google/wiki40b huggingface dataset:
כירורגיה פלסטית

היסטוריה

ניתן למצוא את שורשיה של הכירורגיה הפלסטית עוד במאה השביעית לפני הספירה, תקופה בה רופאים בהודו העתיקה ובהם המנתח הנודע סושרוטה, עשו שימוש בהשתלות עור לצורך שיקום. בכתביו מתאר סושרוטה ניתוחי אף וניתוחים לתיקון מראה האוזנים. הידע המסורתי בתחום הכירורגיה הפלסטית נשמר ועבר לאורך הדורות בהודו עד לשלהי המאה ה-18. החל מן המאה ה-1 לפני הספירה ידעו רופאים ברומא העתיקה כיצד לבצע הליכים ניתוחיים פשוטים לתיקון אוזניים. במחצית המאה ה-15 קיים תיאור של היינריך פון פולספונדט האירופי, המתאר הליך "ליצירת אף חדש למי שאין לו אף כלל, וכלבים אכלו את אפו" זאת על ידי הסרת עור מחלקה האחורי של הזרוע ותפירתו במקום האף. אולם, בגלל הסכנות הכרוכות בביצוע ניתוח ובמיוחד בניתוח בראש או בפנים, ניתוחים פלסטיים מסוג זה לא היו שכיחים עד למאה ה-20.
עד לפיתוח שיטות הרדמה יעילות, כל ההליכים הניתוחיים אשר נעשו ברקמות בריאות, היו כרוכים בכאב רב. סכנת הזיהום בניתוחים אלה הייתה גבוהה מאוד עד לפיתוח שיטות ניתוח סטריליות והחדרת השימוש בחומרים מחטאים. פיתוח תרופות אנטיביוטיות אף הן תרמו במידה ניכרת לגידול בניתוחים אלקטיביים, ניתוחים הנעשים מתוך בחירה ולא עקב כורח רפואי דחוף.

חלוצי הכירורגיה הפלסטית בישראל

הפרופסורים צבי נוימן, ליאו בורנשטיין, ברנרד הירשוביץ, נחום בן-חור ו- אייזיק קפלן היו דור המייסדים ומחלוצי הכירורגיה הפלסטית בישראל.
בתיה רוזנק

בִּתְיָה רוזנק (נולדה י"ט אדר ב, תשכ"ה, 23 במרץ 1965) היא אמנית ישראלית רב-תחומית שעוסקת ברישום, ציור ופיסול. עבודותיה הם ביטוי של מחקר חומרים וטכניקות. ציוריה מבטאים ממדים של סוד וקסם של הטבע הטמון מעבר לחומרים.

ביוגרפיה

בִּתְיָה רוזנק נולדה בשטרסבורג בצרפת ועלתה לישראל עם הוריה ב-1969. למדה בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 בבצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב בירושלים. תלמידתו של הצייר יוסף הירש. משנת 2010 חברה בגלריה שיתופית אגריפס 12. בִּתְיָה רוזנק לימדה ילדים מבוגרים במשך שלושים שנה בסטודיו הפרטי שלה, והנחתה מורים בחינוך הפורמלי והבלתי פורמלי במערכות חינוך שונות. עבודותיה הוצגו בתערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות בעיקר בירושלים וברחבי הארץ. משנת 2016 בִּתְיָה רוזנק הוסיפה את מלאכת האוצרות לשלל עיסוקיה.
בִּתְיָה רוזנק היא בתם של הרב אברהם חזן (יליד אלג'יריה, רבה הראשי של המשטרה ובתי הסוהר) ורוחמה חזן; נשואה לפרופסור אבינועם רוזנק. אם למאיירת נועה קלנר, ולמעצב התעשייתי אבשלום רוזנק, דניאל פרלמוטר ו'מאל רוזנק.
על יצירתה כתבה האומנית ד"ר רינה פלד שאצרה את התערוכה "תחילה ותכלה" (2017): "עבור רוזנק העשייה האמנותית היא מעין מלאכה בה היא משתמשת בחומרים שונים ומאפשרת לתהליכים הטבעיים של החומר להתחולל, תוך ויתור כמעט מוחלט על אמצעי הציור המקובלים, כדי "לברוא עולם". לכל יצירה יש "תחילה", אבל ה"תכלה" (התכלית) עלומה לחלוטין. התערוכה שלפנינו שבמרכזה עומדת האש, מהווה המשך טבעי לתערוכתה הקודמת "אקווה בלה", בה בדקה את האפשרויות הציוריות הגלומות במים. כמעט כל העבודות עשויות מעיגולי פיח הנוצרים על הקנווס בעזרת להבת נר. והתוצאה – יצירות מופשטות, סנסואליות, שופעות יופי, שאין להן כל צידוק מחוץ לעצמן. בעידן שבו אנו עדים לחזרה לציור פיגורטיבי עמוס משמעויות, ממשיכה רוזנק להיות נאמנה לעצמה בלבד, וליצור "אמנות לשם אמנות".
ריצ'י ואלנס

ילדותו ונעוריו

ואלנס נולד בשכונת פקוימה, בעיר לוס אנג'לס, למשפחה ממוצא מקסיקני. כבר בגיל 5 הראה עניין במוזיקה ובעידודו של אביו החל ללמוד נגינת גיטרה וחצוצרה. בגיל מאוחר יותר אף למד בעצמו לתופף. אף שהיה שמאלי, בזכות רצונו העז ללמוד לנגן על הגיטרה, הצליח לסגל את האחיזה המסורתית של נגנים ימנים.
בגיל 16 הוזמן להצטרף ללהקת "הצלליות" ("The Silhouettes"), כנגן גיטרה. לאחר שסולן הלהקה עזב, תפס ואלנס את מקומו והחל לשיר. ב-19 באוקטובר 1957 קיימה הלהקה את הופעת הבכורה שלה עם ואלנס. לצד הופעתו עם הלהקה הוא אף הופיע בגפו במסיבות ובאירועים חברתיים שונים.

קריירה

בזכות כשרונו בנגינת הגיטרה ובשירה, אִלתר ואלנס לעיתים קרובות בעת הופעותיו. אלתורים אלה לא הוקלטו בתקליטיו המסחריים. בחודש מאי 1958 שמע את ואלנס נשיא חברת תקליטים מקומית, בוב קין, והזמינו להקליט בביתו. בעקבות הקלטה ביתית זו הוחתם ואלנס על חוזה הקלטות. משיקולים מסחריים החליט ואלנס לקצר את שם משפחתו.
במהלך ימי חייו הקצרים הספיק ואלנס לפרסם שני תקליטים בלבד. תקליטו הראשון הוקלט בחודש יולי 1958 והכיל את השירים: "Come On, Let's Go" ו-"Framed". תקליטו השני הכיל את השירים: "Donna" ו-"La Bamba". לאחר הקלטת שיריו החליט ואלנס להפסיק את לימודיו בתיכון ולהתרכז בקריירת זמרה. אמרגנו, בוב קין, תכנן עבורו לוח הופעות ברחבי ארצות הברית וכן הופעות בתוכניות טלוויזיה. הופעתו הראשונה של ואלנס הייתה ב-6 באוקטובר, בתוכנית הטלוויזיה של דיק קלארק "American Bandstand", אשר שודרה מפילדלפיה. בתוכנית הוא שר את שירו "Come On, Let's Go". בחודש נובמבר טס ואלנס להוואי והופיע לצדם של באדי הולי ופול אנקה. בחגיגות חג המולד, הופיע בניו יורק לצדם של זמרים שהשפיעו רבות על סגנונו, בהם צ'אק ברי, בו דידלי, האחים אברלי, דוויין אדי, אדי קוקרן וג'קי וילסון. ב-27 בדצמבר שב והופיע בתוכנית הטלוויזיה "American Bandstand", הפעם עם שירו "Donna".
לאחר ששב ללוס אנג'לס הופיע בסרטו של אלן פריד "Go Johnny Go". בין הופעותיו הרבות המשיך ואלנס להקליט שירים באולפן בלוס אנג'לס, שירים אשר התפרסמו בתקליטים שיצאו רק לאחר מותו. בתחילת 1959 יצא ואלנס למסע הופעות, משותף למספר אמנים, במערב התיכון של ארצות הברית. לאחר שהאוטובוס בו נסעו האמנים התקלקל, החליט באדי הולי, שהיה בין המשתתפים במופע, לשכור מטוס קל בו יטוס יחד עם להקתו, כדי להספיק להגיע במועד להופעתם הבאה. ואלנס הצטרף לטיסתם. המטוס המריא משדה התעופה במייסון סיטי, איווה, בעת סופת שלג עזה, והתרסק זמן קצר לאחר ההמראה. כל נוסעי המטוס נהרגו.

מורשתו

ואלנס היה ממבשרי הצ'יקנו רוק והיווה השראה למוזיקאים לטינים רבים, בהם: לוס לובוס, קרלוס סנטנה ואחרים, בשעה שזמרים לטינים מעטים בלבד הצליחו בעולם מוזיקת הרוק והפופ.
להיטו "לה במבה" נותר שירו הידוע ביותר והצליח במצעדי פזמונים בארצות הברית.
ב-1987 יצא למסכי הקולנוע הסרט המוזיקלי "לה במבה", שנסב אודות קורות חייו של ואלנס. את דמותו של ואלאנס גילם השחקן לו דיאמונד פיליפס.
סטיב גרנד

ביוגרפיה

גרנד כתב מוזיקה החל מגיל 11. בגיל 13, הוא הבין שהוא הומו ונאבק להשלים עם המיניות והאמונה הקתולית שלו. הוא יצא מהארון בפני חבריו בכיתה ח'. לאחר שהוריו גילו את המיניות שלו, הם שלחו אותו לטיפול המרה במשך חמש שנים. על אף שהוא החליט לבסוף שהטיפול לא היה אפקטיבי, הוא הביע הכרת תודה כלפי הפסיכולוג שלו, ואמר "אני לא רוצה לפגוע במטפל שלי, על אף שהגעתי להבנה אמיתית שהומוסקסואליות היא לא דבר רע, או חטא, ולא משהו שהאל רוצה שתיפטר ממנו, מאחר שעדיין יש לי הרבה כבוד כלפיו. ...חלק [מהטיפול הזה] למעשה עזר – יכולתי לדבר עם מישהו, הוא היה כה רחום, והוא באמת האמין בי. סיימנו בהסכמה שיש לנו השקפות עולם שונות לגמרי." מאחר שהוא סירב לגנות טיפולי המרה, ובנוסף מפני שהוא המשיך להיות מועסק בכנסייה הקתולית שלו כמפיק מוזיקלי, הוא חטף ביקורת מפעילים ששאלו האם הוא יכול לשמש כמודל חיובי לחיקוי. 
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון למונט, גרנד למד באוניברסיטת בלמונט בנאשוויל, טנסי שנה אחת. הוא שב לשיקגו כדי להירשם לאוניברסיטת אילינוי, ולאחר מכן כדי להתמקד בקריירה המוזיקלית שלו.

קריירה

טרם פריצת הקריירה המוזיקלית שלו, גרנד דיגמן בשם הבמה סטיב צ'טהאם; הוא היה דוגמן שער במגזין DNA האוסטרלי ב-2011. כמו כן הוא ביצע גרסאות כיסוי בשם סטיב סטארצ'יילד. הוא ניגן בפסנתר במועדון הג'אז ג'וינט במרכז העיר שיקגו ב-2013. באותה השנה, הוא צילם קליפ לשירו "All-American Boy," שהופק בעלות של 7,000$. הקליפ בוים ונערך על ידי ג'ייסון נייד, זוכה פרס שיקגו לבמאי. הקליפ פורסם ב-YouTube ב-2 ביולי 2013, והפך לוויראלי מיד. שמונה ימים בלבד לאחר מכן, צפו בקליפ למעלה מ-1,000,000 אנשים. 
על אף שגרנד זכה לרוב בתגובות חיוביות לשירו, כמה פעילי גייז ביקרו את התוכן, כשאחד טען שהמסר בו הוא ש"גברים גייז שותים יותר מדי, מרחמים על עצמם ומתחילים עם בחורים סטרייטים כשהחברות שלהם לא בסביבה." במאמר בסלייט, ג'יי בריאן לוודר כתב חוות דעת אף אכזרית יותר על הקליפ, ותיאר אותו כ"לא קשור לתקופה שלנו בצורה פאתטית. זה כמו סיפור פורנו גס הומוסקסואלי לפני מהומות סטונוול," והוסיף "הסיפור הספציפי הזה של בחור סטרייט המתגרה ואוחצ'ה חולת אהבה כל כך נדוש בתרבות הגייז שפשוט אפשר לצחוק עליו."
ב-18 ביולי 2013, גרנד עשה את הבכורה הטלוויזיונית שלו, כשביצע "All-American Boy" בווינדי סיטי לייב.
קידוח ופיצוץ

היסטוריה

למרות ששיטת קידוח ופיצוץ הייתה בשימוש מוגבל קודם למהפכה התעשייתית באמצעות אבקת שריפה (כגון במנהרת בלו רידג' בארצות הברית, שנבנתה במחצית הראשונה של המאה ה-19), אך מחמת חוסר חומרי נפץ חזקים יותר (ובטוחים יותר), השיטה לא הייתה נפוצה. עם המצאת הדינמיט (שהומצא בשנת 1867), כמו גם פיתוח השיטה למימוש מלא של פוטנציאל חומר הנפץ, הפכה השיטה לפופולרית יותר.
קידוח ופיצוץ שימשה בהצלחה כדי לבנות מנהרות בכל רחבי העולם, בין השאר: במנהרת הרכבת פרג'וס, מנהרת בסיס הגוטהארד, מנהרת סימפלון, יאנגפראובאן ואפילו מנהרת הכביש הארוכה ביותר בעולם Lærdalstunnelen, בנויה בשיטה זו.

תמיכת הסלע

מכיוון שהמנהרה נחפרת באופן הדרגתי, הגג וצידי המנהרה צריכים תמיכה כדי לעצור את הסלע מליפול לתוך החפירה. השיטות לתמיכת הסלע והדרכים משתנות במידה רבה, אבל מערכות תמיכת סלע טיפוסיות עשויות לכלול: בורגי או מסמרי סלע, בטון מותז ועוד. לרוב, השימוש יהיה בכמה שיטות יחד, כך שכל אחת מהן מפצה על מגרעות השנייה.
מנחם אמיר

מנחם אמיר (20 ביולי 1930 – מאי 2015) היה פרופסור לקרימינולוגיה, ממייסדי התחום בישראל ותחום הוויקטימולוגיה בעולם.

ביוגרפיה

מנחם אמיר נולד ב-1930 בתל אביב כמנחם מנדלבוים, בנם של אסתר (לבית פייקש) וזאב, פקיד. יחד עם שתי אחיות נולד כאחד משלישייה, שהייתה השלישייה הראשונה ביישוב. למד בגימנסיה הרצליה. בגיל 16 נעצר לאחר שבעת חלוקת כרוזים מטעם "ההגנה" נקלע לעימות עם ערבי. 
במלחמת העצמאות לחם כחבלן בחטיבת יפתח של הפלמ"ח ונפצע קשה. ב-1950 החל בלימודים גבוהים. סיים לימודי תואר ראשון בסוציולוגיה וחינוך (1953) ולימודי תואר שני בסוציולוגיה ופסיכולוגיה (1958) באוניברסיטה העברית בירושלים. במהלך לימודיו עבד כמדריך חבורות נוער וכמדריך במוסד לאבחון עבריינים. עבודת הגמר שלו עסקה בנושא "נוער עולה ועבריינות". בשנה שבה סיים את לימודי התואר השני הוחלט באוניברסיטה על הקמת מחלקה לקרימינולוגיה, ואמיר נשלח להשתלם בתחום באוניברסיטת פנסילבניה, בה עבד כמרצה וכפרופסור זוטר (1959–1965). בשנת 1965 סיים לימודי דוקטורט, במהלכם עבד גם כמרצה וגם במסגרת משטרת פילדלפיה ובתי סוהר באזור. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בנושא "דפוסי אונס: העבירה והמעורבים בה כתופעה חברתית-תרבותית ולא רק פתולוגית-אישית", והייתה למחקר הסוציולוגי הראשון] בעולם בנושא אונס.
בין השנים 1966–1999 היה חבר סגל במכון לקרימינולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. תקופה קצרה הרצה בתחום גם באוניברסיטת תל אביב (1971–1972). בשנת 1989 הוענקה לו דרגת פרופסור מן המניין. שלוש פעמים כיהן כראש המכון לקרימינולוגיה (1977–1982, 1983–1984, 1989–1991). כפרופסור אורח הרצה וחקר בארצות הברית, בקנדה ובאוסטרליה. עבודתו הקיפה מגוון נושאים בתחומי עבירות אונס, פשע מאורגן וטרור. עבודת הדוקטורט שכתב היוותה בסיס לחקר תופעת האונס בנסיבות שונות ולפיתוח תחום הוויקטימולוגיה ("תורת הקורבן"). 
חקר תופעות העבריינות והגורמים להן הביא את אמיר לשמש יועץ ומומחה למניעת עבריינות ולתוכניות שיקום טיפול בעבריינים. בין היתר היה מעורב בהקמת מרכזי טיפול לקורבנות באונס, ניהל תוכניות טיפול באסירים משוחררים, והורה בנושאי שיטור ואתיקה במשטרה. עבודתו עם אנשים בעלי התמכרות לסמים הניעה אותו להיות ממקימי האגודה לזכויות האזרח, הרשות למלחמה בסמים ואגודת "אל סם". כן עמד אמיר בראש ועדת מחקר במינהלת הרשות לשיקום האסיר והיה חבר בוועדות ציבוריות וממלכתיות לנושאי זנות, פשע מאורגן ומלחמה בסמים. בתחום הפשע המאורגן הועסק כיועץ לממשלת הולנד וערך מחקרים עבור האו"ם.
לאחר פרישתו לגמלאות כפרופסור אמריטוס המשיך להרצות ולהנחות תלמידי מחקר ושימש ראש התוכנית ללימודי תואר ראשון בקרימינולוגיה ואכיפת החוק בחוג למדעי ההתנהגות במסלול האקדמי המכללה למינהל.
בשנת ה'תשס"ג 2003 זכה בפרס ישראל לחקר הקרימינולוגיה.
מנחם אמיר נפטר במאי 2015, בגיל 84 ותרם את גופתו למדע. משנת 1954 היה נשוי לד"ר דלילה אמיר ואב לשתי בנות.
אלה סידי

אלז'בייטה (אלה) סידי (לבית קארבש; בפולנית: Elżbieta (Ela) Sidi; נולדה ב-27 באוגוסט 1965 בלובין שבפולין) סופרת ופובליציסטית פולנייה החיה בישראל משנת 1991. כותבת ומפרסמת בפולין.

ביוגרפיה

בוגרת הפקולטה לבלשנות פולנית באוניברסיטת גדנסק.
בשנת 1991 היגרה לישראל. עבדה בספרייה הפולנית המפורסמת של אדמונד ועדה נוישטיין בתל אביב ובעיתונים "נוביני וקורייר" ו"מעריב". היום עובדת בעיתון "הארץ" כמעצבת גרפית. כתבה שני ספרים שיצאו לאור בפולין. מתרגמת לפולנית מחזות של חנוך לוין שמוצגים על במות בפולין ומתפרסמים בספרים. משמשת גם ככתבת סוכנות הידיעות הפולנית PAP בישראל.
נשואה לאייל סידי, אם לבן ולבת.
תלפינוש

תֵלִפִּינוּש היה מלך החתים בין השנים 1525 - 1500 לפנה"ס. הוא היה חותנו של חוזיאש הראשון.
שמועות הגיעו לאוזני תלפינוש שחוזיאש הראשון תכנן לרצוח אותו. הוא אמנם הצליח להנצל, אך אשתו אִישְתַפָרִיַש (אחותו של חוזיאש הראשון) מצאה את מותה באותו ניסיון ההתנקשות. תלפינוש הגיב ביד קשה על האירוע והיגלה את חוזיאש הראשון יחד עם חמשת אחיו הצעירים לפרובינציות שונות בממלכה, וכך בעצם השתלט על כס המלוכה החתי.
חוזיאש הראשון יחד עם חמשת אחיו נרצחו בשנים הראשונות לשלטונו של תלפינוש על ידי תַנוּוַש, עוזרו האישי של תלפינוש. בעקבות האירוע הזה נערך משפט לתנווש ולשותפיו להתנקשות. הם הורשעו בדינם אך המלך חנן אותם והפכם לאיכרים.
תלפינוש ירש ממלכה חלשה, שאיבדה שטחים נרחבים והתכווצה עד לממדים שלפני כיבושי לברנש הראשון. עם זאת ניתן לומר בוודאות כי תלפינוש השתתף במספר מסעות מלחמה ואף הצליח לכבוש שטחים מעטים מממלכת מיתני על ידי כריתת חוזה ידידות עם החורים של קִיזוּוַתְנַה (אנטוליה של היום). עובדות אלה נזכרו בהצהרת תלפינוש, מסמך בעל ערך היסטורי שנכתב בזמן שלטונו.
עם מותו נכנסה הממלכה החתית לתקופה בת כ-70 שנה שחלק מהחוקרים מכנים "הממלכה החתית התיכונה". התקופה התבטאה בעיקר בחוסר יציבות שלטונית ואבדן שטחים נוספים.
שריר הכף הארוך

תיאור

תחילתו של השריר בעילית העלי התיכונה של עצם הזרוע (גיד הכופפים המשותף).
חלקו המרוחק של השריר עובר מעל לרצועת שורש היד הרוחבית (Retinaculum musculorum flexorum manus) ונאחז בחלקה המרוחק ובאלל כף היד.

עצבוב

שריר הכף הארוך מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים השביעי והשמיני (C7, C8) דרך עצב התווך.
דונלד בליסאריו

קורות חיים

בליסאריו נולד במחוז קוקבורג, פנסילבניה לאם ממוצא סרבי ולאב ממוצא איטלקי. בליסאריו שירת בחיל הנחתים האמריקני בשנים 1955–1959, והוא בוגר אוניברסיטה בתחום העיתונאות באוניברסיטת פנסילבניה. 
במשך 15 שנה בליסאריו עסק בפרסום כקופירייטר. הוא עבד במשרד פרסום במחוז לנקסטר, פנסילבניה, לפני שעבר לדאלאס, טקסס. משם, הדרך להוליווד הייתה קצרה.
בליסאריו היה נשוי לדבורה פראט, שהופיעה בסדרותיו. כיום מתגורר בליסאריו בסטודיו-סיטי, קליפורניה עם אשתו הרביעית, ויויאן. לבליסאריו בן ובת, מייקל וטרויאן, שמשחקים בסדרות שבהפקתו, ג'אג ו-NCIS, בהתאמה. בנו דייוויד הוא מפיק בסדרה NCIS, כמו גם בנו החורג, צ'אד וו. מוריי.

הקריירה בהוליווד

לאחר שעבד תחת מפיקים כגלן א. לארסון וסטיבן ג'יי קאנל, בליסאריו אימץ חלק מטכניקות ההפקה בהם השתמשו, ביניהם השימוש בניצבים קבועים לכל סדרותיו. הוא יצר מספר סדרות מצליחות כ"מגנום, בלש פרטי", "זאב מעופף", "זינוק לאתמול", "ג'אג" ו-"NCIS" וגם שימש תסריטאי ומפיק לסדרה בטלסטאר גלקטיקה המקורית.
בליסאריו הפיק, כתב וביים את הסרט "רומן עם המאפיה" משנת 1988 בכיכובם של טום ברנג'ר ודפנה זוניגה.
המוטיב העיקרי של בליסאריו הוא שיוכו של הפרוטגוניסט הראשי בסדרותיו לכוחות מיוחדים כאלו או אחרים, כדוגמת דמותו של מאגנום ב"מאגנום, בלש פרטי", דמותו של סטרינגפלו הוק ב"זאב מעופף", דמותו של הרמון ראב הבן ב"ג'אג" וכן דמותו של לירוי ג'תרו גיבס ב-"NCIS".
בשנת 2004 קיבל בליסאריו כוכב על שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בראיון שנערך עמו בסוף שנות ה-90, בליסאריו הודה כי הרעיון לסדרה זינוק לאתמול היה בעקבות ספר העוסק במסע בזמן.
אריה רייניש

אריה רייניש (ריניש) (1905–1981) היה חלוץ, מורה ומחנך. ממעצבי החינוך החילוני-סוציאליסטי בארץ ישראל.

ביוגרפיה

רייניש נולד בעיירה ירמוליניץ באוקראינה, וכילד היה עד לפרעות פטליורה. למד בחדר ובבית-ספר חילוני, ועלה ארצה לבדו בשנת 1925. למד בסמינר למורים בית הכרם. היה תלמידו של פרופ' בן-ציון דינור.
בשנות השלושים והארבעים ניהל את המוסד החינוכי בקיבוץ יגור. ביחד עם המורה לזמרה במוסד החינוכי יהודה שרת (שרתוק) יצר טקסים קיבוציים שהחשוב מהם הוא סדר פסח הקיבוצי. חלק מהטקסים, הטקסטים והלחנים שבהם הועתקו מאוחר יותר על ידי רוב הקיבוצים החילוניים.
נעצר בפשיטה הבריטית על קיבוץ יגור בחודש יוני 1946 (השבת השחורה) ונלקח ביחד עם רבים ממנהיגי היישוב היהודי בארץ ישראל למחנה המעצר ברפיח. משם שוחרר לאחר כמה חודשים כדי להישלח לאירופה, כמפקח על חינוך ילדי שארית הפליטה במחנות העקורים בגרמניה. לצורך תפקיד זה קיבל דרגת ייצוג של קצין בצבא האמריקני.
עם קום המדינה חזר ארצה והשתתף בקרבות על שחרור רמלה ולוד.
משנת 1949 ועד 1972 שימש כמנהל בית-החינוך ג' לילדי עובדים בשכונת שפירא בדרום תל אביב. היה אחד מראשי "זרם העובדים" בחינוך. עם איחוד כל זרמי החינוך בארץ, הפך בית-החינוך לבית-הספר ויתקין.
במקביל לעבודתו זו, לימד תנ"ך בתיכון צה"ל, שפעל בבית החייל בתל אביב.
מקסים (כתב עת)

היסטוריה

חברת "דניס פאבלישינג" החלה להוציא את מקסים בבריטניה ב-1995. ב-1997 החלה להתפרסם גם גרסה אמריקאית. הגרסה האמריקאית נחשבת למצליחה ביותר, ומופצת ב-2.5 עותקים לגיליון. ב-2009 היו לחברה 31 מהדורות בינלאומיות בשפות שונות. בשנת 2007 החלה קבוצת העיתונות SBC להוציא את המגזין במהדורה עברית, אך הפסיקה לאחר שמונה גליונות. 
בשנת 2006 סבל מירידה חדה בתפוצה (בדומה ל"מגזינים לגברים" אחרים), הן בארצות הברית והן במולדתו בריטניה ואף פורסם בתחילת 2007 כי דניס פאבלישינג שוקלת למכור את המגזין. 
ביוני 2007 פורסם גיליון שלם במהדורה האמריקאית העוסק בדוגמניות מישראל ששירתו או שמשרתות בצה"ל, בתמיכת משרד החוץ.
אומואמואה

שם

השם הרשמי הוא אומואמואה  1I/'Oumuamua. השם ניתן על ידי צוות PanSTARRS והוא ממקור הוואי, הנועד לשקף את מהות האובייקט כגוף שהוא חוקר או שליח מהעבר הרחוק המושיט יד כדי להגיע אלינו. (ʻou משמעותו להושיט יד ו-mua הוא הראשון, שמקדים. ה-mua השני נועד להדגשה).
שמות חלופיים הם גם 1I; 1I/2017 U1; 1I/2017 U1 (ʻOumuamua).

סיווג

סיווגו של הגוף שנוי במחלוקת. בתצפיות ראשוניות נחשב הגוף להיות כוכב שביט לא מחזורי, ולכן קיבל את הזיהוי C/2017 U1 - (האות C מעידה על זיהוי ככוכב שביט לא מחזורי), אולם תצפיות נוספות שבוצעו באמצעות הטלסקופ הגדול מאוד (VLT) ב-25 באוקטובר 2017, הראו כי אין עדויות לקומה או זנב. כתוצאה מכך הוחלט לשנות את הזיהוי של הגוף לאסטרואיד, ושינוי שמו ל-A/2017 U1 (האות A לאסטרואיד). אומואמואה הוא הגוף הראשון ששינו את זיהויו לאסטרואיד לאחר שזוהה ככוכב שביט, ונקבע שמקורו של העצם בקבוצת הכוכבים נבל. במאמר שפורסם ב-nature ביוני 2018 נטען שזהו דווקא כן כוכב שביט, משום שנמדדה תאוצה במהירותו שלא נגרמה ממשיכה כבידתית, ולכן עלתה הטענה שהיא נגרמה מפליטת גזים מהגוף בהתקרבו לשמש, תכונה המאפיינת כוכבי שביט. למרות זאת טענות אלה פגשו ביקורת רבה מצד חוקרים שהצביעו על כך ששום שובל גזים מעולם לא נצפה מאחורי העצם, ושהתאוצה האנומלית לא התרחשה כלל דווקא כשהגוף חלף בסמיכות הקרובה ביותר אל השמש, השלב שבו פליטת הגזים הייתה דווקא מתעצמת ומגיעה לשיאה בכוכבי שביט. ניתוחים נוספים העלו ש"לו היה אומואמואה כוכב שביט, פליטת הגזים הייתה גורמת למומנט סיבובי קיצוני כל כך שהיא הייתה מביאה להתפרקותו של הגוף".
ב-26 באוקטובר 2018 ראש מחלקת האסטרונומיה של הארווארד האסטרופיזיקאי הישראלי פרופ' אבי לייב ועמיתו ד"ר שמואל ביאלי פרסמו מאמר שבו טענו שיש אפשרות שאומואמואה הוא גוף מלאכותי שנוצר על ידי ציויליזציה חוצנית, ושייתכן שהגוף הוא מפרש סולארי שנשלח במכוון למערכת השמש שלנו. זאת כשנה לאחר התבטאותו הראשונה של לייב בנושא בדצמבר 2017, שבו ציין את צורתו החריגה של העצם כאחת הסיבות להצעתו לכוון את טלסקופ הרדיו בגרין באנק שבמערב וירג'יניה לכיוון אומואמואה על מנת לבדוק נוכחות של אותות רדיו לא צפויים שיהיו עשויים להעיד על מקור מלאכותי של העצם. חוקרים רבים ביקרו את השערותיו של לייב בטענות שאין מספיק ראיות בשביל לתת תוקף להשערה מסוג זה, ושמפרש סולארי המסתובב סביב עצמו לא היה מסוגל להאיץ כך. בתגובה פרסם לייב מאמר שבו הוא מפרט שישה מאפיינים אנומליים של אומואמואה "שהופכים אותו לגוף חריג, שלא כמו אף אסטרואיד או שביט שנצפו אי פעם".
לאחר קביעת שמו הרשמי על ידי הMPC הוא קיבל את הסימון I לגוף בין פלנטרי (הגוף הראשון לקבל זיהוי זה), ואת השם 'Oumuamua‏.
כמוש

אטימולוגיה ושמות תיאופוריים

יש המשערים שהשם "כמוש" נגזר מהשורש השמי כנ"ש, שפירושו 'המכניע'. ישנם שמות תיאופוריים המורכבים מן השם כמוש: כמוש-נדב, כמוש-עם, כמוש-אל. ניתן להשוות אותם לשמות תיאופוריים יהודאיים כגון יהונדב, יואל (יהו-אל), גבריהו, מיכיהו, חזקיהו, ירמיהו, המורכבים מן השם יהוה. כמה שמות אנשים מואבים מורכבים ביסוד כמוש. בכתובת מישע מופיע הצירוף "עשתר-כמֹש". יש מי שסובר שהשם עשתר מורה כאן על בת זוגו של כמוש - צירוף זוג אלוהויות של זכר ונקבה; לפי דעות אחרות יש כאן מעין זיהוי של כמוש עם האל הזכר עשתר (אל כוכב השחר - נוגה).

במקרא

על פי המסופר במלכים ב', מישע מלך מואב אף הקריב את בנו הבכור לכמוש על החומה (ג', כז). חלק מן הפרשנים סבורים שהוא הקריב את בנו של מלך אדום.
במקרא מכונה מואב "עַם כְּמוֹשׁ" (במדבר כ"א, כט), כפי שישראל מכונים "עם ה'", אם כי המקרא מתאר אותו לגנאי כ"שִׁקֻּץ מוֹאָב" (מלכים א' י"א, ז), כלומר מוקצה.
בהשפעת נשותיו המואביות בנה שלמה במה לכמוש, במקביל לבמת המולך: "אָז יִבְנֶה שְׁלֹמֹה בָּמָה לִכְמוֹשׁ שִׁקֻּץ מוֹאָב בָּהָר אֲשֶׁר עַל פְּנֵי יְרוּשָׁלָ‍ִם וּלְמֹלֶךְ שִׁקֻּץ בְּנֵי עַמּוֹן" (מלכים א' י"א, ז) את הבמות הרס יאשיהו בעת הרפורמה הדתית (מלכים ב, כ"ג, יג).
נראה שבני עמון עבדו באופן חלקי את כמוש, כפי שבני מואב עבדו בין השאר את האל העמוני מלכום. בדבריו של יפתח הגלעדי אל מלך עמון הוא אומר: "הלא את אשר יורישך כמוש אלהיך אותו תירש" (ספר שופטים, פרק י"א, פסוק כ"ד).
הסקה בייסיאנית

הסקה בייסיאנית (אנגלית: Bayesian inference, על שמו של תומאס בייס) היא שיטת הסקה סטטיסטית המבוססת על נוסחת בייס. הנוסחה משמשת לעדכון ההסתברות לקיום הנחה על ידי הוספת מידע נוסף. שיטה זו חשובה בסטטיסטיקה, במיוחד במקרים של מידע המתעדכן באופן דינמי. שיטה זו מצאה שימוש נרחב במדע, הנדסה, רפואה ואפילו בדין. שיטה זו מוצגת לפעמים כשיטה מתחרה להסקה שכיחותנית.

הסבר אינטואיטיבי

במקרה והראיה סותרת את ההשערה, אז ההשערה שגויה. ומצד שני, אם ההשערה לא סבירה אפריורי (כלומר ללא מידע על הראיה), אז ניתן לפסול השערה זו גם אם כעיקרון הראיה תומכת בה. 
לדוגמה, אדם מנסה לנחש את מין הילוד על סמך צבעה של העריסה העומדת מול דלת חדרו. הצבע יכול לתמוך בהשערה זו או אחרת של הצופה. אך המצאות של מלונה במקום עריסת תינוק משאירה את ההסתברות הפוסטריאורית לכך שהילוד הוא כלב נמוכה מאוד. למרות הראיה (הימצאות מלונה), ההסתברות האפוסטריורית לכך שלמשפחה נולד כלב נשארת נמוכה מאוד, מכיוון שידוע שההסתברות האפריורית ללידת כלב על ידי אדם היא נמוכה מאוד.
כך, הנקודה החשובה בהסקה בייסיאנית שהיא מאפשרת להחשיב ראיות חדשות, תוך כדי הסתמכות על אמונות וידע קודם, תוך שימוש בחוק בייס. זאת לעומת הסקה שכיחותנית, המסיקה מסקנות על סמך ראיות, ללא שימוש בידע קודם.
נוסף על כך, חוק בייס יכול לשמש באופן איטרטיבי. כלומר, לאחר קבלת ראיה, ההסתברות האפוסטריורית יכולה לשמש כהסתברות אפריורית לחקירת הראיה הבאה. ולאחר קבלת ראיה חדשה ההסתברות האפוסטריורית תשמש לאיטרציה הבאה. שיטה זו נקראת לפעמים "עדכון בייסיאני" (Bayesian updating).
קנת' סטון

ילדות וצעירות

קנת' מייר סטון נולד בשנת 1914 בניו בדפורד במדינת מסוצ'סטס. ילדותו והתבגרותו היו קשים למדי. הוא נאלץ לפרנס את עצמו מגיל 13.
בשנת 1936 סיים את התואר הראשון כבוגר פי בטא קפא של אוניברסיטת בוסטון.
ב-1938 סיים את התואר השני בהיסטוריה ובשנת 1941 הציג באוניברסיטת קולומביה בניו יורק את עבודת הדוקטורט שלו 
"הגישה הנוצרית כלפי הקיסר במאה הרביעית" תחת הדרכתו של לין תורנדייק.

הקריירה האקדמית

סטון התחיל את הקריירה האקדמית שלו באוניברסיטת בוסטון ובאוניברסיטת מניטובה. אחר כך הוא לימד בשנים 1965-1950 באוניברסיטת פנסילבניה בה התקבל אחרי חוקר אחר של ימי הביניים, ג'ון ל. לה מונטה.
בשנים 1968-1965 לימד באוניברסיטת ויסקונסין, בה כיהן כמנהל המכון למחקר בתחום מדעי הרוח. אחרי 1968 הוא עבר במכון למחקר מתקדם בפרינסטון, ניו ג'רזי.  
בו זמנית כיהן לתקופה כמנהל בפועל של ספריית גנאדיוס ביוון.
תמי ויינט

ביוגרפיה

ויינט נולדה בשם וירג'יניה ויינט פו בבאונדס, מיסיסיפי, במבואותיה של העיירה טרמונט, בת יחידה לוויליאם הוליס פו ולמילדרד פיי ראסל פו. אביה, שהיה חוואי ומוזיקאי נפטר בהיותה בת תשעה חודשים מגידול במוח. אמה הייתה לבלרית, מורה מחליפה וחוואית. לאחר מות אביה של ויינט, העבירה אמה את וירג'יניה הפעוטה למשמורת אצל הוריה, תומאס טשסטר ופלורה ראסל, ובעצמה עברה לממפיס לעבוד במפעל נשק בזמן מלחמת העולם השנייה. בשנת 1946 נישאה אמה לפוי לי שהיה חוואי אף הוא.
ויינט גדלה אצל דודתה, קרולין ראסל, שהייתה מבוגרת ממנה בחמש שנים בלבד, והייתה לה כאחות יותר מאשר אפוטרופוסית. כנערה היא ניגנה במגוון כלי נגינה שהותיר אביה המנוח בעיזבונו. את ערש ילדותה, חוות הורי אמה במחוז איטוואמבה שבמיסיסיפי, היא תיארה, בהלצה, כקרובה כל כך לאלבמה עד שגבולה של זו האחרונה עבר ממש בתוך החווה עד כדי "פלג גופי העליון הגיע מאלבמה ופלג גופי התחתון ממיסיסיפי". כנערה היא עבדה בשדות בקטיף כותנה יחד עם העובדים שנשכרו למטרה זו.
ויינט למדה בבית ספר התיכון טרמונט ושיחקה בנבחרת הכדורסל. חודש לפני סיום לימודיה נישאה לבעלה הראשון, יולפי בירד, פועל בניין שלא הצליח להתמיד בעבודתו, והם עברו ממקום אחד למשנהו מספר פעמים. היא עבדה כמלצרית, פקידת קבלה ובבית חרושת לנעליים. בשנת 1963 למדה בבית ספר למקצועות היופי בברמינגהאם (אלבמה), במגמת ספרות. גם כשקנתה את פרסומה הקפידה להאריך את תוקף את הרישיון לעיסוק במקצועות הטיפוח אותו קנתה, למקרה שתזדקק לו אם ידעך כוכבה ותצטרך לשוב ולהתפרנס מיגיע כפיים.
להיטה הגדול של ויינט היה "Stand by Your Man" (עמדי לצד הגבר שלך), אותו חיברה יחד עם בילי שריל והוקלט בביצועה לראשונה ב-28 באוגוסט 1968. 
ב-1991, שבה ויינט לככב בזירת הפופ העולמית כשחברה לצמד המצליח, KLF, שהוציאו להיט בו הייתה ויינט הסולנית "Justified and Ancient" שלווה גם בקליפ מצליח ששודר ב-MTV.
ויינט נפטרה ב-6 באפריל 1998, בגיל חמישים וחמש, לאחר שנים של בעיות רפואיות, ניתוחים ואשפוזים רבים.
בשנת 1998 נכללה ויינט בהיכל התהילה של מוזיקת הקאנטרי.