google/wiki40b huggingface dataset:
אוליבר נאסן

ביוגרפיה

אביו, סטוארט נאסן, היה נגן קונטרבס ראשי של התזמורת הסימפונית של לונדון. הוא למד קומפוזיציה אצל ג'ון למברט ובנג'מין בריטן עודד אותו להמשיך בכיוון זה. במשך כמה עונות קיץ למד אצל גונתר שולר בפסטיבל המוזיקה בטנגלווד, מסצ'וסטס. בהמשך התמנה לראש פעילויות המוזיקה בת-זמננו בטנגלווד, תפקיד שבו כיהן בין 1986 ל-1998.
הופעתו הראשונה של נאסן כמנצח הייתה בגיל 16, כאשר ניצח על התזמורת הסימפונית של לונדון בנגינת הסימפוניה הראשונה שלו, שכתב כנער, בשנים 1966–1967. נאסן היה מנצח אורח ראשי של התזמורת הפילהרמונית של האג, הולנד) מ-1992 עד 1996, ומנהל אמנותי שותף של פסטיבל אלדבורו בין 1983 ל-1998. עוד היה המנהל המוזיקלי של הסינפונייטה של לונדון בשנים 1998 - 2002 וכן מנצח כבוד שלה. בין היתר עשה סדרת הקלטות עם תזמורת קליבלנד.
וקאנס

וַקָאנְס (מצרפתית: Vacances, חופשה) הוא מונח המציין את חופשת הקיץ הארוכה המקובלת בצרפת במהלך החודשים יולי-אוגוסט, מאז המאה העשרים.

היסטוריה

בחודש יוני 1936 קיבלה צרפת, שבה שלטה ממשלת החזית העממית הסוציאליסטית בראשות ראש הממשלה לאון בלום, חוק המעניק 15 ימי חופשה בתשלום בשנה לכל עובד, לראשונה באירופה. חוק זה התקבל לאחר שהרעיון הועלה על ידי עובדי חברת רנו כדרישה כמעט לא מציאותית ממנהלי המפעל, שהחליטו להיענות לה.
עד לאותה תקופה, רק בני האצולה והבורגנות יכלו להרשות לעצמם לצאת לחופשה ללא תשלום. התפתחות התחבורה במחצית השנייה של המאה התשע-עשרה איפשרה להם להרחיק בחופשתם צפונה אל חוף הים, שהפך ליעד נחשק בקרב הנופשים, ונחשב לבעל סגולות בריאותיות. בהמשך, בזכות התפתחות הרכב הפרטי, החלו הנופשים להגיע גם אל החופים הדרומיים.
החוק החדש עורר תרעומת בקרב המעמדות הגבוהים, שנאלצו כעת לחלוק את אתרי הנופש עם ה"פועלים הפשוטים". צרפת בהנהגת בלום קיבלה שורה של חוקים חברתיים, כמו שבוע עבודה של 40 שעות, בנוסף לחוק הווקאנס, בעקבותיהם הואשם בהמשך בלום על ידי גורמים אנטישמיים בהחדרת רעיונות יהודיים לצרפת, ובערעור חוסנו של העם הצרפתי, שעוסק בנופש במקום לעבוד.
בשנה הראשונה יצאו רק כחצי מיליון צרפתים לווקאנס, ב-1937 - כמיליון וחצי, וב-1949, לאחר מלחמת העולם השנייה - כארבעה מיליון. בשנת 1956 הוארכה החופשה בשבוע נוסף, ב-1969 בעוד שבוע, וב-1982 נקבעה חופשה שנתית בת חמישה שבועות, אותה נהוג לפצל על-פני השנה.

אופי הוקאנס

צרפתים רבים מחזיקים בבתי-קיט באתרי הנופש, אליהם הם מגיעים לרגל הוקאנס. החופשה הצרפתית מאופיינת במנוחה ובחוסר פעילות (לא לחינם מקור השם vacances הוא במילה vacance, "ריק"). בחודשי הקיץ, ובמיוחד באמצע חודש אוגוסט, מתרוקנת פריז מיושביה המקוריים, שנוהרים אל עיירות החופים, לרוב בצרפת עצמה. בתי-עסק רבים נותרים שוממים במהלך שבוע לפחות, ולא מתקיימים אירועי תרבות.
בשנים האחרונות חלה ירידה במספר הצרפתים היוצאים לחופשה בקיץ. בעקבות זאת, החל מ-2002 מפזרת עיריית פריז בחודשי הקיץ חול על גדות הסיין, ומציבה דקלים וכיסאות נוח, לרווחת התושבים שנמנעו מלצאת מהעיר.
דוני מיכוליאץ

היסטוריה

היישוב מתועד לראשונה בכתובים מאמצע המאה ה-11 עת נשלט האזור על ידי ממלכת הונגריה. ב-1526 נכבש האזור על ידי צבאו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) נכבשה העיר על ידי צבא ממלכת הבסבורג ונותרה בחזקת ההבסבורגים מתוקף הסכם קרלוביץ אשר חתם את המלחמה.
בהמשך, עבר האזור לחזקת האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בשטחי ממלכת יוגוסלביה.
באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית והעיירה דוני מיכוליאץ נכללה בשטחי מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה. לאחר המלחמה נכללה העיר בשטחי יוגוסלביה ובראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה, עברה העיירה לחזקת קרואטיה.

הקהילה היהודית

הקהילה נוסדה במחצית המאה ה-19 וב-1860 הוקם בית הכנסת. בני הקהילה עסקו בסחר במזון ותוצרת חקלאית ומקצתם היו בעלי טחנות קמח וחוות חקלאיות. ב-1921 מנתה הקהילה 156 נפשות וב-1931 התגוררו בדוני מיכוליאץ 224 יהודים. מבחינה הלכתית, נסמכה הקהילה על רבני אוסייק ומהם ניתן לציין את הרב שמעון אונגר שכיהן מ-1901 ובמשך 36 שנים, גם כרבה של קהילת דוני מיכוליאץ.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיירה 173 יהודים, שהיוו כ-3 אחוזים מכלל האוכלוסייה. לאחר כיבוש יוגוסלביה הוחל ברדיפות יהודים. בני הקהילה הובלו למחנות ההשמדה ונרצחו.
החיים הסודיים של הדבורים

הפקה

הפקת הסרט החלה ב-7 בינואר 2008 בעיירה למברטון בדרום קרוליינה. היא הסתיימה מספר חודשים מאוחר יותר. הסרט הוקרן בפעם הראשונה בספטמבר 2008 במסגרת פסטיבל הסרטים של טורונטו ה-33. ב-17 באוקטובר 2008 הוא יצא לאקרנים בשאר צפון אמריקה.

שיווק

הקדימון (טריילר) הראשון שוחרר בתאריך 19 באוגוסט 2008 באתר Yahoo! movies.

ביקורות

הסרט קיבל ביקורות חיוביות. הסרט מוקם במקום השלישי ברווחים לסוף השבוע הראשון בצפון אמריקה עם 10,527,799$. נכון ל-13 בדצמבר 2008, הסרט הכניס 37,270,658$ בארצות הברית וקנדה. הסרט זכה בקטגוריות "סרט הדרמה המועדף" ו"הסרט העצמאי המועדף" בטקס בחירות הצופים ה-35. בתחרות ה-NAACP image award הסרט היה מועמד בשבע קטגוריות שונות ובהן: "סרט יוצא מן הכלל", "שחקנית יוצאת מן הכלל בסרט (דקוטה פנינג וקווין לטיפה), "שחקן יוצא מן הכלל בסרט" (נייט פרקר) ו"שחקנית משנה יוצאת מן הכלל" (אלישיה קיז, ג'ניפר הדסון וסופי אוקונדו). הסרט זכה בקטגוריה הראשונה "סרט יוצא מן הכלל".

מידע על ה-DVD

הדיסק יצא ב-3 בפברואר 2009. הוא כלל כמה קטעים שלא נראו בסרט ובהם סצנות שהורדו בעריכה ותמונות מסט הצילומים.
רצח ילדי משפחת ארויו

הפיגוע

בשבת, ה' בטבת תשל"א, 2 בינואר 1971, שבה משפחת ארויו מטיול באזור נח"ל ים. המשפחה כללה את האב רוברט (בוב), האם פריטי והילדים דניאל מרק בן ה-7 ואביגיל בת ה-5. כשמכוניתם עברה בכביש הראשי מצפון לעיר עזה, ליד מפעל המשקאות "סבן אפ", השחיל נער פלסטיני רימון יד דרך חלון המכונית למושב האחורי שבו ישבו הילדים ואמם. מהפיצוץ נהרגה אביגיל, מרק נפצע אנושות ונפטר בבית החולים והאם נפצעה באורח קשה בכל גופה, נזקקה לשיקום ממושך ונותרה נכה. האב ניסה להזעיק עזרה ופנה לשני צעירים ערבים שצפו במתרחש, אך אלו לא נענו לתחינותיו; בהמשך התברר כי היו אלה משקיפים ששיתפו פעולה בביצוע הפיגוע. רק לאחר שהגיע האב רוברט למחסום של צה"ל, הוזעק מסוק שחילץ את בני המשפחה.

לאחר הפיגוע

הרצח זעזע את החברה הישראלית, ולפיגוע הקשה בפני עצמו הוסיפה העובדה כי מרק ואביגיל היו מוכרים לציבור כתוצאה מהשתתפותם כדוגמנים במסעי פרסום אותם הוביל אביהם. הילדים נקברו בקבר משותף בבית הקברות בהר הזיתים, בהלוויתם ספד להם הרב הראשי לצה"ל שלמה גורן.
כוחות הביטחון הישראליים תפסו את מבצעי הפיגוע, מחמד סולימאן אל זקי בן ה-15 וחצי משכונת סג'עיה, שהטיל את הרימון, ושני שותפיו בני 16 ו-17, כולם תלמידי בית הספר "פלסטין" שגויסו לביצוע המעשה על ידי פעיל בכיר בארגון לשחרור פלסטין. מלבד רצח ילדי משפחת ארויו השתתפו המחבלים במספר פיגועים נוספים, והם הואשמו ב-18 סעיפים של יידויי והעברת רימונים, והנחת מטעני חבלה. הנאשמים כפרו באשמה. הרוצח ושותפיו נידונו בבית הדין הצבאי בעזה למאסר עולם.
על המקום הוטל עוצר והכביש הראשי נסגר למשך כחודש ימים, מדיניות אי ההתערבות שאפיינה את הממשל הצבאי ברצועה מאז מלחמת ששת הימים (בין השאר כתוצאה מהתמקדות מאמצי צה"ל ופיקוד הדרום במלחמת ההתשה בתעלת סואץ), השתנתה. המערכה למיגור הטרור הוטלה על אלוף פיקוד הדרום, אריאל שרון. על תוואי הגבול, הקו הירוק, הוקמה גדר מערכת למניעת מעבר מסתננים, כוחות גדולים של צה"ל הוזרמו לרצועת עזה, והיא חולקה למקטעים קטנים בהם הופעלה סיירת שקד באופן אינטנסיבי ככוח קומנדו לצייד חוליות מחבלים, והוקמה סיירת רימון בפיקודו של מאיר דגן לטיפול ממוקד בטרור. ביולי 1971 נכנסו כוחות גדולים למחנות הפליטים ג'בליה ושאטי, וכ-1,600 משפחות שכללו כ-10,500 איש הועברו לעזה, לאל עריש ומיעוטם לגדה המערבית ונהרסו בתים רבים. במבצע נהרגו יותר ממאה מחבלים ומאות נעצרו.
כתוצאה מהמבצע הנרחב הבטיחו ראשי האוכלוסייה בעזה שיתוף פעולה נגד המחבלים. מספר הפיגועים ירד מ-445 בשנה שקדמה לו, ל-60 בלבד ב-1972 ולפיגועים בודדים בשנים שלאחר מכן.
הרוצחים שוחררו מן הכלא בשנת 1985 בעסקת ג'יבריל.
חגים ומועדים בתאילנד

חגים ומועדים בתאילנד מוסדרים על ידי הממשלה, ורובם נצפים הן על ידי המגזר הציבורי, והן במגזר הפרטי. בדרך כלל יש 16 חגים ומועדים בשנה, אך אם יש יותר מ-16 הם יוכרזו על ידי הממשלה. מצוות אחרות, הן רשמיות והן לא רשמיות, מקומיות ובינלאומיות, נצפות בדרגות שונות בכל רחבי תאילנד.
כל החגים הציבוריים הם נצפים על ידי סוכנויות ממשלתיות, בעוד הבנק של תאילנד מסדיר את החגים בבנק, אשר שונה במקצת מאלה שנצפו על ידי הממשלה. עסקים פרטיים נדרשים על ידי חוק הגנת העבודה לקיים לפחות 13 חגים בשנה, כולל יום העבודה הלאומי, אבל הם יכולים לבחור את שאר המצוות שהם עוקבים. אם החג נופל על סוף שבוע, יום העבודה הבא מצוין על ידי הממשלה כחג מפצה.

יום פגרה רשמי

חגים שנצפו על ידי מוסדות פיננסיים (לא להתבלבל עם ימי פגרה רשמיים בבריטניה) מוסדרים על ידי הבנק של תאילנד. אלה בדרך כלל שונים מהחגים הממשלה כי הבנקים אינם רואים את יום החורש המלכותי (Phuetchamongkhon) או תחילת ואסה (קאו פאנסה), אבל במקום הם צופים את 1 מאי כמו יום העבודה הלאומי ואת 1 יולי כמו באמצע השנה הבנק חג. (לפני שנת 2007, תחילתו של ואסה נצפתה כחג ולא באסלה פוגה). ראש השנה הסיני, עיד אל-פיטר ועיד אל-אדחא מיועדים גם לחגים למוסדות פיננסיים במחוזות נרת'יוואט, פטאני, יאלה וסאטון אם הם כבר לא נופלים בסוף שבוע או בחופשה.
Blind Willie McTell

Blind Willie McTell (וילי מקטל העיוור) הוא שיר של בוב דילן משנת 1983, הקרוי על שמו של זמר הבלוז וילי מקטל העיוור. השיר זכה לגרסאות כיסוי בידי מספר אמנים, בהם הלהקה, מיק טיילור, טום ראסל והווייט סטרייפס.

היסטוריה

השיר הוקלט ב-1983, אך לא נכלל באלבומו של דילן "כופרים" שיצא באותה שנה. הוא פורסם רק ב-1991, באוסף השירים הנדירים "The Bootleg Series Volume 3". מנגינת השיר מבוססת באופן רופף על השיר "בלוז מרפאת ג'יימס הקדוש". בביצוע המקורי מנגן דילן על פסנתר, בליווי של מארק נופלר על גיטרה אקוסטית, ושר סדרה של בתים מלנכוליים המתארים סצנות אלגוריות העוסקות בהיסטוריה האמריקאית, ביניהן כאלה העוסקות בעבדות, דת ומלחמה. כל בית מסתיים בפזמון: "אף אחד לא יכול לשיר בלוז כמו וילי מקטל העיוור".
לאחר שלושה אלבומים בעלי נושאי נצרות גלויים, "כופרים" נתפס בעיני מבקרי הרוק הגדולים כעוסק בעניינים חילוניים בעיקר, ועל-כן הכריזו עליו כקאמבק. אף-על-פי-כן, בהשוואה להופעותיו החיות של דילן באותו הזמן, האלבום נראה משעמם בעיני מעריצים רבים. מאוחר יותר, למרות שלא נכלל באלבום "כופרים", השיר הוכר כקומפוזיציה המתקרבת לאיכות של קלאסיקות כמו "מסובך בכחול" ("Tangled Up in Blue"), "כמו אבן מתגלגלת" ("Like a Rolling Stone") ו-"לכל אורך מגדל השמירה" ("All Along the Watchtower").
לא ברור מדוע דילן החליט שלא לכלול את השיר באלבום "כופרים". בראיון למגזין רולינג סטון ב-7 בספטמבר 2006, נשאל דילן "האם זה נכון שדילן לא יכול להצטער על כך שלעולם הייתה את הזכות לשמוע, לדוגמה, את השיר "וילי מקטל העיוור", שיר מהקלטות האלבום "כופרים" שלא יצא באלבום וגדל הכי גבוה שאפשר בפנתאון של אנשים רבים, ושבוב דילן עצמו ניגן בהופעות חיות מאז?" בהקשר זה אמר דילן: "התחלתי לנגן את השיר בהופעות חיות בגלל ששמעתי את הלהקה עושים זאת. סביר להניח שזה היה דמו, שמראה למוזיקאים איך הוא צריך להיות. זה מעולם לא פותח בשלמות, מעולם לא סיימתי את זה. לא הייתה סיבה אחרת להשאיר את זה מחוץ לאלבום. זה כמו לקחת ציור של מונה או פיקאסו - ללכת לבית שלו ולהסתכל על ציור חצי גמור ולקחת אותו ולמכור אותו לאנשים שהם 'מעריצי פיקאסו'."
בז'ז'יני

היסטוריה

היישוב הראשון התקיים באזור במאה ה-13. העדות המתועדת הראשונה על קיומו של היישוב היא בכתב זכויות מ-1332. לעיר היה תפקיד חשוב בהתפתחות המסחר בין רוסיה והעיר הפולנית טורון בין המאה ה-15 למאה ה-17. ענפי הכלכלה העיקריים בבז'זיני היו מסחר וחייטות. בשנת 1793, בעקבות חלוקת פולין השנייה, סופח האזור ועמו העיר לממלכת פרוסיה. בשנת 1807, בעקבות חוזה טילזיט, סופחה העיר לדוכסות ורשה. לאחר 1815 הפך האזור ובו בז'ז'יני לפולין הקונגרסאית, חלק מהאימפריה הרוסית עד 1916.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ניצח הצבא הפרוסי באזור בקרב נגד הצבא הרוסי. מסוף 1916 השתייך האזור ובו בז'ז'יני לממלכת פולין עד להקמת הרפובליקה הפולנית השנייה ב-1918. במהלך מלחמת העולם השנייה היה האזור חלק מהוורתגאו. שם העיר שונה ל"לוונשטט" (Löwenstadt), לכבוד הגנרל הגרמני קרל ליצמן שניהל את אחד הקרבות נגד רוסיה באזור זה במלחמת העולם הראשונה.
בתחילת המערכה בפולין, ב-8 בספטמבר 1939, כבש הוורמכט, צבא גרמניה הנאצית, את אזור לודז' ובכללו בז'ז'יני. ב-18 בינואר 1945 שחרר הצבא האדום את בז'ז'יני.

יהודי בז'זיני

בין מלחמות העולם חיו בעיר כ-7,000 יהודים, ששיעור גבוה מקרבם עסק בחייטות. 
באביב 1940 הקימו הגרמנים בעיר גטו ובו התגוררו כ-6,000 יהודים, מהם כ-1,500 פליטים שבאו מחוץ לעיר. חלקם נשלחו למחנות עבודה מחוץ לגטו.
מראשית 1942 הידרדר המצב בגטו. מחלות ורעב החלו לשרור בגטו. בפברואר 1942 נתלו עשרה מתושבי הגטו בתלייה פומבית מול כל תושבי הגטו. ב-14 במאי 1942 גורשו בכוח כ-300 ילדים ועוד כ-1,700 יהודים מהגטו למחנה ההשמדה חלמנו. לאחר כשבוע גורשו יתר היהודים לכיכר השוק, ושם בוצעה סלקציה בה גורשו כ-4,000 יהודים לגטו לודז'. כ-300 היהודים שנותרו בבז'ז'יני נורו באוגוסט 1942.
אופינקה

אופינקה (ברומנית: opincă) וברבים אופינצ'י הוא סוג הנעלה מסורתי של הכפריים ברומניה ובבולגריה.
אופינקה עשויה ממלבן של עור מעובד העוטף את כף הרגל ומהודק בעזרת שרוך או רצועה. הרצועה קרויה נוז'יצה (ברומנית:nojiţă) וכך קרוי גם כל אחד מהחורים של האופינקה שדרכם מעבירים את הרצועה.
במאה ה-20 התחילו לייצר אופינצ'י גם מגומי.
מערכת הפליטה

סעפת פליטה (Exhaust Manifold)

סעפת הפליטה (הנקראת גם Headers) היא מערכת הצינורות המתחברת לראש המנוע, אל שסתומי הפליטה. תפקיד הסעפת הוא לרכז את הגזים השרופים ולהעביר אותם אל מחוץ למכונית, ובנוסף, לא לפגוע בכוח המנוע. אם המנוע יתקל בהתנגדות גזים (לחץ חוזר - Back pressure), הדבר יגזול מהמנוע כוח. לחץ חוזר נוצר במקום בו קשה לגזים לזרום, למשל הממיר הקטליטי. לחץ גזים שיצא משסתום אחד עלול להתקל בהתנגדות בממיר ולהפוך ללחץ חוזר, לחץ כזה עלול להקשות על המנוע אם באותו רגע יפתח שסתום אחר. כדי לפתור את הבעיה הזו לכל שסתום יש צינור פליטה משלו. כל הצינורות באורך שווה, ובקצה הצינורות האלה יש צינור ראשי שמרכז את הגזים אל הממיר. תכנון סעפות פליטה הוא בעל משמעות רבה כאשר מדובר במכוניות ספורט .

ממיר קטליטי (Catalytic Converter)

הממיר הקטליטי הוא רכיב בצנרת הפליטה, צורתו החיצונית דומה לדוד אך יש בתוכו רשתות העשויות מחומרים מיוחדים שבמגע עם חמצן, גזי הפליטה וחום המנוע הופכות חלק מהגזים הרעילים, לגזים רעילים פחות באמצעות תהליך כימי. הממיר ממוקם קרוב יחסית למנוע (בערך מתחת לכיסא הנהג) כדי לקבל חום מהמנוע הדרוש לעבודתו. טמפרטורת העבודה שלו היא 400-800 מעלות צלזיוס ולכן כשהמנוע קר, הממיר עדיין לא עובד. מיקומו מתחת כיסא הנהג הוא פשרה בין חימום מהיר של הממיר, עקב קרבתו למנוע ובין שמירה על טמפרטורה נכונה ולא גבוהה מדי. כדי שהחומרים יוכלו להתפרק (או להתרכב) בממיר, הוא זקוק למעט חמצן. ולכן, מחשב המנוע מכניס לצילינדרים כמות גדולה יותר של חמצן (תערובת ענייה) בכוונה, כדי שהוא ייפלט אל סעפת הפליטה ומשם לממיר, ויוכל לעבוד.
חסרונו של הממיר הוא בהתנגדותו לזרימת הגזים והכבדה על פעולת המנוע (לחץ חוזר) בגלל היותו עשוי מרשתות. ולכן, יש כאלה המורידים אותו והופכים את מערכת הפליטה לאגזוז זרימה חופשית - דבר הפוגע באיכות הסביבה .

עמם פליטה - דוד (Muffler)

במנוע המכונית מתרחשים מספר פיצוצים בשנייה. מה שמייצר רעש חזק מאוד. כדי להפחית את עוצמת הרעש, משתמשים מהנדסי הרכב באפקט פיזיקלי הנקרא התאבכות הורסת - שני גלי קול הפוגעים אחד בשני, אך מכיוון ששיא הגל הפוך, הגל מתבטל. הדבר מתבצע באמצעות בניית קופסה עם מחיצות, מצידה האחד נכנסים הגזים לדוד (לאחר שעברו בממיר, אם הוא קיים), שם הם מתנגשים במחיצות, כיוון התנועה שלהם משתנה, הגלים המתנגשים אחד בשני הפוכים - ואז הם מצליחים לבטל חלקית את עוצמת הרעש. לאחר מכן, הם נפלטים לדוד הבא או החוצה (בהרבה פעמים, יש יותר מדוד אחד בצנרת). יש כאלה המחליפים את הדוד לדוד פתוח על מנת להקל על פליטת הגזים החוצה .
דוד פתוח - מכונה בטעות גם אגזוז לחץ - דוד ללא מחיצות. ולכן, בעיני המתבונן מקצה אחד של הדוד (כלומר, חור האגזוז), נוכל לראות את הצנרת שלפניו (הקצה השני). דוד פתוח עשוי לשפר במקצת את צריכת הדלק עקב הפחתת הלחץ החוזר (כלומר, מקל על המנוע להוציא את הגזים השרופים). אבל, הרעש מהמנוע לא יופחת (כי אין מחיצות להקטנתו). התוספת של הדוד הפתוח מבחינת הספק היא די זניחה. השיפור המשמעותי יותר הוא אגזוז זרימה חופשית. יש אגזוזים עם משתיק קול שבנוי ללא המחיצות הוא נקרא: Glass pack או Cherry bomb.
אין אגזוז לחץ למנוע ארבע פעימות אלא למנוע שתי פעימות בלבד. לכן, מה שמכונה בדרך כלל "אגזוז לחץ", הוא בעצם דוד פתוח.

צינור פליטה בזרימה חופשית (Free flow)

כדי להפחית את הלחץ החוזר למינימום, מורידים את הממיר (או מרוקנים את תוכנו), מחליפים את הדוד, מרחיבים או מקטינים את קוטר הצנרת ומתקינים סעפת פליטה מקצועית. כעת, הגזים יפלטו ביעילות והספק הרכב יעלה בצורה משמעותית. אבל, זיהום האוויר יגדל ויווצרו בעיות חוקיות.
קו צ'אנג

גאוגרפיה

קו צ'אנג הוא האי השלישי בגודלו בתאילנד (אחרי פוקט וקוסמוי), והגדול בארכיפלג האיים הפארק הלאומי מו קו צ'אנג. קו צ'אנג הוא חלק מארכיפלג של 51 איים, ומשתרע על שטח של כ-217 קילומטרים מרובעים.
באי שוכנים תשעה כפרים והעיקרי מביניהם הוא סאי קאו אשר שוכן בקו החוף הדרומי של האי.
פנים האי הררי ומכוסה ביערות גשם טרופיים, ושוניות אלמוגים. האי מהווה חלק ממחוז טארט, ויושב לראשונה ב-30 ב-אפריל 1994.

חלוקה

המחוז מחולק לשתי נפות. הראשונה, קו צ'אנג כוללת 4 כפרים ומתגוררים בה 664 תושבים. השנייה, קו צ'אנג טאי כוללת 5 כפרים  ומתגוררים בה 2,346 תושבים.
עמק יה דראנג

עמק יה דראנג, ממוקם בדרום וייטנאם ומוקף מסביבו גבעות. העמק ידוע בכינויו "עמק המוות".

מלחמת הודו-סין הראשונה

ב-1954, במהלך מלחמת הודו-סין הראשונה, נכנס כוח צרפתי בפיקודו של גנרל ז'אק לוטרי אל עמק יה דראנג. פלוגת גרילה של הווייט מין שהייתה במקום, החלה בהתקפה על הכוח. כל חברי הכוח הצרפתי נהרגו או נפגעו. לוחמי הווייט מין העמידו את הפצועים בשורה וירו בהם. מפקדם הצדיק זאת בכך ש"צריך להראות לצרפתים שאין להם מה לחפש פה".

מלחמת וייטנאם

11 שנים לאחר מכן, במהלך מלחמת וייטנאם, העמק נודע משום שבו התחולל קרב יה דראנג. 450 חיילים, בפיקודו של לוטננט קולונל הרולד מור, נכנסו אל הרמה והחלו בקרב עקוב מדם כנגד 4,000 חיילי אויב שנמצאו במקום. הקרב נמשך ארבעה ימים כשבסיומו עזבו האמריקאים את השטח, כך שלא היה בו ניצחון ברור. קרב זה הוא אחד מסיפורי המלחמה הידועים יותר כאשר גדוד בן 450 חיילים עמד בגבורה מול 4,000 חיילי אויב. בקרב הכוחות האמריקאים נהרגו 305 חיילים כאשר בקרב הווייטנאמים נהרגו ונפצעו אלפים.
לילה טוב

לילה טוב, את ממש פרה (Bona nox, bist a rechta Ochs) הוא קאנון בלה לארבעה קולות א קפלה מאת המלחין האוסטרי וולפגנג אמדאוס מוצרט ומספרו 561 ברשימת קכל. מוצרט הכניס את היצירה לקטלוג יצירותיו ב-2 בספטמבר 1788 כאחד מעשרה קאנונים. היצירה בת 16 תיבות כאשר כל 4 תיבות מצטרף קול נוסף לשיר.
ליאור ז'אן

קריירה

ז'אן החל לשחק בקבוצת הנערים של הפועל רמת גן, וכשהיה בן 14 עבר לקבוצות הנוער של מכבי תל אביב וזכה עימן באליפויות. ז'אן החל לשחק בקבוצת הבוגרים של מכבי תל אביב בשנת 2004, במשחק הדרבי נגד הפועל תל אביב. ז'אן המשיך לשחק בקבוצה והרבה לקחת חלק בהרכב הפותח עת ששיחק תחת המאמן טון קאנן, בשנת 2005. בעונה זו כבש ז'אן את שערו הראשון במדי הקבוצה. בעונת 2008/09 זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו.
ב-30 ביוני 2010 חתם ז'אן בבאקו, סגנית אלופת אזרבייג'ן, אך לאחר מספר ימים ביטל את חתימתו בכפוף לסעיף בחוזה שאיפשר לו לעשות כך. עד פתיחת עונת 2010/2011 בליגת העל נותר ז'אן ללא קבוצה, אך ב-1 בספטמבר חתם לעונה אחת בהפועל באר שבע. במשחקו הראשון בקבוצה כבש את שערו היחיד במדיה, במשחק מול מכבי חיפה.
בעונת 2011/2012 חתם ז'אן בהפועל חיפה. עונה לאחר מכן שוחרר מהפועל חיפה ונשאר ללא קבוצה שוב עד שחתם בהפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית.
לקראת עונת 2013/2014 חתם ז'אן במכבי נתניה, לאחר שירדה לליגה הלאומית. בעונה זו הגיע עם הקבוצה לגמר גביע המדינה, והעפיל עמה בחזרה לליגת העל.
לקראת עונת 2014/2015 חתם ז'אן במכבי יבנה מהליגה הלאומית, וערך את הופעת הבכורה ב-12 באוגוסט 2014 נגד הפועל ראשון לציון, במשחק שהסתיים בתיקו 0-0 במסגרת גביע הטוטו. הוא שיחק בקבוצה במשך שתי עונות, ורשם 46 הופעות ליגה בהן כבש שלושה שערים.
לקראת עונת 2016/2017 הצטרף להפועל הרצליה מליגה א' צפון, אך שוחרר כבר בחודש נובמבר, אחרי שמונה מחזורים בלבד, על רקע אכזבת הקבוצה משחקניה הוותיקים והבכירים אותם החתימה בקיץ.
לקראת עונת 2017/2018 הצטרף להפועל באקה אל-גרבייה.
לז'אן 26 הופעות ושער אחד במדי נבחרת ישראל הצעירה, שבה היה גם קפטן. הוא שיחק בניצחון על נבחרת צרפת הצעירה, שהוביל להעפלתה של הנבחרת הצעירה לאליפות אירופה לנבחרות צעירות בשנת 2007, ואף שיחק בטורניר בהרכב הראשון.
יחסי ישראל–נמיביה

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות נוצרו לראשונה במהלך שנת 1994, ארבע שנים לאחר שנמיביה זכתה בעצמאותה מדרום אפריקה. עם זאת, גם בתקופה טרם קבלת עצמאותה של נמיביה, ישראל קיימה קשרים חשאיים ענפים עם גורמים שונים בנמיביה, כאשר מספר אישים ישראלים בכירים ביקרו בשטח נמיביה הכבוש, לרבות שר הביטחון הישראלי דאז, אריאל שרון, אשר ביקר במדינה בשנת 1981. כמו כן, מספר אישים מקרב המינהל הנמיבי שמונה על ידי ממשלת דרום אפריקה ביקרו אף הם בישראל.
עם קבלת עצמאותה של נמיביה, החלו מגעים ראשונים בין המדינות, כאשר אלו הבשילו לבסוף, ארבע שנים לאחר קבלת העצמאות, להכרזה בדבר כינון יחסים דיפלומטיים מלאים בין שתי המדינות.
במהלך ינואר 2008, ראש ממשלתה של נמיביה, נהאס אנגוּלה, קיבל לידיו פקס אשר נשלח, כביכול, מטעם בית הנבחרים של ארצות הברית. בפקס התבקש ראש הממשלה לאמץ נימה חיובית יותר כלפי מדינת ישראל, וזאת במסגרת הדיונים השונים באומות המאוחדות. בהמשך, שגרירות ארצות הברית בנמיביה לא אישרה או הכחישה את אמיתות המכתב.
במהלך ינואר 2009, ובתגובה לפעולת צה"ל בשטח רצועת עזה, ממשלת נמיביה גינתה את פעולותיה של מדינת ישראל, בטענה כי "פעולה אגרסיבית זו, והשימוש החסר פרופורציה בכוח על ידי ישראל, צפויים להוביל אך להסלמה נוספת של אלימות". 
במהלך חודש נובמבר 2012, ממשלת נמיביה הכירה רשמית במדינת פלסטין, במסגרת החלטה 67/19 של העצרת הכללית של האו"ם.

יחסי מסחר

נכון לעשור השני של המאה ה-21, חברות ישראליות מעורבות בצורה משמעותית בתחום תעשיית היהלומים בנמיביה. במהלך שנת 2004, חברת אפריקה ישראל, באמצעות חברת בת בשם "יהלומי ל.ל.ד" (באנגלית: LLD Diamonds), קיבלה 36 איגרות חוב מטעם ממשלת נמיביה, אשר שוויים נאמד בכ-180 מיליון דולר, וזאת בתמורה להשקעה בתחום תעשיית היהלומים של נמיביה. בהמשך, החל משנת 2005, "יהלומי ל.ל.ד" החלו להפעיל את מרכז ליטוש היהלומים הגדול ביותר באפריקה. עם זאת, בעקבות המשבר הכלכלי בשנים 2008-2009, דווח כי המפעל נקלע לקשיים כלכליים, ונאלץ לצמצם את פעילותו. 
במהלך שנת 2011, ובעקבות חשדות לפיהם במפעל הליטוש פועל ארגון בינלאומי לגניבת יהלומים, פתח האינטרפול, יחד עם משטרת נמיביה, בחקירה בנושא.
מערת רבי שמעון בר יוחאי

מערת רבי שמעון בר יוחאי היא מערה עתיקה בפקיעין, בה לפי המסורת התחבאו רבי שמעון בר יוחאי ובנו אלעזר במשך 13 שנה וחברו בה את ספר הזוהר.
בפתח המערה עץ חרוב גדול ולידו, מעיין. לפי המסורת היהודית, זהו העץ שצמח בנס עבור רשב"י ובנו, ממנו ניזונו בשהותם במערה ומהמעיין שתו.

הבריחה למערה

רבי שמעון (המכונה גם בראשי תיבות, רשב"י) נמנה עם החוגים שהתנגדו בצורה עזה לשלטון הרומאים בארץ ישראל. הוא היה בין המטיפים כנגד השלמה עם השלטון הזר לאחר מרד בר כוכבא, בשל גזירות אדריאנוס ורציחתו של רבי עקיבא (שהיה גם רבו של בר כוכבא בעת המרד).
על פי המסופר בתלמוד הבבלי, בשעה שישבו יחד רבי יהודה, רבי יוסי, רבי שמעון בר יוחאי, ויהודה בן גרים, דנו במעשי הרומאים ובפיתוח הארץ על ידיהם, ואז:
פתח ר' יהודה ואמר כמה נאים מעשיהן של אומה זו תקנו שווקים תקנו גשרים תקנו מרחצאות, ר' יוסי שתק. נענה רשב"י ואמר כל מה שתיקנו לא תיקנו אלא לצורך עצמם- תיקנו שווקים להושיב בהן זונות, מרחצאות לעדן בהן עצמן, גשרים ליטול מהן מכס.
— מסכת שבת ל"ג ע"ב
 
יהודה בן גרים, שנכח במעמד, סיפר על דבריו וכך הם נודעו למלכות. בעקבות זאת נדון ר' שמעון למיתה על ידי השלטון הרומאי, ונאלץ לרדת למחתרת.

השהות במערה

על פי המסורת היהודית, רשב"י ובנו אלעזר התחבאו 13 שנים במערה. כל אותן שנים היו שניהם לומדים תורה, כאשר כל גופם מכוסה חול עד צווארם, ורק בזמן התפילה יצאו מהחול והתלבשו.
לאחר 13 שנה, הגיע אליהו הנביא למערה והודיע לרשב"י כי קיסר רומא מת ובטלו גזרותיו. אז, יצאו רשב"י ואלעזר בנו ממקום מחבואם.
מעשה ההסתתרות במערה נזכר בתלמוד וכן במדרש.

עץ החרוב

מקובל לזהות את העץ הנטוע בפתח המערה עם עץ החרוב העתיק מסיפורו של רבי שמעון בר יוחאי].
הרב חיים בן דוב הורוויץ כתב על כך: "וכתוב במדרש תלפיות כתב החכם ר’ יעקב פראגו, ששמע מר’ יונתן גאלאנטי, ששמע מפי קדוש מדבר, איש מפי איש עד רשב”י, שאילן החרובין בכל ערב שבת היה נהפך לתמרים ע”ש 'צדיק כתמר יפרח'". הורביץ מוסיף ש"החרוב הוא קניין העדה היהודית, אך הוא קדוש גם בעיני תושבי הכפר הנוצרים והדרוזים". 
יצחק בן צבי מוכיח במחקריו את ההתיישבות היהודית בפקיעין מ"עץ החרוב הנמצא בפתח מערתו של רבי שמעון בר יוחאי". הקשר בינו לעץ החרוב העתיק אף הביא לכך שהעץ נבחר להופיע על צדו האחורי של שטר 100 ש"ח, בו מופיע דיוקן הנשיא.
חואן רנה סראנו

קריירה ספורטיבית

סראנו ייצג את מקסיקו באולימפיאדת אתונה (2004), הודח בסיבוב השני ודורג במקום ה-20. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בריו דה ז'ניירו ב-2007 הודח בשלב רבע הגמר, וזכה במדליית הארד עם נבחרת מקסיקו בתחרות הקבוצתית.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) רשם סראנו את הישג השיא שלו, כשסיים במקום הרביעי. הוא הפסיד בחצי הגמר לדרום קוריאני פארק קיונג-מו, ובדו-קרב על מדליית הארד הפסיד לרוסי באיר בדיונוב. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בעיר הולדתו, גואדלחרה, ב-2011, נבחר סראנו לשאת את הדגל המקסיקני בטקס הפתיחה. הוא סיים במקום הרביעי, לאחר שהפסיד בחצי הגמר לאמריקני בריידי אליסון ובדו-קרב על מדליית הארד לקולומביאני דניאל פינדה. בתחרות הקבוצתית זכה במדליית הכסף, יחד עם חבריו אדוארדו ולס ופדרו ויוואס.
באולימפיאדת לונדון (2012) הודח סראנו כבר בסיבוב השני. עם הנבחרת סיים במקום הרביעי, לאחר הפסד בחצי הגמר לנבחרת איטליה ובמשחק על מדליית הארד לנבחרת קוריאה הדרומית.
למיס עמאר

ביוגרפיה

למיס עמאר נולדה לדאולה ופואד בעכו. בגיל 4 עברה המשפחה לחיפה, שם מתגוררת עמאר עם הוריה ואחיה עד היום (2017).
למדה בבית ספר האורתודוקסי הערבי בחיפה, בוגרת החוג לתיאטרון ומשחק באוניברסיטת חיפה.
עמאר מגדירה את עצמה כפלסטינית מוסלמית אתאיסטית. היא דוברת ערבית, עברית ואנגלית.
בתחילת הקריירה שלה עבדה כליצנית.
בשנת 2017 כתבה מכתב חריף למוני יוסף המנהל האמנותי של פסטיבל עכו, שהתמנה לאחר שהמנהל האמנותי אבי גיבסון בר-אל התפטר, בעקבות צנזור הצגתה של עינת ויצמן.