google/wiki40b huggingface dataset:
מוריס אנדרה

ביוגרפיה

אנדרה נולד באלה שבהרי סבן, צרפת, למשפחת כורים. אביו היה מוזיקאי חובב.
מוריס למד לנגן בחצוצרה אצל חבר של אביו, שהציע לשלוח אותו לקונסרבטוריון. כדי להתקבל לקונסרבטוריון ללא שכר לימוד, הצטרף לתזמורת צבאית. כבר אחרי שישה חודשי לימודים בקונסרבטוריון, זכה בפעם הראשונה בפרס.
מורו בקונסרבטוריון, מתוסכל משגיאותיו, סילק אותו ואמר לו לחזור אחרי שיצטיין בנגינתו. כעבור שבועות אחדים ניגן, ללא שגיאה אחת, את כל ארבעה-עשר האטיודים שבספר הלימוד של ז'אן-בטיסט ארבאן.
מוריס אנדרה זכה בתחרות הבינלאומית בז'נבה בשנת 1955 ובתחרות הבינלאומית במינכן בשנת 1963. לפרסום בינלאומי הגיע בשנות ה-60' וה-70' בשורה ארוכה של הקלטות ליצירות בארוק על חצוצרת פיקולו לחברת המורשת המוזיקלית ולחברות תקליטים אחרות. כיון שלא היה מוכן להגביל את עצמו לרפרטואר הבארוק הסטנדרטי, ביצע גם עיבודים רבים של יצירות לאבוב, חליל ואפילו לקול ולכלי קשת.
יעל מבקרת בקולנוע

יעל מבקרת בקולנוע הוא אתר ביקורת קולנוע עצמאי חלוצי בעברית, שנפתח ב-1998 ופעל במשך עשור עד 2008. זהו ככל הנראה אתר ביקורת הקולנוע הראשון בעברית שקם באינטרנט.
את האתר פתחה כתחביב יעל, יחד עם בן זוגה, אורן איזמירלי, סטודנט למחשבים. הרעיון עלה בעקבות המיומנות שרכש איזמירלי בבניית אתרים, ובעקבות כישרון הכתיבה של יעל. לפי ראיון עמה, העידה כי לאיזמירלי "היה יותר חזון ממני".
הביקורות באתר נשאו נימה אישית מאוד. האתר היווה למעשה שילוב של בלוג עם אתר ביקורות סרטים, וכלל גם חוויות אישיות של הכותבים (בעיקר יעל). בתחילה הוצגה יעל באתר כ"סטודנטית בת 24", אך בעקבות בעיות תצוגה בעברית הוצג שמה לעיתים כ"סטודנטית בת 42", ועל כן קראו לה קוראי האתר בכינוי "הסטודנטית הנצחית".
בשנת 2002 החלה לתחזק את האתר אחותה של יעל, קרן, שכתבה לפני כן את מדור "בלחיצת עכבר" בעכבר העיר בחיפה, אך שם האתר נותר בעינו. לאורך השנים נוספו לאתר מדורים חדשים כמו: כוכבי האתר, מאמרים, ביקורת בתי-קולנוע, פורום ועוד.
ב-20 ביולי 2008 הפסיק האתר את פעילותו, אך התכנים שהועלו אליו עדיין זמינים לקריאה ברשת. בסך הכול נכתבו בו לאורך השנים מאות ביקורות, בידי כותבים שונים.
כאמור, "יעל מבקרת בקולנוע" היה האתר הראשון בעברית שהוקדש לביקורות קולנוע. עוד לפני פתיחתו פורסמו באינטרנט ביקורות קולנוע בעברית, אך לא באתר ייעודי. בשנת 2000, שנתיים לאחר הקמתו, נפתח אתר חלוצי נוסף בתחום זה, "עין הדג", שנוסד כדי ליצור אלטרנטיבה לביקורות הקולנוע בכלי התקשורת הגדולים, הממשיך לפעול עד היום.
עקרבה

אדמות הכפר

אדמות הכפר השתרעו על שטחים גדולים בבקעת הירדן וכללו כ-35,000 דונם, מתוכם כ־1,800 דונם של שטח בנוי. בשנת 1968 סגר צה"ל אלפי דונמים בבקעת הירדן לכניסה וייעד אותם כאזור אימונים. בינואר 1972 הורחב השטח הסגור בכ-5000 דונם נוספים. לאחר שתבואה צמחה באזור הסגור השמיד צה"ל את היבולים בריסוס מהאוויר, באפריל 1972. במקביל פעל המנהל האזרחי לקחת את אדמות הנפקדים מהכפר. הריסוס ונטילת אדמות הנפקדים עוררו מחאות בישראל, בין השאר מצד תנועת "שמאל ישראלי חדש" והדבר עורר דיון בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת. למרות המחאות, שימשו 3800 דונם של אדמות נפקדים מהכפר כשטחים עבור גיתית ומכורה. בשמאל טענו שהשטחים שרוססו היו מיועדים להקמת גיתית ומכורה, בעוד הממשלה טענה שאין קשר בין הדברים וכי ההתנחלויות נועדו לקום על שטחים אחרים.
שטחי החקלאות הסמוכים לכפר עקרבה היוו מוקדי מחלוקת בין מתנחלים מאיתמר לבין פלסטינים. באוקטובר 2002 ירה מתיישב יהודי בהאני בני מניה, בן 24, בעת שמסק בשטחי החקלאות לצורך הגנה עצמית. בכ-62% משטחי החקלאות בכפר נטועים עצי זית ושקד, בכ־8% ירקות ועצי פרי ושאר השטח משמש למרעה.
ב-2014 הוצת מסגד בעיירה ורוססו עליו כתובות נאצה.
ב-2018 ימים ספורים לאחר הירצחו של עדיאל קולמן בירושלים, בידי תושב הכפר, עבד א־רחמן מאהר בני פאדל, הוצת דלת של מסגד בעיירה ורוססו עליו כתובות נאצה.

פרנסה

כמה מאות מתושבי עקרבה עובדים בהתנחלויות בקעת הירדן בעיקר בחקלאות. מקור פרנסה נוסף בכפר הוא ייצור תכשיטים ומזכרות לתיירים.

ארכאולוגיה והיסטוריה

בכפר נתגלו שרידים ארכאולוגים מתקופת בית שני, וכתובות מאוחרות יותר ביוונית.
העיר נזכרת פעמים רבות בכתביו של יוסף בן מתתיהו, כאחת מערי המחוז ביהודה, על גבול שטח השומרונים, אשר נפלה בסופו של דבר בידי הרומאים. כמו כן, ציין יוסף בן מתתיהו כי בעיר פעל שמעון בר גיורא, אשר ריכז בה את כוחותיו.
בנוסף, העיר נזכרת במשנה לעניין הבאת מעשרות לירושלים: "כרם רבעי עולה לירושלים, מהלך יום לכל צד,  ואיזה הוא תחומה - אילת מן הדרום, עקרבת מן הצפון, לוד מן המערב, והירדן מן המזרח".
העיר גם נמצאה מוזכרת בשטר יהודי מימי מרד בר כוכבא, בו הוזכר כפר בת שלה - "גלוד". כפר זה מזוהה כיום עם הכפר ג'לוד, כ- 7 ק"מ דרומית מערבית לעקרבה.
אוסביוס באונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה) ציין כי מיקומה של העיר הוא דרומית מזרחית לשכם, תוך שקישר בטעות בינה ובין העיר המקראית שבנגב "מַעֲלֵה עַקְרַבִּים", והעיר נזכרת כך גם במפת מידבא.
ג'ו פרייזר

קריירת איגרוף

פרייזר הגיח לעולם האיגרוף כטוען לכתר בסוף שנות ה-60, כשהוא מביס ברציפות, בין היתר, את ג'רי קווארי, אוסקר בונאוונה, באסטר מאתיס ודאג ג'ונס.  ב-16 בפברואר 1970 ניצח  בנוקאאוט את ג'ימי אליס, שהחזיק בתואר אלוף העולם לאחר פסילתו של מוחמד עלי, ובכך היה לאלוף העולם הבלתי מעורער במשקל כבד. ב-8 במרץ 1971 ניצח פרייזר בנקודות את מוחמד עלי בקרב המאה שנערך במדיסון סקוור גארדן שבניו יורק, כשהוא מנחיל לעלי את הפסדו הראשון בקריירה המקצוענית. על ניצחונו בקרב זה זכה פרייזר ב-2.5 מיליון דולר. שנתיים לאחר מכן, ב-22 בינואר 1973 התייצב פרייזר לקרב על תואר אלוף העולם נגד ג'ורג' פורמן. הקרב נערך בעיר קינגסטון בג'מייקה. במהלך הקרב הפיל פורמן את פרייזר שש פעמים במהלך שני סיבובים וניצח בנוקאאוט טכני במה שנחשב אותה עת לאחת ההפתעות הגדולות בעולם האיגרוף. היה זה קרב האיגרוף הראשון ששודר על ידי רשת הטלוויזיה HBO. מכת האיגרוף שסיימה את הקרב נחשבת אחת ממכות האיגרוף המרשימות ביותר שהונצחו בטלוויזיה. פרייזר המשיך להתחרות והביס את ג'ו באגנר, הפסיד לעלי בקרב החוזר וניצח שוב את קווארי ואת אליס.
ההתמודדות האחרונה של פרייזר על התואר העולמי הייתה ב-1975, כאשר הפסיד לעלי בפיליפינים בקרב שנודע כ-Thrilla in Manila וניצב בראש רשימות רבות של "קרבות האיגרוף הגדולים בהיסטוריה". ב-1976 פרש לאחר הפסד נוסף לפורמן. ב-1981 ניסה לבצע קאמבק, התחרה בקרב אחד בלבד והפסיד בו, ואז פרש סופית. פרייזר נבחר הן להיכל התהילה הבינלאומי של האיגרוף, הן להיכל התהילה העולמי של האיגרוף.
לאחר שפרש מאיגרוף הופיע פרייזר במספר הפקות הוליוודיות, בין היתר בשני פרקים של משפחת סימפסון. בנו מרוויס הפך אף הוא למתאגרף כשג'ו מאמן אותו, אולם הוא לא הצליח לשחזר את הצלחתו של אביו. פרייזר המשיך לאמן מתאגרפים בפילדלפיה. העשורים האחרונים בחייו של פרייזר התאפיינו בהמשכה של יריבות מרה בינו לבין מוחמד עלי, יריבות שהייתה מתובלת בהתפייסויות שליוו החלפת עלבונות בין השניים.
על פי כתבה שהתפרסמה בניו יורק טיימס, הפסיד פרייזר הון משילוב של התהוללות, עסקים כושלים, נדיבות לב ונאיביות. יריביו הגדולים מזירת האיגרוף - עלי, פורמן ולארי הולמס, הפכו למיליונרים.
ב-5 בנובמבר 2011 הודיע לסלי וולף, מנהל עסקיו של פרייזר, כי בסוף ספטמבר של אותה השנה, אובחן פרייזר כחולה בסרטן הכבד. דווח כי מחלתו של פרייזר קשה והוא נמצא בהוספיס. ב-7 בנובמבר 2011 הלך לעולמו.
פח'ר א-דין בן יוסף

קריירת מועדונים

בן יוסף התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ספקסיין. ב-4 במרץ 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת  בתיקו 2-2 נגד לה מארסה. ב-20 במאי הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 1-3 נגד זארזיס. בעונת 2012/2013
ב-5 בינואר 2015 הושאל למץ מליגת העל הצרפתית. ב-18 באפריל ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה נגד לאנס.
בקיץ 2015 סיים בן יוסף את תקופת ההשאלה שלו במץ וחתם באספראנסה דה תוניס.
בינואר 2018 חתם באתיפאק מליגת העל הסעודית.

קריירה בינלאומית

ב-14 בנובמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת תוניסיה במשחק ידידות נגד שווייץ. ב-30 בדצמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת במשחק נגד עיראק.
בן יוסף השתתף עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2013 ומונדיאל 2018, בו אף הבקיע בניצחון 1-2 נגד פנמה.
מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית

עלילת הסרט

לאחר הרס כוכב המוות, נמלטו המורדים והקימו בסיס חדש בכוכב הקפוא הות'. לוק סקייווקר, המסייר סביב המתחם, כמעט ונטרף על ידי מפלצת שלג ונותר חשוף בחוץ. על סף עלפון הוא רואה את אובי-ואן קנובי המורה לו לטוס לכוכב דגובה, שם ילמד את דרכי הג'דיי מהמאסטר יודה. האן סולו יוצא לבד לחפש את סקייווקר ומציל את חייו.
דארת' ויידר מאתר את הבסיס ומשגר את הצי הקיסרי לכבשו. הגנות המתחם מצליחות לעכב את האויב די זמן כדי לאפשר פינוי. האן, הנסיכה ליאה, צ'ובאקה ו-C-3PO נמלטים על סיפון ספינתם, המילניום פלקון. הם בורחים ממשחתת כוכבים אימפריאלית, נכנסים לשדה אסטרואידים, מתחבאים בתוך מערה על אסטרואיד וכמעט נאכלים על ידי תולעת ענקית. לוק ו-R2-D2 טסים לבדם לדגובה, שם הם נתקלים בחייזר ננסי וטרחן המתגלה לבסוף כיודה עצמו. יודה טוען כי סקייווקר אינו מתאים ללמוד את דרכי הג'דיי, אך לבסוף מתרצה. לוק נכשל במבחנים המוצבים לו; יודה קובע כי הוא נמהר ופזיז, אך ממשיך לאמנו. 
האן וליאה נמלטים לעיר העננים בספין הנשלטת בידי לֶאנְדּוֹ קַלְרִיסְיַאן, נוכל וחבר ותיק של סולו. בובה פאט, צייד ראשים העוקב אחר האן מטעמם של ג'אבה ההאט ודארת' ויידר, מגלה אותם ומזעיק את ויידר שטומן להם מלכודת. בעיר העננים בבספין האן וליאה מגלים שלאנדו בגד בהם וויידר לוכד אותם. ליאה וצ'ובאקה תופסים את לאנדו לאחר שהאן הוכנס לתא הקפאה, ולאנדו משגר מסר אל עוזרו המרכיב אוזניות טלפתיה, ומנסה יחד עם ליאה וצ'ובאקה להציל את האן. 
לוק מגיע לבספין אחרי שהבין כי חבריו בצרות. הוא נתקל בדארת' ויידר והשניים נלחמים בדו-קרב חרבות אור שבסופו ויידר כורת את ידו הימנית של לוק. ויידר מגלה לסקייווקר ההמום כי הוא למעשה אביו, ומציע לו לעבור לצד האפל של ה"כוח" ולשלוט ביחד בגלקסיה כאב ובן. לוק ההמום והפצוע נמלט ומחולץ על ידי ספינתם של ליאה ולאנדו.
בסצנה האחרונה של הסרט, לוק, ליאה, R2-D2, ו-C-3PO נמצאים על הספינה הרפואית של ברית המורדים.
לוק מקבל יד תותבת ביונית מהדרואיד הרפואי. לאחר מכן, כל החבורה מסתכלים מהחלון של הספינה ורואים את לאנדו וצ'ובאקה ממריאים במילניום פלקון על מנת לחלץ את האן הקפוא בפחמן מידי ג'אבה ההאט, מה שמשאיר סוף פתוח עד הסרט הבא.

ביקורות

"מלחמת הכוכבים: האימפריה מכה שנית" נחשב לאחד מסרטי ההמשך הטובים ביותר בכל הזמנים, ועם הסרט תקווה חדשה לשני הסרטים הטובים ביותר של מלחמת הכוכבים. לפי הצבעה שנערכה בין 10,000 קוראים, 150 במאי קולנוע ו-50 מבקרי קולנוע מוערכים הסרט נבחר למקום השלישי ברשימת 500 הסרטים הגדולים של כל הזמנים, לפי מגזין אמפייר.

קבלת הסרט בישראל

מבקר הקולנוע של 'דבר', אורי קליין, כתב ערב הבכורה של הסרט בישראל: "ב'האימפריה מכה שנית' יש פחות הומור, אם כי C-3PO ו-R2-D2 משעשעים כתמיד... אבל יש הרבה יותר 'כיף'. ההרפתקאה אינטנסיבית יותר, מהירה יותר, וההפתעות באות בקצב רצחני כמעט." 
מבקר 'מעריב' אהרן דולב רשם בטורו: "מצד רמתו הטכנית, לפחות, אין הוא נופל מה'אורגינל'. גם שאר מרכיבי הנוסחה המדע-בדיונית – פשטנות סיפורית ילדותית בצד תחכום טכנולוגי, מעשיית שטות בצד פעלולים מדהימים – מצויים בשפע דמיוני... מזלה של "האימפריה"... שבני האדם המגוחכים שבסרט בטלים בשישים, לעומתם של הפעלולים הוויזואליים, מערכות התפאורה האדירות והדמיון הצורני, ולהטי הצילום הווירטואוזי." 
גידי אורשר כתב כי "בהפקדת הבימוי בידי ארווין קרשנר... איבד הסרט את מירב החן וההומור שנשא בפרק הראשון והפך לארוך, לעיתים מתיש ולפעמים אף חסר טעם כלשהו. אם 'האימפריה מכה שנית' מצביע על דרכה של הסדרה הגדולה – לא כדאי לצפות ממנה ליותר מדי."
L7

היסטוריה

הלהקה הוקמה בלוס אנג'לס בשנת 1985 על ידי דוניטה ספארקס ו סוזי גרדנר בגיטרות ושירה, רנה' לוקאס על הבס, ורוי קוצקי על התופים. זמן קצר מכן החליפה ג'ניפר פינץ' את לוקאס על הבס וקוצקי הוחלף על ידי דמטרה "די" פלאקאס.
לפני הצטרפותה, ניגנה ג'ניפר פינץ' בלהקת Sugar Babydoll עם קורטני לאב ו-קט ביילנד, שלאחר מכן הקימו את הלהקות הול ו-בייבס אין טוילנד בהתאמה.
בשנת 1991 הקימה הלהקה את Rock For Choice ארגון Pro Choice, אשר קידם את נושא בזכויונות נשים וזכה לתמיכה נרחבת מלהקות כמו נירוונה, פרל ג'ם, רד הוט צ'ילי פפרז ורייג' אגנסט דה מאשין.
אלבומה הראשון של הלהקה, הנושא את שמה, יצא בשנת 1988 בלייבל הפאנק המתחיל דאז Epitapth. סגנון האלבום כולל השפעות חזקות יותר של פאנק (Punk) מאשר העבודות המאוחרות יותר של ההרכב. ב-1990 הוחתמה בלייבל סאב פופ, שבאותן שנים היה אחראי לפריצה של הגראנג' עם להקות כמו מאדהאני, נירוונה, סאונדגרדן וטאד, והוציאה לאור את אלבומה השני Smell The Magic. האלבום יצא לאור תחילה כ-EP עם 6 שירים, אך שוחרר מחדש ב-1991 כאלבום שאליו מתווספים 3 שירים. האלבום כלל את הסינגל הראשון של הלהקה "Shove".
אלבומם השלישי Bricks Are Heavey יצא בחברת התקליטים Slash בשיאה של תקופת הגראנג', וכלל את הלהיט הגדול של הלהקה "Pretend We're Dead". האלבום הופק על ידי בוטצ' ויג שעבד בין השאר עם נירוונה והסמאשינג פאמפקינס.
אלבומם הרביעי Hungry For Stink יצא ב-1994, והופק על ידי גארת' ריצ'רדסון, שהפיק בין השאר גם את אלבום הבכורה של רייג' אגנסט דה מאשין. האלבום יצא לאור במהלך סיבוב ההופעות של הלהקה במסגרת פסטיבל לולהפאלוזה, וכלל את הסינגל "Andres", ואת השיר "Fuel My Fire" שגרסת כיסוי שלו הופיעה באלבומה המצליחה של להקת הפרודיג'י Fat Of The Land.
האלבום היה האחרון, שהלהקה הקליטה עם הבאסיסטית ג'ניפר פינץ', שפרשה בזמן הקלטת אלבומם החמישי The Beauty Process: Triple Platinum.
גייל גרינווד, באסיסטית להקת Belly לשעבר, החליפה את פינץ' באלבום הזה. האלבום היה האחרון של הלהקה בחברת התקליטים Slash.
בשנת 1999 הלהקה הוציאה לאור את אלבומה Slap-Happy, שהוא האחרון של הלהק, נכון לשנת 2018, וזאת לייבל העצמאי Bong Load. השירים באלבום שמרו על חוש ההומור המפורסם של הלהקה, אך מוזיקלית היו רכים וניסיוניים יותר.
הלהקה הפסיקה את פעילותה בשנת 2001, אך מעולם לא הודיעה על רשמית על פירוק.
ב-10 בינואר 2014 הודיעה הלהקה בעמוד הפייסבוק שלה על איחודה מחדש. בעקבות האיחוד חידשה הלהקה את אתר האינטרנט שלה וכללה רשימת תפוצה בשביל מעריצים.

מקור השם

L7 היא מילת סלנג שמשמעותה "מרובע" (בסלנג העברי: חנון), ומקורה ביצירת צורה של מרובע משתי הידיים, כאשר האצבע והאגודל של כל יד הן בזווית ישרה (יד אחת "L" ויד אחת "7"), ומחוברות בקצוות. הלוגו של הלהקה הוא ציור של שתי כפות ידיים כאלה, כשהן מורכבות רק מעצמות ובצבע ירוק. הרבה אנשים חשבו בטעות שהצורה של השם "L7" היא רמיזה לתנוחת המין "69".

חברי ההרכב

דוניטה ספארקס - שירה, גיטרה (1985-2001)

סוזי גרדנר - שירה, גיטרה (1985-2001)

ג'ניס טאנאקה - בס (2000)

דמטרה פלאקאס - תופים, שירה (1988–2001)

חברים לשעבר

ג'ניפר פינץ' - שירה, בס (1987-1996)

גייל גרינווד - שירה, בס (1996-1999)

רוי קוצקי - תופים (1987–1988)
מג'ד אל-כרום

היסטוריה

בחפירות באזור מג'ד אל כרום התגלה יישוב עתיק. חלק מחוקרי המקרא מזהים אותו כ"בית הכרם" המוזכר במשנה ובתלמוד.
בתקופת דאהר אל-עומר ובנו עלי שהיה מושל הגליל, נבנתה חומה סביב הכפר ובה מגדלי שמירה. כאשר עלי ניסה למרוד באחמד אל ג'זאר הגיע האחרון בראש צבא למג'ד אל כרום וכבש אותה.
במהלך מלחמת השחרור הגנה על הכפר יחידה של צבא ההצלה הערבי. יחידה זו נסוגה ללבנון ומפקדה העיראקי המליץ בפני ראשי הכפר שמן הראוי לאוכלוסייה להשאר בכפר ולהיכנע לכוחות צה"ל.
לאחר שראשי הכפר הגיעו להבנות עם איש ההגנה חיים אאורבך מנהריה, נכנס כוח צה"ל לכפר ואסף את כלי הנשק של בני הכפר בסוף אוקטובר 1948, במהלך "מבצע חירם".
בכפר התיישבו פליטים מן הכפרים שעב ואל-בירווה. במפקד האוכלוסין של 1948 נמנו בכפר פחות מ-2000 תושבים, כרבע מתוכם פליטים מכפרי הסביבה.
בתחילת 1961 הוקמה ביישוב מרפאה של קופת חולים. בשנת 1963 חובר היישוב לרשת החשמל הארצית.
בראשית ימי מדינת ישראל שויך הכפר למועצה אזורית נעמן. לפחות חלק מתושבי מג'ד אל-כרום התנגדו לשיוך זה, בטענה שאינם מקבלים מהמועצה כל שירותים ודרשו להוציאם מתחומה. פנייתם לבג"ץ נדחתה. בשנת 1964 הוקמה מועצה מקומית ביישוב.
בין 1964 ל-2003 הייתה מג'ד אל-כרום מועצה מקומית בעלת שטח שיפוט של 9,000 דונם. בשנת 2003 אוחדו היישובים בענה, דייר אל-אסד ומג'ד אל-כרום תחת מועצה מקומית משותפת בשם שגור. בשנת 2005 הוכרז היישוב כעיר.
בנובמבר 2008 אישרה הכנסת חוק המבטל את האיחוד, החל מ-1 בדצמבר 2008, ומשיב את המצב לקדמותו. בבחירות חדשות למועצות המקומיות הנפרדות שהתקיימו ב-18 באוגוסט 2009, נקבע כי יש צורך בסיבוב שני על מנת להכריע בין המתמודדים. מוחמד מנאע נבחר לראשות המועצה המקומית.
תושבי מג'ד אל-כרום עוסקים בעיקר בתעשייה קלה, מסחר ושירותים לכלי רכב. שיעור המועסקים בחקלאות, בעיקר זיתים וגידולי שדה, נמוך יחסית לממוצע בקרב ערביי ישראל, כיוון שרוב האדמה בסביבת היישוב אינה ראויה לעיבוד.
במהלך מלחמת לבנון השנייה ספגה מג'ד אל-כרום מטחי קטיושות כשאר יישובי הצפון ושניים מתושביה נהרגו ב-4 באוגוסט 2006 מנפילת קטיושה.

אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף 2018, מתגוררים במג'ד אל-כרום 15,292 תושבים (מקום 124 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎1.5%‏.   לפי נתוני הלמ"ס נכון לסוף 2017, למג'ד אל-כרום דירוג של 2 מתוך 10, במדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2015. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשע"ז (2016-‏2017) היה 67.3%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת סוף 2016 היה 5,590 ש"ח (ממוצע ארצי: 8,913 ש"ח).
תושבי מג'ד אל-כרום הם מוסלמים, אך ברובם מנהלים אורח חיים חילוני-מסורתי.
טורורו

מיקום

מחוז טורורו גובל במחוז באלה מצפון, מחוז נאפווה מצפון מזרח, בקניה מכיוון מזרח, מחוז בוסים מכיוון דרום, מחוז וגירי בדרום מערב, ומחוז וטלזה מכיוון צפון מערב.

פעילות כלכלית

חקלאות היא עמוד השדרה של כלכלת המחוז גידולים כוללים: דוחן, קסבה, אפונה, שעועית, בטטות, סומסום, חמנית, כותנה, בצל ואורז. רוב תוצרת המחוז נצרך באופן מקומי או נמכרים באזורים העירוניים במחוז.
אהבת הגורל

אהבת הגורל (בלטינית: Amor Fati) הוא מונח סטואיקני המתאר מישהו הרואה בעין יפה את כל מה שקורה לו, כולל ייסורים ואובדן, כחלק בלתי נמנע של המציאות שמובילה על פי השקפתו למטרה מסוימת.
גמביט (שחמט)

אסטרטגיה

הגמביט מתבצע על ידי הצבת הקורבן (בדרך כלל רגלי) בעמדה ממנה היריב יכול לקחת אותו מבלי להיות מוכה בחזרה. אם היריב החליט לקחת את החומר המוצע, זה יהיה גמביט נרצה ואם ימנע מכך, זה יהיה גמביט נדחה.

בשחמט המודרני, כאשר שחקן בוחר אם לקבל את הגמביט או לא, עומדים בפניו שיקולים רבים שבמרכזם- אילו יתרונות ירוויח הצד השני במידה והגמביט יתקבל. במשחקים רבים יחליט השחקן שקיבל את הגמביט להחזיר את החומר (להקריב בחזרה רגלי) על מנת לאזן את המשחק חזרה (קבלת יתרונות עמדתיים במקום חומריים), ובכך יחזור המשחק למצב של שוויון חומרי. לעומת זאת, אם הצד שהציע את הגמביט לא משכיל לנצל את היתרונות העמדתיים שטומן בחובו הגמביט- אז היתרון לאחר פישוט המשחק (החלפת כלים ומעבר לשלב הסיום) יהיה לצד בעל היתרון החומרי.

יתרונות הגמביט

לרוב הגמביט נותן חלק משלושת היתרונות הבאים לשחקן שמציע אותו:

פירוק מבנה רגלים של היריב


על ידי לקיחת הגמביט, הצד המקבל בוחר להחליש את מבנה הרגלים שלו וליצור לעצמו רגלים חלשים (כפולים, מבודדים או 'תלויים') אשר יהוו מטרה נוחה לכליו של הצד השני.

חסרונות הגמביט

החיסרון העיקרי של הגמביט הוא כמובן העובדה שהשחקן מתחיל בגרעון חומרי (רגלי אחד פחות מאשר ליריבו, שניים ולפעמים אפילו כלי)- לפעמים רגלי אחד הוא מה שמבדיל עמדה שוויונית מעמדה עדיפה לאחד הצדדים. לכן, על השחקן שהקריב את החומר להיות זהיר במיוחד ולנצל הזדמנויות. אותו שחקן יקבל לרוב עדיפות עמדתית ולכן הוא צריך לדעת לנצל אותה בצורה מיטבית.

בחלק מהגמביטים יתקבלו עמדות "חריפות" במיוחד (בעמדות "חריפות" המצב על הלוח מסובך למדי, לרוב אחרי הקרבת חומר מסוים ושישנו סיכוי לשני הצדדים- מצד אחד לזה שהקריב שקיבל יתרון מההקרבה, ומצד שני לזה שבעדיפות חומרית- ולכן עליו להיות זהיר. בדרך כלל זה שהקריב יהיה בעל התקפה מזהרת, ועל הצד העדיף בחומר להתגונן ולעמוד בהתקפתו) ולכן על שני הצדדים לשחק בזהירות מתמדת כאשר כל טעות יכולה לגרום להפסד.

חיסרון נוסף המתקיים בחלק מהגמביטים בלבד הוא החלשת מבנה הרגלים של הצד המקריב. לדוגמה, בגמביט המלך הלבן מחליש את מבנה הרגלים שלו באגף המלך ובכך יוצר לשחור סיכויי נגד להתקפה באגף המלך.
אופיר דוידזאדה

ביוגרפיה

נולד בבאר שבע לשמעון דודזאדה, יליד הארץ ממוצא פרסי, ולרחל לבית עמרני, ילידת ישראל. החל את דרכו במחלקות הנוער של הפועל באר שבע וב-6 בפברואר 2010 ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת, במשחק מול מכבי חיפה באצטדיון קריית אליעזר. בעונת 2010/2011 הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה. ב-7 בפברואר 2012 הבקיע את שערו הראשון בקריירה, בניצחון 4–1 על בני יהודה בגביע המדינה. ב-24 במרץ 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 1–2 להפועל חיפה.
בעונת 2013/2014 היה דוידזאדה שותף לחזרתה של הפועל באר שבע לצמרת הכדורגל הישראלי, וסיים עמה במקום השני בליגה. בעונה שלאחר מכן סיים עמה במקום השלישי, והגיע עמה לגמר גביע המדינה. בעונת 2015/2016 היה שותף לזכייתה של הפועל באר שבע באליפות השלישית בתולדותיה.
ב-5 באוגוסט 2016 חתם דוידזאדה על חוזה לארבע עונות בגנט מליגת העל הבלגית, אולם נשאר בב"ש עד לתום משחקי המוקדמות באירופה. ב-11 בספטמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בגנט, בניצחון 3–0 על לוקרן, אך לא הצליח להשתלב בהרכב הקבוצה ועד תום העונה שותף בשלושה משחקי ליגה.
ב-19 ביוני 2017 הושאל דוידזאדה למכבי תל אביב וערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-29 ביוני 2017 במסגרת מוקדמות הליגה האירופית במשחק נגד קיי אף טירנה האלבנית. ב-6 בינואר 2018 כבש את שערו הראשון במועדון, בניצחון 3–0 על מ.ס. בני ממב"ע במסגרת סיבוב ח' של גביע המדינה. בסך הכל כבש דוידזאדה שלושה שערים ב-30 משחקי ליגה במכבי תל אביב, ובתום עונת 2017/2018 תמה השאלתו והוא חזר לגנט, אך הורד לקבוצת המילואים של המועדון והתבקש למצוא קבוצה חדשה.
ב-7 בספטמבר 2018 חזר דוידזאדה למכבי תל אביב וחתם על חוזה לארבע שנים במועדון. בעונת 2018/2019 שותף בשמונה משחקי ליגה, ובסופה זכה עם הקבוצה באליפות.

נבחרת ישראל

ביוני 2013 היה דוידזאדה חלק מסגל הנבחרת הצעירה של ישראל לטורניר אליפות אירופה לנבחרות צעירות שנערך בישראל, ובסך הכל ערך 14 הופעות במדי הנבחרת הצעירה.
ב-7 בספטמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל, במשחק מול נבחרת אזרבייג'ן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014, שנערך באצטדיון רמת גן והסתיים בתיקו 1–1, ובאותו משחק בישל לאיתי שכטר את שער השוויון של הנבחרת. דוידזאדה שותף בשלושה משחקים במהלך מוקדמות מונדיאל 2014, ובמשחק אחד במסגרת מוקדמות יורו 2016.
דוד שמחון

הרב דוד שמחון הוא רב שכונת קריית היובל בירושלים ומנהל התיכון בישיבת ירושלים לצעירים. לשעבר יו"ר הדירקטוריון בחברת פרזות. כיהן בעבר כרב  שירותי הכבאות וההצלה וכחבר מועצת עיריית ירושלים.

ביוגרפיה

שירת בצבא בחיל השריון, במהלך שירותו יצא לחופשת לימודים בישיבת מרכז הרב והוסמך לרבנות. במילואים שירת כמפקד גדוד שריון בדרגת סגן-אלוף. בראשית שנות השמונים הקים גרעין תורני בשכונת קריית יובל, בעצת רבו הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, ולאחר מספר שנים נתמנה לרב  השכונה, תפקיד בו הוא מכהן עד היום.
שימש במשך שנים כר"מ בישיבת ירושלים לצעירים, וכיום מנהל את התיכון בישיבה. כיהן כחבר מועצת עיריית ירושלים מטעם המפד"ל, והיה מחזיק תיק החירום בעיר, הממונה גם על שירותי הכבאות וההצלה העירוניים. במסגרת תפקיד זה, נחשף לצורך בתקן רב לשירותי הכיבוי, ופעל לתיקנונו. משנוצר תקן זה, אייש אותו בהתנדבות. 
במשך למעלה מעשור (עד שנת 2015) כיהן כיו"ר דירקטוריון בפרזות, חברה ממשלתית ישראלית שעיסוקה העיקרי הוא אכלוס וניהול יחידות דיור ציבורי וניהול בתי דיור מוגן בירושלים.
נשוי ומתגורר בשכונת קריית יובל בירושלים.
חופה

חופה, במובנה המודרני, היא יריעה פרוסה על גבי ארבעה עמודים שתחתיה מקיימים את טקס חופה וקידושין. החופה משמשת לעיתים גם לתהלוכות של הכנסת ספר תורה.

משמעות הביטוי

כבר במקרא החופה מופיעה בהקשר של חתן וכלה: "יצא חתן מחדרו וכלה מחופתה" (יואל ב, טז), "והוא כחתן יוצא מחופתו ישיש כגיבור לרוץ אורח" (תהילים, יט, ו).
מקורות חז"ל מתארים את הכנסת הכלה ל'חופה' כשלב השני והמסכם של טקס הנישואים ביהדות, הידוע כחופה וקידושין. לגבי מהות אותה "חופה" ישנן דעות שונות. ככל הנראה החופה הייתה הבית אותו ייעד החתן למגוריהם המשותפים של הזוג הנשוי לאחר שקושט לקראת טקס החופה. מתוך משלים במדרשים אנו לומדים מעט על מראה החופה בזמנם. היו מסיידים ומציירים אותה, והיו שמים בה מחצלות ווילונות. כיום נהוג אצל האשכנזים שהחתן והכלה מתייחדים בחדר ייחוד כדי לקיים "חופה" לפי חלק מהדעות. כן נהוג להקפיד שהחתן יכסה את הכלה בהינומה, שכן ישנם דעות שזוהי הכניסה לחופה.
בעקבות זאת, נוהגים לכנות גם את טקס הנישואין עצמו - חופה.

החופה

עם השנים דבק המושג "חופה" ליריעה פרוסה על גבי ארבעה עמודים שתחתיה מקיימים את טקס חופה וקידושין. במהלך הדורות נהגו יהודים לקנות חופות יקרות. כך למשל נתרמה לבית הכנסת תפארת ישראל חופה יקרה בשווי של כ-2000 פרנק אשר שימש לתהלוכות של ספרי תורה.
בימי הביניים נהגו לערוך את החופה בבית הכנסת. יש שהתנגדו לעריכת החופה בבית הכנסת. אחרים המליצו על קיום החופה בחצר בית הכנסת כדי להיות מתחת לכוכבים, לסימן שירבה זרעם של החתן והכלה ככוכבי השמים, וכך נוהגים היום האשכנזים.
שלושים שניות מעל טוקיו

תקציר העלילה

בתחילת הסרט מופיעה כתובת: "מאה שלושים ואחד ימים לאחר 7 בדצמבר 1941, קומץ אנשים צעירים שלא חלמו על תהילה, הלמו לראשונה בלב יפן. זהו סיפורם האמיתי אותו נספר כאן".
לויטננט קולונל ג'יימס דוליטל (ספנסר טרייסי) מתמנה לפקד על פשיטת הפצצה על ארבע ערים ביפן כפעולת תגמול להתקפה על פרל הארבור. הוא מזמן טייסים ואנשי צוות המטיסים 16 מפציצי B-25 מיטשל שהסכימו להתנדב למשימה סודית ומסוכנת.
בין הטייסים נמצא לוטננט טד לוסון (ואן ג'ונסון) המטיס מטוס בשם "הברווז הקרוע" ("The Ruptured Duck"). בין אנשי צוותו נמצא גם המקלען טאצ'ר (רוברט ווקר). לוסון הוא נשוי טרי לאלן (פיליס טקסטר) והצבא מאפשר להם להיפגש למרות הסודיות.
דוליטל אוסף את כל המתנדבים ואומר להם שמשימתם עדיין סודית ומסוכנת ומי שמפחד רשאי לעזוב. הם מתחילים אימונים בהמראה ממסלולים קצרים ובהפצצות.
לבסוף נמסרת להם המשימה. הם עולים לנושאת המטוסים הורנט (CV-8) והמטוסים מועמסים עליה בעזרת מנופים. לוסון מנהל שיחה ידידותית עם לוטננט בוב גריי (רוברט מיצ'ם), טייס של אחד המטוסים.
נושאת המטוסים מלווית בספינות קרב. הם נתקלים בספינה יפנית ומשמידים אותה אבל יש חשד שהספינה הזאת הודיעה בקשר על המצאם ולכן הוחלט להקדים את ההתקפה בעשר שעות, דבר שמביא את המטוסים לקצה גבול יכולתם מבחינת דלק.
ראשון ממריא ג'יימס דוליטל. לוסון הוא במטוס השביעי. המטוס מגיע מעל טוקיו ומפציץ מטרות צבאיות במהירות ואחר כך פונה לכיוון סין.
בטיפות הדלק האחרונות ובתוך גשם וערפל, הוא נוחת נחיתת אונס בחוף סין. בנחיתה נפצעים רוב אנשי הצוות והוא נפצע קשה ברגלו. הם מתגלים על ידי סינים השייכים לכוחותיו של צ'יאנג קאי שק ומועברים למקומות שונים כשהיפנים בעקבותיהם. לבסוף הם מובלים לבית חולים שם נקטעת רגלו של לוסון בגלל גנגרנה. לאחר מכן הם מוטסים לארצות הברית. לוסון מסרב לראות את אשתו עד שתותקן לו פרוטזה, אך היא מקדימה לפגוש אותו בבית החולים והם מתחבקים.