סרטני פרסת הסוס

מבנה

גופו של סרטן פרסת הסוס מוגן בשריון. יש לסרטן זה מספר זוגות עיניים, בהן עיניים המסוגלות לראות הן אור נראה והן אור על-סגול, עיניים הממוקמות מעל הבטן, ליד הפה, וכן עיניות. ראיית היום שלהם חלשה עקב חולשתם של התאים קולטי האור שלהם, אך ראיית הלילה שלהם טובה פי מיליון מראיית היום. הפה שלהם ממוקם בין הרגליים, ואלה מסייעות להם כמלתעות בטחינת מזון. לסרטן פרסת הסוס יש חמישה זוגות רגליים, ואלה משמשים אותו לשם הליכה, שחיה והעברת מזון לפה. לכל רגל יש כף, חוץ מאשר לזוג האחרון. הזנב הארוך והנוקשה מאפשר לסרטן להתהפך בחזרה אל בטנו במקרה הצורך, כך שסרטן עם זנב שבור נדון למעשה למות בתוך זמן קצר. הסרטנים נוהגים לשחות במהופך - בזווית של 30 מעלות לערך.
מאחורי רגליו יש לסרטן פרסת הסוס זימים, בהם הוא מעבד גזי נשימה ובעזרתם הוא לעיתים שוחה. לסרטן אין שלד, כמו לכל פרוקי הרגליים, אך יש לו לוחות דמויי שלד פנימי שתומכים בזימים. הם ניזונים מסרטנאים ודגים קטנים. הנקבות גדולות מהזכרים. גודלם נע בין 15–20 ס"מ ל-60 ס"מ בקרב תת-מינים מסוימים של סרטן זה.

הזדווגות

בעונת ההזדווגות נודדים הסרטנים למים רדודים לחופי אוקיינוסים. הזכר בוחר נקבה, מטפס על גבה ונאחז בו. לעיתים קרובות מספר זכרים מתגודדים סביב נקבה אחת, וכך ניתן לזהות את הנקבה. היא בדרך כלל הגדולה במרכזם של 3–5 פרטים קטנים יותר. הנקבה חופרת חור בחול ומטילה בחור ביצים, בעוד הזכר או הזכרים מפרים אותן. הנקבה יכולה להטיל בין 60,000 ל-120,000 ביצים בכל הטלה, בקבוצות של כמה אלפי ביצים בכל פעם. הביצים בוקעות לאחר כשבועיים. רבות מהן נאכלות על ידי ציפורי חופים עוד לפני בקיעתן. הצאצאים גדלים פי שישה בשנה הראשונה לחייהם.
גידול סרטני פרסת הסוס בשבי קשה, עקב העובדה שסרטנים אלה נוטים להזדווג רק במקומות בהם הוטלו ביצים בעבר. עדיין לא ברור מה המנגנון לפיו מזהים הסרטנים את המקומות בהם הוטלו ביצים בעבר.

שאיבת דם

בניגוד לבעלי חוליות, לסרטני פרסת-סוס אין המוגלובין בדם, ותחתיו יש להם המוסיאנין (Hemocyanin) האופייני לחסרי חוליות ומספק חמצן לאיברים. מאחר שהמוסיאנין מכיל אטומי נחושת, דמם של הסרטנים בצבע כחול. הדם מכיל תאי אמבוסיט הקרויים כך מחמת שהם נעים כאמבה, והם ממלאים תפקיד דומה לתאי הדם הלבנים אצל בעלי החוליות בהגנה על האורגניזם מפני פתוגניות. תאים אלו נלקחים מדמו של המין סרטן פרסת-סוס אטלנטי (Limulus polyphemus), ומופקת מהם תמצית מימית הקרויה Limulus amebocyte lysate או בקיצור LAL, על שם הסרטן. התמצית משמשת לצורך זיהוי של אנדוטוקסינים של חיידקים רעילים (כמו ליפופוליסכריד למשל) בתרופות להזרקה, בשתלים וכיוצא בזה. הדם של סרטנים אלו נשאב מהם למטרה זו.
הסרטנים נאספים בדרך כלל מהחוף, ולאחר ששואבים מהם דם הם מוחזרים לים. מרבית הסרטנים שורדים את "תרומת הדם", והתמותה בעטיה מושפעת משילוב בין שאיבת כמות דם גדולה לשיעור הלחץ שהסרטן חווה בעת הטיפול והתפיסה. אומדני תמותת סרטנים מצביעים על כך שבעקבות שאיבת הדם עשויים למות בסביבות 30-10% מהסרטנים. נכון ל-2017 ליטר דם נמכר בכ-50,000 ש"ח, מה שהופך אותו לאחד מהנוזלים היקרים ביותר העולם.

לכידה לצורך שאיבת דם

הביקוש הרפואי לדם הסרטנים גובר, ובחופי סין, יפן, טאיוואן, סינגפור והונג קונג הם הולכים ונכחדים. הם אמנם מוחזרים לאוקיינוס לאחר השאיבה, אך מידת הפגיעה בהם אינה ידועה. כעת היא החלה להחקר.

דיג

בסרטני פרסת הסוס משתמשים בתור פתיונות לדגים, לצלופחים ולחלזונות ים . באזורים מסוימים בעולם, בעיקר במספר חופים במזרח ארצות הברית, נאסר באופן זמני דיג סרטנים אלה. הביצים, למרות סכנת הרעילות שבהן, משמשות למאכל באזורים מסוימים בדרום-מזרח אסיה וסין.

פיתוח החופים

פיתוח עירוני ובנייה לאורך חופים, למשל קירות תומכים, מגבילים את היקף אזורי הרבייה של הסרטנים ומשבשים דפוסי קרקע באזורי גאות שבהם מתרבים הסרטנים, וכך פוגעים ברבייתם.