google/wiki40b huggingface dataset:
גזירות הלבוש באימפריה העות'מאנית

גזירות הלבוש באימפריה העות'מאנית וגם גזירות המלבושים באימפריה העות'מאנית היו תקנות שהוטלו על יהודי האימפריה העות'מאנית על ידי סולטנים שונים ומטרתן: לבדל את האוכלוסייה היהודית מהמוסלמית, לעגן ולרענן את נוהגי הלבוש באימפריה, ולהנהיג תקנות לבוש מיוחדות כפעולת עונשין נגד האוכלוסייה היהודית בגין הפרת נוהגי הלבוש הבסיסיים.

רקע

תקנות הלבוש העות'מאניים יצרו בהדרגה בידול בין האוכלוסייה המוסלמית לשאר האוכלוסיות. במסגרת זו נדרשו אוכלוסיות הלא מוסלמיות ללבוש ביגוד ולנעול נעליים בצבע כהה, כאשר המוסלמים נעלו נעלי עור בצבע בהיר, בדרך כלל צהוב. כן נאסר עליהם ללבוש מעילי פרווה יוקרתיים והם נדרשו לחבוש טורבן או שאשיה(איט') קטנים יותר מאלו של האוכלוסייה המוסלמית. ככלל, גברי הקהילות היהודיות חויבו לחבוש טורבן בצבע צהוב, ונאסר עליהם במפורש לחבוש טורבן ירוק, משום שהצבע הירוק הוא סמל לצאצאי מוחמד. לאורך השנים נאכפו תקנות אלו באופן חלקי וסלקטיבי ומעת לעת הטילו סולטאנים שונים "גזירות מלבושים" אשר מטרתן לרענן ולחדד את התקנות, ולהעניש את האוכלוסייה על הפרתן באמצעות תקנות נוספות.
מגורשי ספרד ובהמשך מגורשי פורטוגל הגיעו לשטחי האימפריה בשלהי המאה ה-15 וראשית המאה ה-16 תוך עידודו וסיועו של באיזיט השני ונקלטו היטב במסגרותיה הכלכליות. הם השתלבו במערכת הכלכלית והפקידותית וזכו לרווחה כלכלית. בתקופתו של המוראט השלישי, סולטאן האימפריה העות'מאנית היו כבר יהודי ספרד בעלי איתנות כלכלית. בני המשפחות העשירות תוארו ככאלו המחזיקים בעבדים ושפחות ובעלי מבנים וקרקעות.

גזירות המלבושים

לסולטאן מוראט השלישי נודע שנשות הקהילה הספרדית מהמשפחות העשירות לובשות ביגוד יוקרה ראוותני ועונדות תכשיטים יקרי ערך. ב-1595, הוציא הסולטאן פירמאן מיוחד שהטיל על הגברים בקרב הקהילות היהודיות חובת חבישת כובע גבוה במיוחד בצורת קונוס כאות קלון ובכדי לבדל אותם משאר האוכלוסיות. על נשות הקהילות היהודיות הוטל איסור להסתובב מחוץ לביתן לבושות בבגדים העשויים ממשי או קטיפה. בשל האנטגוניזם כלפי יהודי האימפריה כפי שבוטא על ידי השער הנשגב, הוציאו רבני הקהילות בחלק מהקהילות פסקי הלכה משלימים לפירמאן של הסולטאן ובו נאסר על נשים ונערות מהקהילה ללבוש בחוצות בגדי קטיפה ולענוד תכשיטי זהב. ב-1599 תקופת שלטונו של מהמט השלישי, בוטל הצו על חבישת הכובעים בצורת קונוס והוטלה חובת חבישת טורבן או שאשיה בצבע אדום.
ב-1622, בשלהי תקופת שלטונו של עות'מאן השני הטילו השלטונות העות'מאניים על יהודי האימפריה "גזירת מלבושים" חדשה. על הגברים נאסר ללבוש בגדים בצבע אדום, מעילי פרווה ולחבוש כיסויי ראש צבעוניים. כמו כן נאסר עליהם לשאת נשק. על נשות הקהילה נאסר ללבוש מכנסיים ארוכים וללבוש פרטי לבוש בצבע ירוק. בתקופת שלטונו של יורשו מוראט הרביעי נאכפו תקנות אלו בנוקשות.
מידת האכיפה של תקנות אלו השתנתה בהתאם לשליטים השונים ולאזורים הגאוגרפיים, והייתה תלויה לא מעט ברצונו של הוואלי המקומי לאכוף אותן. כך למשל, במהלך המאה ה-18 תוארו יהודי איסטנבול כלובשים טורבנים ירוקים ונועלים נעליים זהות לאלו של המוסלמים. השער הנשגב נדרש לנושא מעת לעת וכך, ב-1702, תקופת שלטונו של מוסטפא השני עודכנו גזירות המלבושים ועל גברי הקהילה היהודית הוטלה חובת נעילת נעליים וחבישת כובעים בצבע שחור בלבד. ב-1758, תקופת שלטונו של מוסטפא השלישי שוב הוטל רשמית איסור על יהודים ללבוש בגדים ולנעול נעליים זהות לאלו של המוסלמים.
בתקופת שלטונו של אבדילמג'יט הראשון כאשר הונעו רפורמות הטנזימאט, בוטלו רשמית כל גזירות המלבושים, הגם שכאמור אכיפתן הייתה סלקטיבית וחלקית.
RJ-61

RJ-61 (קיצור של Registered Jack 61) הוא מחבר הדומה במבנהו למחבר RJ-48 אולם שונה במבנה הפינים שלו.
הכבל משמש לחיבור טלפון רב-קווי. המחבר לא יכול לשמש למהירויות גבוהות בגלל שזוגות 3 ו-4 מחוברים ולכן לא מאפשרים שימוש בתדרים גבוהים. זאת בניגוד לRJ-48 שבו זוגות 3 ו-4 לא מחוברים כך שניתן להשתמש בו לחיבור T1. לכן, מחבר בתצורה זו אינו נמצא בשימוש נרחב היום שבו הטלפוניה עוברת לתקנים מהירים כמו VoIP, ADSL וכדומה.
אברהם חי

קורות חיים

אברהם חי נולד בבגדאד בשנת 1944 בן שביעי מתוך שמונה לחנה ומנחם חי. משפחתו הגיעה לישראל בהיותו בן חצי שנה. הוא גדל בתל אביב ולמד בגימנסיה הרצליה. בצבא שירת בנח"ל מוצנח ולאחר מכן כצלם צבאי (1963-5). בשנים 1965-6 שימש כצלם עיתונות בשירות יונייטד פרס בישראל. בשנת 1966 נסע ללמוד צילום בבית הספר הפוליטכני בלונדון בעזרתו של אחיו הבכור יעקב חי. בשנים 1969 - 1972 למד ארכאולוגיה 
באוניברסיטת תל אביב ובמהלך לימודיו התמנה למנהל מעבדת הצילום של המכון לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב (עד 1986). בשנת 1972 נסע להתמחות בצילום יצירות אמנות וארכאולוגיה בלונדון קולג' אוף פרינטינג.
החל משנת 1986 חי עובד כצלם עצמאי.
תערוכת היחיד הראשונה שלו "אברהם חי: צילומים" הוצגה בגלריה האוניברסיטאית תל אביב בשנת 1976. בהמשך הציג את סדרת התצלומים "מפגשים עם אמנים" (מוזיאון ינקו דאדא, עין הוד, 1987; תיאטרון ירושלים, 1989), וכן את התערוכות "לאור השמש" (גלריה נגא, הרצליה, 1989), "סדרת השחת" (גלריה בינט, תל אביב 1989) ו"זריצקי בצובה" (בית האמנים, תל אביב, 1989). הידועה שבתערוכות היחיד שלו היא "אברהם חי: פנים מול פנים" אשר הוצגה במוזיאון תל אביב לאמנות (2005) ולאחר מכן בגלריה וייל בניו יורק (2007) ובמרכז מייזל לאמנות ותרבות בדנוור, קולורדו (2008). בתערוכה הוצגו תצלומי דיוקן של מבחר אמנים ישראלים - ביניהם יוסף זריצקי, אביבה אורי ומשה קופפרמן - שחלקם הפכו לתצלומים איקוניים שלהם. 
בשנת 2014 הציג חי את התערוכה "המרחק הנכון" (גלריה גורדון 2, תל אביב) שליוותה את צאתו לאור של ספר בשם זה.  
בין התערוכות הקבוצתיות שבהן השתתף חי ניתן לציין את "הנעדר הנוכח: הכיסא הריק באמנות הישראלית" (הגלריה האוניברסיטאית, תל אביב, 1991), "תשעים שנה לתל אביב" (מוזיאון תל אביב לאמנות, 1999) ו"מסגרת זמן: מאה שנות צילום בארץ ישראל" (מוזיאון ישראל, ירושלים, 2000).   
כצלם אמנות וארכאולוגיה השתתף חי החל מראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 בפרויקטים רבים וצילם מאות קטלוגים וספרים, בהם:
ציפרבלאט

רקע

הרשת הוקמה על ידי איש העסקים איוואן מיטין. עם השנים היא גדלה ופתחה עשרה סניפים ברחבי רוסיה, שזכו לפופולריות עצומה בשל שיטת החיוב הייחודית הנהוגה בה. על פי השיטה, כשנכנס לקוח לבית הקפה, הוא מקבל שעון מעורר ורושם לעצמו את שעת הכניסה לסניף. ביציאה הוא משלם על פי הזמן ששהה במקום. בעת השהייה הוא יכול לקחת לעצמו עוגיות, פירות או ירקות, או להכין לעצמו משהו לאכול במטבח, או להכין לעצמו קפה ממכונת קפה. על המוצרים והאוכל הוא אינו משלם.
ב-2013 חנכה הרשת סניף ראשון במערב אירופה, בלונדון. בנוסף פתחה הרשת סניף גם במנצ'סטר. לרשת יש גם סניפים בקייב ובחרקוב שבאוקראינה, ובלובליאנה שבסלובניה.
ישיבת הקצבים

ישיבת הקצבים (בשמה הרשמי "ישיבת זובחי צדק") הייתה ישיבה היסטורית ותיקה בעיר וילנה. מסוף המאה ה-19 שימשה כישיבה קטנה.

היסטוריה

מבית מדרש שכנראה שימש את קצבי העיר וילנה בעת לימודם, הפך המקום במחצית המאה ה-19 לישיבה בסגנון הישיבות הליטאיות, והיא כונתה בפי כל "ישיבת הקצבים". לישיבה התקבלו ילדים שהגיעו למצוות, והלימודים התקיימו בשלוש שכבות במשך ארבע שנים, כשבכיתה הגבוהה נמשכו הלימודים שנתיים.
בראשית המאה ה-20 הונהגו בישיבה, בהוראת השלטונות הרוסיים, לימודי חול. אולם הוקצו להם רק שתי שעות ואלו נלמדו לאחר שבע שעות לימוד תלמוד, ורק בימות החורף, בקיץ הונהגו אך ורק לימודי תלמוד.
ההנהלה הרוחנית של הישיבה הייתה נתונה באופן מסורתי בידי המגיד מישרים הרשמי של וילנה. ובעשרות השנים האחרונות לקיומה שימשו בה כראשי ישיבה הרבנים קסטוקורסקי ואליהו גרשון הלפרין.
הישיבה הייתה אחת המפורסמות בווילנה היהודית, לצד ישיבת רמיילס, ובשלב מסוים לפני מלחמת העולם השנייה התאחדה עם ישיבה זו תחת הנהגתו של הרב הלפרין.
שנים עשר ענבי המזל

שנים עשר ענבי המזל (בספרדית: Las doce uvas de la suerte) הוא שמו של מנהג ספרדי לערב השנה החדשה, 31 בדצמבר. לפיו אוכלים ענב אחד לאחר כל צלצול פעמון של שעון המבשר על תחילתה של השנה החדשה. על פי המסורת מביא מעשה זה לשנה של שגשוג. בחלק מן המקומות מאמינים גם שמנהג זה דוחה רוע ומבריח מכשפות.
ראשיתו של המנהג היא לכל הפחות בשנת 1895, אך הוא התקבע בשנת 1909. בסוף אותה שנה עודדו אותו מגדלי ענבים מאליקנטה, אשר ביקשו להביא למכירה מוגברת של ענבים מבציר טוב במיוחד.
המנהג מקושר גם למגדל הפעמונים בכיכר פוארטה דל סול במדריד, שצליליו מסמנים בספרד את בוא השנה החדשה.
המנהג אומץ גם במקסיקו, בארצות אחרות באמריקה הלטינית, בפיליפינים (שהיו בעבר תחת שלטון ספרדי) ובקהילות היספניות בארצות הברית.
כוריזיה בקבוקית

מאפיינים

העץ מגיע לגובה 15-10 מטר. הפריחה בקיץ. הפרחים גדולים בצבע צהוב בהיר.
העץ מאופיין בגזע עבה לא אחיד שמקנה לו צורת בקבוק ומכאן שמו. הגזע גם אינו ישר ומראהו כמו של אדם בגילופין, לכן נקרא העץ במקום מוצאו גם "העץ השיכור" (בספרדית: "palo borracho").
על הגזע קוצים גדולים וקשים. במקומות ציבוריים משתדלים להסיר אותם.
הפרי הוא הלקט גדול. עם ההבשלה הוא נפתח ומתגלים זרעים עם ציצה לבנה ארוכה ואז הפרי נראה כגוש של צמר גפן.
שורשיו צומחים מטה מבלי לפגוע במדרכות ולכן הוא מתאים לשמש כעץ נוי בעיר.
גדעון רפאל

ביוגרפיה

גדעון רופר (Ruffer) נולד ב-5 במרץ 1913 בגרמניה, ולמד באוניברסיטת ברלין. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל, בעקבות עלייתו של היטלר לשלטון, ונמנה עם מייסדי קיבוץ הזורע. בשנותיו הראשונות של הקיבוץ שימש כמוח'תאר. בשנת 1939 גויס על ידי אליהו גולומב לפעול בשליחות ארגון "ההגנה", שמטעמו קיים באירופה בשנת 1940 משא ומתן להעלאתם ארצה של כ-40,000 מיהודי גרמניה. בשיחותיו עם נציגיו של אדולף אייכמן הוסכם על תוכנית להוצאת יהודים מאירופה דרך האי רודוס, אך התוכנית נפסלה עם הצטרפותה של איטליה, בעלת השלטון על האי, למלחמה.
במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בצבא הבריטי. לאחר שחרורו החל רפאל לעבוד במחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, שאותה ייצג כמשקיף בהצבעת האומות המאוחדות בכ"ט בנובמבר (1947). עם הכרזת העצמאות והקמת משרד החוץ, פעל כעוזרו של משה שרת, שר החוץ של הממשלה הזמנית ולימים של ממשלת ישראל. בשנת 1948 צורף למשלחת ישראל לעצרת האומות המאוחדות בראשות אבא אבן. רפאל השתתף, בין השאר, בדיונים במועצת הביטחון על ההחלטה לשביתת נשק בין ישראל למדינות ערב, אשר התקבלה ב-16 בנובמבר 1948. רפאל שירת במשלחת ישראל לאו"ם עד לשנת 1953, אז שב ארצה והתמנה כיועץ לענייני המזרח התיכון והאו"ם במשרד החוץ.
בין השנים 1957–1960 שימש כשגריר ישראל בבלגיה ובלוקסמבורג וכן כמשקיף קבוע של ישראל בשוק האירופי ובמוסדות האו"ם בז'נבה. בשנת 1967 נשלח לשרת כשגריר ישראל באו"ם. כעבור כשנה שב לישראל, ושימש מנכ"ל משרד החוץ בין השנים 1967–1972. בעת מלחמת יום כיפור התנדב לצה"ל ושירת כחייל מן השורה ברמת הגולן. עוד בשנת 1973, לאחר תום מלחמת יום כיפור, נשלח לשרת כשגריר ישראל בבריטניה, והחזיק בתפקיד זה עד לשנת 1977. הלורד ג'ורג' ויידנפלד, מראשי הקהילה היהודית באנגליה, העריך כי רפאל היה אחד השגרירים המוצלחים ביותר של ישראל במדינה זו.
בשנת 1978 פרש משירות החוץ.
רפאל נפטר בירושלים בשנת 1999.
השריר המתוויך הקצר

השריר המתוויך הקצר (TA: Musculus adductor brevis) הוא אחד השרירים המתוויכים (מקרבים) של הירך. השריר ממוקם קדמי יותר מהשריר המתוויך הגדול ואחורי יותר (עמוק יותר) משריר המסרק והשריר המתוויך הארוך. כיווץ של השריר המתוויך הקצר מקרב את הירך ואף מניע אותה לכיוון כיפוף.

תיאור

תחילתו של השריר המתוויך הקצר בגוף עצם החיק ובענף התחתון של העצם.
חלקו המרוחק של השריר נאחז לאורך החלק המקורב של רכס הירך שלאורך גוף עצם הירך ובקו המסרקי של עצם הירך (Linea pectinea femoris).

עצבוב

השריר המתוויך הקצר מעוצבב על ידי שורשי העצב המותניים השני, השלישי והרביעי (L2, L3, L4) דרך העצב הסותם.
מערכת הקואורדינטות האקליפטית

מערכת הקואורדינטות האקליפטית היא סוג של מערכת קואורדינטות שמימית המשמשת לתיאור מיקום גופים בחלל, בה מישור המלקה (Ecliptic בלעז) מהווה את קו הרוחב 0 (קווי הרוחב מקבילים לו וקווי האורך מאונכים לו). כמו במערכת הקואורדינטות המשוונית, גם במערכת זו מונח קו האורך 0 על נקודת שוויון האביב, והקווים מקבלים ערכים חיוביים מזרחית לו. הזווית בה נמצא הגוף מזרחית לנקודת שוויון האביב מסומנת באות λ. וזווית הנטייה של הגוף יחסית למישור המלקה מסומנת באות β. קווי הרוחב 90°+ ו- 90°- הם קטבי המלקה ונמצאים בהמשך האנך העובר דרך מרכז המערכת הנמצא בכדור הארץ או בשמש.
בגלל נקיפת ציר כדור הארץ מתרחשת נדידת נקודת שוויון האביב, דבר שגורם לשינוי מתמיד בערכים הניתנים במערכת זו. לכן חשוב לציין יחד עם נתוני המיקום גם את הזמן בו הם נמדדו. זמן זה נקרא "תקופת היחוס".
לרוב, במרכז המערכת ממוקם כדור הארץ, כך המערכת אמנם יותר נוחה לתיאור תנועת גרמי השמים ביחס לצופה האנושי, אולם אין היא משקפת את נתוני המסלול האמיתיים. זאת ועוד, במידה ורוצים לתאר בצורה טובה את הגופים כפי שנראים לצופה אנושי, נראה שעדיפה מערכת הקואורדינטות המשוונית. לכן לעיתים ממוקמת השמש במרכז המערכת, במקרה הזה היא נקראת גם מערכת הקואורדינטות ההליוצנטרית, ואז נתוני מיקום הגופים מתוארים יחסית לצופה היפותטי העומד במרכז השמש.
כבכל מערכת קואורדינטות שמימית, כדי לדעת את מיקומו הממשי של גוף בחלל, ולא רק את מיקומו הנראה על כיפת השמים, יש לנקוב בפרמטר נוסף, הוא מרחק הגוף מהעצם שמוקם במרכז המערכת (השמש, או כדור הארץ).
מערכת הקואורדינטות האקליפטית עתיקה יותר מזו המשוונית, על-אף שניתן לחשוב שהמערכת המשוונית היא יותר אינטואיטיבית.

מאקליפטי למשווני

sin δ = sin ε sin λ cos β + cos ε sin β
cos α cos δ = cos λ cos β
sin α cos δ = cos ε sin λ cos β - sin ε sin β

ממשווני לאקליפטי

sin β = cos ε sin δ - sin α cos δ sin ε
cos λ cos β = cos α cos δ
sin λ cos β = sin ε sin δ + sin α cos δ cos ε

אזהרה לגבי פתירת מערכות המשוואות

על אף שנראה מתבקש "לפשט" את מערכות המשוואות ולהישאר עם ביטוי אחד לכל רכיב, אין הדבר כדאי שכן הפונקציות הטריגונומטריות אינן חד-חד ערכיות. לדוגמה, במערכת השנייה ניתן לחלק את שתי המשוואות האחרונות זו בזו ולקבל ביטוי יחיד ל-tan λ (), אולם צעד זה לא יהיה כדאי מאחר שפונקציית tan⁻¹ "מניחה" שהזווית המבוקשת היא בין 0-180° בעוד ש-λ יכולה לקבל כל ערך בין 0-360°. כאשר מדובר ב-β הדבר לא משמעותי מאחר הערך שלה מוגבל מראש ל-90°- עד 90°+.
בפועל, כאשר מדובר בעצמים הקרובים למישור המלקה, מספיקה משוואה אחת כדי לקבוע את λ, בגלל שהיא באותו רביע כמו α.
גארי ג'ונסון

ביוגרפיה

ג'ונסון נולד בעיירה מינוט שבצפון דקוטה לאם שעבדה בלשכה לענייני אינדיאנים, אגף של מחלקת הפנים של ארצות הברית, ולאב שהיה מורה בבתי ספר ציבוריים. מוצא אביו היה חצי דני וחצי נורווגי, ואמו הייתה ממוצא אוקראיני. הוא גדל באלבקרקי וסיים שם תיכון ב-1971. ב-1975 סיים תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת ניו מקסיקו.
בעת לימודיו בקולג' עבד לפרנסתו כשיפוצניק מדלת לדלת. הצלחתו במקצוע עודדה אותו להקים עסק עצמאי. ב-1976 הקים את החברה "Big J. Enterprises". בתחילת דרכה היה לחברה רק עובד אחד, אך היא גדלה והפכה לאחת מחברות הבנייה הגדולות והמצליחות בניו מקסיקו, עם כ-1,000 עובדים ושווי של מיליוני דולרים. ג'ונסון מכר את החברה ב-1999.
בשנת 1994 התמודד למשרת מושל ניו מקסיקו כרפובליקני עם מצע של שמרנות פיסקלית, הפחתת מיסים והקטנת הפשיעה. הוא הביס את המושל הדמוקרטי המכהן ברוס קינג עם רוב של 49.81% מול 39.92% ליריבו. הוא נבחר לכהונה שנייה ב-1998 ברוב של 54.53%. בעת כהונתו קבע שיא לאומי בהטלת וטו כמושל על חוקים והקצבות שעברו בבית המחוקקים. הוא קרא ללגליזציה של מריחואנה ולהפסקת "המלחמה בסמים".
בבחירות לנשיאות ב-2012 כמועמד למפלגה הליברטריאנית קיבל כ-0.99% מהקולות ולא זכה באלקטורים ממדינה כלשהי. 
כמועמד המפלגה הליברטריאנית מחזיק ג'ונסון בעמדות של שמרנות פיסקלית וכן עמדות ליברליות מהבחינה החברתית, ותמך בהפחתת מעורבותה הצבאית של ארצות הברית בעולם.
בבחירות לנשיאות ב-2016 התמודד שוב כמועמד המפלגה הליברטריאנית. מיט רומני תמך בהכללתו בעימותים במרוץ לנשיאות בארצות הברית, 2016 , אך ג'ונסון לא השיג את רף 10 אחוזי התמיכה במשאלים לאומיים שנדרשו על מנת שייכלל בעימותים אלה. בבחירות שנערכו ב-8 בנובמבר 2016 הגיע למקום השלישי לאחר טראמפ וקלינטון עם כ-4.4 מיליון קולות (3.29%) אך לא זכה באף אלקטור.
ג'ונסון היה נשוי בשנים 1977–2005 לדי סימס, אותה הכיר בלימודיו האקדמיים, ולזוג נולדו שני ילדים. ב-2009 התארס לקייט פרוסאק. הוא מתגורר בעיירה טאוס שבניו מקסיקו.
קאתי מרפי

ביוגרפיה

מרפי נולדה באסקס שבאנגליה. היא למדה בבית הספר לתיאטרון סילביה יאנג. ב-1991 גילמה את לורה, אהובתו של מארק פאולר, באופרת הסבון "איסטאנדרס". ב-2005 חזרה לסדרה בתפקיד אחר בדמות טרישה טיילור. ב-2003 השתתפה בסדרה "Family Affairs" במשך שנה אחת ושיחקה בתפקיד שריל בארקר. היא גילמה את טילי ווטקינס בסדרת הדרמה התקופתית "בית אליוט".
ב-23 בספטמבר 2010 פורסם שמרפי צפויה לחזור לסדרה "איסטאנדרס" בפעם השלישית, ולגלם את הדמות של ג'ולי פרקינס, חברה של בילי מיטשל. ב-21 ביוני 2011 עזבה מרפי את הסדרה אחרי הופעה של שנה אחת.

חיים אישיים

למרפי יש שתי בנות עם בן זוגה לחיים, שאיתו היא במערכת יחסים מאז 2002.
יעל שאלתיאלי

ביוגרפיה

שאלתיאלי נולדה בטבעון, במקור יעל ליפפלד. למדה בבית הספר התיכון ע"ש חיים גרינברג, הצטרפה לקיבוץ נווה אור בעמק בית שאן במסגרת שירות בנח"ל ומאז היא חברת הקיבוץ. בעלת תואר ראשון בגאוגרפיה ובכלכלה מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1971 מונתה למזכירת הקיבוץ, בשנת 1988 מונתה לגזברית המועצה האזורית בקעת בית שאן וב-1995 מונתה לרכזת משק נווה אור.  
בשנים 1996 עד 2006 כיהנה כראש המועצה האזורית בקעת בית שאן. 
ביולי 2006 מונתה למנכ"לית משרד החקלאות ופיתוח הכפר וכיהנה תחת השר שלום שמחון. ב-2009 מונתה למנכ"לית קרן קיימת לישראל והיא כיהנה בתפקיד עד 2012. ב-2015 נבחרה ליו"ר הוועד המנהל של סמינר הקיבוצים. היא מכהנת כדירקטורית חיצונית בחברת מהדרין וכדירקטורית מטעם הציבור בחברת תוצרת הארץ - חברת שוק סיטוני לישראל. 
שאלתיאלי אלמנה ואם לשני בנים.
בופסנדוויץ'

בופסנדוויץ' (מדנית: Bøfsandwich; בתרגום מילולי "כריך סטייק") הוא הגרסה הדנית המוקדמת של ההמבורגר. בדומה להמבורגר האמריקאי, הבופסנדוויץ' מכיל קציצת בקר המונחת בתוך לחמנייה.
בופסנדוויצ'ים נמכרים בדוכני נקניקיות בדנמרק או ברשתות של מזון מהיר במדינה. מסעדות דניות מסורתיות החלו גם הן להגיש את המנה והם מוסיפים לה תוספות גורמה כגון בצל מטוגן.
אוהבי המנה בדנמרק פתחו עבורה דף בפייסבוק, ובו הם מכריזים מדי שנה על הבופסנדוויץ' המוצלח ביותר במדינתם.
בארי בריש

קורות חיים

בריש נולד לזוג יהודי, הרולד ולי (לבית שיימס) בריש, באומהה, נברסקה. יש לו אח אחד צעיר יותר. הוריו, גם הם ילידי ארצות הברית (הרולד - איווה, לי - מיזורי), אך הוריהם, היימן ואסתר בריש ומקס ובלה שיימס היגרו לארצות הברית בראשית המאה העשרים, מרוסיה הצארית, בלארוס ופולין.
אמו של בריש, לי הרייט שיימס הייתה תלמידה מבריקה בשעתה וקיבלה בהיותה בת 15 בערך, מלגת לימודים לאוניברסיטת נברסקה. אביה מנע ממנה את מימוש המלגה משום שבשנות השלושים לא היו הלימודים באוניברסיטה דבר מקובל אצל נשים, ועוד צעירות כל כך. בתגובה, היא ברחה מהבית ונישאה לאביו של בריש. בריש נולד כשאמו הייתה בת 16 בלבד והאם הייתה בהמשך לכוח המניע מאחורי תאוותו של בנה ללימודים.
ב-1945, כשהיה בריש בן תשע עברה משפחתו מאומהה ללוס אנג'לס ושם הוא גדל וסיים בית ספר תיכון. למד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי וסיים תואר ראשון בפיזיקה ב-1957 ודוקטורט ב-1962. לקראת סיום הדוקטורט נישא לסמואן (רוברטס) בריש, שהייתה אף היא, אותה עת, סטודנטית בברקלי ובהמשך נולדו לזוג שני ילדים. בריש נשאר בברקלי עוד שנה, לפוסט דוקטורט ולסיום לימודיה של אשתו וב-1963 התקבל כחוקר ב"קלטק". במשך שלוש שנים היה עמית מחקר בקלטק ואז התקבל ב-1966 כפרופסור עוזר (Assistant Professor), ב-1969 כפרופסור חבר (Associate Professor) וב-1972 כפרופסור מן המניין לפיזיקה (Professor of Physics).

מחקר ופרס נובל

בריש עוסק מתחילת דרכו במחקר, בפיזיקת חלקיקים, הקרויה לעיתים גם "פיזיקה של אנרגיות גבוהות". את הניסויים הראשונים שלו בתחום הוא ביצע בפרמילאב. בראשית שנות השמונים עמד בראש MACRO - Monopole, Astrophysics and Cosmic Ray Observatory, מחקר בינלאומי ענק שבוצע במעמקיה של מערה באיטליה ונועד לגילוי חלקיקים בעלי קוטב מגנטי אחד - מונופול מגנטי. נכון ל-2017 חלקיקים כאלה טרם התגלו, אף שהתאוריה מנבאת שהם אכן קיימים.
אל צוות המחקר LIGO, שבגינו קיבל את פרס נובל הצטרף בריש ב-1994, כשנתיים לאחר שהוקם. LIGO או Laser Interferometer Gravitational-Wave Observatory הוא ניסוי שהחלו בו שני שותפיו של בריש לפרס נובל, ריינר וייס וקיפ תורן, ב-1992 ובריש הפך ב-1997, שלוש שנים אחרי הצטרפותו, למוביל הניסוי.
LIGO הוקם במטרה לגלות בפועל ובאופן ישיר את גלי הכבידה, אשר את קיומם ניבא אלברט איינשטיין עוד ב-1916. ב-1974 הוכח בעקיפין עצם קיומם של גלי הכבידה והמגלים זכו בפרס נובל לפיזיקה ב-1993, אך רק ב-2016, 24 שנה לאחר הקמת LIGO ומאה שנים בדיוק לאחר נבואתו של איינשטיין, התגלו גלי הכבידה בפועל ובאופן ישיר על ידי צוות LIGO בראשות בריש. כשנה וחצי אחרי הגילוי זכו בריש, וייס ותורן בפרס נובל.
אנדרה נאווארה

נעורים

נאווארה נולד בביאריץ למשפחה מוזיקלית. אביו היה נגן קונטרבס ממוצא איטלקי. הוריו הקנו לו ידע ראשוני בתאוריה של המוזיקה, סולמות וסולפג', עוד לפני שהחל את לימודי הנגינה בצ'לו בגיל שבע. כעבור שנתיים התקבל לקונסרבטוריון של טולוז, שאותו סיים בגיל 13 (בשנת 1924) במקום הראשון במחזור. הוא המשיך את לימודיו בקונסרבטוריון של פריז, שם למד צ'לו אצל ז'יל לאופולד-לב ומוזיקה קאמרית אצל שארל טורנמיר. כעבור שנתיים, בגיל 15, סיים את לימודיו, שוב במקום הראשון.

קריירה

לאחר סיום לימודיו בקונסרבטוריון של פריז נאווארה נשאר בעיר אך הפסיק  לחלוטין לקבל שיעורי נגינה, דבר יוצא דופן אף לגבי סולנים ממדרגה ראשונה. בשל החוסר בתרגילי נגינה אטיודים מספקים לצ'לו, הוא כתב בעצמו סידרה של תרגילים והתאמן בנגינתם. תרגילים אלה כללו עיבודים של הרבה מתרגילי הנגינה שכתבו קרל פלש ואוטוקאר סבצ'יק עבור הכינור.
נאווארה ניצל תקופה זו גם כדי להיפגש עם נגנים כמו הצ'לן עמנואל פויירמן, הפסנתרן אלפרד קורטו והכנר ז'אק טיבו ולהאזין לנגינתם. כמו כן, הוא טיפח קשרי ידידות עם המלחינים ז'אק איבר, פלורנט שמידט וארתור הונגר. בהמשך אף קיבל את הדרכתו של פבלו קזאלס בהיבטים האמנותיים של הנגינה בצ'לו.
בשנים 1929 עד 1935 ניגן עם רביעיית המיתרים קרטלי. כסולן הופיע לראשונה עם תזמורת קולון הפריזאית בניצוח גבריאל פיירנה בנגינת הקונצ'רטו לצ'לו ברה מינור של אדואר לאלו. בשנת 1933 מונה לצ'לן הראשי של תזמורת האופרה של פריז ובמקביל הופיע כסולן עם תזמורות אירופאיות שונות. 
בכל השנים האלה הירבה נאווארה לעסוק גם בספורט. הספורט החביב עליו היה שחיה, אך הוא נהנה גם מאגרוף. על מבנה הגוף החסון והשרירי שפיתח כתוצאה מעיסוקיו אלה שמר גם שנים לאחר מכן וראה בו נכס מועיל לצ'לן, הנדרש לשלוט בכלי נגינה גדול יחסית.
במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 המשיך נאווארה לבסס את הקריירה שלו, שקיבלה חיזוק יתר כאשר זכה בפרס הראשון בתחרות הבינלאומית של וינה. מלחמת העולם השנייה עצרה באחת את התקדמותו, כאשר הניח את הצ'לו מידיו והתגייס לחיל הרגלים הצרפתי.

נאווארה אחרי מלחמת העולם השנייה

ב-1945, לאחר תקופת אימונים שנועדה להשיב לעצמו את כישוריו הפיזיים, חידש נאווארה את הקריירה. ב-1949 קיבל עליו משרת פרופסור בקונסרבטוריון של פריז, כממשיכו של פייר פורנייה, ויצא לסיורי הופעות נרחבים בארצות הברית, אירופה, אסיה וברית המועצות, בהם ניגן תחת שרביטם של גדולי המנצחים של תקופתו. הופעותיו כללו ביצועי בכורה של קונצ'רטי לצ'לו שנכתבו למענו, בהם הקונצ'רטו של אנדרה ז'וליבה, שנאווארה הקליט לחברת אראטו; התקליט יצא בארצות הברית על וסטמינסטר XWN-19118 (מונו) ו-WST-17118 (סטריאו). כמו כן הקליט את הקונצ'רטו לצ'לו מאת אדוארד אלגר עם סר ג'ון ברבירולי על דוכן המנצחים, בביצוע שמצא מהלכים אל לב הקהל.
נאווארה הקליט את הקונצ'רטו השני לצ'לו של דבוז'אק ב-1954 עם התזמורת הסימפונית החדשה של לונדון, בניצוח רודולף שוורץ. חברת קפיטול הוציאה הקלטה זו בשנת 1955, מק"ט p 8301
נוסף למשרתו בקונסרבטוריון של פריז, הדריך נאווארה בקורסי קיץ באקדמיה למוזיקה בסיינה החל ב-1954 ובקורסי סתיו בסן-ז'אן-דה-לוז, וקיבל משרת פרופסור נוספת בבית הספר הגבוה למוזיקה דטמולד ב-1958. כמו כן לימד בלונדון ובווינה.

אנדרה נאווארה מת בסיינה שבאיטליה.
דיונים (ספר)

רקע

הספר, הוא פיתוח וסיכום של רעיונות שעלו בהרצאות שנשא בדיונים שבהם השתתף בגנים של משפחת רוצ'אלי. רוב רובם של המידיינים היו רפובליקנים (ומכאן שהתנגדו לשלטונה משפחת מדיצ'י) והדבר הכתיב גם את אופי הספר שאומנם אינו רפובליקני לחלוטין ועוסק גם בנסיכויות אך כלל ניתן להחשיבו רפובליקאי. הספר, נכתב לאחר הגלייתו של מקיאוולי מפירנצה בבית כפר שהיה בבעלות משפחתו.

טענות הספר

הספר, מנסה למצוא במבנים המדיניים-אידאולוגיים של רפובליקות ומדינות את הסיבה לעלייתן או לנפילתן. קונספט זה, הוא קונספט שהוצג בראשונה על ידי פוליביוס בספרו "ההיסטוריות". יסוד הגותו של פוליביוס, הוא שלכל משטר יש פגמים יסודיים שבהכרח יגרמו לנפילתו (הוא טוען שישנם שלושה משטרים- מונרכיה, אריסטוקרטיה ודמוקרטיה שכל אחת מהן ידרדר בהתאמה לרודנות, אוליגרכיה ואנרכיה) ויסוד זה מקיאוולי משכלל. הוא טוען, הסיבה שהרפובליקה הרומית כבשה שטחים אדירים ללא יתרונות מובנים נראים לעין ושרדה זמן רב הוא המבנה החוקתי שלה שלמעשה הוא שילוב מושלם ומאוזן בין שלושת סוגי המשטרים. כך, הבעיות שהיו גורמות לנפילת המשטר "מנוטרלות".
טענה נוספת על בסיסה מבסס מקיאוולי את הגותו היא התפישה שלו לטבע האדם. אליבא דמקיאוולי, האדם הוא (א) דינמי ומשתנה ו(ב) שואף לעולם  לכוח. לכן, מקיאוולי טוען שחוקה מאוזנת אינה ערובה להתרחבות המהירה של הרפובליקה הרומית שכן חוקה שלא תשתנה בסוף תקרוס עם שינוי הזמנים. עוד הוא טוען, שמשטר שלא יצליח לקשור את הצלחת ופרסום התושבים בסיוע לו יקרוס או לחלופין לא ישגשג. 
טענה נוספת שמעלה מקיאוולי מהדינמיות של בני האדם היא יחסו למאבקים חברתיים. לתפישתו, מאבקים חברתיים הן היסוד לחוקה טובה ושיפור מתמיד שלה ושל המשטר על ידי כך שהם "מאתגרים" את האיזון הקיים בין האצילים לפושטי העם.
עוד עקרון אותו מציג מאקיוולי, הוא הדת. לתפישתו, תפקידה של הדת, הוא להיות כלי נוסף בידי השלטון לחיבור העם למשטר ולשלהובו. טענה זו הוא מבהיר במשפט שנהפך לציטוט והוא "אין צורך שהשליט יהיה דתי אלא שיראה כדתי". לתפישתו, לדת הרומית היה תפקיד מהותי שתולדותיה של הרפובליקה הרומית. הדת, העוסקת במידת ה "virtus" מראה שרצון האלים הוא סיוע למדינה ובכך מצליחה לחזק את הקשר בין תושבי המדינה לסיוע למדינה. מסיבה זו טוען מקיאוולי שהרפובליקה הרומית לעולם לא תחזור שכן הדת הנוצרית פועלת במידה מסוימת הפוך ומעלה על נס את ההתבודדות והפרישות.
נוסף לזאת, מאקיאוולי טוען שעצם טבעה של הרפובליקה הוא שוויון יחסי ולכן מעמיד את נפילתה של הרפובליקה הרומית בשחיתות ובאי השוויון שהלך וגבר לקראת סופה.

השפעה

הספר נחשב לאחד החיבורים המכוננים בתולדות הפילוסופיה הפוליטית והשפיע על הוגים דוגמת הובס, רוסו ומונטסקייה.