google/wiki40b huggingface dataset:
בלינדה לאנג

ביוגרפיה

לאנג נולדה בשכונה מרילבון שבלונדון. היא בתם של השחקנים ג'רמי הוק  (1918–2002) וג'ואן היל (1922–1998).

טלוויזיה

תפקידה הידוע ביותר של לאנג הוא בדמות בילי פורטר בסיטקום "2.4 ילדים בממוצע" משנות התשעים של המאה העשרים, בו כיכבה לצדו של גארי אולסן, שגילם את בעלה בן פורטר. עוד היא מוכרת בדמות ליזה פרארי בסיטקום "Second Thoughts".
ב-1980 שיחקה לאנג בתפקיד קטן בפרק בסדרה "Play for Today" ואחר כך השתתפה במיני-סדרה "לשרתם כל ימי", ובתפקידי אורח בסדרות שונות עד שקיבלה את התפקיד קייט בסיטקום "ג'ון היקר" ששודר ב-1986 ו-1987.
בשנים 1987 ו-1988 שיחקה בתפקיד מרתה בסדרה "The Bretts" יחד עם בעלה לעתיד יו פרייזר. באותה תקופה הופיעה בדמות שילה וולש בסדרה "Bust".
ללאנג היה תפקיד ראשי גם בסדרת הטלוויזיה "Inspector Alleyn Mysteries" בתפקיד אגאתה טרוי מ-1990 עד 1994.
ב-1991 לוהקה לתפקיד ראשי לסיטקום "2.4 ילדים בממוצע" לצדו של גארי אולסן. הסדרה שודרה במשך שמונה עונות עד לסיומה ב-1999 בשל מחלתו של אולסן שהובילה למותו שנה אחר כך.
בשנת 2000 הופיעה לאנג בדמות כריסטין המילטון בסרט הטלוויזיה "Justice In Wonderland".
אחרי "2.4 ילדים בממוצע" לאנג הופיעה רק לעיתים רחוקות בטלוויזיה, ושיחקה יותר בתיאטרון. עם זאת היא הופיעה בתפקידי אורח בתוכניות אחדות בהם בדמות אשת העסקים אלספת' אינקפן-תומאס בפרק בסדרה "רציחות במידסומר" בכיכובו של ג'ון נטלס, ובתפקיד מגישת הטלוויזיה קוויני דורל בפרק "The Gongoozlers" בסדרה "רוזמרי ות'יים", כמו גם בשני פרקים באופרת הסבון של ה-BBC "רופאים".
ב-2009 שיחקה שוב בקומדיית מצבים בתפקיד מרגוט בפרק בסדרה "המשפחה שלי". ב-2014 הופיעה בתפקיד מרינה פרצ'יילד בסדרה נוספת של ה-BBC בשם "Citizen Khan".

רדיו

ב-1988 הופיעה לאנג במחזה רדיופוני "Hard of Hearing" ברדיו 4 של ה-BBC לצדו של גרהם בלוקי. עוד השתתפה בתסכית "Stilgoe's Around". הסיטקום "Second Thoughts" בו שיחקה בטלוויזיה היה מבוסס על תוכנית רדיו ששודרה ברדיו 4.

תיאטרון

ב-1977 גילמה לאנג את לורה במחזה "נשיקות בוגדניות" מאת דייוויד הר.
לאנג השתתפה בסיבוב הופעות עם המחזה "Seven Deadly Sins Four Deadly Sinners", וכיכבה במחזה "גברות בלוונדר" לצדה של היילי מילס.
ב-2016 הופיעה לאנג במחזה "Single Spies" מאת אלן בנט יחד עם ניקולס פארל ודייוויד רוב.

חיים אישיים

ב-1988 התחתנה לאנג עם השחקן יו פרייזר. לבני הזוג יש בת אחת, לילי פרייזר.
היא סגנית נשיא של ארגון הצדקה של אנשי תיאטרון "The Theatrical Guild".
כלי שיט לדיג

כלי שיט לדיג הם סירות וספינות המשמשות לדיג. לכלי שיט אלה מאפיינים רבים שנועדו להתאימם למילוי יעיל של מטרתם.
שומרה (מבנה)

השוֹמֵרַה היא מבנה שמירה קדום המשמש להגנה על החלקה החקלאית בעונה בה היא מעובדת, לעיתים קרובות בכרמי ענבים. השומרה היא לרוב בעלת שתי קומות, שהתחתונה מהן בנויה מקירות עבים העשויים מאבני גוויל, ומשמשת לאחסון של הענבים והעליונה הייתה בעצם סוכת-שמירה, ובה הוצב השומר על החלקה ועל התפוקה החקלאית. הודות לקירות העבים בקומה התחתונה (עובי הקיר יכול להגיע אף למטר) הטמפרטורה בחדרי השומרה נמוכה יחסית לחוץ והענבים, שבתנאים רגילים תוססים די מהר, נשמרים טריים. בעונת הבציר היה נהוג לעיתים שהפועלים, או אפילו כל המשפחה תעבור לגור זמנית בשומרה, כדי לחסוך את ההליכה הביתה בבוקר ובערב.
בארץ ניתן לראות שומרות רבות בהרי ירושלים ובאתרים בהם נשארו שרידים של חקלאות עתיקה. ביהודה ושומרון ישנן עדיין שומרות רבות פעילות וניתן לראות בהן שומר או מנעול. רעיון השומרה מוזכר מספר פעמים בספרי הנביאים, מה שמלמד על שייכותה לתרבות באותה תקופה, אך השם "שומרה" מופיע לראשונה בספרות חז"ל ובשנת 2016 האקדמיה ללשון העברית אישרה אותו כחלופה למילה 'בודקה', ביתן שמירה או מבנה שמירה.
לורד ג'ים

תקציר העלילה

ג'ים (פיטר אוטול) משמש כקצין ראשון בספינתו של רב החובל מארלו (ג'ק הוקינס). הוא נפגע בעת עבודתו על הספינה ומורד לשם טיפול באחד הנמלים באי יאווה.
לאחר החלמה הוא מחפש ספינה לעבוד בה ומוצא ספינת משא רעועה בשם פאטנה (S.S. Patna) שמפקד עליה רב חובל שתיין (וולטר גוטל) ועליה 800 עולי רגל מוסלמים שיעדם הוא מכה.
האנייה נקלעת לסערה קשה ועומדת לשקוע. הקפטן וצוותו מורידים סירה אחת כדי לברוח. הם מאיצים בג'ים להצטרף אליהם. הוא נלחם במצפונו אך ברגע האחרון קופץ לסירה ונוטש את הספינה עם עולי הרגל המוסלמים.
כשהם מגיעים לנצל הם רואים שם להפתעתם את הספינה פאטנה. מסתבר שספינה צבאית צרפתית הגיעה לפאטנה במקרה וגררה אותה לנמל.
שאר הצוות מסתלק ורק ג'ים מועמד למשפט פומבי ומסולק בבושת פנים ובחרפה מהצי קבל עם ועדה. ג'ים, אכול רגשות אשמה וצורך לכפר על חטאו, מתחיל לעבוד בעבודות קשות עם דלת העם שקודם הסתכל עליהם בעליונות גזענית.
באחת הפעמים הוא מציל סירה עמוסת חומר נפץ משריפה ופיצוץ לאחר הצתה מכוונת. צופה סטיין (פול לוקאס), בעל מכרה בדיל במקום מרוחק המספר לו כי על המכרה הנמצא במחוז פצואן (שם פיקטיבי) השתלט גנגסטר המכתיר עצמו כ"גנרל" (אלי וולך) ובעזרת עוזרו קורנליוס (קורט יורגנס) משעבד את אנשי השבט המקומי להיות עבדים שלו. סטיין מבקש מג'ים להעביר בסירה חומר נפץ ורובים לאנשי השבט כדי שינצחו את הגנרל ומרעיו.
בעל הספינות בנמל (אקים טמירוף) מסרב לתת לג'ים סירת מנוע והוא מחליט להגיע למקום בסירת מפרש. כשהוא מגיע לפצואן עוזב אותו אחד מאנשי הצוות כדי להודיע לגנרל כי הגיע למקום זר עם חומר נפץ ונשק.
ג'ים מסליק במהירות את אמצעי הלחימה אבל נתפס על ידי אנשי הגנרל. הגנרל מתחיל לענות אותו כדי שיגלה את מקום הנשק אבל ג'ים עומד בסרובו. הגנרל נותן לו מנוחה כדי שיחשוב בהגיון ובאותו זמן מספק לו בחורה מהשבט (דליה לביא) כדי שתספק את צרכיו.
הבחורה משחררת את ג'ים והם נמלטים מהמקום ומגייסים את כל בני השבט למלחמה עם צבא הגנרל. בקרב בו הם מפעילים אמצעים מאולתרים כמו לפידים, חיצים בוערים ותותח ישן הם מצליחים לכבוש את הבסיס של הגנרל שנהרג בהתקפה.
ג'ים מתקבל בשבט וגיבור ומוצמד לו הכינוי "טואן" (לורד). הוא מתאהב בבחורה וחושב להישאר במקום.
קורנליוס שניצל מההתקפה מגיע לנמל ומשכנע פושע מבוקש בשם בראון (ג'יימס מייסון) לחזור לפצואן כי במקום נשאר אוצר יקר של הגנרל. הם מגיעים לפצואן אך נתפסים.
ראש השבט מבקש להרגם אבל ג'ים מתחייב בנפשו לשחררם. הם בוגדים בג'ים, הורגים את וואריס, בנו של ראש השבט אבל לבסוף ג'ים מחסל אותם.
ראש השבט מודיע לג'ים כי עליו לעזוב את המקום אחרת ייהרג. בסוף מתרחש טקס שריפת גופתו של וואריס. ג'ים מגיע למקום, ראש השבט יורה בו וגופתו נשרפת לצד גופת וואריס.
וינסטון רויס

וינסטון רויס (באנגלית: Winston W. Royce), חוקר בתחום הנדסת תוכנה, ידוע בעיקר (בטעות) כמי שפיתח את מתודולוגיית פיתוח התוכנה מפל-המים. במאמר מפורסם שכתב בשנת ‏1970‏, יצא רויס חוצץ כנגד שיטות "תכנת ותקן" שהיו נהוגות באותה התקופה. בחלק השני של המאמר, הציע רויס מודל איטרטיבי לפיתוח תוכנה, דהיינו, כזה המעודד פיתוח מחזורי. רויס המליץ לפתח מערכות תוכנה בשני מחזורי פיתוח ('Do it twice'), וטען שבפרויקטים בהם מידת החדשנות גדולה, יש להתייחס למחזור הפיתוח הראשון של המערכת כפיילוט שצריך לזרוק אותו ('Throw-away').
את המאמר עיטרו מספר דיאגרמות שביארו את המודל, ואחת מהן, אחרי פרשנות נאיבית שעשו לה אחרים (בעיקר בארגון NATO), הפכה לדיאגרמה המקובלת המציגה את מודל מפל-המים (רויס כלל לא השתמש במטפורה "מפל-מים" במאמר). מאז, רויס מזוהה בטעות כמי שפיתח את המתודולוגיה, ותקופה ארוכה נחשב לאבי השיטה. בהתבסס על הפרסום המקורי וכן על ראיון שנערך עם בנו של רויס, קבע קרייג לרמן בספרו שהפרשנות הפשטנית שנשתרשה לדברים של רויס הפוכה לחלוטין מכוונתו המקורית, ולמעשה אין הוא אחראי למתודולוגיה זו.
יש לציין שמתודולוגיית מפל המים השפיעה עמוקות על תעשיית התוכנה והיא הייתה, ונכון לתחילת המאה העשרים ואחת - עודנה, מקור עיקרי לבעיות בפרויקטים לפיתוח תוכנה.
אנדרו בובל

ביוגרפיה

אנדרו בובל נולד בעיר מכרות קלגורלי, באוסטרליה המערבית ועד לא מכבר התגורר באדלייד, בדרום אוסטרליה. אחר כך חי תקופה בניו יורק בארצות הברית. כעת חזר לגור באדלייד הילס בדרום אוסטרליה.
בשנת 1996 יצר את המחזה "Speaking in Tongues" שעובד על ידו לקולנוע בשם "לנטנה" (Lantana) וזכה לפרסום באירופה ובאמריקה. יצירו זו זיכה את בובל בפרס אוגי (Awgie Award).
מחזה ותסריט זה פורסם מאוחר יותר בהוצאה לאור Currency Press בקובץ מחזות, שכלל את "After Dinner" ‏ (1988),"Holy Day" ‏ (2001), "Scenes from a Separation" (נכתב עם חני רייסון) (1995) ו "?Who's Afraid of the Working Class" נכתב עם פטרישה קורנליוס, מליסה ריווס, כריסטוס ציולקס ואייריני ולה והוא מורכב מחמשה מחזות קצרים המתארים חייהם של אנשים החיים בעוני ובשולי החברה, הנאבקים להישרדות. (1998). Who's Afraid of the Working Class? עובד לקולנוע בסרט "Blessed".
מחזהו משנת 2008 -hen the Rain Stops Falling (כשיפסיק הגשם) זכה לפרס לספרות של ראש ממשלת מדינת ויקטוריה ובפרס לספרות של ראש ממשלת מדינת קווינסלנד.
דנה פאולה

ביוגרפיה

הוריה התגרשו כשהייתה בת 7, ויש לה אחות גדולה בשם ואניה ריברה מונגויה, גם שחקנית, שבזכותה נכנסה גם היא לעולם המשחק.
תפקידה הראשון היה ב"רחוב סומסום" בגיל 4, שם שיחקה רק בגלל ואניה אחותה, ולכן לא היה לה טקסט.
התפקיד שפרסם אותה היה הדמות של מריה בלן, בסדרה "מריה בלן", והוציאה את אלבום הסולו הראשון שלה באותה השנה, בגיל 6.
בעודה בת 7 בלבד פתחה פאולה מועדון לילדים שעד היום נמצא בבעלותה, בשם "העולם הקסום של דנה פאולה".
תפקידה הבולט היה בסדרה "אמי, הילדה עם הילקוט הכחול", בה כיכבה בתפקיד הראשי, בעודה בת תשע בלבד. היא נודעה בעקבות תפקידיה במספר סדרות טלוויזיה וטלנובלות נוספות בשפה הספרדית. היא גם הופיעה כדוגמנית בקטלוג אופנת ילדים מקסיקני.
פאולה הוציאה מספר תקליטורי שירה. היא מופיעה עם שיריה ברחבי מקסיקו ובאמריקה כולה. פאולה שרה בפני האפיפיור בעת ביקורו במקסיקו.
פאולה הנחתה את טקס פרסי ניקלודיאון במקסיקו, ואף הייתה מועמדת בשנים האחרונות. בנוסף, היא משתתפת מדי שנה באירוע ההתרמה הגדול בטלטון שבמקסיקו, בו תורמים לילדים עניים וחולים.
בחודש ינואר 2014 חתמה פאולה על חוזה לסרט "להציל את שרה קרוז", סרטה הראשון בשפה האנגלית בהוליווד. הסרט צפוי לצאת בסוף 2015.
פאולה שיחקה בסדרה אליטה (סדרת טלוויזיה) בנטפליקס שיצאה באוקטובר 2018.
סוגריוס

סוּגֶרְיוּס (בצרפתית: סוּזֶ'ר, נולד בסביבות 1081 - מת ב-13 בינואר 1151), היה אב מנזר במנזר סן דני, מדינאי ודיפלומט, יועצו של מלך צרפת, היסטוריון והפטרון המשפיע הראשון של האדריכלות הגותית. סוגריוס היה דיפלומט, מדינאי ומנהלן מחונן ונחשב לאחד האנשים המשפיעים והחזקים בצרפת בתקופת חייו.

ביוגרפיה

סוגריוס נולד למשפחה ענייה ובשנת 1091 הובא למנזר סן דני הסמוך כדי להתחנך. הוא התחנך בבית הספר Saint-Denis de l'Estrée ושם פגש את מלך צרפת לעתיד, לואי השישי, מלך צרפת, והשניים נהיו חברים. בשנים 1104–1106 למד סוגריוס בבית ספר אחר, אולי בזה של מנזר סן בנואה סור לואר. ב-1106 הוא הפך למזכירו של אב המנזר של סן דני. בשנה שלאחר מכן הוא נהייה פרובוסט של ברנוואל (Berneval) בנורמנדי, וב-1109 בטורי (Toury). ב-1118 שלח לואי השישי את סוגריוס לחצר האפיפיור גלאסיוס השני במגלון (Maguelonne), ושם הוא חי בשנים 1121–1122 בחצר יורשו של גלאסיוס, האפיפיור קאליקסטוס השני.
אחרי שחזר מאיטליה הפך סוגריוס לאב המנזר של סן דני. עד 1127 הוא עסק בעיקר בענייני השעה של הממלכה בעוד שבעשור שלאחר מכן הוא הקדיש את עצמו לארגון מחדש ורפורמות במנזר. תאוריה שנויה במחלוקת גורסת שהוא התחיל לעבוד בסמוך לשיפוץ כנסיית המנזר גם על יצירת קלפי טארוט. ב-1137 הוא ליווה את המלך לעתיד לואי השביעי, מלך צרפת לדוכסות אקוויטניה לכבוד חגיגת נישואיו של הנסיך לאלינור מאקוויטניה, ובמהלך מסע הצלב השני שימש כאחד מעוצרי הממלכה (1147–1149). הוא התנגד באופן נחרץ לגירושי המלך, בין השאר מאחר שהוא המליץ על הנישואים. למרות שלא אישר את מסע הצלב השני, הטיף סמוך למותו על יציאה למסע צלב חדש. 
סוגריוס שימש הן כחבר והן כיועץ עבור מלכי צרפת לואי השישי ולואי השביעי. הוא הפציר במלך להשמיד את השודדים הפאודלים, היה אחראי לטקטיקות בהתמודדות נגד התנועות הקומונליות, ויזם מיזם להסדרת מנהל מערכת החוק והמשפט בצרפת. כאשר סיים סוגריוס את כהונתו כראש המנזר, מנזר סן דני היה עשיר ובעל נכסים רבים.
סוגריוס דחף לשיפוץ ובנייה מחדש של בזיליקת סן דני, כנסיית המנזר ומוזוליאום (אתר קבורה) למלכי צרפת, בסגנון הגותי (שאך נולד, ויש הטוענים שסוגריוס היה אחראי לעיצוב הסגנון החדש) תוך השמת דגש על אור רב, חלונות ויטראז' מזכוכית צבעונית, פאר והדר. הבנייה החלה ב-1136 עם החזית המערבית והמשיכה עם האפסיס, והכנסייה הגותית החדשה נחנכה ב-1144. סוגריוס כתב רבות על בניית הכנסייה החדשה ב-de Rebus in Administratione sua Gestis, Libellus Alter de Consecratione Ecclesiae Sancti Dionysii וב-Ordinatio. מלומדים כגון ארווין פנופסקי מאמינים שהתאולוגיה של פסבדו-דיוניסיוס האראופגיטי השפיעה על סגנון הבנייה של הבזיליקה.
סוגריוס היה גם היסטוריון ידוע ומוכר בתקופתו. הוא כתב דברי שבח על לואי השישי (Vita Ludovici regis), והיה שותף לכתיבת תיאור אובייקטיבי יותר על ימיו של לואי השביעי (Historia gloriosi regis Ludovici). בחיבורו Liber de rebus in administratione sua gestis ובתוספת שלו Libellus de consecratione ecclesiae S. Dionysii הוא כותב על השיפורים שערך במנזר סן דני, תיאר את אוצרות הכנסייה ומתאר את בניית בזיליקת סן דני.
וינצ'נצו גריפו

קריירת מועדונים

גריפו נולד בפפורצהיים שבגרמניה לזוג מהגרים מאיטליה. בנעוריו שיחק בעיקר במועדון של עירו פפורצהיים, ובשנת 2011, כאשר היה בן 18, עבר לשחק בקרלסרוהה, שם התגלה כקשר כנף שמאלי איכותי, עם בעיטה טובה ברגל ימין ויכולת דריבל, הניחן גם ביכולות של פליימייקר ובבעיטות חופשיות איכותיות. ביולי 2012 הצטרף גריפו להופנהיים בהעברה חופשית, שם חתם על חוזה לשנתיים. בתחילה שיחק גריפו בעיקר בקבוצת המילואים, אך קיבל באוקטובר 2012 הזדמנות לשחק בקבוצה הבכירה של המועדון, כשהחליף את טקאשי אוסאמי בניצחון 3-2 על גרויטר פירט במשחק במסגרת הבונדסליגה. בעונת 2012/13 ערך גריפו 12 הופעות בבונדסליגה ועוד מספר הופעות בקבוצת המילואים, והצלחתו זיכתה אותו בהארכת החוזה בשנתיים נוספות. בפגרת החורף של עונת 2013/14 עבר גריפו לדינמו דרזדן מהבונדסליגה השנייה בהשאלה, שם שיחק חצי עונה, וירד עם הקבוצה לליגה השלישית. בעונת 2014/15, לאחר שסיים את ההשאלה בדרזדן, הושאל גריפו מהופנהיים לפ.ס.וו. פרנקפורט מהבונדסליגה השנייה לעונה אחת, שם רשם הצלחה כאשר הבקיע שבעה שערים ובישל עשרה ב-33 הופעות, וסיים עם הקבוצה במקום ה-13 בליגה.
הצלחתו של גריפו בפ.ס.וו. פרנקפורט גרמה להתעניינות של מועדונים אחרים, ובקיץ 2015 נרכש מהופנהיים ב-1.5 מיליון אירו על ידי פרייבורג, היורדת הטרייה מהבונדסליגה, שהתחזקה במטרה להעפיל מחדש. בעונת 2015/16 היה גריפו שחקן מפתח בהצלחתה של פרייבורג להעפיל בחזרה לבונדסליגה תוך עונה אחת בלבד, בצוותא עם נילס פטרסן, ובחצי השני של העונה גם עם פלוריאן נידרלכנר. גריפו הבקיע במהלך העונה 14 שערים ובישל 15, וסיים את העונה כמלך הבישולים של הבונדסליגה השנייה, ופרייבורג העפילה מהמקום הראשון. בעונת 2016/17 גריפו המשיך לשתף פעולה בהתקפה עם פטרסן ונידרלכנר, וסייע לקבוצה לסיים את העונה באופן מפתיע במקום השביעי, ולתפוס מקום בשלב מוקדמות הליגה האירופית.
במאי 2017 חתם גריפו בבורוסיה מנשנגלאדבך עד לשנת 2021, תמורת דמי העברה של 6 מיליון אירו. גריפו לא התאקלם בבורוסיה מנשנגלדבאך, בה שיחק עונה אחת בלבד, וערך 17 הופעות בהן לא הבקיע. כעבור עונה אחת, חתם גריפו לארבע שנים בהופנהיים. ב-6 בינואר 2019 הושאל לפרייבורג עד לסוף העונה, ורשם הצלחה כשהבקיע שישה שערים, כשהוא משתף פעולה בהתקפה עם נילס פטרסן ולוקה ואלדשמידט. לאחר תום ההשאלה חזר גריפו להופנהיים, וערך הופעת ליגה אחת במחזור הראשון של עונת 2019/20, אך עם תום חלון ההעברות של קיץ 2019 עבר שוב לפרייבורג, והפעם כשחקן רכש.

קריירה בינלאומית

בשנת 2013 ערך גריפו הופעות במדי נבחרת איטליה עד גיל 20, תחת המאמן אלבריגו אבאני. גריפו ערך הופעה גם במדי נבחרת איטליה בכדורגל עד גיל 21 תחת המאמן לואיג'י די ביאג'ו, והעפיל עם הנבחרת לאליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2015, אך לא זומן אליה.
בנובמבר 2018 זומן גריפו לראשונה לסגל נבחרת איטליה הבוגרת על ידי המאמן רוברטו מנצ'יני, ונכנס כמחליף בניצחון 1-0 על ארצות הברית במשחק ידידות.
להוטסה

מאפיינים בולטים

להוסטה ידוע בזכות קרבתו להר אוורסט ובזכות העובדה כי מטפסים להר אוורסט במסלול המקובל יותר, עושים חלק מדרכם על המורד הצפון מערבי של הר להוטסה. נוכחותו הטופגרפית של הר להוטסה היא הקטנה ביותר מבין כל הפסגות מעל 8,000 מטר בעולם כיוון שהיא נמצאת רק 610 מטר מעל המעבר הדרומי לאוורסט. לכן, פסגה זו מדורגת כפסגה נחותה מבין פסגות מעל 8,000 מטר.
אולם, צורת פסגתו של להוטסה מרשימה בפני עצמה וזאת בזכות המורד הדרומי. מורד זה מתרומם לגובה של 3.2 ק"מ לאורך מישור של 2.25 ק"מ בלבד, עובדה בזכותה זהו המורד התלול ביותר בגודל זה בעולם. ניסיונות רבים לטפס אל הלהוטסה מן המורד הדרומי נחלו כישלון וחלק מכשלונות אלה הסתיימו במוות. רק מעטים הצליחו להעפיל אל פסגת ההר מכיוון זה.

טיפוס

אחד הניסיונות המתועדים הראשונים להעפיל אל פסגת להוטסה נעשה בשנת 1955, על ידי משלחת הימלאית בינלאומית בראשה עמד נורמן דיירנפורת'. במשלחת היו שני אוסטרים, שני שווייצרים ושני אמריקאים וכן קצין קישור נפאלי. את משאה של המשלחת נשאו 200 סבלים מקומיים ומספר מטפסים בני השרפה. לאחר שבחנו את המורד הדרומי התלול, מיקדה המשלחת את מאמציה במורד המערבי והצפון-מערבי של להוטסה, בו העפילה עד לגובה של 8,100 מטר. המטפסים נאלצו לסגת מן ההר כאשר החלה במקום רוח עזה והטמפרטורות ירדו. המשלחת, בה היה גם הקרטוגרפר שניידר, השלימה מיפוי ראשון של אזור האוורסט. המשלחת אף צילמה מספר סרטים קצרים על התרבויות באזור ההימלאיה וכן טיפסה למספר פסגות נמוכות יותר באזור.
ההעפלה הראשון לפיסגת להוטסה הושלמה ב-18 במאי 1956 על ידי משלחת שווייצרית בראשות ארנסט רייס ופריץ לוכזינגר. ב-12 במאי 1979 הושלמה ההעפלה הראשונה לפסגת להוטסה שאר על ידי זפ מאירל ורולף וולטר מאוסטריה. להוטסה האמצעי נותר לאורך תקופה ארוכה פסגת ההר הגבוהה ביותר בעולם שעדיין לא דרכה בה כף רגל אדם. ב-23 במאי 2001 הגיעו מטפסים ראשונים לפסגת להוטסה האמצעי. היו אלה חברי משלחת רוסית: יבגני וינוגרדסקי, סרגי טימופייב, אלכסי בולוטוב ופטר קוזנצוב.
ב-31 בדצמבר 1988 היה המטפס הפולני ז'יז'טוף ויליצקי לראשון שטיפס לפסגת הלהוטסה בחורף. נכון לאוקטובר 2003 טיפסו לפסגת הלהוטסה 243 מטפסים ו-11 מתו במהלך ניסיונות הטיפוס.

פני להוטסה

המדרון המערבי של להוטסה ידוע בשם "פני להוטסה". כל מטפס על האוורסט העושה דרכו אל המדרון הדרומי של ההר חייב לטפס על קיר קרח כחול זה בגובה 1,125 מטר. המדרון מתרומם ברובו בזווית של 40-50 מעלות ולעיתים אף בזווית של 80 מעלות. מטפסי השרפה וכן המטפסים המובילים במשלחת מציבים בדרך כלל במדרון זה חבלים קבועים ושאר משלחת הטיפוס באה בעקבותיהם. במדרון שני קטעים סלעיים המכונים בשמות "הרצועה הצהובה" ו"דורבן ז'נבה".
תחנת הרכבת קריית גת

היסטוריה

מסילת הברזל לבאר שבע הושלמה בתחילת 1956, כאשור נתיב המסילה נבחר כדי לעבור בתחנה בקריית גת. הרכבות לבאר שבע החלו לעצור בקריית גת ביוני 1956 ועברו במקום בשנים 1958-1960 שתי רכבות בכל יום לכל כיוון ובשנת 1967 ארבע רכבות לכל כיוון.
תחנת הרכבת קריית גת נפתחה ב-21 ביולי 1960, בטקס בנוכחות שר התחבורה יצחק בן אהרן. התחנה תוארה כקטנה וכפרית. התחנה נסגרה אחרי 19 שנה (1979) ביחד עם סגירת קו נען - באר שבע לשירות נוסעים. הקו נפתח מחדש ב-1997 ושופץ ב-1999. שיפוץ נוסף של התחנה נערך בין השנים 2004-2006.
בחודשים האחרונים החלו עבודות בנייה לתחנת הרכבת החדשה בעיר - "קריית גת צפון/כרמי גת" תחנה זו תקל על העומס הגדול בתחנה הנוכחית ויגרום למהפך גדול בענף התחבורה בעיר.

מבנה התחנה

בתחנה יש ארבע מסילות ושני רציפי אי (ארבעה רציפים).
היציאה אפשרית באמצעות המעבר התת-קרקעי וגשר הולכי רגל.
חוני המעגל (אמן)

יצירתו

אמן דאדא רב תחומי. הקים את קבוצת האוונגרד "סמרטוט" הפועלת מאז שנות ה-80 ואת המקלט לאמנות עכשווית בנווה צדק בת"א. הירבה להעלות את מופעיו בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר ובפסטיבל ישראל בירושלים, ומראשית שנות ה-90 פועל בעיקר במסגרת מוזיאון ינקו דאדא בעין הוד.
בשנות ה-90 יזם את הקמת עמותת אמני פרפורמנס לקידום האמנות הבין-תחומית. העלה את פסטיבל הדגנרטים השנתי בסינמטק תל אביב, מאז 2002, ואת פסטיבל "לצאת מהקרון" בשיתוף פנינה רינצלר במתחם התחנה בתחנת הרכבת יפו, מאז 2011.
חוני המעגל הרבה להשתמש בחפצים ודימויים מוכרים כשהוא שותל אותם בהקשר חדש. "אין הוא מסתפק ברפרודוקציות, אלא במקור בלבד", כתבה רעיה זומר, מנהלת מוזיאון ינקו-דאדא לקראת התערוכה "אסתטיקה של מלחמה". לדבריה "קרוב הוא ברוחו למרסל דושאן ביחסו ל'רדי-מייד', אלא שאצלו זהו 'רדי-מייד עם תוספות'. אמרתו הידועה היא שאותו מעניין התור ל'מונה ליזה' יותר מהיצירה עצמה".

רקע ביוגרפי

חוני המעגל נטה לטשטש במתכוון ניסיונות להתחקות אחר הביוגרפיה שלו. ידוע כי נולד למשפחה חרדית מרובת ילדים ושככל הנראה, זהו שמו מלידה. בפתיח לספרו חמדת לבי כותב הסופר שלמה שבא: "אמו קראה לו חוני המעגל, כך סיפרה לי, כשהיא עומדת בחצר ביתה בנווה שלום, בין השיחים והשרכים וזמרות הגפן והכביסה התלויה על חבלים, כיוון שרצתה לתת לבנה שם של אדם הגון, וישר, וצדיק, ועושה טוב לכל". חוני הוא נינו של הרב זאב וולף גרינוולד, יו"ר ועד הקהילה ביפו והמושבות ומייסד בית הכנסת ובית המדרש חברת ש"ס, בית הכנסת הראשון בשכונת נווה צדק.
"בין אם נקבל את השקר כמרכיב ביצירתו של חוני ובין אם לא", כתב חוקר האמנות ד"ר יגאל בן-נון, "ברור לכל שהוא שאול מן הביוגרפיה האישית והמשפחתית שלו".
חוני המעגל היה נשוי לגלריסטית נירה יצחקי, מייסדת ובעלת גלריה שלוש, בתם, רומי, מנהלת אתרי אינטרנט.
בן 66 היה במותו, נקבר בקיבוץ חורשים.
ריחן (סוג)

תיאור

הריחן הוא צמח עשבוני או בר-שיח מסועף ואינו גדל בר בארץ. העלים הם נגדיים לרוב בצבע ירוק כהה, לעיתים שעירים, צורתם בעיקר אליפטית והקצה מחודד, בעלי ריח ארומטי.
הריחן פורח במשך כל הקיץ והסתיו והפרחים מופיעים בחיק העלים ומסודרים בדורים. הפרחים הם בעלי עטיף כפול, הגביע ירוק או אדמדם בתלות במין.
לפרח ארבעה אבקנים ועמוד עלי אחד. הכותרת דו-שפתנית, לבנה ובעלת גוון סגול עד כחלחל, לעיתים בגוון נוטה לאדום.
הזרעים זעירים וצבעם חום עד שחור. הריבוי נעשה רוב מזרעים, אם כי ניתן גם להשריש יחורים בקלות יחסית. זמן הזריעה הוא לרוב באפריל.
בגלל מוצאו הטרופי גדל הריחן במקום חם, בשמש מלאה עד חצי צל, דורש השקיה מרובה וקרקע מנוקזת היטב.
רוב המינים מכילים 0.3 עד 1.5 אחוז שמן. המינים ריחן אפריקאי וריחן קילימנג'רו מכילים מעל 3 אחוז שמן.
החומרים העיקריים אותם מכיל הריחן הם לינלול (Linalool), אסטרגול (Estragol) וקאמפור בתלות במין, במוצא ובעת האיסוף. העלים מכילים חוץ מפחמימות וחלבון גם ויטמין A וויטמין C . בנוסף מכילים העלים גם חומצת אולאנול (Oleanol) וחומצת אורסול (Ursol).

שימושים כתבלין

את הריחן המתוק מגדלים כגידול חקלאי בדרום אירופה, אגן הים התיכון וקליפורניה. העלים משמשים כתבלין (טריים או יבשים).
ניתן לקצור את הריחן כחודשיים מיום זריעתו עם הופעת הפרחים הראשונים. ניתן גם לחזור ולקצור כל 4 עד 6 שבועות לאחר הקציר הראשון.
העלים (טריים או יבשים) משמשים כתבלין במטבח האיטלקי, הצרפתי והתאילנדי. מן הריחן מכינים את רוטב הפסטו (Pesto alla Genovese) ורטבים נוספים, מתבלים דגים, סלטים, מאכלי גבינה (בשילוב עם מוצרלה ועגבניות, למשל) ונקניקים. מוסיפים ריחן גם לחומץ כדי לגוון את טעמו.

שמן הריחן

מזה למעלה מ-3000 שנה ידוע על הפקת שמן מזרעים של מספר מיני ריחן. השמן האתרי מופק בכבישה קרה ומהווה מרכיב חשוב בתעשיית הבשמים, הליקרים והקוסמטיקה. השמן מכיל חומצת לינול, לינולן וחומצת שמן.
בשנת 1992 הופקו בישראל 2 טונות בשנה של שמן ריחן.

שימושים אחרים

כצמח נוי או כגידול חקלאי מגדלים בעיקר את הריחן המצוי. במקומות רבים הוא משמש לבישום וטיהור האוויר ולהרחקת חרקים.
לאחרונה נמכר תה הריחן במרכז אירופה כתה מרפא.
ברפואה העממית משמש תה הריחן להקלת שיעול והסדרת פעילות המעיים והכליות.
זן מסוים של הריחן המכונה בהודו ״טולסי״ הוא מרכיב חשוב ברפואה ההודית המסורתית איור ודה, ומשמש לחיזוק מערכת העצבים, למניעת הזדקנות, לעיכול ועוד.
באזורים שונים בעולם יש לריחן משמעות פולחנית ודתית.
בכנסייה האורתוקסית היוונית, הסרבית, המקדונית והרומנית נהוג להשתמש בריחן להכנת מים קדושים. לעיתים קרבות נהוג לשים עציץ ריחן מתחת למזבח הכנסייה.
על פי המסורת הנוצרית צמחו שיחי ריחן סביב קברו של ישו לאחר קומו לתחייה.
היוונים והמצרים האמינו שאדם המגיע לשערי גן עדן בכוחו לפתוח אותם על ידי ניחוח הריחן. לכן היה נהוג באירופה לשים ענף ריחן ביד הנפטר להבטיח מסע בטוח לעולם הבא.
אצל ההינדים נקרא הריחן טולסי, זהו צמח קדוש והוא מסמל את האל וישנו, את התגשמויותיו או את אשתו לאקשמי. ההודים נהגו לשים ריחן בפי המת כדי להבטיח שיגיע לאלוהים.
יהודי תימן השתמשו במין של ריחן שקראו לו ריחן צנעני, שעליו היו קטנים ועגולים וריחו היה חזק יותר מן הריחן המתוק. הם השתמשו בו להרגעה, לחידוד החושים, לחיזוק הזיכרון וברכו בו את ברכת הבשמים בהבדלה. גם היום, בישראל, מגדלים יוצאי תימן רבים בגינותיהם את הריחן כבושם.
קנניסה בקלה

ביוגרפיה

בקלה נולד בכפר בקוז'י (Bekoji) שבמחוז ארסי (Arsi), מחוז במרכז אתיופיה. החל להשתתף בתחרויות בינלאומיות לצעירים כבר בגיל 17, ושנה לאחר מכן כבר זכה במרוץ שכזה. פרץ לתודעה העולמית באליפות העולם באתלטיקה בשנת 2003, לאחר שזכה במדליית זהב בריצת 10000 מטרים, ובמדליית ארד בריצת 5000 מטרים. כבר אז הסתמן כ"יורש" לעמיתו האתיופי, האצן האגדי היילה גבריסלאסי. בשנת 2004 שבר בקלה שלושה שיאי עולם - 5000 מטרים (אולם), 5000 מטרים (באצטדיון) ו-10000 מטרים (באצטדיון). גם באולימפיאדת אתונה, הגיע להישגים מרשימים: זכה במדליית הזהב בריצת 10000 מטרים ובמדליית כסף בריצת 5000 מטרים (לאחר שהוביל כל הריצה אבל ב-50 מטרים האחרונים, הישאם אל גרוז' ממרוקו עקף אותו). באליפות העולם בהלסינקי בשנת 2005 זכה במדליית הזהב בריצת 10000 מטרים. בתחרות "ליגת הזהב" שנערכה באוגוסט 2005 בבריסל שבר בקלה את שיא העולם שקבע הוא עצמו, בזמן של 26:17.53 דקות. הוא גם זכה באחת עשר מדליות זהב אישיות בריצת שדה כולל שיא עולם של שש מדליות במרחק 12 ק"מ.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה בקלה במדליית זהב בריצת 10000 מטרים, תוך שהוא קובע שיא אולימפי חדש בתוצאה 27:01.17 דקות. כן זכה בקלה במדליית זהב בריצת 5000 מטרים, תוך שהוא קובע שיא אולימפי חדש בתוצאה 12:57.82 דקות והיה לאתלט הראשון זה 28 שנה הזוכה בתואר הכפול למרחקים אלה.
לאחר שבקלה לא התחרה 18 חודשים עקב פציעה, הוא חזר להתחרות באליפות העולם באתלטיקה 2011 שנערכה בדאגו שבקוריאה הדרומית, בריצת 10000 מטר, אך איבד את הדבוקה המובילה לפני הקילומטר השמיני והפסיק את הריצה סיבוב לפני הסוף. זו הייתה הפעם הראשונה בה הפסיד בתחרות רשמית של 10000 מטר.
באולימפיאדת לונדון 2012 השתתף במירוץ ל-10000 מטר. במהלך המרוץ כולו רץ בתוך הדבוקה המובילה, עד ש-150 מ' לסיום לא היה יכול לספרינט המהיר אותו הכתיב המנצח הבריטי מו פארח. לבסוף סיים במקום הרביעי, כשנייה אחת אחרי אחיו הצעיר טריקו.
במרתון פריז שנערך ב-6 באפריל 2014, קבע בקלה שיא מסלול חדש של 2:05:03. במרתון ברלין בספטמבר 2016 ניצח בתוצאה של 2:03:03 שעות, שהייתה התוצאה השנייה בטיבה בהיסטוריה כשנקבעה.
במרתון ברלין שנערך בספטמבר 2019, ניצח בקלה בשיא אישי חדש של 2:01:41 שעות, רק שתי שניות משיא העולם של אליוד קיפצ'וגה, שנקבע שנה לפני כן במרתון ברלין.