google/wiki40b huggingface dataset:
ברזילי יעבץ

תולדותיו

נולד לאביו רבי ברוך יעבץ. היה חתנו של רבי אליהו חאקו מחבר הספר "רוח אליהו".
כיהן כרב באיזמיר בזמן רבי חיים אבולעפיה (השני) ורבי יצחק הכהן רפפורט. 
העמיד תלמידים רבים, המפורסם שבהם הוא רבי יצחק נוניס בילמונטי המזכירו מספר פעמים בספרו שער המלך על הרמב"ם. תלמיד נוסף היה רבי אהרן אלפנדרי מרבני איזמיר. 
בספרו "לשון לימודים" נמצאים ההספדים שנשא על חשובי רבני איזמיר והסביבה, ובהם רבי יצחק אלגאזי, רבי ישראל בנבנישתי (בנו של רבי חיים בנבנישתי בעל כנסת הגדולה), רבי בנימין הלוי, ורבי אליהו הכהן בעל שבט מוסר. 
נפטר בשנת ה'תק"ך (1760) באיזמיר.
חתנו היה רבי יהודה אשכנזי ששימש אף הוא לימים כרבה הראשי של איזמיר.
אחמד זוויל

ביוגרפיה

זוויל נולד בדמנהור, 60 קילומטרים דרום-מזרחית לאלכסנדריה, וגדל בדאסוק במשפחה מוסלמית. הוא היה בנם של חסן זוויל, מכונאי במקצועו שעבד בהמשך כפקיד ממשלתי, ושל אשתו, רווחיה דאר.
סיים תואר ראשון באוניברסיטת אלכסנדריה ואחר כך עבר לארצות הברית, שם קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת פנסילבניה. לאחר מחקר בתר-דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, עבר בשנת 1976 למכון הטכנולוגי של קליפורניה (Caltech) ומאז ועד מותו כיהן בו כחוקר. בשנת 1990 מונה לראש הקתדרה לכימיה פיזיקלית על שם לינוס פאולינג.
בעבודתו פיתח זוויל שיטה למעקב אחר אטומים ומולקולות במהלך התגובה הכימית, באמצעות הבזקי לייזר מהירים במרווחי זמן של פמטו-שניות (femtoseconds). כך התחקה במדויק אחר שבירתו של הקשר הכימי ויצירתו מחדש, והוכיח את קיומם של תוצרי ביניים שהיו תאורטיים בלבד לפני כן.
בשנת 1993 הוענק לאחמד זוויל, בישראל, פרס וולף לכימיה. בשנת 1999 היה למצרי השלישי שקיבל פרס נובל, אחרי אנואר סאדאת בשנת 1978 (פרס נובל לשלום) ונגיב מחפוז בשנת 1988 (פרס נובל לספרות). מאז עסק זוויל, לצד מחקרו, גם בפעילות ציבורית, א-פוליטית, להנחלת המחקר המדעי התקין במדינות מוסלמיות, במדינות ערב ובמיוחד במצרים.

חיים פרטיים

אחמד זוויל היה נשוי פעמיים. את אשתו הראשונה הכיר בעת לימודיו באוניברסיטת אלכסנדריה. הוא התגרש ב-1979 ובשנת 1989 התחתן שוב עם רופאה ממוצא סורי, דמה פאהם. נולדו לו 4 ילדים, שניים מכל מערכת נישואים.
פסגת שוקי

גילוי ההר

ההר התגלה על ידי לינקולן אלזוורת' בעת הטיסה החוצת אנטארקטיקה שלו ב-23 בנובמבר 1935.

מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שם צ'ארלס סי. שוקי (Charles C. Shockey) שעבד במחלקת המפות המיוחדות של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית אשר הכינה בשנת 1962 את המפה של האזור.
רם אורן

קורות חיים

נולד בתל אביב וגדל בשכונת שפירא. אביו היה כורך ספרים והיה מביא הביתה למשפחתו לקריאה מדי סוף שבוע אחדים מהספרים שנמסרו לו לכריכה. כך נולדה אהבתו של אורן לספרות וכבר בגיל שמונה החליט שכשיהיה גדול יכתוב ספרים. אחדים מסיפוריו ושיריו פורסמו בעיתוני הילדים של התקופה. למרות זאת, בתחילת דרכו כבוגר, שני הספרים הראשונים שכתב נדחו על ידי כל ההוצאות לאור אליהן הוא שלח אותם והוא למד ולאחר מכן עבד, כעורך דין ועיתונאי. רק בגיל מתקדם יחסית החלו ספריו להתפרסם. 
את הקריירה העיתונאית שלו החל כנער שליח בגיל 15 בעיתון "ידיעות אחרונות" וכמתלמדו של אלכסנדר זאובר, עורכו של "עיתון מיוחד". פנייתו לכיוון זה נבעה ממחשבה שכעובד בעיתון יוכל איכשהו להשתלב גם בכתיבה ובתחילת דרכו הוא אף הסכים לעבוד כשליח בחינם, כדי להשיג דריסת רגל בתחום. עבודתו העיתונאית הפכה עם הזמן לעבודה של ממש והוא אף הגיע בה להישגים, כולל עריכת מוספים חשובים בעיתון. הוא שילב אותה עם לימודי משפטים ועבודה כעורך דין, והיה במרוצת השנים ליועץ המשפטי של ידיעות אחרונות.  
בשנת 1994, כשהיה בן 58 פרסם את ספרו הראשון "פיתוי" (הוצאת כתר). הספר לא הצליח בתחילה, ונחשב לכישלון מבחינת המכירות עד הופעתו בתוכנית הטלוויזיה של דן שילון, שהייתה אז תוכנית האירוח הפופולרית ביותר. גליה אלבין, שישבה אז במקרה לצדו במעגל המרואיינים, החליטה לעזור לסופר המתחיל וסיפרה שקראה את ספרו והיא מתעתדת להסריטו. הדברים לא היו נכונים והיא אף לא קראה אז את הספר, אך הדבר שימש כמנוף לקידומו של "פיתוי", שהפך לאחד מרבי-המכר הפופולריים ביותר בישראל אי פעם. ב-2002 הופק סרט קולנוע על פי הספר. 
הצלחתו הספרותית, שלא לוותה בהצלחה כלכלית זהה בשל העובדה שהמוציאים לאור לקחו לעצמם חלק גדול מרווחי המכירות, הביאה אותו לייסוד הוצאת ספרים בשם "קשת הוצאה לאור". ההוצאה מפרסמת כיום בעיקר את ספריו של אורן אף כי גם של סופרים אחרים כשפרה הורן, עירית לינור, שלי יחימוביץ', יורם יובל וקובי אוז.
אורן מנסה לתת בספריו תמונה של תופעות שונות בשיח התרבותי הישראלי (לדוגמה: הנהייה אחרי המיסטיקה המזרחית באשראם). מרבית ספריו הם בז'אנר הספרות הבלשית, אך בשנת 2002 פרסם לראשונה רומן היסטורי - לטרון, עליו זכה בציון מיוחד מטעם ועדת פרס יצחק שדה לספרות צבאית. בשנת 2018, במסגרת פרויקט 70 שנה למדינת ישראל, נבחר הספר לטרון  על ידי משרד החינוך כאחד משלושת הספרים המומלצים בנושא מלחמות ישראל לגילאי התיכון.
בשנת 2004 פרסם ספר נוסף בסוגה זו - המטרה - תל אביב, העוסק בפלישת הצבא המצרי לישראל במלחמת העצמאות.
ב-2005 היה מעורב בהתמודדותה של קבוצת התקשורת "כאן" במכרז ערוץ 2. אורן שימש כראש חטיבת התוכן של הקבוצה. הקבוצה לא זכתה במכרז ופורקה ב-2007.
במשך השנים התבסס רם אורן כסופר ישראלי מצליח ביותר. כל ספריו זכו בפרסי ספר הזהב וספר הפלטינה. "פיתוי" ו"אות קין", שניים מספריו, הם מהספרים הנמכרים ביותר בישראל אי פעם.

חיים פרטיים

אורן מתגורר בתל אביב. נשוי לניצה מאז 1961, אב לשלושה וסב לנכדים.

ביקורת

כתיבתו של רם אורן זכתה לביקורות מעורבות. המרכיב העיקרי של הביקורת השלילית מתחלק לשתי רמות: רמת התחקיר - נטען כי אורן חושף את קוראיו למקומות וקהלים לא מוכרים, אך בניגוד לצפוי אינו מעמיק בתחקיר על מושאי הכתיבה ומספק לקהל את אותם תיאורים סטריאוטיפיים שציפה לקבל. הרמה הספרותית - נטען כי אורן מרבה לעשות שימוש בקלישאות, ובפאתוס מוגזם. כמו גם בשילוב משלבי שפה שונים למשפט אחד.
Viasat Fotball

השקה

הערוץ הושק בשנת 2008. ההשקה עוררה תגובות מעורבות בפורומים שונים באינטרנט. היו שחשבו כי הקמת הערוץ הייתה הכרחית בעוד אחרים חשבו שהמחיר של הערוץ החדש יתגלגל למנויים של Viasat.

פרמייר ליג

בחודש מרץ 2010 הודיעה Viasat כי החל מהעונה הבאה, הערוץ ישדר את הליגה במקום Canal Digital ששידר אותה עד אז.
ב-13 בפברואר 2013 התברר כי Viasat רכשה את הזכויות לשידור הגביע האנגלי, אך זה שודר בעיקר בערוץ TV10.

עובדים

במאי 2009 פוטר הפרשן גלן הייסין מתפקידו. ההחלטה לפטרו זכתה לתשומת רב רבה בעיתונים השונים. הייסן עצמו אמר כי זה עצוב להפסיק עבודה שהוא נהנה ממנה.
אלכסיי ברזוצקי

קריירת משחק

ברזוצקי החל לשחק כדורגל בבית הספר לספורט "סמנה" שבמוסקבה. ברזוצקי החל את הקריירה המקצועית שלו בשנת 1999, בגיל 17, במועדון הכדורגל מוסקבה. אחד מרגעי השיא של ברזוצקי בצסק"א היה במסגרת גמר גביע אופ"א 2005, אז כבש בנגיחה את שער השוויון בדרך לניצחון 3-1 על ספורטינג ליסבון.
לברזוצקי היה חלק חשוב במשחק מוקדמות ליורו 2008 של נבחרת רוסיה מול נבחרת אנגליה. בעיטה שלו לעבר השער של פול רובינסון נהדפה לרגליו של רומן פבליוצ'נקו שדחק את הכדור פנימה. במשחק ידידות מול נבחרת רומניה שימש כקפטן הנבחרת. ברזוצקי הופיע בכל משחקי הנבחרת ביורו 2008, בו העפילה הנבחרת עד לחצי הגמר.
ב-21 ביולי 2018 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.

קריירת אימון

בנובמבר 2018 הוזמן על ידי לאוניד סלוצקי לצוות המאמנים של קבוצת ויטסה ארנהם ההולנדית.
פרדיננד נוילינג

קריירה מוקדמת

נוילינג נולד ב-22 באוגוסט 1885 בבאוצן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1905 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-139 (הסקסוני המלכותי ה-11), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה, וב-22 במרץ 1916 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף נוילינג לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1929 הועלה נוילינג לדרגת מיור, וב-1 באוקטובר 1930 מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-2 (הפרוסי). ב-1 ביוני 1933 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באוקטובר 1934 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-23. ב-1 ביוני 1935 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 בינואר 1939 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 במרץ 1939 מונה נוילינג למפקד הלאנדווהר באופלן, וב-26 באוגוסט 1939 מונה למפקד הדיוויזיה ה-239.

מלחמת העולם השנייה

בפרוץ המלחמה מונה נוילינג למפקד הדיוויזיה ה-239, ולחם עמה במהלך הפלישה לפולין כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה ה-14, ולאחר מכן נשאר עמה בפולין ככוח כיבוש. במהלך המערכה על צרפת לחם נוילינג עם הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-33 במסגרת הארמייה השביעית, וב-1 בדצמבר 1940 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. במהלך מבצע ברברוסה לחם נוילינג עם הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-11 במסגרת הארמייה ה-11, וב-19 בדצמבר 1941 קיבל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-1 בינואר 1942 פורקה הדיוויזיה, ונוילינג הועבר לעתודת המילואים. ב-28 בפברואר 1942 קיבל נוילינג על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-2 בספטמבר 1942 מונה למפקד קורפוס המילואים ה-62. הקורפוס הוצב בדובנו שבאוקראינה, ובתחילת שנת 1944 הועבר לצרפת, שם פעל תחת פיקוד הארמייה ה-19 במרסיי. ב-5 באוגוסט 1944 הפך הקורפוס לקורפוס ה-62, והשתתף בלחימה במבצע דרגון, וב-18 באוגוסט 1944 הושמד הקורפוס על ידי הדיוויזיה האמריקנית ה-36 ונוילינג נפל בשבי.

לאחר המלחמה

בשנת 1947 שוחרר נוילינג מהשבי. לאחר שחרורו התגורר נוילינג בעיר הילדסהיים, עד למותו ב-20 בפברואר 1960, והוא בן 74 שנים.
מצוקטה מאסיושי

ראשית חייו

מצוקטה נולד למשפחת סמוראים בקגושימה, סצומה. בגיל 13 הוא החל ללמוד בזושיקן, בית הספר הקונפוציאני של האן סצומה, שם למד את כתביו של הפילוסוף הקונפוציאני ואנג יאנגמינג, ששמו דגש על נאמנות לקיסר. הוא החל את לעבוד בביורוקרטיה המקומית, וב-1866 נשלח לנגסאקי ללמוד מדע מערבי ומתמטיקה. מצוקטה זכה באמונם של בני ההאן שלו, טושימיצ'י אוקובו וטקמורי סאיגו, ושימש מתווך בין ממשלת ההאן לבירה קיוטו.
מכיוון שחזה את העימות המתקרב בין סצומה לבין שוגונות טוקוגאווה, רכש מצוקטה ספינה בנגסאקי, שהייתה עתידה לשמש את חיילי סצומה. עם זאת, מנהיגי ההאן חשבו שהשימוש העדיף לספינה יהיה ספינת משא, ומצוקטה התפטר מתפקידו כרב חובל. בסופו של דבר שימש כלי השיט ללחימה במלחמת בושין, כנגד ספינות השוגונות. בעת רסטורציית מייג'י, היה אחראי מצוקטה על שמירה על הסדר הצבורי בנגסאקי, לאחר התמוטטות השוגונות. אוקובו, שהתמנה לשר הפנים של ממשלת מייג'י, מינה אותו למושל מחוז היטה (כיום מחוז אויטה) ב-1868.

רפורמה כלכלית

מצוקטה עבר לטוקיו ב-1871, והחל מיד בעבודה על רפורמה בחוקי מיסי קרקעות. השינויים שהכניס קבעו שלראשונה ביפן נדרשו התושבים לשלם מיסים באמצעות כסף, ולא באמצעות אורז, כפי שהיה נהוג עד אז; המיסים חושבו בהתבסס על שווי הנכסים, ולא על כמות התוצרת החקלאית; ונקבע תעריף קבוע של 3% משווי הנכסים, אותו התחייב בעל הנכס לשלם.
מצוקטה התמנה לתפקיד שר הפנים ב-1880, ובשנה שלאחר מכן תפס את מקומו של אוקומה שיגנובו בתפקיד שר האוצר. באותה עת הייתה כלכלת יפן נתונה במשבר בעקבות אינפלציה, ומצוקטה החיל מיד מדיניות ריסון כלכלי. הצעד אמנם הוביל להתייצבות הכלכלה, אך ירידת המחירים הביאה לפשיטת רגל של בעלי אדמות רבים. מצוקטה יסד גם את בנק יפן ב-1882. כשהתמנה איטו הירובומי לתפקיד ראש הממשלה ב-1885, הוא מינה את מצוקטה לשר האוצר הראשון תחת  חוקת מייג'י.
מצוקטה שאף להגן על התעשייה היפנית מתחרות חיצונית, אך החוזים הבלתי שיוויוניים הצרו את צעדיו. עם זאת, היעדר כלי פיקוח סייעו לכלכל יפן בטווח הארוך בכך שהוא עודד את צמיחתו של שוק הייצוא היפני. ממשלת יפן אף רצתה להרחיב את תעשיית המדינה, אך מחסור בהון אילץ אותה להעביר את התעשייה לעסקים פרטיים, שתמורת הטבות, הסכימו לפעול לפי הנחיות הממשלה. שיטה זו סללה את הדרך ליצירתם של הזאיבצו.
מצוקטה כיהן בתפקיד שר האוצר בשבע מתוך עשר הממשלות הראשונות, ובמשך 18 שנים מתוך תקופה של 20 שנים, מ-1881 עד 1901.

ראש הממשלה

מצוקטה החליף את יאמגאטה אריטומו בראשות הממשלה ב-6 במאי 1891, וסיים את כהונתו הראשונה ב-8 באוגוסט 1892. לאחר מכן כיהן פעם נוספת, כשהחליף את איטו בתפקיד ב-18 בספטמבר 1896, בו נשאר עד 12 בינואר 1898. במהלך שתי כהונותיו בראשות הממשלה, החזיק מצוקטה גם בתפקיד שר האוצר.
באותה עת, החזיק מצוקטה בתפקיד נשיא הצלב האדום היפני, חבר במועצה הקיסרית, חבר הבית העליון של הדיאט ושומר חותם הקיסר. מאוחר יותר, הצטרף מצוקטה לגנרו.

חיים אישיים

למצוקטה היו ילדים רבים (לפחות 13 בנים ו-11 בנות). בנו, מצוקטה קוג'ירו, השקיע את הונו באיסוף אלפי חפצי אמנות מערבית, אותם קיווה להפוך לגרעין שסביבו יקים מוזיאון לאמנות מערבית. אף על פי שלא השיג מטרה זו בחייו, ב-1959 נפתח המוזיאון הלאומי לאמנות מערבית בטוקיו, המציג את חפצי האמנות שאסף.
אובוד

אובּוד (בסרבית: Обод), שכונה גם ריצ'קי גראד (Риjчки град) או צרנוייביצ'ה גראד (Црнојевића град), היה בימי הביניים יישוב מבוצר עם מבצר ומנזר במונטנגרו, על הגדה הימנית של הנהר אובודה, לימים נהר צרנוייביץ'.  הוא שכן מעל הכפר בן ימינו רייקה צרנוייביץ', לא רחוק משפך הנהר לאגם שקודרה, ואינו קיים עוד.
אובוד הוקם בסביבות שנת 1475 על ידי נסיך זטה איוואן צרנוייביץ', אחרי שהוא נאלץ לנטוש את מושבו הקודם בז'בליאק בידי העות'מאנים. אובוד שימש בירתו של איוואן צרנוייביץ' למשך שש שנים בערך.
ג'וראג' צרנוייביץ' הקים ככל הנראה באובוד בית דפוס באותיות קיריליות, ראשון בדרום-מזרח אירופה, שהועבר בהמשך לצטיניה.
אחרי שנסיך זטה העביר את מושבו לעיר החדשה צטיניה, אובוד ננטש. 
בבית הדפוס שהקים צרנוייביץ' הודפסו הספרים הראשונים באותיות קיריליות באזור הבלקן. הם נכתבו בגרסה הסרבית של השפה הסלבונית. האינקונבולה הנ"ל כוללים ספר תהלים (פסלטריון) מלווה בספר "חיי סטפאן דצ'אנסקי" מאת גריגורי צמבלק, "אוקטואיך (אוקטואכוס) פרבוגלסניק" (4 בינואר 1494), אאוכולוגיון - מוליטבניק או טרבניק, "אוקטואיך פטוגלסניק".
יש משערים כי את ה"אוקטואיך פרבוגלסניק" הדפיסו באובוד. העבודה נעשתה תחת השגחתו של הנזיר הבכיר מקאריה ובברכת המיטרופוליט של מונטנגרו, ואווילה.
בשנת 1952 קיבל בית הדפוס הממלכתי בצטינייה את השם "אובוד".
ארז אליאב

קריירה

אליאב נולד בחולון והחל את הקריירה המקצוענית שלו במדי בית"ר חולון בליגה ג' בעונת 1997/1998. בשנת 2000 הוביל את בית"ר חולון לליגה ב', כאשר היה מלך שערי הקבוצה עם 14 שערים. בעונת 2000/2001 הוחתם אליאב בהפועל צפרירים חולון ששיחקה אז בליגת העל, ובגיל 23 ביצע קפיצה נדירה מהליגה השישית לליגה הבכירה בישראל.
לאחר שצפרירים חולון ירדה לליגה הלאומית עבר אליאב להפועל פתח תקווה לקראת עונת 2001/2002. אליאב השתלב טוב מאוד בקבוצה ושותף בכל משחקיה בליגה חוץ מאחד, ובעונה שלאחר מכן כבש ארבעה שערים, כולל בניצחונות על בני יהודה ומכבי נתניה שסייעו לקבוצה להישאר בליגת העל. בנובמבר 2003 נפצע ונעדר מהמגרשים לתקופה של יותר משנה.
בקיץ 2005 חתם אליאב במכבי תל אביב, אך כבר בחודש נובמבר חזר לשחק בהפועל פתח תקווה. אליאב פתח את עונה זו בצורה טובה, עם פנדל שסחט בדרבי נגד מכבי פתח תקווה, ושער מתוחכם שהבקיע נגד הפועל כפר סבא, אך היכולת המקצועית שהציג לאחר מכן לא הייתה משביעת רצון, ובסיום עונת 2005/2006 שוחרר מהקבוצה, לאחר שבסך הכל הופיע ב-93 משחקי ליגה במדיה, וכבש 6 שערים.
לקראת עונת 2006/2007 עבר אליאב להכח עמידר רמת גן, העולה החדשה לליגת העל, ובחודש ינואר עבר למכבי הרצליה. בעונה זו זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו, ובסופה נאלץ לפרוש ממשחק פעיל בגיל 29 בלבד, לאחר שסבל מפציעות חוזרות.

חייו האישיים

אליאב גרוש ואב לשלושה ילדים. בשנת 2011 נולדה בתו הבכורה, ובשנת 2014 נולדו לו תאומים.
ב-4 בנובמבר 2018 נעצר בחשד להפעלת חממה לגידול מריחואנה בראשון לציון.
אהרון דיטשר

אהרון (האווי) דיטשר (Howard Deitcher‏; נולד ב-1954 במונטריאול) הוא מרצה בכיר בבית ספר לחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים וחבר סגל במכון מנדל למנהיגות. לשעבר מנהל מרכז מלטון לחינוך יהודי וכיום מנהל חינוכי של תוכנית רביבים באוניברסיטה העברית.

ביוגרפיה

דיטשר נולד בקנדה. הוא למד בישיבה יוניברסיטי והיה תלמידה של נחמה ליבוביץ.
דיטשר ניהל את המרכז לחינוך יהודי באוניברסיטה העברית על שם מלטון בשנים 2002-2008. כמו כן עמד בראש תוכנית עמיתי ירושלים במכון מנדל למנהיגות בשנים 1996-2001.
דיטשר חוקר ומרצה בתחומים: תפיסתו של הילד את הסיפור המקראי, שאלות תאולוגיות והוראת המקרא, טקסי מעבר כחוויה חינוכית ודגמים של מנהיגות חינוכית בימינו. הוא פרסם רבות בנושאים אלו ומנהל מספר פרויקטים חינוכיים בקהילות שונות בצפון אמריקה, אירופה ואוסטרליה. הוא ערך שלושה ספרים ומעביר השתלמויות מורים בקהילות שונות בעולם.
כיום הוא המנהל החינוכי של תוכנית רביבים להכשרת מורים מצטיינים ללימודי היהדות באוניברסיטה העברית בירושלים.
דיטשר נשוי לחני, פסיכולוגית קלינית ולהם שלושה ילדים.
ארכיון האינטרנט

היסטוריה

קאהל ייסד את הארכיון בשנת 1996 בזמן שייסד את אלכסה, חברת זחלן רשת למטרות רווח. באותה השנה, ארכיון האינטרנט החל לשמר ולאחסן בארכיון את ה-World Wide Web. התוכן הנשמר בארכיון לא היה זמין עד שנת 2001, אז ה-Wayback Machine פותח. בסוף שנת 1999 הארכיון הרחיב את אוספיו מעבר לארכיון אינטרנט והחל לאחסן גם את ארכיון הסרטים Prelinger Archives. באמצע העשור השני של המאה ה-21, ארכיון האינטרנט כולל טקסטים, אודיו, תמונות נעות ותוכנות. הארכיון גם מארח מספר פרויקטים אחרים: ארכיון התמונות של NASA, קטלוג ספריית ויקיפדיה הניתנת לעריכה ואתר ספריית הספרים הפתוחה.
על פי דברי אתר הארכיון:
ברוב חברות בני האדם רואים חשיבות בשימור חפצים וממצאים של התרבות והמורשת שלהם. ללא חפצים אלה, לציוויליזציה אין כל זיכרון שממנו ניתן ללמוד מההצלחות והכשלונות שלה. התרבות שלנו כעת מייצרת יותר ויותר חפצים בצורה דיגיטלית. משימת הארכיון היא לעזור לשמר חפצים אלו וליצור ספריית אינטרנט עבור חוקרים, היסטוריונים, ותלמידים.
באוגוסט 2012, הודיע הארכיון שהוסיף את פרוטוקול ביטורנט לאפשרויות הורדת הקבצים עבור מעל ל-1.3 מיליון קבצים הקיימים באתר וקבצים שהועלו לאחרונה. שיטה זו היא האמצעי המהיר ביותר להורדת מדיה מהארכיון.
ב-6 בנובמבר 2013, עלו משרדי הארכיון הראשיים של ארכיון האינטרנט בריצ'מונד קליפורניה באש, שהרסה ציוד והסבה נזק לדירות סמוכות. על פי הארכיון, הארגון איבד מצלמות, גופי תאורה, וציוד סריקה בשווי של מאות אלפי דולרים. הארגון, שהוא ללא כוונת רווח, ביקש תרומות כדי לכסות את הנזקים שהוערכו בכ-$600,000.

Archive-It

שירות אשר הפך זמין בתחילת 2006. השירות מאפשר למנויים בתשלום לשמר אוספים של תוכן דיגיטלי.
נכון למרץ 2014 מעל ל-275 מוסדות שמרו ב-Archive-It עותקים של מעל ל-7.4 מיליארד כתובות URL במסגרת 2,444 אוספים ציבוריים. מוסדות אלו כוללים בין היתר אוניברסיטאות, מוסדות פדרליים, מוזיאונים, וארגונים תרבותיים.
תחרות שחייה

תחרות שחיה הוא סיפור קצר מאת בנימין תמוז, שפורסם בראשית שנות השישים. הסיפור נחשב כאחת מיצירותיו החשובות של תמוז, והוא חלק מחומר הלימוד לבחינות הבגרות בספרות בישראל.
הסיפור הוא בן שלושה חלקים. הוא עוסק בקונפליקט, או בפגם, שבין יחסי היהודים והערבים ובשוני בין מציאות החיים שהייתה בארץ ישראל הערבית בעבר, לבין ארץ ישראל היהודית המתחדשת.

העלילה

הסיפור מתרחש ביפו לפני מלחמת העצמאות, ומסופר בגוף ראשון. הסיפור נפתח בתיאור זכרונו של המספר על קיץ אחד בילדותו, לפני מלחמת העצמאות, קיץ של יחסי שכנות ואידיליה, לכאורה, בין שני נערים - יהודי וערבי. בתחרות ידע בין שניהם מנצח הנער היהודי, ובהמשך, בתחרות שחיה, מנצח הנער הערבי.
בחלק השני של הסיפור נפגש המספר כאדם בוגר, עם אותו נער ערבי שכיום הוא כבר גבר צעיר. החלק השלישי מתרחש שנים לאחר המפגש הראשון, כאשר המספר הוא חייל במלחמת העצמאות. במהלך המלחמה מתברר לו כי ידידו, הבחור הערבי הצעיר, הוא שבוי, ובעודו כפות נורה למוות על ידי חיילי צה"ל.
ניתן לראות בבריכת השחייה שבסיפור מטאפורה לארץ ישראל ולתחרות בין יהודים וערבים עליה. המספר מצפה בתחילת הסיפור להשתלבות במרחב, וליחסי חברות עם שכנו, תוך משחקים בבריכה. חלומותיו נמוגים עם המלחמה. אובדן התום מסמל את העובדה כי במאבק זה אין מנצחים, ובדרך זו או אחרת כולם למעשה מנוצחים.
הסיפור עשוי להשאיר סימני שאלה ונקודות למחשבה אצל הקוראים, אך מצד שני אינו נוקט בעמדה מוסרית חד משמעית, ובכך חשיבותו.

נקודת המבט של הסופר

הסופר מבכה את אובדן החיים המשותף ואת הכישלון ליצור חיים משותפים בין יהודים לערבים במדינת ישראל.

מבנה הסיפור

דמות מרכזית - המספר.
נקודת שיא - עצם המאבק, והכישלון שבניצחון.
הסיפור הוא סיפור ריאליסטי-נטורליסטי בעל מסר אידיאלוגי: הסיפור "תחרות שחייה" ריאליסטית- נטורליסטית.
המציאות מתוארת באמצעות פרטים מהותיים ומאפיינים. יחד עם זאת, בתיאור המלחמה אין נאמנות לעובדות היסטוריות.

סמל הסיפור

ניתן לראות בסיפור סמל שקוף למאבק על ארץ ישראל שהרי המים הקרירים והנעימים שבה הופכים ממים חיים למים עומדים, חמים ועכורים.
פרלמנט (ממלכת צרפת)

הפרלמנט (להאזנה (מידע · עזרה)) היה מוסד פוליטי בעל סמכויות שיפוטיות בעיקר, שפעל בצרפת לפני המהפכה הצרפתית. הפרלמנט הראשון היה הפרלמנט של פריז שהתפתח ממועצת המלך בשנת 1307. הוא נמצא בתוך ארמון המלך מימי הביניים באיל דה לה סיטה שבפריז.
ב-1443, בעקבות מלחמת מאה השנים, העניק שארל השביעי, מלך צרפת פרלמנט לחבל לנגדוק. בהמשך, ועד למהפכה הצרפתית הוקמו בצרפת פרלמנטים רבים בערים אראס, מץ, נאנסי, קולמאר, דיז'ון, בזאנסון, גרנובל, אקס-אן-פרובאנס, פרפיניאן, טולוז, פאו, בורדו, רן ורואן.
חברי הפרלמנט השתייכו ברובם לאצולת הגלימה, והחברות בפרלמנט עברה בירושה.
לארס רידל

ביוגרפיה

רידל נולד בצוויקאו שבסקסוניה וגדל בעיירה הסמוכה בתורם. 
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בספליט, באותה העת יוגוסלביה בשנת 1990 סיים רידל במקום 15 בתוצאה של 59.28 מטר.
לאחר התמוטטותה של מזרח גרמניה בשנת 1990 פסקו אימוניו הסדירים של רידל להתקיים. אך למרות זאת החל להתאמן במהרה בהדרכתו של קרלהיינץ שטיינמץ במיינץ.

אלוף עולם

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 זכה רידל במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 66.20 מטר, לפני אריק דה ברוין מהולנד (65.82 מטר) ואטילה הורבט מהונגריה (65.32 מטר).
באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיים רידל רק במקום 14 בזריקת דיסקוס בתוצאה חלשה עבורו של 59.98 מטר ולא הצליח לעלות לשלב הגמר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בשנת 1993 זכה רידל בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 67.72 מטר, לפני דמיטרי שבצ'נקו מרוסיה (66.90 מטר) ובן ארצו יורגן שולט (66.12 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, בפינלנד בשנת 1994 סיים רידל במקום 11. הוא לא התייצב לתחרות בשלב הגמר. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 58.66 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 זכה רידל בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא אליפות חדש של 68.76 מטר, לפני ולדימיר דוברובצ'יק (65.98 מטר) וואסילי קפטיוך (65.88 מטר) שניהם מבלארוס.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה רידל במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 69.40 מטר, לפני ולדימיר דוברובצ'יק (66.60 מטר) וואסילי קפטיוך (65.80 מטר). שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה ב-14 באוגוסט בציריך, שווייץ הוא קבע שיא אישי של 71.06 מטר.
בתחרות שנערכה בויסבאדן ב-3 במאי 1997 קבע רידל בזריקת דיסקוס שיא אישי חדש של 71.50 מטר. שלושה  חודשים לאחר מכן, באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון באוגוסט הוא זכה בפעם הרביעית ברציפות במדליית זהב בתוצאה של 68.54 מטר, לפני וירגיליוס אלקנה מליטא (66.70 מטר) ויורגן שולט (66.14 מטר).

אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1998 זכה רידל במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 67.07 מטר
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999 זכה רידל במדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 68.09 מטר, אחרי אנתוני וושינגטון מארצות הברית שקבע שיא תחרות חדש של 69.08 מטר ויורגן שולט (68.18 מטר) ולא הצליח לזכות בפעם החמישית ברציפות.
באולימפיאדת סידני (2000) זכה רידל במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 68.50 מטר, אחרי וירגיליוס אלקנה (69.30 מטר) ולפני פרנץ קרוגר מדרום אפריקה (68.19 מטר) ולא הצליח להגן על תוארו.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 זכה רידל בפעם החמישית במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 69.72 מטר, לפני וירגיליוס אלקנה (69.40 מטר) ובן ארצו מיכאל מלנבק (67.61 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 סיים רידל במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 66.28 מטר ולא הצליח להגן על תוארו.
באולימפיאדת אתונה (2004) סיים רידל במקום שביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 62.80 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 סיים רידל במקום תשיעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 63.05 מטר
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בגטבורג בשנת 2006 סיים רידל במקום שמיני בזריקת דיסקוס בתוצאה של 64.11 מטר.
גאורג ונצסלאוס פון קנובלסדורף

חייו

נולד ליליד שלזיה בגוט קוקדל (Gut Kuckädel, כיום קוקאדלו, Kukadło). את הקריירה המקצועית שלו החל כקפטן בצבא הפרוסי, אך ב-1729 החליט להתפטר על מנת להגשים את שאיפותיו בתחום האדריכלות. ב-1740 נסע ללימודים בפריז ובאיטליה במימונו של הקיסר החדש פרידריך הגדול. כאדריכל הוא הושפע מהקלאסיציזם של הבארוק הצרפתי ומהאדריכלות הפלדיאנית. בעזרת שילוב של כישוריו בעיצוב פנים והציוד של המלך הוא הקים את הבסיס לרוקוקו הפרידריכיאני בעיירה ריינסברג, שבאותה תקופה הייתה מקום מושבו של המלך.
פון קנובלסדורף היה מקורב מאוד למלך, ואף ייעץ לו בחשאי בנושאים כלכליים. אולם הקשר ביניהם עלה על שרטון, וב-1746 החליט המלך לפטרו. יוהאן באומן הופקד על סיום הפרויקטים שלו, כולל אלה שבסנסוסי.
ב-1886 יצר הפסל קארל בגאס הצעיר פסל בדמותו של פון קנובלסדורף. הפסל הוצב בעבר באולם הכניסה של המוזיאון הישן בברלין.
אילן שושן

נעוריו ותחילת דרכו

שושן נולד, גדל והתחנך באשדוד. בעזרת מצלמת סופר שמונה שקיבל כמתנה לבר המצווה צילם את סרטיו הראשונים. את לימודי התיכון סיים בקיבוץ שפיים בשרון שם גם צילם סרטים עבור הקיבוץ. 
את שירותו הצבאי עשה ב"יחידת ההסרטה" של חיל החינוך, שם ביים בין היתר סרטי הסברה לצה"ל תחת מפקדו מנשה סמירה (לימים מנכ"ל הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו). בסיום שירותו הצבאי החל שושן לעבוד בתעשיית הקולנוע הישראלי כעוזר במאי בסרטים שונים, ביניהם "נישואין פיקטיביים" (1988) ו"המיועד" (1990).
בשנת 1992 החל ללמוד קולנוע בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.

הקריירה הטלוויזיונית

בסיום לימודיו הצטרף שושן למתב, טלוויזיה בכבלים ושם הפיק בתחילה מגוון תוכניות טלוויזיה, בהן "אורי גלר בשידור חי" עם המנחים מיקי חיימוביץ' ויאיר לפיד, "טורפדו עם וילוז'ני" ותוכנית בידור שבועית "חיוך מעוך".
בהמשך עבר שושן ממתב לערוץ 2 עם סרטו "בין שמיים למים" אשר שודר ברשת. ב-1994 ביים את תוכנית ההומור "נפלו על הראש" בערוץ 2.
בשנים 1994–1997 שיחק בתפקיד משנה בסדרה "בת ים ניו יורק" בה גילם את דמותו של משה זליאט, בן למשפחה ממוצא עיראקי מבת ים שעושה חיל בעסקי הסרטים בניו יורק. בנוסף למשחקו בסדרה, ביים שושן את אחד מפרקי הסדרה. בשנת 2000 ביים שושן את המיני-סדרה "היעלמות" אשר שודרה בפריים טיים בערוץ 2. בשנת 2008 צילם את הסרט התיעודי "ענבל עמרם אינה עונה". כשנה לאחר מכן צילם סרט תיעודי על דודו טופז אשר עקב אחר טופז בחודשים האחרונים לפני שנעצר. לאחר התאבדותו של טופז שודרו בחדשות ערוץ 2 חלקים נבחרים מהסרט.
בין הפרסומות שביים: קמפיין של 12 פרסומות לדיזל, סרט פרסומת לדיסקונט, קלאב הוטל ועוד. שושן גם הופיע בתפקיד ראשי בקמפיין פרסומות "איקס מיקס תנובה" עבור חברת תנובה.
לאורך השנים צילם שושן גם עשרות וידאו קליפים לתעשיית המוזיקה הישראלית.