google/wiki40b huggingface dataset:
דניאל סירקיס

ביוגרפיה

סירקיס נולד בזגייז' שבפולין, למשפחה של חסידות גור. אביו שלמה היה תעשיין ידוע בפולין. הוא קיבל חינוך תורני וחסידי ובשנת 1900 התחתן עם נחמה בלאס מוורשה. בהמשך הקים עם אחיו בית חרושת לטקסטיל, והיה מחלוצי העסקת יהודים במקצוע הטוויה. הוא היה פעיל בתנועת המזרחי ושימש ראש הקהילה בזגייז'. בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 הקים בית חרושת לטקסטיל ביפו ולאחר ביקור בארץ ישראל בשנת 1924, החליט לעלות לארץ ישראל והקים בית בשדרות רוטשילד. הוא חזר לפולין לחסל את עסקיו, שלח את משפחתו לארץ ישראל ובשנת 1925 עלה אחריהם.
בארץ ישראל היה פעיל בתנועת המזרחי ובשנת 1931 נבחר לאספת הנבחרים השלישית והיה חבר בוועד הלאומי. בבחירות לוועד קהילת יהודי יפו ותל אביב, שהוחרמו על ידי מפלגות תנועת העבודה, זכה המזרחי בחמישה מושבים מתוך 21, וסירקיס מונה ליושב ראש ועד הקהילה. בסוף שנות ה-30, במקביל להיותו יושב ראש ועד הקהילה בתל אביב, נתמנה למנהל סניף בנק המזרחי בחיפה.
בעקבות פטירתו של הרב מאיר בר-אילן בשנת 1949 התמנה סירקיס במקומו לנשיאות הוועד הפועל הציוני.
בשנת 1962 נתמנה לבית דין הכבוד של תנועת המזרחי העולמית.
נפטר במרץ 1965.
על שמו רחוב בשכונת קריית משה בירושלים.
אוברסט-לויטננט

היסטוריה

השימוש המודרני בדרגה התחיל בסוף המאה ה-16, שעה שיחידות צבא התחילו להתארגן כרגימנטים ועם המעבר מצבאות שכירי חרב לצבאות לאומיים. קולונל הייתה הדרגה שניתנה לאציל שרכש את הפיקוד על רגימנט מהמפקד הקודם והוא בתורו ימכור את המינוי לסגנו לאציל אחר שיחזיק את הדרגה סגן-אוברסט, מה שהוביל להיווצרות הדרגה אוברסט-לויטננט. הדירוג של אוברסט-לויטננט הוא שווה ערך לזה של הלוטננט-קולונל בצבאות דוברי אנגלית.
אוברסט-לויטננט היה בשימוש צבאות גרמניה ואוסטריה במהלך שתי מלחמות העולם. דרגת אס אס אובר-שטורמבאנפיהרר הייתה שוות ערך לאוברסט-לויטננט.
המכשול נגד מנהרות בגבול רצועת עזה

תכנון

ביוני 2016 החליטה צמרת מערכת הביטחון כי בגבול רצועת עזה ייבנה קו הגנה חדש נגד בעיית מנהרות התקיפה של חמאס. החומה תימתח לאורך 60 הקילומטרים של הגבול סביב הרצועה, ותהיה מערכת הגנה שלישית שישראל בונה לאורך קו הגבול. המערכת הראשונה (הוברס א') נבנתה בשנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר הסכם אוסלו, והמערכת השנייה (הוברס ב') נבנתה לאחר ההחלטה על ההתנתקות מעזה. בשתי המערכות לא הייתה תשובה לאיום מנהרות התקיפה.
אורכו של השלב הראשון בפרויקט יהיה כ-20 קילומטרים והוא יתמקד בחלקי הגבול הסמוכים ביותר ליישובים הישראליים. בקטע זה סוג האדמה חולי וקל יחסית לחפירה ועליו עובדים חברות סולל בונה ודניה סיבוס שזכו בכך במכרז. בתוך שנה יחלו העבודות להקמת החלק השני, שיסגור את כל היציאות התת-קרקעיות מרצועת עזה. מכרז נוסף הוא לשני קטעים המוגדרים א' ו־ב', אף הם באורך של מספר קילומטרים. הקרקע בקטעים אלה היא אדמת לס, הקשה יותר לחפירה. בהמשך יוצאו מכרזים נוספים להשלמת עטיפתה של הרצועה במכשול. הצפי לסיום העבודות הוא שנתיים.
המכשול יכלול קיר ביטחון וברזלים שיוחדר בעומק של עשרות מטרים, שאליו יחוברו חיישנים בדומה לאלה המשמשים לאיתור, ניטור והתרעה של שינויים במעבה האדמה. בניית המכשור הטכנולוגי היא באחריות חברת אלביט מערכות וחברה נוספת. על פני השטח תיבנה לגובה של כמה מטרים גדר טכנולוגית, בדומה לזו המצויה בגבול מצרים שעליה מותקנים חיישנים ומצלמות. לאורך הגבול יוקמו גם מרכזי בקרה ושליטה שיחוברו זה לזה ולמרכז שליטה מרכזי שיהיה באחד מבסיסי צה"ל בדרום.
מבצעי העבודות יוכלו להעסיק פועלים ישראלים וזרים, אך לא ניתן יהיה להעסיק פועלים פלסטינים מיהודה ושומרון מפאת הסיווג הביטחוני.

הקמה

המכשול קרוי בצה"ל מכשול הקב"א (קב"א - ראשי תיבות של קיר בטון אינדיקטיבי), והוא חומת בטון שגובהה שישה מטרים מעל פני האדמה ועשרות מטרים בתוך האדמה, שמטרתה לתת מענה לאיום המנהרות שמטרתן לחדור מרצועת עזה לישראל. החומה מוקמת בשטח ישראל, ממזרח לגדר המערכת סביב רצועת עזה, ובאה בנוסף לגדר. החומה תקיף את כל רצועת עזה בגבולה עם ישראל, ובצפון הרצועה תימשך גם לתוך הים.
הקמת החומה החלה ב-2017. השלמתה תוכננה לסוף 2019, אך תכיפות העימותים סביב תוואי הגדר, גרמו לעיכובים בלוח הזמנים. לשם הקמת החומה מוקמים לאורך גבול רצועת עזה שישה מפעלי בטון, לאספקת בטון למיזם.
ב-8 ביולי 2019 נחשפה מנהרת טרור בדרום רצועת עזה במהלך עבודות על המכשול התת-קרקעי.
עומאר אפס

ביוגרפיה

אפס נולד לאם חד-הורית. אימו הייתה מנהלת בית ספר. לפני שהתחיל ללמוד משחק, אפס היה חבר בלהקת ראפ של אחיו שנוסדה ב-1991. לאפס יש ילדה אחת מנישואיו הראשונים. הוא נישא בשנית לקישה סיפוי, ולהם שני ילדים. כיום הם מתגוררים בקליפורניה.
בתחילת דרכו כשחקן שיחק אפס בעיקר בתפקידים של אתלטים או נערים. הוא גילם דמויות של ספורטאים בסרטים "ליגה לאומית 2", "אישה בזירה", "מכדררים סיפור אהבה", ו"ללמוד מהחיים". 
בשנת 1992 הופיע בתפקיד הראשי בסרט "רחובות אלימים" (Juice) יחד עם טופאק שאקור. 
בשנת 2001 שיחק בסרט הדרמה "בושם", לצד שחקנים רבים כמו מישל ויליאמס וג'ף גולדבלום. בשנת 2004 שיחק בסרט "אלפי" לצד ג'וד לאו, אשר מהווה גרסה קולנועית מחודשת ל"אלפי" מ-1966, וכיכב בתפקיד ראשי בדרמת הספורט "אישה בזירה" לצד מג ראיין.  
בשנים 2004-2012 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה הרפואית "האוס" למשך 8 עונות בתור ד"ר אריק פורמן.
ב-2016 הופיע בתפקיד הראשי בסרט הקומי "כמעט חג המולד". ביולי 2016 החל לגלם את איזק ג'ונסון בסדרת האקשן של USA "על הכוונת" אשר נוצרה כעיבוד טלוויזיוני לספרו של סטיבן הנטר "Point of Impact". ביולי 2017 הסדרה שבה לעונה שנייה.
יחסי המלדיביים–פקיסטן

ביקורים מדרג גבוה

המלדיביים השתתפה בכנס ה-12 של SAARC (ארגון הדרום-אסיאתי לשיתוף פעולה אזורי) באסלאמאבאד בינואר 2014. בשולי הפסגה, נשיא וראש ממשלת פקיסטן קיימו מספר פגישות דו-צדדיות עם נשיא המלדיביים. בשולי ישיבת הוועדה של SAARC בקטמנדו, שר החוץ הפקיסטני ערך מספר התייעצויות דו-צדדיות עם שר החוץ של המלדיביים. בנובמבר 2004, ראש ממשלת פקיסטן, שאוקאט עזיז, ביקר במלדיביים ונפגש עם הנשיא המלדיבי, מאומון עבדול גאיום. עזיז הביע רצון להגביר את שיתופי פעולה בתחומים המדעים והטכנולוגים בין המדינות.
הפנומנולוגיה של הרוח

הדיאלקטיקה של האדון והעבד

הדיאלקטיקה של האדון והעבד הוא רעיון מתודולוגי שעומד בבסיס השיטה ההגליאנית, ומטרתו לחשוף את הדרך שבה תודעה יודעת את עצמה (תודעה עצמית, במונחיו של הגל) כשלב בדרך לחירות הסופית של התודעה. הרעיון עצמו מופיע באופנים דומים גם בכתביו המוקדמים של הגל, שם האדנות והעבדות מתוארים באופן מופשט יותר כשני מרכיבים מנוגדים בתודעה. לעומת זאת, בפרק מתוך ה"פנומנולוגיה של הרוח" הנושא את השם "עצמאותה ואי-עצמאותה של התודעה העצמית; אדנות ועבדות", הדיאלקטיקה של האדון והעבד מקבלת צורה מוחשית במפגש בין דמותו של האדון לדמותו של העבד:
"הואיל והם תחילה בלתי-שווים ומנוגדים – והרפלקסיה שלהם אל האחדות עדיין לא התרחשה – הריהם כשתי דמויות מנוגדות של התודעה. האחת היא העצמאית, אשר מהותה היא ההיות-בשביל-עצמו; השניה – הבלתי-עצמאית, אשר מהותה החיים או ההיות-בשביל-אחר; האחת היא האדון, השניה – העבד"
— תרגום הפרק המקורי מתוך "הדיאלקטיקה של האדון והעבד"/ יצחק קליין, עמ' 68–69
דיאלקטיקה, במובן ההגליאני, היא אופן ההתפתחות של דבר מתוך עצמו, דרך הניגודים שבו, לכדי צורתו הסופית. כך, הדיאלקטיקה של האדון והעבד היא אופן ההתפתחות של התודעה מתוך עצמה לתודעה עצמית, בדרך לצורתה הסופית, הרוח. הגל טוען שהצורך הבסיסי ביותר בתודעה העצמית הוא באובייקטיבציה של עצמה, כלומר לתפוס עצמה, על ידי עצמה, כאובייקט. התודעה מסוגלת לתפוס את עצמה כאובייקט רק דרך הכרה בתודעה אחרת כסובייקט שהיא האובייקט שלו. אופן חשיבה זה מוביל למסקנה שהתודעה העצמית כרוכה במה שהוא קורה לו ההכרה ההדדית, הכרה בזולת כסובייקט. כלומר שתודעה עצמית אפשרית רק בהקשר חברתי. הגל מתאר את המפגש בין אדם לזולתו (מפגש בין שתי תודעות) כמאבק לחיים ולמוות שמטרתו ההכרה של הזולת באנושיות של האדם. לטענתו, המאבק הוא הכרחי על מנת להוכיח את עצמאותה של התודעה מזולתה. לא ברור מהכתוב האם תיאור מאבק זה הוא בגדר מטאפורה לדינמיקה שבין התודעות או התייחסות למאבק ממשי בין שני אנשים. תוצאות המאבק מובילות לכינונן של שתי הדמויות, האדון והעבד, כאשר דווקא העבד, על פי הגל, הוא הקרוב יותר לחירות מהאדון שכבול לשיעבוד. העבד שהתנסה במוות, חווה את עצמו דרך האדון כאובייקט ולכן יכול לדעת את עצמו ולחוות עצמו כתודעה עצמאית, לעומת האדון שמוצא עצמו תלוי בעבד ובלתי עצמאי.
הפרק זכה למגוון פרשנויות והיווה בסיס לרעיונות שונים מאוד זה מזה, כשהבולט מביניהם הוא המרקסיזם של קרל מרקס. עם הפרשנים הבולטים של הפרק ושל הגל בפרט, נמנה גם את אלכסנדר קוז'ב אשר לו מיוחסת ההתעניינות המחודשת בהגל במאה ב-20.
יוהאנס היילה סלאסי

קריירה מדעית

בוגר אוניברסיטת אדיס אבבה בהיסטוריה בשנת 1982, היילה-סלאסי החל בשנת 1993 את לימודי המוסמך שלו באנתרופולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בהנחייתו של הפלאואנתרופולג האמריקאי טים וייט, מחשובי החוקרים של האבולוציה של האדם. בשנת 1994 השתתף במשלחת החפירות של וייט לאזור ארמיס במשולש עפר. במשלחת זו, היילה-סלאסי היה הראשון להבחין ולחשוף מאובן משבר עצם כף-יד הומינינית. המשלחת התרכזה בחפירות באותו המקום, וחשפה חלקים רבים משאר השלד, שהפך לאחד הממצאים החשובים ביותר מן האבולוציה של האדם, והשתייך לנקבת ארדיפיתקוס רמידוס המוכרת בכינוייה הפופולרי "ארדי".
במשלחות נוספות של צוותו של וייט בשנים 1997 עד 2000, בעמק האוואש התיכון במשולש עפר, גילה היילה-סלאסי 11 מאובנים הומינינים מחמישה פרטים שונים לפחות . מאובנים אלו, בנוסף למאובנים אחרים, פורסמו על-ידי הצוות בשנת 2004 כמין הומינין חדש למדע ארדיפיתקוס קדבה, שחי לפני 5.2 עד 5.8 מיליון שנה.   
היילה-סלאסי קיבל את תואר המוסמך באנתרופולוגיה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנת 1995, ואת תואר הדוקטור שלו בביולוגיה אינטגרטיבית מאותו מוסד בשנת 2001. בשנת 2002 היה לאוצר וראש המחלקה לאנתרופולוגיה פיזית במוזיאון לתולדות החי בקליבלנד (Cleveland Museum of Natural History). הוא גם משמש כפרופסור אורח (Adjunct Professor) לאנתרופולוגיה ואנטומיה באוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב בקליבלנד, אוהיו.
החל משנת 2004, היילה-סלאסי מנהל את החפירות באתר הפלאונטולוגי וורסנו-מילה (Woranso-Mille) שבמשולש עפר. אתר זה שהתגלה לאחרונה הוא עשיר במיוחד במאובנים של בעלי-חיים והומינינים מתקופת הפליוקן. בשנת 2010 פרסם צוותו מאובן של אוסטרלופיתקוס אפרנסיס שגילו באתר, המסומן KSD-VP-1/1 וידוע בכינוי "קדנומו" ("איש גדול" בשפה העפרית). שלד הגוף של קדנומו מפורט כמעט כמו זה של לוסי המפורסמת, אך בעוד שלוסי הייתה נקבה קטנת קומה, קדנומו היה זכר גדל-גוף במיוחד, ולפיכך המחקר שלו שיפר והרחיב את הידע על אפרנסיס. במיוחד, ההתאמה של אפרנסיס להליכה על שתיים הסתברה כטובה ממה שסברו בעבר. קדנומו, המתוארך באמצעות תארוך רדיומטרי לתקופה של 3.58 מיליון שנה לפני זמננו, קדום מלוסי.
בשנת 2015, במאמר בכתב העת היוקרתי Nature, היילה-סילאסי וצוות החופרים באתר וורסנו-מילה הגדירו מין חדש למדע של אוסטרלופיתקוס, אותו כינה בשם אוסטרלופיתקוס דיירמדה (Australopithecus deyiremeda), לפי שלד מאובן של כף רגל הומינינית שחשפו באתר.
באוגוסט 2019 פרסם צוות החופרים באתר בראשות היילה-סילאסי גולגולת כמעט שלמה של אוסטרלופיתקוס אנמנסיס, אותה גילו באתר בשנת 2016, ותוארכה על-ידם לתקופה של 3.78 עד 3.80 מיליון שנה לפני זמננו. הגולגולת מסומנת בסימון הקטלוגי MRD-VP-1/1 ובפי מגליה כונתה בקיצור MRD. זוהי הגולגולת ההומינינית השלמה השלישית בעתיקותה שהתגלתה (אחרי גולגולת טומיי, בת כ-6.5 מיליון שנה וגולגולת ארדי בת 4.4 מיליון שנה). הצוות מצא שאנמנסיס נבדל מן המין אפרנסיס יותר מכפי ששוער לפני-כן. בהתבסס על צורת הגולגולת שהתגלתה, הצוות סיווג שבר מעצם מצח הומינינית שהתגלה באתיופיה עוד בשנת 1980 למין אפרנסיס. מכיוון שתיארכו את שבר המצח לתקופה של 3.9 מיליון לפני זמננו, החוקרים הסיקו שהמינים אנמנסיס ואפרנסיס חיו יחד באותם אזורים באתיופיה במשך כ-100 אלף שנה לפחות. לכן הם סבורים שאפרנסיס התפתח מאנמנסיס לא באבולוציה הדרגתית מאוד, אלא במאורע התמיינות מקומי, כאשר במקומות אחרים אוכלוסיות אנמנסיס המשיכו להתקיים במקביל.
מתחם שער הפרחים

מתחם שער הפרחים (מכונה גם "בית הפרחים") הוא שכונה יהודית ברובע המוסלמי, השכונה נמצאת בסמוך לחומת העיר העתיקה ובקרבת שער הפרחים.

תוכניות בניה ופיתוח המתחם

אריאל שרון אישר תכנון בניית 50 יחידות דיור במתחם.
בשנת 1992 הגיש משרד השיכון תוכנית לבניית 200 יחידות דיור במתחם זה, התוכנית לא קודמה.
בשנת 2004 נידונה בוועדת התכנון המקומית בירושלים "תוכנית שער הפרחים". על פי התוכנית יבנו במתחם מבנים בשטח של כחמישה דונם ויהיו גבוהים מחומות העיר העתיקה.
בשנת 2014 פעל שר השיכון לקידום תוכנית הבניה במתחם. מאידך, במשרד ראש הממשלה הביעו הסתייגות.
בד"ץ שארית ישראל

בד"ץ שארית ישראל (לעיתים בקיצור: 'שארית') הוא בית דין וגוף כשרות פרטי ישראלי שהוקם בשנת 1988 ביוזמת הרב אלעזר מנחם מן שך.
הבד"ץ הוקם בעקבות אי-הסכמה של מנהיגי הציבור החרדי-ליטאי, ובראשם הרב שך, למינוי של הרב משה יהודא ליב לנדא לתפקיד רב העיר בני ברק בשנת 1986, משרה שכללה באופן מסורתי את האחריות על הכשרות בחנויות המזון בתחום העיר. בתגובה למינוי הוקם בד"ץ שארית ישראל כגוף כשרות חלופי. לאחר פטירת הרב שך, נחשב הרב אלישיב לסמכות הרוחנית העליונה של הבד"ץ, שזכה לתמיכת חשובי הרבנים החרדים-ליטאיים.
הבד"ץ פעל תחילה במסגרת חברת שארית ישראל בע"מ, שבראשה עמד הרב יוסף ישראלזון, חתנו של הרב יוסף שלום אלישיב. היחידה לפירוקים של רשות המיסים הגישה בקשה לפירוק החברה, עקב חוב של כ־5 מיליון ש"ח למס הכנסה. הבד"ץ עבר לפעול תחת "חברת הכשרות המהודרת שארית ישראל (התשס"ד) בע"מ", ומס הכנסה ראה בפעולה זו הברחת נכסים שאינה חוקית. כמנכ"ל הבד"ץ שימשו בתקופות שונות יקותיאל דרשוביץ, עו"ד משה אלמליח, צבי רוט, ליפא ישראלזון, וכיום משמש בתפקיד גבריאל שרמן.
בעקבות חילוקי דעות פנימיים, פעלו בעבר תחת השם "שארית ישראל" שתי מערכות נפרדות של שחיטת בקר בחו"ל, אחת בפיקוח הרב מרדכי גרוס והאחרת בפיקוחם של הרב צבי ובר, הרב ישראל זיכרמן והרב ברוך נויבירט (שהחליף את אביו הרב יהושע נויבירט אחרי פטירתו). המערכת בפיקוח הרב גרוס סיימה את פעולתה כאשר הוא פרש מהבד"ץ. כמו כן מתנהלות שלוש מערכות שחיטת עופות בישראל, האחת בראשות הרב אליהו מאיר שוורץ, השנייה הייתה בראשות הרב נחום יברוב והשלישית בראשות הרב מרדכי גלאי. מערכת שחיטת העוף נחשבת לענף המרכזי של שארית ישראל, ובמסגרתה נשחטים כ־400 טון בשר עוף בחודש.
בראשות הבד"ץ עמד הרב חיים שאול קרליץ, עד לפטירתו בשנת 2001. במשך שנים היו חברי הבד"ץ הרבנים מרדכי גרוס, עזריאל אוירבך, אליעזר דינר וצבי ובר. בעבר היה חבר בו גם הרב צבי פרידמן. בסוף שנת 2013 ועל רקע המחלוקת בציבור הליטאי התחוללו שינויים בבעלות המניות של החברה המפעילה את הבד"ץ, ורפאל מנת הפך להיות בעל השליטה בה. בעקבות זאת הפך הבד"ץ להיות כפוף לרב שטיינמן. בספטמבר 2014 צירפה ההנהלה החדשה שלושה חברים חדשים המזוהים עם הרב שטיינמן הרבנים אברהם הכהן רובין, ישראל זיכרמן ויוסף יחיאל במברגר. החברים הוותיקים מלבד הרב ובר ערערו על לגיטימיות אחזקתו של מנת במרבית מניות החברה והחרימו את כינוס הבד"ץ המורחב שהתקיים בביתו של הרב שטיינמן. כעבור מספר ימים צורף לבד"ץ גם הרב שבח רוזנבלט, שעמד גם בראש גוף הכשרות "קהילות החרדים". בעקבות זאת פרשו הרבנים גרוס ודינר מהבד"ץ. הרב אוירבך פרש אף הוא, אך חזר בו מאוחר יותר. ביולי 2015 פרש הרב ישראל זיכרמן מתפקידו כחבר הבד"ץ אך המשיך לפקח על שחיטת הבקר בחו"ל. באמצע 2017 הוחלט על הקמת מערכת שלישית של שחיטת עוף בישראל, בראשות הרב מרדכי גלאי, צעד שהוסבר בניסיון לדחוק את הרב יברוב, ראש אחת ממערכות שחיטת העוף, המשתייך לפלג הירושלמי.
עם המפעלים הגדולים שבהשגחת הבד"ץ נמנים מוצרי הסלטים והפסטה הטרייה (רביולי) של שטראוס גרופ והמותג 'קריסטל' של יפאורה-תבורי.
מלבד שירותי כשרות, מספק הבד"ץ גם שירותי רישום נישואין. ככל גופי הכשרות הפרטיים, גם על בד"ץ שארית ישראל נאסר, בהתאם לחוק איסור הונאה בכשרות, להשתמש במילה "כשר" באישורים שהוא מוציא, ולכן הסמליל שלו מציין רק שהמוצר נמצא "בהשגחת בד"ץ שארית ישראל". הבד"ץ מוציא חוברת שנתית בשם "גלאט" ובה תיאור פעולותיו וכן רשימת הרבנים והמו"צים מטעמו.
Definitely Maybe

הוצאה מחודשת ב-2014

כחלק מקמפיין שנקרא "Chasing The Sun" ומתוכנן לכלול את שני אלבומי הלהקה הבאים אחריו, שוחררה ב-19 במאי 2014 מהדורת דלוקס של האלבום המקורי מחודש, ארוז עם שני דיסקים הכוללים חומרים נוספים שלא ראו אור, כגון ביצועי דמו של שירי האלבום וגרסאות מהופעות חיות. בנוסף, הוצעה למכירה גם מהדורה מוגבלת של קלטת
הדמו המקורית מ-1993.
שריר העכוז האמצעי

תיאור

לשריר העכוז האמצעי מבנה דמוי מניפה משולשת המשתרעת מהאגן לעצם הירך.
תחילתו של השריר בפן החיצוני של עצם הכסל, בין קו העכוז האחורי לקו העכוז הקדמי.
השריר נאחז בחלק הצידי של תל הירך הגדול.

עיצבוב

שריר העכוז האמצעי מעוצבב על ידי שורש העצב המותני החמישי (L5) ועל ידי שורש העצב של העצה הראשון (S1) דרך עצב העכוז העליון (Nervus gluteus superior).
גשר עלייה למטוס

גשר עלייה למטוס המכונה לעיתים בכינוי העממי שרוול (באנגלית: Jet bridge, ולעיתים Jetway על שמו של מוצר שהפך לשם גנרי) הוא מבנה בנמל תעופה, המאפשר מעבר נוסעים ואנשי צוות אוויר מבית הנתיבות אל המטוס מבלי צורך לעזוב את הבניין. הגשר מחובר באופן קבע לשער העלייה למטוס, והוא עשוי בדרך כלל ממבנה מוארך בעל חופש תנועה מוגדר, הסב על ציר או מספר צירים, והמסוגל להתאים את גובהו לגובה המטוס המתחבר אליו. שיטה זו נחשבת כיום למקובלת ולמועדפת בתעופה האזרחית המסחרית. 
גשרי העלייה למטוס הראשונים יוצרו בשנת 1959 על ידי חברת "ג'טוויי סיסטמז" (Jetway Systems) ושמה הפך לשם גנרי למוצר. הגשרים החליפו במידה רבה את שיטות העלייה למטוס שהיו קיימות אותה עת, בעיקר בדרך של הגעת הנוסעים מבית הנתיבות אל המטוס ברגל או בכלי רכב, ושימוש במדרגות ניידות, או בגרם מדרגות שהותקן במטוס עצמו. הגשרים השפיעו במידה רבה על פניה של התעופה האזרחית העולמית ובמיוחד על מראה שדות התעופה ותכנונם ברחבי העולם.

מאפיינים

גשרי העלייה למטוסים עשויים מפרוזדור בעל מרחב תנועה קבוע לפנים ולאחור, בהתבסס על עקרון הטלסקופ, ולעיתים גם לצדדים. עם זאת דבר זה אינו הכרחי לתפקודו של הגשר שכן מטוסים מדגמים שונים חונים בסמוך לו על פי סימון מתאים על הקרקע, דבר המבטיח התאמה בין מיקום דלת המטוס לקצה הגשר. חלק הגשר הקרוב אל המטוס מסוגל לנוע גם מעלה ומטה כדי להתאים את עצמו לגובה המטוס המחובר אליו. הגשרים עשויים מחומר אטום עם או בלי חלונות, המנוצל לעיתים כשטח פרסום, אם כי כיום מותקנים בהם לעיתים קירות זכוכית. 
שער העלייה למטוס עשוי לכלול מספר גשרים, אך לא יותר משלושה, המתחברים למטוס בודד, בדרך כלל מטוס רחב גוף בעל קיבולת של מאות נוסעים, וזאת כדי להאיץ את תנועת הנוסעים אליו וממנו. גשרים אלה נמצאים בסמוך זה לזה ומתחברים לדלתות הקדמיות של המטוס (באותו צד), אם כי ישנם שדות תעופה, כמו נמל התעופה הבינלאומי אמסטרדם-סכיפהול, בהם גשר ארוך נוסף תלוי מעל לכנף המטוס השמאלית, באופן המאפשר את התחברותו אל דלת המטוס האחורית, ונמל התעופה הבינלאומי קלן-בון בו מתאפשר החיבור אל הדלת האחורית על ידי חניית המטוס במקביל לבניין הטרמינל. עם היכנסם לשימוש של מטוסי איירבוס A380 שלהם שתי קומות לכל אורכם, החל להיעשות שימוש בגשרים בני שתי קומות, ואלה כבר הוקמו במספר שדות תעופה בעולם.
לפי התקן המקובל בעולם כיום, מתחברים הגשרים תמיד לדלתות שבצידו השמאלי של המטוס. יש גשרי עלייה למטוסים המחוברים לפרוזדור קבוע המשמש להם כהארכה, ויש כאלה, כמו בנמל התעופה בן-גוריון בהם מתבצעת ההפרדה המפלסית בין הנוסעים המגיעים לנוסעים היוצאים, כבר בגשר עצמו. תנועת הגשר נשלטת על ידי מערכת היגוי סמוך לקצהו המחובר אל המטוס.

יתרונות וחסרונות

יתרונותיו העיקריים של גשר העלייה למטוס הם בכך שהוא מבטיח את נוחיות הנוסעים שאינם נדרשים לצאת את מבנה בית הנתיבות, ולהיחשף לתנאי מזג האוויר; ובכך שהוא מאפשר פיקוח הדוק יותר על תנועת הנוסעים אל המטוס. חסרונם של הגשרים הוא בכך שהם מגבילים את שטחי החנייה של המטוסים לקרבת בית הנתיבות, וגורמים להיווצרות מרחקי הליכה ארוכים ברחביו, ולעיתים אף מחייבים את הקמתו של קשר מסילתי בין חלקי הטרמינל. בנסיבות אלה, השימוש בגשרי עלייה למטוס אינו מוביל בהכרח לחסכון בזמנם של הנוסעים.
אמנון נבות

אמנון נבות (1952 - 5 בספטמבר 2017) היה סופר ומבקר ספרות ישראלי, חתן פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים (1987, 2002 ו-2010). ערך את חוברת היובל של כתב העת "עכשיו".

ביוגרפיה

נבות נולד בבני ברק. למד תיאטרון בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב והיה תלמידו של פרופ' יוסי יזרעאלי לבימוי. בכתיבתו ניכרת השפעה של מחזאות האבסורד המוקדם (ויטולד גומברוביץ' וויטקייביץ') והאבסורד המאוחר (אלבר קאמי, הרולד פינטר, אז'ן יונסקו ונסים אלוני), לצד השפעת המחזאים מישל דה גילדרודה הפלמי ואנטונין ארטו.
בספרות העברית הוא נתפש כמייצג של ברנריזם, ולפיכך חריג בקרב דור המדינה המוקדם (מעמוס עוז והלאה) והמאוחר (דוד שיץ, דוד גרוסמן ואילך). במשך שנים רבות היה מבקרו הספרותי של "מעריב" ועורר אנטגוניזם בקהילה הספרותית במהלך שנות ה-80 ושנות ה-90. סדרת מאמרים שפרסם ב'משא' בסוף שנות ה-80 בזכות העצמאות של הספרות, וכנגד הפיכתה של הספרות הישראלית לסניף של 'תרבות הפנאי' להמונים עוררו הד רב. זכה להערכה בקרב חוגים מצומצמים של ה'רפובליקה הספרותית' העברית, אך נדחה על ידי הממסד האקדמי שהותקף על ידו במאמרים רבים.
מאנאט אזרבייג'ני

המאנאט הראשון

בשנת 1919 יצרה הרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן מטבע משלה- מאנאט. שנה לאחר מכן פלשה ברית המועצות לאזרבייג'ן והמטבע המשיך להתקיים עד 1923 כשהוחלף ברובל.

המאנאט השני

בשנת 1992 שנה לאחר קבלת העצמאות השנייה החליט הממשל האזרבייג'ני לחדש את המאנאט. מטבע זה התקיים מאז ובהמשכיות עד ל-2006 והוחלף מטבע זה בגרסה השלישית.

המאנאט השלישי

ב-1 בינואר 2006 הוחלט לחדש את המאנאט כאשר שער ההמרה הוא מאנאט חדש= 5000 מאנאטים ישנים.
פולין: סיפורי אגדות

פולין / סיפורי אגדות הוא מחזור של 16 סיפורים קצרים מאת ש"י עגנון, הנכלל בקובץ סיפוריו "אלו ואלו". עלילתם של הסיפורים מתרחשת בפולין.
סיפורי "פולין / סיפורי אגדות" הם מהסוגה הקרויה 'מעשייה ספרותית', המשתייכת לרומנטיקה הגרמנית.

פרסום הסיפורים

ראשיתו של מחזור סיפורים זה ב-4 סיפורים מאת עגנון, שבתרגומם לגרמנית נכללו בקובץ ספרותי על יהודי פולין, Das Buch von den Polnischen Juden, בעריכתם של עגנון ואהרן אליאשברג, שיצא לאור בהוצאת "יודישער פערלאג" בברלין בשנת 1916. בשנת 1917 פורסם בעיתון "הצפירה" הסיפור "במצולות", ובשנת 1919 פורסמו 5 סיפורים שכותרתם "פולין: אגדות מני קדם" ברבעון "התקופה" של הוצאת שטיבל בוורשה, בעריכת דוד פרישמן.
לאחר שעלה בשנית לארץ ישראל, בשלהי 1924, פרסם עגנון סיפורים נוספים במחזור סיפורים זה, והמחזור, שכלל 14 סיפורים, ובהם עיבוד מחדש של הסיפורים שפורסמו ב"התקופה", יצא לאור כספר בשם "פולין" בהוצאת "הדים" שבהנהלת אשר ברש.
בסדרת "כל סיפוריו של שמואל יוסף עגנון", שיצאה לאור בשנת 1931, נכלל המחזור "פולין / סיפורי אגדות" בכרך שנקרא "מאז ומעתה". במהדורה השנייה של סדרת כל סיפוריו, שיצאה לאור בשנת 1952, נכלל מחזור הסיפורים בכרך "אלו ואלו".
מחזור הסיפורים נושא את ההקדשה "מוגש לידידי לר' שלמה שוקן באהבה ובכבוד".
רפאל אלאשוילי

חכם רפאל אלאשוילי (כ"ז בניסן ה'תרצ"ד, 12 באפריל 1934 - כ"ג בסיון ה'תשס"ה, 30 ביוני 2005) היה מן המנהיגים הרוחניים של יהדות גאורגיה בישראל.

ביוגרפיה

נולד בעיר קולאשי שבאימרתי גאורגיה הסובייטית (כיום מערב גאורגיה) לחכם יוסף ורבקה אלאשווילי. אמו הייתה בתו של הרב אהרון בותרשווילי, המנהיג הרוחני של יהודי קולאשי וכל מערב גאורגיה. למד אצל המלמד אהרון אלישעשווילי וחכם יוסף מודזגוורישוולי.
עם סיום מלחמת העולם השנייה, עברו הוריו לעיר זוגדידי. בשנת תש"ח (1948) חזר חכם רפאל לקולאשי וגר אצל סבו הרב אהרון בותרשווילי. באותה תקופה למד אצל סבו ובהמשך נפתחה ישיבה לצעירים של חכם מישאל אג'יאשווילי, וחכם רפאל היה במחזור הראשון שלה. לאחר מכן למד אצל הרב יעקב דבראשוילי בכותאיסי.
בשנת ה'תשי"ג, (1953) התחתן, בשנת ה'תשי"ד הוא עבר לעיר גורי לשמש את הקהילה היהודית. באלול ה'תשי"ח חזר החכם רפאל לקולאשי על מנת להיות קרוב להוריו. ושימש כחזן בית הכנסת הגדול בקולאשי.
בי"ג באדר תשל"ב (28 בפברואר 1972) עלה חכם רפאל עם משפחתו והוריו לארץ והשתקע בשכונת חב"ד בלוד, ושירת את הקהילה כחזן. הבניין של בית הכנסת הגדול ליהדות גאורגיה בלוד הוקם בהנהגתו.
נפטר בכ"ג בסיון ה'תשס"ה (30 ביוני 2005). בלוויתו שיצאה מביתו בשיכון חב"ד בלוד השתתפו אלפים מיהודי גאורגיה. ספדו לו חכם משה מיכאלשוילי, הרב אליהו בקשי דורון, הרב יוסף שיינין וראובן ריבלין. נטמן בבית העלמין החדש בלוד.
חכם רפאל השאיר אחריו 3 בנים ו-4 בנות. בנו הרב אברהם אלאשוילי הוא יושב ראש "מכון הספר - תפארת רפאל", ועורכם ומחברם של ספרים תורניים.

פעולות לזכרו

על שמו הוקמו הוצאת הספרים "תפארת רפאל" ובית מדרש "בית רפאל" בלוד וכן נקרא רחוב חכם רפאל בעיר.
ארמון וייטהול

ארמון וייטהול (באנגלית: Palace of Whitehall) היה מקום המגורים העיקרי של מלכי אנגליה בין השנים 1530–1692. כל הארמון, למעט בית הסעודות (שנבנה על ידי איניגו ג'ונס בשנת 1622), נהרס בשריפה.
בשיאו היו בארמון 1,500 חדרים והוא היה המבנה הגדול בעולם. הארמון היה בלונדון, במיקום  51°30′16″ צפון, 0°7′32″ מערב, בשטח שבין הרחובות דאונינג, שדרות נורת'מברלנד, דרך משמר הסוסים, ונהר התמזה - על פני שטח כולל של 93,000 מ"ר.
כיום, בשטחים בהם עמד הארמון, נמצאים מבני ממשלת בריטניה, ושם הארמון מהווה כינוי לממשלה הבריטית.

היסטוריה

במהלך המאה ה-13 הפך ארמון וסטמינסטר למרכז השלטון באנגליה. ארמון זה שימש בית המגורים העיקרי של משפחת המלוכה מאז שנת 1049. האדמות הסמוכות לארמון וסטמינסטר הפכו פופולריות (בשל הקירבה לארמון המלך) ונרכשו על ידי וולטר דה גריי, הארכיבישוף מיורק אשר בנה במקום ארמון בשנת 1240 וקרא לו "ארמון יורק" (York Place). הארמון הורחב מספר פעמים, והמבנה הפך למבנה הגדול בבריטניה (שני לו היה ארמון למבת, ורק אחרי שני ארמונות אלה היו מבני בית המלוכה). 
לאחר ביטול המנזרים בתקופת הנרי השמיני השתלט המלך על ארמון יורק (בשנת 1530) במטרה להפכו לארמון המלכותי העיקרי במקום ארמון וסטמינסטר.
הנרי השמיני הרחיב את הארמון, והוסיף לו גנים נרחבים, מגרשי טניס, מגרש לקרבות תרנגולים ואתר לתחרויות ג'אוסט. עלויות השיפוץ באותה עת הגיעו ל-30,000 ליש"ט - עלות העולה ב-50% על עלויות בניית ארמון בריידוול. 
טקסי הנישואים של הנרי השמיני לאן בולין (בשנת 1533) ולג'יין סימור (בשנת 1536) נערכו בארמון וייטהול. בינואר 1547 נפטר הנרי השמיני בארמון זה.
בשנת 1611 נערכה בארמון הצגת הבכורה של המחזה "הסופה" מאת ויליאם שייקספיר.
בשנת 1622 הורה המלך ג'יימס הראשון על הוספת בית סעודות חדש לארמון. המבנה תוכנן על ידי איניגו ג'ונס במקום בו עמדו חדרי הסעודות מתקופת המלכה אליזבת הראשונה. עם סיום הקמת המבנה, בשנת 1634, עוטרה תקרת אולם הסעודות, בהוראת המלך צ'ארלס הראשון בציורים מעשי ידי פטר פאול רובנס. צ'ארלס הראשון הוצא להורג בחזית הארמון בשנת 1649. בשנה זו הארמון היה המבנה הגדול ביותר באנגליה - היו בו 1,500 חדרים. מבני הארמון נבנו בסגנונות שונים ועל ידי אדריכלים שונים ולמעשה היה הארמון עיר קטנה.
המלך צ'ארלס השני ביצע סידרה של עבודות שיפוץ בארמון, ואף נפטר בו. המלך ג'יימס השני הורה על שיפוץ הארמון וביקש את כריסטופר רן לתכנן את המבנים החדשים. רן תכנן קפלה חדשה עבור הארמון (שהושלמה בשנת 1687) וכן מגורים חדשים עבור המלכה (שהושלמו בשנת 1689).
בשנת 1691 הארמון היה המבנה הגדול והמורכב באירופה, אולם שריפה שפרצה ב-4 בינואר 1698 התפשטה והרסה את מרבית מבני הארמון. בשל גודלו, העלות הכספית של שיקום המבנים הייתה כה רבה, שהוחלט שלא לשקם את הארמון והוא נותר בהריסותיו, למעט מספר מבני ממשלה ששוקמו. 
במהלך המאה ה-18 מרבית שטחי הארמון הוחכרו לצורך בניית מבני מגורים.
השריד היחיד של הארמון שנותר עד ימינו הוא בית הסעודות. במקום בו עמדו מבני השלטון של הארמון נבנה החל משנת 1938 מבני ממשלת בריטניה.