חוה ראוכר

ביוגרפיה

חוה ראוכר נולדה בבולגריה בשם חוה פנחס, הוריה מילכה ונפתלי פנחס גורשו יחד עם יתר יהודי סופיה למחנה מגורשים בעיירה פרדיננד שעל הגבול האוסטרי. האב נלקח למחנה מעצר עם עבודת פרך והאם שהייתה בהריון מתקדם נשארה במחנה המגורשים, בו נולדה האמנית. ב-1948- עלתה המשפחה ארצה.
המשפחה נשלחה יחד עם עולים ועקורים אחרים שהגיעו מאירופה, לגור ביפו בשכונת עג'מי. בית הגידול של האמנית, כילדה, בקרב ניצולי שואה, פליטים, עקורים ואנשים קשי יום, בחלקם הגדול שבורי גוף ונפש, יטביעו את חותמם על עבודות האמנות שלה. המשפחה נקלעה למצוקה כלכלית קשה עקב מחלת האב, וב-1956 בת 11, נשלחה לקיבוץ אלונים לחברת נוער של ילדים. כעבור שנתיים חזרה ליפו. שרתה בצבא בין השנים 1962–1964. ב-1964החלה לימודיה באוניברסיטת תל אביב במקצועות מדע המדינה והיסטוריה. נישאה לדניאל ראוכר ב-1965 ב-1966 נולדה בתה אלונה, ב-1971 נולד בנה יוסי.
ב-1973 קיבלה תיאר B.A מאוניברסיטת תל אביב. בין השנים 1972–1976 למדה במכון אבני לאמנות.
ראוכר החלה להציג את עבודותיה בשנים 1976 ו-1977 בשתי תערוכות קבוצתיות. בתערוכה 'אקלים' בחיפה, קבוצה שכללה אמנים כאליהו גת, אורי רייזמן ורחל שביט. ובתערוכה 'פנים חדשות' בתיאטרון ירושלים באוצרותו של יונה פישר .
ב-1977 נסעה עם בעלה המדען וילדיה לארצות הברית. תחילה שנתיים לניו יורק ואחר כך חמש שנים לסנט לואיס מיסורי. שם למדה לתאר M.F.A ב Washington University.
ב־1983 חזרה עם משפחתה ארצה והחלה ללמד ציור ורישום במכון אבני עד לשנת 1988.
כמו כן לימדה במכללת קי בבאר שבע בין השנים 1991–1993 ובמכללת תלפיות בתל אביב בין השנים 1988- 2010.
במהלך השנים הציגה ראוכר במוזאונים וגלריות בישראל ומחוצה לה.

יצירתה

חוה ראוכר מתבוננת באדם ובגופו, במבט מפוכח חף מכל אידיאליזציה, הדימויים נבנים מתוך התבוננות במבט נוקב באנשים סביבה, אותם היא מזמינה אליה לסטודיו.
הציור של ראוכר איננו ציור ריאליסטי אקדמי מובהק, יש בו חיבורים קונספטואלים, האמנית מתבוננת בדמות האדם, לא רק בעין חיצונית שכלתנית אלא גם בעין פנימית רגשית, לכן התוצאה איננה נטורליסטית, אלא מלאת הבעה עם עיוותים קלים של הדמויות המצוירות, כשכל עיוות כזה מעניק לדמות עומק פסיכולוגי. חלל התמונה גם הוא איננו ריאליסטי אלא קולאז' המנותק מהמציאות.

כיסאות נח על חוף הים 1975–1979

ציורי אקריליק בסגנון פוטוריאליסטי. האור החזק המציף את החוף, הופך את דמויות האנשים לצלליות על גב כיסאות הנח, "צללים וצלליות" מוזאון ישראל.

דיוקן עצמי קונספטואלי 1979–1984

העבודות הוצגו בתערוכת התזה בגמר לימודי ה M.F.A באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, מיסורי בארצות הברית. ראוכר בוחנת את דיוקנה לא באמצעות התבוננות במראה, אלא כפי שהוא משתקף בעיני האחרים. ציורי אקריליק, פנדה ועפרונות, המיצרים אשליה של קולאג' אמיתי. ראוכר הזמינה חברים שאינם אמנים מיומנים לצייר את דמותה על הציור האשליתי של הקולאז', וכך נוצר ניגוד בין הציור המיומן, החותר לשלימות, של ראוכר לבין הציור הפרימיטיבי אותנטי של המציירים הלא מיומנים. הניגוד שבין המעודן והמלומד לבין הפרימיטיבי והלא יודע, מייצר אזכורים לציורים מתוך תולדות האמנות המודרנית. הדמות מיקומה ואופן הצגתה. חגי ארגוב פברואר 1993 עתון ערים.

מהגרים, פליטים, ועקורים 1991–1994

"עדות" - מיצב ציור של תשע נשים מבוגרות "גדולות מהחיים". הדמויות נישאות לגובה 2.20 מטר בעירום פרונטלי מלא, כאילו מאיימות בגודלן על הצופה. ציורי השמן צוירו מתוך התבוננות בנשים עולות מחבר העמים בזמן אמת, בעת העלייה הגדולה בתחילת שנות התשעים של המאה הקודמת. הדמויות מנותקות מהרקע, ניתוק המגביר את תחושת הגלות. נשים גולות, עקורות, כאילו עולות על דוכן כדי למסור עדות. את ה"עולות" ציירה ראוכר מתוך אמפתיה והזדהות מלאה עם מצבן כפליטות מהגרות, היא ראתה בהן מעין דיוקן עצמי שלה ושל אמה.
פרופ' גרגורי אוסטרובסקי כתב במאמר שפורסם ב"ארבע על חמש" בנובמבר 1994: "חוה מתבוננת במבט אובייקטיבי נטול רגש, כביכול, מפוכח ולא מעורב. אולם דווקא בהסתכלות הזו היא מגיעה להתחברות רגשית טעונה ביותר ומזהה את העצמי שלה במודלים". פרופ' אבישי אייל ראה בהן "איקונות-יהודיות-חילוניות" העומדות במעיין סלקציה נצחית לשיפוטו של קצין נעלם שיגזור את גורלן.

בנים חיילים – עקדה 1994–1997

הנער נחשון רוצה להיות גיבור מלחמה 1994 - 1997.
ראוכר מתבוננת בנער נחשון במשך שנה וחצי בזמן אמת, כשהיה בן חמש עשרה, בן חמש עשרה וחצי ובן שש עשרה. דמותה של האמנית מופיעה בפינת הציור כמו אם המגדלת את בנה. יש המפרשים את הציור כ"עקדה" של אם העוקדת את בנה.
"עקדה" – הציור, ובו דמותו של נחשון המתחפש לחייל שוכב, הנושא נלמד במאגר מידע של מקראט.

"הפיתוי" 1996-2006

"נערות לוח שנה" סדרה של ציורי נשים מבוגרות בלבוש חלקי בתנוחות של פיתוי. סדרה המעלה את השיח על מוסכמות של דימויי גוף אידיאלים, על הפולחן שנוצר מסביב למוסכמות אילו ועל הנידוי של מראה הגוף הלא קנוני, הגוף המזדקן.
ב-2005 הציבה ראוכר, מיצב ענק של הדפסים דיגיטליים על הקיר החיצוני של בית האמנים בתל אביב. "נערות לוח שנה ושירי שרמוטה" דימויים של שתי נשים מבוגרות וצעירה אנורקטית בלבוש חלקי, שנלקחו מתוך ציוריה של ראוכר, ושירי שרמוטה של המשוררת חוה פנחס-כהן.
עיריית תל אביב בקשה להוריד את העבודות בגלל "תוכן בעייתי למקום". בעקבות הבקשה, פנו האמניות במכתב גלוי לראש העיר, שפורסם באתר מארב אפריל 2005.
במאי 2006 הציגה ראוכר תערוכה בנושא זה בבית האמנים בתל אביב.

נשים ונערות אתיופיות. שמן על בד, 2004 – 2010.

"כתוב באמהרית" היא סדרת ציורי שמן שצוירו מתוך התבוננות בנשים ונערות אתיופיות. פורסם בכתב העת טרמינל בספטמבר 2007 .העבודה "כתוב באמהרית" נלמדת בבתי הספר בחטיבת הביניים.
באוקטובר 2007 הציבה ראוכר את המיצב "אמהות קדושות", הדפסים דיגיטליים גדולי ממדים שעטפו את כל המבנה של בית האמנים בתל אביב. ויצרה מעין מקדש, היכל לאם היהודיה.

"כיכר העיר" 2011

ב-2011 הציבה ראוכר את המיצב כיכר העיר שהיה מורכב מעשרות פסלי אלומיניום של דמויות אדם מוקטנות, צבועים בצבע גוף. עשרות גברים ונשים בעירום מלא.
"הקלונים קמו לתחיה" שיחה בין מרים גמבורד לחוה ראוכר כפי שפורסמה באתר "ערב רב. ב7/11-2011.

"ונוס מרימה ידיים" 2014

תערוכת יחיד גדולה במיוחד שהשתרעה על שתי קומותיו של בית האמנים בתל אביב.