google/wiki40b huggingface dataset:
יצחק עמדי

ביוגרפיה

נולד לשבתאי ולרחל בעיר עמדיה שבכורדיסטן העיראקית, על גבול טורקיה. בהיותו בגיל 8 החליטו הוריו לעלות לישראל והמתינו פרק זמן של שנתיים בעיר מוסול כדי לקבל אישור עלייה, ובה בעת הצטיין בבית הספר המקומי במוסול. לבסוף עלה עם הוריו לישראל, ומשפחתו התיישבה בעיר העתיקה שבירושלים. כאן התחנך בתלמוד תורה של עדת הספרדים, ולמד שם במשך כשנתיים. לאחר מכן עברה משפחתו להתגורר בשכונת הכורדים "זיכרון יוסף" בירושלים, הממוקמת במרכז העיר בפאתי שכונת נחלאות ובסמוך לשוק מחנה יהודה. לאחר מכן למד בישיבת פורת יוסף, ולאחר ארבע שנים עבר לישיבת מרכז הרב, שם למד אצל הרב יעקב משה חרל"פ. 
הוסמך לשוחט ובודק על ידי הרב מרדכי מיוחס, ראש השוחטים בירושלים, וסמיכתו אושרה גם על ידי הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל. בשנת 1947 (ה'תש"ז) החל לשמש כרב ושוחט במושב עין העמק. בתקופה זו העניק שירותי דת גם ביקנעם. כשהגיעה לישראל העלייה הגדולה מעיראק וכורדיסטן, נשלח אל מעברת הקסטל, שם התרכזו רובם של העולים, וארגן את תחום החינוך במעברה. גם כאשר הפכה המעברה להיות היישוב "מעוז ציון" היה עושה את דרכו מירושלים יום-יום למעוז ציון כדי לטפח את החינוך של הילדים במקום.
בראש מעייניו עמדה שמירת מורשת העדה הכורדית, ובשנת 1973 ייסד יחד עם הרב יצחק בראשי את המרכז הרוחני ליהודי כורדיסטן. עד צאתו לגמלאות בשנת 1976, שימש כמנהל בית הספר אריאל. בשנת 1979 קיבל אות "אזרח כבוד" מהמועצה המקומית מבשרת ציון על פועלו בתחום החינוך. בשנת 1992 תכנן את עיצובו המחודש של בית הכנסת "יחזקאל הנביא" שבשכונת "זיכרון יוסף" בירושלים, יחד עם האמנית זהבה בנימין. אף הקים במקום כולל אברכים מבני העדה הכורדית, שהוסמכו לרבנות בשנת 1995.

ילדיו

עמדי היה אב לשבעה ילדים. שניים מבניו הם אורי עמדי ויגאל עמדי.
הנאהבים מעין סח'רי

"הנאהבים מעֵין סַח'רִי" הוא כינויו של פסלון פרהיסטורי המתאר זוג בני אדם במעשה אהבים. הפסלון, שגובהו 10.2 ס"מ, מגולף בחלוק נחל מאבן קלציט. הוא מיוחס לתרבות הנאטופית של התקופה האפיפלאוליתית, שהתקיימה כ-15,000–11,700 שנים לפני זמננו. הפסלון התגלה ככל הנראה בסביבות נחל תקוע (ואדי חריטון) במדבר יהודה.
הפסלון נמצא בידי בדואי משבט תעמרה והתגלגל לאוסף העתיקות של אנשי מסדר 'הלב הקדוש של אבות בית-ארם'‏ (Prêtres du Sacré-Cœur de Jésus) בבית לחם. בעת ביקורם במקום ב-1933 הבחינו חוקר האמנות הפרהיסטורית האב אנרי בריי (Henri Breuil) ועמו קונסול צרפת בירושלים, הפרהיסטוריון רנה נוויל, בערכו של הפסלון. אחרי חקירה ודרישה נודע שמקורו במערת עין ס'חרי שבמצוק נחל תקוע.
פסלון "הנאהבים מעין סח'רי" הוא יצירת האמנות הקדומה ביותר המתארת משגל. בני הזוג חבוקים בזרועותיהם וברגליהם, פנים אל פנים; פרטי פניהם אינם ברורים, וגם מינם אינו מוגדר. מראה הפסלון משתנה בהתאם לזווית הצפייה בו, וכך ניתן לראות בחלקיו השונים דימויים של אברי רבייה  – פין, פות, שדיים או זוג אשכים, ומכאן האפשרות להגדירו כאיקונין של פוריות.
אחרי מותו של רנה נוויל הועמדו פריטים מעזבונו למכירה פומבית בסותבי'ס, והפסלון נרכש ב-1958 על ידי המוזיאון הבריטי.
פסלון הנאהבים מעין סח'רי הוצג במוזיאון ישראל בירושלים בתערוכה "בראשית: הסיפור האמיתי, הולדת המיתולוגיה" (יוני 2005 – אפריל 2006) ובה כונה בשם "אדם וחוה". הפסלון נדון בתוכניתו של ניל מקגרגור (Neil MacGregor), "תולדות העולם במאה חפצים" (A History of the World in 100 Objects), ששודרה ב-BBC בינואר 2010.
רועי צ'יקי ארד

טלוויזיה ותיאטרון

ב-2003 יצר יחד עם שאול בצר וארז הימן את זהירות מצלמה, הסרט המוקומנטרי הראשון בישראל באורך כזה, העוסק בחייו של החלוץ הבדיוני של סרטי המתיחות, מקס טונה שרייבר. הסרט שודר במסגרת שידורי קשת והועלה לאינטרנט לצפייה חופשית.
כמו כן, שימש תסריטאי משותף יחד עם יובל שגב בסדרה "רנו פסקל" ותסריטאי הסדרה "טופי והגורילה" באותו ערוץ. ארד היה אחד מיוצרי המיני-סדרה המוקומנטרית החיים האמיתיים, ששודרה בערוץ 10. פרק מתוכו, בכיכוב אביב גפן, זכה במקום הראשון בפסטיבל המוקומנטה לסרטים מוקומנטריים בשנת 2011. ב-2013 שודר בטלוויזיה החינוכית במסגרת סדרת ואקום סרטו הדוקומנטרי "אין עניין בפועלי בניין" בעקבות סדרת כתבות של ארד שפורסמו ב"הארץ" ובאתר העיתון הבריטי "לונדון רוויו אוף בוקס" בנושא ריבוי תאונות המוות בקרב פועלי בניין בישראל.
ארד כתב ופרסם מספר מחזות פרי עטו, מהן הופקה קדימה, העוסקת בצד החברתי של מלחמת לבנון השנייה. קדימה הוצגה בין השאר בצוותא. יחד עם המחזאי יונתן לוי, היה שותף בבימוי ההצגה אנרגיות טובות, המבוססת על הקראת פרוטוקול מקוצר של דיון ועדת הכלכלה בנושא הגז הטבעי. ההצגה הוצגה בין השאר במסגרת פסטיבל מתחת להר בירושלים כשבקהל נוכחים שר האוצר יובל שטייניץ, איתן ששינסקי, מחבר דו"ח ששינסקי שבו עסק הפרוטוקול וכן חברת הכנסת שלי יחימוביץ', שהשתתפה בדיונים שהוקראו. קוראי המחזה היו יוצרים ופעילים חברתיים וההצגה יצאה לאחר מכן כספרון שיצא במסגרת הוצאת מעין ולאחר מכן הוצגה במספר תיכונים בישראל על ידי תלמידים.
דמותו הופיעה ב"הבועה", סרטו של איתן פוקס וגל אוחובסקי מ-2007, העוסק ברייב נגד הכיבוש, שארד היה בין יוזמיו, ובו מופיע השחקן יותם ישי כדמות "צ'יקי". בננות (2013), סרטו של איתן פוקס, בוסס על ניסיונו של פוקס כבמאי להקת פינג פונג באירוויזיון, והדמות המקבילה היא של השחקן עופר שכטר. ארד מופיע בתפקיד עצמו בסרט "השוטר" (2012) של נדב לפיד ושר שני שירים, "אני ואנונו" ו"ישראליות בחלל" שיצא כסינגל לרדיו באותה שנה.

אמנות

כאמן, ארד הציג מספר תערוכות יחיד בגלריה "טל-אסתר" והשתתף במספר תערוכות משותפות, בין השאר בגלריה גבעון וב-NGBK ברלין. ב-2006 היה מאוצרי "דורון", תערוכה קבוצתית של כתב העת "מעין", שעסקה בקשר בין אמנות ובין ניצול חברות כוח אדם וב-2012, יחד עם יהושע סימון וארי ליבסקר, אצר את התערוכה "איראן" שהוצגה בגלריה "החללית" ומחתה נגד אפשרות תקיפה באיראן.
ארד סייע בארגון "רייב נגד הכיבוש", מסיבות מחאה נגד פעולות ממשלת ישראל בתקופת האינתיפאדה השנייה.

עיתונות

רועי ארד החל את דרכו העיתונאית ככתב במקומון "כל הנגב" בבאר שבע, ובמקביל כמו"ל ועורך הפנזין המוזיקלי "סוס" שיצא לאור בבאר שבע בשנת 1992 .
במשך שנים, ערך את "פירמה", ירחון עיתון גלובס, יחד עם יעל שחם, לאחר מכן שימש כסגן עורך ב-"7 לילות" של ידיעות אחרונות. במקביל, ארד עורך את כתב העת לשירה "מעין" ומסייע להוציא לאור את עיתון הקולנוע מערבון ואת עיתון האמנות "החדש והרע".
כיום ארד כותב בעיתון "הארץ". בין כתבותיו ניתן למנות תחקירים חברתיים על מותם של פועלי הבניין, תנאי התעסוקה הקשים של נהגי המשאיות וסיקור מהצפת שכונת הארגזים בת"א לצד מאמרים כתובים בנימה אישית מטקס הדלקת המשואות ומוועידת הליכוד.
רועי צ'יקי ארד מתגורר בשכונת התקווה בתל אביב. אחותו, דפנה ארד, היא סולנית ביר7 ועיתונאית "הארץ".
גד גלזר

ביוגרפיה

נולד בגבעת ברנר לד"ר משה, רופא הקיבוץ, ולגרטי (לבית גייגר), מצאצאי אברהם גייגר, מייסד היהדות הרפורמית. השלים את לימודיו התיכוניים ברחובות. בשנת 1957 התגייס לחטיבת גולני ובשנת 1968 גויס לחטיבת הצנחנים כרופא בשירות מילואים במלחמת ההתשה, בקרב החווה הסינית במלחמת יום הכיפורים, וכן במלחמת לבנון הראשונה.
כיום גר בנווה אביבים, תל אביב, נשוי לתמי, לשעבר אחות ראשית בבית החולים הדסה עין כרם, ולהם שלוש בנות.

תחומי מחקר

עבודתיו במעבדה של פרופ' יעקב מגר באוניברסיטה העברית עסקו בחוסר G6PD המועברת בתורשה. היה שותף לגילוי גליקוזידים כגון Divicine  הנמצאים בפול Vicia faba הגורמים לעקה חמצונית ולאנמיה המוליטית. בהמשך היה שותף לפרופ' אליעזר רחמילביץ במחקרים בתחום התלסמיה ופיתוח בדיקות סקר גנטיות מהראשונות מסוגן בישראל.
עבודותיו עם מייקל קאשל  אשר גילה בשנות ה-60 את Guanosine pentaphosphate  (p)ppGpp ותפקידם בעת עקה של חומצות אמינו בחיידקי Escherichia coli והשפעתם על התבטאות רנ"א ריבוזומלי rRNA. בהמשך, חקר את הגנים המעורבים במערכות מצוקה אלו relA, spoT.
במחקרים נוספים אופיינו גנים ריבוזומלים בחיידקי Mycoplasma, חיידקים קטנים, העלולים לגרום לדלקת ריאות אופיינית.
מחקריו בסוף שנות ה-90 היו הראשונים לתאר מערכות טוקסין-אנטי טוקסין Addiction module. מערכות אלו מורכבות מזוגות של שני גנים הקובעים שני מרכיבים: טוקסין יציב ואנטי טוקסין שאינו יציב, הפוגע בפעילותו המזיקה של הטוקסין. מערכות כגון mazEF אלה אחראיות על כך שבעת פגיעה בפלסמידים או במרכיבים אחרים בתא, התאים השורדים מתים מאחר שהאנטיטוקסין נהרס בקצב גבוה מזה של הטוקסין, כלומר התא תלוי ("מכור") ליצירתו מחדש של האנטיטוקסין על מנת לשרוד. מחקרו עם פרופ' חנה אנגלברג קולקה היה הראשון לתאר מערכות אלו בחיידקי Escherichia coli.
ליזי גרין

ביוגרפיה

נולדה בדאלאס שבטקסס ולמדה בבית הספר לתיאטרון וקולנוע "בית כיף" בפלאנו, טקסס. התגלתה ביוני 2013 בסדנת כישרונות בעיר הולדתה דאלאס. היא החלה להגיש קלטות אודישן לפרויקטים בטלוויזיה וקולנוע של ליהוק בלוס אנג'לס. בדצמבר 2013, במהלך תהליך אודישנים קפדני, לוהקה ליזי לפרק הפיילוט של "ניקי, ריקי, דיקי ודון".

קריירה

ב־13 בספטמבר 2014 היא נראתה לראשונה בתוכנית "ניקי, ריקי, דיקי ודון" בתור דון הרפר (תפקיד ראשי).
בשנת 2018 לוהקה לשחק את סופי דיקסון בסדרת הדרמה של רשת הטלוויזיה ABC: "מיליון דברים קטנים".
M85

היסטוריה

M85 התגלתה ב-4 במרץ 1781 על ידי עוזרו של שארל מסיה, האסטרונום הצרפתי פייר מאשן. מאשן דיווח על תגליתו למסיה, שצפה בה ב-18 במרץ וצירף אותה לקטלוג מסיה כשהוא מתאר אותה כ"ערפילית ללא כוכבים מעל האוזן של הבתולה בין הכוכבים 11 בשערות ברניקי ו-24 בשערות ברניקי" וציין שהערפילית עמומה. באותו הלילה גילה מסיה 7 גלקסיות נוספות חוץ מ-M85, כולן מצביר הבתולה. (M84 ו-M86 ‏- M91). ויליאם הרשל צפה ב-M85 בשנת 1784 וציין שיש ערפילית נוספת שצמודה אליה (NGC 4394). בשנת 1827 צפה בה גם ג'ון הרשל וציין שהיא בהירה ועגולה ומרכזה בהיר יותר משוליה.
עד היום נצפתה ב-M85 סופרנובה אחת סופרנובה 1960R שהגיעה לדרגת בהירות 11.7.

תצפית

M85 נמצאת בקצה הצפוני של צביר הבתולה והיא מהגלקסיות הכי בהירות שבו. עם דרגת בהירות נראית 9.1 היא ניתנת לצפייה באמצעות טלסקופ חובבים ואפילו באמצעות משקפת איכותית כשתנאי הצפייה טובים, מכיוון שאין כוכבים בולטים בסביבתה, לא קל לאתרה. M85 נמצאת כ-10 מעלות מדרום לכוכב γ (גמא) בשערות ברניקי, כ-10.5 מעלות ממערב לכוכב α (אלפא) בשערות ברניקי וכ-1.2 מעלות מהכוכב העמום 11 בשערות ברניקי. כ-8 דקות קשת ממזרח-צפון-מזרח ל-M85 נמצאת NGC 4394 וניתן לראותן ביחד בטלסקופ עם הגדלה בינונית. NGC 4293 נמצאת כמעלה ממערב ל-M85,‏ NGC 4450 נמצאת כ-1.3 מעלות מדרום-מזרח לה, M100 ו-NGC 4350 נמצאות כ-1.5 מעלות וכ-2.4 מעלות בהתאמה מדרום-דרום-מערב לה, ובמרחקים של 4-4.5 מעלות מ-M85 נמצאות הגלקסיות (ממזרח למערב)  M91 (דרום-דרום-מזרח), M88 (דרום דרום מזרח), M99 (דרום-דרום-מערב) ו-M98 (דרום-מערב). גלקסיית העין השחורה (שאינה חלק מצביר הבתולה) נמצאת כ-8 מעלות מצפון מזרח ל-M85.

תכונות

גודלה הזוויתי של M85 הוא כ-7 דקות קשת השקולות לקוטר של כ-125,000 שנות אור, ומסתה של הגלקסיה מוערכת בכ-4x10¹¹ מסות שמש (כ-70% ממסת שביל החלב). צורתה מעט אליפטית והיא מכילה בעיקר כוכבים זקנים צהובים ואדומים, אם כי במרכזה יש גם אזורים של כוכבים צעירים וכחולים. ליבתה של הגלקסיה לא פעילה ולא ברור האם קיים במרכזה חור שחור מסיבי. כמו כן ישנן עדויות לכך שלפני מספר מיליארדי שנים עברה הגלקסיה איחוד עם גלקסיה אחרת. הגלקסיה מתרחקת משביל החלב במהירות של כ-700 ק"מ לשנייה וכך גם הגלקסיה השכנה NGC 4394 מה שמצביע על כך שהן קשורות כבידתית זו לזו. לעומת זה בעוד ש-NGC 4394 עשירה במימן נייטרלי, ב-M85 כמעט שאין כלל מימן נייטרלי.
ישראל אברהם פורטוגל

ילדותו ותקופת השואה

נולד בעיירה סקולן שבמולדובה על גבול רומניה, לרב אליעזר זוסיא פורטוגל ולרבנית שיינא רחל. בגיל 9 נסע ללמוד בישיבת דמשק אליעזר בעיירה וויז'ניצא אצל האדמו"ר רבי אליעזר הגר, שם הסתופף בצל האדמו"ר מויז'ניץ רבי ישראל הגר ואף היה מתכבד בטישים, בעודו ילד, לשיר מניגוני בית אבותיו. בגיל 15 עבר ללמוד בעיר קישינב בישיבתו של רבי יהודה לייב צירלסון.
בי' בשבט ה'תש"י נישא לריזל, בתו של רבי מנחם זאב שטרן אב"ד וישווה שברומניה (ולאחר מכן רבה של גבעת שאול) והרבנית פייגא רויזא. החתונה התקיימה בביסטריץ ולאחר מכן עבר להתגורר בבוקרשט.
לאחר שעבר לצ'רנוביץ יחד עם אביו וכל משפחתו, פעל במרץ לחיזוק היהדות בעיר. בפרוץ מלחמת העולם השנייה נכלא יחד עם אביו ומשפחתו בתחומי הגטו שהוקם על ידי הנאצים בעיר, וסבל את נחת זרועם של הנאצים ושל הרוסים ששלטו חליפות על העיר במשך המלחמה.

הצלת היתומים

לאחר מלחמת העולם השנייה פעל עם אביו להצלת ילדים יתומים בשואה, בעיקר ברומניה. בית אביו התמלא במאות יתומים. לאחר החרפת המצב בקרב יהודי העיר צ'רנוביץ שבאוקראינה בשל רדיפות הבולשביקים הבריחו יחדיו את הילדים לבוקרשט. אביו נכלא ברומניה בשל הצלת הילדים] ולאחר ששוחרר חזר לפעילות זו. הרב אליעזר זוסיא נכלא שוב, במשך חמשה חודשים, וכן נכלא בנפרד גם הרב ישראל אברהם. בשנת ה'תשי"ט בערב שבת נחמו, הם שוחררו, אך נותרו לשבת בכלא עוד כמה ימים מכיוון שלא רצו לחלל את השבת.

ההגירה לארצות הברית והאדמו"רות

שנה לאחר ששוחרר עם אביו מהכלא הרומני, עזבו את רומניה והיגרו לארצות הברית, שם התגורר אביו בשכונת קראון הייטס בברוקלין שבמדינת ניו יורק. בקראון הייטס פתח ביחד עם אביו בית כנסת קהילתי והמשיך בהצלת היהודים מהשואה. לאחר פטירת אביו בל' באב, ה'תשמ"ב הוכתר הרב ישראל אברהם לאדמו"ר השני מסקולען.
הוציא את כתבי סבו רבי ישראל אברהם בספר "שם ושארית ישראל".
בית המדרש המרכזי של חסידות סקולען בראשותו שוכן בבורו פארק. בתקופות החגים היה האדמו"ר שוהה בשכונת וויליאמסבורג בקרב חסידיו. חסידי סקולען מתגוררים גם בבני ברק, בלונדון, בויליאמסבורג, במונסי ובליקווד. בניו וחתניו מכהנים כדיינים ורבני הקהילות מחוץ לישראל.
בחודשים האחרונים לחייו חלה ואושפז בבית החולים בבולטימור, בכ"ה באדר ב' ה'תשע"ט נפטר. בהלוויתו שיצאה מבית מדרשו 'ישועות ישראל' שבבורו פארק, השתתפו עשרות אלפים. נקבר סמוך לציון אביו בבית הקברות במאנסי.
שחיקה (גאולוגיה)

בגאולוגיה, שחיקה הוא אחד מתהליכי הבליה המכנית החל על סלעים וגורם להתפוררות או התפרקות שלהם. לתהליך השחיקה אחראים מים, רוח וקרחונים, המלטשים את פני הסלע בעזרת שברי סלעים הנישאים עמם.
שחיקה מוגבלת מטבעה למסלע מקומי, אף שתוצאותיה עשויות להצטבר ולהשפיע על הגאומורפולוגיה של אזורים נרחבים.

תהליכים

שחיקה היא חיכוך בין סלעים או גרגרים בגדלים שונים, הגורמת להסרה של שכבות חיצוניות שלהם. תהליך זה מתרחש בעת תנועתם של מים, רוח וקרחונים הנושאים סלעים וגרגרים. אלה – בבואם במגע עם פני השטח של המסלע – חורצים ומסירים חלקים ממנו בליטוש, בדומה לאופן בו פועל נייר זכוכית.

אמצעים

החלקיקים הפעילים בתהליכי השחיקה מוסעים על ידי שלושה אמצעים:

שחיקה מימית

כוח השחיקה של המים חזק מאוד ונובע מכבידתם, מן המסה שלהם ומהזווית בה פועל הזרם. כוח זה מתגבר ככל שעולה כמות החלקיקים השוחקים המצויים בזרם. עוצמתה של השחיקה תלויה בקשיותו של הסלע המותקף, במשך הזמן בו פעלו עליו החלקיקים ובכמות המים הזורמים עליו.
המים פועלים בשני תהליכי החיכוך: שחיקה וגידוד.
בתהליך השחיקה מתעגלים חלקיקים המצויים בזרם: גושי חצץ לחלוקים וגבישי מינרלים לגרגרים. מידת ההתעגלות של החלקיקים תלויה בקשיותם, בהרכבם ובמרחק שעברו. ככל שמרחק ההסעה גדול יותר, כך ממושכת השחיקה וגדלה מידת ההתעגלות של החלקיקים.
חלקיקים הנישאים במים – בנהרות, בנחלים או במי ים – פועלים בתהליך הגידוד על מסלע נייח, חורצים ומלטשים את פניו. הסרת החומר מפני המסלע יוצרת צנירים – דוגמת אלה המצויים בנחל אורן, וטבלאות גידוד – דוגמת אלה המצויות בחוף ראש הנקרה ובסלעי הכורכר בחוף דור-הבונים.

שחיקה קרחונית

עם תנועת הקרחון מצטבר בתחתיתו ובשוליו "טריד קרחוני" – מאסף של סלעים וחלקיקים הנכלאים בו ומוסעים באמצעותו. הטריד הקרחוני חורץ במסלע הנייח או מלטש את פניו. חריצי השחיקה מקבילים זה לזה ולתנועת הקרחון על פני המסלע. דוגמאות לחריצי שחיקה כאלה נראות בפני סלעי הגרניט בסנטרל פארק. חריצי שחיקה מקבילים מצויים גם ברמות המחורצות, והיוו רמז חשוב לתהליך היווצרותן.
החלקיקים המוסרים מן המסלע באמצעות שחיקה קרחונית עשויים להיות דקים כאבק, אז הם נקראים "קמח סלעים". הקרחון הכבד ממשיך לדחוף את קמח הסלעים, ויוצר על גבי המסלע מצע מלוטש הנקרא "מֶרֶט קרחוני" או "לֶטֶש קרחוני".

גבנוני כבשים

צורת נוף האופיינית לשחיקה קרחונית היא "גבנוני כבשים". גבנוני כבשים הן גבעות סלעיות מוארכות, המצויות באזורים בעלי תבליט שחלה בהם שחיקה קרחונית. המדען השווייצרי הוראס-בנדיקט דה סוסיר (Horace-Bénédict de Saussure,‏ 1740–1799) כינה את גבנוני הכבשים "roche moutonée" – "אבן צמרירית", מאחר שהזכירה לו את הפאות המתולתלות שהיו אופנתיות באותה עת. הגבנונים נוצרים כאשר הקרחון – שטיפס קודם לכן על התבליט – יורד בחזרה למישור ושובר בדרכו חלקים סדוקים או רופפים במסלע.
תיאטרון מלנקי

תיאטרון מלנקי ("מלנקי" משמעו קטן ברוסית) הוא תיאטרון שהקימו בשנת 1997 איגור ברזין, מיכאל טפליצקי, והלנה ירלובה, אז עולים חדשים, בוגרי בתי הספר לתיאטרון ברוסיה. התיאטרון מוגדר "נישתי", מתמקד באדפטציה לקלאסיקות ספרותיות גדולות והעלתן לבמה בגישה ואינטרפרטציה חדשנית. חברי תיאטרון מלנקי שמים דגש על המילה המדוברת ומקומו של השחקן ודוגלים במינימליזם בפן החזותי.

פעילות

התיאטרון מציג סגנון אחר של הפקות תיאטרון, שונה מכל מה שמוצג על במות ממוסדות. "אנו מאמינים במשימה הרוחנית של התיאטרון ויכולתו לדון בשאלות הרות גורל הקשורות בנפש האדם". תיאטרון מלנקי הוקם במטרה ליצור "תיאטרון חי", העוסק בטקסטים קלאסיים ומטפח ערכים רוחניים ללא נאיביות וציניות. בהתרחשות התיאטרלית מתקיימת אינטראקציה בין השחקנים לקהל מתוך ניסיון ליצור את האינטימיות שחווה אדם כשהוא קורא ספר. התיאטרון בוחר בטקסטים קלאסיים ומפענח אותם ב"מעבדת התיאטרון", תוך כדי תהליך ארוך של חזרות. רוב העיבודים בימתיים נעשו על ידי היוצרים של התיאטרון: איגור ברזין, בוריס ינטין, רועי חן, מיכאל טפליצקי.
בשנת 2006 קיבל תיאטרון מלנקי הכרה ממסדית והפך ל"קבוצת התיאטרון". התיאטרון נתמך באופן שוטף על ידי משרד התרבות והספורט של מדינת ישראל ועיריית תל אביב- יפו. מיום הקמתו של התיאטרון ועד לסוף שנת 2014 היה איגור ברזין המנהל האומנותי של "מלנקי" והבמאי של רוב ההצגות באותה תקופה. החל משנת 2015 המנהל האמנותי של התיאטרון הוא מיכאל טפליצקי.
במשך שנות פעילותו העלה התיאטרון 27 הצגות, הפיק פסטיבלים שונים, ביניהם: פסטיבל "ימי יזהר" (בשיתוף פעולה עם עיריית תל אביב) ופסטיבל "בקריאה הראשונה" (בסיוע  משרד העלייה והקליטה - ובו השתתפו כ-20 עולים חדשים אומנים מצטיינים).
התיאטרון קיבל הכרה בינלאומית וייצג את מדינת ישראל בפסטיבלים רבים: בקרואטיה, צרפת, הונגריה, סין, פולין, קוריאה הדרומית, סרביה, מקדוניה, מולדובה, רוסיה ועוד. התיאטרון מציג באופן קבוע הצגות בשתי שפות - עברית ורוסית. 
מרב יודילוביץ' כתבה על תיאטרון מלנקי בynet:
"מלנקי הוא מעל לכל ספק מקבוצות התיאטרון הטובות שפועלות כיום בארץ, אם לא הטובה שבהן... תיאטרון שלא מפחד מתיאטרון... זה נראה כמו חלום, מרגיש כמו הזייה..."
יהודה לפידות

ביוגרפיה

יהודה לפידות נולד בארץ-ישראל. בגיל 15 הצטרף לאצ"ל והשתתף במאבק בשלטון הבריטי, תחת הכינוי "נמרוד". נפצע בזרועו בעת שהשתתף בהתקפה על מתקני הרכבת בדרום הארץ. בתחילת מלחמת העצמאות לחם בירושלים במסגרת האצ"ל, ובין השאר, היה סגן מפקד כוח האצ"ל בדיר יאסין. כן עמד בראש כוח האצ"ל שנטל חלק בקרב רמת רחל. באוקטובר 1948, הוביל את הקמתה של חוות ההכשרה החקלאית במבצר שוני.
בשנת 1949 החל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1960 קיבל תואר דוקטור לביוכימיה. עסק במנגנון הביוסינתזה של החלבונים. ב-1973 מונה לפרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית. בשנת 1981 מונה על ידי ראש ממשלת ישראל, מנחם בגין, לעמוד בראש "נתיב" ("לשכת הקשר") וכיהן בתפקיד זה עד 1985. בשנת 1988 פרש מהאוניברסיטה העברית והחל לעסוק בחקר ההיסטוריה של תקופת המנדט ובעיקר תולדות האצ"ל, ופרסם ספרים אחדים בתחום זה.
נמנה עם מקבלי עיטור יקיר ירושלים לשנת תשס"ח.
אלישיב בן יהויקים

אלישיב בן יהויקים הוא דמות מקראית, כיהן ככהן גדול בימיו של נחמיה. היה מבוניה הראשונים של חומת ירושלים. מקורב לסנבלט וממתנגדיו של נחמיה. לפי יוסף בן מתיתיהו ירש את מקומו של אביו יהויקים לאחר מותו.

ייחוסו

על פי המסופר בספר נחמיה (פרק יב) נמנה אלישיב מזרע יהושע בן יהוצדק; ״"ישוע הוליד את יויקים ויויקים הוליד את אלישיב" (נחמיה יב י), ובהמשך הפסוקים "יוֹיָקִים בֶּן יֵשׁוּעַ בֶּן יוֹצָדָק" (נחמיה יב כו).

תפקידו

אלישיב היה כהן בימי נחמיה, הוא נזכר לראשונה בספר נחמיה, פרק ג', פסוק א'. מבוניה הראשונים של חומת ירושלים. אלישיב ואחיו הכוהנים בנו את שער הצאן, היחידי שקודש ושני מגדלים, לפי הכתוב בספר נחמיה ג'. בוני החומה בנו את הקטע מול ביתם וביתו של אלישיב נזכר ברשימה בקטע המזרחי של החומה.
על ידי קשרי חתונה היה מקורב לסנבלט ממתנגדי נחמיה. כאשר נחמיה חזר לפרס, אלישיב נתן לטוביה העמוני לשכה בבית המקדש השני. כאשר חזר נחמיה מפרס גירש את בנו של אלישיב והוציא את הכלים שהוכנסו.
נחמיה מזכיר את אלישיב פעמים בסיום הספר בהקשרים שליליים. בספר נחמיה, פרק י"ג, פסוק ד' נאמר כי אֶלְיָשִׁיב הַכֹּהֵן, נָתוּן בְּלִשְׁכַּת בֵּית-אֱלֹהֵינוּ . נראה כי את המילה נָתוּן יש להבין כמו בתרגום המקרא ללטינית הוולגטה כ'מופקד על'.
בשם אלישיב באלה לידי ביטוי השאיפה לגאולה. השם אלישיב היה שכיח בקרב משפחות הכהונה ואין מן הנמנע, שניתן לכהנים זוטרים.

הקשרים לבית טוביה

אלישיב העמיד לטוביה העמוני לשכה. נראה כי הגדרתו בספר נחמיה, פרק י"ג, פסוק ד' כ'קרוב לטוביה' היא קרבה משפחתית. הלשכה שניתנה לטוביה, היא לשכת האוצר. כאשר נחמיה חוזר מפרס הוא מגרש את טוביה ומטהר את הלשכות. המחבר המקראי אינו מוסר פרטים מדוע גורש טוביה מהלשכה, אך כמופקד על לשכה היה טוביה כנראה, אחראי על איסוף תרומות למקדש. להפקדתו של טוביה על הלשכה היו שתי מטרות, האחת מדינית, כי נוכחותו בבית המקדש מיסדה את היחסים בין ישראל לבני ישראל שישבו בעבר הירדן. המטרה השנייה הייתה כלכלית גרידא. בעצם המצאו בתפקיד הקשור בתרומות יכול היה טוביה להעביר משכורת גדולה יותר לכוהנים בכלל ולאלישיב בפרט.
אמיל זטופק

ביוגרפיה

זטופק החל את הקריירה הספורטיבית שלו בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20. בתקופת מלחמת העולם השנייה לא הצליח להשתתף בתחרויות, ועם הכיבוש הסובייטי התגייס לצבא הצ'כי וזכה למעמד של ספורטאי.

קריירה אתלטית

באולימפיאדת לונדון (1948) זכה זטופק במדליית זהב בריצת 10000 מטר ובמדליית כסף בריצת 5000 מטר.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) השיג זטופק תהילת עולם כשזכה בשלוש מדליות זהב בענף הריצה למרחקים ארוכים. בריצות ל-5000 מטר, 10000 מטר ובריצת מרתון, ריצה אותה רץ לראשונה בחייו, זכה במדליות זהב תוך שהוא קובע שיא אולימפי חדש בכל אחת מהן. זטופק הוא היחידי שזכה במדליות זהב אולימפיות בכל שלוש הריצות למרחקים ארוכים.
זטופק היה הרץ הראשון בהיסטוריה שירד מ-29 דקות בריצת 10,000 מטר (ב-1954), וחצה את גבול 20 הק"מ לשעת ריצה אחת (20,052 מטר, ב-1951).
בזמן הריצה היה זטופק מנופף בידיו, מתאמץ ומתנשף קשות, מה שהפך להיות "הסמל המסחרי שלו", שזיכה אותו בכינוי "הקטר הצ'כי". הוא נודע גם ברוח הספורטיבית שלו ונהג לעודד את יריביו שהפסידו נגדו.

חיים אישיים

זטופק זכה לאהדה גדולה בארצו, קודם לדרגת קולונל, והיה בעל השפעה במפלגה הקומוניסטית בצ'כוסלובקיה. אולם תמיכתו בזרם הדמוקרטי שנכשל במרד האנטי-סובייטי שכונה "האביב של פראג", גרמה לכך שהוא הורחק מעמדת השפעה ואולץ לעבוד תקופת מה במכרה אורניום כאקט של עונש והשפלה.
רעייתו דנה (גם היא ילידת 19 בספטמבר 1922), נודעה כאתלטית מצטיינת בזכות עצמה בתחום הטלת כידון. הישגה הגדול היה זכייה במדליית זהב באולימפיאדת הלסינקי (1952) ובמדליית כסף באולימפיאדת רומא (1960). זכורות קריקטורות מאותה תקופת זוהר של בני הזוג, שבהן מתוארת דנה הרודפת עם כידון אחרי אמיל, מאיימת להטיל אותו עליו, והוא נראה מתאמץ בדרכו להתחמק ממנה.
הרימאיליב

תולדות היישוב

תחילתה של הרימאליב כיישוב מבוצר שהוקם במאה ה-16. במאה ה-17 סבל היישוב מפשיטות הטטרים. בראשית המאה ה-18 קיבל היישוב זכויות עיר, ובשנת 1879 הוקמה בעיירה טחנת קמח מונעת בקיטור.

יהודי הרימאיליב

יהודים ישבו בהרימאיליב מעת שהוקמה, ועד אמצע המאה ה-18 היו יהודי המקום כפופים לקהילת טרמבובלה. לקראת סוף המאה ה-19 היוו היהודים כ-60% מהאוכלוסייה המקומית.
מרבני העיר המפורסמים היה הרב יעקב ווידנפלד. בנו הרב דב בעריש ווידנפלד עמד בראש ישיבה בעיר שנקראה "אביר יעקב" על שם אביו, ונתקיימה עד השואה. 
מראשית המאה ה-20 התקיימה בעיירה פעילות ציונית, לרבות של תנועות נוער ציוניות, ובשנת 1933 הוקם בכפר הסמוך לעיירה קיבוץ הכשרה. כמו כן, פעל בעיירה בית ספר עברי. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,550 יהודים, רוב תושביה.

בשואה

ב-6 ביולי 1941, לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכנסו הגרמנים לעיירה. באותה עת הגיעו לעיירה פליטים יהודים רבים מיישובי הסביבה, ומספר תושביה היהודים עלה לכ-2,200.
ביומיים הראשונים לכיבוש ערכו הגרמנים ואוקראינים מקומיים פוגרום ביהודי העיירה, וכ-350 עד 500 מהם, לרבות נשים וילדים, נרצחו על גדת נהר גנילה. בהמשך, מונה בעיירה יודנרט, בראשות אברהם רוס, אשר נצטווה לספק לגרמנים עובדים יהודים לעבודות כפייה. בד בבד, החלו להילקח מהעיירה יהודים למחנות עבודה שונים בסביבתה. בהרימאיליב עצמה הוקם מחנה עבודה בן שלושה בניינים, בו שוכנו כ-3,500 מיהודי הסביבה.
באוקטובר 1942 חוסל היישוב היהודי בהרימאיליב, ויהודיו הועברו לגטו סקלט. מחנה העבודה שנותר בעיירה חוסל בינואר 1943, כאשר הגרמנים הציתו אותו על יושביו.
הרימאיליב שוחררה מידי הגרמנים ב-23 במרץ 1944. מתושביה היהודים שרדו את השואה כ-30 איש בלבד.
שמעון ריקלין (סופר)

ביוגרפיה

שמעון ריקלין נולד בשנת 1953 בירושלים וגדל במושבה הגרמנית. למד בתיכון ליד האוניברסיטה במגמת מזרחנות. שירת בצה"ל במהלך מלחמת יום הכיפורים. למד פסיכולוגיה, ערבית ובימוי תיאטרון באוניברסיטת תל אביב. מצעירותו כתב תסכיתים. השתתף בכתיבת תסריט לסרט "חיוך הגדי" על-פי ספרו של דויד גרוסמן, ותסריטים לסרטים דוקומנטריים, הצגות ילדים, בעיקר לתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, ותסריטים לטלוויזיה. 
סיפורו הראשון, "סדר", התפרסם בתחרות הסיפור הקצר הראשונה של "הארץ" בשנת 1989. הנובלה "שאול" התפרסמה בכתב העת "אלפיים". סיפור נוסף זכה בפרס בתחרות "כתוב". ערך ספרים רבים במסגרת הוצאת מודן.
רובר, רוזן קלרמון

ביוגרפיה

רובר נולד בשנת 1256, ללואי התשיעי, מלך צרפת ולמרגריט מפרובאנס, בתם של רמון ברנגאר הרביעי, רוזן פרובאנס ובאטריצ'ה מסבויה. בצעירותו, בעת שהתחרה לראשונה בתחרות הפלה ברומח, נפצע רובר וספג פגיעת ראש, וכתוצאה ממנה נותר נכה לכל חייו. בשנת 1268 קיבל רובר את התואר "רוזן קלרמון".
בשנת 1272 התחתן רובר עם ביאטריס מבורגונדי, ליידי בורבון, בתם של ז'אן מבורגונדי ואגנס מדאמפייר, שהייתה היורשת של סניורות בורבון, ובכך הקים את בית בורבון. בנם לואי קיבל בשנת 1327 את התואר דוכס בורבון, ובשנת 1589 עלה יוצא חלציהם אנרי הרביעי, מלך צרפת לשלטון.
רובר הוא האב הקדמון של מלכי נווארה (1572–1830), מלכי צרפת (1589–1848), מלכי שתי הסיציליות (1735–1860), דוכסי פארמה (1748–1796 ו-1847–1859), הדוכסים הגדולים של לוקסמבורג (1964 עד היום) ומלכי ספרד (1700 עד היום).