google/wiki40b huggingface dataset:
נער היטלר קווקס

רקע היסטורי

ב-24 בינואר 1932 נרצח בברלין נער בשם הרברט נורקוס, שהיה חבר בהיטלריוגנד, בידי קבוצת קומוניסטים. נורקוס הפך בן-לילה לקדוש מעונה של המפלגה הנאצית ולסמל תעמולתי. הסופר קרל אלואיס שנצינגר כתב ביוגרפיה בדיונית על חייו בשם "נער היטלר קווקס", ("קווקס" – "כספית", על שום תזזיתיותו של נורקוס ומהירותו לציית), והנס שטיינהוף עיבד אותו לסרט.

עלילה

הסרט עוסק בנער בשם הייני פולקר, אשר חבריו הקומוניסטים העניקו לו את הכינוי "קווקס". הוא גר בברלין בדירת חדר עם שני הוריו המרוששים. אביו המובטל הוא קומוניסט ששולח את הייני למחנה יער של תנועת הנוער הקומוניסטית.
ההילולה הבלתי ממושמעת של הקומוניסטים לא מוצאת חן בעיני קווקס. הקומוניסטים שותים, מהמרים, מעשנים, ורוקדים אל תוך הלילה. ארוחת הערב היא חתיכות לחם הנזרקות אל תוך פיות של נערים רעבים אשר דוחפים זה את זה בתור. הבנים והבנות משחקים משחק בו לפי תור הם מכים זה את זה באיברים המוצנעים.
קווקס בורח ומוצא בחלק אחר של היער מחנה של הנוער ההיטלראי ליד האגם. הוא צופה בהם ממרחק ורואה כי ההיטלריוגנד עובדים בצוותא בהבערת מדורות והכנת ארוחת הערב. הם שרים שירים פטריוטיים, מקשיבים לנאומים וצועקים יחד את סיסמתם "עוּרי גרמניה!" (!Deutschland, erwache). אצלם אין אלכוהול וסיגריות. בבוקר הם אפילו קמים מוקדם ויוצאים לאגם לשחייה משותפת לפני ארוחת הבוקר. קווקס רואה כי בריאות, ניקיון, עבודת צוות ולאומיות פטריוטית הם הערכים המוצגים בתנועה.
כאשר קווקס חוזר לביתו בעודו מזמזם את אחד משירי ההיטלריוגנד, אביו, הקומוניסט הנלהב, מכה אותו ורושמו כחבר במפלגה הקומוניסטית; פעילויותיה מאורגנות על ידי זר אפלולי הדובר גרמנית במבטא מזרחי מודגש. קווקס, לעומת זאת, מנצל את תפקידו כדי לעזור לנוער ההיטלראי, ומודיע להם על מזימה לארוב להם ולהרגם בנשק. הוא הופך למנודה בקרב הקומוניסטים, ולגיבור עבור ההיטלריוגנד.
אמו המעורערת של קווקס איננה יודעת מה לעשות, ומנסה להתאבד בהשארת כירי הגז דולקים כל הלילה. היא נהרגת, אך קווקס נותר בחיים. אביו, המרוסק ממות אשתו, מתחיל לתהות האם בנו צדק אחרי הכל, והנאציונאל-סוציאליסטים באמת ייטיבו עם גרמניה ועם פועלים עניים כמוהו יותר מאשר הקומוניסטים. גאורג וילדה, פעיל הנוער הקומוניסטי, שונא את קווקס ובסופו של דבר דוקרו למוות בפינת רחוב בלילה כשהלה מחלק עלוני תעמולה עבור היטלר. קווקס הופך לגיבור התנועה הנאצית, שכן מילותיו האחרונות הן "דגלנו מתנופף" מהמנון הנוער ההיטלראי.
נושא הסרט מתאפיין במילים האחרונות בפסקול אשר מסיים את הסרט, מתוך ההמנון: "אכן, דגלנו אדיר מן המוות!"

בתקופת השלטון הנאצי

בשנות השלושים מילא הסרט תפקיד תעמולתי חשוב וגרם לנערים ונערות רבים להצטרף לתנועת הנוער ההיטלראי. הסרט נתמך על ידי הנאצים עוד בתהליכי הפקתו. ההפקה עלתה 320,000 מארקים, שהגיעו בחסות באלדור פון שיראך, מנהיג-הרייך לענייני נוער.
להקרנתו הראשונה של הסרט במינכן הגיעו רבים בעלי משרות נאציות, בהם יוזף גבלס, רודולף הס ואדולף היטלר. גבלס אף אמר על הסרט: "אם 'קווקס' מייצג את הניסיון הראשון בקנה מידה גדול לתאר את הרעיונות והעולם הנאציונל-סוציאליסטי בקולנוע, אז עלי לומר כי הניסיון הזה, בהתחשב באפשרויות של הטכנולוגיה המודרנית, הוא הצלחה מסחררת."

כיום

בגרמניה כיום הסרט מוגדר כסרט מושגח (Vorbehaltsfilm), יחד עם כמה עשרות סרטים אחרים מהתקופה הנאצית. אסור להקרינו אלא רק באירועים חינוכיים המודרכים על ידי מומחה.
יוסף כנען

יוסף צוקרמן כנען (1922 – 25 בינואר 2002) היה פזמונאי, פוליטיקאי ועיתונאי ישראלי. 
כתב כמה מהלהיטים הגדולים בישראל של שנות ה-50, בהם "אבא'לה בוא ללונה פארק", השיר "לא לא לא" של יפה ירקוני ו"שושק'ה מכרכור". 
עבד עם הזמר ישראל יצחקי.
היה נשוי ליהודית כנען. נפטר ב-25 בינואר 2002 מסרטן הדם.

מהלך חיים

יוסף נולד בווינה שבאוסטריה בשם היינץ צוקרמן. בגיל 10 עלה לארץ על אוניית מעפילים בשם "הנרייטה סולד" ומיד נשלח לעבודת אדמה בתל עדשים.
הוא סיים קורס קצינים וקיבל דרגת "סרן" בחייל המודיעין.
בתקופת שירותו הצבאי, דוד בן-גוריון, ראש הממשלה דאז בכבודו ובעצמו עברת את שמו ליוסף כנען- מתוך השם היינץ צוקרמן.
בין קריירה לקריירה כתב יוסף כנען כמה מהלהיטים הגדולים ביותר של שנות החמישים: "לא לא לא" של יפה ירקוני, "שושק'ה מכרכור" והמפורסם שבהם- "אבאל'ה בוא ללונפארק" של ישראל יצחקי.
לאחר הקריירה הצבאית שלו עבד ככתב בעיתון "דבר" הישראלי ועורך ראשי של העיתון הכלכלי, שכן זו הייתה התמחותו- "שער". הוא תיפקד כעיתונאי  עד אשר קיבל הצעה ממפלגת מפא"י, מפלגת פועלי ארץ ישראל (מה שהיום נקרא מפלגת העבודה) שפעלה אז בראשות ספיר, שר האוצר.
עם הקמת שגרירות ישראל בגרמניה
מונה אשר בן-נתן לשגריר והנספח הכלכלי היה יוסף כנען, מהיותו איש כלכלה מכובד ודובר גרמנית שוטפת כשפת אם. ארבע שנים עבד בתפקיד ויצר קשרים הדוקים עם צמרת הממשל הגרמני.

בשנת 1970 טס יוסף כנען לגרמניה, והביא לישראל 2,000,000 מרקים במזומן אשר נשמרו בתוך מזוודה שנקשרה לידו באזיקים.
לאחר השירות הדיפלומטי, הוא קיבל הצעה מעיתון כלכלי גדול מאוד בגרמניה בשם "הנדלסבלאט" ככתב כלכלי לעיתון, הכתב הזר היחידי של המערכת. עבד שם 30 שנה עד יומו האחרון, וקיבל עיטור מופת על כך- "כאות הוקרה לתרומה בהידוק הקשרים בין שתי מדינות מפולגות". במקביל לעבודתו בעיתון ניהל רשת סופרמרקטים "קו-אופ" וכתב גם כן לעיתון שווייצרי נחשב.
יוסף כנען נפטר בשנת 2002 לאחר תקופה ארוכה בה חלה בסרטן הדם.
מקסוול קורנה

קריירת מועדונים

קורנה גדל במחלקת הנוער של קבוצת מץ. הוא ערך את הבכורה שלו בליגת המשנה הצרפתית ב-2 באוגוסט 2013.
ב-16 בינואר 2015 קורנה חתם בשורותיה של ליון מהליגה הצרפתית הראשונה. את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה ערך ב-25 בינואר 2015 בניצחון הבית 2-0 נגד קבוצתו הקודמת, מץ. הוא נכנס כמחליף של אלכסנדר לאקזט שנפצע לאחר 34 דקות.
את שערו הראשון הבקיע ב-23 באוקטובר כשנכנס כמחליף בדקה ה-89 בניצחון 3-0 על טולוז.

נבחרת חוף השנהב

קורנה נולד בחוף השנהב והיגר לצרפת בגיל צעיר. הוא שיחק למען צרפת במסגרות הנוער, אך ב-5 באפריל 2017 הצהיר שהוא רוצה לשחק בנבחרת הבוגרת של חוף השנהב.
ב-4 ביוני 2017 קורנה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת חוף השנהב בהפסד 5-0 להולנד.
Introducing... The Beatles

רשימת השירים

כל השירים נכתבו על ידי פול מקרטני וג'ון לנון, למעט אם צוין אחרת.
Journal of Peace Research

Journal of Peace Research הוא כתב עת אקדמי אשר מפרסם מאמרים וביקורות ספרים בנושאים של לימודי שלום, ניהול סכסוכים וביטחון בינלאומי. כתב העת נוסד בשנת 1964 על ידי יוהאן גלטונג ומאז שנת 1998 מתפרסם אחת לחודשיים. המערכת של כתב העת נמצאת במכון הבינלאומי לחקר השלום באוסלו והוא יוצא לאור בהוצאת SAGE Publications.
עורך כתב העת בשנים 1983–2010 היה הפרופסור נילס פטר גלדיטץ (Nils Petter Gleditsch); בשנים 2010–2017 היה זה הנריק אורדל (Henrik Urdal); ומאז שנת 2017 עורכו של כתב העת הוא גודרון אסטבי (Gudrun Østby).
הרמס טריסמגיסטוס

כחלק מהתפתחות המדע ברנסאנס וראשית העת החדשה

בתקופת הרנסאנס קראו אישים כמרסיליו פיצ'ינו וג'ובאני פיקו דלה מירנדולה כתבים אלה (במיוחד את האקסלפיוס, שחשבו שהוא שריד של ספרות ענפה) והאמינו באמונה שלמה בעתיקותם ובנכונותם, אף כי לא האמינו שהרמס טריסמגיסטוס היה אל וסברו שהיה ספק אדם ספק מלאך. הרעיון שבכתבים אלה אף עלה בקנה אחד עם אמונת האקדמיה האפלטונית של פירנצה, לפיה כל החכמות והאמיתות של כל הדתות והפילוסופיות נובעות ממקור אמת יחיד ורק משתקפות באופן שונה. הקורפוס ההרמטי נתן תשובה לשאלה מהו אותו מקור חכמה קדום. רק ב-1614 הוכיח איזק קזובון שהדמות של הרמס טריסמגיסטוס היא המצאה של המאה הראשונה לספירה לכל המוקדם.
העיסוק בחכמה הרמטית נחשב לכפירה, לעיסוק בכשפים ולפעולה אסורה מבחינה דתית ומוסרית המסכנת הן את העוסק בה והן את הסובבים אותו (ג'ורדאנו ברונו הועלה למוקד בהאשמה זו, ג'ון די נודה, אגריפה פון נטסהיים הואשם בכשפים). רבים אחרים (כגון ניקולא פלאמל, יוהנס קפלר, מייסטר אקהרט ואפילו אייזק ניוטון ואלברכט דירר) ניסו להטות את העיסוק לפסים חיוביים כגון רפואה, אלכימיה ועוד, תוך הגדרת ההבדל בין "מאגיה שחורה" האסורה והמסוכנת, לעומת "מאגיה לבנה" המותרת והרצויה. גם הקבלה נחשבה לחלק מאותן חכמות.
החוקרת פרנסיס ייטס חקרה את השלכות החכמה ההרמטית וגילתה שמסורת זו השפיעה רבות על התפתחות המדע בראשית העת החדשה, היא מופיעה גם בבסיס אגודות סתרים כמו הבונים החופשיים ועוד.
לוריס גראו

ביוגרפיה

לוריס גראו מוכר בתקשורת ועל ידי מבקרים בינלאומיים כאחד האמנים החשובים והמשפיעים ביותר בדורו. עם זאת, מאז תחילת הקריירה שלו, סירב האמן לפרסם את הביוגרפיה שלו. לפיכך, רוב הביוגרפיות הזמינות הן שגויות או לוקות בחסר.
יצירותיו של לוריס גראו מאורגנות לכדי פרויקטים במקום תערוכות.
הראשונה Silence Goes Quicker When Played Backwards התקיימה בפריז ב- Plateau / Frac île-de-France בשנת 2005. פרויקט זה הוא ששיגר אותו לתוך שדה האמנות הבינלאומית.
ב-2008, לוריס גראו היה האמן הראשון שהוענק לו שימוש מלא בחלל הפאלה דה טוקיו בפריז, לפרויקט שלו Cellar Door. הוא המשיך ופיתח פרויקט זה ב-ICA (אנגליה), ב-Kunst Halle Sankt Gallen (שווייץ), במוזיאון La Conservera de Murcia (ספרד), ב-Kunsthalle Wien (אוסטריה), ולבסוף ביריד האמנות ארט בזל לצד פרסום הקטלוג בהוצאת JRP Ringier אשר הִתְוָה את הפרויקט כולו.
למרות שאספנים בינלאומיים ומוזיאונים רכשו מספר רכישות חשובות של עבודותיו, גראו בוחר להופיע בגלריות וירידים רק לעיתים. הייתה לו תערוכה אחת כפולה בין הגלריות שמייצגות אותו. הפרויקט The Unplayed Notes הוצג בגלריה Pace בניו יורק (2012) ולאחר מכן בגלריה Yvon Lambert בפריז (2012).
ב-2013 הוא היה האמן הראשון שהוזמן להציג במשותף על ידי הלובר ומרכז פומפידו בפריז. התערוכה, "לוריס גראו [I]", הייתה פתוחה לציבור הרחב והתקיימה בחצרות המוזיאונים, בהימנעות מכוונת מחללי התצוגה הרגילים של שני המוסדות.
בשנת 2014 לוריס גראו מונה כאביר במסדר האמנויות והספרות. (Chevalier des Arts et des Lettres).
ב-2015, עבור הפרויקט שלו The Unplayed Notes Museum, הוא היה האמן הראשון שהשתלט באופן מלא על חלל המוזיאון העכשווי בדאלאס (ארצות הברית).
מאז 2010, האמן משתתף לעיתים רחוקות בתערוכות קבוצתיות, ומעדיף לרכז את משאביו בפיתוח פרויקטים אישיים. האמן רואה את "מסלול העבודה לאורך זמן כפסל בפני עצמו״.

גישה אמנותית

המתודה של לוריס גראו מאופיינת על ידי מתן עדיפות למושג הפרויקט על התערוכה. הוא סבור כי על הרעיון והפרויקט בלבד להיות העקרונות המנחים המגדירים את מצבי ההופעה, תצוגה וחלוקה, ואפילו משך זמן ועלות.
הפרודוקטיביות והיעילות המצויות בבסיס הפרויקטים שלו הן מוקד עשייתו. בנוסף, הוא גם מקדיש תשומת לב למחיקת הגבולות באופן שיטתי בין חללי דמיון ומציאות.
אחד המאפיינים המשותפים למגוון הפרויקטים של לוריס גראו הוא קנה המידה שלהם. על ידי הפקת עבודות בסדר גודל כזה עם חזון גלובלי, הוא שואף לגבור על חלל וזמן ה״תערוכה״.
בונגו (מחוז)

בּוּנְגוֹ (ביפנית: 豊後国 – "בּוּנְגוֹ נוֹ קוּני) הוא מחוז לשעבר בצפון מזרח קיושו שביפן החופף ברובו למחוז אויטה של ימינו. יחד עם מחוז בוזן כונה המחוז לעיתים הוֹשוּ (豊州). מחוז בונגו גבל במחוזות בוזן (豊前国), היוגה (日向国), היגו (肥後国), צ'יקוגו (筑後国) וצ'יקוזן (筑前国).

היסטוריה

בסוף המאה השביעית פוצל מחוז טויו (豊国 – "ארץ עשירה") למחוזות "בּוּזֶן" (מילולית "החלק הקדמי של טוֹיוּ") ו"בונגו" ("החלק האחורי של טויו"). עד תקופת הייאן נהגו לקרוא לבונגו "טוֹיוֹקוּני נוֹ מיצ'י נוֹ שירי".
מקובל להניח כי בירת המחוז (国府 – "קוֹקוּפוּ" מילולית "הבירה הישנה"), שכנה בפוּרוּגוֹ (古国府), כיום אזור בעיר אויטה, אך שרידיה לא אותרו.
באמצע המאה ה-16, במהלך תקופת סנגוקו, שלטה בבונגו משפחת אוטומו. בירתם הייתה בעיר פונאי (府内, כיום אויטה). בתקופתם הגיעו האירופאים הראשונים ליפן. היו אלו סוחרים פורטוגזים שנחתו באי טנגשימה. לאחר שהידיעה על בואם הגיעה לדאימיו ממשפחת אוטומו הוא הזמין אותם לבונגו. הקשר עם הפורטוגזים התחזק בתקופת שלטונו של הדאימיו אוטומו סורין שאף התנצר. מעמדה של משפחת אוטומו נחלש לאחר שטויוטומי הידיושי השתלט על קיושו, והמחוז חולק בין כמה משפחות.
ב-1871 שולב מחוז בונגו במחוז אויטה (大分県) כחלק מרסטורציית מייג'י.
על שם המחוז קרוי המצר המפריד בין קיושו לשיקוקו תעלת בונגו.
ארוס רמאצוטי

תולדות חייו

ארוס רמאצוטי נולד בפרבר הרומאי צ'ינצ'יטה. מגיל צעיר נחשף למוזיקה ורצה להיות זמר. הוא הושפע רבות מאביו רודולפו, שהיה זמר והקליט מספר שירים. בחטיבת הביניים ניסה להתקבל לקונסרבטוריון בעירו, אך בשל הדרישות הגבוהות והמבחנים הקשים נמצא כ"לא מתאים". 
הוא התחתן עם הדוגמנית ומגישת הטלוויזיה השווייצרית מישל הונציקר. מנישואים אלה נולדה בתו, אורורה סופי (נולדה ב-5 בדצמבר 1996). בני הזוג התגרשו בשנת 2002.
בגיל 50, ב-6 ביוני 2014, התחתן ארוס בארמון המלכותי של מילאנו עם דוגמנית הצמרת האיטלקיה מריקה פלגרינלי בת ה-25. להם יש בת, מריה רפאלה, שנולדה ב-3 באוגוסט 2011.
ב-14 במרץ 2015, נולד לזוג בן נוסף בשם גבריו טוליו.

קריירה מוזיקלית

לאחר שנת לימודים אחת בלבד באקדמיה, החליט רמאצוטי לפרוש ולהתמסר למוזיקה.

תחילת הדרך

ב-1981 השתתף בתחרות כשרונות צעירים עם שיר שכתב בעצמו: "רוק 80". השתתפותו בתחרות נתנה קרקע פורייה לקשר שנוצר בינו ובין חברת התקליטים "DDD", שחתמה עמו על חוזה הוצאת תקליטו הראשון. בעקבות החתימה, עבר רמאצוטי למילאנו, יחד עם אחיו מרקו ואמו רפאלה. 
הסינגל הראשון שהוציא ב-1982 נקרא "Ad Un Amico" (איטלקית:"לחבר"), והוא זכה להצלחה סבירה.

הפריצה לתודעה

ב-1984 פרץ רמאצוטי לתודעה, עם זכייתו בתחרות כשרונות צעירים בפסטיבל סן רמו, בשירו: "Terra Promessa" (איטלקית: "ארץ מובטחת"), שכתבו עבורו המוזיקאים האיטלקיים רנאטו בריוסקי ואלברטו סלרנו. השיר זכה להצלחה כבירה, ואלבומו הופץ באירופה בשל הגדרת חברת התקליטים את הכשרון העולה כ"כשרון בינלאומי", למרות ששר באיטלקית.
ב-1985, שב רמאצוטי להתחרות בפסטיבל סן רמו, וזכה בתחרות במקום השישי, בשירו: "Una storia importante", (איטלקית: "סיפור חשוב"), שהופיע בדיסק הבכורה שלו:  "Cuori Agitati" (איטלקית: "לבבות נפעמים"). השיר פרץ לתודעה האירופית כולה, ומכר מיליוני עותקים ברחבי היבשת, מתוכם למעלה ממיליון עותקים בצרפת.
ב-1986, השתתף רמאצוטי בפעם השלישית ברציפות בפסטיבל סן רמו. בתחרות זו, זכה במקום הראשון בשירו: "Adesso Tu" (איטלקית: "עכשיו אתה") והוציא את אלבומו השני: "Nuovi Eroi" (איטלקית: "גיבורים חדשים"). בשנת 1998, ביצע עם טינה טרנר את "The Best", בהופעה משותפת. 
לאחר פסטיבל זה, השתתף רמאצוטי בעשרות פסטיבלים נוספים, והוציא כעשרה אלבומים. אלבומו "Calma Apparente" (איטלקית: "רוגע למראית עין"), יצא לחנויות ב-28 באוקטובר 2005. מיליוני העותקים שמכר אלבום זה ברחבי העולם הצטרפו ליותר מ-35 מיליוני תקליטים שמכר עד אותה העת.
שירו של רמאצוטי, "Un Emozione per Sempre" (איטלקית: "רגש נצחי"), אשר ראה אור ב-2003, נחשב למצליח ביותר של רמאצוטי עד היום, הגיע למקום הראשון במצעד האיטלקי, השווייצרי והלטיני באותה השנה, וזכה לדירוגים גבוהים במדינות אירופאיות נוספות.

סגנון מוזיקלי

סגנונו המוזיקלי של רמאצוטי מגוון, וכולל סוגי מוזיקה רבים, החל מבלאדות נעימות וכלה בקטעי רוק עוצמתיים. כל אלבום הוא מקליט פעמיים: באיטלקית ובספרדית, לכן זוכה לפופולריות רבה בספרד ובמדינות אמריקה הלטינית, בפרט בארגנטינה ובמקסיקו. 
לאורך השנים, זכו שיריו ואלבומיו לדירוגים גבוהים במצעדי הפזמונים של אוסטריה, גרמניה, צרפת, שווייץ, הולנד ומדינות סקנדינביה.

תרגומי שירים לעברית

תרגום השיר עכשיו אתה, Ahora Tu בוצע בשנת 1986
תרגום השיר איננו נמצאים לבד, No Estamos Solos  בוצע בשנת 2007
חולדת אורז גלאפגוס

מאפיינים

זו חולדה קטנה שאורכה עד 15 ס"מ, החיה בערבות ושיחיות טרופיות וסאב-טרופיות ואין לה פחד מבני אדם. הם חיים בכמה איים כמו סנטה פה ופרננדינה וסן קריסטובל ונחשבו בעבר למינים נכחדים עד שהתגלו מחדש.
לחולדה זו בעלתפרווה אפורה כהה, אוזניים גדולות וחוטם מוארך עם שערות חישה העוזרות לה לחוש את סביבתה. היא יוצאת בעיקר בלילות וניזונה מצמחים שונים, זרעים ויצורים קטנים כמו חרקים, ביצים וחולייתנים קטנים. מקור השם "חולדת אורז" הוא כאמור בשבט אליו משתייכת החולדה ולא בתזונתה.
החולדה נמצאת בסכנה עקרב מינים חדשים כמו חתולים וכלבים וכן חולדות אמיתיות שפלשו לאיים ומאיימים על החולדות. האוכלוסייה שלהם אינה גדולה בכל מקרה ונחשבת פגיעה כיום. 
אחד מהתת-מינים A. g. galapagoensis - נכחד. בעיקר עקב האוכלוסיות המבודדות מדי שלו.
רבבית

סימול

סימולה של הרבבית הוא ‱ (Unicode U+2031). בחישובים כלכליים, נהוג להשתמש בסימון bps (קיצור של basis point).

תצורת השם

כשהסיומת "ית" נוספת למספר (בדרך-כלל בכפולות של עשר), היא מציינת את חלקו מתוך השלם; כך "עשירית" היא החלק העשירי מתוך השלם (1/10), "מאית" היא החלק המאה מתוך השלם (1/100) ו"אלפית" היא החלק האלף מתוך השלם (1/1000).

שימושים


אחד השימושים המרכזיים   במושג הרבבית (Basis Point) הוא בחישובים כלכליים, כמדד לעליה או ירידה ברווחים. על מנת לתאר את אחוז הגידול באחוזי הרווח, לדוגמה, נעשה השימוש ברבבית, המתארת למעשה "אחוז של אחוז".
מי ים

מי ים הם מים (לא טהורים) המצויים בים או באוקיינוס. בממוצע, מליחות מי ים היא כ-3.5%; כלומר, בכל ק"ג מי ים יש כ-35 גרם מלח מומס. צפיפותם של מי הים גדולה מזו של מים מתוקים.

שתיית מי ים

מי הים מלוחים יותר מהמים אשר בגוף האדם (תמיסה היפרטונית). כאשר אדם בולע כמות גדולה של מי ים, התאים בגופו ינסו להשוות את הלחץ האוסמוטי אשר קיים מחוצה להם, על ידי שיחרור נוזלים מהתא אל עבר המרווח הבין תאי. עקב פעולה זו, התאים המפרישים את הנוזלים מתייבשים, מצטמקים ומתים. זוהי הסיבה שבשעת הישרדות בלב ים, מומלץ שלא לשתות מי-ים כדי להגדיל את הסיכויים להינצל.
אביבה ברושי

אביבה ברושי (נולדה ב-1934) היא מתרגמת, עורכת וסופרת ישראלית.

ביוגרפיה

ילידת תל אביב להורים מבני העלייה השנייה. לאחר סיום לימודיה התיכוניים שירתה בצה"ל כסמלת מודיעין, השלימה תואר ראשון ושני (פילוסופיה וספרות) באוניברסיטה העברית בירושלים, והשתלמה באוניברסיטה של מקסיקו, שם כתבה את עבודת הדוקטורט שלה בנושא "מושג המרכז - טבור הארץ וציר העולם בתרבויות אמריקה הלטינית".
ספרה הראשון, "איש ומעגלו" (פרס ברש תשי"ז), ראה אור בהיותה בת עשרים וזכה לביקורת אוהדת כיצירת נעורים מבטיחה. סמוך לאחריו זכה קובץ שיריה בפרס אנה פרנק מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים, בה למדה.
בשנת 1958 נישאה לפסנתרן שאול בן-אז"ר, וילדה את בתה הבכורה, דפנה. המשפחה חיה זמן-מה בקיבוץ נען ולאחר מכן עברה לירושלים, שם עבדה אביבה כעורכת לשון באנציקלופדיה החינוכית (מוסד ביאליק); וכעורכת ב"פנקס הקהילות" (הוצאת יד ושם; פרס ישראל תשל"ג, 1973); עם תום לימודיה הועסקה כמרצה במכינה האקדמית של אוניברסיטת תל אביב וכעוזרת מחקר במכון כץ לחקר הספרות (1971-1961). באותן שנים נולדו שני בנים נוספים: ניב, מוזיקאי, ונועם, שחקן ובמאי תיאטרון.
בשנת 1971 יצאה אביבה עם משפחתה לשליחות באורוגוואי מטעם הסוכנות היהודית. שם עסקה בפעילות ציבורית ענפה, הרצתה על תרבות ישראלית וערכה "פינה עברית" בעיתונות המקומית וברדיו. היא השתלמה בשפה הספרדית והחלה ללקט מיתוסים ולתרגם סיפורים מהמורשת האינדיאנית. באורוגוואי ובארגנטינה ראו אור שני ספרים נוספים פרי עטה: "שירים פשוטים" (פרס אנה פרנק לשירה, 1973) ולקט הסיפורים "המבוך" (1974) וכמה מסיפוריה תורגמו לספרדית ופורסמו בכתבי עת מקומיים. באותה שנה נולד בן הזקונים תומר, כיום במאי סרטים ואיש יחסי ציבור.
עם חזרתם ארצה ב-1976 עבדה ברושי כעורכת, מביאה לדפוס ומתרגמת בהוצאות ספרים שונות; כמעצבת חוברות לימוד לאוניברסיטה הפתוחה (1984-1977); וכעורכת כתב-העת "מדינה, ממשל ויחסים בינלאומיים" מטעם מכון דייוויס, האוניברסיטה העברית בירושלים (עד 1990). מאוחר יותר עברה לגור בצפת, בגפה.
בשנים 1991-1990 זכתה לחופשת יצירה, ככלת פרס ראש הממשלה למתרגמים, ובפרס אקו"ם בעילום שם על ספרה קצה החוט (ליידי X). בשנים 1997-1996 השתלמה באוניברסיטה של מקסיקו (במסגרת חילופי תרבות מקסיקו-ישראל) והעמיקה את מחקרה בתרבות האינדיאנית, בהשוואה עם מוטיבים מסוימים בתרבויות ישראל והעמים. על עבודתה זו הוענק לה התואר ד"ר לפילוסופיה מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
מאז חזרתה ממקסיקו היא מרצה לספרות ולתרבות משווה במכללת צפת ומכללת עמק יזרעאל.
ברושי היא אם לארבעה.
חבל אשכול

חבל אשכול הוא אזור התיישבות גדול במערב הנגב הצפוני, בין רצועת עזה וגבול ישראל-מצרים במערב, נתיבות ובמועצה אזורית שדות נגב בצפון, במזרח באופקים  ובמועצה אזורית מרחבים וחולות חלוצה בדרום.
יישובי החבל פרושים משני עבריו של נחל הבשור, ולפיכך נקראו עד לשנת 1969 "חבל הבשור". שם קודם נוסף היה "חבל מעון". בשנות האלפיים, נקרא החבל על שם לוי אשכול, שהיה ראש הממשלה השלישי של מדינת ישראל.
קרקעותיו של חבל אשכול, שהן תערובת של חול ולס, נמצאו מתאימות לגידולי שדה כגון גזר ותפוחי אדמה. אזור ההתיישבות מנוהל על ידי המועצה האזורית אשכול, שמקום מושבה הוא במרכז האזורי שליד צומת מגן. בחבל ממוקמים 32 יישובים, מתוכם 14 קיבוצים, 15 מושבים ו-3 יישובים קהילתיים. בין היישובים אפשר למצוא אחדים מתוך 11 הנקודות ושלושת המצפים, שהוקמו לפני קום המדינה. אוכלוסיית האזור מונה כ-10,000 תושבים.
קרבתו של חבל אשכול לרצועת עזה הפכה אותו ליעד קבוע לירי פצמ"רים ורקטות מרצועת עזה, ואף לחדירות של מחבלים דרך מנהרות לחימה.
מסדר ההצטיינות של ניו זילנד

היסטוריה

קודם לשנת 1996 קיבלו אזרחי ניו זילנד אותות כבוד שונים השייכים למסדרי הממלכה המאוחדת ובהם מסדר האמבט, מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, מסדר האימפריה הבריטית ומסדר עמיתי הכבוד. ועדה שהוקמה בשנת 1995 המליצה להקים מסדרים עבור ניו זילנד, ובעקבות המלצות הוועדה הוקם המסדר.
באפריל 2000 הכריזה ראש ממשלת ניו זילנד מטעם מפלגת הלייבור של ניו זילנד, הלן קלארק, על ביטול תוארי האבירות, ותקנון המסדר שונה בהתאם. בין השנים 2000–2009 התארים הגבוהים ביותר של המסדר שהוענקו היה "חבר ראשי" (Principal Companion) (מקבלי תואר זה רשאים היו להוסיף לאחר שמם את הקיצור: PCNZM) ו"חבר נכבד" (Distinguished Companion) (מקבלי תואר זה רשאים היו להוסיף לאחר שמם את הקיצור: DCNZM), מקבלי התואר לא היו רשאים להיקרא "סר" ("Sir") או "דיים" ("Dame") ‏. צעד זה נעשה בעקבות סקר שנערך במרץ 2004 שבו עלה ש-54% מתושבי הממלכה סבורים שיש לבטל את התארים.
בבחירות שנערכו בשנת 2005 נושא התארים עלה, וראש מפלגת האופוזיציה באותה עת דון בראש הצהיר שאם ייבחר ישיב את תוארי האצולה.
בשנת 2009 הורה ראש ממשלת ניו זילנד, ג'ון קי, על השבת תוארי האצולה, והשיב את תקנון המסדר לתקנון שקדם לאפריל 2000. לאישים שקיבלו תארים בין השנים 2000 - 2009 ניתנה הבחירה לשנות את תוארם לתואר אבירות. כל מקבלי התואר בחרו באפשרות זו, ובהם אף חברת מפלגת הלייבור מרגרט שילדס (וזאת על אף לחץ מצד ראש המפלגה הלן קלארק לא לעשות זאת).

מספר חברים

מספר החברים ברמה העליונה במסדר מוגבל ל-30 חברים. מדי שנה מקבלים 15 איש תואר אבירות, 40 תואר ברמת עמית, 80 תואר ברמת קצין ו-140 תואר ברמת חבר.
התואר מוענק לאישים שהם אזרחי ניו זילנד, או אזרחי ממלכות חבר העמים המכירים במלכה אליזבת השנייה כראש מדינתם.
במקרים מסוימים ממונים "חברים מיוחדים" (Additional" members"). מספרם של אלה אינו מוגבל, ומדובר בתואר חברות לשם כבוד המוענק לאישים זרים.
השערת ביל

השערת ביל היא בעיה פתוחה בתורת המספרים, המכלילה את המשפט האחרון של פרמה.
ההשערה קובעת כי במידה ומתקיים השוויון , כאשר  מספרים שלמים ו- , אזי למספרים  יש מחלק משותף מקסימלי גדול מ-1. משפט פרמה הוא מקרה פרטי של השערה זו, בה . 
את ההשערה ניסח ב-1993 הבנקאי ואיש העסקים אנדרו ביל (Andrew Beal). ב-1997 הקצה ביל פרס בסך $5,000, למי שיוכיח או יפריך את ההשערה. מאז העלה את סכום הפרס כמה פעמים, עד לסכום של מיליון דולרים. סמוך לזמן בו ניסח ביל את ההשערה, היא הוצעה באופן בלתי תלוי על ידי המתמטיקאי אנדרו גרנוויל (Andrew Granville).
קייל לאפרטי

קריירת מועדונים

לאפרטי התחיל את הקריירה שלו באקדמיה של ברנלי. ב-5 באוגוסט 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי ברנלי בהפסד 2-1 נגד קרו אלכסנדרה. בינואר 2006 הושאל לדרלינגטון במהלך העונה חזר לברנלי. ב-30 באפריל 2006 הבקיע את שער הבכורה שלו בברנלי בתיקו 1-1 נגד לוטון טאון.
ב-19 ביוני 2008 חתם בגלאזגו ריינג'רס תמורת 3 מיליון פאונד ושחקן נוסף. ב-5 באוגוסט 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון נגד קובנה במסגרת מוקדמות ליגת האלופות. כעבור 11 ימים הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון נגד הארט אוף מידלות'יאן. במהלך משחק הליגה נגד אברדין ב-16 במאי 2009 שחקנה של אברדין צ'רלי מולגרו הורחק לאחר שלטענת השופט הוא נגח בלאפרטי, אולם במצלמות היה ניתן לראות שלאפרטי עשה הצגה. בתגובה לכך, בוטלה ההרחקה של מולגרו וב-7 באוגוסט 2009 לאפרטי קיבל עונש קשה לאחר שהוחלט להשעותו לחודשיים. ב-25 באפריל 2010, הבקיע את שער הניצחון נגד היברניאן שהבטיח לקבוצתו אליפות. ב-25 בספטמבר 2010 כבש שלושער ראשון בקריירה בניצחון 2-7 נגד דנפרמליין אתלטיק. בסיום העונה המועדון נקלע למשבר כלכלי והורד לליגה הרביעית ולאפרטי עזב את המועדון.
ב-30 ביוני 2012 חתם בפ.צ. סיון. ב-22 ביולי 2012 לאפרטי ערך את הופעת הבכורה שלו בסיון בניצחון נד סרבט ז'נבה. שבוע לאחר מכן כבש את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 0-3 נגד פ.צ. לוצרן.
ב-26 ביוני 2013 חתם בפאלרמו מהסרייה ב' ל-3 שנים. את העונה סיים עם 11 שערים ב-34 משחקי ליגה ועזר לקבוצה לחזור לסרייה א'.
ב-27 ביוני 2014, חזר לאנגליה כאשר חתם בנוריץ' סיטי ל-3 עם אופציה לשנה נוספת. ב-10 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 1-0 נגד וולברהמפטון ונדררס. ב-17 בינואר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בנוריץ' נגד קארדיף סיטי.
ב-2 בפברואר 2015 הושאל לריזספור הטורקית עד לסיום העונה. ב-24 במרץ 2016 הושאל לברמינגהאם סיטי עד לסיום העונה.
ב-28 ביוני 2017 לאפרטי חתם לשנתיים בהארטס מליגת העל הסקוטית. ב-22 באוגוסט 2018 חזר לפארטי לגלאזגו ריינג'רס וחתם לשנתיים.
ב-24 ביולי 2019 שוחרר מריינג'רס וכעבור זמן קצר חתם בסרפסבורג 08 מליגת העל הנורווגית.

קריירה בינלאומית

לאפרטי שיחק עבור כל הנבחרות הצעירות של צפון אירלנד. בשנת 2006 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת. ב-16 באוגוסט 2006 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-2 במשחק ידידות נגד פינלנד. לאחר פרישתו של דייוויד הילי מהנבחרת, הפך לאפרטי לחלוץ הבכיר בנבחרת.