חמי בן נון

חמי בן נון (נולד ב-26 ביולי 1952) הוא חוקר רב-תחומי במשפט הישראלי, במדע המדינה ובמדעי הרוח, פרופסור חבר במרכז האקדמי שערי משפט. נשיא הפדרציה לבוררות ויו"ר ועדת ההיגוי הציבורית שלה.

ביוגרפיה

חמי בן נון נולד וגדל ביפו עד כיתה ח', התחיל ללמוד בכיתה ט' בבית הספר התיכון עירוני ז' ביפו, אבל אז עבר עם משפחתו לבת ים, שם למד בבית ספר תיכון "חשמונאים". בצה"ל שירת בנח"ל ובמילואים באגף תכנון. היה חבר קיבוץ שריד עד גיל שלושים, אז עבר לתל אביב.
ב-1981 הגה ראשון את רעיון ההכנה לבחינות פסיכומטריות והקים ביחד עם ארנן יקותיאלי את מכון "קידום". 

ניהל במשותף את המכון, הדריך בו, כתב חומרי לימוד עבור הקורסים ואף חלק מהספר הראשון של קידום שראה אור בשנת 1982. 

במשך השנים יצאו עוד מהדורות בהן השתתף בכתיבה.
הוא בוגר תואר ראשון בפילוסופיה ומתמטיקה מן האוניברסיטה העברית בירושלים (1977-1974) ובוגר תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב (1984-1981). חבר לשכת עורכי הדין החל משנת 1986. בוגר תואר שני (1990) ושלישי (1998) בחוג לפילוסופיה של אוניברסיטת תל אביב. נושא עבודת המאסטר: 'מרי אזרחי', והיא נכתבה בהדרכת פרופ' יוסף אגסי. נושא עבודת הדוקטור: 'אחריות אזרחית', והיא נכתבה בהדרכת פרופ' יוסף אגסי ופרופ' גדעון דורון.
בהרצאותיו ובכתביו הוא מציין חמישה מורים שהשפיעו רבות על מהלך חייו האקדמיים: פרופ' יוסף אגסי, פרופ' ישעיהו ליבוביץ, פרופ' משה כספי, פרופ' שלמה גיורא שוהם ופרופ' עמוס טברסקי. לכל אחד מארבעת הראשונים הקדיש ספר או שניים שכתב או ערך ולעמוס טברסקי הקדיש מאמר רחב הקף על הטיות קוגניטיביות.
מתגורר בהוד השרון, גרוש ואב לארבעה ילדים.

פעילות אקדמית

פרופסור חבר במרכז האקדמי "שערי משפט" משנת 2013, ומרצה שם החל משנת 2001. היה מרצה מן החוץ במכללת "כרמל" בחיפה, בה נבחר בשנת 2012 למרצה מצטיין. לימד כמרצה מן החוץ באוניברסיטאות ובמכללות: אוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת בר-אילן, המרכז הבינתחומי והמכללה למינהל.
שימש דירקטור בחברות ציבוריות, היה במשך שנים רבות עמית מחקר במכון הבינלאומי למדיניות נגד טרור במרכז הבינתחומי (ICT), היה חבר בוועדות של לשכת עורכי הדין, מכהן כחבר הוועדה הבוחנת (בחינות הלשכה), חבר בפורום המרצים לאתיקה מקצועית וחבר בפורום המרצים לסדר דין אזרחי.

מחקריו

סדרי דין
מחקרו של חמי בן נון נוגע בתחום הפרוצדורה האזרחית ובעיקר בסדר הדין האזרחי. הוא כתב על פשרה לפי סעיף 79א לחוק בתי המשפט, על משפט חוזר אזרחי ופלילי, על מעמדם של צדדים בהליך המשפטי, על בקשות למתן הוראות, על תובענות יצוגיות. כל אחד ממחקרים אלה הפך למאמר שהתפרסם בכתבי עת משפטיים. בפרט כתב שלוש מהדורות של ספרו הידוע והמצוטט "הערעור האזרחי", שהוא מחקר עב כרס העוסק בכל היבטיו של הערעור בדין האזרחי.
מדעי ההתנהגות, ניהול ומשפט
מחקרו של חמי בן נון משתרע על תחום קבלת ההחלטות בכלל ויישומו בתחום המשפט בפרט. הוא עוסק בטקטיקות ואסטרטגיות הכרעה של המשתתפים בהליך המשפטי; בפסיכולוגיה של קבלת ההחלטות; בהטיות הקוגניטיביות מבית מדרשם של עמוס טברסקי ודניאל כהנמן (כתב מאמר רחב היקף הסוקר תחום זה לאורכו ולרוחבו בהתייחס בעיקר לשופטים). הוא חוקר זיכרון ותפיסה אצל בעלי דין; לאחרונה הוא חוקר את תחום חוכמת ההמונים במשפט וכן היבטים התנהגותיים בעבודת הדירקטוריון ובקבוצות אחרות.
אתיקה מקצועית
מחקרו של חמי בן נון בתחום זה מקיף את כללי הדין המשמעתי וסוגיות של חיסיון וניגוד עניינים. עוד הוא דן בהתנהגותם של עורכי דין באולמות המשפט (מאמר בתחום נכתב על ידו ועל ידי שני חוקרים אחרים - ד"ר אייל כתבן וד"ר בועז שנור)
פילוסופיה ומשפט
מחקריו בתחום זה כוללים הבנת והנהרת מופעי אי הציות לחוק במדינה הדמוקרטית ובפרט ידועים מחקריו בשאלת המרי האזרחי (ספרו מרי אזרחי יצא בשפה העברית בשתי מהדורות ובשפה האנגלית נכתב ספר מקיף המציג גופים ואנשים מפרי חוק מטעמים אידאולוגיים) ובשאלת האחריות האזרחית (עבודת הדוקטור שלו); הוא עוסק גם בתופעת הסרבנות האידאולוגית והיבטיה בבתי המשפט ובבתי הדין הצבאיים בישראל וכתב מאמר רב היקף הדן בתופעה זו.
כתיבה בתחומי דת ומדינה, פילוסופיה של המדע, חינוך וקרימינולוגיה
כתיבתו בתחומים אלה הניבה כתיבת ספר על הגותם של הפרופסורים ליבוביץ ואגסי; עריכת ספר בן שני כרכים (והקדמה שכתב בו) העוסק בתורתו של פרופ' משה כספי (התבנות – הילד, המבוגר ותרבות מתחדשת מעולמות היצירה של תלמידיו וחבריו של משה כספי; עריכת ספר (והקדמה שכתב בו) העוסק בתורתו של פרופ' שלמה גיורא שוהם (בכור היצירה – יובל ליצירתו של שלמה גיורא שוהם); מאמר בנושא הפרדת דת ממדינה ("כשאת אומרת "הפרדת דת ומדינה" למה את מתכוונת? – 'הפרדת דת ומדינה' בהגותם של ישעיהו ליבוביץ ויוסף אגסי") וכן מאמרים וספרים נוספים.

הערעור האזרחי

ספר אותו כתב חמי בן-נון ביחד עם טל חבקין, ראה אור במהדורה שלישית בשנת 2013 ומחזיק 1200 עמודים. הספר מתאר את מאפייניו של מוסד הערעור בישראל: תפקידיו, יתרונותיו וחשיבותו; דן באופייה של הזכות החוקתית לערער על פסק דין של בית משפט בערכאה ראשונה; עוסק בבקשת רשות לערער, בשלב הקדם-דיוני ובשלב הערעור גופו; מפרט את הליכי התקיפה האופקיים - ביטול, עיון מחדש, תיקון ו"משפט חוזר אזרחי"; בוחן את אמות-המידה לביקורת ערעורית; עוסק בערעורים בעניינים מנהליים; דן בהליך הדיון הנוסף. הערעור בהליכים מיוחדים: הוצאה לפועל, בית משפט לענייני משפחה, בית משפט לעניינים מנהליים ובתי דין מנהליים; ד"ר ערן טאוסיג כתב לספר זה פרק שדן בערעור בהליך התובענה הייצוגית על רקע מסגרת תאורטית כללית להליך זה. בספר גם השוואה לשיטות משפט דומות (בעיקר בארצות-הברית ובבריטניה). הספר משמש את העוסקים בליטיגציה האזרחית ושופטים ורשמים רבים - ובפרט שופטי בית המשפט העליון - מרבים לצטט אותו בפסקי הדין שלהם.

מרי אזרחי

ספר העוסק במחאה למיניה בדגש על המרי האזרחי. לדעת בן נון האדם שמבצע מרי אזרחי חש שעקרונות היסוד של הדמוקרטיה מתערערים עקב חקיקה או מדיניות של השלטון ומחליט להפר את החוק כדי לסייע לדמוקרטיה להגן על עצמה ולהביא לשינוי החקיקה או המדיניות. הספר מתמקד בשאלה אם יש תנאים או נסיבות שבהם יש זכות למרי אזרחי – ואם יש כאלה, מהם. הספר מהווה מורה דרך המאפיין את דרכי המחאה במדינה הדמוקרטית ובפרט את המרי האזרחי. הספר רואה במרי האזרחי כלי פרשני המותח את גבולות הדמוקרטיה ומבהירם. בן נון מבקש כי המחאה החברתית, על אף אי חוקיותה, תתנהל ללא שפיכות דמים אך בעקביות בנחישות ובעוצמה. יש בספר התייחסות למנהיגי המחאה ותכליתו להשיב את המדינה הדמוקרטית לידי בעליה החוקיים - העם. הספר עוסק גם באיומים על המחאה ובדרכים להתמודד עמם. ישעיהו לייבוביץ כתב פתח דבר למהדורה הראשונה של הספר שראתה אור בשנת 1992. הספר ראה אור במהדורה שנייה מעודכנת ומורחבת בהוצאת רסלינג בשנת 2014. פתח הדבר של ליבוביץ הוסף למהדורה זו. ספר מקביל, רחב בהרבה וכולל שער העוסק בקבוצות וביחידים שביצעו הפרות חוק "אידאולוגיות" בישראל בשם "Civil Disobedience - The Israeli Experience" יצא לאור בהוצאת Paragon House האמריקאית בפברואר 2015.

מגבלות השכל

ספר המבוסס על סדרה של שיחות שהתקיימו באוניברסיטת תל אביב בשנת 1993 שאותן הנחה בן נון. הספר מוקדש לזכרו של ישעיהו ליבוביץ שנפטר טרם צאתו של הספר לאור. המבוא שהקדים בן נון לספר מציג את הגותם של ליבוביץ ואגסי בסוגיית הרציונליות. מיכאל ששר שפרסם כמה ספרים על ישעיהו ליבוביץ כתב בספרו, 

שסקר את כלל הספרים שנכתבו על ישעיהו ליבוביץ כי "מגבלות השכל" הוא החשוב בספרים שנסקרו כי הוא מצייר תמונה נאמנה על הגותו של ליבוביץ בניגוד גמור לרוב הספרים שנסקרו המסלפים את עיקרי תורתו של ליבוביץ מתוך בורות או מתוך רשעות (שם, עמ' 233 ואילך). ששר רואה בבן נון "תלמיד מובהק של ליבוביץ" (עמ' 235). במקביל יצא באותה עת ספר נוסף בעריכתו המהווה אף הוא דיאלוג שהתקיים ברדיו (האוניברסיטה המשודרת) בין הפרופסורים ליבוביץ ואגסי: הספר "שיחות על הפילוסופיה של המדע" המהווה ביטויו של דיאלוג מפרה ונוקב בין השניים בשאלות יסוד בפילוסופיה, במדע ובפילוסופיה של המדע, יצא לאור בהוצאת משרד הביטחון.

הטיות קוגניטיביות והחלטות שיפוטיות

המאמר מראה כיצד שופטים, האמורים להיות מומחים במשפט, לוקים בהטיות קוגניטיביות. השופט נדרש לשיפוט מהיר ומכיוון שלא עומד בידו זמן מספיק כדי לעבד את המידע הרב, הוא משתמש ב"כללי אצבע" המובילים להטיות קוגניטיביות. המאמר מציג את ההטיות הקלאסיות, רובן פרי מחקריהם של עמוס טברסקי ודניאל כהנמן, ולצידן העלה בן נון דוגמאות אפשריות להטיות שיפוטיות. במאמר הראה בן-נון כיצד ניתן לצמצם את ההטיות על ידי מודעות עצמית, סיפוק אמצעי התבוננות, הכרת ההטיות השונות והמחקרים שנעשו עליהן, ביאור כללי ההסתברות והסטטיסטיקה והכרתם וכן הכרת המקורות לטעויות בשיקול הדעת.

ייקוב הדין את הפשרה?

המאמר בוחן את סעיף 79א לחוק בתי המשפט – אחת משבע דרכי פשרה הקיימות במשפט הישראלי. הוא בודק את משמעות המונח 'פשרה', את הליך הפשרה, גבולותיה, כדאיותה, סיכוניה ותנאיה. דן ביחסי עורך-דין ולקוח בזיקה לפשרה, ובהרחבה, בפרקטיקת הערעור – על מה ניתן לערער במסגרת פסק דין שניתן על בסיס סעיף 79א דנן ומהם סיכויי הערעור עליו. המאמר מדגיש שלושה היבטים: מהותה של פשרה ספציפית זו כהסכמה משולשת שבין הצדדים ובית המשפט, עיתוי השימוש בהסכמה זו והיחס שבין ציפיות הצדדים לבין עילות הערעור על פסק דין שניתן לפי סעיף 79א.

משפט חוזר פלילי ואזרחי

המאמר סוקר את המשפט החוזר בדין הפלילי ובוחן את הסיבות לקיומו של משפט חוזר. הוא דן במקביל במשפט החוזר האזרחי, בסמכויות בית המשפט לבצעו ובוחן את הנסיבות האפשריות לכך שבית המשפט יאפשר את ההליך המשפטי מחדש (אפילו שנים לאחר מכן בניגוד לכללי ההתיישנות או כללי מעשה בית דין), כגון בעקבות תרמית או בעקבות התגלותן של ראיות שאילו עמדו קודם לכן בפני בית המשפט היה הוא מגיע לתוצאה שונה מזו שנתקבלה בפועל או גם בעקבות פגיעה יוצאת דופן בזכויות בעל הדין.

סרבנות 'אידאולוגית' בראי בתי המשפט

המאמר דן בהפרות חוק שנעשות על ידי אזרחים שמקבלים את החוק מבחינה עקרונית, אבל סבורים הוא פוגע במצפונם או מגבה מדיניות פסולה. בעוד שדעת הקהל חלוקה בדעותיה לגבי תופעת הסרבנות, הרי שבית המשפט אינו מתייחס לכוונת המבצע, כי אם לעצם ההפרה. המאמר עוסק בתופעת הסרבנות בבתי המשפט האזרחיים והצבאיים בישראל. לדעת מחבר המאמר קיימת נטייה של בתי המשפט לשמש כ"מחנך" בסוגיות פוליטיות, אבל זה אינו מתפקידם (לדידו של בן נון תפקיד בתי המשפט להכריע בדין ולא לעסוק בחינוך). המחבר סבור כי לעיתים ישנה תועלת מסוימת בהפרת חוק מטעמים אידאולוגיים, שכן הדבר נובע מפעילותם של אזרחים אחראים אוהדי הדמוקרטיה ויש לדון בכך במישור הפוליטי ולא במישור המשפטי. המאמר עוסק בין היתר בפרשת זונשיין, במכתב השמיניסטים, בפרשת השמיניסטים, בפרשת יונתן בן ארצי, בפרשת ליאורה מילוא וכן בהפרות חוק במהלך פינוי יישובים ובמסגרת תוכנית ההתנתקות.

הכול שפיט – קריסה תחת הניירת

המאמר דן בפיגור בכתיבת פסקי הדין של מערכת המשפט בישראל. הוא מתייחס להתאבדותו של השופט מוריס בן עטר, שנקלע למצוקה אחרי שלא הצליח לעמוד בקצב הטיפול בתיקים שניתנו לו ובמתן פסקי הדין. בן נון מפנה אצבע מאשימה אל עורכי הדין שמעמיסים על בתי המשפט עודף ניירת שרובה מיותרת ומציע שבתי המשפט יענישו את עורכי הדין הנוהגים כך בחומרה רבה. הוא סבור שפגיעה בכיסם של עורכי דין ובעלי דין תקטין באופן ניכר את העומסים על מערכת בתי המשפט.

'הפרדת דת ומדינה' בהגותם של ישעיהו ליבוביץ ויוסף אגסי

ישעיהו לייבוביץ ויוסף אגסי סברו שיש להפריד את הדת מהמדינה – כל אחד מטעמיו שלו. לייבוביץ סבר כי מצב שבו הממסד הדתי כפוף לממסד החילוני מביא להשחתת הדת ומונע חינוך דתי והשפעה דתית על הציבור. לדעתו דווקא ההפרדה תביא למהפכה רעיונית שתשפיע על המדינה והחברה ותגביר את הישרדותו של העם היהודי. אגסי סבר שההפרדה חיונית לבניית מדינת לאום וכי היא תנאי לחיים תקינים ושוויוניים של חברה מודרנית ומתקדמת.