל עסקים למנהלים מטעם אוניברסיטת תל אביב, ובוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה של צה"ל.
אגמון, מתגורר במודיעין, נשוי לחנית (אלוף-משנה במיל') ואב לארבעה ילדים.
אורטוריה

אוֹרָטוֹרְיָה (Oratorio) היא יצירה גדולה למקהלה, זמרים סולנים ותזמורת. פירוש המילה: "הרצאת דברים", דרשה (אורו = מדבר). ראשית התפתחותה הייתה באיטליה. העלילה מתבססת, בדרך כלל, על תוכן דרמטי, אך בניגוד לאופרה, היא מיועדת לביצוע קונצרטנטי. האורטוריה נוצרה כמעט במקביל לאופרה ולקנטטה והיא נמצאת ביניהן. המשותף לאופרה ולאורטוריה הם אריות סולו, רצ'יטטיבים, מקהלות והרכבים ווקאליים. העלילה היא דרמטית, אך בניגוד לאופרה, האורטוריה אינה מציגה את העלילה אלא "מספרת" עליה, כמרומז משמה. באורטוריה, בניגוד לאופרה, אין תפאורות ותלבושות, ובמקרים מסוימים ישנה תפאורה מינימלית ומרומזת ותלבושות, שתפקידן למקם את המבצעים ולהשרות את רוח התקופה על הצופים. המשחק גם הוא מינימלי ומרומז בלבד, בין הסולנים בלבד, והמקהלה ניצבת מאחור ואינה לוקחת חלק בעלילה פרט לשירה.
בניגוד לאופרות, שהיו מבוססות על עלילות גיבורים, מיתוסים שונים, ענייני אהבים, תככים ומאבקי כוח, האורטוריות המוקדמות התבססו על סיפורים מהתנ"ך ומהברית החדשה. עלילותיהן של האורטוריות נכתבו כך שיתאימו לביצוע כנסייתי בחגים הנוצריים.
משה רוזנסון

פעילותו

משה רוזנסון נולד בשנת 1820 בעיר וילנה, ממרכזי התרבות היהודית החשובים בצפון-מערב האימפריה הרוסית (כיום בירת ליטא). אביו, יוסף (בן משה) רוזנסון, הוכשר תחילה כרב, אך לאחר מכן פנה ללמוד רפואה באוניברסיטת וילנה, בסיוע מימון מהאצולה הפולנית המקומית, והיה מראשוני הסטודנטים היהודים באוניברסיטה זו; ב-1815 סיים לימודיו והיה לאחד מראשוני המשכילים היהודים בעיר ומהבולטים שבהם, ופעל כצנזור לספרים עבריים. לדברי ההיסטוריון ישראל קלוזנר, משה רוזנסון היה "בן-אדם דתי שנטה להשכלה [...] הוא התעשר מעסקי הלוואות לבעלי-אחוזות והיו לו בעיר עשרות בתים. הוא רכש לו ספריה גדולה בשפות רבות והיה מתומכי חברת מפיצי השכלה בפטרבורג. לניהול ספרייתו החזיר [החזיק] ספרן מיוחד יודע תורה". רוזנסון היה מגבאי בית הכנסת טהרת הקודש המודרני בווילנה, ונדבן ידוע בליטא ומחוצה לה. ביתו היה מוקד לפעילות מעורבת של משכילים יהודים ונוצרים.
בשלב מסוים בחייו החל לפרסם את סדרת ספריו "מרבי שלום" בת שמונה-עשר כרכים. הספרים עסקו חליפות בהגנה על היהדות ובקריאה לאימוץ חלק מעקרונות הנצרות והאסלאם ונטישת חלקים מהיהדות המסורתית. רוזנסון שכר כותבים מוכשרים וידענים לליקוט החומר לספריו (סייע על ידו בגיוס העובדים קלמן שולמן). בין העובדים בשירותו: המומר ניקולאי (נחמן) אוסיפאוויטש פרוז'אנסקי ו'הרב מאנטוקול', ר' ליב לוריא, העורך הלשוני של הספרים היה הסופר והמתרגם הציוני נחום ליב נובופלנט. רוזנסון ניסה לפרסם את ספריו בשיטות שיווק שונות: חילק את ספריו בחינם ואף הכריז על פרס כספי למי שיקרא את אחד מספריו על-פה, בתקווה שעל כל אדם שיקרא על-פה יהיו אלפי אחרים שישננו את ספריו.
התגובות ברחוב היהודי לרעיונותיו החדשים של רוזנסון היו חריפות: משה לייב ליליינבלום (מל"ל) פרסם ניתוח ספרותי של הגותו במאמר "מגלה סוד" במאסף "קהלת" של אלכסנדר הלוי צדרבוים (פטרבורג 1861) ובו רמז לכך שרוזנסון כותב כמיסיונר נוצרי, מל"ל מסיים שלאור זקנותו ועשירותו של רוזנסון, האפשרות שהפך למיסיונר אינה סבירה, ויש להניח שהוא פשוט "טועה ומטעה". אפרים דיינרד בזכרונותיו אף הוא התנגד לתיוגו של רוזנסון כמיסיונר וכתב: "גם המשוגע הספרותי משה בן יוסף ראזענסאן בווילנא, אשר כל ספריו ישא רוח, ועם כל שגעונותיו ידעתיו לאידאליסט, אשר פזר כסף לרוב, בחפצו להיטיב לפי רוח אולתו אשר חשב לברוא דת חדשה מעורבת יהדות נצרות ואיסלאם כאשר הודה לי במכתבו אלי". אך בציבור הווילנאי הוא נתפס כ"זקן אשמאי ומיסיונר", חיים דב פרידברג בביבליוגרפיה "בית עקד ספרים" מתייחס אליו כאל מומר ובאופן חריג מתייחס בזלזול לחלק מכתביו. מרדכי ליפסון קורא לו "המסית הידוע" וציטט אגדת-עם בדבר סירובו של ש"י פין למכור לו חלקת קבר ראויה בבית הקברות היהודי בווילנה. רוזנסון הכין לעצמו מצבה מפוארת, אך נקבר כמומר מחוץ לגדר.
את נכסיו הוריש לבתו היחידה, ואחריה לקהילה היהודית בווילנה.
מסמך עמדה

מסמך עמדה או נייר עמדה הוא מאמר המציג דעה בנושא מסוים, התואמת את כותב המסמך או ארגון ספציפי; כגון מפלגה, ארגון עובדים, עמותה וכו'. נעשה שימוש במסמכים מסוג זה באקדמיה, בפוליטיקה, במשפט ובתחומים נוספים.
מסמכי עמדה יכולים להיות מנוסחים כמכתב למערכת ועד מסמכים מורכבים כמסמכי עמדה אקדמים. כמו כן, הם משמשים ארגונים להצגת הסבר והצדקה אודות חזונם, אמונותם והמלצות למדיניות.
באקדמיה – מסמך עמדה לרוב עוסק בדעה אודות תחום חדש שטרם נערכו עליו ניסויים ואילו מחקר אמיתי יפורסם כמסמך אקדמי. מסמך דעה לרוב ישקף את עיקר הדעות או העמדות בנוגע להוכחות נושא מסוים בתוך התחום.
בפוליטיקה – מסמכי עמדה משקפים את תפיסת העולם של מועמד, נבחר ציבור, ארגון מפלגתי או מדינתי, והם נתפסים כמשמעותיים בעיני הציבור. כדוגמת מצעי מפלגות ומועמדים המשמשים קמפיינים פוליטיים, או מתן תוקף להצהרות בדיפלומטיה הבינלאומית עבור גינויים. כתיבת מסמכי עמדה מהווה כלי מרכזי של במסגרת פרויקט מודל האו"ם.
במשפט – ובמשפט הבינלאומי בפרט, מסמך עמדה מכונה "Aide-mémoire", והוא מהווה תמצית של נקודות המועלות לדיון או במחלוקת. משמש בייחוד בתקשורת לא דיפלומטית.
נובו מסטו

היסטוריה

העיר נוסדה בתאריך 7 באפריל 1365 על ידי הדוכס האוסטרי רודולף הרביעי מבית הבסבורג. בשטח שומם שבו לא היו יישובים בעבר.

דמוגרפיה

לפי מפקד האוכלוסין של 2002, יש 40,925 תושבים בעיר, 20,017 גברים ו-20,908 נשים. הגיל הממוצע של התושבים הוא 39.58. קיימים 13,796 משקי בית, 11,408 משפחות.

כלכלה

כיום, ישנה סוג של תיירות לחובבי יין ב"עמק קרקה", שלוקחים סיורים ברחבי אזור קרניולה תחתית כדי לטעום מהיין המקומי "קביאק", אשר מיוצר על ידי ערבוב זנים שונים של יין.
ענפי התעשייה העיקריים כוללים: ייצור כלי רכב מנועיים, תרופות.

ספורט

לנובו מסטו קבוצת כדורסל בליגת העל, קרקה נובו מסטו, אשר נכון לשנת 2014, זכתה 7 פעמים באליפות סלובניה.
בית העלמין קולון

היסטוריה

בעקבות מצוקה במספר מקומות הקבורה בבית העלמין העירוני של הוואנה במהלך המאה ה-19, הוצא ב-28 ביולי 1866 צו מלכותי המורה על הקמתו של בית עלמין חדש על שם כריסטופר קולומבוס. העבודות על הקמתו החלו ב-30 באוקטובר 1871, ובתוך שנה החלה בו הקבורה באופן רשמי. העבודות הסתיימו רק ב-1886, אז הוקמה גם הקפלה המרכזית (La Capilla central). אף כי מרבית הנקברים היו בני המעמדות הגבוהים, ראשוני הנקברים היו 55 עבדים אפריקאים.
דומיניק וילקינס

קריירה

וילקינס החל את הקריירה שלו באוניברסיטת ג'ורג'יה. בדראפט 1982 נבחר במקום השלישי על ידי היוטה ג'אז אבל הועבר לאטלנטה הוקס מאחר שסירב לשחק ביוטה. וילקינס שיחק 11 עונות בהוקס במהלכן זכה פעמיים בתחרות ההטבעות. אחרי שעזב את אטלנטה המשיך בכמה קבוצות: לוס אנג'לס קליפרס, בוסטון סלטיקס, פנאתינייקוס, פורטיטודו בולוניה, סן אנטוניו ספרס ואורלנדו מג'יק. ב-1999 פרש מכדורסל. 
בשנת 2006 זכה וילקינס להיבחר להיכל התהילה של הכדורסל.
אחיו, ג'רלד וילקינס, היה גם שחקן NBA.
הוועדה לניירות ערך ולבורסות (ארצות הברית)

הוועדה לניירות ערך ובורסות של ארצות הברית (The United States Securities and Exchange Commission, US SEC) היא סוכנות ממשלתית מסוג רשות פיקוח בארצות הברית, האחראית לניהול ופיקוח ציבורי על שוק ההון האמריקאי. הוועדה הוקמה על ידי הנשיא פרנקלין ד. רוזוולט ב-6 ביוני 1934 ונועדה להשיב את אמון המשקיעים בשוק ההון האמריקאי בתקופת השפל הגדול. ראש הוועדה הראשון היה ג'וזף קנדי, אביו של ג'ון פיצג'רלד קנדי, מי שהיה לנשיא ארצות הברית.
יונה לייבזון

ביוגרפיה

לייבזון נולדה בברית המועצות. ב-1990 עלתה משפחתה לישראל. היא גדלה והתחנכה בראש העין, למדה בחטיבת הביניים גוונים, ולאחר מכן בתיכון בגין.

קריירה

את שירותה הצבאי עשתה בגלי צה"ל. בתחילת דרכה סיקרה את תחום העלייה והקליטה והעולם היהודי, וכן שימשה כתבת לענייני איכות הסביבה. בסוף 2009 מונתה לכתבת לענייני כלכלה ואיכות הסביבה. שימשה עורכת יומני הבוקר בתחנה, וסגנית ראש מחלקת אקטואליה. היא זכתה בשני פרסי מפקד גל"צ, הראשון ב-2010 והשני ב-2015.
ב-2013 הצטרפה לסגל תוכנית הטלוויזיה "העולם הלילה" בהנחיית יעקב אילון. ב-2014 מונתה לראש הדסק לענייני כלכלה בגלי צה"ל. בינואר 2014 נבחרה להחליף את אסף ליברמן בתפקידו כמגיש התוכנית "יהיה בסדר", והנחתה אותה לצדו של אביב לביא.
באוגוסט 2014 הצטרפה להגשת תוכנית שבועית בערוץ 20.
בספטמבר 2015 נבחרה להחליף את חיים ריבלין בתפקידו בחברת החדשות שבערוץ 2, ככתבת לענייני חברה ורווחה. בנוסף, הגישה מדי פעם את "חדשות 2 הלילה", ואת המוסף הכלכלי של המהדורה המרכזית ביחד עם עמליה דואק.
משנת 2015 היא גם מרצה בבית הספר לתקשורת שבאוניברסיטת אריאל בשומרון.
באפריל 2019 החלה לשמש כשליחת חברת החדשות לארצות הברית.

חיים אישיים

ב-2016 לייבזון נישאה לרועי הררי,, הם התגוררו בתל אביב וכעת עברו לניו יורק בעקבות עבודתה של יונה.
טלזר 019 שירותי תקשורת בינלאומיים

היסטוריה והווה

החברה הוקמה על ידי דוד סלע, מבעלי חברת בלוקשתיל. ביולי 2010 החברה קיבלה ממשרד התקשורת רישיון למתן שירותי תקשורת בינלאומיים.
בינואר 2011 החברה החלה להציע את שירותיה לקהל הרחב. לחברת הבת של טלזר, עזי תקשורת בע"מ, רישיון מפעיל רשת סלולרית וירטואלית, והקידומת שהוקצתה לה היא 99–055.
בשנת 2013, לאחר שחתמה על הסכם עם פרטנר ופלאפון, החלה החברה להשתלב בשוק הסלולר הישראלי כמפעיל וירטואלי, תחת השם 019 מובייל. בשנים 2013-2017, השתמשה טלזר 019 בתשתית של פרטנר ופלאפון.
במרץ 2014 הוקצתה לה גם הקידומת 055-97.
החל משנת 2018, הרשת עושה שימוש בתשתית משותפת של הוט מובייל ופרטנר. כמו כן, טלזר 019 היא ספק אינטרנט.
החברה מוכרת גם קווי אינטרנט וסלולר עם אינטרנט כשר באמצעות עמותת נטפרי.
לחברה שישה סניפים אשר ממוקמים בפתח תקווה, רמת גן, נמל התעופה בן-גוריון, לוד, רעננה וחולון.
בתי הדין לעבודה

היסטוריה

הצעות להקים בית דין לעבודה בישראל הועלו כבר בשנת 1957. בשנת 1957 הוקמה ועדה ציבורית בראשות שופט בית המשפט העליון צבי ברנזון, שהמליצה על הקמתו של בית הדין לעבודה. אולם משהובא העניין בפני הממשלה בשנת 1964 התנגד לכך שר המשפטים דב יוסף ועל כן העניין נדחה למשך מספר שנים. חוק בתי הדין לעבודה הוגש שוב לכנסת על ידי שר העבודה יגאל אלון בשנת 1968 ואושר בתחילת 1969.

הרכב השופטים

הרכב השופטים בבית הדין לעבודה ייחודי לבית משפט זה: בנוסף לשופט מקצועי (משפטן), יושבים בדין כשופטים גם נציגי ציבור שמונו לתפקידם בידי שר העבודה והרווחה, לאחר היוועצות בוועדה בה יושבים שופט בית הדין הארצי לעבודה בדימוס, נציגי המשרדים, נציג ההסתדרות, נציג נשיאות הארגונים העסקיים ומנהלת תחום נציגי ציבור בבית הדין הארצי לעבודה. נציגי העובדים והמעסיקים אינם חייבים להיות בעלי השכלה משפטית, אך עליהם להיות בעלי ניסיון עשיר בתחום העבודה . ברוב ההליכים האזרחיים בבית הדין האזורי יושב בדין הרכב של שלושה שופטים: שופט מקצועי, נציג עובדים ונציג מעבידים. בבית הדין הארצי יושבים בדין ברוב ההליכים חמישה שופטים: שלושה שופטים מקצועיים, נציג עובדים ונציג מעבידים. בדיונים מסוימים מכונס הרכב מורחב בהתאם להחלטת נשיא בית הדין הארצי ובו חמישה שופטים ושני נציגי ציבור.
נכון לשנת 2019 מכהנים בבית הדין הארצי לעבודה 9 שופטים ו-26 נציגי ציבור, ובבתי הדין האיזוריים 73 שופטים ורשמים ו-317 נציגי ציבור.

מנגנון ההידברות

בדומה לערכאות שיפוטיות אחרות הדנות בעניינים אזרחיים, לשופטי בתי הדין לעבודה האפשרות להציג בפני הצדדים הצעות פשרה טרם תחילת הדיון וההכרעה בתיק. עם זאת, בבתי הדין לעבודה מתקיימת גם פרקטיקה ייחודית בתיקים הנוגעים לסכסוכי עבודה ולשביתות, במסגרתה מכנס השופט את הצדדים ובאי כוחם בלשכתו, מחוץ לפרוטוקול, בהסכמתם ועל פי רוב לבקשתם, טרם הדיון בתיק. המטרה בפרקטיקה זו היא לעודד את הצדדים להידברות ולפתרון המחלוקות בדרך של משא ומתן. שיטה זו פותחה ושוכללה בייחוד על ידי השופט סטיב אדלר בשנותיו כנשיא בית הדין הארצי, והמשיכה להיות נהוגה גם בכהונותיהם של ממשיכיו. לדבריו של אדלר פרקטיקה זו שונה מהפרקטיקה של גישור שכן השופט אינו יושב עם כל אחד מהצדדים בנפרד. 
בנובמבר 2018, מתח נציב הקבילות על השופטים אליעזר ריבלין ביקורת על הליך זה וטען כי לא נמצא מקור חוקי המסמיך את בתי הדין לעבודה לבצעו, וכי הוא מערבב בין תפקידו של השופט לתפקיד 'מגשר'. זאת, במסגרת בירור תלונה שהוגשה על ידי מנכ"ל ארגון הימין הכלכלי 'תחרות', לאחר דיון שהתקיים באופן זה בנושא זכות השביתה של עובדי הנמלים. בעקבות כך, הקימה נשיאת בית הדין הארצי לעבודה השופטת ורדה וירט ליבנה ועדה לבחינת ולהסדרת הנושא בהשתתפות הנשיאה בדימוס נילי ארד, שופטת ביה"ד הארצי לעבודה בדימוס רונית רוזנפלד, ונשיאת בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב השופטת אפרת לקסר. המלצות הוועדה צפויות להיות מוגשות עד תחילת פברואר 2018. הנשיאה וירט ליבנה הדגישה מספר פעמים את לחשיבות פרקטיקה זו, שלדבריה מפחיתה את המתחים הקיבוציים במשק הישראלי, וחוסכת למשק אלפי ימי שביתה בעלויות של מיליארדי שקלים.
עירא אייזנשטיין

ביוגרפיה

נולד במנהטן, נכדו של יהודה דוד אייזנשטיין. בעל תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה. בשנת 1931 הוסמך לרבנות קונסרבטיבית על ידי בית המדרש לרבנים באמריקה (JTS). שם פגש את מרדכי קפלן, הכיר את בתו, ג'ודית ונשא אותה לאשה. בהמשך פעל יחד עם רבו וחותנו להקמת מוסדות היהדות הרקונסטרוקטיבית ולעיצוב סידור התפילה שלה. במסגרת זו שימש כרב הקהילה הרקונסטרוקטיבית הראשונה, קהילת "אנשי אמת" בשיקגו. לאחר מכן כיהן כרב בית הכנסת הרקונסטרוקטיבי בלונג איילנד, ניו יורק.
ב-1968 הקים אייזנשטיין את בית המדרש לרבנים של התנועה (בית המדרש לרבנים ליהדות מתחדשת) בפילדלפיה. בין השנים 1959 ל-1970 היה נשיא האיגוד ליהדות רקונסטרוקטיבית (Jewish Reconstructionist Foundation) ובין השנים 1935 ל-1981 ערך את בטאונה The Reconstructionist.
אדד-ניררי השלישי

אדד-ניררי השלישי (|אדד-נִרַרִ) היה מלך אשור בתקופת האימפריה האשורית החדשה. הוא מלך בין השנים 783-811 לפנה"ס.
אדד-ניררי היה בנו ויורשו של המלך שמשי-אדד החמישי שמת בגיל צעיר יחסית. הוא עלה כנראה לשלטון בגיל צעיר, ובחמש שנות שלטונו הראשונות אמו המלכה שַמוּראמַת (Shammuramat) שימשה כעוצרת. הוא היה אביהם של המלכים האשוריים שלמנאסר הרביעי, אשור-דן השלישי ואשור-ניררי החמישי שמלכו אחריו. המלך תגלת-פלאסר השלישי תיאר את עצמו בכתובות שהשאיר כבנו, אבל לא ברור אם אמנם מידע זה נכון.
גילו הצעיר של אדד-ניררי והמאבקים שניהל אביו בתחילת שלטונו על המלוכה, החלישו את אשור, והביאו להגברת שאיפותיהם של מפקדים מושלים ושליטים מקומיים. בשנת 806 נעשה שליט בפועל, הוא ניהל מספר מלחמות במטרה לחזק את שלטונו ולהחזיר את הכוח שהיה לאשור בתקופת סבו שלמנאסר השלישי. מיד לאחר שנעשה שליט בפועל, הוא יצא למלחמה בסוריה נלחם בבן הדד השלישי ושיעבד את העיר ארם דמשק והטיל עליה מס כבד. שיעבוד זה איפשר לממלכת ישראל בתקופתו של יואש, להשתחרר מעולה של ארם. ישראל מוזכרת ברשימת העמים ששילמו מס לאשור. על פי הכתובת שלו הוא הגיע בכיבושיו עד לים התיכון וקיבל מס מממלכת ישראל, צור וצידון. ובעיר ארוד השוכנת על אי בחוף סוריה של היום הציב פסל בדמותו. בנוסף בנה לעצמו ארמון ומקדש. על פי כתובת נוספת שלו שנמצאה הוא הכניע גם את אדום ואת פלשת.
בכתובת אשורית של אדד-ניררי שנמצאה על גבי מצבת תל א-רימאח, מצוין המלך יואש כמעלה מס לאשור:
אדד-ניררי, מלך חזק, מלך תבל, מלך אשור, בן שמשי-אדד, מלך תבל, מלך אשור, בנו של שלמנאסר, מלך ארבע כנפות הארץ, גייסתי רכב וחיילים וציוויתי להתקדם לארץ ח'תי. תוך שנה אחת הכנעתי לרגלי את כל ארצות שקיעת השמש. היטלתי עליהם מס לתמיד.
קיבלתי את המס של מרא מדמשק: 2000 כיכרות כסף, 1000 כיכרות נחושת, 2000 כיכרות ברזל ו-3000 בגדי פשתן צבעוניים. קיבלתי את המס של יואש השומרוני ושל אנשי צור וצידון. המשכתי במסעי אל הים הגדול מקום שקיעת השמש. את צלם מלכותי הצבתי בעיר ארווד השוכנת בלב הים.
העפלתי להר הלבנון, כרתי 100 ארזים גדולים [לשם בניין] ארמוני ומקדשי. קיבלתי את המס מכל מלכי ארץ הנאירי.
— 
אדדי-ניררי יצא למסעות מלחמה דרומה, כבש את בבל והרחיב את תחום שלטונה של אשור לתוך מדי. הוא נהל מלחמות עד סוף תקופת שלטונו. בתקופה זו התחזק כוחה של אוררטו ממלכה בצפונה של אשור. בכתובות אין אזכור של יציאה למלחמה לכיוון צפון, וייתכן ואשור ויתרה על שטחים אלה שנכבשו בתקופות קדומות יותר.
אדד-ניררי בנה בעיר נינוה מקדש לאל נבו. לאחר מותו של אדד-ניררי, נכנסה אשור לתקופה שבה שלטונה נחלש עד לעלייתו של תגלת-פלאסר השלישי לשלטון.
ז'ורז' רנו

ספרים שכתב

"Le problème d'échecs"  (1924)

"Les échecs" (1945)

"L'art de faire mat" (1947)

"Les six candidats au championnat du monde" (1948)

"La partie espagnole" (1949), 

"Les échecs dans la monde 1951"
מבצע סיגל

רקע

בשנת 1980 התגבשה בצה"ל התפיסה כי הכרחי לשוב ולבצע פעולות יזומות בשטח לבנון על מנת להביא שקט ליישובי הצפון בפרט ולתושבי ישראל בכלל. הרמטכ"ל, רפאל איתן, הורה לאלוף פיקוד הצפון, אביגדור בן גל, להיערך לביצוע פשיטה צפונית לנהר הליטאני שבלבנון. הפעולה הוטלה על כוחות מחטיבת הצנחנים, עליה פיקד אל"ם דורון רובין, ומטרתה לפעול כנגד יעדי מחבלים בקרבת הכפר עישייה. הכוחות מנו כמאתיים לוחמים צוותי-קרב מגדוד 202, עליו פיקד עופר בן צבי, גדוד הנח"ל המוצנח, עליו פיקד דורון אלמוג, גדוד 890, עליו פיקד זאב זכרין, פלנ"ט צנחנים בפיקוד אברהם קפלן, סיירת צנחנים בפיקוד שמאי רן, כוח מפלחה"ן צנחנים בפיקוד אמל אסעד, כוח מסיירת גולני בפיקוד גוני הרניק, וכן כוח עתודה על בסיס סגל בא"ח חטיבת הצנחנים, בפיקוד גיורא איילנד. הכוח ביצע אימונים ומודלים לפעולה באזור בית סחור וברמת הגולן.

מהלך המבצע

הכוחות נעו באמצעות רכבים עד לנקודת הפריקה בקליעה ובמרג' עיון. עם רדת הלילה החלו הכוחות לנוע מרחק בן 20 קילומטרים לעבר היעדים. לאחר חציית נהר הליטאני, בסיוע לוחמי שייטת 13, טיפסו הכוחות ועלו לרמת ארנון עד אשר היו מצויים בקרבת היעדים ונערכו לתקיפה. 
צוות-קרב בפיקוד דורון אלמוג, אשר כלל כוח מגדוד הנח"ל המוצנח ומפלנ"ט צנחנים, תקף את אחד מבסיסי המחבלים. כעשרה מחבלים נהרגו. ציון חכמון, לוחם בגדוד הנח"ל המוצנח נהרג ונפצעו מספר חיילים מן הגדוד ומן הפלנ"ט. לאחר שהכוחות הרסו את המבנים ואת אמצעי הלחימה ביעד, התפנו הכוחות באמצעות מסוקי "יסעור" ושבו לישראל.

תוצאות המבצע

כוחות צה"ל הרגו למעלה מעשרה מחבלים, פצעו מספר מחבלים נוספים והרסו את המבנים ביעד. לכוחות צה"ל היו הרוג ומספר פצועים.
מקום תחת השמש

העלילה

ג'ורג' איסטמן (מונטגומרי קליפט), אחיינו הדלפון של התעשיין צ'ארלס איסטמן (הרברט הייס), מקבל עבודה במפעל של דודו. למרות קרבת הדם ביניהם, הרי שמשפחת איסטמן העשירה מתייחסת אל ג'ורג' בזלזול ונותנת לו את העבודה הפחותה ביותר הזמינה במפעל, בלי שום אפשרות להיכנס למעגל החברתי היוקרתי שלהם. ג'ורג', שאינו מתלונן, מקווה להרשים את דודו – אליו הוא פונה כ"מר איסטמן" – בעזרת עבודה קשה לפלס את דרכו לצמרת. בעודו עובד במפעל, ג'ורג מתחיל לצאת עם עמיתתו לעבודה, אליס "אל" טריפ (שלי וינטרס), בניגוד לחוקי העבודה במקום. אל היא נערה עניה וחסרת ניסיון שנמשכת מאוד לג'ורג' ואינה קולטת שהיותו בן למשפחת איסטמן לא טומן בחובו שום יתרונות.
בעודו יוצא עם אל פוגש ג'ורג' את "אשת החברה" אנג'לה ויקרס, אותה משחקת אליזבת טיילור, ומהר מאוד הם מתאהבים. היותו בן זוגה של אנג'לה מכניס את ג'ורג' לחיים הנוצצים של החברה הגבוהה, שדודו העשיר איסטמן מנע ממנו. כשאל מודיעה לו שהיא בהריון ומבהירה שהיא מצפה מג'ורג' שיישא אותה לאשה, הדבר דוחה אותו והוא מבלה יותר ויותר זמן עם אנג'לה וחבריו רמי המעלה. אל מנסה לעשות הפלה ונכשלת בכך, והיא ממשיכה להפציר בו שיתחתן עמה. ג'ורג' מוזמן להצטרף לאנג'לה בבית הקיט של ויקרס ונפטר מאל, בתואנה שנסיעתו תתרום לקידום הקריירה שלו, והדבר יועיל לפרנסת הרך העתיד להיוולד.
ג'ורג' ואנג'לה מבלים זמן באגם לון המבודד, ואחרי שהוא שומע סיפור על זוג שטבע במקום, כשגופת הגבר מעולם לא נמצאה, מחליט ג'ורג' להוציא לפועל תוכנית להיפטר מאן על מנת שיוכל לשאת לאישה את אנג'לה.
בינתיים, אל רואה בעתון תמונה של ג'ורג', אנג'לה, וחבריהם, ונוכחת לדעת שהוא שיקר לה באומרו שהוא היה חייב ללכת לאגם, היא פוגשת את ג'ורג' בעיר הסמוכה ומאיימת כי תחשוף הכול בפני חבריו החדשים אם הוא לא יתחתן אתה. הם ממהרים לנסוע לבית העירייה אבל הוא סגור לרגל יום העבודה וג'ורג' מציע לבלות את היום באגם הסמוך; אל נאותה באורח בלתי צפוי.
כשהם מגיעים לאגם, עצבנותו של ג'ורג' ניכרת כשהוא שוכר סירה מאדם שנדמה שמסיק שג'ורג' משתמש בשם בדוי; חשדו של האיש מתגבר כשג'ורג' שואל אותו אם מישהו מהשייטים שט באגם (איש אינו שט). בעת הפלגתם באגם, מספרת על חלומותיה על נישואיהם המאושרים ביחד עם ילדם. כשרחמיו של ג'ורג' נעורים למשמע דבריה, ניתן לשפוט למראה התנהגותו שהוא מחליט לא להוציא לפועל את תוכנית הרצח. אל מנסה לעמוד על רגליה בסירה וגורמת לה להתהפך, ואל טובעת.
ג'ורג' נמלט, שוחה לחוף ולבסוף נוסע בחזרה למעלה מעונה של ויקר, שם הוא מנסה להירגע אבל עצבנותו מתגברת. הוא אינו אומר דבר לאיש על מה שקרה באגם. בינתיים, גופתה של אל מתגלה וכבר מההתחלה מתייחסים אל מותה כרצח, בעוד שפע של הוכחות ועדים מערימים עדויות כנגד ג'ורג'. בדיוק שאביה של אנג'לה מאשר את נישואיה לו, ג'ורג' נאסר ומואשם ברציחתה של אל. אם כי קהל הצופים יודע שתוכנית הרצח התפתחה לתאונת טביעה, הרי שפעולות ההתחמקות של ג'ורג' לפני המוות ואחריו עומדות לחובתו. הכחשותיו עולות בתוהו, והוא נאשם ברצח ונידון למוות בכיסא חשמלי.
יואל סלע

ביוגרפיה

באליפות העולם במפרשיות שהתקיימה ב-1971 בשרבור שבצרפת זכה באליפות ליחידים בדגם סוליטאר. 
באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיים סלע במקום 17 עם שותפו יהודה מעיין בשיט מפרשיות מדגם הולנדי מעופף. 
בשל החרם האמריקאי על ברית המועצות, בשל הפלישה לאפגניסטן, אליו הצטרפה ישראל נמנע מסלע להשתתף באולימפיאדת מוסקבה (1980).
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיים סלע במקום שמיני עם שותפו אלדד אמיר בשיט מפרשיות מדגם הולנדי מעופף. במהלך התחרות סיים הצמד הישראלי שלישי בשני שיוטים (שיוט שלישי ושיוט חמישי). 
באולימפיאדת סיאול (1988) השתתף שוב עם אמיר, אך בשל יום הכיפורים שחל באחד מימי התחרות ויתרו על שיוט אחד (שיוט מספר שתיים) שבעזרתו יכלו אולי לזכות בשיוט טוב יותר ולשפר את הדירוג שלהם. במשחקים עצמם הם סיימו במקום רביעי בשיט מפרשיות מדגם הולנדי מעופף, המקום הגבוה ביותר שספורטאי ישראלי הגיע אליו באולימפיאדה עד אז וכך החמיצו מדליה אולימפית ראשונה לישראל. במדליית זהב זכה צמד מדנמרק, במדליית כסף זכה צמד מנורווגיה ובמדליית ארד זכה צמד מקנדה. במהלך התחרות סיים הצמד הישראלי בשני שיוטים מתוך שבעה במקום ראשון (שיוט רביעי ושיוט שישי).  
באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיים סלע במקום 20 עם שותפו אמיר בשיט מפרשיות מדגם הולנדי מעופף.
ויטלי דיאקוב

קריירת מועדונים

דיאקוב התחיל את צעדיו הראשונים בקריירה בעיר מולדתו קרסנודר. בקיץ 2006 עבר ללוקומוטיב מוסקבה. ויטלי לא זכה למקום בהרכב קבוצת הנוער ולכן באביב 2007 הושאל לסוצ'י 04 ושנה לאחר מכן לגובקין.
כאשר חזר ב-2009, התחיל ויטלי להתאמן עם ההרכב הראשון של לוקומוטיב, אך לא זכה להופעת בכורה בליגת העל. ב-13 במרץ 2009 הופיע לראשונה במדי קבוצת הנוער של לוקומוטיב במשחק מול חימקי שנגמר 2:2, באותו משחק הוא הבקיע שער מפנדל.
בשנת 2010 דיאקוב שוב הושאל, הפעם על ידי הקבוצה השנייה של לוקומוטיב, שם רשם הופעת בכורה ב-18 באפריל נגד טורפדו ולדימיר (2:0). את שערו הראשון במדי לוקומוטיב-2 כבש ב-5 בספטמבר נגד טקסטילשיק איוואנובו.
ב-2011, לאחר שחזר ללוקומוטיב, דיאקוב שוב ניסה להתחרות על מקום בהרכב הבוגרים אך ללא הצלחה. עונת 2011 הפכה לעונה המוצלחת ביותר שלו בקבוצת נוער של לוקומוטיב, כאשר הוא זכה איתה באליפות וקיבל את תואר השחקן המצטיין בקבוצה. במהלך העונה הוא הבקיע 9 שערים ב-27 משחקים ושיחק כקפטן הקבוצה.
בדצמבר 2011 ויטלי דיאקוב, דמיטרי פולוז ועוד כמה שחקנים החליטו לא להאריך את חוזם עם לוקומוטיב ועזבו את המועדון. מאוחר יותר, נשיאת המועדון אולגה סמורודסקייה הודתה בכך שאינה מאמינה שדיאקוב והשאר יצליחו לממש את הפוטנציאל שלהם.
ב-27 בינואר 2012 חתם ברוסטוב ל-3 שנים. ערך הופעת בכורה במדי הצהובים-כחולים ב-27 באפריל בתיקו 1:1 מול טרק גרוזני. ב-14 ביולי 2017 חתם דיאקוב לשנתיים בסיבאספור.