google/wiki40b huggingface dataset:
יחסי איטליה–ארגנטינה

היסטוריה

כשארגנטינה הכריזה על עצמאותה מן האימפריה הספרדית, איטליה הייתה עוד מחולקת לנסיכויות שונות. במאי 1836 ממלכת סרדיניה הייתה הישות האיטלקית הראשונה שהחלה לקיים יחסים דיפלומטיים עם ארגנטינה. בשנת 1850 מלך סרדיניה (מי שעתיד לכהן כמלך הראשון של איטליה המאוחדת) ויטוריו אמנואלה השני מינה שגריר לארגנטינה. בשנת 1855 נחתמו הסכמים שחיממו את היחסים. בשנת 1924 הנציגות האיטלקית בבואנוס איירס הפכה לשגרירות. באותה השנה ביקר הנסיך האיטלקי אומברטו השני במדינה.
במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה ארגנטינה נייטרלית, בעוד שאיטליה לחמה כחלק ממדינות הציר. למרות הנייטרליות, שליט ארגנטינה חואן דומינגו פרון תמך באופן נלהב בשליט איטליה הפשיסטית, בניטו מוסוליני. בשנת 1944, בעקבות לחץ בינלאומי, הכריזה ארגנטינה באופן רשמי מלחמה על מדינות הציר. בשלב זה איטליה כבר נכנעה לבעלות הברית. ארגנטינה תרמה מזון רב לאיטליה המובסת.
בתקופת "המלחמה המלוכלכת"- דיכוי שביצע השליט הצבאי בארגנטינה חורחה רפאל וידלה כנגד מתנגדי משטר, נעדרו כשמונה איטלקים. בשנת 2007 נשפטו חמישה קצינים על רצח שלושה מתוך שמונת הנעדרים.
בשנת 1982, בזמן מלחמת פוקלנד, איטליה תמכה באופן דיפלומטי בהממלכה המאוחדת, אך הייתה נייטרלית מבחינה צבאית.

הגירה

בשנים 1870–1960, למעלה משני מיליון אזרחים איטלקים היגרו לארגנטינה. רוב האיטלקים עזבו את איטליה בגלל עוני ומלחמות. כיום (2018) כ-25 מיליון ארגנטינאים הם ממוצא איטלקי. הגירה זו השפיעה רבות על השפה והתרבות הארגנטינאית. בארגנטינה יש את הקהילה האיטלקית הגדולה ביותר בעולם לאחר איטליה וברזיל. מהכיוון השני, יש למעלה מ-11,000 איטלקים ממוצא ארגנטינאי.

כלכלה

בשנת 2015 הסחר בין ארגנטינה ואיטליה הסתכם ב-1.9 מיליארד דולר. היצוא העיקרי של ארגנטינה לאיטליה כולל: חיטה, פולי סויה, סרטנים קפואים, אגסים ובשר. הייצוא העיקרי של איטליה לארגנטינה כולל: טורבינות קיטור, מכונות ורפואה. חברות הרכב פיאט, למבורגיני ופרארי מאוד דומיננטיות בארגנטינה.
0 בינואר

0 בינואר הוא שם אלטרנטיבי לתאריך 31 בדצמבר, היום האחרון של השנה החולפת.

בלוחות שנה

התאריך 0 בינואר נפוץ באפמריס שנתי. כך נמנעים עורכי האפמריס מהתייחסות מיותרת לשנה הקודמת, אף על פי כן שהיום הוא רק שם אלטרנטיבי ל-31 בדצמבר של השנה הקודמת. היום 0 בינואר משמש גם בלוח היוליאני של דבלין, כך בדצמבר יש 30 ימים ובינואר 32 ימים.

בתוכנה

ב-Microsoft Excel, תחילת תבניות התאריך היא ב-0 בינואר 1900.
נורד'ויטונילין

היסטוריה והווה

התוכניות להקמת מנהרה שתחבר את האיים הוצעו מספר פעמים החל משנות ה-80. בשנת 1987 הוכנו מספר תוכניות לבניית המנהרה תוך בדיקת הכדאיות הכלכלית של קישור בין נקודות שונות בשני האיים, ובשנת 1988 נערך סקר מקיף סייסמולוגי על ידי המהנדס הלאומי של איי פארו (ה-Landsverkfrøðingurin) לבדיקת אפשרות הקמתה. עבודות הכרייה החלו בשנת 2003, בהתאם לניסיון בכריית מנהרות לתנועה מועטה מנורווגיה. המנהרה נפתחה באפריל 2006 ולכבוד הפתיחה השימוש בה היה ללא תשלום בשבוע הראשון של מאי 2006.
אורכה של המנהרה 6,300 מטרים. היא עוברת בעומק של 150 מטרים מתחת לפני הים, בשיפוע מקסימלי של 6%. עומק הים שמעל התעלה הוא מקסימום 105 מטר, ומינימום שכבת האבן מעל התעלה היא 35 מטר. עלות כריית המנהרה היה כ-80 מיליון דולר.
המנהרה מקשרת בין ליירוויק שבאי איסטורוי לקלאקסוויק באי בורד'וי, בעוברה מתחת לפיורד לׇיירְבוּיקְסְפְיֶרוּר (Leirvíksfjørður). ההערכה היא שהיא תשמש תוך 10 שנים אלף מכוניות ביום ובהמשך 2000 מכוניות ליום.
רבקה זיו

רבקה זיו (באנגלית: Rebecca Dora Sieff;‏ 1890–1966), ממייסדות ארגון ויצו ונשיאה עולמית ראשונה של הארגון מ-1924 ועד מותה. אשתו של לורד ישראל זיו, אמו של לורד מרקוס זיו, ממשפחת מרקס, בעלי בית המסחר מרקס אנד ספנסר.

שנים ראשונות

רבקה זיו נולדה במנצ'סטר כרבקה מרקס למיכאל מרקס, מייסד מרקס אנד ספנסר. בשנת 1910 בערך, לפי זכרונותיה נכחה בנאום שנשא חיים ויצמן ונתפסה לרעיון הציוני, כמו רוב בני משפחתה והצטרפה לארגון "בנות ציון" (Daughters of Zion). בשנת 1916 כבר ארגנה כנסים לטובת קידום נשים ציוניות, אירגנה צדקה לטובת יהודי פולין ואף כתבה לראש ממשלת אנגליה בנוגע לקידום נושא בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל. 
היא נישאה לישראל זיו, אחותה מרים נישאה להארי סאקר, שניהם חברים קרובים של אחיה, הלורד סיימון מרקס והפכה לידידת נפש של אשתו של חיים ויצמן, ורה ויצמן, בכך הפכה לציר מרכזי בחבורת "ציוני מנצ'סטר".

ייסוד ויצו

בשנת 1920, לאחר שחבורת הגברים מ"ציוני מנצ'סטר" נסעו לארץ ישראל יחד עם חיים ויצמן וועד הצירים, חברו ורה ויצמן, רבקה זיו ואדית' אדגר ויצרו את ויצו - ארגון נשים ציוניות. מטרתן, ברוח הסופרג'יסטיות שזכו במאבקן לזכות בחירה לנשים אותה שנה בבריטניה הייתה להעלות את קרנן של הנשים במוסדות ההנהגה הציונית על ידי יצירת ארגון נשים עולמי שיהיה חבר בהסתדרות הציונית. מטרה נוספת של הארגון הייתה שחברות הארגון יתרמו ויכשירו את הנשים בארץ ישראל לתרום, בתחומים שבהם הוסכם שנשים יכולות להועיל במיוחד כמו חינוך, כלכלת בית, בריאות וסעד.
בעקבות השתקעותה של רבקה זיו בישראל ובניגוד לדעת חלק ניכר מהנהלת הארגון, הפכה ישראל למרכז התנועה העולמית, בעקבות החלטה זו, החלו להתכנס בישראל הוועידות העולמיות של ויצו.

בארץ ישראל

בסוף שנות העשרים קנתה משפחת זיו 800 דונם בתל מונד מ"חברת מטעי ארץ ישראל". ב-1935 עברו ישראל ורבקה זיו לוילה זיו רחבת הידיים, שהקימו בלב פרדסי תל מונד, סמוך לווילה של אלפרד מונד, הלורד מלצ'ט. הוילה נבנתה בסגנון הבינלאומי בתכנונו של האדריכל ריכרד קאופמן. הבית היה מוקף גן ובו בריכת שחיה ומגרש טניס.
רבקה זיו, כאשת חברה, קיימה בבית מסיבות ואירועי צדקה בהם נכחו כל סלתה ושמנה של החברה הארצישראלית. הבית הפך למעון האירוח הרשמי ביישוב והתקיימו בו אירועים רשמיים בהשתתפות הפקידות הבריטית הגבוהה. בנם של ישראל ורבקה זיו, דניאל, נפטר באורח טרגי ב-1933. להנצחת זכרו הקימה המשפחה את "מכון דניאל זיו למחקר מדעי" ברחובות, לראש המכון התמנה חיים ויצמן (לימים היה "מכון זיו" למכון ויצמן למדע). בנם השני, הלורד מרקוס זיו, עבר להתגורר עם אביו באנגליה ב-1951. בניגוד לבעלה שבילה זמן רב באנגליה שהתה רבקה בבית שבתל מונד באופן קבוע עד מותה ב-1966.
פטיינוזאורוס

בתרבות

הפטיינוזאורוס מופיע בסדרה ללכת עם דינוזאורים בפרק הראשון שם הוא צד חרקים כמו שפיריות. הוא מופיע גם בסדרה מפלצות ים גם בפרק הראשון, שם הוא בהופעה קצרה.
כלבי שפיץ

כלבי שפיץ הם קבוצת כלבים נפרדת בעלי מאפיינים משותפים. לכל הכלבים החברים בה זנב זקוף המסתלסל מעל הגב, פנים מחודדים הדומים לפני זאב, אוזניים זקופות, יציבה איתנה ורעמה של שיער עבה מסביב לצוואר.
ישנם עשרות רבות של גזעי שפיץ, ומוצא רובם מן הצפון הרחוק.

היסטוריה

בעבר היה השפיץ הכלב היחידי שהיה מצוי באזורים הסוב-ארקטיים.
האינואיטים ועמיתיהם הסיביריים השתמשו בהם למשיכת מזחלות, ועבודות קשות אחרות. בידודם של האזורים הצפוניים הקרים היה אחד הגורמים להשתמרות הופעתם הייחודית.
כלבים מסוג שפיץ קיבלו את הכינוי מאזור פומרניה במרכז אירופה (כיום חלק ממזרח גרמניה וצפון פולין). הפומרניאן הוא צאצא של כלבי שפיץ גדולים יותר והגזע נעשה פופולרי בעקבות אנשי מלוכה שהחזיקו בו מאז המאה ה־17, ביניהם המלכה ויקטוריה,
ולכן מדובר בגזע שנחשב ליוקרתי.
סיפורו של פרדיננד

עלילת הספר

פרדיננד הוא פר קטן בספרד, שגדל להיות פר גדול ומפואר. בעוד הפרים האחרים עסוקים במלחמות וקרבות, הוא מעדיף לשבת תחת עץ השעם ולהריח פרחים להנאתו. אלא שכשבאים לבחור פרים למלחמת השוורים ופרדיננד אינו מנסה להיבחר וניגש לשבת תחת עץ השעם, הוא מתיישב בטעות על דבורה, נעקץ ומשתולל מכאב. לכן דווקא הוא נבחר להשתתף במלחמת שוורים בבירה מדריד, מתוך מחשבה שהוא פר חזק ופראי במיוחד. עם כניסתו לזירה, הוא מריח פרחים, מתיישב לשאוף את הריח ומסרב להילחם, עד שהוא מוחזר הביתה, אל עץ השעם שלו.

משמעות הספר

הספר נחשב לטקסט פציפיסטי הדוגל באי-לחימה, כמו גם בחיבור לטבע. דמותו של פרדיננד חריגה על רקע הקרבות המתחוללים סביבו. יש בטקסט גם מחאה נגד מסורת מלחמות השוורים. כמו כן הוא מדגיש היטב את העובדה שבחירה במה שנכון לכל אחד, בלי להיכנע לתכתיבים חברתיים, היא חשובה ויכולה להבטיח אושר.
נלסון גליק

קורות חיים

נולד בסינסינטי. בוגר אוניברסיטת סינסינטי ב-1920. קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת יינה שבגרמניה ב-1926. בין 1,000 האתרים שסקר במזרח התיכון ניתן למנות את מכרות הנחושת של בקעת תמנע, אותן ייחס למלך שלמה (תקופה ארוכה לאחר מכן סברו רוב המומחים כי אין לטענה זו תוקף, אולם בשנים האחרונות היא אוששה ושיא פעילות האתר תוארכה למאה העשירית לפני הספירה, תקופתו של שלמה) ואת עבר הירדן המזרחי. בין ידידיו: דוד בן-גוריון, אבא אבן, גולדה מאיר והנרייטה סאלד.
ב-1947 נתמנה לנשיא ההיברו יוניון קולג' בסינסינטי. מ-1950 שימש כנשיא האיחוד של ההיברו יוניון קולג' והמכון היהודי לדתות. כתב מספר ספרים על ארכאולוגיה, וכן עבודת דוקטורט חשובה על המושג "חסד" במקרא, שיצאה כספר.
בשנת 1963 הקים גליק בירושלים את "בית הספר למקרא ולארכאולוגיה של ההיברו יוניון קולג'", היום המכון לארכאולוגיה ומקרא ע"ש נלסון גליק המכון הוקם כדי לאפשר בסיס לחוקרים אמריקאים העוסקים בנושא, לאחר שמכון אולברייט לארכאולוגיה נשאר בצידה המזרחי של ירושלים.
על שמו נקרא רחוב בשכונת רמות ב' בירושלים.

החפירות בתל-אל-חלייפה, היא אילת הקדומה

נלסון גליק היה החופר העיקרי של תל אל חלייפה, כיום בין אילת לעקבה, בצד העבר ירדני. בשנת 1934, החל נלסון גליק בחפירות ומצא שם מצודה ישראלית מתקופת מלכי יהודה שנבנתה ונחרבה ונבנתה שוב. על פי החרסים המיוחדים וחומות העיר ושעריה, קבע גליק כי תל-אל-חלייפה היא העיר אילת או עציון גבר, אותה בנה שלמה המלך ולאחר מכן המלכים אמציה, עוזיה ואחז. בחפירותיו נמצאו כבשנים להתכת נחושת, כולל תנורים שהשתמשו ברוחות הערבה לליבוי האש. בחפירות אלו גם נמצאה חותמת "ליתם", המיוחסת ליותם המלך בן עוזיה או לפקיד ממונה מטעמו. גליק גם איתר כ-500 אתרים ארכאולוגים בנגב, כולל מספר רב של מצודות מתקופת הברזל ב', תקופת מלכי יהודה ואישש בזה את שליטת מלכי יהודה בכל רחבי הנגב, מערד בצפון, דרך ירוחם וקדש ברנע בואכה אילת. על פי כמות החרסים ואיכותם, אותם מצא גליק באילת העתיקה, הוא קבע כי אילת הייתה עיר המחוז באדום וסביבתה וכתב :"שעציון גבר הייתה המרכז של חבל גדול".
פאירוזה באלק

קורות חייה

באלק נולדה בפוינט רייס, קליפורניה, ארצות הברית. שמה הפרטי "פאירוזה" משמעו טורקיז בפרסית (תעתיק: فیروزه). אימה, קתרין באלק הייתה מורה לריקוד ורקדנית של ריקודים מסורתיים אמריקניים. אביה, סולומון פלדטהאוס היה אחד ממקימי להקת הרוק הפסיכדלי קליידסקופ. עד גיל שנתיים, חייתה באלק בקלוברדייל קליפורניה עם אימה. השתיים עברו לוונקובר בקולומביה הבריטית שם החלה קריירת המשחק שלה בגיל שש. הן התגוררו גם בלונדון ופריז למשך שישה חודשים לצורך תפקיד בסרט. באלק עברה ללוס אנג'לס.

קריירה

בשנת 1983, כאשר הייתה בת 9, שיחקה לצד לורטה סוויט בסרטה הראשון "The Best Christmas Pageant Ever" אשר מיועד לטלוויזיה ושודר בABC. בשנת 1985 גילמה את דורותי בסרט "בחזרה לארץ עוץ" שביים וולטר מרץ' לדיסני. באלק הייתה מועמדת על תפקידה לפרס סאטורן להופעה הטובה ביותר של שחקן צעיר. בשנת 1989 שיחקה בסרטו של מילוש פורמן "הפיתויים האסורים של ואלמונט" לצד קולין פירת' ואנט בנינג.
בשנת 1992 שיחקה בסרט העצמאי "גז, אוכל ולינה" של הבמאית אליסון אנדרס. בשנת 1994 שיחקה בסרט דרמה "פשעים דמיוניים" (Imaginary Crimes), בתפקיד סוניה ויילר, בתם של ריי (הארווי קייטל) וולרי (קלי לינץ'). בשנת 1996 שיחקה בסרט האימה "הכישוף" לצד רובין טאני, ועל תפקידה זה הייתה מועמדת לפרס סאטורן לשחקנית המשנה הטובה ביותר. באותה שנה גילמה את אייסה בסרט המדע הבדיוני "אי המסתורין של ד''ר מורו" לצד מרלון ברנדו,  אשר מבוסס על הספר האי של ד"ר מורו מאת ה.ג'. וולס. בשנת 1998 שיחקה בסרט "אמריקה X" בכיכובו של אדוארד נורטון, ובקומדיה "נער המים" בכיכובו של אדם סנדלר.
בשנת 2000 שיחקה בסרט הנעורים "כמעט מפורסמים", שם גילמה את דמותה של ספיר - אחת המעריצות של להקת סטילווטר. בשנת 2009 שיחקה בסרט הפשע "פקד מושחת" לצד ניקולס קייג' ואווה מנדז. בשנת 2015 גילמה את ג'ינג'ר בעונה השלישית של "ריי דונובן", בכיכובו של לייב שרייבר.
ג'ימי סאמרוויל

ביוגרפיה

סאמרוויל נולד וגדל בגלאזגו. ב-1983 הוא ייסד את להקת הסינת'פופ ברונסקי ביט שזכתה להצלחה כבר בשנה שלאחר מכן, עת הוציאה את הסינגל "Smalltown Boy" ב-1984 מתוך האלבום "The Age of Consent". השיר, כמו כן האלבום, עסקו בנושאים הקשורים להומוסקסואליות. "Smalltown boy" מתאר כיצד נער נאלץ לעזוב את ביתו בשל הומופוביה וחוסר הבנה מצד סובביו ומשפחתו. הסינגל הגיע למקום שלישי במצעד בבריטניה וזכה להצלחה גם ברחבי אירופה. שיר מצליח נוסף מן האלבום היה "?Why" העוסק בדעות קדומות נגד הומוסקסואלים. שם האלבום, "The Age of Consent", שפירושו בעברית גיל ההסכמה התייחס לגיל ההסכמה הנחשב חוקי ליחסי מין הומוסקסואלים. 
להקת ברונסקי ביט פעלה יחד עם סאמרוויל בין 1983 - 1985, במהלכן אף שיתפה פעולה עם מארק אלמונד כשיצרו יחד גרסת כיסוי לשיר של דונה סאמר "I Feel Love". 
ב-1985 החליט סאמרוויל לעזוב את ברונסקי ביט ומספר חודשים לאחר מכן ייסד את הקומיונרדס עם ידידו ריצ'רד קולז. הלהקה פעלה במשך שלוש שנים והוציאה להיטים כדוגמת " Don't Leave Me This Way" ו-" Never Can Say Goodbye" ו-" So Cold the Night" שזכו להצלחה. הלהקה הפסיקה פעילותה ב-1988 עת קולז החליט לעזוב את הלהקה וסאמרוויל החל בקריירת סולו.
אלבומו הראשון, Read My Lips, יצא ב-1989, בין להיטיו ניתן למצוא את גרסאות הכיסוי ל-Comment Te Dire Adieu (או Comment Te Dire) של פרנסואז ארדי, דואט עם ג'ון מיילס-קינגסטון  ו-(‏You Make Me Feel (Mighty Real‏ של סילבסטר ג'יימס (Sylvester James). סילבסטר ג'יימס (ידוע בעיקר כסילבסטר) היה זמר דיסקו וסול אמריקני, הומוסקסואל ואומן דראג קווין אשר נפטר כתוצאה מסיבוכים הקשורים למחלת האיידס.
סאמרוויל המשיך להיות פעיל מבחינה מוזיקלית עד ל-1991 עת הוציא אלבום אוסף, "The Single Collection" שכלל להיטים של ברונסקי ביט, הקמיונרדס וקריירת הסולו. בין להיטי האלבום ניתן למצוא גם את גרסת הכיסוי של סאמרוויל לשירם של הבי ג'יז, "To Love Somebody". אלבום האולפן הבא של סאמרוויל, "Dare to Love" יצא ב-1995 והשיר הבולט בו היה "Heartbeat". אלבומים נוספים היו Root Beer בשנת 2000, אלבום אוסף כפול The Very Best of Jimmy Somerville, Bronski Beat and The Communards ב-2001 ואלבום סולו רביעי, Home Again ב-2004.
יריב בן עזרא

שירות צבאי

בן עזרא גדל במושב בית זית. התגייס לצה"ל באוגוסט 1993, והתנדב ליחידת דובדבן. עבר מסלול הכשרה כלוחם וכמפקד כיתה, ויצא לקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס, שב ליחידת דובדבן ומונה למפקד צוות, ולקח חלק במבצעים מיוחדים ובלחימה כנגד הטרור הפלסטיני בשטחי יהודה ושומרון. בהמשך שימש כמפקד פלגה ביחידה. לאחר מכן שימש כקצין אג"ם של היחידה. בשנת 2001 עבר ליחידת שלדג, ושימש במספר תפקידי פיקוד, ובהם, קצין מבצעים מיוחדים, ומפקד בית הספר להכשרות ביחידה. בהמשך עבר לחטיבת הנח"ל ומונה לסגן מפקד גדוד 50. לאחר מכן יצא לשנת לימודים ולאחריה ללימודים בפו"ם.
בשנת 2009 הועלה לדרגת סא"ל ומונה לראש ענף גדס"ר במל"י, ושימש בתפקיד עד שנת 2010. בשנת 2010 מונה למפקד גדוד 50, ופיקד עליו בין היתר בפעילות מבצעית ברצועת עזה, בתפקיד זה שימש עד שנת 2012. בספטמבר 2012 מונה למפקד יחידת דובדבן, ובשלהי כהונתו, ב-7 במאי 2014 פיקד על פעולת היחידה ללכידת המחבל שאחראי לרציחת נצ"מ ברוך מזרחי. ב-28 במאי 2014 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת יהודה, ושימש בתפקיד בין היתר במבצע שובו אחים, ב-5 ביולי 2016 סיים את תפקידו. בשנת 2016 מונה למפקד מפקדת כוחות אוויר מיוחדים, ושימש בתפקיד עד שנת 2019, במקביל היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ו (2019-2018). בשנת 2019 מונה למדריך בפו"ם.
בן עזרא מתגורר בקיבוץ נגבה, נשוי לאלכס ואב לשלושה.
טופולוגיית זריצקי

הגדרה ותכונות יסודיות

טופולוגיית זריצקי מוגדרת על מרחב אפיני מממד סופי , כאשר F שדה כלשהו. יריעות האפסים  עבור הפולינומים  מהוות בסיס של קבוצות סגורות לטופולוגיה; לחלופין, הקבוצות  מהוות בסיס לטופולוגיה (וזהו אכן בסיס, משום ש- ). מכיוון שחוג הפולינומים נותרי, הקבוצות הסגורות הן קבוצות מהצורה  עבור מספר סופי של פולינומים . מסיבה זו, כל קבוצה סגורה בטופולוגיית זריצקי היא קומפקטית.
טופולוגיית זריצקי היא הטופולוגיה הקטנה ביותר שעבורה כל הפונקציות הפולינומיות  הן רציפות, ביחס לטופולוגיה הקו-סופית על F. אכן, הטופולוגיה הקו-סופית היא טופולוגיית זריצקי של F עצמו.
באופן כללי יותר כל העתקה פולינומית בין מרחבים וקטוריים היא רציפה בטופולוגיית זריצקי.
המשפט (כתב עת)

המשפט הוא כתב עת משפטי היוצא לאור על ידי בית הספר למשפטים של המסלול האקדמי המכללה למינהל. הגיליון המודפס של כתב העת יוצא לאור פעמיים בשנה, ולצדו מתפרסמים באופן שוטף מאמרים בכתב העת המקוון "המשפט ברשת - זכויות אדם". 
בכתב העת מתפרסמים מאמרים אקדמיים בכל תחומי המשפט. המאמרים מתקבלים לפרסום לאחר הליך שיפוט אנונימי, כמקובל בכתבי עת מדעיים, ולאחר עבודת עריכה. כמו כן מופיעות בו סקירות של התפתחויות משפטיות (כגון פסקי דין והצעות חוק) וסקירות ספרים. פעמים רבות מתמקד הגיליון בנושא אחד שנסקר בהרחבה. גיליון 22 מיולי 2006, למשל, התמקד בנושא זכויות הילד, וגיליון טו(1) הוא סימפוזיון העוסק בפרופסיה המשפטית.  וגיליון כד, ממאי 2017, עסק בנושא "שופטים ושפיטה"

היסטוריה

כתב העת נוסד בחודש פברואר 1992, על ידי פרופ' דניאל פרידמן, זמן קצר לאחר פתיחתו של בית הספר למשפטים. משנת 1992 ועד 2010 "המשפט" הופיע בשני פורמטים: בחוברות שצורפו פעמיים בשנה לעיתון "הארץ", ואשר מוספרו בספרות (בסך הכול ראו אור 27 חוברות) ובכרך שנתי, שמוספר באמצעות אותיות. בדרך כלל הכרך כלל את מאמרי שני הגיליונות שפורסמו במהלך השנה – לעיתים מזומנות בגרסה מורחבת ומעודכנת, וכן מאמרים נוספים שלא נכללו בחוברות. כיום כתב העת רואה אור בפורמט אחיד, פעם עד פעמיים בשנה.

מערכת כתב העת

עורכת כתב העת הנוכחית היא ד"ר לימור זר-גוטמן, ועורכי המשנה הם סתיו פינטו ושיראל כהן. העורך הוא איש סגל בית הספר. עורכי המשנה הם סטודנטים הלומדים בבית הספר למשפטים, אשר הצטיינו בעבודתם כחברי מערכת.

עורכי כתב העת "המשפט" הקודמים

ד"ר רענן הר-זהב (כרכים א-ה); פרופ' יובל שני (כרכים ו-ח); פרופ' חיים זנדברג (כרך ט); פרופ' יורם רבין (גיליון 20); ד"ר אורית פישמן אפורי (כרך י); ד"ר נילי קרקו-אייל (כרכים יא-יג); ד"ר צבי טריגר (כרכים טו-טז); ד"ר יוסי נחושתן (כרכים יז-יט); ד"ר לימור זר-גוטמן (מכהנת מכרך כ עד היום).

כתב העת המקוון "המשפט ברשת: זכויות אדם"

"המשפט" ברשת: זכויות אדם הוא כתב עת משפטי מקוון המשותף לכתב העת "המשפט" ולקתדרה לזכויות אדם ע"ש אמיל זולא. כתב העת מתמקד בכתיבה אקדמית על זכויות אדם, בדיסציפלינות שונות. העורכת הראשית של כתב העת היא פרופ' ארנה בן-נפתלי. עורך מבזקי הארות הפסיקה הוא עו"ד אלעד שרעבי.
כתב העת המקוון מכיל שני פורומים: פורום "מבזקי הארות פסיקה" ופורום "הכנסת אורחים".
איגרוף ביוון העתיקה

מקורות

קיימות הוכחות ארכאולוגיות ואמנותיות לאיגרוף ביוון העתיקה (ביוונית: πὐξ (פּיקְס) או πυγμαχία (פּיגְמַכְיָה), מהמילה πυγμή (פּיגְמַה) - אגרוף) כבר בתקופת התרבות המינואית והמיקנית. יש כמה אגדות כיצד נולדו תחרויות האיגרוף. באחת מהן מיוחסת המצאת האיגרוף לגיבור היווני תסאוס ועל פיה התנהלה התחרות בין שני גברים שישבו פנים מול פנים והכו זה את זה באגרופיהם עד שאחד מהם נהרג. במהלך השנים החלו המתאגרפים להילחם כשהם עומדים עירומים לחלוטין, למעט כפפות (עם עוקצים) על ידיהם וידיהם מהמרפק ומטה חבושות.
על פי המתואר ב"איליאדה" נהגו לוחמים מיקנים לכלול איגרוף במסגרת התחרויות בהם חלקו כבוד לנופלים, אם כי ייתכן שהאפוס של הומרוס משקף תרבות יוונית מאוחרת יותר. איגרוף נכלל בתחרויות שנערכו לזכרו של פטרוקולוס, ידידו של אכילס שנפל בקרב עם הקטור, לקראת סופה של מלחמת טרויה. לשם הנצחת פטרוקולוס כללו היוונים מאוחר יותר את האיגרוף (πυγμαχία – פיגמכיה) במשחקים האולימפיים של 688 לפנה"ס. המשתתפים התאמנו על שק חבטות (Κώρυκος (קוריקוס) – שק עור), חבשו רצועות עור המכונות הימאנטס על ידיהם (למעט האצבעות), פרק כף היד ולעיתים גם החזה, על מנת להגן על עצמם מפגיעה.
המלומד וההיסטוריון פילוסטרטוס טוען שהאיגרוף הומצא בספרטה במטרה להקשיח את פני הלוחמים לקראת קרבות. הספרטנים הראשונים האמינו שקסדות הן אביזר מיותר ואיגרוף הכין את הלוחמים למכות הצפויות על ראשם במהלך הלחימה. עם זאת הספרטנים מעולם לא השתתפו באיגרוף תחרותי, משום שהאמינו כי הפסד בקרב הוא חרפה.

ציוד

עד סביב שנת 500 לפנה"ס נעשה שימוש בהימאנטס, סוג של "כפפות רכות", שנועדו להגנה על פרקי האצבעות ועצמות גב היד, יותר מאשר לרכך את המהלומה. היו אלו רצועות של עור שור שאורכם בין 3 ל-3.7 מטרים שלופפו סביב הידיים ופרקי האצבע כמה פעמים.
במאה הרביעית לפני הספירה הומצאו ה"ספאירי" (כדורים). ה"ספאירי", סוג של "כפפות הקשות", דמו מאוד להימאנטס. ההבדל הבולט היחיד היה שחלקם הפנימי היה מרופד וחלקם החיצוני היה נוקשה הרבה יותר, והיד נכרכה עד המרפק.
זמן קצר לאחר המצאת ה"ספאירי" הומצאו האוקסיס, רצועות עור עבות שהקיפו את היד, שורש כף היד והאמה. רצועה של גיזת צמר הוצמדה לאמה על מנת לנגב את הזיעה. רצועות העור הורכו עד קצה האמה על מנת לספק תמיכה גדולה יותר בעת המהלומה ופרקי האצבעות הוגנו גם הם באמצעות עור.
הקוריקוס הקבילו לשק חבטות מודרני. נעשה בהם שימוש בעת האימונים בפאלייסטרה (בית הספר להיאבקות) ונהגו למלא אותם בחול, קמח או דוחן, בהתאם לגיל המתאמן ולרמתו, והוא נתלה והשתלשל מתקרת הגימנסיון.
המתאגרפים התאמנו לצלילי חלילים. החלילים העניקו קצב מיוחד ומיתנו את האלימות (בשונה, למשל, ממקצב כלי ההקשה). המתאמנים הקפידו היטב על עבודת רגליים, מה שניכר לא רק בסיפורים, אלא אף בציורים. נודע באיגרוף היווני המושג של "מתאגרף הצל". כלומר, המתאגרף מתאמן מול הצל של עצמו. הוא מעולם לא יוכל להפתיעו, או להתחמק ממנו, אך בוודאי שיוכל לשפר את מיומנויותיו.
רונית רפאל

רונית רפאל (נולדה ב-6 במאי 1966), היא אשת עסקים הפעילה בתחום הקוסמטיקה והאסתטיקה. מייסדת רשת מרכזי היופי "רונית רפאל" והמותג הבינלאומי L.RAPHAEL.

ביוגרפיה

רפאל נולדה וגדלה במושב פדיה, למשפחה בת 7 ילדים. 
למדה ארבע שנים בבית ספר עמל א' ברמלה.
את דרכה בתחום הקוסמטיקה החלה בגיל 18, כקוסמטיקאית במספרה, בעקבות טיפול קוסמטי בלתי מקצועי שגרם לכווייה כימית בפניה.
ב-1986, לאחר סיום שירותה הצבאי, הקימה בתל אביב את מכון הקוסמטיקה הראשון שלה, שהציע טיפולים קוסמטיים ומיטת שיזוף. ב-1998 נכנסה לתחום הניתוחים הפלסטיים.
רשת מרכזי היופי שהקימה, הנושאת את שמה, היא כיום הגדולה בתחומה בישראל, עם שישה סניפים ומחזור פעילות המוערך בעשרות מיליוני ש"ח בשנה. בנוסף, ב-2005 פתחה שני סניפים בשווייץ, תחת המותג הבינלאומי L.RAPHAEL.
ב-2009 נבחרו רפאל והמותג הבינלאומי שבבעלותה להיות הגורם הרשמי שהעניק את טיפולי היופי לכוכבי הקולנוע הבינלאומיים שהגיעו להשתתף בפסטיבל קאן. בשנים שלאחר מכן פתחה מכוני ספא תחת המותג שלה במלון "ארבע העונות" בפריז ובמלון היוקרה "מרטינס" בקאן. 
רפאל נשואה ליונתן לייטרסדורף, אדריכל והבעלים של קרן ההון סיכון "אל קפיטל", המחזיק יחד עמה במותג היופי L.RAPHAEL בז'נבה, שווייץ. לבני הזוג המתגוררים בסביון, יש שני ילדים משותפים, ולרפאל יש ילד נוסף מקשר קודם.
זמירה לוצקי

ביוגרפיה

לוצקי נולדה בתל אביב. מגיל 6 למדה נגינה בפסנתר אצל הדסה ביריביס ואצל אמה גורוכוב. בשנת 1967 נסעה לאיטליה ללמוד אצל ארטורו בנדטי מיכלאנג'לי, ולאחר מכן השלימה את לימודיה באמנות הביצוע באקדמיה סנטה צ'צ'יליה ברומא. עד לעבודתה בקול המוסיקה פעלה כפסנתרנית. בין היתר ביצעה את הבכורה ליצירתו של לאון שידלובסקי "פעולה" (1973).
לוצקי ערכה מספר תוכניות ב"קול המוסיקה", בהן: "מפתחות", "עניין של הסכמה", "עוד לא מאוחר" ו"עננים, חגיגות, סירנות" (כשם יצירתו של קלוד דביסי). תוכניות אלו מתמקדות במוזיקה מודרנית עכשווית מישראל והעולם. בנוסף התארחו באולפנה בקביעות מלחינים ישראלים ותיקים וצעירים. לוצקי שידרה בקולה את תוכניותיה ולא הסתייעה בקריינים, ועל כך אמרה: "אני מאמינה שהגשה אישית של מוזיקה בת-זמננו מקרבת את המוזיקה הזאת למאזין שרוצה בכך".
לוצקי הייתה המייסדת והמנהלת האמנותית של אנסמבל המאה ה-21 יחד עם דן יוהס. היא גם הייתה המפיקה הראשונה של חג המוזיקה הישראלית.
בראשית שנות ה-80 הוציאה בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה את הספר "מוסיקה: פרקים באינטרפרטציה ובדרכי הוראה", העוסק בהבנת יסודות הפרשנות המוזיקלית וטכניקת הנגינה.
בשנת 2010 זכתה בפרס אקו"ם על עידוד היצירה הישראלית בתקשורת.
Either/Or

רשימת שירים

כל השירים באלבום נכתבו על ידי אליוט סמית'.

1. Speed Trials" - 3:01"

2. Alameda" - 3:43"

3. Ballad Of Big Nothing" - 2:48"

4. Between The Bars" - 2:21"

5. Pictures Of Me" - 3:46"

6. No Name No. 5" - 3:43"

7. Rose Parade" - 3:28"

8. Punch And Judy" - 2:25"

9. Angeles" - 2:56"

10. Cupid's Trick" - 3:04"

11. 3:18 - ‏"‎"2:45 AM

12. Say Yes" - 2:19"
עמנו

עמנו (מאנגלית: Ameinu) היא תנועת ציונית יהודית אמריקאית. התנועה הוקמה ב-2004 כיורשתה של איגוד ציונות העבודה (Labor Zionist Alliance), נציגתה של תנועת העבודה בארצות הברית.
בשנת 1903 הוקמה תנועת פועלי ציון בארצות הברית (Poale Zion), שמטרתה הייתה לקדם התאגדויות עובדים, חינוך חילוני יהודי ביידיש. במהלך מלחמת העולם הראשונה פעל הארגון להקמת הגדודים העבריים בארצות הברית ורבים מהמגויסים מארצות הברית היו שייכים לתנועה. התנועה הקימה את ארגון הנוער הLabor zionist youth organization, שהיה לימים תנועת הבונים דרור. במשך שנים הוציאה את השבועון היידי "Yiddisher Kemfer" ואת השבועון באנגלית "the Jewish Frontier".
בשנת 1912 הוקם בארצות הברית ארגון פארדבאנד (Farband Labor Zionist Order), ביידיש "התאגדות", כאיגוד הפועלים היהודי הלאומי, ששימש כמסדר אחווה ציוני סוציאליסטי. ב-1971 והתאחד עם "פועלי ציון" בארצות הברית ועם תנועת בוגרי הבונים דרור (American Habonim Association) כדי ליצור את "ארגון איגוד ציונות העבודה" (Labor Zionist Alliance). ב-2004 שונה שם הארגון ל"עמנו".
התנועה נקטה עמדה תומכת בעבר במגוון יוזמות לקידום השלום בין ישראל לבין הפלסטינים. התנועה תומכת ביוזמת ז'נבה. התנועה הייתה בעד תוכנית ההתנתקות. התנועה יצאה בקמפיין הסברה נגד השמאל הרדיקלי, והוציאה חוברת הסברה בשם "Progressive Zionist Answers to the Anti-Israel Left" (תשובה ציונית מתקדמת לשמאל האנטי ציוני). התנועה גינתה את מחמוד אחמדינז'אד, נשיא איראן על התבטאויותיו בנוגע להשמדת ישראל.
הסניף המרכזי של התנועה שוכן בעיר ניו יורק, וסניפים נוספים נמצאים בלוס אנג'לס, שיקגו, דטרויט, פילדלפיה, סנט לואיס ובוושינגטון די. סי. התנועה מוציאה לאור מידי כמה חודשים בטאון בשם "Revival - The English Newsletter of the Israeli Labor Party".
התנועה תומכת כספית ואידיאולגית בתנועת הנוער הבונים דרור בצפון אמריקה. התנועה מנוהלת על ידי ועד הנבחר על ידי הפעילים, ובראשות נשיא הארגון, שכיום משמש בתפקיד בוב קנת'. התנועה חברה בתנועה הציונית האמריקאית ובועידת הנשיאים.
יצרים (אלבום)

על האלבום

את כל השירים באלבום כתב והלחין ישראלי, כמעין פסקול אישי לסיפור חייו ולחוויות כפי שחווה אותן בישראל ובעיקר בארצות הברית. האלבום, שהעבודה עליו נמשכה תשעה חודשים, מאופיין בסאונד אלקטרוני עשיר בשילוב סקסופון ופסנתר.
בנובמבר 2016 שוחרר אנאל כסינגל הראשון מתוך האלבום. הוא זכה לאהדה מיידית ולמאות השמעות בתחנות הרדיו בארץ. הקליפ לשיר, בהפקת רוברט בן שושן, שודר בין היתר בערוץ 24 וצבר מעל למיליון צפיות ביוטיוב. הקליפ, שצולם בנתניה, עיר הולדתו של היוצר, וביפו, ממחיש את "הפער שבין השייכות שהייתה לזרות שקיימת" על ידי עריכה המשלבת לסירוגין צילומים של ישראלי עם מושא האהבה בשיר בגוונים מוארים וחמים, ולבדו עם נופי הים בגוונים קרים. בקליפ משתתפים שחקנים מסוכנות הדוגמנות "רוברטו".