google/wiki40b huggingface dataset:
גד שמרון

ביוגרפיה

שמרון נולד בתל אביב. את שירותו בצה"ל עשה כקצין מודיעין. הוא בוגר האוניברסיטה העברית בהיסטוריה כללית ולימודי דרום מזרח אסיה.
ב-1975 גויס למוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים ושירת בו במשך כעשר שנים ביחידות שונות. במסגרת זו השתתף בין השאר בהברחת יהודי אתיופיה במבצע משה. במקביל לשירותו במוסד עבד כעיתונאי במעריב. בשנות התשעים שימש שליח העיתון בגרמניה, עבד כעיתונאי במחלקת החדשות של קול ישראל, והגיש את התוכנית "בוקר טוב" בערוץ הראשון של הטלוויזיה הישראלית.
שמרון היה העיתונאי הראשון שחשף יורש לאחד מאלפי חשבונות הבנקים של קורבנות השואה שנותרו עלומים עשרות שנים בבנקים שווייצרים. בתחקיר משותף עם עמנואל רוזן, שבהמשך הביא להעלאת שאילתות בפרלמנט השווייצרי, חשף את הקשרים החשאיים של חברות שווייצריות עם תוכנית נשק ההשמדה ההמוני האיראני. 
כתבה על המפגש שארגן בין בנו של אדולף אייכמן וצבי אהרוני, איש המוסד שאיתר את אייכמן בארגנטינה והשתתף בחטיפתו והבאתו לישראל, פורסמה בעשרות עיתונים בכל רחבי העולם.
מאז תחילת אוגוסט 2009 ועד ינואר 2013, כמעט מדי שבוע, הגיש פינה העוסקת בהיסטוריה צבאית ומודיעינית ב"שישי אישי", תוכניתו של משה טימור ברשת ב'. בהמשך, חזר להיות בין המשתתפים העולים לשידור בתוכנית, כשהוא מביא סיפורים היסטוריים שונים, אם כי במתכונת פחות קבועה מזו שהייתה נהוגה קודם לכן.
מועדון הכותנה

מועדון הכותנה היה מועדון לילה מפורסם בהארלם, ניו יורק, אשר שימש בין השנים 1920–1940 מוקד בילוי בו הופיעו בדרנים, מוזיקאי ג'אז, רקדניות וחשפניות אמריקאים אפריקאים בפני קהל לבן. לאפרו-אמריקאים נאסרה הכניסה למועדון כקהל, במסגרת מדיניות ההפרדה הגזעית. למרות שהמועדון פעל במשך רוב שנותיו בתקופת היובש, הוגש בו אלכוהול למבקרים. בין האמנים שהופיעו במועדון ניתן למנות את דיוק אלינגטון, שתזמורתו הייתה תזמורת הבית של המועדון בין השנים 1927–1931 והנגנים פלטשר הנדרסון, קאונט בייסי, פאטס וולר, קולמן הוקינס, לואי ארמסטרונג, דיזי גילספי, קאב קאלוויי ואחרים, הזמרים נאט קינג קול, בסי סמית', אלה פיצג'רלד, בילי הולידיי ועוד. בלילות ימי ראשון בילו במועדון אנשים מצמרת הבידור הניו יורקי כג'ורג' גרשווין, אל ג'ולסון, אירווינג ברלין, אדי קנטור ואחרים.

היסטוריה

ב-1920 פתח המתאגרף ג'ק ג'ונסון מועדון בפינת שדרת לנוקס ורחוב 142 בהארלם וקרא לו "Club De Luxe". בשנת 1923 השתלט על המועדון הגנגסטר אוני מאדן (Owney Madden), וזאת בשעה שהיה כלוא בכלא סינג סינג ושינה את שמו ל"מועדון הכותנה", ברמז למטעי דרום ארצות הברית. בימת המועדון אף עוצבה כמרפסת בבית אחוזה דרומי טיפוסי. תחת ניהול חבורת הגנגסטרים של מאדן זכה המועדון לתקופת הפריחה שלו, פלטשר הנדרסון גויס על מנת להשמיע "מוזיקה פראית" לקהל הלבן והמשטרה לא התערבה במכירת אלכוהול במועדון. אטרקציה מרכזית נוספת הייתה הופעתן של נערות יפהפיות שנבחרו בקפידה, כל אלו, יחד עם הסקרנות של דור "שנות העשרים הסוערות" לגבי האפרו-אמריקאים הציבו את המועדון כאחד מאתרי החובה האופנתיים של מנהטן.
במועדון נערכו שתי הופעות בלילה, אחת נפתחה ב-12:30 בלילה והשנייה ב-03:00 לפנות בוקר, דבר שאיפשר לבדרנים ואנשי עסקי השעשועים עצמם להגיע למועדון לאחר שסיימו הם-עצמם להופיע.
באמצע שנות העשרים נפתחו שני סניפים למועדון, הראשון בשיקגו, בניהולו של ראלף קפונה, אחיו של הגנגסטר אל קפונה והשני בלוס אנג'לס. הסניפים פעלו באופן עצמאי עם אמנים משלהם, אך אירחו סיבובי הופעות של להקות מועדון הכותנה. הסניפים נסגרו עקב המשבר הכלכלי בשנות השלושים.
לאחר 1927 התמתנה מעט התדמית ה"פרועה" של המועדון עם שכירת התזמורת של אלינגטון, שניגנה גם יצירות ארוכות ומורכבות. מן המועדון הונהגו שידורי רדיו שהביאו את המוזיקה לאוזני קהל בכל רחבי ארצות הברית ובעקבות בקשתו המפורשת של אלינגטון הותר גם לאפרו-אמריקאים להיכנס למועדון כקהל. ב-1931 החליף קאב קאלוויי ומופע ה"סוכר החום" שלו את התזמורת של אלינגטון.
ב-1935 פרצו בהארלם מהומות על רקע גזעי. הדבר הפך את השכונה לאזור פחות מסביר פנים ללבנים והמועדון נסגר. הוא נפתח מחדש באותו שם, בפינת ברודוויי ורחוב 48 אולם נסגר לתמיד ב-1940.

בתרבות

בשנת 1984 ביים פרנסיס פורד קופולה את הסרט העלילתי "מועדון הכותנה".  הסרט, שהפקתו ארכה ארבע שנים ומומנה בתקציב של כ-50 מיליון דולר ועם גלריית שחקנים שכללה את ריצ'רד גיר, ניקולס קייג', בוב הוסקינס, לורנס פישבורן, טום וייטס, סופיה קופולה ואחרים, מגולל את סיפור המועדון בשיא תפארתו במקביל לסיפור יריבות בין שתי קבוצות גנגסטרים מתחרות. הוא מעוטר בקטעי נגינה וריקוד סטפס רבים ותפאורות ענק אך סובל מתסריט קלוש והיה כישלון כלכלי ואמנותי שגרם לקופולה נזקים ואובדן חירות אמנותית למשך שנים.
קיילה האריסון

חיים אישיים

האריסון נולדה במידלטאון שבאוהיו והחלה ללמוד ג'ודו בגיל שש בעידוד אמה שהחזיקה בחגורה שחורה.
היא החלה להתאמן תחת הדרכתו של דניאל דויל וכבר בגיל 15 זכתה באליפות ארצות הברית לבוגרות. למרות זאת, באותה תקופה דויל התעלל מינית בהאריסון, שסיפרה על הדבר לג'ודוקא אחר שמצדו סיפר לאמה של האריסון. בסופו של דבר היא דיווחה על כך למשטרה ודויל הורשע ונשלח לתקופת מאסר של עשר שנים. חודש לאחר שההתעללות נחשפה, היא עברה מביתה באוהיו לבוסטון על מנת להתאמן עם הג'ודוקא ג'ימי פדרו, אלוף העולם בעברו.

ג'ודו

בשנת 2008 היא עברה מקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג לעד 78 ק"ג, אך לא יכלה להתחרות באולימפיאדת בייג'ינג מאחר שארצות הברית לא העפילה למשחקים האולימפיים בקטגוריה זו. באותה השנה היא התחרתה באליפות העולם לנוער וזכתה במדליית הזהב לאחר שניצחה בגמר את אודרי צ'ומאו הצרפתייה.
בפברואר 2010, היא זכתה במדליה המשמעותית הראשונה שלה בקריירה המקצועית כאשר זכתה במדליית ארד בגראנד פרי דיסלדורף. באותה שנה היא התחרתה באליפות העולם שנערכה בטוקיו וזכתה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 78 ק"ג. בקרב הראשון היא ניצחה את לאויז מלצאן הגרמנייה בניקוד יוקו, בשמינית הגמר היא ניצחה את אנמארי ולנסק הסלובנית וברבע הגמר היא ניצחה את סלין לברון הצרפתייה. בחצי הגמר היא ניצחה באיפון את מרינה פרישפה האוקראינית. בגמר היא פגשה את מאירה אגיאר הברזילאית, הקרב הסתיים ללא ניקוד וכדקה וחצי מתחילת ההארכה האריסון הצליחה להטיל את יריבתה וקיבלה ניקוד יוקו. היא הייתה האמריקאית הראשונה שזוכה באליפות העולם מאז מאמנה ג'ימי פדרו בשנת 1999.
באליפות העולם בשנת 2011 שנערכה בפריז, האריסון זכתה במדליית הארד. היא הגיעה עד חצי הגמר, הפסידה לצרפתייה אודרי צ'ומאו ונשרה לקרב על הארד שם ניצחה ביוקו את מרינדה ורקרק ההולנדית. עוד באותה השנה האריסון זכתה במדליית זהב במשחקים הפאן-אמריקאיים ובמדליות כסף בגראנד סלאם ריו דה ז'ניירו וגראנד סלאם טוקיו.
באולימפיאדת לונדון 2012, האריסון התחרתה בקטגוריית המשקל עד 78 ק"ג וזכתה במדליית זהב. בשמינית הגמר היא ניצחה את ורה מוסקליוק הרוסייה, ברבע הגמר היא ניצחה את אביגל ג'ו ההונגרית ובחצי הגמר גברה על מאירה אגיאר הברזילאית. בגמר היא התמודדה מול הג'ודוקא הבריטית גמה גיבונס וכדקה מפתיחת הקרב השיגה ניקוד יוקו לאחר תרגיל או-גושי, כדקה לאחר מכן היא השיגה עוד יוקו שהספיק לה לנצח את הקרב. האריסון הפכה לאמריקאית הראשונה שזוכה במדליית זהב אולימפית בענף הג'ודו.
באליפות העולם בשנת 2014 שנערכה בצ'ליאבינסק, האריסון זכתה במדליית ארד כאשר ניצחה בזכות עונשים את יהימה רמירס הפורטוגלית בקרב על המדליה. באותה שנה היא זכתה במדליית הזהב בגראנד סלאם טוקיו היוקרתי לאחר שניצחה בגמר את היפנית רויקה סאטו. באולימפיאדת ריו 2016, האריסון זכתה שוב במדליית הזהב כאשר ניצחה באיפון את כל ארבעת קרבותיה כולל קרב הגמר מול אודרי צ'ומאו הצרפתייה.

אמנויות לחימה משולבות

האריסון, חברתה של הג'ודוקא ולוחמת ה-MMA רונדה ראוזי הודיעה באוקטובר 2016 שחתמה בליגת ה-MMA ‏ 'Professional Fighters League'.
ב-21 ביוני 2018, האריסון ערכה את קרב הבכורה שלה נגד בריטני אלקין בקטגוריית 'משקל קל' וניצחה בסיבוב הראשון בעזרת בריח שגרם לאלקין להיכנע.
שאול מייזליש

שאול מייזליש (נולד ב-4 בנובמבר 1951) הוא עיתונאי ופובליציסט ישראלי, זוכה פרס הנשיא.

ביוגרפיה

מייזליש נולד בשנת 1951 וגדל בפתח תקווה. למד בישיבת נחלים, ושירת בצה"ל בתפקיד כתב צבאי. היה חבר מערכת בעיתון הצופה, הגיש תוכניות בנושאי יהדות ודת בטלוויזיה, ביניהן: "מדור לדור" ו"מורשת". היה המנהל הראשון של רדיו קול חי, וכיום מגיש בגל"צ את התוכנית "במוצאי יום המנוחה" עם חגי חריף. 
כתב וערך ספרים רבים בנושאי יהדות, ביניהם כתב את הספר "אש אוכלה אש" על אדמו"רי חב"ד מבעל התניא הרב שניאור זלמן מלאדי - ועד הרבי מנחם מנדל שניאורסון, וערך את סדרת ספרי הרב ישראל מאיר לאו "יהדות הלכה למעשה".
זכה בפרס הנשיא לתקשורת יהודית, ומשמש כיו"ר פרויקט הספורט של ארגון צו פיוס. עורך את עלון השבת "השבת". 
מייזליש נשוי ואב לארבעה, ומתגורר בכפר סבא.

ספריו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
ג'ורג' רוברט פרייס

ילדות

נולד בשנת 1922. אביו היה חשמלאי שנפטר כשפרייס היה בן 4. אמו הייתה זמרת אופרה לשעבר ומשפחתו סבלה מעוני ומחסור בעקבות השפל הגדול. סיים תואר ראשון בכימיה במהלך לימודיו בתיכון ובשנת 1946 קיבל את תואר הדוקטורט שלו בכימיה מאוניברסיטת שיקגו. בשנת 1947 נשא לאישה את ג'וליה מדיאן אך הקשר לא עלה יפה ככל הנראה כיוון שפרייס היה אתאיסט ואילו ג'וליה הייתה קתולית אדוקה. בשנת 1955 הם התגרשו לאחר שנולדו להם שתי בנות.

קריירה

בשנים 1946–1948 עבד כמרצה לכימיה באוניברסיטת הארוורד. לאחר מכן עבר לעבוד במעבדות בל והשתתף בפיתוח הטרנזיסטור. מאוחר יותר עבד במחקרים רפואיים באוניברסיטת מינסוטה והשתתף שם בפריצות דרך בחקר מחלות הכבד ופיתוח מיקרוסקופ פלואורסצנטי. בשנים 1961–1967 עבד ב-IBM בתפקיד זוטר יחסית בתחום העיבוד הגרפי ופיתח את תוכנת cad אך לא זכה לתמלוגים על כך. לאחר שגילה כי הוא חולה בסרטן בלוטת התריס עבר טיפולים קשים שהשאירו אותו נכה בצורה חלקית והוא לקה בדיכאון. במטרה להעניק לחייו ערך הוא החליט להקדיש את עצמו לפתרון תעלומה מדעית גדולה ולכן נסע לאנגליה על מנת לפתור בעיה שצ'ארלס דרווין הגדיר כ"החידה הגדולה מכולן" - בעיית האלטרואיזם והאבולוציה. 
בעקבות מאמר של ויליאם דונלד המילטון שעסק בברירת שארים ובלי שום הכשרה רשמית בנושאי גנטיקה או סטטיסטיקה ניסח פרייס את מה שמוכר כיום כ"משוואת פרייס". 
בשנת 1970 חווה פרייס התגלות דתית ובעקבותיה הפך לנוצרי אוונגליסט. בשנותיו האחרונות הקדיש עצמו לעזרה להומלסים. בשנת 1975 התאבד.
יגל הרוש

ביוגרפיה

גדל בדימונה בבית דתי. כשגדל עזב את הדת, וב-2005 למד לתואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת בן-גוריון. במהלך לימודיו באוניברסיטה חבר לקבוצת מוזיקאים והם החלו לעסוק במוזיקה. יום אחד הגיעה לקבוצה הצעה מארגון "הלל ישראל" להצטרף לפרויקט בו מוזיקאים מבצעים מחדש פיוטים וניגונים ישנים. הרוש וחבריו קיבלו מימון וציוד והתחילו לעבוד על הפיוט "ידידי השכחת" של רבי יהודה הלוי שעל שמו נקרא הפרויקט. על השתתפותו בפרויקט זה סיפר: "בזמן שהחברים התלבטו האם מתאימה גיטרה בס או לא, אני נשאבתי למילים. מבין חברי הקבוצה הייתי היחיד שהמילים היו מחוברות לו עם לחן, ועם סיטואציה חיה. זכרתי את סבי עליו השלום שר את הפיוט בבית הכנסת ובערבי שבת בביתו ופתאום זה הכה בי – אני שכחתי. שכחתי את ניגוני בית אמי ואבי. שכחתי את החי"ת והעי"ן, שכחתי איך להתפלל, שכחתי איך למלל את התאווה הבלתי פוסקת שלי לקרבת אלוהים שכבר לא ידעתי מה היא". כחלק מאיסוף החומרים לפרויקט הפיוטים, ובהמלצתו של חבר, החל הרוש לפקוד את בית הכנסת בדימונה כדי ללקט שם פיוטים משירת הבקשות. וכך, במהלך לימודיו (בשנת 2007) הקים - ומאז הוא מוביל - את פרויקט "קדמה".
התחתן לאחר שסיים בהצטיינות את לימודי התואר הראשון בפילוסופיה והחל ללמוד נגינה על קמנצ'ה אצל פרץ אליהו ומארק אליהו. מנגן גם על נאי, עוד, סאז, קלרינט וגיטרה. 
בוגר מגמת ביצוע של המחלקה למוזיקה מזרחית באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. זוכה מלגה על שם המלחין דאוד אל-כוויתי למבצעים. למד מוזיקה ערבית אצל פרופסור תייסיר אליאס, מוזיקה טורקית סופית אצל פרופסור וולטר פלדמן, מוזיקה פרסית ואזרית אצל פרופסור פרץ אליהו ואצל בנו - מארק אליהו. ניגן בתזמורת הערבית-יהודית. 
מנחה סדנאות מקאם ומנהל מוזיקלית, לצד משה שלו, את "קדם" - קבוצת לימוד ויצירה של מוזיקאים המתכנסת על עתיקות עיר דוד ויוצרת מוזיקה מקורית היונקת מהחלל ומספר תהילים.. לימד בעבר מוזיקה ופיוט בישיבת כינור דוד.
ניגן לצד אהוד בנאי, ברי סחרוף דוד דאור, מורין נהדר, ארז לב ארי, הרב דוד מנחם, עמיחי בן דרור והרב זיו רווה. ניגן בקמנצ'ה, סאז, נאי ועוד בשיר "ניגון בעוד" באלבום "ריבוי העדין" של משה אוחיון. ניגן באלבום "ציפורי שיר" של צורית יעיר.
ב-2015 כתב ועיצב את פסקול סרט הסטודנטים "בינתיים מזל" שביימה מזל בן ישי.
ב-2015 הקים את אנסמבל "שיר ידידות" העוסק בשירת הבקשות של יהדות מרוקו. ב-2016 הוציא האנסמבל את האלבום "אעירה שחר". האלבום נוצר לאחר מחקר מעמיק והתנסות בלתי אמצעית בשירת הבקשות: במשך 6 שנים ביקר הרוש בבתי כנסת בהם קמים בלילה לשורר משירת הבקשות ממסורת מרוקו (העיקריים בהם הם בתי הכנסת בדימונה, ובראשם הפייטן רבי אברהם סויסה), ראיין פייטנים וחוקרים אודות מסורת זו, שורשיה וכיווני השפעתה והשווה בין לחנים ואופני ביצוע. בדיסק שרים גם דוד דאור וישי ריבו, וארז לב ארי השתתף בנגינה בחלק מהשירים.
נשוי ואב לשלושה, מתגורר בצור הדסה.
גרשון לפידות

חייו

נולד ביאסי שברומניה לרב חיים יצחק לפידות, מחסידי רבי אברהם מתתיהו פרידמן משטפנשט. עלה עם משפחתו לארץ ישראל בגיל 3, למד אצל הרב בצלאל ישעיה ברנשטיין ולאחר מכן בישיבת תורת חיים בה למד במשך שנים רבות והיה מראשי הישיבה. במאמרי דברי תורה שכתב בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 הזדהה: "מלומדי הישיבה הגדולה תורת חיים, ובסוף שנות ה-20 הזדהה: "גרשון לפידות רב בירושלים..." או "הרב גרשון לפידות מירושלים". נסע מספר פעמים לארצות הברית כשליח לאיסוף תרומות עבור ישיבת תורת חיים.
בשנת 1910 נבחר לאחד משבעת מנהלי כולל רומניה. היה מקורב לרבי דוד בידרמן מללוב. תמך בדרכו של הרב קוק, ששוחח רבות בדברי תורה עמו, והשתתף בחגיגות הקמת הרבנות הראשית ונאם בהן מטעם ישיבת תורת חיים. למרות זאת למד בחברותא עם הרב יצחק ירוחם דיסקין, ממנהיגי העדה החרדית בירושלים.
היה מעורכי הירחון התורני אהל תורה לצד הרב ישעיהו זאב וינוגרד, מראשי ישיבת עץ חיים, הרב שמשון אהרן פולונסקי והרב משה אריה לייב שפירא. הרבה להתכתב בדברי תורה עם עמיתיו, בהם הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב אברהם זיידה הלר והרב משה קליערס. הוא פרסם מאמרים רבים בדברי תורה בכתבי עת רבים.
בסוף ימיו, לאחר פטירת הרב שמשון אהרן פולונסקי ("הרב מטפליק") בתש"ח, כיהן בירושלים כרב שכונת בית ישראל, תפקיד בו כיהן עד פטירתו. כן מילא את מקומו של הרב מטפליק בבית הדין של אגודת ישראל.
התפרסם בהתמדתו בתורה ובכך ששקד ללמוד תורה למרות שחי בעניות רבה. מסופר עליו כי הוא היה מסיים את הש"ס כל תשעה חודשים.
הספרייה הנשיאותית על שם ג'רלד פורד

היסטוריה

בספרייה יש חומר על חייו האישיים של ג'רלד פורד ואשתו בטי פורד, מכתבים שכתב בעת כהונתו כנשיא וספרים העוסקים בכהונתו כנשיא ארצות הברית. פורד ביקר מספר פעמים בספרייה עד למותו בשנת 2006.
בעודו חבר הקונגרס של ארצות הברית, פורד החל לתרום את ניירות ומסמכים מכהונתו לספרייה ההיסטורית של בנטלי באוניברסיטת מישיגן, שם רכש את השכלתו הגבוהה ב-1965. עם תום כהונתו כנשיא ארצות הברית, הציע פורד לתרום את החומרים הנשיאותיים שלו לספרייה הנשיאותית שתוקם בקמפוס האוניברסיטה ותנוהל בידי הארכיון הלאומי של ארצות הברית. 
בניית הספרייה החלה ב-15 בינואר 1979 וב-27 באפריל 1981 נפתחה הספרייה לציבור. זאת הספרייה הנשיאותית היחידה המופרדת מהמוזיאון הנשיאותי.

אוספים

רוב האוסף של הספרייה מורכב מניירות מימי כהונתו של פורד בבית הלבן בשנים 1974–1977. בספרייה ניתן למצוא מאמרים של בטי פורד, מאמרים נוספים לפני ואחרי תקופת הנשיאות של פורד, ראיונות מחקר וכיוצא בזה. בסך הכל, יש 3,500 שעות שמיעה של אודיו, 25 מיליון דפי מסמכים, 3,500 שעות של סרטי קולנוע העוסקים בחייו של פורד ו- 450,000 תמונות.
סטאדיון

סטאדיון או סטאד (ביוונית עתיקה: στάδιον') הייתה תחרות ריצה שהייתה חלק מהמשחקים האולימפיים ביוון העתיקה.
הסטאדיון הראשון הידוע לנו נערך בשנת 776 לפנה"ס, והזוכה בו היה קורואבוס (Κόροιβος) מהעיר אליס, שהיה האלוף האולימפי הראשון בהיסטוריה.
המילה "סטאדיון" נלקחה מהשם של המבנה שבו התרחשו תחרויות הריצה (שמו של המבנה התקבל בעברית בצורה "אצטדיון"). אורכו של המסלול היה שונה ממקום למקום. באולימפיה אורכו היה כ-192 מטר. רוחבו של המסלול היה כ-30 מ'. בסטאדיון באולימפיה היו משתתפים בכל פעם כ-20 רצים. הסטאדיון נערך מקו הזינוק ועד עמוד שנקבע בקצה המסלול, כנקודה בולטת ובעלת ממד דתי-פולחני, כמו מצבה או מקדש. הסטאדיון היה נפתח בתקיעת חצוצרה של פקידים מיוחדים שניצבו בקו הזינוק, כדי לוודא שכל המתחרים מתחילים מאותה נקודה. פקידים נוספים נעמדו בסוף המסלול, כדי להחליט על הזוכה ולוודא שאיש לא מרמה. במקרה שלא הגיעו להכרעה, המירוץ היה מתחיל מחדש.
כיום בתחרויות ריצה הרצים מתחילים בתנוחת כריעה, אולם ביוון העתיקה תנוחת הפתיחה הייתה ידיים פשוטות קדימה. הריצה נערכה לרוב בעירום, כמו רוב המשחקים ביוון העתיקה, והמסלול היה עשוי לרוב עפר כבוש מסומן בקו אבנים.
המטבח ההונגרי

המטבח ההונגרי כולל השפעות קולינריות מעמים שונים שהגיעו לשטחי הונגריה בעקבות נדידה או כיבוש.
רוב תושבי הונגריה הם צאצאים של הנוודים המדיארים, ששורשם מהרי אורל ומסיביר המערבית. השפעתם כללה תבשילים כמו הגולאש ותבשילים דומים. במאה ה-15 עלה לשלטון מתיאש הוניאדי שחינוכו באיטליה ונישואיו לביאטריקס, בתו של מלך נאפולי, גרמו לטבחים איטלקים רבים לשכון דרך קבע בארמונו וגם לייבוא של מרכיב חשוב במטבח ההונגרי - הבצל.
תקופת הפריחה הגסטרונומית פסקה כאשר הכובשים הטורקים השתלטו על הונגריה למשך כמאה וחמישים שנים במהלך המאה השבע עשרה. אך בעזיבתם את המדינה השאירו בה את האגוזים, כרוב ממולא ובעיקר את התבלין המזוהה ביותר עם המטבח ההונגרי - פפריקה.
מהאוסטרים הם קיבלו מאפים כמו השטרודל והבלינצ'ס.
המזון ההונגרי בדרך כלל חריף ומתובל, השימוש בפפריקה, פלפל שחור ובבצל רב. גם לתפוח אדמה ולכרוב יש בו נוכחות רבה.
המאכלים המוכרים הם הגולאש והפפריקש (תבשילי תפוחי אדמה, בשר, עגבניות ופפריקה),
מרקים שונים (מרקי פירות קרים), לצ'ו וקינוחים כמו הבלינצ'ס, דובוש, לנגוש, גומבוץ, קורטוש ז'רבו ועוד.
יאיר אזולאי

קריירה

אזולאי החל את הקריירה בקבוצת הפועל אשדוד. את תחילת דרכו בליגה הראשונה עשה אזולאי במדי הפועל כפר סבא. בעונת 1998/1999 חצה את הכביש ליריבה העירונית, מכבי עירוני אשדוד שרכשה את כרטיסו. בעונת 2004/2005 הושאל לקבוצת הפועל רעננה, לאחר שלא מצא את מקומו בהרכב אשדוד. במהלך העונה, עקב מחסור בבלמים, עבר אזולאי לקבוצת בני יהודה תל אביב במסגרת עסקת חילופי שחקנים עם רעננה (תמורת תומר בצלאל).
מאז אותה עונה שערך את הופעת הבכורה שלו מול הפועל נצרת עילית במחזור ה-9 יאיר אזולאי מצא את מקומו בהרכב בני יהודה, לסירוגין. יאיר אזולאי היה שותף בגמר גביע המדינה של עונת 2005/2006 עם בני יהודה והופיע עימה בהופעה היסטורית בגביע אופ"א בתחילת עונת 2006/2007.
בקיץ 2008 עבר אזולאי לקבוצת הפועל רמת גן מהליגה הלאומית, וב-28 בינואר 2009 חתם בהפועל רמת השרון. את העונה שלאחר מכן פתח בהפועל אשקלון, ובינואר עבר להפועל ירושלים.
בקיץ 2010 עבר לקבוצת מכבי באר שבע ושם שיחק שנתיים. בקיץ 2012 עבר לקבוצת אורתודוכסים לוד, ובנובמבר הצטרף למכבי שעריים.
לקראת עונת 2014/2015 חזר אזולאי לקדנציה נוספת בהפועל אשקלון והיה שותף לעליית הקבוצה שתי ליגות ברציפות. באוגוסט 2016 עבר להפועל בני לוד בכלל שבליגת העל המשחקים נערכים בשבת.
ב-18 בינואר חתם בעירוני קריית גת מליגה א'. ב-2 באוגוסט 2017 חתם בהפועל אדומים אשדוד, ובעונתו הראשונה בקבוצה עלה עמה לליגה א'.
לי עברון

לי עברון (נולדה ב-1975) היא סופרת, משוררת ומתרגמת ישראלית.

ביוגרפיה

עברון היא בוגרת תואר ראשון בפילוסופיה ובלימודים כלליים (כולל חטיבות בספרות אנגלית וצרפתית) באוניברסיטה העברית בירושלים. כמו כן למדה לימודי תעודה בתרגום ועריכה במכללת עלמא.  
בשנים 1992–1998 הייתה כתבת ומבקרת תיאטרון בעתון ירושלים ובשנים 2005–2007 כתבה ביקורות ספרות בעיתון מעריב. בשנים 2012-05 שימשה עורכת לשונית בהוצאת כתר ספרים, וכיום מתרגמת באורח עצמאי ספרות יפה מאנגלית ומצרפתית עבור מגוון הוצאות. בשנת 2019 הקימה יחד עם בת-זוגה, הסופרת ציפור פרומקין, את 'צילי' - הוצאה קטנטנה לספרי ילדים ונוער. 
עברון היא בתם של איש התרבות והטלוויזיה רם עברון ושל העיתונאית ואשת הרדיו עדנה עברון. היא גרושה ואם לילדה.

יצירתה הספרותית

עברון פרסמה ארבעה ספרי ילדים, שלושה ספרי שירה ('עד תפארת חיזורנו', גוונים, 1999; 'יבשות נעות', פרדס, 2012; 'דבר בלתי נראה', פרדס, 2015) וקובץ סיפורים קצרים ('התעוררות', גוונים, 1999). כמו כן פרסמה שירים וסיפורים בכתבי-העת עתון 77, אב, זוטא, החוטם ואחרים. 
עברון תרגמה לעברית (מאנגלית ומצרפתית) מגוון ספרים לנוער ולמבוגרים, בהם מנספילד פארק מאת ג'יין אוסטן, הרפתקאותיו של טום סויר מאת מארק טוויין, סביב העולם בשמונים יום מאת ז'ול ורן, נדנדת חבלי הכביסה מאת אחמד דני רמדאן ומספר ספרים מאת דויד פואנקינוס.
בנוסף, עברון כתבה ותרגמה תסכיתי רדיו ששודרו בקול ישראל וכתבה מילים למוזיקה עבור מספר מלחינים, בהם דוד הרשל. בשנת 2010 הועלתה ב'תיאטרון מראה' (שבסיסו בקריית שמונה) הצגת ילדים פרי עטה בשם 'התרנגול', בבימויו של עופר שמר; ההצגה מבוססת על מעשייה מאת רבי נחמן מברסלב.
הספק חשמלי

הספק חשמלי של מעגל חשמלי הוא כמות האנרגיה החשמלית ליחידת זמן הנכנסת אליו ומומרת בו לצורות אחרות של אנרגיה. מכשירי חשמל יכולים לאגור אנרגיה חשמלית או להמיר אותה לצורות אחרות של אנרגיה: חום, אור או קרינה אלקטרומגנטית אחרת, ותנועה. ההספק שצורך מכשיר חשמלי הוא קצב המרת האנרגיה על ידיו, וההספק של מעגל חשמלי הוא קצב זרימת האנרגיה הכוללת לתוך המעגל. ההספק החשמלי הוא מקרה פרטי של ההספק הפיזיקלי, וגם הוא מסומן באות P ונמדד במערכת היחידות הבינלאומית בוואט.
הרי באוורס

הרים

הרכס כולל את ההרים והרכסים הבאים:

רכס לנטרמאן

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מסיב מולאר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אתרים נוספים בהרי באוורס

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

היסטוריה

ההרים התגלו לראשונה בפברואר 1911, מסיפון האונייה טרה נובה (Terra Nova), ולימים ניתן להם השם "גבעות באוארס" (Bowers Hills)  על שם הנרי רוברטסון באוארס אשר נספה עם יתר חברי משלחתו של קפטן רוברט פלקון סקוט, בחזרתם מן הקוטב הדרומי ב-1912. 
הרכס מופה באמצעות סקרים של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית שבוצעו בין השנים 1962–1963, ובאמצעות תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1946-1947 ו 1960-1962.בעקבות מיפוי האזור התברר שלא מדובר בגבעות, אלא ברכסי הרים שגובהים מגיע ל-2,600 מטרים, ובהתאם שונה שם ההרים ל"הרי באוורס". 

לקריאה נוספת

• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, The Transantarctic Mountains: Rocks, Ice, Meteorites and Water, P 116-119
• Edmund Stump, The Ross Orogen of the Transantarctic Mountains, PP 48, 61, 71-72
קת'י מלקיודי

קת'י מלקיודי (Cathy Malchiodi) היא מטפלת באמנות וסופרת אמריקאית, מרצה בתחום הטיפול באמצעות אמנות והאמנות בבריאות. מלקיודי היא חוקרת בתחום הפסיכולוגיה, יועצת קלינית ובעלת ניסיון של מעל 25 שנה בהתערבות טיפולית בטראומה.
מלקיודי היא מייסדת ומרצה בכירה במכון לטיפול בטראומה "Trauma-Informed Practices Institute" בארצות הברית, בתחום התערבויות טיפוליות בנפגעי טראומה ובשילוב גישות של התפתחות עצבית, גישות סומאטיות, פסיכולוגיה חיובית ושילוב שיטות מגנות של טיפול באמנויות.
מלקיודי היא נשיאת ארגון "מטפלים באמנות ללא גבולות" וממייסדיו.

פרסומים

מלקיודי פרסמה ספרים רבים בתחום הטיפול באמצעות אמנות והטיפול בטראומה. כמו כן פרסמה מעל חמישים פרקים בספרים שונים, מאמרים וסקירות.
מלקיודי כותבת בלוג בשם "האמנויות המרפאות" (The Healing Arts) באתר "פסיכולוגיה היום", אודות נושאים הקשורים לטיפול באמנות, הבעה ויצירה, טראומה, גוף ונפש, נוירולוגיה, אמנות, יצירתיות ובריאות. הבלוג נצפה על ידי יותר משני מיליון איש מאז 2008.

הוראה, מחקר ופיתוח

מלקיודי העבירה מעל 350 הרצאות, סדנאות וקורסים לארגונים, סוכנויות, בתי חולים, אוניברסיטאות ומכללות וכנסים ברחבי ארצות הברית, קנדה, אסיה ואירופה. היא שימשה כפרופסור מן המניין במחלקה לטיפול באמנויות באוניברסיטת לסלי במשך 20 שנים, והייתה מרצה אורחת באוניברסיטאות רבות ברחבי ארצות הברית.
מלקיודי עוסקת בפיתוח תוכניות תמיכה לנפגעי טראומה, בהם ילדים ונשים שנחשפו לאלימות במשפחה, ניצול והזנחה פיזית, פגיעות מיניות, עדות לרצח ואלימות; תוכניות סיוע לנפגעי אסונות, בריונות ומחלות רפואיות.
העבודה האחרונה של מלקיודי עם אנשי משרד ההגנה האמריקאי וצבא ארצות הברית ובני משפחותיהם, מתמקדת בבניית חוסן אצל הסובלים מהפרעות דחק פוסט טראומטי ופגיעות מוח טראומטיות.

פרסים

מלקיודי היא האדם הראשון שקיבל את כל שלושת אותות ההצטיינות הגבוהים ביותר של האגודה האמריקאית לטיפול באמנות: פרס שירות ייחודי, פרס מטפל, ופרס חבר כבוד. על התרומות הקליניות והאקדמיות שלה קיבלה מלקיודי אות כבוד ממרכז קנדי. היא קיבלה את פרס הנשיא מהאגודה לייעוץ הומניסטי; ובשנת 2011 קיבלה מהמכון הלאומי לטראומה ואובדן אצל ילדים את פרס וויליאם סטיל על תרומה בתחום הטראומה.
הנה ה' עובר

תוכן הספר

תוכנו של ספר זה הוא סיכום היסטורי למאה הראשונה של הדת הבהאית בשנים 1844–1944. מעבר לסקירה היסטורית, שוגי נותן את המשמעות אותה הוא רואה לאירועים ההיסטוריים ומציג פרשנות מסוימת לכתבי הדת הבהאית.
שונית פיליפו

שונית פיליפו (באנגלית: Filippo Reef) היא שונית אלמוגים שקועה המצוייה 450 ק"מ מזרחי לאי סטארבק שבאיי ליין.
עומקה של השונית מתחת לפני הים, בין 60 ל-90 ס"מ, ואורכה 1.6 ק"מ מצפון מערב לדרום מזרח.
השונית התגלתה ב-28 ביוני 1886 על ידי האוניה האיטלקית פיליפו, ועל שמה היא קרויה.
המכון לדיפלומטיה בינלאומית על שם אבא אבן

מכון אבא אבן לדיפלומטיה בינלאומית פועל במסגרת בית ספר לאודר לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה, במרכז הבינתחומי הרצליה. בראש המכון עומד השגריר רון פרושאור.
מכון אבא אבן לדיפלומטיה בינלאומית בבית הספר לאודר לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה שואף לחזק את תדמיתה הבינלאומית של ישראל באמצעות קידום מהפכה במדיניות החוץ הישראלית.