ניתוח להתאמה מגדרית

טרמינולוגיה

יש הסוברים כי מאחר שטרנסג'נדרים הם אנשים שזהותם המגדרית שונה מהחזות החיצונית, משמש הניתוח, לאחר שאושר כדין, כדרך להתאמה המגדרית. לפיכך, השם הנכון מקצועית הוא "ניתוח להתאמה מגדרית", ולא "ניתוח לשינוי מין". המין (המגדר) אינו משתנה, אלא נשאר יציב; בעוד החזות החיצונית משתנה באמצעות הניתוח ומותאמת למגדרו של האדם.
אולם השם המקובל הוא "ניתוח לשינוי מין", משום שהפעולה הכירורגית אותה עושים בעת הניתוח הוא שינוי אברי המין של המנותח, בעוד הרצון להתאים את המין למגדר הוא הוא יכול להיות הסיבה לניתוח, אך לא מגדיר את עצם ההליך.

סוגי ניתוחים

ניתוח לשינוי איבר המין אצל נשים טרנסג'נדריות כולל את הסרת הפין והאשכים ויצירת נרתיק ודגדגן. אצל גברים טרנסג'נדרים מסירים את הרחם והשחלות ובונים איבר מין זכרי. ניתוחים וטיפולים נוספים עשויים לכלול בקרב נשים טרנסג'נדריות השטחת הגרגרת, שינוי מבנה עצמות הפנים, הסרת האשכים, הסרת שיער לצמיתות והגדלת החזה, ובקרב גברים טרנסג'נדרים השטחת החזה, הסרת הרחם והסרת השחלות.

היסטוריה והווה

הניתוח הראשון להתאמה מגדרית בוצע על ידי מגנוס הירשפלד ב-1906, המנותח היה גבר טרנס בשם קרל באר. הירשפלד ניתח גם את לילי אלבה ב-1930, תהליך שתועד בספרה "מגבר לאישה" והיווה סנסציה בינלאומית בתקופתו וכן השראה לספר ולאחר מכן גם לסרט הקולנוע "הנערה הדנית".
ביצוע ניתוחים להתאמה מגדרית נמצא בדיון בקהילה הרפואית והכללית, במיוחד לאור אי-ההפיכות של הניתוחים. לגבי ניתוחים באינטרסקס, ישנם המסתייגים מניתוחים להתאמה מגדרית בתינוקות אינטרסקסואליים ומדגישים את הצורך בקבלת המגוון השונה שיש בטבע או את זכותו המלאה של אדם להחליט מה לעשות עם גופו בבגרותו.
לגבי ניתוחים במבוגרים, התקיימו בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 דיונים לגבי התועלת בניתוח. היו שטענו שמדובר בניתוח חשוב הנותן לאנשים תקווה. אחרים טענו שמדובר בניתוח שעלול לגרום להרס מוחלט של האישיות. בבית החולים שליד אוניברסיטת ג'ונס הופקינס השעו ביצוע ניתוחים להתאמה מגדרית בשנת 1979, בעקבות מחקר שלא מצא יתרון לניתוח על פני טיפולים אחרים.
בעשור השני של המאה ה-21, מקובל שניתוחים אלו, בקרב אנשים טרנסג'נדרים המעוניינים בהם, הם מועילים ולעיתים אף הכרחיים להקלה על דיספוריה מגדרית.
בהתייחס לניתוח להיפוך פין, בשיעור שביעות הרצון מהתוצאה יש שונות גבוהה בין מחקרים שונים. שיעור שביעות הרצון המדווח מהפונקציונליות של הנרתיק המלאכותי נע בין 56% ל-100%, שיעור שביעות הרצון מהאסתטיקה שלו נעה בין 75% ל-100%, ושיעור שביעות הרצון הכללית נע בין 69% ל-100%.

בישראל

בשנת 1986 נקבע לראשונה הנוהל לשינוי מין בישראל של משרד הבריאות שהיה יוצא דופן ומתקדם לתקופתו - היות שהסדיר לראשונה את הטיפול הרפואי הנחוץ לרבים מהקהילה הטרנסג'נדרית המעוניינים לבצע שינויים בגופם, ואף מימן אותו מתוך סל הבריאות. הנוהל נקבע בעקבות תביעה שהוגשה טרנסג'נדרית שניתוחה נכשל והותיר אותה למעשה ללא איברי מין במשך שנתיים. ב-2014 עודכן הנוהל בהתאם להתקדמות שחלה בתפישה הקלינית של טרנסג'נדרים ובצרכיהם. הגיל המינימלי לביצוע הניתוח הורד מ-21 ל-18, תקופת ההכשרה במהלכה המועמד נדרש לחיות בזהות המגדרית החדשה קוצרה משנתיים לשנה ונקבע גם נוהל לשינוי המין בתעודת הזהות ללא ניתוח. קיימת ועדה ציבורית שתפקידה לאמת את הצורך ואת ההתאמה של הפונה אליהם לניתוח, המורכבת מפסיכיאטרית בכירה, מנתח פלסטי בכיר, פסיכולוגית קלינית, אורולוגית ואנדוקרינולוגית, יחד עם נציגה מהקהילה הטרנסג'נדרית. הוועדה היחידה כיום ממוקמת במרכז הרפואי על-שם שיבא - תל השומר, שם גם מתבצעים הניתוחים לשינוי המין מזכר לנקבה. במקרה של גברים טרנסג'נדרים, כיוון שאין בארץ מנתח פלסטי המוסמך לבצע את הניתוחים, הם ממומנים לביצוע מחוץ לישראל.