תערוכה עולמית

תערוכה עולמית, או יריד עולמי, או אקספו (Expo), הוא שמן של מספר תערוכות ציבוריות גדולות המתקיימות בעולם מאז מחצית המאה ה-19. הגוף הרשמי המפקח על התערוכות העולמיות הוא הלשכה לתערוכות בינלאומיות (צרפתית BIE - Bureau International des Expositions) אשר נוסדה בשנת 1928. תערוכות המאושרות על ידי הלשכה לתערוכות בינלאומיות מתחלקות למספר סוגים: עולמיות, בינלאומיות, ומיוחדות. התערוכות נמשכות בדרך כלל בין שלושה לשישה חודשים. בנוסף, מדינות מקיימות תערוכות לאומיות או בינלאומיות משל עצמן, ללא הפיקוח של הלשכה לתערוכות.
בימינו, תערוכות עולמיות הן האירוע הבינלאומי השלישי בגודלו בעולם מבחינת משקלו הכלכלי והתרבותי, זאת לאחר המונדיאל והמשחקים האולימפיים. תערוכות עולמיות מתקיימות זה למעלה ממאה וחמישים שנה והן מקיימות מסורת ותיקה יותר מן המשחקים האולימפיים של העת החדשה והגביע העולמי בכדורגל. התערוכה העולמית הראשונה התקיימה בארמון הבדולח בהייד פארק שבלונדון בשנת 1851 תחת השם "תערוכה גדולה של יצירות התעשייה של כל האומות". קיום ה"תערוכה הגדולה", כפי שכונתה לימים, היה רעיון של הנסיך אלברט, בעלה של המלכה ויקטוריה, והתערוכה הייתה התערוכה הבינלאומית הראשונה של מוצרי תעשייה, סחר בינלאומי ויחסים בינלאומיים ואפילו תיירות. היא הייתה הראשונה בשרשרת של תערוכות בינלאומיות שכונו "תערוכות עולמיות", המתקיימות עד לימינו אלה.
מקור המשיכה העיקרי של התערוכות הבינלאומיות הוא הביתנים הבינלאומיים, שאותם מקימות המדינות המשתתפות. ב"אקספו 2000", שנערכה בעיר הנובר, עיצבה כל מדינה, כנהוג, את ביתן התערוכה שלה. עלותו של כל ביתן לאומי הסתכמה בממוצע ביותר מ-26 מיליון דולר. לנוכח הוצאות כבדות אלה היו מדינות באיחוד האירופי שהביעו ספקות באשר לתועלת הכלכלית הצומחת מהשקעה זו, תועלת שקשה להעריכה. מחקר עצמאי אחד על התועלת הכלכלית המופקת מהשתתפות בתערוכה עולמית, נעשה על הביתן ההולנדי בתערוכת "אקספו 2000". מחקר זה העריך כי הביתן, אשר עלה לממשלת הולנד כ-70 מיליון דולר, הביא להכנסות פוטנציאליות של כ-700 מיליון דולר לכלכלה ההולנדית. המחקר אף זיהה מספר מאפייני מפתח המנבאים הצלחת ביתנים בינלאומיים בתערוכות עולמיות.

היסטוריה

מקורן של התערוכות העולמיות נמצא במסורת הצרפתית של תערוכות לאומיות ששיאן היה בתערוכה הצרפתית התעשייתית בשנת 1844 בפריז. לאחר תערוכה זו באו מספר תערוכות לאומיות ביבשת אירופה ואחריהן התקיימה התערוכה הבינלאומית הראשונה בלונדון.
מאז שהחלו להתקיים, בשנת 1851, התפתח והשתנה אופיין של התערוכות העולמיות. בהתפתחות זו ניתן להבחין באופן גס בשלוש תקופות שונות: תקופת התיעוש, תקופת מפגש התרבויות ותקופת המיתוג הלאומי.

תקופת "התיעוש": 1938-1851

בתקופה זו רוב התערוכות העולמיות התמקדו בסחר עולמי ובהצגת חידושים והישגים טכנולוגיים. התערוכות העולמיות היו המקום שבו הוצגו ההמצאות והחידושים האחרונים מרחבי העולם במקום אחד. התערוכה העולמית בלונדון בשנת 1851, 
התערוכה העולמית של פריז (1889), התערוכה העולמית של שיקגו (1893), בשנת 1900 בפריז, התערוכה הבינלאומית להיגיינה בשנת 1911 בדרזדן, בשנת 1915 בסן פרנסיסקו, היו כולן תערוכות פורצות דרך בחידושים שהוצגו בהן. המצאות כגון הטלפון, הוצגו לראשונה בתקופה זו. חלק ניכר מתדמיתן של התערוכות העולמיות עד היום נשען על אותם הימים.

תקופת מפגש התרבויות: 1991-1939

התערוכה העולמית של ניו יורק (1939) והתערוכה בסטוקהולם בשנת 1949 סמלו את השינוי שחל במוקד התערוכות העולמיות. מאותה עת החלו התערוכות העולמיות להיות מבוססות יותר על החשיבות והייחודיות התרבותית של המדינות המשתתפות, והתייחסו יותר להיבטים שונים של התרבות האנושית. התערוכות הפכו עתידניות יותר באופיין ואוטופיסטיות בהיקפן. פיתוחים טכנולוגיים והמצאות עדיין נותרו נושא חשוב בתערוכות, אולם לא היוו עוד את הנושאים המרכזיים שלהן. כך, למשל, הנושא המרכזי של תערוכת ניו יורק בשנת 1939 היה "עולם המחר", ובסטוקהולם - "ספורט". מפגשי תרבויות וחילופי תרבויות החלו להיות הנושאים הבולטים בתערוכות. התערוכות הבולטות ביותר בנושא מפגש התרבויות, לדעת רבים, נערכו במונטריאול בשנת 1967 (אקספו 67') ובאוסקה, יפן (אקספו 70').

תקופת המיתוג הלאומי: 1992 – ימינו

החל מן התערוכה העולמית בעיר סביליה בשנת 1992, "אקספו 92", המדינות המשתתפות בתערוכה החלו להשתמש בביתניהן באופן בולט יותר כבמה לשיפור תדמיתן העולמית. פינלנד, יפן, קנדה, צרפת וספרד הן דוגמאות בולטות למגמה זו. מחקר שנערך בתערוכה העולמית בהנובר בשנת 2000 הראה כי שיפור התדמית הלאומית הייתה המטרה המרכזית של 73% מן המדינות שהשתתפו בתערוכה.
בעולם שבו תדמית לאומית טובה היא נכס לאומי, ביתני התערוכה הפכו לכלי במסע פרסום והתערוכה העולמית כולה הפכה לכלי למיתוג לאומי. בנפרד מן הסיבות התרבותיות והסמליות, המדינות המארחות (והערים והאזורים בהם מתקיימת התערוכה) עושים שימוש בתערוכה העולמית כדי למתג את עצמם. כך למשל, ספרד עשתה שימוש בתערוכה העולמית בשנת 1992, ובמשחקים האולימפיים בקיץ 1992 בברצלונה, כדי להדגיש את מעמדה החדש כמדינה מודרנית, דמוקרטית וחברה בולטת באיחוד האירופי ובקהילה העולמית.
בימינו ניתן למצוא בתערוכות העולמיות מרכיבים מכל שלוש התקופות ההיסטוריות. התערוכות מציגות חידושים טכנולוגיים, משמשות קרקע למפגש תרבויות וכן מסייעות למיתוג לאומי של המדינות המשתתפות בהן וכן למדינה ולעיר המארחת.

סוגי תערוכות עולמיות

בימינו קיימים שני סוגים של תערוכות עולמיות, תערוכות רשומות ותערוכות מוכרות. התערוכות הרשומות הן התערוכות הגדולות יותר. בעבר כונו התערוכות הרשומות "תערוכות אוניברסליות". מונח זה אינו נמצא עוד בשימוש רשמי. בתערוכות רשומות, המדינות המשתתפות בונות בדרך כלל ביתנים נפרדים לעצמן. לכן, אלה התערוכות המפוארות ביותר והיקרות ביותר. התערוכות הרשומות מתקיימות בדרך כלל לאורך שישה שבועות עד שישה חודשים. מאז שנת 1995, פרק הזמן בין תערוכה רשומה אחת לבאה אחריה הוא לפחות חמש שנים. התערוכה הרשומה האחרונה נערכה בשנת 2015 במילאנו.
תערוכות מוכרות קטנות יותר בהיקפן ובהשקעות המבוצעות בהן ומתקיימות לאורך תקופה קצרה יותר, בין שלושה שבועות לשלושה חודשים. בעבר כונו תערוכות אלה בשם "תערוכות בינלאומיות" או "תערוכות מיוחדות", אולם מונחים אלה אינם נמצאים עוד בשימוש רשמי. שטח תערוכות אלה אסור שיעלה על 250 דונם והגוף המארגן חייב לבנות ביתנים עבור המדינות המשתתפות, חינם וללא דמי שכירות, מיסים, או חיובים אחרים. הביתנים של המדינות המשתתפות מוגבלים בשטחם ל-1,000 מטר רבוע בלבד. רק תערוכה מוכרת אחת מתקיימת בין שתי תערוכות רשומות.

תערוכות רשומות ("תערוכות עולמיות")

תערוכות עולמיות מתמקדות בנושאים עולמיים המתייחסים למלוא היקף ההתנסות האנושית. בתערוכות עולמיות אלה הביתנים הלאומיים השונים משקפים את מבטה של כל מדינה על הנושא המרכזי. הנושא המרכזי לתערוכה העולמית ביפן בשנת 2005, "אקספו 2005", היה "חוכמת הטבע". תערוכות עולמיות נערכות בדרך כלל בפרקי זמן מרוחקים יותר מאלה של תערוכות מיוחדות או בינלאומיות, זאת משיקולי עלות. כדי להבחין בין התערוכות העולמיות לבין התערוכות הקטנות יותר, התערוכה העולמית חייבת להקים ביתנים מיוחדים ונפרדים במיוחד לצורך התערוכה. כתוצאה מכך, המדינות מתחרות ביניהן בהקמת ביתני תערוכה בעלי עיצובים יוצאי דופן הנטבעים בזיכרון. דוגמאות בולטות מן העת האחרונה כוללות את ביתני המדינות יפן, צרפת, מרוקו וספרד ב"אקספו 92" בסביליה. לעיתים בוחרות מדינות לשלוח לתערוכה ביתן בבנייה טרומית לצורך הקמה במתחם התערוכה, יש ומדינות מתפתחות בוחרות להקים ביתן משותף כדי לחסוך בעלויות ההקמה היקרות (כך למשל הקימו מדינות מרכז אמריקה ביתן משותף בתערוכה העולמית בשנת 1992).
התערוכה העולמית היחידה שהתקיימה ללא אישור הלשכה לתערוכות בינלאומיות נערכה בניו יורק בשנים 1964–1965. התערוכה לא קיבלה את אישור הלשכה כיוון שלא עמדה בדרישות הלשכה לגודל השטח. מארגני התערוכה, שכונתה "היריד העולמי של ניו יורק", פנו לארגוני תיירות ומסחר כדי שיתנו חסותם לביתנים הלאומים, זאת תחת חסות רשמית של ממשלות המדינות.

תערוכות מוכרות ("תערוכות בינלאומיות או מיוחדות")

תערוכות בינלאומיות הן תערוכות הנערכות בדרך כלל על נושא צר יחסית: תחבורה למשל ("אקספו 86" בוונקובר, קנדה), או "שעות הפנאי ועידן הטכנולוגיה" ("אקספו 88" בבריסביין, אוסטרליה). נושאים אלה צרים וממוקדים יותר מן הנושאים מקיפי-עולם הנבחרים בדרך כלל לתערוכות העולמיות.
תערוכות מיוחדות הן בעלות נושא צר עוד יותר, כגון "תערוכות הגננות הבינלאומיות" המתקיימות 3–4 פעמים בעשור בערים שונות בעולם, או התערוכה שהוקדשה לאוקיינוסים שנערכה בליסבון בשנת 1998.
תערוכות מיוחדות ותערוכות בינלאומיות קטנות יותר, בדרך כלל, מתערוכות עולמיות וזולות יותר לתפעול. תערוכות אלה נערכות בדרך כלל במבני תערוכות קבועים, ויש הטוענים כי היעדר הצורך להשקיע בבניית ביתנים מפוארים מפנה יותר משאבים לאיכות התצוגות.
בשנת 2008 התקיימה בסרגוסה תערוכה בינלאומית בנושא "מים ופיתוח בר-קיימא", ובשנת 2012 התקיימה התערוכה בקוריאה הדרומית, בעיר יסו, בנושא "האוקיינוס החי וחופו".

השתתפות ישראל בתערוכות

בפעם הראשונה שנערכה תערוכה בינלאומית בארץ הייתה בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל בה הוקצה שטח על "חצי האי הירקוני" להקמתו של מתחם "יריד המזרח" (שהפך להיות לאחר קום המדינה מרכז הירידים תל אביב).
ישראל הצטרפה כמדינה חברה ללשכה לתערוכות בינלאומיות (BIE) ב-31 במאי 1952, והפסיקה חברותה ב-18 בפברואר 1988. ישראל שבה והצטרפה לארגון ב-10 ביוני 1997. 
כיבוש השממה (או בשמה הרשמי: תערוכת אקספו "ירושלים 1953") הייתה תערוכה עולמית אשר נערכה בירושלים, ישראל במרכז הקונגרסים הבינלאומי בנייני האומה בין התאריכים ה-22 בספטמבר 1953 ל-14 באוקטובר 1953. התערוכה הייתה התערוכה הבינלאומית הראשונה שנערכה בישראל, התערוכה הוכרה על ידי ה-BIE. בתערוכה השתתפו 13 מדינות וביקרו בה כמיליון וחצי מבקרים. בחודש מאי 1956 נערכה בבית דגן תערוכה מיוחדת, שהוכרה על ידי ה-BIE, בנושא: "גידול הדרים" תחת השם: התערוכה הבינלאומית לחקלאות במסגרת פרויקט "הקונגרס הבינלאומי הרביעי של מגדלי פרי הדר התיכון" התקיימה בין התאריכים 21 במאי ל -20 ביוני 1956. התערוכה הייתה מוכרת על ידי הלשכה לתערוכות בינלאומיות.
ישראל השתתפה ב"אקספו 58" בבריסל והקימה בתערוכה ביתן ישראלי. נשיא המדינה, יצחק בן צבי נסע לבלגיה וביקר בביתן הישראלי בתערוכה ב-17 ביולי 1958.
השתתפותה של ישראל ב"אקספו 67" במונטריאול הייתה כנראה ההשתתפות הבולטת ביותר של ישראל בתערוכות העולמיות. נושא התערוכה היה "אדם ואדמתו בעולם" והיא נערכה החל מ-28 באפריל 1967 ועד 27 באוקטובר 1967. במהלך התערוכה התרחשה מלחמת ששת הימים, אשר מיקדה תשומת לב עולמית בישראל, והפכה את הביתן הישראלי למוקד משיכה ל-50 מיליון המבקרים שביקרו בתערוכה. הביתן הישראלי סיפר את סיפור תקומתו של עם ישראל לאחר 2,000 שנות גלות, כעם עצמאי בארצו. בביתן הישראלי היה אולם, בן 250 מושבים, ובו הוקרנו סרטים על ישראל וכן נערכו הופעות זמר וריקודים ישראליים. סמוך לאולם פעלה מסעדה כשרה שהגישה אוכל ישראלי. באולם הכניסה הייתה תערוכת עתיקות ובה הוצגו גם מגילות ים המלח. עוד הוצגו בביתן הישגיה של מדינת ישראל מאז תקומתה, תחייתה של השפה העברית, הישגיה הטכנולוגיים של המדינה וכן פעולותיה של ישראל בעזרה למדינות מתפתחות בעולם. בתערוכה היה ביתן נוסף שהוקדש ליהדות ולעם היהודי, אשר הקמתו מומנה מתרומות הקהילה היהודית בקנדה.
ב"אקספו 98" הביתן הישראלי כלל תערוכה בנושא ים, בהתאם לנושא הכללי של התערוכה העולמית, ובה בין היתר העתק הסירה מגינוסר. בנוסף, כלל הביתן תערוכת תמונות מישראל בסימן חגיגות היובל למדינה וחנות למוצרים מהארץ.
ישראל השתתפה גם בתערוכת "אקספו 2000" בהנובר שבגרמניה. ממשלת ישראל החליטה על השתתפותה בתערוכה זו רק כחודש ימים לפני פתיחתה. הביתן הישראלי בתערוכה היה בשטח של כ-500 מ"ר ועל תקרתו הוקרנו סרטים קצרים על מגוון נושאים הקשורים בישראל. בביתן הוקמו 21 עמדות מחשב מהן יכלו המבקרים לגלוש בפורטל תוכן מיוחד שעסק בישראל.
ישראל לא השתתפה בתערוכה הבינלאומית בסרגוסה בשנת 2008, אך כבר ב-2007 קיבלה הממשלה החלטה להשתתף בתערוכה העולמית בשנת 2010 בשנגחאי, סין. לצורך הפרויקט מונתה ועדת היגוי בין-משרדית ונציב ישראלי לאקספו 2010. התכנון והביצוע של הפרויקט הובל על ידי משרד החוץ.
הביתן הישראלי באקספו 2010 הורכב משני גופים ארכיטקטוניים מעוגלים הבנויים אבן וזכוכית ומשולבים באופן המזכיר צורת יין-יאנג. הוא כלל תצוגות ומיצגים שביטאו את הקשר בין ההיסטוריה היהודית לבין החדשנות הישראלית תוך התמקדות בדיאלוג בין מסורת וקידמה, וביצירת נקודות השקה בין התרבות היהודית לבין זו הסינית. בביתן הוצגו חידושים ופיתוחים טכנולוגיים ישראליים במגוון תחומי החיים: בריאות, חקלאות, מים, אנרגיה סולארית, היי-טק ותקשורת. מבואת הביתן הוקדשה לנופי ואתרי ישראל, וכללה קיר מצויר באורך 30 מ"ר ובו ארבע נישות: ירושלים, תל אביב, ים המלח והנגב. המיצגים בגן הביתן התמקדו בנושאי איכות הסביבה. במשך ששת חודשי התערוכה, בין 1 במאי ל-31 באוקטובר 2010, ביקרו בביתן הישראלי 3,037,500 מבקרים - ממצע של כ-16,500 מבקרים ביום, מספר שיא של מבקרים בביתן ישראלי בתולדות היריד. 
ישראל השתתפה גם ב"אקספו 2012" ביאוסו, קוריאה הדרומית ובאקספו 2015 במילאנו.
הביתן הישראלי באקספו 2015, שנקרא גם "שדות המחר" (Fields of Tomorrow), הוקם במטרה להציג את הישגיה הטכנולוגיים של ישראל, בדגש על תחום החקלאות המתקדמת, ואת האופן שבו מופץ הידע הישראלי בעולם המתפתח "למען עולם שוויוני המתמודד עם אתגר הרעב והעוני הגלובלי". גולת הכותרת של הביתן הייתה "השדה הניצב" - שדה חי שהוצב בשיפוע של 70 מעלות, באורך של 68 מטרים ובגובה 12 מטרים. בשדה, שהתבסס על דגימה מתוך השדות של עמק יזרעאל ונפרס לאורך כל הקיר החיצוני של הביתן, הוצגו מגוון גדול של דגנים, ירקות וצמחים שגודלו בטכנולוגיה מתקדמת והושקו באמצעות מערכת טפטפות ממוחשבת - שיטת השקיה שפותחה לראשונה בישראל. 
ישראל תשתתף בתערוכת אקספו 2020 אשר תערך בדובאי.