google/wiki40b huggingface dataset:
כלכלת תוניסיה

רקע כללי

בשנת 1986, אחרי עשורים של עמידה במקום מבחינה כלכלית, החל תהליך של מעבר מכלכלה המכוונת על ידי הממשלה לכלכלת שוק, הגוררת אחריה הפרטות רבות של נכסי מדינה. הרפורמות שהתבצעו במסגרת תהליך זה, תרמו להמרצת הפעילות הכלכלית, להורדת האינפלציה ולהקטנת החוב הלאומי (שהגיע בשנת 1993 ל-9.2 מיליארד דולר).
כלכלתה של תוניסיה מתבססת בעיקר על נפט, פוספאט, חקלאות ותיירות.  אחוז המובטלים הוא 13.9% (2006)   וכמות התושבים הנמצאים מתחת לקו העוני נאמדת בכ-7.4% (2005).    כמות העובדים נאמדת ב-3.502 מיליון איש (נכון לשנת 2006), והתפלגות כוח העבודה, אינו תואם את הייצור לפי תחומי העיסוק (התפלגות הייצור – ההכנסה המדינית מכל תחום עיסוק):
בענף החקלאות, הגידולים העיקריים הם חיטה, שעורה, סלק, סוכר, זיתים, פירות הדר וירקות. משק החי 
כולל בעיקר כבשים, וכן דגים.
בענף התעשייה, המוצרים העיקריים הם מוצרי מזון, פלדה, כימיקלים, טקסטיל ומוצרי עור.

רכבות וכבישים

תוניסיה ירשה את מרבית תשתית הרכבות שלה מהשלטון הצרפתי עוד מימי שליטתו בשטחה, אולם השלטון התוניסאי שיפץ ופיתח אותה. למרות זאת, מערכת הרכבות בתוניסיה אינה מפותחת - אורכה הכולל הוא 2,152 ק"מ, והיא מקושרת גם למדינות השכנות אליה – לוב ואלג'יריה. בדרום תוניסיה, מונחת מסילה (מסילת ספאקס גארסה), המובילה פוספאטים מהמדבר אל הנמל של ספאקס- מחוז תוניסאי גדול השוכן לאורך החוף.
אורך הכבישים הכולל בתוניסיה הוא 19,232 ק"מ, כאשר 12,655 ק"מ מתוכם הם כבישים סלולים והשאר אינם סלולים. מערכת הכבישים התוניסאית מקשרת אותה למדינות צפון אפריקה ביניהן אלג'יריה, מרוקו, לוב ומצרים. הכבישים הפנימיים מקשרים בין כל הערים הגדולות. ב-2002 לוותה תוניסיה כ- 300 מיליון אירו מבנק ההשקעות האירופי, לצורך שיפוץ ושיפור מערכת הכבישים במדינה.

שדות נפט וגז

בתוניסיה מערכת צינורות נרחבת, הכוללת 3,059 ק"מ של קו גז, 1,023 ק"מ של קו נפט, ו-345 ק"מ של צינורות המעבירים תוצרים מזוקקים. מוצרי נפט תעשייתיים הם ענף היצוא השלישי בחשיבותו בתוניסיה, למרות גודלם הקטן של שדות הנפט והגז בשטחה בהשוואה ללוב או לאלג'יריה. תוניסיה מייצאת כ- 308 מיליון חביות נפט בשנה. בתוניסיה עובר צינור הנפט הכלל-ים תיכוני, המקשר למעשה את אלג'יריה עם סיציליה דרך העיר תוניס. נוסף לעיר תוניס, קיימים צינורות נוספים המגיעים לתוניסיה מאלג'יריה: סקירה (Skhirra), מחוברת לצינור נפט שמוצאו בשדה הנפט מסדה (Mesda) שבאלג'יריה. כמו כן, העיר גבס (Gabes) מחוברת לצינור שמקורו בשדה גז במזרח אלג'יריה, סמוך לגבול התוניסאי. הטכנולוגיה התוניסאית אינה מפותחת דיה כדי שיהיו לה היכולות המקסימליות בזיקוק נפט, ולכן רוב ייצוא הנפט שלה הוא ייצוא של נפט גולמי, ורוב ייבוא הנפט שלה הוא ייבוא של נפט מזוקק.  שדה הנפט הגדול ביותר, "אל בורמה", התגלה בשנת 1964 ליד הגבול עם אלג'יריה, והוא, בשיתוף עם שדה נפט גדול נוסף – "אשטרט" מספק את רוב הנפט התוניסאי (כ-75%).   הרוב המוחלט של תוצרת הגז התוניסאית, מקורו בשדה הגז "מיסקאר" (Miskar) שהתגלה בשנת 1975, על ידי תוניסאים, אולם כעת הוא בבעלות החברה  הבריטית – British Gas. נוסף למיסקאר, ישנם בתוניסיה עוד ארבעה שדות נפט קטנים: "אל פראנינג", "אל בורמה", "בגואל" ו"זיניאה" (El Franning, El Borma, Baguel, (Zinnia.

נמלים

הנמל החשוב ביותר בתוניסיה הוא בעיר הבירה – תוניס. נוסף על כך, קיימים נמלים גם במחוזות נוספים: ביזרט, גבס, סאוס וזרזיס.   המסחר הימי של תוניסיה מונה 9 ספינות.   כמו כן, נמל התעופה החשוב ביותר, גם הוא בעיר הבירה, אך נוסף אליו ישנם עוד 4 נמלי תעופה בינלאומיים בתוניסיה. בסה"כ ישנם בתוניסיה 30 שדות תעופה אך רובם הגדול מהווה בסיס לטיסות פנים בלבד.
סלאנה

סלאנה (בסלובקית: Slaná, בהונגרית: Sajó, בגרמנית: Salza) הוא נהר באורך של כ-230 קילומטרים הזורם במרכז סלובקיה ובצפון מזרח הונגריה.
הנהר נובע מהר סטוליצקה, שהוא חלק מרכס ההרים המתכתיים של סלובקיה, בהרי הקרפטים המערביים, מדרום לברזנו. לאחר זרימה צפון מזרחית של כ-100 קילומטרים בסלובקיה הנחל אוסף מים מיובלים ובהמשך עובר את הגבול להונגריה באזור הררי. הוא חולף דרך מישקולץ, מתאחד עם הורנד ונשפך לתוך הטיסה. בהונגריה הנהר נושא את השם שאיו.
פין קאלביק

ביוגרפיה

קאלביק בכפר פאבאנג " Fåvang" שבמחוז אופלנד אך לאחר מכן ב-1952 עברה משפחתו לאוסלו.
הוא פרץ כזמר ב-1969 כשהוציא את שירו "Finne meg sjæl" וב-1971 יצא להיטו "En tur rundt i byen" שמבוסס על השיר Streets of London.
ב-1975 הוציא את השיר "Ride ranke" המבוסס על שירו של הארי צ'אפין "Cat's in the Cradl".
ארבעת האלבומים הראשונים שהוציא זכו להצלחה בנורווגיה והגיעו לראש טבלת ההשמעות, אלבומו "Kom ut kom fram" שיצא ב-1979 ואלבומו "Natt og dag" שיצא ב-1981 הופקו על ידי חבר להקת אבבא בני אנדרסון.
עם שירו "Aldri i livet" זכה ב-"מלודי גראנד פיקס" הנורווגי וייצג את נורווגיה באירוויזיון 1981, על אף שקיבל בתחרות 0 נקודות זכה השיר להצלחה בנורווגיה ואף הוקלט בגרסה אנגלית.
ב-1987 התמודד פעם נוספת ב"מלודי גראנד פיקס" והגיע למקום הרביעי.
נתן גרדי

ביוגרפיה

גרדי נולד בשנת 1901 בעיירה מיר שברוסיה הלבנה, בנם של גרשון וגיטל גורודזייסקי. בנערותו למד בישיבת מיר ובשנת 1919 החל בפעילות ציבורית כחלוץ הדתי היחיד בתנועת החלוץ שהקים יוסף טרומפלדור, ובאמצעות התנועה עלה לארץ ישראל. בישראל נמנה עם מקימי איגוד הפועל המזרחי בשנים 1921-22, ולאחר מכן שימש כחבר במרכז ובוועד הפועל של התנועה. בשנת 1923 היה שותף בהקמת היישוב כפר חיטים, עד שהישוב ננטש בעקבות מאורעות תרפ"ט. לאחר מכן היה שותף בהקמת כפר אברהם וכן שימש כיושב ראש ועד המושב. בנוסף היה חבר מזכירות איגוד המושבים של הפועל המזרחי ורכז תרבות וכן ערך את הביטאון "מענית". במהלך שנים אלה דחף לעלייה והתיישבות בישראל, והיה פעיל בהנהלת הארגון העולמי "תורה ועבודה". גרדי ייחס חשיבות רבה לחקלאות וכתב: "מהימים הראשונים להיווסדו של 'הפועל המזרחי' היו החברים המייסדים חדורים שאיפה עזה לבנות חייהם החדשים בארץ ישראל בהתיישבות חקלאית." (פרקי חיים של חלוץ דתי, עמ' 124). בתקופת השפל הגדול בסוף שנות ה-30 פעל לעידוד תעסוקה ועזרה לנזקקים, וראה בזה יסוד מרכזי בבניית החברה הישראלית: "...בנין חברה חדשה על יסודות של צדק ויושר סוציאלי והליכות עולם של תורה ומצוות." ("השאיפה להתיישבות חקלאית בארץ", ספר הציונות הדתית, חלק ב', עמ' 151)
במהלך תקופת מלחמת העולם השנייה ניהל את "לשכת הקשר" עם החיילים הדתיים שבצבא הבריטי, שבין השאר פרסמה את ה"איגרת לחייל הדתי". עם קום מדינת ישראל הוא הקים וניהל את המחלקה לענייני דת בצה"ל. לאחר מכן מונה לראש "השירות הדתי", שמטרותיו הראשיות היו סיפוק צורכי דת ושמירת שבת וכשרות, אך הוא לא היווה גוף רבני. בראשית דרכו סבל השירות מבעיות תקציביות משמעותיות, וגרדי מימן בחלק מהזמן את המשכורות מכיסו הפרטי. בשלב מסוים גרדי התפטר בעקבות חוסר התחשבות בשירות מצד רשויות הצבא, אך חזר בו לאחר שהיחס שופר. אופיו של השירות כגוף שאינו רבני עורר התנגדויות. מחד אמנם הפיקוד העליון של צה"ל לא היה מעוניין ברבנות צבאית, אולם בעקבות לחצים של הרבנות הראשית לישראל מונה הרב שלמה גורן לרב הצבאי הראשי, כשבמקביל המשיך לפעול השירות הדתי. דיי מהר אי ההסכמות ששררו בין גורן וגרדי לא אפשרו את קיום שני הגופים, גרדי התפטר והשירות הדתי התמזג לתוך הרבנות הצבאית הראשית.

גרדי סבר שיש להעניק פטור משירות צבאי לתלמידי ישיבות, וכתב על-כך: 
אי דחיית גיוסם יש בה משום סיכון של ביטול הישיבות, המוקדשות רק ללימוד תורה. ולביטול אותו החלק מהעם, שצריך להקדיש את עצמו רק לתורה. יודע אני: קשה מאד להסביר את זה לאדם, שאינו בן תורה ושלא למד בישיבה ואינו יודע את המנטליות של עולם הישיבות או לבן אדם, שאינו מעריך בכלל את לימוד התורה כערך חיוני לעם ישראל, שבלעדו אין לו קיום. מתוך כך מעורר כ"כ הרבה מרירות ורוגז בין החוגים החילוניים בארץ.
— לבעית גיוס בני הישיבות, "פרקי חיים של חלוץ דתי"
גרדי כתב ספר זיכרונות בשם "פרקי חיים של חלוץ דתי" (שני כרכים, 1973–1979), המשמש כמקור היסטורי לתנועת החלוצים הדתיים. כרך א' של הספר זיכה אותו ב-1973 בפרס שפירא.
הוא עסק בניהול עבודות בנייה בחברת "הבונה".
גרדי נישא ב-1927 לאידה לבית לבקובסקי (שהייתה מראשונות החברות ב"החלוץ המזרחי" בפולין). היה אב לארבע בנות.
בתו דינה נישאה לידעיה הכהן (הוריהם של האלוף גרשון הכהן והרב רא"ם הכהן), בתו שלומית נישאה לרב ישראל רוזן.
עם פטירתו הועבר הארכיון שלו לרשות אוניברסיטת בר-אילן.
אגמי אוניאנגה

גאוגרפיה והידרולוגיה

האגמים הם שרידיו של אגם גדול בהרבה, שהשתרע באזור במהלך תקופה הלחה שפקדה את מדבר סהרה, ואשר החלה לפני 15,000 שנים והסתיימה לפני כ-5,500 שנים. כיום הסביבה צחיחה וכמות המשקעים הממוצעת בה מגיעה לכ-2 מ"מ בשנה בלבד. מקורם של מי האגמים הוא במי התהום שניקוו באקוויפר בתקופה הלחה, ואשר מגיחים למרגלות לרמת אבן חול. צוקיה של רמה זו שכיוונה מצפון-מערב לדרום-מזרח, משתרעים בגובה של כ-50 עד 80 מטרים מצפון לאגמים.
האגם הגדול בקבוצת "אוניאנגה כביר" הוא אגם יואה (Lac Yoa) ששטחו כ-3.5 קמ"ר. הוא שוכן בגובה של 378 מטרים מעל פני הים, ועומקו מגיע לכ-27 מטרים. מי האגם מלוחים ורק אצות ומיקרואורגניזם מסוגלים להתקיים בו. בחלק מהאגמים האחרים של הקבוצה מצויים גם שני מינים של כחוליות (Spirulina platensis ו-Arthrospira platensis).
כמעט מחצית משטחם של אגמי "אוניאנגה זריר" מכוסה בצמחי מים צפים, ואלה מפחיתים באופן משמעותי את התאיידות המים וממתיקים אותם. האגם הגדול ביותר בקבוצה זו הוא אגם טלי (Lac Teli) השוכן בגובה של 360 מטרים מעל פני הים ועומקו המרבי הוא כ-10 מטרים בלבד. שטחו כ-4.3 קמ"ר, ואף שהוא גדול מאגם יואה, נפח מימיו קטן יותר. ייחודו של אגם טלי הוא בכך שהוא מזין את האגמים הסמוכים לו, ומימיו זורמים אליהם מתחת לפני הקרקע, דרך דיונות החול המפרידות בין האגמים.

החי והצומח

באזור האגמים חיים מיני יונקים מעטים, הכוללים את השועל, הצבוע, הפנק, הארנבת המצויה והצבי. עם העופות נמנים עופות מים דוגמת הברווז המשויש ומספר ציפורי שיר. בחלק מאגמי "אוניאנגה זריר" שמימהם מתוקים, חיים דגים, דו-חיים וחסרי חוליות.

האדם

לחופו של כל אחד משני האגמים הגדולים בשתי הקבוצות (יואה וטלי) שוכן כפר. בכפר אוניאנגה כביר שלחופי אגם יואה מתגוררים כ-9,000 איש, ובאוניאנגה זריר שליד אגם טלי חיים כאלף איש. התושבים מתפרנסים מגידול ירקות ופירות, בעיקר תמרים. אזור האגמים מוגן בחוק מאז שנת 2008, ואיכויותיו הטבעיות שמורות בזכות ריכוז האוכלוסייה הקטן בסביבה והתיירות המעטה הפוקדת אותה.
נחמיה גינזבורג

הרב נחמיה הלוי גינזבורג מדוברובנה (ט"ו בשבט ה'תקמ"ח – ט"ו בשבט ה'תרי"ב; 24 בינואר 1788 – 5 בפברואר 1852) היה רב, פרשן ופוסק.

קורות חייו

נחמיה מדוברובנה נולד בעיירה סמוליאני שברוסיה. אביו ר' אברהם בירך היה נמנה עם חסידי רבי שניאור זלמן מליאדי, וכך גידל את בנו נחמיה.
התחתן בזיווג ראשון עם בתו של ר' זלמן וועלקעס שהתגורר בעיירה דוברובנה. עם נישואיו השניים עבר להתגורר בדוברובנה, אשר על שמה נקרא. זו נפטרה בדמי ימיה, ואז נשא לאשה את נכדתו של רבי שניאור זלמן מליאדי, בת בנו הרב חיים אברהם שניאורי.
ר' נחמיה כל ימיו לא חפץ להתפרנס מהרבנות, ולפרנסתו ניהל בית חרושת לטליתות אותו ירש מחותנו ר' זלמן. רווחיו היו גדולים והיה נחשב לעתיר נכסים.
בערוב ימיו התקלקל עסקו והתרושש מנכסיו. מחותנו הרב ברוך מרדכי אטינגר אב"ד בוברויסק, המליץ לאנשי קהילתו לקחתם לרב עליהם, אחר נסיעתו לארץ ישראל. אך ר' נחמיה מיאן.
נפטר ביום 5 בפברואר 1852, באותו יום בו, לפי הלוח העברי, חל גם יום הולדתו – ט"ו בשבט. על פטירתו מסופר: "פטירתו הי' נפלא מאד שכל הלילה למד וכתב שו"ת, ואחר כך בבוקר שמע בחדרו בהמנין שאצל חדרו ברכו וקדושה ואחר התפלה נפטר פתאום זיע"א, בדבר פטירתו יש מעשה נפלאה ואכ"מ".

תורתו

תורתו של ר' נחמיה לא נדפסה בחייו, ורק לאחר פטירתו קובצו השו"ת שכתב ונדפסו בשם "שו"ת דברי נחמיה". שו"ת אלו על אורח חיים, יורה דעה ואבן העזר. חיבורו זה כולל גם השלמה לשולחן ערוך הרב, חלק מחיבוריו נשרפו, כולל חלק מההשלמה.
נוסף לזה הערותיו וחידושיו על הש"ס נדפסו בש"ס וילנא.
תחת ידו היו חיבורים נוספים בכתב יד, ולא ראו את אור הדפוס.
נשא ונתן עם רבני דורו, ובראשם הרב יצחק אייזיק אפשטיין מהומל, הרב מנחם מנדל שניאורסון, הרב ברוך מרדכי מבברויסק, ועוד.
היה חסיד של רבי שניאור זלמן מליאדי וממשיכי דרכו, ואף היה בקיא בתורת החסידות.

משפחתו

סב בת זוגו בזיווג שני היה רבי שניאור זלמן מליאדי.
מחותניו היו הרב דוד לוריא מביחוב, הרב ברוך מרדכי אטינגר.
בנו הוא הרב דובער יהודה לייב. חיבר ספר בשם "אמונת חכמים" (ווילנא, תרנ"ב).
סילאס ארוחו דה סילבה

קריירה

סילאס התחיל את הקריירה שלו באינטרנסיונל, אך לא רשם בה דקות משחק מעולם.
במאי 2017 חתם בזוריה לוהנסק מליגת העל האוקראינית. ב-30 ביולי 2017, סילאס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד אולקסנדריה. ב-1 באוקטובר 2017, סילאס הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 4-4 נגד דינמו קייב. ב-19 באוקטובר 2017 הבקיע בניצחון 1–2 נגד הרטה ברלין במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית.
ב-29 באוגוסט 2019 הושאל לעירוני קריית שמונה מליגת העל עד לסיום העונה.
נתנאל פריד

רבי נתנאל הכהן פריד (תרי"ח – ד' באלול תרע"ד) רב וראש ישיבה בבלמזויוורוש, מחבר ספר שו"ת "פני מבין".

ביוגרפיה

נולד בכפר שעניע הסמוך לקאשוי שבסלובקיה, למלכה ולרבי יחיאל מיכל פריד. כשהיה בן כשנתיים נתייתם מאביו, ודודו, רבי ישכר דוב פרידמן אימצו לביתו. בשנת תרל"ו שלח אותו רבי דוד לייב זילברשטיין ללמוד אצל הרב אברהם יהודה שוורץ מברגסז. שנה לאחר מכן נסע אל רבי חיים צבי מננהיימר מאונגוואר, שאף העניק לו כתב סמיכה לרבנות.
בשנת תרל"ח נישא לבתו של רבי יצחק פריד מקליינווארדיין, ולאחר חמש עשרה שנה – בשנת תרנ"ד – מונה לרב בעיר בלמזויוורוש, שם פתח את ישיבתו. הוא השתייך למחנה האורתודוקסים בשנות הקרע ביהדות הונגריה, וגינה בכל תוקף את קהילות סטטוס הקוו.
בשנת תרע"ג הדפיס את ספרו "פני מבין", ספר שאלות ותשובות על אורח חיים ויורה דעה. לאחר פטירתו נדפסו ספריו "פני מבין" על התורה (ברגסז תרפ"ז, ירושלים תשס"ט), "פני מבין" על סוגיות הש"ס (ברוקלין תשנ"ב), "ילקוט פני מבין" (בני ברק תשנ"ב) ו"כלי גמא" פירוש על ספר "תיבת גמא" להפרי מגדים (בני ברק תשנ"ב).
סער 5

תכונות כלי השיט

ספינות סער 5 כוללות תכונות חמקנות מסוימות המקשות על כלי שיט אחרים ועל מטוסים לגלות אותן. בין התכונות ניתן למנות את מערכת השיבוש פריירי-מסקר (Prairie-Masker), מערכת הנעה הבנויה על משככים להפחתת רעשים ותנודות, מערכת לקירור גזי המפלט של הספינה וכן חומרים סופגי קרינת מכ"ם. משך השהייה של הספינה בים הוא 20 יום ].
הנעת הספינה מבוססת על שני מנועי דיזל וטורבינת גז. לשיט חסכוני בדלק ניתן להשתמש במנועי הדיזל בלבד, ולהגיע למהירות של 17–20 קשר. לשיט מהיר ניתן להפעיל גם את טורבינת הגז, ולהגיע למהירות של 33 קשר.
בשנת 2014 הוחל בהתקנת מערכת מכ"ם חדישה, "ברק אדיר", על ספינות אלה. המכ"ם הוא מהסוג Active Phased Array Radar. כמו כן הותקנו על הספינות טילי ברק 8 - גרסה מתקדמת יותר של טילי ה"ברק".

חימוש

ספינות סער 5 חמושות ב-8 טילי הרפון מונחי מכ"ם, בעלי ראש נפץ במשקל 230 ק"ג וטווח של 140 ק"מ (75 מייל ימי), זה הנשק העיקרי של ספינות סער 5 נגד כלי שיט של האויב. להגנה מפני כלי טיס וטילים חמושה סער 5 בטילי ברק וברק 8, במערכת פלנקס עם תותח ימי M61A1 וולקן בקליבר 20 מ"מ וקצב אש של 3,000 פגזים בדקה. בנוסף חמושה הספינה בתותחי אורליקון 20 מ"מ. כמו כן היא מצוידת באמצעים נגד צוללות, סונאר קוער וטורפדו MK46.
הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס

היסטוריה

ההוצאה נוסדה בשנת 1929, ארבע שנים לאחר היווסדה של האוניברסיטה העברית, והיא הוצאת הספרים האוניברסיטאית הוותיקה בישראל. ההוצאה קרויה על שמו של יהודה לייב מאגנס, נשיאה הראשון של האוניברסיטה העברית.
 
ייעודה הראשוני של ההוצאה היה להפיק ולהפיץ בארץ ישראל ובעולם ספרות מדעית בכלל וחכמת ישראל בפרט, בעברית ובאנגלית, מקור ותרגום לשימושם של תלמידים וחוקרים בקהילה המדעית ובקרב הציבור הכללי. ההוצאה מקבלת הצעות להוצאה לאור של ספרים מחוקרים מכל המוסדות האקדמיים בישראל. 
הוצאת מאגנס מקפידה על הרמה האקדמית של הספרים אותם היא מפרסמת באמצעות תהליך ביקורת עמיתים כנהוג בקרב הוצאות ספרים אוניברסיטאיות. כתבי היד שההוצאה מקבלת מועלים לדיון במועצה האקדמית של ההוצאה המשמשת כמערכת, זאת לאחר שלב ביקורת העמיתים. החלטות המועצה המדעית מובאות בפני הנהלת ההוצאה, אשר משלבת שיקולים מסחריים וכלכליים בהחלטה האם להוציא לאור.
הוצאת מאגנס מפרסמת בכל שנה כ-60 ספרים חדשים וכתבי עת בכל תחומי העשייה האקדמית בישראל. בנוסף היא מדפיסה הדפסות ומהדורות חוזרות של ספרים שנדפסו בעבר. לפי קטלוג הספרייה הלאומית בהוצאה יצאו 946 ספרים (נכון לשנת 2019).
בשנת 1978 הפכה ההוצאה לחברה בע"מ בשם "הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס האוניברסיטה העברית (1978) בע"מ", במעמד של מלכ"ר ובשנת 2005 שינתה את מעמדה ממלכ"ר לעוסק מורשה והתנהלותה כיום היא כחברה פרטית בבעלותה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
אנדרה ברטון

ביוגרפיה

אנדרה ברטון נולד בטינשבריי (כיום במחוז אורן שבחבל נורמנדי תחתית בצרפת) למשפחה דלת אמצעים. הוא למד רפואה ופסיכיאטריה, ובמשך מלחמת העולם הראשונה עבד במחלקה הנוירולוגית של בית חולים בעיר נאנט. שם פגש בז'אק ואשה שהיה ממשיכו הרוחני של הסופר אלפרד ז'ארי. אנדרה ברטון הושפע מן הביקורת החברתית של ז'אק ואשה ומהתייחסותו הביקורתית לאמנות המסורתית. ואשו התאבד בגיל 24 שנה, ומכתביו לאנדרה ברטון ולמחברים אחרים פורסמו ב-1919 תחת הכותרת "מכתבי מלחמה" שברטון השתתף בעריכתם וכתב את ההקדמה.
באותה שנה ייסד את כתב העת "ספרות" בשיתוף עם לואי אראגון ועם פיליפ סופו. הוא התיידד גם עם המשורר טריסטן צארה שהיה ממייסדי תנועת הדאדא. ב-1920 ראתה אור הנובלה "שדות מגנטיים" שנכתבה על ידי אנדרה ברטון ופיליפ סופו, ושבה עשו שימוש בכתיבה אוטומטית. ב-1924 אנדרה ברטון ייסד את "הלשכה לחקר הסוריאליזם". באותה שנה פרסם את המניפסט הסוריאליסטי הראשון, ושימש כעורך של כתב העת "המהפכה הסוריאליסטית". סביבו התארגנה קבוצת מחברים ובהם לואי אראגון, פיליפ סופו ופול אלואר.
ברצותו לשלב את התפתחותו האישית כמחבר, כדוגמת ארתור רמבו, עם הפוליטיקה של קרל מרקס, הצטרף ברטון למפלגה הקומוניסטית הצרפתית ב-1927, שממנה גורש ב-1933. בתקופה זו התקיים בעיקר על מכירת חפצי אמנות שהיו בגלריה שלו (הוא היה אספן של חפצי אמנות ושל חומר אתנוגרפי). תחת הנהלתו הסוריאליזם הפך לתנועה אירופית שנודעה לה השפעה על שטחי אמנות שונים, ושהעמידה בסימן שאלה את התפיסה המקובלת בדבר התחושה וההבנה האנושית של מאורעות ושל דברים.
ב-1933 נסע למקסיקו בשליחות ממשלת צרפת, ושם נפגש עם לאון טרוצקי. ברטון ואנשי רוח סוריאליסטיים אחרים ובהם הצייר דייגו ריברה מצאו מקום שבו יכלו להתבודד בעיר המקסיקנית הציורית רונגאריקוארו. ברטון וטרוצקי כתבו את החיבור "למען אמנות מהפכנית בלתי תלויה" שפורסם בשמם של ברטון ושל ריברה.
במלחמת העולם השנייה התגייס לשירות הרפואי של הצבא הצרפתי. ממשלת וישי הטילה חרם על כתביו בטענה שהם מנוגדים למהפכה הלאומית. ברטון ביחד עם ויפרדו לאם ואמנים נוספים נמלט למרטיניק ובסופו של דבר מצא מקום מקלט בארצות הברית ובאיים הקריביים (1941). הוא התיידד עם הסופר איימה סיזר, בן האי מרטיניק, וכתב את ההקדמה לספרו של סיזר "יומן החזרה למולדת".
במשך שהותו בעיר ניו יורק הכיר ברטון את אליזה שהייתה לאשתו השלישית. ב-1944 נסע עם אשתו לגאספסי שבפרובינציה של קוויבק בקנדה. שם כתב את ספרו "תעלומה 17" המתאר את אימת מלחמת העולם השנייה, ושבו מתואר גם סלע פרסה (הגדול שבסלעי הקשת הטבעיים שבעולם) במפרץ סנט לורנס.
ב-1946 שב לפריז ומחה נגדהקולוניאליזם הצרפתי. הוא ארגן שוב קבוצת אנשי רוח סוריאליסטים, וב-1959 ארגן תערוכה בספרד לרגל שנת הארבעים לייסודה של התנועה הסוריאליסטית, שבה הוצגו בין היתר יצירותיו של סלבדור דאלי. הוא חתם על מניפסט של 121 אנשי רוח שתמכו במלחמת העצמאות של אלג'יר, שפורסם בעיתון "וריטה ליברטה" ב-6 בינואר 1960.
אנדרה ברטון נפטר ב-1966 ונקבר בבית העלמין דה באטיניול בפריז.
מרקוס רוחו

קריירה

רוחו נולד וגדל בעיר לה פלאטה שבארגנטינה, בקרבת אצטדיונה של הקבוצה המקומית המצליחה אסטודיאנטס לה פלאטה. בשנת 2000, כשהוא בן עשר, החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אסטודיאנטס. ב-2008 הצטרף לקבוצה הבוגרת ותחת המאמן אלחנדרו סאבלה היה שותף לזכייתה של אסטודיאנטס בגביע הליברטדורס של שנת 2009 ובאליפות של 2010 (אפרטורה).
ב-2011 עזב את דרום אמריקה ועבר לשחק בקבוצת ספרטק מוסקבה. תקופתו ברוסיה לא נחשבה להצלחה וב-2012 עבר לספורטינג ליסבון הפורטוגזית תמורת 3.5 מיליון יורו. בליסבון הצליח רוחו יותר, הוא הפך לשחקן הרכב קבוע ולחלק חשוב בהגנת ספורטינג.
ב-20 באוגוסט 2014, הושלמה עסקת העברתו של רוחו מספורטינג ליסבון למנצ'סטר יונייטד כשנמכר לקבוצה האנגלית בעבור 16 מיליון אירו וחתם על חוזה לחמש עונות. ב-14 בספטמבר 2014, ערך רוחו את הופעת הבכורה שלו במדי מנצ'סטר יונייטד בניצחון קבוצתו 4:0 על קווינס פארק ריינג'רס במסגרת המחזור הרביעי של הפרמייר ליג. ב-4 במרץ 2017, כבש רוחו את שער הבכורה שלו במדי מנצ'סטר יונייטד בתיקו 1-1 נגד בורנמות'.

נבחרת ארגנטינה

רוחו שיחק לראשונה בנבחרת ארגנטינה ב-9 בפברואר 2011, במשחק ידידות נגד פורטוגל. הוא שיחק בכמה ממשחקי מוקדמות קופה אמריקה 2011 ונכלל בסגל הנבחרת לטורניר ואף פתח במשחקה הראשון. לאחר הטורניר מונה למאמן הנבחרת אלחנדרו סאבלה, מאמנו באסטודיאנטס, ותחתיו הפך רוחו לשחקן הרכב בנבחרת ארגנטינה. הוא השתתף במשחקי מוקדמות מונדיאל 2014 ופתח בהרכב הנבחרת בטורניר עצמו כמגן השמאלי במערכים של ארבעה וחמישה שחקני הגנה.
במשחק מול ניגריה באותו טורניר, רוחו כבש את שערו הראשון במדים הלאומיים, אותו שער הוא גם שער הניצחון של אותו משחק שנגמר בתוצאה 3:2 לארגנטינה.
במונדיאל 2018 במשחק הסיום של שלב הבתים מול נבחרת ניגריה, הבקיע רוחו את שער הניצחון בדקה ה-85 ובכך הציל את ארגנטינה מהדחה. התוצאה 2:1 מול ניגריה איפשרה לארגנטינה להעפיל לשמינית הגמר.
קשת טבעית

קשת טבעית היא תצורת סלע טבעית בדמות קשת המאפשרת מעבר תחתיה, בדומה לגשר. רוב הקשתות הטבעיות נוצרו כאשר שכבת סלע רכה יחסית, דוגמת אבן גיר או אבן חול, נשחקה ונעלמה, וסלע קשיח יותר נותר מעליה בדמות קשת. רוחבה וגובהה של הקשת זהה לאלה של הסלע שנשחק, והוא עשוי לנוע מסנטימטרים בודדים ועד מאה מטרים ויותר. לעיתים מכונה קשת טבעית בכינויים "גשר טבעי" או "חלון טבעי", והדבר עשוי להיות מושפע מממדיה, מדרך היווצרותה, מהעובדה שהיא שימשה כגשר למעבר בני אדם עליה, או כ"חלון" למעבר דרכה, או אף לנבוע מסיבות שרירותיות.
פרשת הירי בנעלין

פרשת הירי בנעלין החלה ב-2008, עת תועד חייל צה"ל יורה כדור גומי לעבר פלסטיני בעת שהיה כפות לאחר שנעצר בהפגנה אלימה. הכדור פגע בקרקע ליד רגליו של אבו רחמה, וזה נפצע קל מנתז. הירי נמצא כבלתי מוצדק והחייל היורה הורשע בשימוש בלתי חוקי בנשק. מפקדו של החייל הורשע בניסיון לאיומים. זאת, לאחר התערבות בג"ץ שביטל את ההחלטה המקורית של הפרקליטות הצבאית להעמידם לדין על "התנהגות שאינה הולמת" בלבד.

לאחר פסיקת בג"ץ

ב-24 בספטמבר 2009 הגישה הפרקליטות הצבאית כתב אישום מתוקן, בהתאם להנחיות בג"ץ. ב-15 ביולי 2010 הורשע המג"ד בורברג בניסיון לאיומים, והחייל קוריאה הורשע בשימוש בלתי חוקי בנשק. שניהם הורשעו גם בהתנהגות בלתי הולמת - הסעיף הקל יותר, שבפרקליטות הצבאית ייחסו להם בתחילה, לפני שהאישום הוחמר בהוראת בג"ץ.
באוקטובר 2010, לפני מתן גזר הדין, פרסם ערוץ 10 כתבה, בה טען נחום שחף כי מתחקיר שערך עולה כי הסרט שפרסם ארגון "בצלם", ואשר שימש ראיה מרכזית במשפט החייל היורה והמג"ד, צולם ממצלמות שונות, נערך, הושמטו ממנו קטעים חשובים, והוספו לו קולות ירי, וכי הפלסטיני כלל לא נפגע מכדור הגומי שירה החייל. בשלב הטיעונים לעונש במשפט הציגה התביעה חוות דעת של המחלקה לזיהוי פלילי במשטרת ישראל, לפיה הסרט בו מתועדת התקרית אותנטי, וכי לא נמצאו בו סימני עריכה או עיבוד. בית המשפט קבע, בהתייחס לחוות דעתו של שחף שהוגשה על ידי ההגנה, כי "לא מצאנו כי ההגנה ביססה את עמדתה כדבעי, ולא ניתן לקבוע במידה הנדרשת להוכחת טענת הגנה, כי בסרטון בוצעו שינויים מכוונים". שופט מיעוט העלה "חשדות כבדים שמא נעשו שינויים מניפוליטיביים בסרטון".
בינואר 2011 גזר בית הדין הצבאי את דינם של בורברג וקוריאה. השופטים הגדירו את מעשיו של סא"ל בורברג "הפרה של ערכי היסוד של רוח צה"ל" וציינו בדבריהם כי במעשיו "הכשיל את פקודו ותרם לנזק התדמיתי שנגרם". עם זאת, השופטים הדגישו כי הוא מילא תפקיד מורכב בשירותו. בית המשפט קבע כי סא"ל בורברג, לא יורד בדרגה, וכי קידומו בדרגה יעוכב למשך שנתיים, מתוכם שנה של שירות ללא תפקיד פיקודי. על קוריאה גזר בית המשפט הורדה לדרגת טוראי.
מונגקה חאן

שנותיו הראשונות

מונגקה היה שותף למערכה האירופאית (1236-1242), בין השאר בהרס קייב ובהתקפה על הונגריה. הוא חזר למונגוליה בקיץ 1241, לפני סופה הבלתי צפוי של המערכה בעקבות מותו של אוגדיי חאן.

עלייתו לשלטון

לאחר מותו של גויוק, החאן הגדול השלישי, מצא עצמו מונגקה מוביל את קבוצת צאצאי ג'ינגיס חאן ששאפו להדיח את צאצאי אוגדיי מהשלטון. באטו, המבוגר מביניהם, שהיה בנו של דז'וצ'י, היה קרוב למלחמה בגויוק ב-1248, שנמנעה בעקבות מותו של האחרון. לאחר מותו של גויוק, שיתף באטו פעולה עם אלמנתו של טולוי על מנת לסכל את תוכניותיה של אלמנת גויוק - ששלטה בפועל - להעביר את השלטון לאחד מבני משפחתה. באטו כינס קורילטאי בסיביר ב-1250 (הקורילטאי הראשון שלא כונס במונגוליה עצמה). על אף נסיונותיו של באטו, כונס קורילטאי במונגוליה ב-1251, ובחר במונגקה כחאן.

ההתפשטות המונגולית בתקופתו

בתקופת שלטונו כחאן, התמקד מונגקה בהרחבת האימפריה יותר מאשר קודמו. הוא עסק במלחמה בסין מול שושלת סונג, והצליח להביא לכיבוש הונאן ב-1254 ולכיבוש הודו-סין, שאיפשרו למונגולים לפלוש משלושה כיוונים שונים. הוא מינה את אחיו הולאגו לעמוד בראש הפלישה לתוך מרכז עולם האסלאם. המערכה האירופאית הוזנחה, אך ידידותו של מונגקה עם באטו הבטיחה את שלמות האימפריה.

מותו והשפעותיו

במהלך קרב בסין ב-1259, חלה מונגקה באופן מסתורי בדיזנטריה, ומת. מותו עצר את התקדמותו של הולאגו והוביל למלחמת אזרחים בין אחיו קובלאי חאן ואריק בוקה, שמוטטה את אחדותה של האימפריה המונגולית.
חוזה עתידי

הופעה ראשונה של חוזה עתידי

העדות המוקדמת ביותר שיש בידינו לחוזה אופציה מופיעה בכתביו של אריסטו, אשר מספרים על הפילוסוף היווני תלס, פילוסוף עני ממילטוס שביוון העתיקה, הוא פיתח שיטה לחיזוי הצלחתו של מסיק הזיתים בסתיו הקרוב. מלא ביטחון בתחזית זו, הגיע תלס לסיכום עם בעלי בתי הבד המקומיים בדבר זכות לשימוש בלעדי בבתי הבד שלהם בתקופת המסיק. מאחר שבחורף לא היה ידוע מה יהיו תוצאות המסיק, שמחו בעלי הבד לקבל כבר בחורף סכום כסף השווה לרווחים ממסיק בינוני. לכן, היו מוכנים לתת לתלס התחייבות לזכות שימוש בלעדית בבתי הבד מחיר הוגן. משהגיע הסתיו, נסתבר כי תחזיתו של תלס התגשמה ויבול הזיתים היה רב במיוחד באותה שנה. תלס התעשר במהירות בזכות החוזה אותו חתם עם בעלי בתי הבד כבר בחורף.
יש הטוענים כי האופציה המוקדמת ביותר הידועה לנו מופיעה בתנ"ך. בסיפור המופיע בספר בראשית, פרק כ"ט, בו מתואר החוזה שכרת יעקב עם לבן הארמי לפיו התחייב לעבוד שבע שנים תמורת הזכות להינשא עם רחל. לגרסתם של אלו, יעקב רכש מלבן הארמי אופציה לנישואין עם רחל אשר עלתה לו בשבע שנות עבודה. גישה אחרת טוענת כי החוזה היה Forward דווקא, כיון שיעקב היה מחויב להינשא לרחל בתום שבע שנות העבודה.