google/wiki40b huggingface dataset:
הדגל הארמי

היסטוריה

הדגל נקבע לראשונה במגזין "Bahro Suryoyo" בגיליון ינואר 1980. עם זאת, הוא שונה לצורתו הנוכחית ב- 1982 על ידי אבדולמיש האנה (Abdulmasiḥ Ḥanna), חבר המפלגה הסורית הסוציאלית-לאומית.

פירוש הדגל

התבליט המקורי המופיע בדגל התגלה על ידי החוקר הצרפתי אנדרה דופנט-סומר (André Dupont-Sommer)  בתל חלף ] שבצפון סוריה. בתבליט המקורי מופיעה שמש מכונפת (סמל לאל השמש במזרח התיכון הקדום) החקוק כעיגול. בעיצוב הדגל, השמש הוחלפה על ידי להבה או לפיד.
לפי גרסה אחת, הלהבה מסמלת את רוח הקודש, הרקע האדום את הדם שנשפך ברצח העם האשורי (באימפריה העות'מאנית בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20) והצבע הצהוב את התקווה למדינה עצמאית, מכיוון שלעם האשורי אין מדינה.

שימוש בישראל

בישראל משמש הדגל החל מהעשור השני של המאה ה-21 חלק מהנוצרים בישראל אשר מזדהים עם הלאום הארמי, בהם הכומר הנוצרי גבריאל נדאף.
ארגון "פורום גיוס העדה הנוצרית", התומך בגיוסם של בני העדה הארמית-נוצרית לצה"ל, עושה שימוש בדגל דומה לדגל הארמי. בגרסה זו, במקום הלהבה מופיע צלב, על הכנף הימינית מופיע עיגול לבן קטן ובו ארז הלבנון ועל הכנף השמאלית עיגול לבן קטן ובו צריח. לדבריהם, "הנשר מסמל את ישו שנשא אור לכל ארבעת כיווני העולם (ארבעה כוכבים) והמגדל הוא מגדל השמירה לארץ האבות". ארז הלבנון מסמל את הר הלבנון, "המעוז האחרון שיש בו עדיין ישות ארמית פיניקית נוצרית מזרחית באדמת האבות"
הרי אפרים (מוסד חינוכי)

הרי אפרים היה מוסד חינוכי של השומר הצעיר. מ-2003 ידוע בשמו חברת הנעורים רעות, כאשר בשם "הרי אפרים" נעשה שימוש רק כדי לציין את הקן השומרי (קן השומר הצעיר שמופרד מן המוסד).
הרי אפרים עלה על הקרקע ב-1 באוקטובר 1950. הקימו אותו שלושה מקיבוצי ההר של השומר הצעיר במועצה אזורית מגידו: רמת השופט, דליה ועין השופט. בשנת 1962 הצטרף גם קיבוץ רמות מנשה. המקום התנהל שנים רבות בדגם של מוסד חינוכי קלאסי עם דגש על חינוך ערכי ואוטונמיה גדולה לחברת הנעורים. משנות ה-80 ואילך החלו להתקיים במוסד גם בחינות בגרות.
בשנת 1996 החליטו יישובי המועצה האזורית מגידו על איחודם של המוסדות "הרי אפרים" ו"שומריה" והקמת בית ספר אזורי משותף- בי"ס מגידו. בית הספר החדש, בעל האוריינטציה האינדיבידואלית וההישגית, נבנה על חצי משטח הקמפוס של "הרי אפרים" ההיסטורי והועבר לידי המועצה. בשטח שנותר המשיכה להתקיים פנימיית "הרי אפרים" אשר לקחה אחריות על כל התחום הבלתי פורמלי בחייהם של בני הנוער.
בשנת 2003 הוחלף השם "הרי אפרים" בשם חברת הנעורים רעות בשל המעבר של הגוף מהקיבוצים לידי המועצה, הצטרפותו של קיבוץ הזורע ושינוי מסוים בתפיסה החינוכית אשר דיבר על הפיכת המקום לחברת נעורים אזורית ועל הקמת קהילת מחנכים. החלפת השם מעוררת מחלוקת עד היום ובפי רוב החניכים ואנשי האזור עדיין שגור השם "הרי אפרים". כיום לוקחים חלק בפעילות ב"רעות/הרי אפרים" כ-170 חניכים כאשר כבר אין לינה בפנימייה, כל הפעילות החינוכית ממשיכה ביתר שאת.
לאורך השנים התחנכו במוסד כ-2,700 חניכים, ורבים מבוגריו אף זכו לפרסום רב בחברה הישראלית.
מבקש מקלט

מבקש מקלט  הוא אדם שנמלט מארצו למדינה אחרת, ומבקש מהמדינה האחרת הגנה. מרגע שהגיש בקשה למקלט ועד שמתקבלת הכרעה בעניינו – לחיוב או לשלילה – הוא נחשב למבקש מקלט. יש להבחין בין מבקש מקלט לפליט, שכן פליט הוא מבקש מקלט אשר בקשתו למקלט התקבלה, חששו מרדיפה וסכנה הוכר כמבוסס, והוא הפך זכאי להגנה ולמעמד. במדינה שאליה הגיע מבקש מקלט מעמדו אמור להיבחן. אם לאחר הבחינה נקבע כי הוא אינו זכאי למעמד של פליט, הוא עשוי להיות מגורש. על אף קיומן של אמנות בינלאומיות העוסקות במבקשי מקלט, ההסדרה של זכויותיהם וחובותיהם משתנה ממדינה למדינה. בשנת 2015 עמד מספר מבקשי המקלט בעולם על 10 מיליון איש.

ארגונים המטפלים בבקשות מקלט ובזכויות מבקשי מקלט

נכון ל-2017, ברוב המדינות יש רשויות רשמיות וארגונים שונים המטפלים בבקשותיהם של מבקשי מקלט ומסייעים להם. הארגון הבינלאומי הבולט העוסק במבקשי מקלט ופליטים הוא נציבות האו"ם לפליטים. הנציבות מפקחת באופן שיטתי על חוקים, תקנות ומדיניות, בוחנת את השפעתם על מצב מבקשי המקלט, ומבקשת להבטיח להם גישה לזכויות בסיסיות המעוגנות באמנת הפליטים. כמו כן, הנציבות מקיימת פעילויות שונות להעלאת המודעות למצבם של הפליטים ומבקשי המקלט בעולם, כגון יום הפליט הבינלאומי אשר מצוין כל שנה ב-20 ביוני מאז שנת 2001.

מבקשי מקלט בישראל

נכון לספטמבר 2017 חיים בישראל כ-37,885 שוהים בלתי חוקיים, 92 אחוז מהם הם מאריתריאה או מסודאן. נכון ל-2017, רוב מבקשי המקלט שנמצאים בישראל הגיעו אליה באמצעות חציית הגבול ממצרים.
מאז שנת 2007, באזורים מסוימים בגבול ישראל-מצרים, נוהגים חיילי צה"ל על פי "נוהל הַחְזָרָה מתואמת מידית" (המְכוּנֶה "נוהל הַחְזָרָה חמה"). לפי נוהל זה, חיילי צה"ל מחזירים את המסתננים למצרים, ממנה הם יכולים להיות מגורשים שוב למדינה שממנה נמלטו (אף כי לעיתים תכופות הם נמלטו ממנה עקב סכנה לחייהם).
המסתננים שאינם מגורשים בחזרה למצרים מועברים לכלא סהרונים וממתינים עד כחצי שנה בתנאי מעצר, עד שמשרד הפנים מברר את זהותם - ואז הם משוחררים. בזמן שהותם בכלא סהרונים ולאחר מכן, הם עשויים להגיש בקשת מקלט, שתכליתה קבלת זכאות למעמד של "פליט" על פי אמנת הפליטים.
מדינת ישראל נחשבת למדינה שבה שיעור ההכרה בפליטים נמוך מאוד ביחס לשאר העולם. אחוז ההכרה בפליטים מאריתריאה ומסודאן במדינת ישראל נמוך מ-1%, כאשר בשאר מדינות העולם אחוזי ההכרה בפליטים מאריתריאה ומסודאן עומדים על 84% ו-69% בהתאמה. משנת 2015 ועד ליולי 2016 אושרו בישראל שתי בקשות מקלט בלבד, ואילו 15 אלף בקשות נותרו ללא מענה. משנת 2009 ואילך, רק שש בקשות מקלט אושרו בישראל. על אף שישראל היא אחת המדינות החתומות על האמנה הבינלאומית בדבר מעמדם של פליטים, רבות מהבקשות המוגשות בשטחה אינן נבדקות. כתוצאה מכך, רובם אינם מוכרים כפליטים, מעמדם אינו מוסדר, והם שוהים בישראל ללא היתר עבודה ועם נגישות מוגבלת לשירותי בריאות ורווחה, לסעד משפטי ולדיור. שופט העליון בדימוס אליקים רובינשטיין אמר בנושא: "תמוה בעיני שרק 12 מבקשי מקלט קיבלו מעמד בישראל... לפי בקשות של אלפים למקלט ממתינות לדיון בפורומים הרלוונטיים והקצב רחוק מאוד מלהשביע רצון".

הצעה להתמודדות גלובלית

שני פרופסורים למשפטים מאוניברסיטת דיוק מציעים לאפשר למבקשי המקלט לתבוע את המדינות הרודפות, ולהעביר את זכויות התביעה למדינות המארחות. הם גם מציגים תקדים ממדינה רודפת שנכנעה ללחץ של סחר בינלאומי ושילמה פיצויים.
לשכת יועצי מס בישראל

היסטוריה

הארגון נוסד בשנת 1968 כאשר יועצי מס וחשבונאים החליטו להתאגד לכדי לשכה וולנטרית שנקראה "לשכת החשבונאים ויועצי המס". לאחר חקיקת חוק העמותות בשנת 1981 נרשמה הלשכה כעמותה, ולאחר מכן בשנת 2004 שונה שמה ל"לשכת יועצי מס בישראל" (ע"ר). מטרות הלשכה הן קידומו המקצועי והתדמיתי של מקצוע ייעוץ המס בישראל ולשמש כסמכות מקצועית בנושאי מיסוי בקרב הציבור הרחב, הרשויות השונות (כגון משרדי האוצר והכלכלה, רשות המיסים, המוסד לביטוח לאומי והכנסת), כאשר הלשכה מציגה בפניהם את חוות דעתה המקצועית בנושאים הפיסקליים המשפיעים על כלכלת ישראל ומעורבת בקביעת מדיניות.

מוסדות הלשכה

הלשכה פועלת מכוח חוק העמותות ומשכך מחויבת לפעול בהתאם לאמור בו לרבות קיום מנהל ציבורי תקין באמצעות מוסדותיה העיקריים: האספה הכללית, המועצה הארצית, ההנהלה והנשיאות. תפקידו של כל אחד ממוסדות הלשכה הוא לסייע לפעילותה הכוללת. ההנהלה משמשת כוועד המנהל ותפקידה לנהל את ענייניה השוטפים של הלשכה, וזאת בהתאם למדיניות שקבעה המועצה הארצית ובכפוף לתקנון הלשכה והחלטות האספה הכללית, המוסד העליון של לשכת יועצי המס.
בראש הפירמידה הניהולית נמצא מוסד הנשיאות בראשות נשיא הלשכה. נשיא הלשכה הוא חבר מועצה ויו"ר נשיאות הלשכה. הנשיא מייצג את הלשכה כלפי חוץ בכל הנושאים בהם עוסקת הלשכה, בכפוף להחלטות הנשיאות. בראש הלשכה כיהנו 9 נשיאים, מתוכם גם נשיאה אחת. החל מ-18 בדצמבר 2012 הנשיא המכהן הוא יועץ המס ירון גינדי.

סניפי הלשכה

ללשכת יועצי המס 12 סניפים ברחבי ישראל. סניפי הלשכה באזורים השונים מקיימים הדרכות והכשרות ליועצי המס הנמצאים בתחומם הגאוגרפי ומדי פעם אף מעניקים סיוע לבעלי העסקים המקומיים. בנוסף, מקיימים הסניפים מפגשים עם השלוחות המקומיות של משרדי הממשלה ואגפי המיסים, אשר נועדו לגשר על מחלוקות קיימות, להעלות הצעות לשיפור למען ייעול השירות וגם לשטוח את טענות העצמאיים ובעלי העסקים הקטנים והבינוניים.

פעילויות הלשכה

לשכת יועצי המס אינה מייצגת את יועצי המס בלבד, אלא גם את העסקים הקטנים והבינוניים ואת יועצי המס העובדים עמם, הן מול הרשת המבצעת (רשות המיסים) והן מול הרשות המחוקקת. הלשכה פועלת במספר מישורים: מקצועי וציבורי.

פעילות הלשכה במישור המקצועי

לשכת יועצי המס מבצעת הדרכות והכשרות לחבריה, בהן גם קיום כנסים מקצועיים, ימי עיון, השתלמויות וקורסים. בנוסף, הלשכה מציעה שירותים נוספים לחבריה כגון ייעוץ משפטי, ייעוץ ביחסי עבודה ועוד.

פעילויות הלשכה במישור הציבורי

הלשכה מסייעת לעצמאים ולבעלי העסקים הקטנים באמצעות הגשת הצעות חוק, הערות ותיקונים להצעות חוק קיימות ולהוראות ביצוע של רשות המיסים. נציגי הלשכה משתתפים בדיוני ועדות הכנסת (כדוגמת ועדת הכספים, ועדת הכלכלה, ועדת החוקה, חוק ומשפט, ועדת העבודה, הרווחה והבריאות). בנוסף הלשכה פועלת באמצעות ייזום חוקים ותקנות, והגשת ניירות עמדה למקבלי החלטות.
ללשכה ישנו ייצוג במועצת יועצי המס המייצגים, מתוקף חוק הסדרת העיסוק בייצוג על ידי יועצי מס, התשס״ה–2005, אשר נועדה לרשום יועצי מס מייצגים בפנקס ולתת להם רישיון, לפקח על הכשרת יועצי מס מייצגים, לרשום מתמחים ולפקח על התמחותם ולערוך להם בחינות, לפקח ולשמור על טוהר וכבוד העיסוק ולהכיר במוסדות להכשרת יועצי מס מייצגים.
אשר ניסן לויטן

הרב אשר ניסן לויטן (כ"א בתמוז תרל"ט, 1879 - ט"ו בסיוון תשט"ז, 1956) היה רב וראש ישיבה בשאוול, ולאחר מכן רב ואב"ד בברונקס, מראשי "אגודת הרבנים" בארצות הברית.

תולדותיו

נולד בפומפיאן שבליטא לרב ישראל מאיר לויטן. אחיו הבכור הוא הרב בן ציון לויטן, רבה של שידלובה, ואחותו בת שבע שך היא אמו של הרב אלעזר מנחם מן שך.
למד בישיבת סלובודקה. נישא ליוכבד הינדה בת הרב יעקב דוב רפופורט רבה של זיימל ולימים של רבה כפר סבא, שהיה חתנו של הרב יוסף זכריה שטרן רבה של שאוול. לאחר נישואיו כיהן כרב בשאוול על מקום סב אשתו. כמו כן שימש כר"מ בישיבה המקומית שהוקמה בשנת תרס"ט (1909) ובראשה עמד הרב יהודה שפירא, חתנו של הרב מאיר אטלס, רבה של שאוול. לאחר מלחמת העולם הראשונה עמד בראשות הישיבה במשך כעשר שנים. לאחר פטירתו של רב העיר רבי מאיר אטלס, בי"ב בשבט ה'תרפ"ו, שימש רבי אשר ניסן כממלא מקום הרב.
בשנת תרפ"ח (1928) היגר לארצות הברית ושימש רב ואב"ד בברונקס, ניו יורק, במשך עשרים ושמונה שנים. היה מראשי "אגודת הרבנים" בארצות הברית. פרסם מאמרי השקפה וחידושי תורה בכתבי עת תורניים, ובהם "הפרדס" ו"שערי ציון". לאורך השנים ניהל חליפת מכתבים עם אחיינו הרב שך, ובביקוריו בישראל ביקר בביתו.
נפטר בערב שבת, בלכתו לבית הכנסת. במאמר הערכה עליו ב"הפרדס" נכתב בין השאר: "אחד מיחידי סגולה שבדור, אחד משיורי הרבנים שבדור הקודם, שבתורתם ובחוכמתם הטביעו חותם על מהלך החיים התורניים". הספרים שבעזבונו הובאו ארצה וחולקו בין שני אחייניו, הרב שך והרב משה טיקוצ'ינסקי. כתביו התורניים הועברו לידי אחיינו הרב שך שהורישם בצוואתו לחתנו הרב מאיר צבי ברגמן.
לרב אשר ניסן לויטן היה אח תאום, עזריאל משה, ששימש כרב בקייב. אחותו טויבע נישאה בזיוו"ש להרב יוסף שר, אביו של רבי יצחק אייזיק שר, ראש ישיבת סלבודקה, וחותנו של רבי משה עקיבא טיקוצינסקי משגיח ישיבת סלבודקה בבני ברק.
נויורק

עונה 1

יוסי אלחריזי, הבן הצעיר במשפחת פשע ידועה מנתניה, נמלט לעיר ניו יורק שבארצות הברית מאימת אחיו, ראובן ופרץ. בניו יורק הוא פוגש בחבורת צעירים ישראליים, אשר חלומם להצליח בעיר. במהלך העונה יוסי גורר אותם לעולם הפשע ועסקי הסמים.

עונה 2

לאחר אירועי העונה הראשונה מתגלה שיוסי מנהל חיים בורגניים בוויסקונסין, ואף עומד להתחתן עם מיה, חברתו. אך כאשר "פקס רומנה" – ארגון בינלאומי המתעסק בסחר בנשק – מעוניין בידע שלו, הוא וחבריו נגררים חזרה לעולם הפשע.

עונה 3

משפחת אלחריזי הנתנייתית מנסה לחזור למוטב ולהלבין את עסקיה, אך מתקשה לזנוח את עברה הפלילי. בינתיים בניו-יורק, יוסי וחבורתו נכנסים לעולם ההייטק והביג דאטה באינטרנט, במטרה להרוויח כסף חוקי. במקביל נערכים חיפושים אחר תוכנה היכולה לחזות את העתיד.
טום גולה

מכללות

גולה נולד בעיר פילדלפיה שבפנסילבניה, והחל ללמוד ב"תיכון לה סאל" המקומי בשנה בה סיים את לימודיו פול אריזין. בשנת 1951 פתח את קריירת המכללות שלו באוניברסיטת לה סאל, ובשנת 1954 הוביל אותה לזכייתה הראשונה באליפות ליגת המכללות. בסיום אותה עונה זכה בפרס השחקן המצטיין של הטורניר, וכן בתואר שחקן העונה בליגת המכללות. בעונה הבאה, שהייתה האחרונה שלו במכללה, הוביל את לה סאל לגמר אליפות המכללות, בו הפסידה לאוניברסיטת סן פרנסיסקו של ביל ראסל וקיי סי ג'ונס. לאורך תקופתו בלה סאל העמיד ממוצעים של 20.9 נקודות ו-19.0 ריבאונדים למשחק. גולה מחזיק בשיא הריבאונדים של טורניר ה-NCAA, עם 2,201 הריבאונדים בסך הכול.

קריירה מקצועית

גולה נבחר על ידי פילדלפיה ווריורס כבחירה טריטוריאלית בדראפט ה-NBA לשנת 1955. בעונתו הראשונה בווריורס חבר לפול אריזין וניל ג'ונסטון, אשר הובילו את הקבוצה לאליפות ה-NBA. גולה קלע 10.8 נקודות למשחק באותה עונה, וזכה למקום ברוטציה הודות לתרומתו בהגנה, בריבאונד ובהובלת הכדור. ב-5 העונות הבאות המשיך לשמש כשחקן חמישייה, השתתף 3 פעמים במשחק האולסטאר ורשם לאורך התקופה ממוצעים של 14.2 נקודות, 10.3 ריבאונדים ו-4.8 אסיסטים למשחק. בשנת 1959 הצטרף לקבוצה הסנטר וילט צ'מברליין, אך למרות יכולתו המצוינת הודחה פילדלפיה מהפלייאוף פעם אחר פעם, לרוב מול בוסטון סלטיקס.
במהלך עונת 1962/1963 נשלח גולה בטרייד לניו יורק ניקס, בתמורה לפורוורדים וילי נאולס וקני סירס. בשתי עונותיו הראשונות בניו יורק נבחר פעמיים נוספות למשחק האולסטאר, אך בהמשך נחלשה תרומתו והוא פרש ממשחק בסיום עונת 1965/1966, בגיל 33. באף אחת מ-4 העונות של גולה בניקס לא העפילה הקבוצה לפלייאוף.

לאחר קריירת המשחק

בשנת 1968 חזר גולה לאוניברסיטת לה סאל, כשמונה למאמן קבוצת הכדורסל. בשתי עונותיו בתפקיד הוביל את הקבוצה למאזן כולל של 37 ניצחונות ו-13 הפסדים. אולם הכדורסל של האוניברסיטה, שנחנך בשנת 1998, נקרא על שמו - "טום גולה ארנה".
בשנת 1968 נכנס גולה גם לחיים הפוליטיים, כשנבחר לבית המחוקקים של מדינת פנסילבניה, כנציג המפלגה הרפובליקנית. לאחר כשנה עזב את התפקיד והתמנה למנהל הכספים הראשי של העיר פילדלפיה. בשנת 1973, בסיום הקדנציה הראשונה שלו, סיים את תפקידו. ב-26 בינואר 2014 נפטר גולה, בגיל 81.
ממלא מקום

בהלכה

מפאת חשיבותו הגדולה של כהן גדול בעבודת יום הכיפורים בבית המקדש, דנה המשנה במינוי ממלא מקום לו:
בשִׁבְעַת יָמִים קֹדֶם יוֹם הַכִּפּוּרִים מַפְרִישִׁין כֹּהֵן גָּדוֹל מִבֵּיתוֹ לְלִשְׁכַּת פַּלְהֶדְרִין, וּמַתְקִינִין לוֹ כֹּהֵן אַחֵר תַּחְתָּיו, שֶׁמָּא יֶאֱרַע בוֹ פְסוּל.

רַבִּי יְהוּדָה אוֹמֵר, אַף אִשָּׁה אַחֶרֶת מַתְקִינִין לוֹ, שֶׁמָּא תָמוּת אִשְׁתּוֹ, שֶׁנֶּאֱמַר (ספר ויקרא, פרק ט"ז, פסוק י"ז) "וְכִפֶּר בַּעֲדוֹ וּבְעַד בֵּיתוֹ".

בֵּיתוֹ, זוֹ אִשְׁתּוֹ.

אָמְרוּ לוֹ, אִם כֵּן, אֵין לַדָּבָר סוֹף.
— משנה, מסכת יומא, פרק א', משנה א'
תחילת המשנה קובעת שמחשש שהכהן הגדול יימצא פסול למילוי עבודתו ביום הכיפורים, ממנים מראש כהן אחר כממלא מקומו. רבי יהודה אמר שכיוון שעל הכהן הגדול להיות נשוי, יש למנות ממלאת מקום גם לאשתו, שמא תמות. לכך התנגדו חכמים, בנימוק שאין לדבר סוף, כלומר ניתן לחשוש גם למיתת האישה השנייה וכך הלאה, אלא שפסלות של כהן היא אירוע סביר, ולכן יש להיערך לקראתו, ואילו מוות פתאומי של אשתו אינו אירוע סביר, ולכן אין צורך להיערך לקראתו.
אלבניה תחת השלטון האיטלקי

היסטוריה

ממלכת איטליה פלשה לאלבניה ב-7 באפריל 1939, חמישה חודשים לפני תחילתה של מלחמת העולם השנייה. צבא ההגנה האלבני הוכח כלא יעיל נגד זה האיטלקי, ולאחר התגוננות קצרה, המדינה סופחה לאיטליה. המלך האלבני זוגו הראשון וממשלתו הוגלו מחוץ למדינה. ראש ממשלת איטליה, בניטו מוסוליני דרש שליטה ישירה על המדינה כדי להרחיב רשמית את האימפריה שלו, כמו שעשתה גרמניה בסיפוח אוסטריה וכיבוש צ'כוסלובקיה. אלבניה התנהלה דה פקטו כמדינה עצמאית. הכובשים הקימו במדינה ממשלת בובות תחת חוקה חדשה, שהפכה את אלבניה לארץ חסות איטלקית. המלך ויטוריו אמנואלה השלישי טען לכתר האלבני, והיה רשמית שליטה עד ל-25 ביולי 1943.
לאלבניה הייתה חשיבות היסטורית ותרבותית ללאומנים האיטלקים, תומכי הפאשיזם, משום שהטריטוריה של אלבניה הייתה שנים רבות חלק מהאימפריה הרומית, ומאוחר יותר היו בה חופים (כמו דורס) שהושפעו ונשלטו על ידי הרפובליקה האיטלקית בוונציה.
אסטרטגית, השליטה באלבניה נתנה לאיטליה מיקום בבלקן שאיפשר לה לפלוש ליוון, שאכן כך עשתה בשנת 1940, וכמו כן איפשר לה לאיים על אויבת אחרת של איטליה, יוגוסלביה, שמלחמה איתה דרך אלבניה תאגור תמיכה מהלאומנים האלבנים שרצו לספח את הטריטוריות האלבניות בקוסובו ובורדר מקדוניה.
בזמן שוויטוריו אימנואלה שלט כמלך, שפקט ביי ורלאצ'י שימש כראש הממשלה וכראש המדינה. ב-3 בדצמבר 1941, ולארצ'י הוחלף בידי מוסטפא מרליקה קרויה. גרמניה הנאצית כבשה את שטח אלבניה כשאיטליה נכנעה בשנת 1943.
יחסי החוץ של אלבניה, מנהגיה, וכמו כן גם משאביה הטבעיים, כולם עברו לשליטתה הישירה של איטליה. ממשלת הבובות הפאשיסטית של אלבניה הפכה למפלגה המובילה במדינה, והפאשיזם נתן אפשרות לתושבי איטליה להתיישב באלבניה ולקבל אדמות, שלבסוף יהפכו לאדמה איטלקית.
באוקטובר 1940 שימשה אלבניה כבסיס לפלישה האיטלקית הכושלת ליוון. מוסוליני תיכנן לכבוש את יוון ומדינות אחרות באזור כמו יוגוסלביה כדי שאיטליה תשלוט על רוב קו החוף של הים התיכון. כיבוש זה היה חלק מהתפישה הפשיסטית של מייר נוסטרום (בלטינית: "הים שלנו") שבה תשלוט איטליה על כל הים התיכון.
אך מיד לאחר תחילת הפלישה, הדפו היוונים את האיטלקים וכבשו חלקים מאלבניה. במרץ 1941, גירשו הכוחות האיטלקים את הכוחות היוונים מדרום אלבניה, ובמשותף עם הפלישה הגרמנית ליוגוסלביה השלימו את כיבוש יוון.
לאחר נפילת יוון ויוגוסלביה ב-1941, סיפחו הפאשיסטים האיטלקים את כל הטריטוריות בהם התגוררו אלבנים בממלכת יוגוסלביה אל תוך ממלכת אלבניה. במאי 1941, טענו האלבנים הפאשיסטים לבעלות כמעט על כל האדמות האלבניות בבלקן, ואף על אזורים בצפון יוון (צ'מריה) אשר נוהלו על ידי ממלכת אלבניה, אך גבולות אלו היו מעבר לאלו שהוסכמו בין איטליה וגרמניה. מקומות מסוימים בהם התגוררות אלבנים נותרו מחוץ לגבולות אלבניה; אלו שנמצאו בתחום ממלכת בולגריה.
בין אפריל 1941 לספטמבר 1943 נהנו השטחים האלבנים שמחוץ לאלבניה תחת השלטון האיטלקי ממספר יתרונות; לראשונה ניתנה להם הזכות ללמוד את שפתם המקומית, מכיוון שעד אז היו בתי ספר אלבנים מחוץ לחוק תחת השלטון העות'מאני והיוגוסלבי.
לאחר הפסקת הלחימה מצד האיטלקים בספטמבר 1943, נכבשה אלבניה על ידי גרמניה הנאצית, והחלה מלחמת גרילה אכזרית במדינה.
סנוקר ים

סנוקר ים הוא משחק שולחן צפון אירופאי הנקרא גם נווס (novuss), קארונה. המשחק פופולרי מאוד במדינות הבלטיות וצפון אירופה. המשחק לשניים או ארבעה אנשים.
למרות כללי המשחק הפשוטים יחסית, "סנוקר ים" הוא משחק אסטרטגי, אנרגטי וסוחף. את המשחק משחקים עם מקלות סנוקר, שניים או ארבעה שחקנים. במהלך המשחק, השחקנים נמצאים תמיד בצד אחד של השולחן. תכונה זו הופכת את המשחק לנגיש לאנשים על כיסא הגלגלים (בגרמניה, קנדה, ארצות הברית, ליטא ועוד מדינות נערכות תחרויות בהן השחקנים על כיסא הגלגלים ושחקנים רגילים מתחרים זה בזה בלי שום הגבלות). את המשחק משחקים באמצעות מקלות סנוקר עם כלים עגולים ושטוחים העשוים מעץ (ולא עם כדורים כמו במשחקי ביליארד רגילים). התכונה הזאת נותנת למשחק גמישות מבחינת המיקום, כלומר אין צורך בעמידת השולחן בצורה אופקית מושלמת ואף ניתן לשחק את המשחק על הספינה או יאכטה, מכאן שם המשחק "סנוקר ים".

היסטוריה של המשחק

על פי מקורות בריטיים, משחק "סנוקר ים" הופיע לראשונה בפאבים בריטיים באנגליה עוד במאה ה-17. אותם המקורות טוענים כי המשחק ראשון נוצר על ידי ימאים בריטיים על פי סקיצה שיצרו וויקינגים. לטענת הנורווגים המשחק שאבותיו וויקינגים הוא למעשה האב טיפוס של משחק הביליארד. מקורות בריטים אחרים טוענים, כי המשחק הובא מאזור נפאל שבהודו במאה ה-17. באותה התקופה הייתה הודו אחת  הקולוניות של בריטניה. המשחק המקורי (הודי) - נקראה קארום (או סנוקר אצבע). הימאים הבריטיים שינו במקצת את לוח המשחק, הוסיפו מקלות ושינו את כללי המשחק. הם הביאו את המשחק לבריטאניה שם במהרה הפך המשחק "סנוקר ים" לופולארי ונמצא כמעט בכל פאב.
כך או כך, בין השנים 1927-1925, ימאים מלטביה ו/או אסטוניה (תלוי את מי שואלים) לקחו עימם סקיצה של המשחק דומה שראו בפאבים בריטיים. הם יצרו משחק חדש לאחר שהוסיפו שינויים ושכלולים, ובנו שולחן ראשון. משחק השולחן כבש במהרה ערי נמל כדוגמת Ventspils ,Tallinn ו-Liepaja. המשחק הפך לפופולרי מאוד במדינות הבאלטיות, ואף קיבל הכרה כספורט רשמי לאומי בתקופה הסובייטית (1989-1945), ההוכרה הזאת נשמרת גם היום (2013).

המשחק היום

היום למשחק הזה שמות רבים: סנוקר ים, נווס (novuss), ביליארד באלטי, קארונה. ברחבי העולם קיימות ליגות של "סנוקר ים" ונערכים תחרויות ביניהם - גביעת אירופה והעולם בנסוקר ים שבין המשתמשים יש גם אנשים על כיסאות גלגלים.
טבעות צדק

טבעות צדק הן מספר טבעות פלנטריות שנוצרו מחלקיקי אבק המקיפות את כוכב הלכת צדק.
מקורם של החלקיקים הוא בפני השטח של ירחים שעברו תהליך של סחיפה שמקורה בפגיעת מיקרומטאורואידים, מטאורואידים או שברים של שביטים ואסטרואידים שגורמת להתזת אבק. האבק המותז צובר מהירות גבוהה בשל כוח המשיכה הגדול של צדק, חודר עמוק לתוך קרקע הירחים, מתאדה, מתפוצץ וגורם להתזת אבק וחלקיקים. האבק והחלקיקים נעים במהירות כה גבוהה עד שהם משתחררים מכוח המשיכה של הירחים ונכנסים למסלול סביב צדק. לחלקיקים אלה אין צורה כדורית (אם היו כדוריים, קרוב לוודאי שמקורם היה בטיפות שהותכו ולא בסחיפה).

החלקיקים בטבעות דומים לפיח אדום (חוץ מטבעת ההילה הכחולה או השקופה) בשל פני השטח של ירחי המקור שצבעם אדום. אין סימנים לקרח בטבעות.

תופעות המתרחשות באזור הצל

הגרגרים שבטבעות מתפרקים ונטענים חשמלית לסירוגין כאשר הם עוברים באזור הצל של צדק. לשינויים שיטתיים אלה במטען החשמלי של חלקיקי האבק יש דינמיקה של אינטראקציה עם השדה המגנטי של כוכב הלכת. כתוצאה מכך חלקיקי אבק קטנים נדחפים אל מחוץ לגבול החיצוני של הטבעת וחלקיקים קטנים במיוחד משנים את זווית הנטייה שלהם או את נטיית מסלולם ביחס לכוכב הלכת.

טבעת ההילה

הטבעת מרוחקת מצדק 107,250 ק"מ בממוצע ועשויה מחלקיקי אבק שגודלם בין 0.6-1.4 מיקרון אשר נלכדו על ידי המגנטוספירה של צדק. צורת הטבעת כשל כעך.

הטבעת המרכזית

הטבעת מרוחקת מצדק 125,750 ק"מ בממוצע ועשויה משברים קטנים שמקורם בירחים אדרסטאה ומטיס.

הטבעת הדקה

עשויה למעשה משתי טבעות אחת בתוך השנייה: שתי הטבעות מקיפות את הטבעת העיקרית, ושתיהן עשויות משברים מיקרוסקופיים שמקורם בשני ירחיו של צדק - תבה ואמלת'אה. טבעת אמלת'אה מרוחקת מצדק 155,500 ק"מ בממוצע וטבעת תבה מרוחקת מצדק 177,500 ק"מ בממוצע.

טבעת הימליה

הטבעת מרוחקת מצדק 11,460,000 ק"מ בממוצע ועשויה מגושי אבק מהירח הימליה. הטבעת דלילה, מקיפה את צדק בכיוון ההפוך מכיוון תנועתו של צדק סביב עצמו.
רבי יצחק (תנא)

רבי יצחק תנא בן דורו של רבי יהודה הנשיא. מגדולי העיר 'נהר פקוד', יחד עם רבי נתן.
הוא מוזכר בברייתות בלבד ובתלמוד, חלוק עם רבי יאשיה ורבי יונתן.
אישה יפה

תקציר העלילה

אדוארד לואיס (גיר), איש עסקים עשיר אך בודד מניו יורק, הולך לאיבוד בבוורלי הילס בעודו מנסה למצוא את דרכו חזרה למלון שבו הוא שוהה לרגל עסקיו. בדרכו הוא פוגש בזונה צעירה בשם ויויאן וורד (רוברטס). לואיס מחליט לשכור את שירותיה של וורד והשניים מסכמים כי היא תבלה איתו שבוע. הוא רוכש עבורה בגדים אלגנטיים, לוקח אותה לפגישות ואירועים עסקיים חשובים, הם יוצאים לדייטים, מקיימים יחסי מין, משוחחים ונהנים זה בחברת זו. הם לומדים להכיר זה את זו, מושפעים זה מזו, ומתאהבים. בהמשך הם חווים קונפליקט סביב היחסים ביניהם, והם רבים ונפרדים. אך בסיום לואיס מחליט לוותר על טיסתו בסיום נסיעת העסקים, הוא מגיע אל דירתה של וורד, מטפס אל חלונה עם זר ורדים ומצהיר על אהבתו אליה, והם מתנשקים.

הפקה

במקור תוכנן הסרט לתאר סיפור דרמה קודר על זנות, התמכרות לסמים וקונפליקטים בין מעמדות חברתיים בלוס אנג'לס; אך בלחץ של ג'פרי קצנברג, יו"ר אולפני וולט דיסני בתקופה זו, שונה הסרט לקומדיה רומנטית וקיבל תקציב גדול.
רעיון מרכזי בסרט הוא אפקט פיגמליון, שהתבטא גם במחזה של ג'ורג' ברנרד שו "פיגמליון" (1913) ובמחזמר "גבירתי הנאווה" (1956).

ביקורת והצלחה מסחרית

הסרט זכה להצלחה קופתית, והיה לאחד הסרטים הרווחיים ב-1990. הוא נחשב לאחד הסרטים הפופולריים בכל הזמנים: הוא סרט הקומדיה הרומנטית שמכירות הכרטיסים עבורו היו הגבוהות ביותר בארצות הברית, והוא הרביעי בהכנסותיו ברחבי העולם בסוגה זו.
הסרט קיבל ביקורות מעורבות. רוברטס זכתה לשבחים על משחקה, עבורו היא קיבלה פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר, ומועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. התסריטאי ג'. פ. לותון היה מועמד לפרס גילדת התסריטאים ופרס באפט"א לקולנוע.
הסרט הביא לפריחתה של סוגת הקומדיה הרומנטית בהוליווד (יחד עם הצלחת הקומדיה "כשהארי פגש את סאלי..." ב-1989). בעקבות הצלחת הסרט, יצאו מספר סרטי קומדיה רומנטית בסגנון דומה, בהם "תפוס את הכלה" (1999) בו כיכבו שוב גיר ורוברטס בבימויו של מארשל.
הסרט הופק כמחזמר ומציג על במות ברודוויי. הוא עלה לראשונה ב-20 ביולי 2018.
צפון (עיר מקראית)

צָפוֹן הייתה עיר מקראית בעמק סוכות שבעבר הירדן, בנחלת שבט גד.
העיר נזכרת בספר יהושע בתיאור ערי שבט גד בבקעת הירדן המזרחית: "וּבָעֵמֶק בֵּית הָרָם וּבֵית נִמְרָה וְסֻכּוֹת וְצָפוֹן".
כמו כן, בספר במדבר נזכרת אחת ממשפחות שבט גד בשם "הצפוני": "בְּנֵי גָד לְמִשְׁפְּחֹתָם לִצְפוֹן מִשְׁפַּחַת הַצְּפוֹנִי".
חז"ל זיהו את העיר המקראית עם היישוב בן זמנם "עמתו": "בית הרים - בית רמתה, בית נמרה - בית נמרון, סכות - דרעלה, צפון - עמתו".
היישוב "עמתו", הנזכר אצל חז"ל גם בגרסאות "עמתן", "חמתן" ו"אמתו", מזוהה כיום עם "תל עמתא", שנמצא בגדה הצפונית של "ואדי ראג'ב" שבבקעת הירדן המזרחית, שם נתגלו שרידי מצודה מבוצרת מהתקופה הרומית, שלצדה תל ("תל אלקוס") שהיה מיושב החל מן התקופה הכלקוליתית ועד התקופה הביזנטית.
היישוב "עמתו" נזכר גם אצל אוסביוס באונומסטיקון, וכן בכתבי יוסף בן מתתיהו, המזכיר קרב שערך באזור אלכסנדר ינאי, וכן שריפה של ארמון שבנה הורדוס בעיר.
אחרים מזהים את העיר הקדומה עם תל א-סעידיה, צפונית לתל עמתא, תוך קישור בינה ובין צרתן המקראית.
יש המזהים את צפון עם "Sabuma" הנזכרת במכתבי אל-עמארנה.
יפת בן נח

יֶפֶת, דמות מקראית, בנו הבכור של נח במקרא, אחיהם של שם ושל חם.
על פי רשימת העמים שבבראשית, י', ליפת היו שבעה בנים (כלומר, מיוחסים לו שבעה עמים): גומר, מגוג, תירס, יוון, תובל, משך, ומדי. (משך ותובל מוזכרים מספר פעמים בנבואת יחזקאל, ומהנבואות כמו גם ממקורות אשוריים ויווניים נובע כי שתי האומות שכנו באזור מזרח אסיה הקטנה. גם במקורות האשוריים והיווניים שתי האומות בלתי ניתנות להפרדה).
ובני גומר: אשכנז וריפת ותוגרמה. ובני יוון: אלישה ותרשיש, כתים ודודנים.
יפת ושם אחיו נתברכו על ידי אביהם בשל התנהגותם הנאה בשעת המעשה המגונה של חם: "יַפְתְּ אֱלֹהִים לְיֶפֶת וְיִשְׁכֹּן בְּאָהֳלֵי שֵׁם" שכוונת הדברים כנראה: ירחיב אלוהים ליפת (נחלתו) ובשכנותו עם שם ישעבדו להם את כנען.

יפת בתרבויות שונות

עם התפשטות התנ"ך באירופה, נתפסה הדמות של יפת על ידי הנוצרים האירופאים כאבי האירופאים. לכן הביטוי "יפתי" נזכר בהקשרם של האירופאים. הביטוי היה שימושי גם בפיהם של סופרים פרה-דארוויניסטים במה שהפך לימים להיות הקבוצה ההודו-אירופית, דוברת השפות ההודו-אירופיות.
יש המאמינים כי יפת נזכר אצל תרבויות אחרות: היוונים הפאגאנים מכירים אותו כ"יאפטוס", הסנסקריט ההודי מכיר אותו כ"פרה-יפאתי" והרומאים מכירים אותו כ"לו-פאטר" או "האב יובה", שהפך ליופיטר]. בכל אופן, אלה הם כנראה רק צירופי מקרים. באיטלקית נשמר השם ג'פטו שמקורו מ"יפת".