google/wiki40b huggingface dataset:
הקו הירוק (קפריסין)

הקו הירוק, המכונה לפעמים גם "קו אטילה" (על-פי שם הקוד שנתן לו הצבא הטורקי), הוא קו הפסקת האש שמפריד בין הרפובליקה של קפריסין (שבה השלטון קפריסאי-יווני) לבין הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין (מדינה עצמאית דה פאקטו שהשלטון בה קפריסאי-טורקי).
אורכו של הקו כ-300 קילומטרים, והוא מוקף משני עבריו באזור חיץ שנמצא בשליטת כוחות האו"ם ברוב חלקיו, ובשליטת כוחות בריטיים בחלקו הדרומי, אזור שבו מחזיקה בריטניה בסיסים צבאיים לפי הסכם מיוחד ("חוזה האחריות") שנחתם עוד לפני המשבר. הוא נוצר בשנת 1975 כתוצאה מפלישת טורקיה לקפריסין ב-1974, והשתלטות צבאה על השליש הצפוני של האי. הפלישה הטורקית באה עקב חשש טורקי מסיפוח קפריסין ליוון, והיא הייתה כרוכה בגירושם של כ-200,000 קפריסאים-יוונים מצפון האי לדרומו, ובגירוש נגדי של כ-60,000 קפריסאים-טורקים מדרום האי לצפונו.
הקו חוצה את האי קפריסין מחופו המזרחי לחופו המערבי. הוא יוצא מנקודה על החוף המזרחי מצפון לכף גרקו וממזרח לאזור הבסיס הצבאי הבריטי בדקליה. הוא מתפתל, ובאחת הנקודות פונה צפונה ומגיע אל בירת קפריסין, שם הוא מפריד בין שני חלקי העיר ניקוסיה מדרום ולפקושה מצפון. הקו הירוק חוצה את העיר בלב השטח הבנוי, ושטח אזור החיץ בתוכה הוא המצומצם ביותר. מהעיר ממשיך הקו מערבה, ומסתיים מדרום למפרץ מורפו. החלק שמצפון לקו, שנכבש בידי הצבא הטורקי ב-1974, ושנמצא בשליטה קפריסאית-טורקית, כולל 37% משטח האי.
תקריות אלימות לאורך הקו הירוק אירעו מדי פעם, אבל לא לעיתים קרובות. ככלל, עם תום הקרבות ב-1974 היה הקו שקט, אבל הוא היה סגור לחלוטין בלי כל אפשרות מעבר דרכו. בחלקים ארוכים שלו הוקמו מכשולים פיזיים כגון חומות וגדרות שמנעו כל אפשרות למעבר. רק בשני כפרים שנשארו באזור החיץ שבשליטת האו"ם הוסיפו קפריסאים-יוונים וקפריסאים-טורקים לחיות אלה בצד אלה, אולם גם בהם נשמרה מידה מסוימת של הפרדה בין הקהילות.
שינוי משמעותי במצב התחולל באפריל 2003, כשהוחלט לפתוח את הקו הירוק לתנועה מוגבלת של תושבים קפריסאים ושל תיירים בארבע נקודות. שתיים מהן באזור שנמצא בשליטת בריטניה, אחת בניקוסיה/לפקושה, ואחת במקום אחר לאורך הקו. פתיחת הקו הירוק נעשתה בעקבות הציפייה לאיחוד האי לקראת צירוף הרפובליקה של קפריסין לאיחוד האירופי. התקווה לאיחוד האי נכזבה, כיוון שהסכם האיחוד שהציע מזכ"ל האו"ם, קופי אנאן, נדחה במשאל עם שנערך בחלק היווני. למרות זאת, ארבע נקודות המעבר על הקו הירוק נותרו פתוחות. אף על-פי שבאופן רשמי מכירות רוב מדינות העולם, ובכלל זה האיחוד האירופי, בריבונות רפובליקת קפריסין שבשלטון יווני על כל חלקי האי, בפועל רק החלק היווני הצטרף לאיחוד האירופי, והאיחוד האירופי השלים עם קיומה של הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין, גם אם לא באופן רשמי.
ב-3 באפריל 2008 נפתחה נקודת מעבר נוספת על הקו הירוק, ברחוב לדרה שבבירה. נקודת המעבר הזאת היא היחידה המקשרת ישירות בין החלק הטורקי לחלק היווני, בלי צורך לעבור דרך האזור הנתון לשליטת בריטניה או לשליטת האו"ם. רחוב לדרה היה הרחוב הראשי של העיר לפני חלוקת קפריסין, אך הוא נחסם וניטש בשנת 1974. פתיחת נקודת המעבר ברחוב לדרה התאפשרה לאחר הפשרה נוספת ביחסים בין היוונים לטורקים בקפריסין ולוותה בטקס חגיגי בהשתתפות מנהיגי שני חלקי האי.
לאורך הקו הירוק קיים אזור חיץ שרוחבו נע בין מטרים בודדים לקילומטרים אחדים. מיעוט הפעילות האנושית באזור החיץ הביאה ליצירת "פארק לא מתוכנן" שמתקיימת בו מערכת אקולוגית ייחודית.
Just for Laughs

Just for Laughs (בצרפתית: Juste pour rire) הוא פסטיבל קומדיה שנערך מדי שנה בחודש יולי במונטריאול, קוויבק, קנדה, מאז שנת 1983. זהו פסטיבל הקומדיה הבינלאומי הגדול בעולם.
הפסטיבל נוסד ב-1983 על ידי גילברט רוזון כאירוע דו-יומי דובר צרפתית. ב-1985 הצטרף לצוות המנהל של הפסטיבל אנדי נולמן, שהחליט להוסיף לפסטיבל אף אירועים דוברי אנגלית. בעקבות הצטרפותו לצוות המנהל אף התארך משך הפסטיבל לחודש, שבו הציגו אמנים דוברי צרפתית בחצי החודש הראשון, ואמנים דוברי אנגלית בחצי החודש השני. בתוכנית הפסטיבל כלולים קטעים קומיים בינלאומיים וכן קטעים אילמים (אקרובטיקה, פנטומימה ועוד). ב-1999 עזב נולמן את הצוות המנהל של הפסטיבל, אך הוא נשאר בחבר המנהלים של החברה המנהלת את הפסטיבל. ב-2010 חזר נולמן לצוות המנהל, בתפקיד נשיא תחומי הפסטיבלים והטלוויזיה.
במהלך ימי הפסטיבל מופיעים ברחבי מונטריאול, בעיקר ב"רובע הלטיני" (אזור הידוע בתיאטראות, בתי קפה וחנויות בוטיק) אמני רחוב, אמני וודוויל ואמנים אחרים בהופעות קוליות וחזותיות. בערבים מציגים מועדוני הלילה והתיאטראות תוכניות מיוחדות שנועדו לתמוך באמנים. עם מבקרי הפסטיבל נמנים גם ציידי כישרונות ומפיקים, והוא מהווה הזדמנות לחשיפה עבור אמנים צעירים.
החל מ-1996 מתקיים במהלך הפסטיבל גם פסטיבל הקולנוע Comedia, שבו מוענקים פרסים לסרטים קצרים ולסרטים באורך מלא.
ג'ייסון קאפונו

ראשית חייו

קאפונו נולד בלונג ביץ' שבקליפורניה לג'ו ולטוני קאפונו. לאחר קריירה מוצלחת בתיכון, נהנה קאפונו גם מהצלחה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, שם הוא ממוקם במקום השלישי בצבירת נקודות עם 2,095. הוא היחיד שהוביל את אוניברסיטת קליפורניה בנקודות במשך 4 שנים רצופות. הוא סיים את לימודיו עם תואר בהיסטוריה. בדראפט ה-NBA ‏2003, הוא נבחר על ידי קליבלנד קאבלירס במקום ה-31.

קריירה ב-NBA

בעונתו הראשונה ב-NBA, שיחק קאפונו רק 41 משחקים אף על פי שהוביל את קבוצתו באחוזים לשלוש נקודות (47.7%). בעונתו השנייה, עבר קאפונו לשארלוט בובקאטס לאחר דראפט ההרחבה, ושיפר את ממוצעיו מ-3.5 נקודות למשחק ל-8.5 נקודות למשחק. בעונת 2005/06 החתימו מיאמי היט אותו לאחר שהיה שחקן חופשי. בעונה זו הוא גם זכה באליפות היחידה שלו.
בעונת 2006/07 הוא שיפר משמעותית את ממוצעיו, ואף הוביל את הליגה באחוזים ל-3 נקודות (51.4%), אשר הציבו אותו במקום הרביעי בהיסטוריה באחוזים ל-3 נקודות בעונה. באותה עונה הוא גם זכה בתחרות השלשות של סוף-שבוע האולסטאר ב-NBA, כאשר הביס את דירק נוביצקי וגילברט ארינאס בגמר עם 24 נקודות ובזאת השווה את שיאו של מרק פרייס לכמות נקודות בגמר תחרות השלשות.
קאפונו חזר על הישג זה ב-2008, כאשר קלע בסיבוב האחרון 25 נקודות, שזה שיא כל הזמנים לסיבוב ולסיבוב האחרון. בעונה זו קלע שיא קריירה של 29 נקודות ו-8 ריבאונדים. גם בעונה זאת הוביל את הליגה באחוזים משלוש.
ב-9 ביוני 2009 עבר קאפונו בטרייד לפילדלפיה 76' עבור רג'י אוונס.
ב-9 בדצמבר 2011 חתם בלוס אנג'לס לייקרס, ובמרץ העבירה אותו הקבוצה לצד לוק וולטון לקליבלנד קאבלירס תמורת רמון סשנס וכריסטיאן איינגה . כעבור יומיים נופה מסגל הקבוצה.
ב-15 בנובמבר 2015 חתם בפנתנייקוס מליגת העל היוונית בכדורסל ומהיורוליג. עם הקבוצה זכה בגביע היווני בכדורסל, אך הוא בחר לעזוב אותה בתום העונה.
במאי 2014 דיווחה התקשורת על פרישתו של קאפונו ממשחק מקצועני. למרות זאת, הוא חתם על חוזה בגולדן סטייט ווריורס ב-4 באוקטובר באותה שנה, ונופה מסגלה מעט לאחר מכן.

נבחרת לאומית

ב-2001 הוא זכה עם נבחרת ארצות הברית עד גיל 21 באליפות העולם. ב-2008 הוא נבחר להתאמן עם הנבחרת הלאומית בלאס וגאס, כדי לעזור לה לנצח באולימפיאדת בייג'ינג 2008.

חייו האישיים

קאפונו הוא ממוצא הוואי ופורטוגזי. הוא התחתן עם אשלי קליין ויש להם 2 ילדים. אביה של אשתו ואחיה היו שחקני כדורגל בארצות הברית.
אמציה ארנון

אמציה ארנון (14 באוקטובר 1930 - 28 בפברואר 2007) היה מחלוצי המחברים של תשבצי היגיון בישראל ומרצה למוזיקולוגיה.

קורות חייו

אמציה ארנון (אנגלסברג) נולד במנצ'סטר, אנגליה בשנת 1930. עלה ארצה עם אשתו, הסופרת ולרי ארנון, ילידת סלפורד, אנגליה, בשנת 1955. תחילה הצטרפו לקיבוץ בית העמק ובשנת 1960 עברה המשפחה להרצליה.
בשנת 1969 פרסם שני תשבצי היגיון, שנקראו "תשבץ מוחין", ב"דבר השבוע", וזהו כנראה הפרסום הראשון של תשבצי היגיון עבריים בעיתון בעל תפוצה רחבה בישראל (קדמו לו תשבציו של יורם הרועה בכתב העת "שרות – דברי עובדים בשרות המיסים").
במשך כחצי שנה בשנים 1977–1978 פרסם ארנון תשבץ היגיון שבועי בשם "הפעל את הגיונך" ב"הארץ", ולאחר מכן פרסם תשבצי היגיון בירחון "מוניטין" ובשבועון "שישי".
החל משנות ה-80 היה אמציה ארנון חבר בסגל ההוראה בחוג למוזיקולוגיה באוניברסיטת תל אביב. הרצאותיו, אותן נהג לשאת גם מחוץ למסגרת האקדמית, היו מאופיינות בלשון מדויקת ובהירה, באופן הנגיש גם לקהל שאינו מצוי בתחום.
אמציה ארנון נפטר בשנת 2007.
מרכז שיגורי הלוויינים ג'יוקואן

היסטוריה

המרכז נוסד ב-1958 ובכך היה למרכז השיגור הראשון מבין שלושה ברפובליקה העממית של סין ולפעיל ביותר מביניהם. המרכז מרוחק ממקומות יישוב והכניסה לזרים באופן כללי אסורה. המרכז קרוי ג'יוקואן על שם היישוב הקרוב אליו ביותר.
מרכז ג'יוקואן הוא חלק מעיר החלל דונגפנג (东风航天城) הידוע גם בכינוי "בסיס 10" (十号基地) ו"בסיס דונגפנג" (东风基地), הכולל גם את מתקני הניסויים של חיל האוויר הסיני, מוזיאון החלל הסיני.
JSLC משמש בעיקר לשיגורים למסלולים נמוכים ובינוניים עם נטיית מסלול גבוהה, וכמתקן ניסויים לטילים ארוכי טווח. במרכז מצויים מרכז טכני, כני שיגור, מרכז בקרת שיגור, מרכז הבקרה והשליטה של המשימות המשוגרות ומתקנים לוגיסטיים נוספים.
המרכז מכסה שטח של כ-2,800 קמ"ר ויכול להכיל בתוכו עד ל-20,000 אנשים. המתקנים והציוד במרכז נבנו עם סיוע הנדסי ומדעי של ברית המועצות.
מרכז ג'יוקואן מהווה נקודה חשובה מאוד בתוכנית החלל הסינית. מהמרכז שוגר הלוויין הסיני הראשון - דונג פאנג הונג 1 ב-1970 וגם משימתה המאוישת הראשונה של סין - שנג'ואו 5 ב-15 באוקטובר 2003.
שנג'ואו 6 שוגרה גם היא המרכז ב-12 באוקטובר 2005 על גבי משגר לונג מארץ' וגם שנג'ואו 7 ב-25 בספטמבר 2008.
מתווה קלינטון

מתווה קלינטון (באנגלית: The Clinton Parameters) הוא השם לקווים מנחים להסדר קבע בין ישראל לפלסטינים, שהציע נשיא ארצות הברית ביל קלינטון בדצמבר 2000.
הרקע למתווה קלינטון היה תחילתה של האינתיפאדה השנייה, כישלון השיחות שנערכו בקמפ דייוויד זמן מה קודם לכן, הבחירות המתקרבות בישראל, הסקרים שהצביעו על תבוסה אפשרית לאהוד ברק, וסיום תקופת כהונתו של קלינטון עצמו, שחפץ לסיים בהצלחה שמונה שנים של מאמצים בזירה המזרח תיכונית. ההצעה הוגשה ב-23 בדצמבר 2000, תוך הדגשה של הנשיא כי היא אינה בת שינוי וכל צד זכאי לקבלה או לדחותה בלבד.

תגובת ישראל

הפרמטרים הוצגו על ידי שלמה בן עמי, שר החוץ דאז, לפורום שכלל את אהוד ברק, יוסי שריד, יוסי ביילין, שמעון פרס, דני יתום וגלעד שר (המתווך מטעם הממשלה, לצידו של בן עמי, במשא ומתן בקמפ דייוויד). הדיון נערך במחנה שרגא בגולן. כעבור שלושה ימים החליטה הממשלה לענות לקלינטון בחיוב. חוץ ממתן וילנאי ורענן כהן כל השרים תמכו.  
זו לשון ההחלטה שנשלחה ליועץ לביטחון לאומי של הנשיא קלינטון, סמואל ברגר: 
"החלטתה של ועדת השרים לענייני ביטחון לאומי בממשלת ישראל מיום 28 בדצמבר 2000 היא כדלקמן:  
'רעיונותיו של הנשיא קלינטון תורמים לחידושו של משא ומתן אינטנסיבי לקראת הסכם קבע בין ישראל לפלסטינים. אנו רואים ברעיונות אלו בסיס למשא ומתן, בתנאי שהם יישארו, כפי שאכן הינם, בסיס לדיון שהפלסטינים מסכימים עליו [ההדגשה במקור]. ישראל תבקש הבהרות מספר הנוגעות לעניינים בעלי חשיבות של ממש לישראל. ישראל מביעה את הוקרתה לנשיא קלינטון על תרומתו המכרעת, כעת ובמשך כל תקופת כהונתו, לקידום תהליך השלום במזרח התיכון לעבר עתיד טוב יותר לעמי האזור'." 
הממשלה אף העבירה מסמך הסתייגויות בן כמה עמודים אשר נגעו בעיקר לסידורי הביטחון ולשליטה על המעברים. לגבי הנושאים העקרוניים התשובה הייתה חיובית. על אף שמתווה קלינטון עמד בסתירה לעקרונות שלהם התחייב אהוד ברק במערכת הבחירות שלו, כמו שלמות ירושלים והריבונות על הר הבית, המתווה זכה, עם השגות והסתייגויות, לרוב גדול בממשלה, כשרק השר רוני מילוא הודיע על התפטרותו בעקבות קבלתו. 
קלינטון הבין זאת כקבלת המתווה ואף ציין בזיכרונותיו במפורש כי 'כל ההסתייגויות [של ישראל] היו במסגרת הפרמטרים'. מעדויות אלו ומתגובת ישראל לעיל נראה כי ישראל הייתה נכונה להמשיך את המשא ומתן על בסיס המתווה. עם זאת, יש לשים לב כי לישראל היו הסתייגויות בכל אחת מהסוגיות המרכזיות שנותרו לב המחלקות, ובניגוד לרושם שנוצר, למעשה כמה מהסתייגויות אלו חורגות מהפרמטרים של הנשיא. 
אף על פי זאת, למרות היותו קו מנחה בהצעות פשרה שונות בשנים האחרונות, מתווה זה איננו מחייב את ממשלות ישראל ועמד בסתירה למדיניותו של אריאל שרון, מחליפו של ברק בראשות הממשלה.

תגובת הפלסטינים

ערפאת, מאידך, נסע אל מובארק ולכל מיני ועדות בין-ערביות להתייעצויות, תוך שמופעל עליו לחץ בינלאומי להסכים למתווה. לבסוף, לאחר עשרה ימים, העבירו אנשיו לבית הלבן תשובה שהיו בה הסתייגויות מרוב הנושאים העקרוניים של המתווה ובכך בעצם שלילת המתווה כולו.
מתוך התגובה הפלסטינית אפשר להבין כי 'מתווה קלינטון' אינו עולה בקנה אחד עם הראייה הפלסטינית לגבי הדרך שבה צריך להיראות הסכם קבע. לטענתם, הסכם קבע אינו רק מסמך המכיל עקרונות כלליים ומעורפלים, אלא כלי מקיף הכולל פרטים, מפות, שיטות ולוחות זמנים לסיום הסכסוך. חוסר הבהירות שמצביעים עליו הפלסטינים בא לידי ביטוי, למשל, בחוסר הגדרת הצרכים הביטחוניים האופרטיביים (הלכה למעשה) של ישראל ובפרק הזמן שישראל תיסוג בו מהגדה.
שנת הבשרים שלי

תקציר העלילה

ג'ין קטאגי-ליטל היא עתונאית אמריקנית שמתחילה לעבוד בחברת הפקה יפנית. החברה עובדת עם תעשיית הבשר האמריקנית על-מנת לקדם את השימוש בבקר אמריקני באמצעות יצירת תוכנית טלוויזיה שנקראת "רעייתי האמריקאית!". ג'יין עובדת כמארחת ומפיקה ומדי שבוע מציגה רעיה אמריקנית כיצד היא "חיה את חייה" ומבשלת בשר. הרומן ממשיך ומציג את המניפולטיביות שבה נוקטות חברת ההפקה וחברת הבשר.
באופן מקביל לסיפורה של ג'יין, מסופר על חייה של אקיקו אונו, אמנית מאנגה לשעבר שמתמחה בעלילות אימה ונישאת בניגוד לרצונה לגבר העובד עבור תעשיית הבשר האמריקנית. בעלה דואג רק לכך שלאקיקו יוולד ילד והוא מאלץ אותה לצפות בתוכנית "אשתי האמריקנית" ולבשל את המתכונים המוגשים בתוכנית. אולם, כשעצמאותה ומודעותה העצמית של אקיקו גדלים כתוצאה מצפייתה בתוכנית ומהבישול לבעלה, כך חייה השאננים ויחסיה עם בעלה מתערערים.
אנדרטה לזכר שלמה בן יוסף

ניסיון הפגיעה באוטובוס הערבי

ב־21 באפריל 1938 הטילו שלמה בן יוסף, אברהם שיין ושלום ז'ורבין, רימון על אוטובוס ערבי בכביש ראש פינה-צפת. הרימון נזרק כנקמה על מספר פיגועים באותה תקופה. הרימון שהוטל על האוטובוס לא התפוצץ ואיש מהנוסעים לא נפגע. השלושה הסתתרו במערה שנקראת כיום "מערת שלמה בן יוסף" ונמצאת בה אנדרטה נוספת. משטרת המנדט תפסה את שלושתם. ז'ורבין הוכרז כלא שפוי ועל בן יוסף ושיין נגזר גזר דין מוות. בסופו של דבר גזר הדין בוצע רק על בן יוסף בשל גילו הצעיר של שיין.

האנדרטה

האנדרטה ניצבת במקום בו זרקו בן יוסף וחבריו את הרימון לכיוון האוטובוס הערבי. היא תוכננה על ידי הפסל יצחק דנציגר ונחנכה בטקס חגיגי בשישי ליולי 1957. האנדרטה עשויה בטון ובנויה כאובליסק בגובה שבעה מטרים ששבור פעמיים בצורה זוויתית. צורת האנדרטה מזכירה גרדום וכן את פיתולי הדרך לצפת. 
בתחתית האנדרטה רשומה הכתובת:
"לביתר"י שלמה בן יוסף

חייל הארגון הצבאי הלאומי

הראשון להרוגי המלכות תחת השלטון הבריטי

גבור המרד והתקומה.

גל- עד"
על דופן אחרת של האנדרטה כתובה שורה משירו של זאב ז'בוטינסקי שנקבע כהמנון בית"ר: "למות או לכבוש את ההר".
על פי עדותו של יגאל תומרקין, דנציגר לא אהב את העבודה שיצר; היה זה המבנה המשולש של האנדרטה שהפך אותה ללא-מוצלחת בעיני דנציגר, בעוד שילוב הנוף והטופוגרפיה כרקע לפסל היה מוצלח בעיניו.
בשנת 2013 שופצה האנדרטה והוכשרו רחבה ומקומות חנייה. בנוסף, הוצבה אבן זיכרון במצפור שמעבר לכביש.
רילסקי ספורטיסט

היסטוריה

מועדון הכדורסל של רילסקי הוקם בשנת 1927, ובעונת 2003/04 החל את הקדנציה הנוכחית בליגה הבכירה בבולגריה. החל מעונת 2008/09, הקבוצה החלה להשתתף ביורוהולד (הליגה הבלקנית). ובעונתה הראשונה זכתה באליפות הליגה, לאחר ניצחון בגמר מול רבוטניצ'קי סקופיה המקדונית 77-84. בסיום עונת 2010/11 שוב הגיעה לגמר, אך נכנעה לקבוצת פני אינדוסטריס המקדונית 88-75. בעונת 2013/14 השתתפה הקבוצה ביורוצ'לנג' ולאחר עונה אחת חזרה ליורוהולד. בעונת 2015/16 זכתה לראשונה בגביע הבולגרי בניצחון על אקדמיק סופיה.
גרג פוסטר

ביוגרפיה

פוסטר נולד במייווד פרבר של שיקגו, אילינוי.
באליפות המכללות של ארצות הברית (NCAA) שנערכה בשנת 1979 זכה פוסטר בריצת 200 מטר.
פוסטר החמיץ את אולימפיאדת מוסקבה (1980) בשל החרם האמריקאי ובכך נמנע ממנו לנסות לזכות במדליה אולימפית.
בתחרות שנערכה בציריך, שווייץ ב-19 באוגוסט 1981 קבע פוסטר בריצת 110 מטר משוכות את שיאו האישי בתוצאה של 13.03 שניות, אחרי בן ארצו רנלדו נהמייה שקבע שיא עולם חדש של 12.93 שניות והיה לאתלט הראשון בהיסטוריה שרץ ריצה זו מתחת ל-13 שניות. שבועיים לאחר מכן, בתחרות הגביע הביניבשתי של IAAF שנערכה ברומא, איטליה הוא זכה במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.32 שניות.

אלוף עולם

באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 זכה פוסטר במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.42 שניות, לפני ארטו בריגרה מפינלנד (13.46 שניות) ובן ארצו וילי גולט (13.48 שניות).
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכה פוסטר במדליית כסף בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.23 שניות, אחרי בן ארצו רוג'ר קינגדום שקבע שיא אולימפי חדש של 13.20 שניות ולפני מפינלנד (13.40 שניות). בשלב המוקדמות ובשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אולימפי חדש של 13.24 שניות.

שיאן עולם

בתחרות שנערכה ברוזמונט, אילינוי בינואר 1985 קבע פוסטר בריצת 50 מטר משוכות שיא עולם חדש של 6.35 שניות.
במשחקי הרצון הטוב הראשונים שנערכו במוסקבה, ברית המועצות בשנת 1986 זכה פוסטר במדליית זהב ריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.25 שניות.
בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס, קליפורניה בינואר 1987 קבע פוסטר בריצת 60 מטר משוכות שיא עולם חדש של 7.36 שניות. שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה באוטווה, קנדה הוא השווה את שיאו העולמי בריצת 50 מטר משוכות בתוצאה של 6.35 שניות. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא בספטמבר אותה שנה הוא זכה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב ריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.21 שניות, לפני ג'ון רידג'און (13.29 שניות) וקולין ג'קסון (13.38 שניות) שניהם מבריטניה.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בסביליה, ספרד במרץ 1991 זכה פוסטר במדליית זהב בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.45 שניות. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן בסוף אוגוסט אותה שנה הוא זכה בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב ריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.06 שניות, לפני בן ארצו ג'ק פירס שקבע תוצאה זהה (13.06 שניות) וטוני ג'רט מבריטניה (13.25 שניות).

שימוש בחומרים אסורים

בשנת 1990 הושעה פוסטר ל-6 חודשים, לאחר שנימצא חיובי בבדיקות לפסאודו אפדרין, אפדרין, ופנילפרופנולאמין.
מגוון (תורת החבורות)

בתורת החבורות, מגוון הוא משפחה של חבורות, הסגורה ביחס לתת-חבורות, לתמונות הומומורפיות ולמכפלה ישרה (לאו דווקא סופית). כל מגוון מוגדר על ידי מערכת של זהויות, ולכן חקר המגוונים השונים שקול להבנת מערכות של זהויות.

דוגמאות

אוסף החבורות האבליות \mathcal{A} הוא מגוון, המוגדר על ידי הזהות [x_1,x_2]=1. אוסף החבורות המקיים את הזהות x^n=1 הוא מגוון ברנסייד \mathcal{B}_n. אוסף החבורות הנילפוטנטיות ממחלקה c לכל היותר הוא מגוון, המוגדר על ידי הקומוטטור המרובה באורך המתאים. גם אוסף החבורות הפתירות ממחלקה c לכל היותר הוא מגוון. עם זאת אוסף כל החבורות הנילפוטנטיות אינו מגוון (מכפלה של חבורות נילפוטנטיות שהמחלקה שלהן אינה חסומה, אינה נילפוטנטית).
לכל חבורה G, המגוון הקטן ביותר המכיל את G מסומן ב-VarG. לדוגמה, המגוון הנוצר על ידי החבורה הסימטרית S_3 מוגדר על ידי הזהויות x^6 = [x^2,y^2] = 1, והמגוון הנוצר על ידי חבורת הקווטרניונים מסדר 8 מוגדר על ידי הזהויות x^4=1, [x,[y,z]]=1.

מכפלה ופירוק

המכפלה AB של מגוונים A,B מוגדרת כאוסף ההרחבות של חבורה מ-B בחבורה מ-A (כלומר כאוסף החבורות G עם תת-חבורה נורמלית N מ-A, עם מנה G/N השייכת ל-B). כל מגוון של חבורות, מלבד המגוונים הטריוויאליים (זה שכולל רק את החבורה הטריוויאלית וזה הכולל את כל החבורות) ניתן לפירוק באופן יחיד כמכפלה של מגוונים אי-פריקים.

בסיס סופי

קבוצת זהויות המגדירה מגוון, נקראת בסיס של המגוון הזה. אחת השאלות היסודיות על מגוון של חבורות היא האם יש לו בסיס סופי. למגוון הנוצר על ידי חבורה סופית תמיד יש בסיס סופי. הדוגמאות הראשונות למגוונים שאין להם בסיס סופי ניתנו ב-1969 (על ידי Olshanski, Adyan, Voghan-Lee, בשיטות שונות). דוגמה פשוטה יותר ניתנה ב-1973 (על ידי Bryant ו-Kleinman): אוסף הזהויות \ (x_1^2\cdots x_n^2)^4 מגדיר מגוון, \mathcal{B}_4\mathcal{B}_2, שאין לו בסיס סופי (לעומת זאת אם n,m זרים אז \mathcal{B}_n\mathcal{B}_m מוגדר לפי הזהות  (x^my^m)^n.
דניאל קארפי

דניאל קארפי (Carpi;‏ 3 באוגוסט 1926 – 3 בדצמבר 2005) היה היסטוריון של יהודי איטליה, פרופסור בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב.

קורות משפחתו

עם הקמת הגטאות באיטליה בסוף המאה ה-16, נאלצה המשפחה לצאת מקארפי (מקור שמה) לצ'נטו שבאזור אמיליה בצפון איטליה.
סב-סבו של דניאל קארפי, זארו (אליעזר) קארפי, היה חבר באגודת הקרבונארים ומפעילי ההתקוממות של שנת 1821. משנתגלו קשריו עם המהפכנים נאלצה המשפחה לעזוב את צ'נטו ולעבור לבולוניה, שם הקימו בית כנסת והיו ממייסדי הקהילה.
אבי סבו של דניאל היה ליאונה קארפי, פעיל בתנועת התחייה האיטלקית ומקורב לגריבלדי ולג'וזפה מציני. הוא זכה לאותות הצטיינות רבים לאחר איחוד איטליה. היה חבר הפרלמנט הראשון מטעם העיר פרארה. כתב מחקרים רבים על ההיסטוריה הכלכלית של איטליה והיה מקורב למלכה מרגריטה.
אביו של דניאל, אריה ליאונה קארפי, היה קצין תותחנים במלחמת העולם הראשונה, שזכה לאותות הצטיינות רבים. היה יושב ראש המפלגה הרוויזיוניסטית ונציג בית"ר באיטליה. היה דוקטור למשפטים ולפילוסופיה. הוא ערך ירחון בשם "רעיון הציונות" ופעל לארגון עליה ב', היה מיודד עם זאב ז'בוטינסקי.

חייו

דניאל נולד במילנו לאריה ליאונה קארפי וללואיזה לבית מודנה. הוא למד בגימנסיה העברית במילנו. בספטמבר 1943 כשפלשו הגרמנים לאיטליה התפזרה משפחת קארפי. דניאל ואביו עברו את הגבול והצטרפו לכוחות בעלות הברית. אביו נהפך להיות הרב הראשי של החיילים הארצישראלים וכיהן כיועץ משפטי של ממשלת איטליה החופשית. 
בשלהי מלחמת העולם השנייה הגיע דניאל קארפי לפירנצה, הצטרף ל"בית החלוץ" והיה אחד ממזכיריו. הוא עלה ארצה במרץ 1945, התיישב בשדה אליהו כחלק מקבוצת החלוץ והצטרף מאוחר יותר לגרעין של בני עקיבא. בשנת 1946 ירדה הקבוצה לנגב והקימה את תקומה. משם נשלח להדריך בקבוצת יבנה, שם הכיר את יהודית טרייטל, שהייתה נצר למשפחת רבנים ידועה מצ'כוסלובקיה.
עם פרוץ מלחמת השחרור הצטרף לגבעתי ולחם בנגב כחייל רגלים. הוא הצטרף לחטיבת ירושלים ומונה לסגן מפקד נוטרדם. לאחר המלחמה יצא לקורס קציני תותחנים. ב-1950 השתחרר מהצבא ונשא את יהודית טרייטל לאישה.

קריירה אקדמית

במהלך שנות החמישים החל ללמוד תנ"ך, ספרות עברית והיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית. במקביל לכך לימד במכון למדריכי חו"ל. ב-1967 סיים את עבודת הדוקטורט שלו בהנחיית ישראל הלפרין, חיים ביינארט ויצחק בער. נושא הדיסרטציה היה היהודים בפדובה בתקופת הרנסאנס. 
החל ללמד באוניברסיטת תל אביב החל משנת 1962 ועד לפרישתו בשנת 1994. ב-1972 מונה לדיקאן הפקולטה למדעי הרוח. החל משנת 1975 עמד בראש הקתדרה לחקר השואה. מ-1988 כיהן כראש החוג להיסטוריה של עם ישראל. עמד גם בראש המכון לחקר הציונות ושימש כראש בית הספר למדעי היהדות.
קארפי היה פרופסור אורח במכון ללימודים מתקדמים בירושלים, בישיבה יוניברסיטי, בסורבון, בסנט אנטוני קולג', ובסמינר התאולוגי של מרכז אוקספורד ללימודים יהודים. כן היה יו"ר הוועדה האקדמית של מכון ז'בוטינסקי בישראל, יזם וערך את כרכי איגרות זאב ז'בוטינסקי והביבליוגרפיה של כל כתביו. 
קארפי היה היהודי הראשון אשר הוזמן לפתוח מגמה ללימודי היהדות וללמד באוניברסיטה הגריגוריאנית שבוותיקן.
הוא זכה על מחקריו בשני עיטורי כבוד של הרפובליקה האיטלקית, פעמיים זכה בפרס יפה ופעמיים בפרס ורבורג.
ג'ון פאולס

ביוגרפיה

פאולס נולד בליי-און-סי (Leigh-on-Sea) פרבר של סאות'אנד-און-סי שממזרח ללונדון. לאחר סיום לימודיו בפנימיית "בדפורד" התקבל לאוניברסיטת אדינבורו, שם למד זמן קצר והתגייס לשירות בצבא, בין השנים 1945–1947. לאחר שחרורו למד פאולס ארבע שנים באוקספורד, שם גילה את אלבר קאמי וז'אן-פול סארטר, שהפכו למושא הערצתו. כשסיים את לימודיו בשנת 1950 וקבל תואר בצרפתית, גמלה בליבו ההחלטה לפתח קריירה כסופר.
בשנים הבאות עסק בהוראה, כשבמקביל כתב מספר יצירות שבעיניו היו בוסר.
בשנת 1960 כתב פאולס את הנוסח הראשון של ספרו "האספן" ב-4 שבועות בלבד, המשיך לשנותו ולשפצו עד לשנת 1962, ורק אז הציגו בפני מו"ל. הספר יצא לאור בשנת 1963 והפך לרב-מכר. הביקורות האוהדות וההצלחה המסחרית המסחררת איפשרו לו להקדיש את כל זמנו לכתיבה.
בנוסף לכתיבתו הפוריה, עסק פאולס גם בתרגום יצירות צרפתיות לאנגלית, פרסם סדרת טבע, ובשנת 1973 הוציא לאור אוסף של פואמות. 
משנת 1968 התגורר ג'ון פאולס בעיר נמל קטנה בשם Lyme Regis. התעניינותו בהיסטוריה של העיר הביאה למינויו בשנת 1979 כאוצר המוזיאון המקומי, תפקיד אותו מלא במשך עשור.
פאולס נפטר ב-5 בנובמבר 2005 לאחר מחלה קשה.
וורלד סיריס

הוורלד סיריס (באנגלית: World Series) הוא סדרת הגמר של אליפות ליגת הבייסבול המקצוענית ה-MLB. בוורלד סיריס נפגשות אלופות האמריקן ליג והנשיונל ליג לסדרה של הטוב משבעה משחקים. הסדרה משוחקת מדי שנה בחודש אוקטובר, אף על פי שליגת ה-MLB נוסדה עוד בשנת 1876 נהוג להתייחס לוורלד סיריס כמשחקי האליפות בעידן ה"מודרני" של הבייסבול, משנת 1903, מאז שנה זו, הסדרה שוחקה מדי עונה, למעט בשנים 1904 ו-1994.
הקבוצה בעלת מספר הזכיות וההופעות הרבות ביותר בוורלד סיריס היא הניו יורק יאנקיז שזכתה ב-27 אליפויות מתוך 40 פעמים בהן הופיעה בסדרת הגמר. נכון ל-2018 שתי קבוצות מעולם לא העפילו לסדרת הגמר: וושינגטון נשיונאלס וסיאטל מארינרס.
פירוש מילולי של שם הסדרה באנגלית הוא סדרת העולם, מקורו של השם בכינוי של המשחקים בתור "אליפות העולם בבייסבול", על אף שהקבוצות המשתתפות היו מארצות הברית בלבד, זאת כיוון שבשאר העולם החלו לפעול ליגות מקצועניות רק בשנות ה-40. שם זה קוצר מאוחר יותר לסדרת העולם ונותר כך גם כיום בתור שם מותג.

מבנה הסדרה

הסדרה משוחקת במתכונת של 2-3-2, כלומר שני המשחקים הראשונים נערכים במגרש הביתי של הקבוצה שזכתה ביתרון ביתיות בסדרה, שלושת המשחקים האחרים באצטדיון של יריבתה, ושני המשחקים האחרונים שוב במגרש הביתי. עד 2002 התחלף יתרון הביתיות משנה לשנה בין הליגות, ללא קשר למאזני הקבוצות שהעפילו לסדרת הגמר. בשנים 2002 עד 2016 יתרון הביתיות נקבע על פי משחק האולסטאר, שמתקיים באמצע העונה ובו נפגשות נבחרות משתי הליגות. נציגת הליגה שניצחה במשחק היא זו שאירחה את שני המשחקים הראשונים בוורלד סיריס. החל מעונת 2017 יתרון הביתיות ניתן לקבוצה עם המאזן הכללי הטוב ביותר, במקרה ולשתי הקבוצות מאזן דומה, היתרון הולך לקבוצה שלה מאזן טוב יותר במשחקים בין שתי הקבוצות, ובמקרה של שוויון גם בפרמטר זה, על פי המאזן בבית בו הקבוצה משחקת.
כריסטיאן גוטפריד אהרנברג

חייו

אהרנברג, בנו של שופט, נולד בעיר קטנה במחוז סקסוניה שבגרמניה.
סיים לימודי תאולוגיה באוניברסיטת לייפציג ומאוחר יותר מדעי הטבע ורפואה באוניברסיטת הומבולדט של ברלין. את תזת הדוקטורט שלו הגיש על הפטריה Sylvae mycologicae Berolinenses. ב-1827 קיבל מינוי כפרופסור באוניברסיטת הומבולדט.
ב-1820–1825 השתתף אהרנברג, כביולוג, במשלחת חקר למצרים, למדבר הלובי ולצפון הים האדום, אסף אלפי דוגמיות הן של עולם החי והן של עולם הצומח, וחקר את עולם האלמוגים. בהמשך עשה מסע חקר לחצי האי ערב וסוריה. בבדיקת ממצאיו הוקסם ממה שניתן לגלות מתחת למיקרוסקופ. 
ב-1829 התלווה אל אלכסנדר פון הומבולדט למסעו לרוסיה.

התמקדות במיקרוסקופ

כחלק מתהליך העבודה עם המיקרוסקופ החל לחקור מיקרואורגניזמים. אהרנברג היה הראשון שכינה את החיידקים בשם "בקטריה"; עד תקופתו כינו אותם בכינוי שטבע אנטוני ואן לוונהוק - אנימלקולס (animalcules).
אוספיו, הכוללים רישומים רבים, מכתבים, משטחים ומיקרוסקופים נמצאים כיום במוזיאון אוניברסיטת הומבולדט בברלין ובאוניברסיטת הומבולדט בברלין.