google/wiki40b huggingface dataset:
אוניברסיטת גטינגן

היסטוריה

תהפוכות פוליטיות רבות שזורות בתולדות האוניברסיטה: מספר התלמידים שהיה 1547 ב-1823 הצטמצם לכ-860 בעקבות מעורבותם של המורים והתלמידים בתנועות פוליטיות שהתנגדו לשלטון. שבעה פרופסורים הודחו ב-1837 בגלל המחאה כנגד ביטול החוקה הליברלית של 1833.
אביב העמים של 1848 הפך את המגמה. ממשלת פרוסיה, שסיפחה את הנובר ב-1866, הוסיפה לטפחה ולקדמה. ב-1903 שב מספר התלמידים ל-1529, ועל הוראתם הופקדו 121 מורים. בעשורים הראשונים של המאה העשרים הייתה האוניברסיטה למובילה עולמית בתחום האווירודינמיקה והידרודינמיקה תחת הנהגתו של לודוויג פרנדטל.
בתקופה שקדמה לעליית הנאציזם נהנתה האוניברסיטה ממוניטין בינלאומי ניכר, שנבע ממספר רב של אישים בולטים שחבשו את ספסל הלימודים או לימדו בה, בהם זוכי פרס נובל רבים, מנהיגים כאוטו פון ביסמרק, אנשי רוח וסופרים כהיינריך היינה והאחים גרים; מדענים בולטים מקרל פרידריך גאוס ועד אנריקו פרמי.
תור הזהב שראתה האוניברסיטה בסוף המאה ה-19 וראשית המאה העשרים בא לקצו עם עלייתה של המפלגה הנאצית לשלטון. ב-1933, על רקע הפגנות אלימות של סטודנטים נאצים, ובעקבות חקיקת החוק לשיקום שירות המדינה המקצועי על ידי המפלגה הנאצית, פוטרו מהאוניברסיטה או ברחו מפני הסכנה מדענים יהודים רבים ובכללם ג'ון פון נוימן, אדוארד טלר, יוג'ין ויגנר, ג'יימס פרנק, יעקב פולוצקי, אוטו טפליץ ומקס בורן. בעיקר נפגעו ענפי הפיזיקה והמתמטיקה. המסורת הכבירה של גטינגן במתמטיקה, שכללה מלבד גאוס גם את ברנרד רימן, פליקס קליין, דויד הילברט ואמי נתר, נשברה על ידי הנאצים, שכן רבים מהמרצים בגטינגן היו יהודים או שנישאו ליהודיות. מסופר כי כשנה לאחר מכן שאל שר התרבות הנאצי ברנהרד רוסט את דויד הילברט "מה מצב המתמטיקה בגטינגן כעת, מששחררנו אותה מההשפעה היהודית?", והילברט ענה "מתמטיקה בגטינגן? היא כבר אינה קיימת". כמה מהפיזיקאים שהוכרחו לנוס מגטינגן מצאו מקלט בארצות הברית ואף השתתפו בפרויקט מנהטן. מאז לא שבה האוניברסיטה למעמד שהיה לה במתמטיקה ובפיזיקה. 
בשנת הלימודים 2015 פעלו בה 4,446 אנשי סגל אקדמי ב-13 פקולטות, ובשנת 2016 נמנו בה 31,500 סטודנטים. עם בוגריה נמנה גרהרד שרדר, קאנצלר גרמניה, ועם חוקריה נמנים זוכי פרס נובל, ובהם מנפרד אייגן. 
מוסדות נוספים הקיימים בעיר ומקיימים קשרי גומלין הדוקים עמה הם ארבעה מכוני מחקר המאוגדים תחת מכון מקס פלאנק, ספריית המדינה והאוניברסיטה, בה נשמרים כתבי יד יקרי ערך, והאקדמיה למדעים.
ברחבי הקמפוס והעיר פזורים פסלים המנציחים את המפורסמים שבתלמידי האוניברסיטה ומוריה, כגון ביסמרק והבנקאי האמריקאי ג'יי. פי. מורגן.
נחום רקובר

ביוגרפיה


נחום רקובר נולד לרב חיים רקובר ולחנה מלכה, בתו של הרב שמחה מנדלבוים. בשנת 1947 החל ללמוד בישיבת בני עקיבא כפר הרואה, כעבור שנתיים עבר לישיבת מרכז הרב בירושלים, ובשנת 1953 הוסמך לרבנות. בשנת 1952 החל ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, והוסמך למשפטים בשנת 1957 וכעורך דין ב-1959. הוא החל ללמד באוניברסיטה בשנת 1964, במקביל לעבודה כעוזר ליועץ המשפטי לממשלה ולועדת החוקה, חוק ומשפט, וזכה לתואר דוקטור למשפטים באוניברסיטה העברית בשנת 1968, על העבודה "יסודות ההרשאה במשפט העברי".  
שימש כפרופסור אורח באוניברסיטת דרופסי שבארצות הברית ב-1970, מרצה בכיר באוניברסיטת תל אביב בין השנים 1975–1980, פרופסור אורח באוניברסיטת ברקלי, אוניברסיטת הרווארד ואוניברסיטת ברנדייס ב-1977. בשנת 1981 התמנה לפרופסור חבר במחלקה לקרימינולוגיה של אוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1982 נתמנה למשנה ליועץ המשפטי לממשלה.
מכהן כראש מורשת המשפט בישראל וכנשיא מכללת תלפיות.

צאצאיו

בניו הם הרבנים בנימין - עורך ספריו של הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, אריאל - ר"מ בישיבת" נצר מטעי"באריאל, יששכר - מנהל חינוכי במוסדות החינוך מוריה אלעד וחיים - מחנך, מנחה סדנאות ומלמד חסידות. בתו היא הסופרת הילה וולברשטיין, שותפה לחיבור ספרי הביוגרפיה מלאכים כבני אדם על הרב אברהם יצחק הכהן קוק, משמיע ישועה על הרב צבי יהודה הכהן קוק ורב הכותל על הרב מאיר יהודה גץ, וזוכת פרס עמינח לשנת תשס"ד. חתניו הם הרבנים חיים צפרי - חבר בית הדין לענייני ממונות בבנימין, יצחק וולברשטיין - ראש כולל ביישוב שומריה, יצחק שפירא - עומד בראש ישיבת תום ודעת ומנהיג את קהילת חסידי הרב יצחק גינזבורג בירושלים מחבר הספר תורת המלך, והרב עדיאל דומוביץ' - ראש כולל בגוש דולב-טלמונים.
מפלגת הקרנפים

היסטוריה

את מפלגת הקרנפים הקים בשנת 1963 ז'אק פרון, שאף התמודד ב-1979 במחוז הבחירה של ראש הממשלה המכהן דאז, פייר אליוט טרודו.
בשנים 1993–2007 המפלגה לא הייתה פעילה לאחר שהתקבל חוק שחייב מפלגה להריץ מועמדים לפרלמנט ב-50 מחוזות בחירה לפחות, דבר שהיה כרוך בעלות כספית גבוהה מדי עבור המפלגה. בשנת 2004 בוטלה מגבלה זו, ובעקבות כך הוקמה מחדש המפלגה בשם "מפלגת הקרנפים החדשה" (Neo-Rhino) והריצה מספר מועמדים בבחירות הכלליות והמיוחדות בשנים 2007–2009. לאחר מכן, שינתה המפלגה את שמה לשם המקורי - "מפלגת הקרנפים".

מקור השם

המפלגה נקראה על שמו של קרנף שהתמודד בבחירות לעיריית סאו פאולו שבברזיל. מפלגת הקרנפים הקנדית אף בחרה כמנהיג המפלגה קרנף צר-שפה בשם קורנליוס הראשון שהתגורר בגן חיות בקוויבק. המפלגה טענה שקרנף הוא שם ראוי למפלגה פוליטית, מכיוון שקרנפים, בדומה לפוליטיקאים, "הם בעלי עור עבה, נעים לאט, אינם חכמים, נעים מהר בעת סכנה ויש להם קרניים שעירות הגדלות במרכז ראשם".
המפלגה נקראה גם "המפלגה המרקסיסטית-לנוניסטית", אך לא על שם קרל מרקס וולדימיר לנין, כי-אם על שם גראוצ'ו מרקס וג'ון לנון.

הישגים פוליטיים

המפלגה לא הצליחה מעולם להשיג מושב בפרלמנט הקנדי, אך מועמדים מטעמה הצליחו להגיע למקום השני בבחירות בכמה ממחוזות הבחירה, ולגרום מבוכה למועמדים משתי המפלגות הגדולות. בבחירות בשנת 1988 הם אף הריצו מועמד בשם ג'ון טרנר במחוז הבחירה של ראש הממשלה לשעבר וראש האופוזיציה דאז ג'ון טרנר (ראש הממשלה לשעבר טרנר זכה בכ-24,000 קולות, טרנר השני ב-760 קולות). באותה שנה ניסה שחקן בייסבול מקומי, ביל לי, לרוץ מטעם המפלגה לתפקיד נשיא ארצות הברית אך לא הצליח להיכנס לרשימת המועמדים באף מדינה.
הנעה היברידית

הנעה היברידית (בעברית: הנעת כלאיים), היא שיטת ההנעה של כלי רכב המשלבת שני סוגי מנועים, לרוב מנוע בעירה פנימית עם מנוע חשמלי. המטרה בשילוב המנועים היא נצילות טובה יותר של הדלק, חיסכון בעלות נסיעה, ופליטת מזהמים מופחתת מהמכונית.
המכוניות ההיברדיות מתחלקות להיברידית מלאה, היברידית חלקית ומיקרו היברידית. שילוב המנוע החשמלי עם מנוע הבעירה הפנימית יכול להיעשות בשתי צורות - במקביל ובטור.

מכונית היברידית טורית

במכונית היברידית טורית, רק המנוע החשמלי מניע את המכונית, מנוע הבעירה הפנימית משמש כגנרטור להטענת המצבר בלבד. המנוע החשמלי המותקן במכונית היברידית טורית, בדומה לזה המותקן במכונית היברידית מקבילית ובניגוד למנוע במכונית חשמלית, יוכל להסתפק במצבר קטן יחסית, שיספיק לנסיעה של כמה עשרות קילומטרים בלבד. מצבר כזה יענה על צורכיהם של מרבית הנהגים ביום-יום. מנוע הבעירה הפנימית ייכנס לפעולה רק כאשר יתעורר צורך בנסיעה ארוכה יותר, ולא תתאפשר טעינת סוללות. מנוע הבעירה הפנימית ברכב כזה יהיה פשוט וחסכוני יותר ממנוע המשמש להנעת רכב, בין היתר כיוון שיפעל בקצב קבוע ובטמפרטורה קבועה.
נכון ל-2013, הדגמים שקיימים בשוק הם השברולט וולט של חברת ג'נרל מוטורס האמריקנית, והאופל אמפרה האירופית.

כלי רכב אחרים בעלי מנוע בעירה פנימית ומנוע חשמלי

בשנת 2009 השיקה יצרנית הצמ"ה קטרפילר את דחפור ה-CAT D7E, הדחפור הראשון בעולם שכולל שני סוגי מנועים (מנוע דיזל ומנוע חשמלי). אף שיבואן חברת קטרפילר בישראל וכן אמצעי התקשורת בישראל, קוראים ל-D7E דחפור היברידי, הדחפור הוא למעשה דחפור דיזל-חשמלי: רק המנוע החשמלי מניע את הדחפור, ומנוע הדיזל משמש להפעלת גנרטור אשר מספק חשמל למנוע החשמלי ללא מצבר ביניים (בניגוד לרכב היברידי טורי ובדומה לרוב קטרי הדיזל בעולם). הדחפור הוא למעשה דחפור חשמלי הנושא עמו את תחנת הכוח שלו, ומכאן שהנעתו איננה היברידית. יחד עם זאת, לדברי היצרן, לדחפור יתרונות על פני דחפור דיזל, בדמות חיסכון בדלק ותחזוקה קלה יותר, שכן המנוע כולל הרבה פחות חלקים, ומנוע הדיזל עובד במהירות סיבוב קבועה.
צוללות מוקדמות השתמשו בחיבור מכני ישיר בין המנוע לבין המדחף, שמחבר בין מנועי דיזל עבור הנעה מעל למים ומנועים חשמליים להנעה מתחת למים. זה היה למעשה סוג של הנעה היברידית טורית, שכן המנוע החשמלי ומנוע הדיזל היו מצמידים לאותו ציר. על פני המים, המנוע החשמלי (מונע על ידי מנוע הדיזל) שימש כגנרטור כדי לטעון את הסוללות. מתחת למים מנוע הדיזל התנתק, והמנוע החשמלי הופעל מהסוללות.
צוללות מאוחרות יותר לעומת זאת, משתמשות בהנעה דיזל חשמלית.
שנות ה-40 של המאה ה-1

אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
לקסוס LFA

נתונים טכנים

ל-LFA יש מנוע 10 צילינדרים קדמי בתצורת V בנפח 4.8 ליטר, תיבת שישה הילוכים רובוטית והנעה אחורית. והיא מאיצה מעמידה ל-100 קמ"ש בתוך 3.7 שניות.
חיים אגמון

ביוגרפיה

אגמון נולד בטורקיה ועלה לישראל בגיל חודשיים עם משפחתו, שהתיישבה בבית שאן. הוא שירת בלהקת הנח"ל כאקורדיוניסט.
בשנים 1971–1974 עבד כמנהל המוזיקלי של להקת הגבעטרון, ובשיתוף עם המשורר יצחק קינן הלחין את השירים: "ים השיבולים", "עמק שלי", את "שיר על רעי" ו"בנתיבי אבי" למילים של דני בירן ושירים נוספים.
בשנים שלאחר מכן ניצח על מקהלות זמר נוספות והיה מעבד ומנהל מוזיקלי.
אגמון היה מנצחה ומנהלה המוזיקלי של "חבורת הזמר גבעתיים" בין השנים 1986 - 1988
אגמון הקים סטודיו לעריכת מוזיקה, בו ערך עיבודים לשירים רבים בהלחנתה של הזמרת שושיה בארי-דותן, שירים מאת אוריאל זוהר והמשוררת אביבה גולן. מתוך שירים אלה, "מגדלור בלבבי" ו"חסד" נרקדים כריקודי עם בישראל ובעולם.
אגמון התגורר בתחילה בבית שאן, בהמשך בראשון לציון ולבסוף ברחובות. היה נשוי לפרח ואב לשלושה. הלך לעולמו בגיל 66, בתום מאבק ממושך בשחמת הכבד ונטמן בבית הקברות ברחובות.
מלאדה בולסלאב (כדורגל)

היסטוריה

הישגו הגדול ביותר של המועדון הוא הגעה למקום השני בליגת העל הצ'כית בעונת 2005/06, מיקום שהעניק לקבוצה כרטיס לשלב המוקדמות השני של ליגת האלופות בעונת 2006/07. בשלב זה עברה את קבוצת ואלרנגה הנורווגית, אך מלאדה נכשלה בשלב ההעפלה השלישי נגד קבוצת גלאטסראיי הטורקית. בשל ההפסד נשלחה הקבוצה לשלב הפלייאוף של גביע אופ"א, שבו ניצחה במפתיע את קבוצת מארסיי הצרפתית והעפילה לשלב הבתים, בסופו נשרה מלאדה בולסלאב מהמפעל.
בעונת 2007/2008 הקבוצה שיחקה בפעם השנייה בגביע אופ"א. בסיבוב הראשון הקבוצה ניצחה את קבוצת פאלרמו והעפילה לשלב הבתים. בסיום שלב הבתים הקבוצה סיימה במקום הרביעי והלפני אחרון בבית והודחה מהטורניר.
בעונת 2010/2011 גברה מלאדה על סיגמה אולומואוץ בתום דו-קרב בעיטות עונשין וזכתה לראשונה בתולדותיה בגביע הצ'כי. היא שבה וזכתה בו גם בעונת 2015/2016.
האזור הכלכלי האירופי

האזור הכלכלי האירופי (European Economic Area - EEA) הוא כינוי למסגרת סחר שנוצרה ב-1 בינואר 1994 בעקבות הסכם בין איגוד הסחר החופשי האירופי (EFTA) ובין האיחוד האירופי. מטרתו הייתה לאפשר למדינות EFTA להשתתף במסגרות הסחר האירופיות מבלי להצטרף לאיחוד.

חברות

אזרחיה של שווייץ בחרו שלא להצטרף ל-EEA לאחר משאל עם, כפי שמחייבת חוקתם. השווייצרים מקיימים את קשרי הסחר שלהם עם האיחוד האירופי על סמך הסכמים בילטרליים, בעלי תוכן שונה מאלו שבין ה-EEA והאיחוד.
כיום חברי ה-EEA הן שלוש מדינות EFTA הנותרות - איסלנד, נורווגיה וליכטנשטיין, ו-27 מדינות האיחוד האירופי.

חירויות ה-EEA

ה-EEA מבוסס על ארבע חירויות. התנועה החופשית של סחורות, אנשים, שירותים והון בין חברי ה-EEA. המדינות השותפות ב-EEA, אך לא באיחוד האירופי נהנות מסחר חופשי עם חברי האיחוד האירופי אך אינן צריכות לאמץ את החקיקה האירופית מחד, ואין להן כל השפעה על מדיניות האיחוד מאידך.
מדינות אלו הסכימו לחקיקה פנימית המבוססת על חוקי האיחוד בכל הנוגע למדיניות סוציאלית, הגנת הצרכן, איכות הסביבה, דיני חברות וסטטיסטיקה.

מוסדות

ועדה משותפת המורכבת מנציגי מדינות EFTA החברות ב-EEA וכן מנציגי מדינות האיחוד עוסקת בהרחבת חקיקת האיחוד למדינות EFTA החברות ב-EEA. מועצת ה-EEA נפגשת פעמיים בשנה כדי להסדיר את היחסים בין המדינות החברות בה.
במקום להקים מוסדות כוללים ל-EEA, עוסקת "סמכות המעקב" של ה-EFTA ובית הדין של ה-EFTA בבדיקת התאמת מדיניות חברות EFTA החברות ב-EEA להסכמי ה-EEA השונים.
דומוקוש סילאג'י

חייו

סילאג'י בן המיעוט ההונגרי ברומניה, נולד בכפר נאג'שומקוט שבטרנסילווניה, בן לכומר רפורמיסטי. למד שפה וספרות הונגרית. בין השנים 1960 ו-1970 חי בבוקרשט, לאחר מכן גר בקולוז'וואר (קלוז'-נאפוקה ברומנית). סילאג'י היה המשורר ההונגרי החשוב ביותר ברומניה במחצית השנייה של המאה העשרים. לרוב התמקדה שירתו האוונגרדיסטית בסלידה מהיומיום ובחיפוש אחר יתרונות הקדמה ושלמות האדם. התאבד בשנת 1976.
נחמן אורי

נחמן אורי (27 באוגוסט 1931 - 14 ביולי 2014) היה יו"ר המוסד לבוררות מוסכמת בשירות הציבורי במשך כ-16 שנה, וקודם לכן היה הממונה על יחסי עבודה במשרד העבודה.

ביוגרפיה

נחמן אורי נולד בשנת 1931 בקישינב שברומניה (כיום ברפובליקת מולדובה). בשנת 1941 גורשו הוא ומשפחתו מביתם, אביו נרצח והוא ואמו ואחיו החלו בנדודיהם. בשנת 1946 עלה לארץ ישראל ונשלח מיד למחנה המעצר בעתלית. לאחר שחרורו ממחנה המעצר גר אצל דודו בתל אביב ואחר כך הגיעו אמו ואחיו לארץ והוא הצטרף אליהם והם גרו בחיפה. עקב מחלת השחפת ממנה סבל  קיבל הקלה בשירות הצבאי ובמלחמת העצמאות שירת בלשכת הגיוס. לאחר סיום לימודי התיכון למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. בתקופת לימודיו גויס יחד עם סטודנטים נוספים על ידי משה דיין לשחרור שטח ליד רמת רחל אולם למחרת הם נאלצו לנטוש את המקום. 
בסיום לימודיו החל לעבוד במשרד מבקר המדינה. בשנת 1959 עבר למחלקה ליחסי עבודה במשרד העבודה (כיום חלק ממשרד הכלכלה), שם היה ממונה אזורי על יחסי עבודה בירושלים, סגן הממונה הראשי על יחסי עבודה והחל משנת 1974 - הממונה הראשי על יחסי עבודה. בתפקידיו אלה פעל לסיומן של שביתות רבות. בזמן עבודתו במשרד העבודה שהה במלחמת יום הכיפורים עם חיילי צה"ל באפריקה ואחר כך השתתף בשיחות השלום עם הירדנים והפלסטינים. תוך כדי עבודתו במשרד העבודה שרת כסגן מנהל מל"ח (משק לשעת חירום) בירושלים, מרצה באוניברסיטאות וראש האגודה לחקר יחסי עבודה. לאחר פרישתו בשנת 1995 ממשרד העבודה מונה ליו"ר המוסד לבוררות מוסכמת ושם שרת עד שנת 2011. 
נחמן אורי נפטר ב-14 ביולי 2014 והותיר אחריו אשה, אח, שני בנים, שישה נכדים ונינה.
גן בלומפילד

גן בלומפילד הוא גן עירוני בירושלים. הגן מהווה חלק משרשרת גנים סביב אזור העיר העתיקה והסמוכים לו ביותר הם גן הפעמון שהוקם אחריו מעברו השני של רחוב דוד המלך וכן בוסתן קטן בשם "גן גוזלן" הגובל בגן ליד מלון המלך דוד.
הגן תוכנן על ידי האדריכל אולריק פלסנר והוא נמצא בין רחוב דוד המלך לשכונות ימין משה ומשכנות שאננים. הגן נבנה בתרומת ברנרד ולואיס בלומפילד ממונטריאול ונחנך בשנת 1964. בקצהו הדרומי של הגן שוכנת מזרקת האריות המפורסמת שהוצבה שם ב-1989 כמתנה מטעם ממשלת גרמניה. בלב הגן קיימות גם מערות קבורה עתיקות, של אנשים חשובים, מתקופת בית שני.
מדרום לגן קיים מתחם התחנה הראשונה וכן מתחיל פארק המסילה. ב-2014 נסלל בגן שביל אופניים המחבר בין פארק המסילה דרך הגן לכיוון מרכז העיר. סביב הגן קיימים מספר מבנים מוכרים כגון מרכז מורשת מנחם בגין, טחנת הרוח במשכנות שאננים וכן מלונות ופרויקטי דיור יוקרתיים לאורך רחוב המלך דוד והרחובות הסמוכים.   
ב-2014 הוצגה תוכנית להקים בגן סמוך לטחנת הרוח של ימין משה בית קפה המשקיף לגן. אך התוכנית בוטלה בשל התנגדות תושבי הסביבה. ב-2016 הוצגה תוכנית אחרת להקים בצפון הגן ליד מלון המלך דוד מרכז תרבות שישמש את הקרן לירושלים וכן את מועדון הצוללת הצהובה ואף צפוי להכיל בית קפה המשקיף לגן.
אדוארד באלפין

נעוריו

באלפין נולד ב-1862 בפרבר של דבלין (אירלנד) בשם ראספרנהאם והיה הילד השני (מתוך 8 ילדים) של פטריק באלפין (ששימש בתפקיד ראש העיר דבלין) וטרזה קלייר (לבית קרול). למד בקולג' הקתולי "סטוניהרסט" שבלנקשייר, אנגליה. בהמשך למד בבית ספר קתולי ציבורי "קינגסטון" ותקופה מסוימת למד בטריניטי קולג' שבדבלין. באלפין לא הוציא תעודת בגרות לאחר שהחליט לפנות לקריירה צבאית.

השנים הראשונות

באלפין הצטרף למיליציה וב-1884 הצטרף לרגימנט הרגלים של יורקשייר (Yorkshire Regiment) הידוע גם בשמו Green Howards. ובהמשך שירת ברגימנט הקלעים של אירלנד (Royal Irish Fusiliers). ב-31 בדצמבר 1889 נשלח לשרת בהודו ושירת תקופה בבורמה. ב-30 בינואר 1895 הועלה לדרגת קפטן. ב-1898, לאחר חזרתו לאנגליה, מונה באלפין לשליש הצבאי של חיל המצב בדובר.

השירות בדרום אפריקה - מלחמות הבורים

בנובמבר 1898 מונה באלפין למזכירו הצבאי של לוטננט גנרל ויליאם באטלר (William Butler) ויצא איתו לשירות בדרום אפריקה. ב-1899, עם תחילת מלחמת הבורים מונה לראש מטה של הבריגדה ה-9 והשתתף במספר קרבות. ב-1900 קודם, זמנית, לדרגת מייג'ור אולם ב-12 בדצמבר 1901 הוחזר לשרת ברגימנט שלו בדרגת קפטן. באלפין המשיך לשרת בדרום אפריקה עד חזרתו לאנגליה ביוני 1902 לאחר סיום המלחמה.

בין המלחמות

עם חזרתו קודם באלפין לדרגת לוטננט קולונל כהערכה לשירותו בדרום אפריקה. ב-1902 מונה שליש בקורפוס ה-1 של צבא בריטניה. באלפין מילא תפקיד זה עד 1904. ב-1906 חזר לדרום אפריקה שם מונה לשליש ומפקד האספקה של הצבא הבריטי במושבת הכף. ב-1910 חזר באלפין לאנגליה, הועלה לדרגת קולונל ומונה למפקד בריגדת אסקס. ב-1913 מונה למפקד בריגדת הרגלים ה-2.

מלחמת העולם הראשונה - החזית המערבית

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה יצא באלפין בראש הבריגדה ה-2 לחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה כחלק מחיל המשלוח הבריטי. במהלך קרב איפר הראשון הצליח לארגן כח של 6 בטליונים (נקרא גם "כח באלפין") ובעזרתו בלם את התקדמות הצבא הגרמני. פעולה זו הביאה לו את הערכת מפקד הקורפוס ה-1 פילדמרשל דאגלס הייג ושל מפקד חייל המשלוח הבריטי פילדמרשל ג'ון פרנץ'. בדצמבר 1914 מונה למפקד דיביזיית הרגלים ה-28 ואיתה השתתף בקרב איפר השני שהתחולל באפריל-מאי 1915. במהלך הקרב סבלה הדיוויזיה מנפגעים רבים (חלקם מנשק כימי בו השתמשו הגרמנים לראשונה). בספטמבר ואוקטובר 1915 השתתף באלפין והדיוויזיה ה-2 בקרב לוס (שהיה חלק מקרב ארטואה השלישי). באוקטובר 1915 חלה באלפין ונשלח לאנגליה להחלמה שנמשכה עד אמצע 1916. בתקופה זו נשלחה הבריגדה ה-2 לחזית הבלקן וכשחזר לחזית ביוני 1916 מונה למפקד דיביזיית הרגלים ה-60 (הלונדונית) איתה השתתף מיולי עד נובמבר 1916 בקרב על הסום.

לאחר מלחמת העולם הראשונה

לאחר סיום המלחמה המשיך באלפין לשרת במצרים והיה שותף בהסדרת המרד המצרי ב-1919. החל מ-1920 מילא שורה של תפקידי מטה בפיקוד הצבא האנגלי וב-1925 קודם לדרגת גנרל. באלפין פרש מהצבא ב-1926.

משפחתו

באלפין נישא ב-1898 למרי פרנסיס לבית לונרגן (Mary Frances Lonergan) ולזוג נולדו 2 ילדים. נפטר ב-1939 בביתו בבורנמות' שבמחוז דורסט באנגליה. בנו, קפטן אדוארד פרנסיס ג'וזף באלפין, נפטר בתקופת מאורעות תרפ"ט ב-1929 בזמן שירותו הצבאי בפלשתינה והובא לקבורה בחיפה.
יחסי פפואה גינאה החדשה–פקיסטן

יחסים כלכליים

הייצוא הפפואה ניו גינאי לפקיסטן עמד בשנת 2016 על 236 אלף דולר אמריקאי, הייצוא כלל ברזל בלבד. הייצוא הפקיסטני לפפואה גינאה החדשה עמד בשנת 2016 על 976 אלף דולר אמריקאי, הייצוא כלל בעיקר סבונים, חומרי ניקוי ופשתן לבגדים.
מקס ליברמן

חייו

נולד לתעשיין האמיד לואיס ליברמן ופיליפינה לבית הלר בברלין. סבו, יוסף ליברמן, היה יצרן טקסטיל בולט. יהדות גרמניה הזדהתה עוד בשנת 1848 עם הליברליזם הגרמני, שהיה בקו עליה. ליברמן הצעיר, אחד מבני דור זה, גילם שילוב של תרבות גרמנית, יהודית ואירופית כאחד. הוא החל את לימודיו במשפטים ובפילוסופיה, וב-1869 החל את לימודיו בציור וברישום, תחילה בוויימאר, ומ-1872 בפריז, שם הכיר את הריאליזם הרומנטי ואת ציור אסכולת ברביזון. בשנים 1876-1877 התגורר בהולנד שבה נהג לבקר מדי שנה. הולנד השפיעה על ציורו שנעשה חופשי וספונטני, וציוריו מתקופה זו עשויים בחושניות עזה ונחשבים משיאי יצירתו.
בשנת 1878, נסוג ליברמן מהשפעות הולנד ובתמונתו הריאליסטית המובהקת, "ישו בין החכמים במקדש", צייר את פנים בית הכנסת של אמסטרדם, ללא כל רגש דתי. לאחר שהייה במינכן, חזר ליברמן בשנת 1884 לברלין. רק לאחר כעשרים שנה, בשנת 1902, העלה ליברמן נושא מקראי בציירו את שמשון ודלילה  במשיכות מכחול עזות ואקספרסיביות ובלוח צבעים עשיר. רק בתקופת זקנתו המופלגת הצליח ליברמן להביע רגש קל בנושאים הדתיים.
במאי 1884 התארס עם אחותו של גיסתו, מרתה מרקוואלד, ילידת 1857. ב-14 בספטמבר התקיימה החתונה לאחר המעבר מהמינכן לברלין. הדירה המשותפת הראשונה של בני הזוג שכנה בקצה הצפוני של שכונת טירגארטן.
ליברמן נהג לצייר ציורים המתעדים את חיי הכפר, דמויות איכרים, את עבודתו ואת חייו האישיים. בברלין, מ-1884 ואילך, נחשב לאחד מהאמנים החשובים של האימפרסיוניזם הגרמני. רישומיו נעשו נמרצים יותר, לוח צבעיו עשיר וציורו ריאליסטי. הוא זכה למעמד רם והיה מקץ זמן קצר לבר-סמכא העליון של גרמניה בשאלת מהותה והתפתחותה של האמנות הצרפתית. בברלין התפרסם ליברמן בעיקר כצייר דיוקנאות. ציוריו קרובים בסגנונם וברוחם לעבודותיו של אדוארד מאנה, בהן ידע לאחד מלאכה מושלמת עם ניתוח פסיכולוגי מעמיק. ליברמן היה גם אמן גרפיקה חשוב ביותר. ביצירותיו המאוחרות שימשו החיים הבורגניים וגינתו באזור ונזה, מוטיבים מרכזיים בציוריו.
בעזרת הכסף הרב שירש מאביו, רכש ליברמן אוסף נכבד של יצירות אימפרסיוניסטיות צרפתיות. משנת 1899 ועד 1911 ליברמן, יחד עם לוביס קורינת ומקס סלפוגט, הוביל תנועה אוונגרדית שנקראה "הזֶצֶסיון הברלינאי" שקראה תיגר על הממסד האמנותי של תקופתו. החדשנות של חברי הקבוצה התבטאה בהתקדמות אף מעבר להבעה האימפרסיוניסטית, ופתחה את הדרך לאקספרסיוניזם הגרמני.
ב-1910 עברה המשפחה לבית הקיץ (כיום, "וילה ליברמן") לחופי אגם ואנזה.
בשנת 1920 התמנה ליברמן לנשיא האקדמיה הפרוסית לאמנות. בשנת 1932 התפטר לאחר שנאסר עליו להציג את יצירותיו, בגלל היותו יהודי.
ליברמן, שהיה עד לעליית הנאצים בגרמניה, הגיב למראה הנאצים הצועדים את מצעד הניצחון לרגל עליית היטלר לשלטון, כך: "לא אכלתי את הכמות המספקת שאותה הייתי רוצה להקיא". 
באוגוסט 1885 נולדה בתם היחידה של בני הזוג ליברמן, מריאנה הנרייטה קאטה, בקיצור קתה. בתקופה זו כמעט ולא צייר - הוא הקדיש את עצמו לחלוטין לתפקיד האב.
ליברמן נפטר בשנת 1935 בברלין ונקבר בה. 
במרץ 1943 אשתו, מרתה, ביודעה שהיא אמורה להשלח לאושוויץ, נטלה מנת יתר של כדורי שינה ומתה בבית החולים היהודי בברלין.
ביתו של ליברמן בואנזה שופץ בשנת 2003 ולאחר שלש שנים, ב-30 באפריל 2006, נפתח לקהל כמוזאון אומנות המציג את ציורי הגן, הפסטלים והרישומים שלו. 
אחד מציוריו, "גן בוואנזה", שנרכש על ידי איש העסקים מאקס קאסירר, הוחרם על ידי הנאצים בשנת 1941. לאחר המלחמה הגיע הציור למוזיאון ישראל ובשנת 2013 הושב הציור ליורשו של קאסירר.
פשוש

מראה

הפשוש היא מהקטנות בציפורים שנמצאות בישראל. אורך גופה של הפשוש נע בין 12.2 ל-13.8 סנטימטרים. משקלה הוא 6.8 - 7.5 גרמים. מוטת כנפיה 4.1 - 4.5 ס"מ. גב הפשוש חום - אפרפר, מפוספס בפסי אורך קצרים בצבע חום-כהה. צבע הבטן לבן-אפרפר. זנבה הארוך (כ-5.2 - 6.7 ס"מ, כמחצית מאורכו) זקור כלפי מעלה, ובנוי מעשר נוצות מדורגות באורכן, שכל אחת מהן מסתיימת בכתם שחור ועטרת לבנה. מקור הפשוש חד, ארוך ודק. מקור הזכר נעשה שחור בעונת הקינון.

תפוצה ואזורי מחיה

תפוצת הפשוש משתרעת מסומליה וג'יבוטי בקרן אפריקה, דרך המזרח התיכון, המפרץ הפרסי, פקיסטן, עד מזרחית לצפון הודו (אזור נפאל ובנגלדש), ועד טורקיה בצפון. 
בית הגידול של הפשוש מגוון וכולל שטחים חקלאיים, גנים, שדות, ביצות, חורשות ושטחים עירוניים. הפשוש שוכן בעצים, שיחים ובסבכים (מכאן שם משפחת הסיבכיים) בהם הוא מקנן, וכן בעשב גבוה.
הפשוש יציב, כלומר הוא אינו נודד, אלא חי באותו מקום בכל עונות השנה. הפשוש שכיח ברוב חלקי ישראל, מצפונה ועד צפון הנגב, בייחוד בעמקים ובמישורים שבצפון ובמרכז.

תזונה

תפריטו של הפשוש כולל בעיקר חרקים קטנים, אך גם חסרי חוליות אחרים, זרעים ופירות.

התנהגות ותוחלת חיים

הפשוש היא ציפור פעילה ובולטת מעיקרה, אך בעונות הקור, דוגמת החורף הישראלי, תעדיף להסתתר בין שיחים סבוכים ולתור אחר מזון. זמנים קרים אלו, עלולים לגרום לתמותה וירידה באוכלוסיית הפשושים, אך התאוששותם מהירה. כשמתחיל להתחמם נוהגים הזכרים לבחור נקודה מוגבהת בנוף, לשיר בקול רם בשירה מונוטונית שיכולה להימשך גם חמש דקות רצופות, ולנתר. כשהפשושים מבחינים בטורף בסביבתם, הם מזהירים את גוזליהם במעין קול תקתוק מהיר וחלש יותר מהשירה.
הפשוש היא ציפור מונוגמית וטריטוריאלית. תחום מחייתה קבוע, ושטחו הוא כשני דונם ומשתנה בהתאם לעונות השנה ולסביבה. הזכר יילחם בכל זכר שיחדור לתחומו כדי לסלקו. תוחלת חייה של הפשוש היא כשנה וחצי, אולם הפשוש יכולה להגיע גם לגיל של ארבע שנים. ידוע על פרט מוטבע משמורת עינות צוקים שחי למעלה משש שנים וחצי.

קינון, דגירה ורבייה

עונת הקינון של הפשושים מתחילה בסוף פברואר עד תחילת מרץ, ונמשכת עד סוף חודש יוני. במהלך עונת הקינון תשלים הפשוש עד שלושה מחזורי קינון. הזכר הוא שיתחיל לבנות את הקן, שצורתו צורת ביצה עם פתח עגול בצידו, מסיבי דגנים וזרדים עדינים, והנקבה תסייע לרפדו מבפנים בציציות זרעוני המורכבים. לעיתים יבנה הזכר מספר קנים עד שהנקבה תבחר אחד מהם. הקן ממוקם בתוך סבך, כ-40 עד 50 ס"מ מעל הקרקע, אך לעיתים גם על שיחים ועצים. מלאכת הבניה נמשכת כחמשה עד שמונה ימים.
כשבוע לאחר תחילת בניית הקן תטיל בתוכו הנקבה בין שלוש לחמש ביצים, שצבען ורדרד עם כתם אדמדם בצדן. עם הטלת הביצה הלפני האחרונה תתחיל הדגירה על הביצים, ותימשך 12 - 13 יום עד לבקיעתן. במהלך היום, הזכר והנקבה ידגרו על הביצים במשמרות. בלילה דוגרת הנקבה לבדה. גם במהלך הדגירה תמשיך מלאכת ריפוד פנים הקן על ידי בן הזוג שלא דוגר. הגוזלים נשארים בקן 12 יום. בנוסף להאכלת הגוזלים, דואגים הפשושים גם לניקיון הקן ולסילוק הפרשות הגוזלים. ההורים ימשיכו להאכיל את הגוזלים מחוץ לקן למשך שבועיים נוספים. בסיומם יגורשו הצאצאים מתחום מחייתם של הוריהם, ויתחילו את חייהם כפשושים בוגרים. 8-4 ימים לפני סיום ההאכלה, יתחיל הזכר בבניית הקן החדש.
ויליס 77

ויליס 77

בין השנים 1933-1936 הדגם יוצר בגרסת קופה, 2 דלתות.
בנוסף, משנת 1936 הדגם יוצר בגרסאות סטיישן, ואן וטנדר.
משנת 1936 דגם הסדאן יוצר ב-2 גרסאות. הגרסה המפוארת הייתה קרויה "דה-לוקס" (באנגלית: "DeLuxe").
בשנת 1933 מחירו של דגם הסדאן היה 500 דולר.
מספר גרסאות של הדגם יוצאו לאוסטרליה.