google/wiki40b huggingface dataset:
המתופפת הקטנה (סדרת טלוויזיה)

עלילה

עלילת הסדרה מתרחשת בסוף שנות ה-70, ונפתחת בפיגוע טרור באמצעות מזוודה ממולכדת אשר בה מטען חבלה, שמבצעים מחבלים פלסטינים במינכן שבגרמניה. בפיצוץ נהרג ילד, בנו של הנספח לענייני עבודה הישראלי. רב מרגלים ב"מוסד" בשם מרטי קורץ פותח במצוד אחר המפגעים, והוא משוכנע שמאחורי הפיגוע עומד ח'ליל, מחבל בכיר בארגוני הטרור הפלסטינים. 
צ'ארלי היא שחקנית תיאטרון בריטית, שמאלנית ופרו-פלסטינית בדעותיה. גדי בקר, חבר בצוות של מרטי, פוגש את צ'ארלי בעת שהיא בחופשה ביוון. הוא מוביל אותה לדירת מסתור של "המוסד", שם הוא ומרטי משכנעים אותה לפעול כסוכנת של "המוסד".  
במקביל חוטפים אנשיו של קורץ ובראשם סגנו, שמעון ליטבק, איש המבצעים המיוחדים, את סאלים, אחיו של ח'ליל, וחוקרים אותו. על צ'ארלי מוטל להמשיך את משימתו של סאלים: להוביל במכונית מרצדס מטען של חומר נפץ מסוג סמטקס מבולגריה דרך יוגוסלביה לאוסטריה. גדי ואנשיו מפקחים בחשאי על ביצוע המשימה, וצ'ארלי מצליחה בה. גדי מכשיר את צ'ארלי לגילום אהובתו של סאלים, כדי שתוכל לחדור לארגונו של ח'ליל. הוא מספר לה על תולדותיו ודעותיו של סאלים, ובין השאר מציגים בפניה את סאלים העירום, כדי שבמקרה שתיחקר על קשריה אתו, תוכל לציין סימני זיהוי בגופו.
ליטבק מביים תאונת דרכים שבה נהרגים במכונית המרצדס סאלים ומחבלת שוודית שפעלה בשירותו. צ'ארלי חוזרת ללונדון, ושם ח'ליל יוצר קשר אתה דרך מתווכים. היא יוצאת ללבנון ופוגשת את פאטמה, אחותם של סאלים וח'ליל. היא מבקרת במחנה פליטים, עוברת בהצלחה חקירה שנועדה לוודא שאינה מתחזה, ומשתלמת באימוני חבלה וטרור.
בתום אימוניה היא נשלחת לאנגליה, שם היא פוגשת את ח'ליל, שנותן לה מזוודת נפץ שאותה עליה למסור בהטעיה לפרופ' מינקל, ישראלית הנותנת הרצאה בלונדון, כדי שתתפוצץ בידיה. המזימה נודעה לאנשי "המוסד", וכשצ'ארלי מגיעה עם המזוודה הם מביימים, בשיתוף פעולה עם המשטרה הבריטית, מסירה שלה לפרופ' מינקל, ושמים את מזוודת הנפץ בכספת פלדה מוגנת. גדי מורה לצ'ארלי לחזור אל ח'ליל. קודם שצ'ארלי מסתלקת מהאזור עם רוכב אופנוע שהגיע כדי למלט אותה, הם חוזים בפיצוץ רב עוצמה ובפינוי של פרופ' מינקל הפצועה וכל קהל מאזיניה. 
צ'ארלי חוזרת אל ח'ליל לבקתת המסתור שלו ביער, כשמרטי ואנשיו עוקבים אחריה בחשאי, ומתגברת בהצלחה על חשדנותו של ח'ליל. בבוקר ח'ליל חושד שוב, משום שהחלבן לא הביא את החלב כמדי בוקר. צ'ארלי נשברת תחת איומי האקדח שלו, ומגלה לו את האמת: שהיא שחקנית, ושהפיצוץ ששודר בטלוויזיה היה מבוים. גדי מבין שצ'ארלי בסכנת חיים, והוא מגיע והורג את ח'ליל, בניגוד לתוכניתו של מרטי, להמשיך להפעיל את צ'ארלי כסוכנת כפולה בארגונו של ח'ליל. 
בסדרת פעולות של "המוסד" וצה"ל מחוסלים כל משתפי הפעולה עם ח'ליל, אירופים ופלסטינים.
דרור רפאל

ביוגרפיה

רפאל גדל ביהוד, והחל את דרכו הרדיופונית כשדרן ברדיו פיראטי בשם "רדיואקטיבי". משם המשיך לקול ישראל כמגיש רצועות מוזיקה ב-88FM. לאחר מכן החל ללמוד ב"מכללת לוינסקי לחינוך", שם השלים תואר ראשון בלשון, חינוך ויהדות. לאחר מכן, חזר רפאל לשדר ברדיו כשהצטרף לצוות רדיו תל אביב, והחל להגיש את תוכנית ההכרויות "בחסות החשיכה".
ב-1995 פגש את שי גולדשטיין, וברבות השנים השניים הפכו לצמד סאטיריקנים מצליח "שי ודרור". השניים שידרו תוכניות הומור וסאטירה ברדיו ובטלוויזיה, בהן "זו ארצנו" ו"שי ודרור". ב-2008 הצטרף לצוות הכותבים של תוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת". באותה שנה החל להגיש את שעשועון הטריוויה הקומי, "חידון האשליות", בערוץ 24 ואת השעשועון "ראש בקיר" לצד גולדשטיין בערוץ 10.
ב-2010 החל רפאל להנחות את השעשועון הטלוויזיוני בערוץ 10, "מישהו בבית?".
רפאל בעל טור בירחון הצרכנות של "גלובס". ב-2013 החל לכתוב טור שבועי בשבועון "סופהשבוע" מבית "מעריב השבוע".
רפאל מלמד רדיו באוניברסיטת אריאל בשומרון.
באוגוסט 2016 הסתיימו שידורי תוכנית הבוקר "שי ודרור" ברדיו 103FM. ביוני 2018 עלתה לאוויר תוכניתו החדשה ברדיו 103FM - "חליפות" - תוכנית ייעוץ משפטית המשודרת מדי יום שני בלילה. במסגרת התוכנית משוחח רפאל עם מאזינים, ומקשר בין שאלותיהם המשפטיות לבין שורה של עורכי דין ואנשי משפט מקצועיים. מעת לעת מוקדשת חלק מהתוכנית לפרשנות משפטית לאירועי השעה האקטואליים, בליווי עורך דין שמגיע לאולפן. בנובמבר 2018 שב להגיש תוכנית סאטירה שבועית בתחנה מדי חמישי בלילה, לצד הבדרנית הדר לוי.
רפאל השתתף בתוכנית "הישרדות VIP עונה 2", ששודרה ב-2019 ברשת 13, והודח שלישי.

חיים אישיים

רפאל מתגורר ביישוב קדימה, והוא בעל תואר שני ביישוב סכסוכים מאוניברסיטת בר-אילן. נשוי למרינה, ולהם שני בנים.
במהלך שנת 2014 הצטרף רפאל לסדרת דוקו-ריאליטי "מחוברים" וסיפר על השינוי שחל בחייו, על כך שהתאהב בגבר, טום באום, עזב את אשתו וילדיו ועבר להתגורר איתו, ועל כך שהוא מגדיר את עצמו ביסקסואל. 
בשנת 2015 השניים נפרדו ורפאל חזר לאשתו.
תמר מטל-שומכר

ביוגרפיה

מטל נולדה בפולין ועלתה עם הוריה בגיל שנתיים לארץ ישראל. מטל החלה בפעילות ספורטיבית מגיל 11. היא התאמנה בהדרכתוח של אברהם גרין ולמדה בתיכון עירוני א'.
זכתה בתואר מלכת הספורט של האתלטיקה הקלה ובאליפות מכבי לאתלטיקה בקפיצה לגובה. ב-1949 קפצה לרוחק של 4.78 מטר.
השתתפה באליפות אירופה בכדורסל לנשים שנערכה בבודפשט שבהונגריה בשנת 1950 בהיותה בת 16 בלבד ושימשה כקפטנית הנבחרת. בטורניר עצמו הנבחרת סיימה במקום 11 לאחר שניצחה את נבחרת הנשים של הולנד והפסידה בחמישה משחקים.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השלישית שנערכו בשנת 1950 זכתה מטל-שומכר במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.40 מטר, אחרי אהובה קריביצקי שקבעה שיא מכביה חדש של 1.45 מטר ולפני נפרסטק (1.35 מטר), שתיהן מישראל.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) סיימה מטל-שומכר במקום 17 בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.40 מטר ובמקום 29 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.16 מטר. במשחקים היא קיבלה הצעת נישואין מהאלוף האולימפי בהדיפת כדור ברזל פרי אובריאן מארצות הברית.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה הרביעית שנערכו בשנת 1953 זכתה מטל-שומכר בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.87 מטר, אחרי איירין לדרמן מבריטניה (5.36 מטר) ולפני מרים טפר מישראל (4.86 מטר) ומדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.45 מטר, אחרי אהובה קריביצקי (1.48 מטר) וג'. פרייזר מבריטניה (1.48 מטר).
מטל-שומכר שיחקה כדורסל בקבוצת מכבי תל אביב וזכתה עמה 7 פעמים בגביע המדינה ובאליפות ישראל פעמים רבות. היא שיחקה בנבחרת ישראל בכדורסל לנשים ושימשה כקפטנית הנבחרת.
במשחקי המכביה התשיעית שנערכו בשנת 1973 זכתה מטל-שומכר להשביע את הספורטאים.
בוועידה ה-33 של מכבי ישראל שנערכה בשנת 1989 זכתה מטל-שומכר בתעודת הוקרה.

משפחתה

מטל-שומכר נישאה לשמואל ("שומי") שומכר, פעיל ספורט ולזוג נולדו ארבעה ילדים. בנה, אביהו, שיחק כדורסל בקבוצת מכבי דרום תל אביב ובתה, ליאת, שיחקה כדורסל במכבי תל אביב ובנבחרת ישראל. נכדתה היא שון לוי, דוגמנית וכדורסלנית עבר בקבוצת בנות הרצליה.
בלבול (פסיכולוגיה)

בלבול, במובנו הפתולוגי, הוא מצב בו אדם סובל מאובדן התמצאות (יכולת של אדם למקם את עצמו בצורה נכונה בעולם באמצעות זמן, מיקום וזהות אישית), חוסר יכולת לקבל החלטות ולנתח את המציאות בצורה רציונלית והגיונית, ולעיתים קרובות אובדן של זיכרון לטווח ארוך או קצר (וממילא חוסר יכולת של האדם לעבד אירועים בהווה, כמו שקורה במצב תקין כאשר חוויית ולמידת ההווה מתבססת על זיכרון שנלמד בעבר).
בלבול יכול להיות מצב שכלי-קוגניטיבי (הנובע משיכחה, בעיות בריכוז, מצבים פתולוגיים וכדומה); ויכול להיות מצב רגשי - קושי לקבל החלטה בעקבות חווית רגשות סותרים ואי יכולת להכריע בניהם, הצפה של קונפילקטים ורגשות סותרים הגורמים לבלבול וכו׳.
בלבול אינו בעל משמעות זהה עם אי יכולת להתרכז, אף על פי שחוסר יכולת למקד תשומת לב יכול לגרום למצב של בלבול. בלבול וחוסר יכולת למקד תשומת לב הם שני התסמינים של חוסר בתפקוד מוח תקין. המידות המתונות של בלבול כתסמין פתולוגי מתייסות לאירועים קודמים. לכן, לדוגמה, מתמטיקאי מבולבל לגבי טיפול בשבר פשוט, עלול להעיד בהתנהגותו על פתולוגיה, אשר לא תינתן לאבחון באדם ללא הכשרה בתחום זה. לכן, במקרה של תזזית, לא ניתן לאבחן את המידות הזעירות של בלבול פתולוגי באדם ללא הכרה בתפקודו הרגשי. בלבול עלול לנבוע מתפקוד מוחי לקוי באופן יחסי. בנוסף, ייתכן שהוא נובע מתסמונת מוח אורגנית כגון שיטיון. במקרים אחרים, לרוב מתקשר הבלבול עם חוסר יכולת למקד תשומת לב.
בעיות בריאות רבות עלולות להביא לידי הופעת תסמונות של בלבול. מאז שתפקוד רגשי הפך לחשוב בצורה קיצונית לבריאות האדם, הרושם שמשאירים מצב בלבול חדש או חוסר יכולת למקד תשומת לב, הוא שמחלה פיזית או רגשית חדשה התגלתה, או שמחלה פיזית או רגשית ממושכת הפכה קשה יותר. בין המחלות והפגיעות הבריאותיות שיכולות לגרום לבלבול, אפשר למנות מכת חום, אנמיה, נזק מוחי, גידול מוחי, שבץ מוחי. בין הבעיות הנפשיות שעלולות להוביל לבלבול ניתן למנות דיכאון, חרדה, וכו'.
מגדל שעון

מגדל שעון הוא מגדל שבו קבוע שעון, ופעמים רבות שניים או ארבעה שעונים הפונים לכל אחד מצדדיו. פעמים רבות מגדלי שעונים הם חלק מכנסייה או ממשכנה של רשות מקומית, ובמקרים רבים הם צוברים פרסום כאלמנט נופי בולט, או אף כסמלו של היישוב בו הם ניצבים. לעיתים מודיע השעון במגדל על השעה, או על חלק ממנה, גם באמצעות צלצול פעמונים או צליל או סדרת צלילים אחרת, העשויה להשמע כקטע מוזיקלי.

היסטוריה והתפתחות

מגדלי השעון הראשונים הופיעו בימי הביניים. עד המאה ה-20 לא היה ברשות רוב האנשים שעון כיס, ומגדלי השעונים סיפקו את הצורך הבסיסי לדעת את השעה. המגדלים הראשונים התריעו על השעה רק באמצעות צלצול, פעמים רבות לצרכים דתיים, ולא נחשבו לאלמנט אדריכלי בפני עצמו. כדי שצליל הפעמונים ישמע למרחוק, מוקמו אלה בראשם של מגדלים במרכז העיר, ואלה היו לעיתים המבנים הגבוהים ביישוב. 
עם השנים נוספו שעונים ויזואליים למגדלים כדי לאפשר לתושבים להתעדכן בשעה בכל זמן נתון. השעונים הוויזואליים הראשונים כללו רק את מחוג השעות, שכן די היה במידת דיוק זו. עם זאת הפיכתם של מגדלי השעונים למבנים שעיני התושבים נשואות אליהם, הביאה לכך שהוענקה תשומת לב רבה לחזותם האדריכלית והאומנותית. בד בבד הופיעו מגדלי שעונים ששעוניהם הראו נתונים רבים נוספים כמו נתונים אסטרונומיים, התאריך, גלגל המזלות ועוד. השעונים במגדלי השעונים מעוצבים בצורות שונות תוך שימוש בספרות, אותיות, סמלים ואלמנטים אחרים.

בארץ ישראל

בעשור הראשון של המאה ה-20 צויינו ברחבי האימפריה העות'מאנית 25 שנה לשלטונו של הסולטאן עבדול חמיד השני. בתקופה זו נבנו שישה או שבעה מגדלי שעון ברחבי ארץ ישראל: ביפו, צפת, חיפה, חאן אל-עומדאן בעכו, ובשכם. חמש שנים מאוחר יותר נבנה מגדל שעון נוסף בשער יפו בירושלים. מגדל השעון בשער יפו פורק בשנות ה-20 של המאה ה-20 ובמקומו נבנה בכיכר אלנבי בניין מגדל השעון, שנהרס בשנת 1934. ישנה מחלוקת האם מגדל השעון בנצרת משתייך אף הוא לקבוצה זאת.
ב-3 במאי 2004 הנפיק השירות הבולאי סדרת בולים בשם "מגדלי שעון עות'מאניים בישראל
". הסדרה כוללת חמישה בולים כל אחד מהם במחיר נקוב 1.30 ש"ח. הסדרה כוללת את המגדלים, בצפת, ירושלים, עכו, חיפה ויפו.
דונקי קונג

עלילה ודמויות

עלילת המשחק קלושה למדי אך בתקופת צאת המשחק נחשבה למספקת: גיבור המשחק הוא מריו ("ג'אמפמן" במשחק זה), מטרתו היא להציל את חברתו פאולין מגורילה אימתנית בשם דונקי קונג. מריו ודונקי קונג היו לדמויות פופולריות במשחקי נינטנדו נוספים.
המשחק הוא דוגמה מוקדמת למשחקי הפלטפורמה בהם מטרת השחקן היא לתמרן את הדמות העיקרית דרך מספר מסכים (המכונים "פלטפורמות") תוך התחמקות ממכשולים שונים. פיתוח המשחק היה מאמץ עיקרי של נינטנדו לחדור לשוק הצפון אמריקאי. נשיא החברה, הירושי ימאוצ'י, שכר את מתכנן המשחקים חסר הניסיון שיגרו מיאמוטו, שתכנן את המשחק בהשפעת סרטוני פופאי וקינג קונג יחד עם מתכנן המשחקים הראשי, גונפיי יוקוי. הצמד פרץ דרך בשילוב גרפיקה במשחקי מחשב, בתכנון שלבים מרובים במשחק ובקידום העלילה בסצנות ביניים מאויירות בסגנון קומיקס.
המשחק הצליח עד מאוד בצפון אמריקה וביפן, ופותחו עבורו גם גרסאות ביתיות למגוון מכונות משחק. המשחק גם הועתק באופן פיראטי בהיקף נרחב ודמויותיו פורסמו על אריזות מזון, בגדים, צעצועים וכדומה. יוניברסל סיטי סטודיוס הגישו תביעה נגד נינטנדו, בטענה כי המשחק מפר את סימנם הרשום "קינג קונג", אך תביעה זו נדחתה. הצלחת משחק זה ביססה את מעמדה של נינטנדו כמובילת שוק משחקי הווידאו הביתיים בשנות השמונים והתשעים.
המשחק מהווה את אחת מההופעות הבודדות של מריו, במחשבים האישיים ובקונסולות שאינן של נינטנדו (כמו קונסולת האטארי 2600 וקונסולות ההמשך, וכן קונסולות ה-Colecovision וה-Intellivision), שכן המשחק הוסב אליהן. מאז משחק זה מריו הופיע במחשבים האישיים גם במשחק האחים מריו שהוסב גם הוא למספר מחשבים וכן לקונסולת האטארי 2600 וקונסולות ההמשך, ומאז מריו הופיע רק בקונסולות של נינטנדו עד ליציאת המשחק Super Mario Run למובייל.
דונקי קונג, הגורילה, הוא הרשע במשחק. הוא היה חיית המחמד של נגר בשם ג'אמפ-מן (למעשה מריו עצמו). נגר זה התייחס אליו ברוע לב, לכן דונקי קונג ברח וחטף את חברתו של ג'אמפ-מן/מריו, שכונתה בתחילה פשוט "הליידי" (לאחר מכן שונה שמה לפאולין). השחקן משחק את תפקידו של מריו בהצלתה של פאולין מידי דונקי קונג. התמה של "עלמה במצוקה" הופיעה לראשונה במשחק זה בתחום משחקי המחשב והייתה הנושא של אין ספור משחקי וידאו מאוחרים יותר.
המשחק משתמש בגרפיקה ואנימציה ככלים להנעת העלילה וזיהוי הדמויות: דונקי קונג מגחך לעיתים קרובות כלפי מריו, פאולין מזוהה בקלות על ידי שמלתה הוורודה, קריאות HELP! המופיעות תדירות בקרבתה ושיערה הארוך. מריו הוא טיפוס גוץ בסרבל אדום.
בשל מגבלות גרפיקה לא היה ניתן לצייר לו פה ושיער באופן מדויק, ולכן עוצב עם שפם וכובע. כדי להבחין בתנועות ידיו צויד מריו בכפפות לבנות.
המשחק "דונקי קונג" הוא דוגמה ראשונה לנרטיב שלם המסופר במשחק וידאו: המשחק נפתח בסצנה המציגה את דונקי קונג מטפס במעלה סולמות לראש אתר בניה, מניח את פאולין ורוקע ברגליו שמעוותות את קורות המתכת ועומד בעמדתו. אנימציה פשוטה זו מספקת את הרקע העלילתי למשחק, בפעם הראשונה בסוג משחק זה. לקראת סוף כל שלב יש שוב קטע אנימציה בו מופיע לב בין האוהבים, אך מיד דונקי קונג חוטף את פאולין לשלב גבוה יותר והלב נשבר. בסוף השלב האחרון ישנו קטע סיום והמשחק מתחיל מחדש ברמת קושי גבוהה יותר.
מועצה אזורית מטה אשר

היסטוריה

המועצה הוקמה בשנת 1982 על ידי איחוד של שלוש מועצות אזוריות - מועצה אזורית געתון, מועצה אזורית נעמן ומועצה אזורית סולם צור. המועצה משתרעת על שטח של כ-220,000 דונם ובה כ 27.5 אלף תושבים. תושבי הקיבוצים מהווים כ 54% מכלל המועצה ויש בה שני כפרי מיעוטים, (ערב אל עראמשה ושייח דנון).

אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף 2016, מתגוררים במועצה אזורית מטה אשר 27,800 תושבים (מקום 68 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎4.6%‏.   לפי נתוני הלמ"ס נכון לסוף 2016, למועצה אזורית מטה אשר דירוג של 6 מתוך 10, במדד חברתי-כלכלי - אשכול. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשע"ו (2015-‏2016) היה 80.2%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת סוף 2015 היה 10,391 ש"ח (ממוצע ארצי: 8,868 ש"ח). 
המבנה הארגוני של המועצה מוגדר מ-3 אשכולות - אשכול חברתי, אשכול כספי ואשכול הנדסי.

חינוך

במועצה האזורית ישנם 5 בתי ספר תיכונים, חלקם מקיפים, ביניהם בית חינוך אופק ומנור כברי ומספר בתי ספר יסודיים, ביניהם גוונים שבעין המפרץ.

ספורט

ענף הספורט המוביל במועצה הוא הכדורעף. קבוצת הפועל מטה אשר/עכו היא אלופת המדינה ומחזיקת גביע המדינה הנוכחית (2016) ולזכותה 13 תוארי אליפות ו-9 זכיות בגביע המדינה. היא מדורגת במקום השני בישראל במספר הזכיות.
יעקב איסקולסקי

הרב יעקב איסקאלסקי (לעיתים אחרי פטירתו מופיע כ"איסקולסקי"; י"ז בתשרי ה'תרל"ו, 16 באוקטובר 1875 - ל' בשבט ה'תרצ"א, 17 בפברואר 1931) היה רב ליטאי-אמריקאי. רבן של רובליה וקוז'אן הורודוק באימפריה הרוסית; ולאחר שהיגר לארצות הברית, רב בסקרנטון פנסילבניה ובקהילות אנשי סלוצק ואנשי ביאליסטוק בניו יורק.
עורך הירחון "המצפה". מחבר ספר תרי"ג מצות. מראשי ועד הרבנים מה"קהילה" דניו יורק ואגודת הרבנים דארצות הברית וקנדה. ממייסדי ומנהיגי מוסד עזרת תורה. מייסד ויו"ר לדגל הרבנים האורתודוקסים דאמריקה.

ביוגרפיה

נולד ביום א' של חול המועד סוכות בעיירה מיר, לחינקא בת ר' משה איטעלד מקוברין (נפטרה בכ"א באייר תרס"א) ולרב דובער בן מיכל שמעון איסקאלדסקי (נפטר בב' בניסן תר"פ). דובער היה בן אחות להג"ר מאיר מארים שאפיט, רבה של קוברין ומחבר ספר ניר על תלמוד ירושלמי. מצד אביו היה צאצא להג"ר שלמה זלמן מירקש, רבה של מיר ומחבר ספר שלחן שלמה על אורח חיים. דובער היה קשור לחסידות לעכוויטש ולאחר כן לחסידות סלונים.  לאחר פטירת מרת חינקא הוא עבר להתגורר במינסק. שם הוא כונה "ר' בערל מירער", והיה מראשי קהילת חסידי סלונים המקומי.
הרב יעקב איסקאלסקי למד בישיבת מיר עד גיל 13 ואחר כך בסלונים. הוא התקרב לרבה של סלונים, הרב יוסף שלופר. נישא לחיה גרונא רבקה. לאחר נישואיו נסע ללמוד ב"כולל הפרושים" בקובנה ונסמך לרבנות בידי רבה של העיר, הרב צבי הירש רבינוביץ, ובידי הרב משה דנישבסקי מסלובודקה, הרב שלמה הכהן והרב חיים עוזר גרודזנסקי מווילנה.
הרב איסקאלסקי התמנה לכהונת רבנות ראשונה כרבה של רובליה שבפלך מינסק, שבה כיהן בין השנים תרס"ג–תרס"ד. אחר כך התמנה כרבה של קוז'אן הורודוק שבה כיהן עד שנת תרס"ז. במרחשון ה'תרס"ז, נובמבר 1906, היגר לארצות הברית והתמנה כרבה של סקרנטון שבפנסילבניה. ב-1909 עקר לניו יורק וכיהן כרב בית הכנסת של "אנשי סלוצק". משנת 1918 ועד סוף ימיו כיהן כרב קהילת "אנשי ביאליסטוק" בניו יורק.
לאחר פטירת רב איסקאלסקי בל' בשבט ה'תרצ"א, 17 בפברואר 1931, התמנה תחתיו בנו הרב מיכל שמעון איסקולסקי לרבה של קהילת אנשי ביאליסטוק שכיהן שם עד פטירתו ב-1959. חתנו הרב ישראל טבק כיהן אף הוא כרב בבלטימור כ45 שנים והיה נשיא להסתדרות הרבנים דאמריקה בין 1948 ל-1950.

חיים ציבוריים

לאחר שהגיע לניו יורק, רב איסקאלסקי נהיה לגבאי הראשי של מוסדי תמיכה אמריקאיים לישיבת אור תורה בטבריה (של הג"ר משה קליערס) ולישיבת עץ חיים בסלוצק (של הג"ר איסר זלמן מצלר).
בשנת 1911 שהוא שנת ייסודה, התחבר לוועד הרבנים מה"קהילה" דניו יורק ובשנת 1915 כבר היה למזכיר שלהם. הוא גם היה חבר לאגודת הרבנים דארצות הברית וקנדה מ-1915 עד 1928 וישב בוועד הפועל שלהם.  בשנת 1926 ייסד את דגל הרבנים האורתודוקסים דאמריקה ושימש כנשיא שלהם מאז עד זמן פטירתו.
בשנת 1915 היה ממייסדי מוסד עזרת תורה ונתמנה למזכיר ביום הקמתה.  הוא כיהן כמזכיר באופן פעיל עד 1925 ובאופן רשמי עד 1928. במובנים רבים החלפתו בתפקיד זה היה הרב יוסף אליהו הנקין שנתמנה למנהל המוסד ב-1925.
הוא נמנה עם ראשוני רבני "המזרחי" בארצות הברית והיה ידיד קרוב של הרב מאיר ברלין בתקופתו באמריקה.  הוא גם סייע לידידו הרב הלל הכהן קליין בניסיונו להקים סניף של "אגודת ישראל" באמריקה לאחר 1920.
אפקט פלורנס נייטינגייל

אפקט פלורנס נייטינגייל הוא תסביך פסיכולוגי, שבו אדם כלשהו אשר מטפל ודואג לרווחה או לבריאותו של אדם אחר, מתחיל להרגיש משיכה רומנטית או ארוטית כלפי האדם לו הוא דואג. תופעה זו מתרחשת בעיקר ברפואה, ומייחדת לרוב אחיות, המטפלות בפציינטים שלהן ומפתחות רגשות כלפי אותו פציינט. כמו כן, האפקט יכול להשפיע גם על מטופלים, אשר מפתחים רגשות כלפי המטפלים שלהם, על ידי כך שהם חשים שהמטפלים, אשר מרפאים אותם ודואגים להם, הם בעצם המגנים והשומרים שלהם. ניתן לתאר את האפקט הזה כמעין "העברת רגשות" בגישה פסיכולוגית, בין מטופל למטפל ולהפך.
התופעה נקראת על שם האחות האנגליה פלורנס נייטינגייל.
בקולנוע ניתן למצוא שימוש באפקט זה בסרט "בחזרה לעתיד", שם מתאהבת אמא של מרטי באביו ג'ורג', כשטיפלה בו, לאחר שאביה פגע בו ברכבו. בסדרת הטלוויזיה "האנטומיה של גריי" מתאהבת הדמות איזי בחולה דני שבו היא מטפלת, ובקומדיית המצבים "איי קרלי" שומר הכניסה בבניין של קרלי מתאהב באמו של פרדי לאחר שזו טיפלה בו. בתוכנית האנימציה איש משפחה, מג גריפין, שמטפלת בג'ו סוונסון, מתאהבת בו על אף שהוא נשוי ואב לילדים. בספרות מוזכרת התופעה בספרו של יורם קניוק, "חימו מלך ירושלים", בו מתוארת אהבה בין אחות לגבר פצוע אנושות, ובספרה של  ג'וג'ו מויס "ללכת בדרכך" בו מתואר רומן בין בחורה ענייה אשר מתפרנסת  מטיפול בבחור המשותק ברגליו וידיו לאחר שעבר תאונה. אזכור מפורש לאפקט זה יש בסדרת הטלוויזיה "אישור מחלה" של נטפליקס.
אונאפיוס

אונאפיוס (ביוונית: Εὐνάπιος; המאות ה-4 וה-5 לספירה) היה סופיסט והיסטוריון יווני. חיבורו העיקרי ששרד הוא "חייהם של פילוסופים וסופיסטים".

ביוגרפיה

הוא נולד בסרדיס בשנת 346 לערך. בעיר הולדתו הוא למד אצל קרוב משפחתו, הסופיסט כריסאנתיוס , ועוד בהיותו נער נסע לאתונה, שם הפך לתלמידו החביב של פרוהאירסיוס  הרטוריקן. הוא רכש ידע משמעותי ברפואה.
בשנותיו המאוחרות, נראה שחי באתונה ולימד רטוריקה. הוא הוכנס אל הפולחנים האלאוסיאנים  והתקבל לבית הספר של משפחת הכהנים אומולפידאי  ונעשה היירופאנטיס . ישנה עדות לכך שהוא עדיין חי בתקופת שלטונו של תאודוסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית.

חיבוריו

אונאפיוס היה מחברם של שני חיבורים: "חייהם של פילוסופים וסופיסטים", ו"היסטוריה של העולם", שהיוותה את המשכה של ההיסטוריה של דקסיפוס . החיבור הראשון נשמר, ואילו מתוך החיבור השני שרדו רק קטעים מצוטטים, אולם העובדות מתוכו משולבות באופן נרחב בחיבורו של זוסימוס . הוא כלל את תולדות האירועים בין השנים 270–404 לספירה.
"חייהם של פילוסופים וסופיסטים" (ביוונית: Βίοι Φιλοσόφων καὶ Σοφιστῶν; בלטינית: Vitae sophistarum) הוא אוסף ביוגרפיות של 23 פילוסופים וסופיסטים עתיקים ובני זמנו של המחבר. החיבור בעל ערך בשל היותו המקור היחיד לתולדות הנאופלאטוניזם של תקופה זו. סגנונם של שני החיבורים בולט ברוח של עוינות מרירה כלפי הנצרות. בפני פוטיוס (המאה ה-9) עמדה "מהדורה חדשה" של החיבור, שבה הקטעים הפוגעניים ביותר כלפי נוצרים הושמטו ממנו.
"חייהם של פילוסופים וסופיסטים" מכיל את הביוגרפיות של האישים הבאים: פלוטינוס, פורפיריוס, יאמבליכוס , אלפיוס, סוסיפאטרה , אידסיוס מקפדוקיה , סופאטר מאפאמיאה , אבלאביוס, אוסטאתיוס, מאקסימוס מאפסוס , פריסקוס מאפירוס , יוליאנוס מקפדוקיה, פרוהאירסיוס, אפיפאניוס, דיופאנטוס הערבי, סופוליס, הימריוס, פרנאקיוס, ליבאניוס , אקאקיוס, נימפידיאנוס מסמירנה , זנון מקיטיון, מאגנוס, אוריבאסיוס, לוניקוס וכריסאנתיוס.
סרבוס סרבורום דאי

סֶרְבוּס סֶרְבוֹרוּם דֶאִי (בלטינית: servus servorum dei) הוא מונח שמשמעו "משרת משרתי האל". מונח זה הוא אחד מתאריו הרשמיים של האפיפיור ומשמש בהתייחסות לאפיפיור בתחילתה של פנייה אפיפיורית במסגרת בולה אפיפיורית. 
האפיפיור גרגוריוס הראשון בסוף המאה השישית היה האפיפיור הראשון שהשתמש בתואר זה בהתייחס למשרת האפיפיור, כאשר המונח נכנס לשימוש סדיר אצל האפיפיורים רק במאה התשיעית. שליטים אחרים שהשתמשו בתואר חדלו להשתמש בו רק אחרי המאה ה-12, ומאז הוא משמש באופן בלעדי בהתייחסות לאפיפיור בלבד. 
בשנים שאחרי ויעוד הוותיקן השני השתמשו אפיפיורים במונח כדי להעניק למשרתם מראית עין פשוטה ומלכותית פחות. האפיפיור פאולוס השישי הפסיק להשתמש בכתר האפיפיורי, ויורשיו הלכו בעקבותיו בנוהג זה. יוחנן פאולוס הראשון, יוחנן פאולוס השני ובנדיקטוס השישה עשר חדלו מן הנוהג של טקס הכתרת האפיפיור והעדיפו במקומו את טקס כינון האפיפיור הצנוע יותר. במקום לקבל כתר אפיפיורות, שלושתם קיבלו את הפליום בעת חגיגת עלייתם לכס. כמו כן, נפטרו אפיפיורים אלו מהשימוש ב"אנחנו" המלכותי ובחרו במקומו ב"אני".
יצחק אייזיק חבר

רבי יצחק אייזיק חבר (וילדמן; 1789 - 1853) היה פוסק הלכה ומקובל ליטאי בולט, רב בכמה עיירות בליטא ומחבר ספרים. היה תלמידו של רבי מנחם מנדל משקלוב, תלמידו של הגאון מווילנה, ולכן כונה פה שלישי להגר"א.

תולדותיו

נולד בשנת תקמ"ט בעיר הורודנה, לרבי יעקב חבר ולחינקא בת רבי יצחק מאמדור. מגיל 14 למד מפי רבי מנחם מנדל משקלוב, שעלה לארץ בשנת תקס"ח בהיות ר' יצחק אייזיק בן 19. בגיל צעיר התמנה לרבנות בעיירה פרזווע, ואחר כך שימש ברבנות בערים: ראזינאי, וולקוביסק, טיקטין, ובארבע שנותיו האחרונות בסובאלק, נפטר בן שישים וארבע בכ"ט בחשון תרי"ג.

בתורת הקבלה

תלמידו רבי יצחק כהנא מספר בשמו שהוא עסק בתורת האר"י והגר"א שלושים שנה ברציפות "אמר לי אדמו"ר ז"ל שעסק בדברי רבינו הגדול האריז"ל. עסק גם במשנת הרמח"ל ובספרו "פתחי שערים" הוא משלב מתורת שלושתם. כמו הגר"א, הוא מפרש את כתבי האר"י בדרך משל, בדרכו של הרמח"ל. רבי יצחק אייזיק חיבר גם ספר בשם "מגן וצינה" שמטרתו להוכיח את אמיתות ספר הזוהר והקבלה.
אווזים: רשמי מסע בשוודיה

הספר

הספר מורכב מאוסף סיפורים קצרים ומסות העוסקים בהיבטים שונים של שוודיה, לרבות ההיבטים הפוליטיים בהם משבר ההגירה בשוודיה ויחס השוודים ליהודים ולישראל.
בהגווד גיטא

בהגווד גיטה (בסנסקריט: भगवद्गीता, מילולית "שירת האל") הוא אחד מכתבי הקודש ההינדיים הנודעים ביותר, הכולל פרקים בתאולוגיה, בפילוסופיה, באתיקה ובדהרמה. 
הגיטה מתוארך בין המאה החמישית למאה השנייה לפנה"ס, והוא חלק מן האפוס הסנסקריטי המהאבאראטה (פרקים 25-42 של הבהישמה פארוואן).
מחד, יש המחשיבים את הגיטה ל"סמיריטי" - בשורה אלוהית הנמסרת לאדם באמצעות מתווך טהור, לעומת כתבי ה"שרוטי" - בשורה הנמסרת לאדם ישירות מהאלוהות ללא תיווך, ולכן בוחרים לסווגו כמשני לכתבי שרוטי קדושים כאופנישדות, המעניקים תמונה כללית ובלתי אישית של האלוהות. מאידך, היות שהספר נחשב לשירת האל במישרין, הרי שהבדלי השרוטי והסמריטי לא חלים לגביו, ולכן יש גם המכנים אותו גיטופנישד — אופנישדת הגיטה. 
הרקע לספר הוא מלחמת אחים בין בני קורו לבני פאנדו. בני קורו הדיחו מכסאם את בני פאנדו, וחיללו את כבודה של הנסיכה דראופאדי. כמו כן, בניו של פאנדו עוררו את קנאת הקורווים במוסריותם ובמידותיהם הנעלות. בהוראתו של קרישנה, הנסיך ארג'ונה, בנו של פאנדו, נלחם בבני קורו כדי להשיב את הממלכה שנלקחה בעורמה, ולכונן מחדש שלטון מוסרי ואלוהי. הטקסט מתאר את ההוראות הרוחניות שנמסרו לארג'ונה על ידי מורהו קרישנה, מקור והתגלות (אוואטר) האל וישנו. 
אל מול שדה הקרב, ארג'ונה מביע צער על האובדן הצפוי של חיי ידידיו וקרוביו אשר נמצאים במחנהו, כמו גם במחנה האויב. קרישנה מנחם אותו באומרו שהנשמה נצחית, והמוות הוא הסרה של הגוף החולף. מכאן ממשיך קרישנה להורות על מסירות, מדיטציה וידע.
הוא מראה לנסיך כי הוא גם התגלמות האל וישנו, גם האלוהות שמאחורי היקום, וגם אדונו האישי, לו הוא מצווה להתמסר (ב.ג 18.66). שילוש זה הוא אחד הבסיסים העיקריים לרבים מן הזרמים בהינדואיזם.
עוד טוען קרישנה שיש להיטהר מן ה"אני הכוזב" (אהנקארה) ולעורר את החלק האלמותי והרוחני, הנשמה (ג'יוה), שמקורה באישיות הברהמן העליון, אותה הוויה ייחודית, רוחנית ונשגבת.
כדי להיווכח בתפארת האלוהים, מאפשר קרישנה לארג'ונה להתבונן בו בדמות היקומית שלו (ויראט-פורושה), והמחזה המופלא מתואר ביצירה בפירוט.
הגיטה תורגם לשפות רבות, בהן גם עברית, אך בשל העושר וכפל המשמעויות בשפת המקור שלו, סנסקריט, בכל תרגום צפויה בהכרח התרחקות מסוימות מהמקור. אי לכך, מומלץ לחפש תרגומים המכילים פירושי מילה למילה לטקסט, כדי להקל על הבנת היצירה המקורית כמות שהיא.
מר ראש תפוד

מר ראש תפוד (באנגלית: Mr. Potato Head) הוא צעצוע אמריקאי המיוצר משנת 1952, שפותח ועוצב על ידי ג'ורג' לרנר. הצעצוע מבוסס על צעצוע קודם בשם "עשה לך פרצוף" (מאנגלית: "make a face"), אשר כלל ערכת אביזרים בלבד שהכילה חלקי גוף ופרטי לבוש, אותם ניתן היה לחבר לתפוח אדמה אמיתי. הצעצוע מורכב מגוף פלסטיק של תפוח אדמה, שאליו ניתן לחבר את חלקי הגוף ופרטי הלבוש. חלקים אלו כוללים לרוב שיער, אוזניים, אף, פה, ידיים, נעליים ועוד. 
"מר ראש תפוד" היה לצעצוע הראשון שפורסם ברשתות הטלוויזיה.
לימים המוצר הפך לאחת הדמויות בסדרת סרטי ההנפשה "צעצוע של סיפור" של דיסני ופיקסאר.