google/wiki40b huggingface dataset:
ציפי רובין

הישגים

באולימפיאדת הנכים טוקיו (1964) זכתה ב-5 מדליות מהן 1 זהב, 1 כסף ו-3 ארד. מדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא עולם חדש של 5.16 מטר, מדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 1:25.2 דקות, אחרי בתיה משעני מישראל (1:07.8 דקות) ו-3 מדליות ארד בזריקת דיסקוס (13.57 מטר), הטלת כידון (13.28 מטר, במדליית זהב זכתה משעני בשיא עולם חדש של 15.50 מטר) וכן במשחק טניס שולחן זוגות נשים עם משעני.
באולימפיאדת הנכים תל אביב (1968) זכתה ב-5 מדליות, מהן 4 זהב בהטלת כידון בשיא עולם חדש של 16.80 מטר, בקרב חמש (3435 נק'), בהדיפת כדור ברזל פעם שנייה ברציפות בשיא עולם חדש של 6.97 מטר ובתחרות זריקת אלה (27.44 מטר), ומדליית כסף בזריקת דיסקוס (16.22 מטר, 2 ס"מ פחות מאירן מונקו מאיטליה). נוסף לכך היא סיימה במקום חמישי במירוץ 60 מטר בכיסא גלגלים (18.3 שניות), במקום שמיני בסללום (1:22.1 דקות) ובמקום רביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 49.2 שניות.
באולימפיאדת הנכים היידלברג (1972) זכתה ב-2 מדליות, מדליית זהב בהטלת כידון בשיא עולם חדש של 18.50 מטר פעם שנייה ברציפות ומדליית כסף בהדיפת כדור ברזל (6.81 מטר). נוסף לכך היא סיימה במקום רביעי בזריקת דיסקוס (18.00 מטר), במקום רביעי בסלאלום (69.6 שניות), במקום חמישי במירוץ שליחות 4x40 מטר בכיסאות גלגלים 51.8 שניות ובמקום תשיעי במירוץ 60 מטר בכיסא גלגלים (19.9 שניות). הייתה שותפה לזכיית נבחרת הנשים בכדורסל כיסאות גלגלים במדליית ארד.
באולימפיאדת הנכים טורונטו (1976) זכתה ב-5 מדליות, מהן 3 מדליות זהב בהטלת כידון (16.93 מטר) פעם שלישית ברציפות, קרב חמש (5307 נק') והדיפת כדור ברזל (6.71 מטר) ומדליית כסף בזריקת דיסקוס ( 15.20 מטר). הייתה שותפה לזכיית נבחרת הנשים בכדורסל כיסאות גלגלים במדליית זהב.
באולימפיאדת הנכים ארנהם (1980) זכתה רובין ב-2 מדליות, מדליית זהב בפעם הרביעית ברציפות בהטלת כידון (18.24 מטר) ומדליית ארד בהדיפת כדור ברזל (7.08 מטר). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בזריקת דיסקוס (16.84 מטר). הייתה שותפה לזכיית נבחרת הנשים בכדורסל כיסאות גלגלים במדליית כסף.
באולימפיאדת הנכים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) זכתה במדליות זהב בתחרויות זריקת דיסקוס (19.38 מטר) והטלת כידון (15.76 מטר) ובמדליות כסף כחברה בנבחרת ישראל בכדורסל נשים ובתחרויות הדיפת כדור ברזל (6.75 מטר) וקרב חמש.
באולימפיאדת הנכים סיאול (1988) זכתה ב-3 מדליות, מדליית זהב בהטלת כידון בפעם החמישית בשיא אישי חדש של 18.94 מטר ושתי מדליות ארד בהדיפת כדור ברזל (6.60 מטר) ובקרב חמש (2822.40 נק') לפני גאולה סירי מישראל (2390.20 נק'). נוסף לכך היא סיימה במקום חמישי בזריקת דיסקוס (16.66 מטר)
בגיל 46 השתתפה רובין בפעם האחרונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים ברצלונה (1992), שם היא סיימה במקום שמיני בהטלת כידון (18.24 מטר) ובמקום 13 בהדיפת כדור ברזל (6.25 מטר).

חיים פרטים

בפעילותה במרכז הספורט, פגשה בספורטאי הנכה, אריה רובין, והשניים נישאו ונולדו להם שלושה ילדים. לאחר שנות נישואים ארוכות הם התגרשו.
הקונגרס הקונטיננטלי

הקונגרס הקונטיננטלי (באנגלית: Continental Congress) היה הרשות המחוקקת של שלוש עשרה המושבות האמריקניות, ולאחר מכן של ארצות הברית החל מ-1774 ועד 1789, תקופה שכללה הן את תקופת מלחמת העצמאות האמריקנית והן את אימוץ מסמכי "סעיפי הקונפדרציה" (Articles of Confederation, שלאחר מכן הוחלפו בחוקת ארצות הברית). למעשה, הקונגרס היה קיים בשלוש מתכונות שונות במשך 15 שנות פעילותו - תחילתו בקונגרס הקונטיננטלי הראשון, המשכו בהקונגרס הקונטיננטלי השני וסופו בקונגרס הקונפדרציה.

הקונגרס

הקונגרס הקונטיננטלי הראשון, שבעצמו היה תגובה ל"חוקי הכפייה" הבריטים, היה "קונגרס חוק הבולים", שהוקם על ידי המתיישבים במחאה על החוק שנשא את אותו השם. הקונגרס הקונטיננטלי הראשון הוצע בוועידות לתיאום של המושבות, שהתקיימו באופן תדיר כדי להבטיח את שיתוף הפעולה ביניהם (שהתרחב בעקבות אי שביעות הרצון מהבריטים), אך נמשך פחות מחודשיים: מ-5 בספטמבר 1774 עד 26 באוקטובר, בפילדלפיה, אז בפרובינציה של פנסילבניה (כיום פנסילבניה). פייטון רנדולף היה נשיאו הראשון.
ההישג המשמעותי ביותר של הקונגרס הראשון היה ניסוח עצומת "מסמכי ההתאגדות" (Articles of Association) ב-20 באוקטובר. במסמכים דובר על הסכם בין שתים עשרה מתוך שלוש עשרה המושבות האמריקניות (לא כולל ג'ורג'יה), שעיקרו החרמת מוצרים בריטים והפסקת היצוא לבריטניה אם חוקי הכפיה לא יבוטלו. ההחרמה נחלה הצלחה, אך הפוטנציאל המצוי בה לא מומש עקב פתיחת הקרבות של מלחמת העצמאות של ארצות הברית ב-1775.
הקונגרס הקונטיננטלי השני התכנס ב-10 במאי 1775. ב-26 במאי הכריז הקונגרס כי בריטניה הכריזה מלחמה; ב-14 ביוני הצבא הקונטיננטלי הוקם וג'ורג' וושינגטון נבחר לעמוד בראשו יום לאחר מכן. בנוסף, מינה הקונגרס את סילאס דין כשגריר אמריקני בצרפת, והנמלים המקומיים נפתחו מחדש, כחלק מאי הציות לחוקי הנמל הבריטים (שהערימו קשיים על העברת סחורות דרך הים). ב-4 ביולי 1776 הקונגרס אימץ את הכרזת העצמאות האמריקנית.
בספטמבר 1777 נאלץ הקונגרס לנטוש את פילדלפיה עקב כיבוש העיר על ידי הבריטים. הוא התכנס בעיר יורק בפנסילבניה. בנובמבר 1777 ניסח הקונגרס את תקנון הקונפדרציה, החוקה הראשונה של ארצות הברית ושלחה לאישור על ידי המדינות. ב-1781 אישרה המדינה האחרונה, מרילנד, את תקנון הקונפדרציה וב-1 במרץ 1781 החל לפעול בארצות הברית קונגרס הקונפדרציה, שהיה המשך ישיר לקונגרס הקונטיננטלי השני. למעשה, נבחרי הקונגרס השני המשיכו בכהונתם כחברי פרלמנט גם בקונגרס הקונפדרציה. לקונגרס זה היו עשרה כינוסים במשך שמונה שנות פעילותו.
בסופו של דבר, הקונגרס הוליך את הארץ החדשה לעצמאות ולמלחמה עם מעט מאוד משאבים וכח אמיתי.

המשכו

ממשיכו של הקונגרס הקונטיננטלי הוא הקונגרס של ארצות הברית. ב-4 במרץ 1789 התכנס קונגרס ארצות הברית הראשון בבניין הפדרלי (Federal Hall) בניו יורק, כאשר פעולתו הראשונה הייתה ההכרזה כי חוקת ארצות הברית נכנסה לתוקפה. בניין הקפיטול בוושינגטון הבירה אירח את מושבו הראשון ב-17 בנובמבר 1800.
יוסף קלוץ

יוסף (יוזף) קלוץ (בפולנית: Józef Klotz;‏ ינואר 1900–1941) היה שחקן כדורגל יהודי פולני, שנספה בשואה. התפרסם כשחקן הכדורגל שהבקיע את השער הראשון בהיסטוריה של נבחרת פולין בכדורגל.

קריירה ספורטיבית

שיחק בקבוצת יוטצ'נקה קרקוב כמגן ימני בין השנים 1920 - 1925 ולאחר מכן עבר לשחק במכבי וורשה. נחשב לשחקן עם ביצועים טכניים גבוהים במיוחד ועל כן נהג לבעוט את כדורי העונשין של קבוצתו. שיחק גם במדי נבחרת פולין וכבש את השער הראשון שהובקע אי פעם על ידי נבחרת פולין, בבעיטת פנדל, במשחק בינלאומי נגד שוודיה במאי 1922.
קלוץ זכה להכרה בעיתונות הספורט הפולנית כמי שנכנס להיסטוריה של הכדורגל הפולני.

בתקופת השואה

כשפרצה המלחמה קלוץ היה כבר נשוי ואב לילדה.
הוא נרצח בורשה בשנת 1941 כשהוא רק בן 41.

הכרה והנצחה

זכה להכרה במסגרת התערוכה על הספורט היהודי בקרקוב, שהופקה והוצגה לראשונה במוזיאון ההיסטורי בקרקוב. לאחר מכן הוצגה במכון וינגייט, במרכז מורשת בגין ובקיבוץ כברי, שם מתגורר אחיינו דני דקל.
בתל הנרי סטרוסברג

ביוגרפיה

בתל הנרי סטרוסברג נולד בנידנבורג שבפרוסיה המזרחית בשם ברוך הירש סטרוסברג (Baruch Hirsch Strousberg) ובצעירותו התנצר ונשא את השם ברתל היינריך סטראוסברג (Barthel Heinrich Strausberg), שם ששונה לפי הנוסח האנגלי, כששהה בלונדון, אנגליה, שם ניהל עסקים שלא צלחו. הוא היגר לארצות הברית, שם לימד שפות בניו אורלינס. הוא שב ללונדון ב-1849 עם כסף שהרוויח בעסקיו בארצות הברית ופנה לעסקים שונים. ב-1855 התיישב בברלין, כסוכן של סוכנות ביטוח וב-1861 סגר עבור בעלי הון אנגליים חוזה שכלל זיכיון לבניית מסילות רכבת בפרוסיה המזרחית. לאחר שקנה לו שם בארצות הגרמניות ביוזמות עסקי מסילות ברזל, עד כדי קבלת הכינוי "מלך מסילות הברזל", פנה אל סטרוסברג גם הדומניטור של רומניה, קרול הראשון, כדי שייזום בניית קווי רכבת ברומניה. סטרוסברג קיבל זיכיון לבניית קווי רכבת ברומניה, הקים ב-1868 קונסורציום למימון המפעל והנפיק איגרות חוב.
בעקבות מלחמת צרפת-פרוסיה נקלעו רבים מעסקי סטרוסברג לקשיים והתמוטטו. סטרוסברג לא הצליח לעמוד בתשלום התלושים של איגרות החוב, שמימנו את הרכבות הרומניות ולבסוף, ב-1871, איבד את הזיכיון.
בתקופה בה עסקיו פרחו בנה לעצמו את ארמון סטרוסברג בברלין, אך לאחר שעסקיו כשלו נאלץ למכור אותו.
חיים פוטוק

רקע

פוטוק נולד וגדל ברובע ברונקס שבניו יורק לבנימין מקס ומולי (פרידמן), מהגרים מפולין. הוא סיים תואר ראשון בהצטיינות בספרות אנגלית בישיבה יוניברסיטי (1950). לאחר שהשלים לימודי תואר שני בספרות עברית והוסמך לרבנות בבית המדרש לרבנים באמריקה של היהדות הקונסרבטיבית, התגייס לצבא ארצות הברית כרב צבאי. שירת במשך כשנה וחצי (1955–1957), בגדודים של חיל הרפואה וחיל ההנדסה בקוריאה הדרומית.
ב-8 ביוני 1958 נשא לאשה את עדינה שרה מוסוביצקי, עובדת סוציאלית בבית חולים פסיכיאטרי. לזוג נולדו שלושה ילדים.
בשנים 1966–1974 כיהן כעורך הראשי של ההוצאה Jewish Publication Society.
בשנת 1965 סיים לימודי דוקטורט באוניברסיטת פנסילבניה.
פוטוק נפטר מסרטן המוח במריון שבפנסילבניה ב-23 ביולי 2002, בגיל 73.

יצירתו

פוטוק התחיל לכתוב ספרות כבר בגיל הנעורים. הרבה לתאר את העולם היהודי, ואת היחסים שבינו לבין העולם האמריקני הכללי ביד אמן רגישה. ספריו זכו למספר פרסים אמריקנים.
פוטוק זכה לעיקר פרסומו בזכות הרומן "הדגול" (או "המיועד" - "The Chosen") משנת 1967. זהו סיפור חצי-אוטוביוגרפי על שני נערים יהודיים: ראובן מלטר, צעיר דתי-מודרני בנו של חוקר ומבקר תלמודי, המתחבר עם דני סנדרס, בנו המבריק של צדיק חסידי. אביו הצדיק, ר' סונדרס, מצפה שבנו דני יירש אותו כרבי, אלא שדני מעוניין יותר בתחום חילוני - פסיכולוגיה. הספר זכה לעיבוד קולנועי.
ספר ההמשך ל"הדגול" הוא "ההבטחה", הממשיך את תיאור קורותיהם של שני החברים, תוך הסתבכות משותפת באהבה רומנטית, ותוך היפוך תפקידים, בנו של החוקר התלמודי הופך לרב, ואילו בנו של האדמו"ר הופך לפסיכולוג.
ספר חשוב נוסף של פוטוק הוא "שמי הוא אשר לב" ("My Name Is Asher Lev") המספר על בחור צעיר, בן למשפחה חסידית בניו יורק, המבקש להפוך לצייר. העלילה עוסקת בנפתוליו עם הצדדים ה"טמאים" של אמנות הציור, תוך לבטים מול המשפחה והרבי. את ההשראה לדמותו של גיבור הספר שאב פוטוק מדמותו של האמן החוזר בתשובה ברוך נחשון. ב-1990 פרסם ספר המשך, "מתנתו של אשר לב" ("The Gift Of Asher Lev").
ב-1981 פרסם את "ספר האורות" - קורותיו של רב אמריקאי בצבא ארצות הברית בעת מלחמת העולם השנייה שהיה בעל זיקה חריפה לעולמה של הקבלה.
ב-1985 ראה אור "הנבל של דווידה", ספר שנכתב מנקודת המבט של ילדה נבונה ורגישה, בת למשפחה מעורבת וקומוניסטית, בתקופת מלחמת האזרחים בספרד, על הרדיפות שסובלים הוריה בשל אמונתם ועל ההתמוטטות הנפשית של אמה בעקבות אובדן האמונה הקומוניסטית על רקע מעשיו של סטלין.
ב-1992 פרסם את "אני החומר" ("I Am the Clay"), ספר על מסע בריחה של שלושה אנשים במלחמת קוריאה, בה שימש רב צבאי בצבא האמריקני. היה זה הרומן הראשון שלו שעסק בנושאים אוניברסליים.
כמו כן הוציא קובץ סיפורים, "זברה וסיפורים אחרים", שיצא במהדורה אנגלית ב-1998 ותורגם בשנת 2002 על ידי הוצאת מודן.
בברודוויי הועלה ב-2013 המחזה ״שמי הוא אשר לב״ בו משתתפת גם בתו של חיים פוטוק - נעמה פוטוק.
זאב בונן

זאב בונן (29 באוקטובר 1926 - 2 במאי 2010) היה מהנדס וממציא ישראלי, מחלוצי הטילאות בישראל וממעצבי התעשייה הביטחונית במדינה זו, מנכ"ל רפא"ל בשנים 1970–1978, ו-1982–1987.

ביוגרפיה

בונן נולד בירושלים כזאב בוכבינדר. למד בבית הספר הריאלי בחיפה, שירת בנוטרות ובצה"ל, במלחמת העצמאות לחם במסגרת חטיבת כרמלי. בשנת 1950 סיים את לימודיו בהנדסת חשמל בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון. כעבור כעשור (1961) סיים דוקטורט בתחום בקרה אוטומטית באוניברסיטת קיימברידג' בבריטניה. עבד שנה וחצי במעבדות ג'נרל אלקטריק.
הצטרף לרשות לפיתוח אמצעי לחימה (רפא"ל) בסוף 1952, ב-1968 החליף את אבגני רטנר כראש יחידת החימוש הכללי, ובמרץ 1970 מונה למנכ"ל החברה.
בתקופת כהונתו הראשונה כמנכ"ל הפכה הרשות לארגון המחקר והפיתוח הגדול והמורכב במדינה, שפיתח וייצר אמצעי לחימה רבים ומתוחכמים, הוקמו חטיבות ההנחיה (טילים), אווירו-מכניקה, אלקטרוניקה וטכנולוגיות. בונן פרש ב-1978 וחזר לתפקיד המנכ"ל ב-1982, בתקופת המנכ"לות השנייה שלו התאפיינה הרשות בגידול מרשים בכוח האדם ובפיתוח קווי מוצרים חדשים שכללו טילים, מערכות לוחמה אלקטרונית, מודיעין אלקטרוני, אלקטרו-אופטיקה, חימוש מתוחכם ומיגון מתקדם. בונן היה מהדוחפים הגדולים למעבר לייצור ולא רק פיתוח, וכן תרם רבות לייצוא מוצרי הרשות למדינות רבות בעולם.
משנת 1994 שימש בונן כחוקר בכיר במרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת בר-אילן. במקביל כיהן במועצה המייעצת של רפאל.
פרסם את הספר "רפא"ל - ממעבדה למערכה", בו הוא מתאר תהליכי עבודה, מחקר ופיתוח שנערכו ברפא"ל.
קתדרלת אלכסנדר נבסקי (סופיה)

קתדרלת אלכסנדר נבסקי (בבולגרית: Храм-паметник: Cвети Александър Невски) היא קתדרלה בסופיה שבבולגריה. הקתדרלה נבנתה בסגנון אדריכלי נאו-ביזנטי ונקראת על שמו של אלכסנדר נבסקי.
בניית הקתדרלה החלה ב-1882 והסתיימה ב-1912. גובהה המרבי הוא 53 מטרים וגובה כיפתה 48 מטרים. הכנסייה הוקמה להנצחת חיילי צבא האימפריה הרוסית שנהרגו במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) אשר בעקבותיה הוקמה נסיכות בולגריה לאחר כ-500 שנות שלטון עות'מאני. הקתדרלה היא המרכז הדתי של הכנסייה האורתודוקסית הבולגרית.
ב-1943 נערכה בקתדרלה הלוויתו של בוריס השלישי, מלך בולגריה.
פנחס ארצי

קורות חייו

פנחס ארצי נולד בשם פטר לנדלר בעיר בודפשט, בנם של חיה ויוסף לנדלר. בשנים 1942–1947 למד בבית המדרש לרבנים בבודפשט, ובמקביל למד אשורולוגיה באוניברסיטת בודפשט אצל החוקר דוד אנטל (Antal) ובשנת 1948 קיבל תואר דוקטור; נושא הדוקטורט שלו היה "מדיניות החוץ של ממלכות יהודה וישראל".
בשנים 1944–1945, שבהן הייתה הונגריה תחת הכיבוש הנאצי, היה פנחס ארצי פעיל בתנועת הנוער הציונית, ובשיאן של האקציות מצא מחסה בבית הזכוכית וכך ניצל מגירוש. בשנת 1949 הוסמך לרבנות ומונה לרב של קהילת דיור והמחוז. בשנת 1950 עלה לישראל. עם עלותו ארצה עבד כשנה בספרייה הלאומית, שירת שנתיים ברבנות הצבאית, היה מורה בבית ספר תיכון ובשנת 1956 הצטרף כמרצה לאוניברסיטת בר-אילן.
באוניברסיטת בר-אילן ייסד פנחס ארצי את מסלול המזרח הקדום במחלקה להיסטוריה כללית ואת המסלול האשורולוגי במחלקה ללשון עברית וללשונות שמיות. כמו כן היה ראש המחלקה להיסטוריה כללית (1974–1977) וראש המחלקה ללשון עברית (1977–1980). בנוסף לתפקידיו באוניברסיטה יזם כמה פרויקטים אקדמיים, היה ממקימי המכון לאשורולוגיה ולחקר המזרח הקדום, היה ממייסדי האגודה הישראלית לאשורולוגיה ולחקר המזרח הקדום, הקים את רשות המחקר של האוניברסיטה, ייסד את ההוצאה לאור של האוניברסיטה יחד עם א' הראל (הרולד) פיש ויזם הוצאת ספרי שנה למדעי היהדות של אוניברסיטת בר-אילן.
ארצי שימש כפרופסור מן המניין עד פרישתו לגמלאות בשנת 1991 כפרופסור אמריטוס. בשנת 2000 הוענקה לו מדלית בכר מטעם הדירקטוריון וקבוצת המחקר במדעי היהדות של האקדמיה ההונגרית למדעים.

מחקריו

שנות המחקר העיקריות של פרופסור ארצי היו חמישים השנים הראשונות של מדינת ישראל, עם ישראל חוזר למולדתו העתיקה, ולשיטתו של פרופסור ארצי, ניתן להבין טוב יותר את מצבנו המדיני המורכב לאור הקורות את עם ישראל בארצו בעת העתיקה. לפיכך הקדיש את עבודתו לנושאים הקשורים לכך. הוא הקדיש פרק זמן לחקר ותרגום מכתבי אל עמרנה המשקפים את המבנה המדיני והחברתי בארץ ישראל סמוך לתקופת התנחלות השבטים בארץ.

חיים אישיים

היה נשוי לפני לבית ביר, התגורר בירושלים.
פרדיגמת תכנות

הפרדיגמה והמתכנת

פרדיגמת תכנות קובעת איך המתכנת רואה או תופס את אופן הביצוע של תוכנית מחשב. לדוגמה, בתכנות מונחה עצמים, המתכנת יכול לראות את התוכנית כאוסף של עצמים שיש ביניהם פעולות גומלין, ואילו בתכנות פונקציונלי אפשר לתפוס את התוכנית כפונקציה מקלט התוכנית אל הפלט שלה. תכנות מכוון תהליכים מאפשר למתכנת לחשוב על היישום כעל קבוצות של תהליכים בו-זמניים הפועלים על מבני נתונים המשותפים לוגית.

הפרדיגמה והשפות

כשם שקבוצות שונות בתחום הנדסת התוכנה מעודדות מתודולוגיות פיתוח שונות, שפות תכנות שונות מעודדות פרדיגמות תכנות שונות. יש שפות המעוצבות לתמוך בפרדיגמה מסוימת אחת, כגון Smalltalk ו-Java התומכות בתכנות מונחה-עצמים, לעומת Haskell התומכת בתכנות פונקציונלי. אחרות, כגון C++‎ ופייתון, תומכות בפרדיגמות מרובות, ומאפשרות למתכנת לבחור ביניהן או לשלב מספר פרדיגמות לפי הצורך.
פרדיגמות רבות ידועות בשל הטכניקות האסורות בהן, לא פחות מאשר בטכניקות שהן מאפשרות. לדוגמה, תכנות פונקציונלי 'טהור' אוסר על השימוש בתופעות לוואי; תכנות מובנה מעדיף הימנעות, ולכל היותר שימוש מזערי, בפקודת goto, ותכנות מונחה עצמים 'טהור' אוסר על שימוש במשתנים שלא במסגרת המחלקה (משתנים גלובליים). מסיבה זו, בין השאר, פרדיגמות חדשות רבות נחשבות נוקשות יתר על המידה בעיני מי שהורגלו בסגנונות הוותיקים יותר. עם זאת, ההימנעות מטכניקות מסוימות יכולה להקל על אימות נכונות התוכנה ועל הבנת ההתנהגות שלה, מבלי להגביל את התאמתה של שפת התכנות לשימוש כללי.
מאחר ששפת תכנות עשויה לתמוך במספר פרדיגמות, היחסים בין פרדיגמות תכנות לבין שפות תכנות עשויים להיות מורכבים. לדוגמה, C++‎ תומכת במרכיבים של תכנות פרוצדורלי, תכנות מונחה-עצמים ותכנות גנרי. עם זאת, המתכנתים מחליטים איך לבנות את התוכנית תוך שימוש במרכיבים אלה של הפרדיגמות. אפשר לכתוב תוכנית פרוצדורלית טהורה בשפת C++‎, אפשר לכתוב תוכנית מונחית-עצמים טהורה, או לכתוב תוכנית הכוללת מרכיבים משתי הפרדיגמות.
משפט ועסקים

משפט ועסקים הוא כתב עת משפטי שיוצא לאור על ידי בית ספר הארי רדזינר למשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה. כתב העת נערך על ידי סטודנטים מצטיינים למשפטים בהדרכתו של עורך ראשי, שהוא איש הסגל האקדמי. 
משפט ועסקים נוסד בשנת 2004, ומפרסם מדי שנה שני כרכים: הכרך הראשון מאגד מאמרים בנושאים חופשיים מענפי המשפט המגוונים, והכרך השני מאגד מאמרים משפטיים בתחום מסוים, שנבחרו מבין כל המאמרים שהוצגו בכנס השנתי של כתב-העת. למרות שמו, כתב העת אינו מתמקד רק בנושאים עסקיים. 
בכתב העת ראו אור מאמריהם של בכירי המשפטנים בישראל, בהם: נשיא בית המשפט העליון (בדימוס) פרופ' אהרן ברק, חבר הכנסת ושר החינוך לשעבר פרופ' אמנון רובינשטיין, פרופ' אוריאל פרוקצ'יה, מבקרת המדינה ושופטת בית המשפט העליון (בדימוס) מרים בן-פורת, שופט בית המשפט העליון יורם דנציגר, נשיא בית המשפט העליון (בדימוס) מאיר שמגר, פרופ' יצחק זמיר ואחרים.
באתר כתב העת מתפרסמות מעת לעת רשימות קצרות בנושאים אקטואליים.

סקירת אירועים אקדמיים

במהלך השנים 2012 - 2013 מערכת כתב העת נכחה בכנסים מקצועיים משפטיים ובאירועים אקדמיים והעלתה את רשימותיה מהכנס לאתר כתב העת לטובת עדכון הציבור. לדוגמה: כנס בנושא רגולציה בצל מחאות ומשברים על שני חלקיו, כנס בנושא הגישה הכלכלית למשפט בעריכת פרופ' אוריאל פרוקצ'יה, סקירה של הכנס השנתי של האגודה למשפט וכלכלה ואחרים.
לנדקווארט

היסטוריה

איגיס מוזכר לראשונה במקור משנת 840 לערך בשם Ovinae או Aviuns. במקור משנת 1149 הוא מוזכר בשם Auuine, במקור משנת 1225 בשם Huiuns ובמקור משנת 1253 בשם Yges.
מסטרליס מוזכר לראשונה במקור משנת 1318 בשם Ponstrils ובמקור משנת 1345 בשם Bastrils.

גאוגרפיה ודמוגרפיה

שטחה הכולל של לנדקווארט הוא 18.9 קמ"ר . נכון לשנת 2014 מנתה אוכלוסיית העיירה 8,692 תושבים.
קני אדלקה

קני אדלקה (נולד ב-10 בפברואר 1983 בניגריה) הוא כדורסלן אמריקאי ממוצא ניגרי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בקבוצת טרוביל מצרפת.
פירוש שם משפחתו בשפת היורובה הוא: "הכתר משיג אושר".

חיים מוקדמים

אדלקה החל לשחק כדורסל עוד בזמן לימודי התיכון. הוא נרשם לאוניברסיטת הופסטרה ושיחק בה במשך שלוש שנים מוצלחות. במהלך העונה הרביעית והאחרונה שלו בהופסטרה החליט לעבור לאוניברסיטת הארטפורד הקטנה שבה הפך לשחקן מרכזי.

קריירה מקצוענית

הוא נרשם לדראפט ה-NBA לשנת 2006, אך לא נבחר למרות שהיה המצטיין במחנה הקדם-דראפט בפורטסמות', ולמרות שנבחר לשחקן המצטיין של טורניר הקדם-דראפט באורלנדו. לאחר מכן, אדלקה נרשם לדראפט ה-CBA שבו נבחר כבחירה השנייה על ידי קבוצת הבאטל דרדווילז. עובדה זו הרשימה את ראשי הניו יורק ניקס שהחתימו אותו כשחקן חופשי לתקופת ניסיון, אך הוא שוחרר מהקבוצה במהרה ומצא את עצמו משחק במשך שני משחקים יחד עם קבוצת הסיאטל סופרסוניקס במשחקי ההכנה לעונת 2006–2007.
הוא שוחרר מהקבוצה, וחתם על חוזה בהפועל גליל עליון לאחר ששמע כי השחקן נואל פליקס, ששיחק איתו בסיאטל, עבר לשחק בישראל. בהפועל גליל עליון היה לאדלקה ממוצע נקודות של 15.8 נקודות למשחק והיה לריבאונדר המוביל בליגה הישראלית עם 9.3 כדורים חוזרים למשחק. במסגרת העונה גם שיחק במפעל היורוקאפ של פיב"א.
בסיום עונת 2007, ניסה את מזלו בליגת הקיץ של ה-NBA, ונבחן שוב במדי הסיאטל סופרסוניקס.
בעונת 2007/2008 הוא שיחק בטורקיה בקבוצת באנוויט, שגם שיחקה במפעל היורוקאפ, וסיים את העונה במקום שני בליגה הטורקית בריבאונדים. הוא גם שיחק במשחק האולסטאר של הליגה הטורקית.
בקיץ 2008 שיחק במדי הסן אנטוניו ספרס בליגת הקיץ של ה-NBA, אך לא הצליח להשיג חוזה בקבוצה זו.
בעונת 2008/2009 חתם במדי אקדמיק סופיה, שהשתתפה גם היא ביורוקאפ, אך עזב בדצמבר. בינואר 2009 חתם באלבה ברלין, אך העסקה לא יצאה לפועל והוא הצטרף אל גלאטסראיי.
בעונת 2009/2010 פתח במדי נאפולי מליגת העל האיטלקית בכדורסל עד לתום העונה ועזב באוקטובר 2010 לטובת חוזה בקבוצת שאנשי זונגיו מסין.
בעונת 2010/2011 שיחק במדי בי.סי. דניפרו מליגת העל האוקראינית בכדורסל שבה שיחק גם במסגרת הליגה המאוחדת של VTB. באוקטובר 2010 עזב את הקבוצה, ובפברואר 2011 הצטרף לאוניברסיטת הסטפה מהליגה הטורקית השנייה בכדורסל, איתה הגיע בסיום העונה למקום השני בסדרת הגמר.
בעונת 2011/2012 חתם במדי סן סבסטיאן (שנקראה אז: "לאגון ארו BC") מליגת העל הספרדית בכדורסל. אולם עזב את הקבוצה בדצמבר, וסיים את העונה במדי צ'רקסקי מנקיז מהליגה האוקראינית.
בעונת 2012/2013 שיחק במדי חינאן ג'יואן מסין אולם עזב והצטרף ב-11 בינואר 2013 לספרינגפילד ארמור מליגת הפיתוח של ה-NBA. 
בקיץ 2013 שיחק בפוארטו ריקו במדי מטרוס דה סנטיאגו. בעונת 2013/2014 שיחק במדי וסטלספור מהליגה הטורקית השנייה, אולם המועדון נסגר בסיום העונה.
בעונת 2014/2015 שיחק במדי קלוב אתלטיקו גואס מאורוגוואי.
ב-27 בינואר 2015 חתם בטרוטמונדוס דה קאראבובו מהליגה הונצואלית והיה לשחקן האפריקאי הרביעי בתולדות המועדון. ב-14 במאי 2015 חתם באתנייסס דה מאנאטי מפוארטו ריקו לעונת 2015/2016.
בפברואר 2016 חתם במדי פיניקס פיול מאסטרס מהליגה הפיליפינית אך שוחרר ב-27 בפברואר 2016 והוחלף בקווין פינקני. 
בעונת 2016/2017 שיחק 19 משחקים במדי פיינל גנצליק מהליגה הטורקית הראשונה אולם עזב אותה ב-2017 והצטרף למדי חקמה הלבנונית.
ב-2017 חתם במדי פוארזה רגייה המקסיקנית, אך עזב אותה והצטרף בינואר 2018 למדי CD אספניול דה טאלקה מצ'ילה.
בעונת 2018/2019 חתם בקבוצת טרוביל מצרפת.
ישראל וורצל

ישראל ווּרצֶל (ידוע בשם העט פ. חוֹבָב; נולד בשנת 1950) הוא עיתונאי, פובליציסט וסאטיריקן חרדי, לשעבר עורך "יתד נאמן".

ביוגרפיה

נולד וגדל בבני ברק, בנם של ניצולי שואה יוצאי רומניה. בוגר ישיבת גרודנא באשדוד. בשנת 1989 התמנה לעורך העיתון "יתד נאמן"], לצד גיסו נתן גרוסמן (כיום עורך "הפלס") ויצחק רוט. יחד עם שני עמיתיו התחלק בכתיבת טור המערכת היומי של העיתון.
את כל מאמריו וטוריו לא פרסם בשמו אלא תחת שם העט פ. חובב.
לאחר המהפך בשליטה ב"יתד נאמן", ביוני 2012, נשאר בתפקידו לצד העורך יצחק רוט. כעבור שנה, ביוני 2013, פרש.

הטור "אדרבה"

במשך שנים פרסם את מדורו השבועי "אדרבה", תחת שם העט פ. חובב. המדור שימש במה מרכזית להשמעת ביקורת השקפתית בסגנון סרקסטי. הוא הרבה לבקר את החינוך החילוני, את התקשורת הישראלית, את הציונות הדתית, את תופעת "החרדים החדשים", את השבועונים החרדיים ובראשם "משפחה", את פעילותה של עמותת נוער כהלכה ועוד.
המדור "אדרבה" שימש במה להשמעת ביקורת פנימית, לעיתים מוסווית, באמצעות כתיבה סטירית-סרקסטית, כנגד תופעות בתוך החברה החרדית והליטאית. בין השאר יצא נגד המוזיקה המודרנית והרעשנית המושמעת בחתונות חרדיות, נגד הצפת רחובות הערים החרדיות בקופות צדקה מטעם ועדות הצדקה ועוד.
בשנת 2005, בעקבות ביקורת שהשמיע הרב ישראל רוזן על הרבנים החרדים שהתירו את כניסת יהדות התורה לקואליציה בתקופת ההתנתקות, כינה אותו וורצל בטורו "עכברוש עלוב המנסה לקרוא תיגר על מלכותו של האריה", וכמו כן יצא נגדו על "מתן הכשרים הלכתיים תמורת בצע כסף". בעקבות זאת הגיש הרב רוזן תביעת דיבה נגד "יתד נאמן" וזכה בה.
פ. חובב השווה את תעמולת מפלגת שינוי בראשות יוסף לפיד לתעמולה הנאצית. ב-2011, בעקבות התעוררות נושא הדרת נשים, כתב בטורו כי "היהודים הוחזקו במחנות ההשמדה בבלוקים נפרדים לגברים ולנשים. אפילו חיות האדם הללו התייחסו אל ההפרדה כדבר טבעי. גברים הושלכו להתגורר בבלוק הגברים ונשים בבלוק הנשים". בעקבות זאת פרסם יד ושם תגובה שבה נכתב: "אנו דוחים בשאט נפש את התפיסה המעוותת לפיה ניתן ללמוד מהאידאולוגיה של הנאצים ומפעולותיהם לגבי מהם הערכים הטבעיים לאנושות".

משפחתו

וורצל נשוי לנחמה, בת אברהם שלמה פרידמן, מבעלי הוצאת לוין אפשטיין. שלוש אחיותיה נשואות לרב יונה מצגר, לנתן גרוסמן ולרב דוד דב לבנון, אב בית הדין הרבני באשקלון. שניים מילדיו של וורצל נשואים לשניים מנכדיו של הרב חיים קנייבסקי. אחותו חדוה שטרנפלד היא השפית האחראית על המתכונים במגזין לבית של "יתד נאמן", "קטיפה" (לשעבר "בית נאמן").
חדפי פיל

מאפיינים

חדפי הפיל הם יונקים קטנים הולכי ארבע, הניזונים מחרקים ומזכירים מכרסמים או אופוסומים עם זנב קשקשי, חוטם מוארך, ורגליים ארוכות יחסית לגודל שלהם, אשר משמש כדי לנוע בקפיצות כמו השפניים. הם משתנים בגודלם בין 10 לכמעט 30 סנטימטר, ממעט תחת 50 גרם למעל 500 גרם. לארכף עגול-אוזן קארו יש גודל ממוצע של 150 מ"מ. למרות שהגודל של החדק משתנה ממין אחד למשנו, כולם יכולים להניעו בחיפוש אחר מזון. תוחלת החיים שלהם הן ​​כשנתיים וחצי עד ארבע שנים בטבע. יש להם ניבים גדולים, וגם שיניים טוחנות כמו של הפרסתנים.
למרות היותם פעילי יום, חדפי הפיל נצפים לעיתים נדירות וקשים ללכידה. חדף הפיל הוא חששן גדול, מוסווה היטב ומיומן בהימלטות מאיומים. כמה מהמינים סוללים לעצמם סדרה של מסלולים בצמחייה, בחיפוש אחר חרקים, כשלכל נתיב יש נתיב הימלטות במקרה של סכנה.
חדף הפיל אינו חיה חברתית, אך כמה מינים חיים במונוגמיה וחולקים שטח מגורים משותף והגנה הדדית מפני איומים עליו, את שטח הטריטוריה שלו מסמן חדף הפיל באמצעות בלוטת הריח. הסוג Rhynchocyon חופר מחילות בקרקע כמו הבנדיקוט, אך אחרים במשפחה משתמשים בסדקים טבעיים, או בונים קן מעלים.
הגדול במשפחה הוא ארכף אפור-פנים (Rhynchocyon udzungwensis) שמגיע למשקל של 740 גרם. הקטן ביותר הוא ארכף עגול-אוזן אטנדקה (Macroscelides micus) ששוקל 28 גרם.

אבולוציה

מספר מאובנים של המשפחה נמצאו, כולם באפריקה. גיוון ניכר התרחש בפלאוגן. חלקם היו כל כך דומים לשפניים, שהם שוייכו בהתחלה בטעות לאותה קבוצה, בעוד שאחרים דומים יחסית למכרסמים. כל המינים הללו נכחדו בפליסטוקן. למרות שחדף הפיל סווג בקבוצות שונות, לעיתים קרובות על בסיס מאפיינים שטחיים, ראיות מורפולוגיות ומולקולריות כעת ממקמים אותו בתוך אפרותריה.