google/wiki40b huggingface dataset:
וילהלם בץ

ביוגרפיה

בץ נולד ב-21 במאי 1916 בבמברג, ולאחר סיום לימודיו התגייס בשנת 1935 ללופטוואפה. בץ הוסמך כטייס קרב, ובשנת 1937 מונה למדריך בבית הספר לטיס.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ביקש בץ ללא הרף להעבירו למשימה קרבית, אך בקשותיו נדחו שוב ושוב. רק בדצמבר 1942 הועבר בץ לחזית המזרחית, וב-11 במרץ 1943 השיג בץ את ניצחונו הראשון. בץ לחם ב-445 טיסות מבצעיות ונזקפו לזכותו 237 ניצחונות אוויריים (הפלות), כולם מלבד שלושה כנגד מטוסי חיל האוויר הסובייטי בחזית המזרחית, הוא נחשב במקום השישי ברשימת אלופי ההפלות של כל הזמנים. במהלך קרבות האוויר הופל ארבע פעמים ונפצע שלוש פעמים, על פציעותיו עוטר באות הפציעה (כסף).
בשנתיים האחרונות של המלחמה שירת בץ בכנף קרב 52, שם בין היתר פיקד על טייסת 5, להק II ולהק III. חודש לפני סוף המלחמה לאחר שעבר את רף ה-200 הפלות, עוטר בץ בצלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות - העיטור השני בחשיבותו בגרמניה הנאצית. את כל ההפלות שלו השיג בכנף 52 החל ממרץ 1943, תשע פעמים צויין כ-"אלוף ביום אחד" על שהשיג לפחות חמש הפלות ביום, השיא שלו היה ב-31 במאי 1944 במהלך מבצע דנייפר-קרפטי כאשר הפיל 15 מטוסי אויב ביום אחד.
לאחר המלחמה, בשנת 1956 חזר לשירות בלופטוואפה שהוקם מחדש בגרמניה המערבית, שם הגיע לדרגת אוברסט (קולונל) ופיקד בין היתר על כנף התובלה 63. בשנת 1972 פרש בץ משירות הבונסוור ופנה לחיים אזרחיים, ב-11 בספטמבר 1988 נפטר וילהלם בץ בגיל 72 ונקבר בלברקוזן.
תפוס את הכלה

עלילה

מגי קרפנטר (ג'וליה רוברטס) היא אישה צעירה נמרצת ואטרקטיבית, שהיו לה מספר מערכות יחסים כושלות. מגי, שחוששת להינשא, התארסה מספר פעמים אך מעולם לא התחתנה. כתוצאה מכך, מגי זוכה לפרסום בצהובונים בכינוי "הכלה הבורחת".
בניו יורק, הכתב הומר אייזנהאואר גרהם, המכונה "אייק" (ריצ'רד גיר), כותב אודותיה טור המכיל מספר טעויות עובדתיות. את המידע עליה סיפק לו אחד מהאקסים הנטושים שלה, כדי לנקום בה. בעקבות הכתבה, אייק מפוטר בגלל שלא בדק את המקור שלו. אייק מחליט לכתוב מאמר מעמיק על מגי במטרה לקבל את העבודה שלו בחזרה. הוא נוסע להייל במרילנד ושם הוא מתוודע למגי, סגנון חייה, משפחתה, ובן זוגה הרביעי, בוב קלי (כריסטופר מלוני), מאמן פוטבול בבית הספר התיכון המקומי, שמתייחס למגי כמו לאחד השחקנים בקבוצה שלו.
תוך כדי תחקיר על הסיפור שלו לעיתון, התובנות של אייק גורמות למגי להתמודד עם הפחדים שלה, ועם הזמן שניהם נמשכים זה לזה. בינתיים, מגי עדיין מתכננת להתחתן עם בוב. בעיצומה של החזרה לחתונה, בוב עוזר למגי ללכת לאורך המעבר, ומבקש מאייק לעמוד במקומו כאילו הוא החתן. בשלב זה אייק ומגי מממשים "הלכה למעשה" את הזכות לנשיקה מול בוב, ומודים ברגשותיהם זה לזה. בוב הפגוע מכה את אייק בפניו. 
זמן קצר לאחר מכן, אייק ומגי קובעים תאריך לחתונתם. ביום החתונה, מגי מקבלת רגליים קרות, ומשאירה את אייק, כמו ארוסיה הקודמים, עומד ליד המזבח. כשהיא בורחת משם במשאית של פדקס, אייק רץ אחריה, אבל לא מצליח לתפוס אותה.
לאחר מכן, אייק חוזר לגור בניו יורק. מגי מנסה להסתיר את זהותה, ומוכרת עיצובי תאורה שלה בניו יורק. היא מופיעה באופן בלתי צפוי בלילה בדירתו של אייק. מגי מסבירה שהיא ברחה מכל הבחורים להם הייתה מאורסת בגלל שהם התכוונו להתחתן עם מצג השווא שהיא יצרה עבורם ולא עם מי שהיא באמת. בסופו של דבר, השניים נישאים בטקס פרטי בחוץ, על גבעה, תוך הימנעות מטקס מפואר, דבר שכבר גרם בעבר למגי לברוח. לאחר החתונה שניהם רוכבים משם על סוסים, ובמקביל כולם חוגגים את העובדה שמגי סוף סוף התחתנה.
אחד המשפטים המוכרים ביותר מהסרט הוא: "תראי, אני מבטיח שיהיו לנו זמנים קשים. ואני מבטיח שבשלב מסוים, אחד משנינו או שנינו ירצה לצאת מהדבר הזה. אבל אני גם מבטיח שאם אני לא אבקש ממך להיות שלי אני אתחרט על זה למשך כל חיי. כי אני יודע בלב שלי, את היחידה בשבילי" אותו אומר אייק למגי כאשר הוא מנסה להסביר לה מה הוא יגיד לחברתו כשירצה להתחתן איתה.
לאחר מכן לקראת סוף הסרט מגי אומרת את אותו המשפט לאייק כשהיא חוזרת לדירתו בניו יורק כדי להסביר לו מה קרה ומבקשת ממנו הזדמנות שנייה להתחתן איתו.

הכנסות

הסרט עלה לאקרנים ב-30 ביולי 1999 והכניס כ-12 מיליון דולר ביום הפתיחה. בשבוע הראשון ליציאת הסרט היה בראש רשימת שוברי הקופות והכניס כ-35 מיליון דולר‏.
בסופו של דבר, הסרט גרף כ-152 מיליון דולר בארצות הברית וכ-157 מיליון דולר נוספים בשאר העולם. הסרט הכניס בסך הכל כ-309 מיליון דולר.

ביקורות

הסרט קיבל ביקורות בינוניות-חיוביות. למרות שריצ'רד גיר וג'וליה רוברטס התחבבו על המבקרים בסרט השני שלהם מאז "אישה יפה", הצופים והמבקרים הרגישו שהסרט לא היה טוב כמו שהוא יכול היה להיות. במקור, מרשל תכנן להכין סרט המשך ל"אישה יפה", אך בסופו של דבר לא עשה זאת, וביים במקומו את "תפוס את הכלה".
ארנולד פון וינקלר

תחילת הקריירה

פון וינקלר נולד ב-17 בפברואר 1856 בנייבה שהשתייכה לממלכת פרוסיה, לאוואלד פדור פון וינקלר שהיה גנרל-לויטננט בצבא הפרוסי, ולמארי ארנסטין קרולינה אוטלי אדלהייד לבית פון ריינבאבן, שהייתה אחות של גנרל אלברט פון ריינבאבן. ב-1873 התגייס לצבא הפרוסי והתקדם בסולם הפיקוד, וב-1912 מונה למפקד דיוויזיית המשמר ה-2.

מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון וינקלר מפקד דיוויזיית המשמר ה-2 שהייתה חלק מהארמייה הראשונה, לחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרבות מונס, לה קאטו, ובקרב על המארן. באביב 1915 השתתף פון וינקלר עם הדיוויזיה שבפיקודו במתקפת גורליצה-טרנוב, וב-29 ביוני 1915 מונה למפקד קורפוס המילואים ה-41. ב-11 בספטמבר 1915 מונה פון וינקלר למפקד קורפוס המילואים ה-4, במקום גנרל הנס פון גרונאו שהחליפו בפיקוד על קורפוס המילואים ה-41, והשתתף עמו במערכה לכיבוש סרביה. ב-27 בנובמבר 1915 קיבל פון וינקלר את עיטור הפור לה מריט, וב-16 באפריל 1916 מונה למפקד הארמייה ה-11 בחזית המקדונית. ב-5 ביוני 1917 מונה פון וינקלר למפקד הקורפוס ה-1, וב-15 ביוני קיבל תוספת עלי אלון לעיטור הפור לה מריט. פון וינקלר השתתף בבלימת מתקפת קרנסקי כחלק מהארמייה האוסטרו-הונגרית השנייה, ולאחר מכן השתתף בכיבוש מזרח גליציה. ב-25 בפברואר 1918 מונה פון וינקלר למפקד קורפוס המילואים ה-25, והשתתף עמו במתקפת האביב הגרמנית, ובכלל זה בקרב השני על המארן. לאחר שביתת הנשק בנובמבר 1918 פרש פון וינקלר לביתו.
פון וינקלר נפטר בבאד פריינוואלדה ב-17 ביולי 1937 והוא בן 81 שנים.

משפחתו

פון וינקלר היה נשוי לולדה פון ולקה-שולדט, בתם של פרדיננד-אוסקר פון ולקה-שולדט ומרי לפר, ממנה היו לו 2 בנים.
מסחטה

מסחטה היא כלי לסחיטת הנוזלים מפירות וירקות, המשמש ליצירת מיצים.

מסחטות מיץ

ישנם 2 סוגים של מסחטות מיץ: מסחטות הדרים ומסחטת פירות קשים (כמו תפוח) או ירקות (כמו גזר). מסחטות הדרים יכולות להיות בהפעלה ידנית או חשמלית. מסחטות פירות קשים וירקות, מופעלות כמעט תמיד על ידי חשמל.

מסחטה ידנית

מרכזה בדרך כלל בצורת חרוט.
במהלך הסחיטה הידנית, מחצית הפרי ניטלת וממוקמת במרכז המסחטה כך שצדה הפתוח נוגע בקצה המסחטה. הפרי נלחץ כלפי קצה המסחטה בסיבובים הלוך ושוב כדי להוציא ממנו את המיץ. לאחר הסחיטה, לרוב זורקים את שאריות הפרי. סיבי הפרי וזרעיו נשארים בשולי המסחטה.

מסחטה חשמלית

המסחטה החשמלית סוחטת מיץ מפירות, ירקות, עשבי תיבול ועוד, באופן מכני. כמו בסחיטה ידנית, לאחר הסחיטה, רוב האנשים משתמשים במיץ ונפטרים משאריות הפרי, אך יש המשתמשים באלו באפיית מאפינס או לחמים.
מסחטות אלו מופעלות באמצעות חשמל, ולכן השימוש בהן דורש מאמץ קטן בהרבה מזה הנדרש בהפעלת המסחטות הידניות. מהירות הפעולה של מנגנון המסחטה משפיעה על איכות המיץ. מנגנונים מהירים מחדירים אוויר לתוך המיץ, ובכך מחמצנים ביעילות ובמהירות רבה יותר חומרים מזינים שבמיץ. נטען גם שהחום המופק במכשיר והחיכוך במסחטות הצנטריפוגליות הורס אנזימים שמצויים בירקות ובפירות חיים (לא מבושלים) בלבד (הם ניזוקים גם בזמן בישולם או חימומם). מסחטות עם מהירויות משתנות נחשבות לאיכותיות יותר. קיימות גם מסחטות שבהם מנגנון הסחיטה מסתובב בשני הכיוונים.
למרות נוחות ההפעלה היחסית, המסחטות קשות לניקוי משום שבין רכיביהן נמצאת מסננת.

מסחטת הדרים

מסחטות לפירות הדר, כמו לתפוזים, לימון או אשכוליות, הן בדרך כלל מסחטות לשימוש ידני.
במהלך הסחיטה, נלקח חצי פרי ומונח במרכז המסחטה כך שצדו הפתוח (ללא הקליפה) נוגע בקצה המסחטה. לאחר מכן מורידים ידית היוצרת לחץ חזק על קליפת הפרי, מועכת אותו ומוציאה החוצה את מיציו לתוך כלי או כוס. מסחטת ההדרים העברית הראשונה הומצאה על ידי יצחק זקסנברג בשנת 1928, והיא שומרת על תפוצה נרחבת גם כיום.
נחל יקנעם

נַחַל יָקְנְעָם (שם בערבית: ואדי אלמלח) מהווה גבול  גאוגרפי בין הר הכרמל ורמות מנשה. תחילתו בגובה כ-200 מטר מעל פני הים ליד מחלף אליקים  בקו פרשת המים. אורכו של הנחל 5 ק"מ. הנחל יורד בתלילות לכיוון צפון-מזרח ונשפך לנחל קישון מצפון ליקנעם ליד כביש 722 צפונית מזרחית לצומת התשבי. הנחל הוא חלק מהדרך  הקרויה ואדי מילק.
נחל יקנעם הוא נחל אכזב. אפיק הנחל עובר בעמק עמוק ורחב למדי, המהווה גבול ברור בין הכרמל השוכן מצפון מערב לאפיק הנחל והבנוי בעיקר מסלע גיר קשה, לבין אזור רמות מנשה מדרום מזרח הבנוי מגבעות קירטון רך. מדרונות אפיק הנחל מיוערים. בצד הצפוני על הכרמל צמחיית חורש טבעי. ובצד רמות מנשה יער אורנים נטוע.
נחל יקנעם מוזכר  בספר יהושע פרק יט, יא כגבול  נחלתו של שבט זבולון " וְעָלָה גְבוּלָם לַיָּמָּה וּמַרְעֲלָה, וּפָגַע בְּדַבָּשֶׁת; וּפָגַע, אֶל-הַנַּחַל, אֲשֶׁר, עַל-פְּנֵי יָקְנְעָם."
עמק הנחל שימש מתקופות קדומות כדרך חשובה. העמק היה חלק מדרך הים.  בפתח הכניסה לעמק הנחל מכיוון צפון נמצא תל יקנעם,  מצביאיו של תחותמס השלישי הציעו במאה ה-15 לפנה"ס את הדרך הזאת כדרך  חלופית לדרך שעברה בנחל עירון במסעו לקרב מגידו בציינם "והאחרת ראה מובילה מפאת צפון לצפתי והיו תוצאותיה מצפון למגידו".
בעמק הנחל עובר כביש 70.  במלחמת העצמאות בעקבות חסימת  כביש חיפה-תל אביב על ידי תושבי הכפרים הערביים בחוף הכרמל, שימש קטע הכביש העובר כעורק תחבורה ראשי מצפון לדרום.
פליפה סנטנה

קריירת מועדונים

סנטנה הצטרף לקבוצה הברזילאית פיגיירנסה בשנת 1996, כאשר היה בן עשר, ובשנת 2006 קיבל חוזה מקצועני בקבוצה הבוגרת. במאי 2007 ערך את הופעת הבכורה במועדון, בהפסד 6-3 לאתלטיקו פרנאאנסה. בעונתו הראשונה בקבוצה ערך סנטנה 34 הופעות והבקיע שלושה שערים. במחזור הראשון של עונת 2008, ערך סנטנה את הופעתו האחרונה במדי פיגיירנסה, והבקיע צמד בתיקו 5-5 מול פורטוגזה. במאי 2008 הצטרף סנטנה לבורוסיה דורטמונד תמורת שני מיליון אירו, וחתם על חוזה לחמש שנים. בספטמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה בבורוסיה דורטמונד, והבקיע את שער הכבוד בהפסד 4-1 להופנהיים, וסך הכל ארבעה שערים בעונת 2008/09. בעונות 2009/10, 2010/11 ו-2011/12 סנטנה מיעט לשחק באופן יחסי, מאחר שהייתה תחרות על המקום בהרכב עם הבלמים נבן סובוטיץ' ומאטס הומלס. בעונת 2010/11 זכה סנטנה עם דורטמונד באליפות הראשונה של המועדון מזה תשע עונות, ובעונת 2011/12 הגן עם בורוסיה דורטמונד על תואר האליפות בהצלחה, ואף זכה עמה בגביע הגרמני לאחר ניצחון 5-2 בגמר על באיירן מינכן, אם כי לא שותף בגמר. סנטנה ביקש לעזוב את המועדון בתום עונה זו מאחר שלא קיבל הזדמנויות רבות, אך המנהל המקצועי של בורוסיה דורטמונד, מיכאל צורק, דחה את ההצעות שקיבל עבור סנטנה, שהאריך את חוזהו עד לתום עונת 2013/14.
בעונת 2012/13, סבלו הן סובוטיץ' והן הומלס מפציעות רבות, וסנטנה זכה להזדמנויות רבות יותר בהרכב הקבוצה, שסיימה במקום השני בבונדסליגה בפער של 25 נקודות מהאלופה באיירן מינכן. במרץ 2013 הבקיע את השער הראשון בניצחון 3-0 על שחטאר דונייצק בשמינית גמר ליגת האלופות. ברבע הגמר, כבש סנטנה שער ניצחון דרמטי מול מלאגה שהעלה את בורוסיה דורטמונד לחצי הגמר מול ריאל מדריד, שגם אותו צלחה הקבוצה. סנטנה ישב על הספסל בגמר ליגת האלופות 2013 ולא שיחק בהפסד של בורוסיה דורטמונד 2-1 לבאיירן מינכן. בתום עונה זו, ביקש שוב סנטנה לעזוב את בורוסיה דורטמונד, והסתכסך עם מאמנו יורגן קלופ, אותו כינה "טיפש". בתגובה, אמר נשיא המועדון האנס-יואכים ואצקה על סנטנה שהוא מתנהג בחוסר מקצוענות. על אף שעזב את המועדון, טען סנטנה שזו הייתה עבורו החלטה קשה.
ב-28 במאי 2013 חתם אצל היריבה הגדולה ביותר של בורוסיה דורטמונד, שאלקה 04, על חוזה לשלוש עונות, תמורת סכום של מיליון אירו. סנטנה קיבל את החולצה מספר חמש. סנטנה ערך 20 הופעות בשאלקה בעונת 2013/14 וסיים עם המועדון במקום השלישי בבונדסליגה. סנטנה התחיל בשאלקה 04 את עונת 2014/15, אך מיעט מאוד לשחק בעונה זו, ובפגרת החורף הושאל לחצי עונה לאולימפיאקוס מליגת העל היוונית, שם שותף בחמישה משחקים בלבד, אך זכה עם הקבוצה בדאבל. סנטנה טען שביקש להיות מושאל לאולימפיאקוס על מנת שיהיה לו סיכוי לצבור מספיק דקות ולהיכלל בסגל של נבחרת ברזיל למונדיאל 2014, אך הוא לא זומן לבסוף. בתום ההשאלה חזר סנטנה לשאלקה 04, אך לא שותף כלל בעונת 2015/16.
בינואר 2016 חתם סנטנה על חוזה בקובאן קרסנודאר מליגת העל הרוסית עד לתום עונת 2017/18, וגילה כי ארי וקווין קוראני שכנעו אותו לחתום בליגה הרוסית. את הבכורה שלו בקבוצה ערך סנטנה בהפסד 1-0 לרובין קאזאן במרץ 2016. סנטנה ערך 12 הופעות במדי הקבוצה בכל המסגרות, אך לא הצליח למנוע את נשירתה לליגת המשנה.
בינואר 2017 עזב סנטנה את קובאן קרסנודאר לאחר שהקבוצה ירדה ליגה, וחתם באתלטיקו מיניירו הברזילאית.

סגנון משחק

סנטנה ניחן במהירות גבוהה, יכולת לקפוץ לגובה רב ובכוח פיזי עצום. כישוריו ההגנתיים והבנת המשחק שלו הביאו להשוואות עם בלמים כמו ליליאן תוראם, נאלדו ולוסיו.
בן קיפריס

ביוגרפיה

קיפריס נולד וגדל בירושלים ולמד בתיכון לאמנויות במסלול תיאטרון.
הופעתו הראשונה על המסך הייתה בסרט "פעם הייתי" של אבי נשר, כשהיה בן 17. בצעירותו התחרה באיגרוף תאילנדי והיאבקות. היה חבר במספר להקות שאיתן הופיע בתור זמר וגיטריסט.

טלוויזיה

בשנת 2011 גילם מספר דמויות בתוכנית המערכונים "מטר שבעים".

בשנת 2016 גילם את "מוח" בסדרה "פלאשבק".

בשנת 2017 גילם את יניב בסדרה "ראש גדול 6".

השתתף במספר פרסומות, ביניהן עבור "ספרייט", "אורביטול" ו"ביפ".

קולנוע

בשנת 2009 גילם את "יוסף" בסרט "סוד קבור".

בשנת 2010 גילם את "יורם" בסרטו של אבי נשר - "פעם הייתי".

בשנת 2016 גילם את "בן" בסרט "היום שאחרי לכתי".
יקירנט

העלילה

הרומן מתחיל כצ'ט רגיל, אליו נכנסת נשואה משועממת בת 39, שמתחשק לה לבדוק מה קורה באינטרנט "הזה". היא בוחרת בכינוי "נשואה שובבה" ונתקלת ברווק בן 35, המכנה את עצמו "הרואה ואינו נראה". השניים עוברים להתכתבות יומיומית באימיילים, ומהר מאוד הנשואה, רונית, משתפת את הרווק, אלון, ברגשותיה, בחלומותיה הארוטיים, אפילו ברגעים מביכים מחיי הנישואים שלה. היא רומזת רמיזות ומפלרטטת, אבל אלון לא מתמסר בקלות. 
בשלב מסוים אלון מתוודה בפני רונית שהוא לא סתם רווק, אלא פסיכולוג שחוקר את תרבות הצ'טים. במקום להיבהל, היא לא מאמינה לו, ומצידה מטילה פצצה: היא בעצם לא נשואה שובבה, אלא רווקה צעירה שכותבת ספר ביכורים. לטענתה, הנשואה השובבה היא בסך הכול דמות בספר שלה.
אלון דורש ממנה לחזור תיכף ומיד לדמות הנשואה. הוא לא מאמין שהיא סופרת צעירה. בתמורה, רונית, שחושדת בזהותו, דורשת ממנו להתוודות גם הוא. והוא אכן מתוודה, ובגדול: הוא בעצם בכלל לא גבר, אלא בחורה בשם אלונה, או "אוליב", בפי חברותיה. 
כלומר, יש לנו כאן בעצם, במקום רומן אסור, התכתבות בין שתי נשים דעתניות במיטב שנותיהן, שאוהבות מאוד להשתלח במין הגברי כולו. ויש להן עוד משהו משותף – נראה שזה אקי, בעלה של הנשואה...
הרקע להתרחשות הרומן הוא תל אביב רבתי: מצד אחד עולם האמנות, התקשורת, הבליינות והבוהמה שבו חיה הרווקה, ומצד שני פרבריה הבורגניים של רמת השרון המנומנמת, ערש חיה של הנשואה. 
במסווה של רומן קליל נבחנת בספר תרבות הרשת האכזרית, שהחריפה את ההתחזויות האנושיות עד לכדי פיצוץ בימינו. כמו כן, מעניק הרומן מבט סאטירי על החברה התל אביבית של ראשית המאה ה-21.

הרקע לכתיבת הרומן ולפרסומו ברשת

בשנת 2004 חברו יחד ישראל ועומר, במטרה לכתוב ביחד רומן אימיילים שעלילתו מתרחשת ברשת, והוא גם יפורסם ברשת – המקום הטבעי לו מעצם עיסוקו בתרבות ההמונים שפרצה באינטרנט. המטרה הייתה כפולה: גם לחדש את מסורת הרומנים הקלילים שהתפרסמו בעיתונים במאה ה-19 (כמו הסיפורים בהמשכים של צ'ארלס דיקנס ואגר אלן פו, הרומנים למשרתות, או ספרי ה"שונד" בעיתונות היידית), ובו זמנית למקם את הז'אנר העתיק הזה במאה ה-21 ברשת, תוך שימוש בכל הכלים שמעניקה הרשת: האימיילים, הצ'טים, ההתחזויות, ועוד.
ישראל ועומר כתבו את הפרקים בפינג-פונג ביניהן, כשאחת כותבת מכתב (אימייל) והאחרת משיבה עליו: תהליך מעניין בפני עצמו. הרומן ועריכתו הסתיימו בשנת 2006, ואז חיפשו לו הכותבות בית ברשת, ומצאו אותו ב-ynet .
בתחילה, פורסם הרומן ב-ynet תחת הכינוי המשותף "יקירנט", בלי לחשוף את שמות הכותבות, כדי ליצור תחושת ריאליטי ולטעת בגולשים את הרושם שמדובר באימיילים אמיתיים של אנשים אמיתיים. רק כעבור שבועיים נחשף שהרומן נכתב בידי שתי הכותבות, ישראל ועומר. 
עצם העובדה שהגולשים סברו שמדובר בסדרת ראליטי, הביאה לתגובות רבות ו"שיגעה" את ערוץ יחסים. לפעמים, הביאו תגובות הגולשים לשינויים קלים שערכו הכותבות בפרקי הרומן, במהלך השבועות שבהן פורסם. לאחר פרסום רומן זה כסדרה בערוץ יחסים, פורסמו שם עוד שתי סדרות כאלה. 
כעבור שנה העלו הכותבות את הרומן בשלמותו להורדה בחינם באתר "מועדון קריאה".
הקרדינל מהקרמלין

עלילה

עלילת הספר נפתחת בעת שג'ק ראיין, איש חיל הנחתים האמריקני והיסטוריון בעברו, העובד כמנתח מודיעין בכיר ב-CIA, תחת סגן המנהל לביון, אדמירל ג'יימס גריר, צופה בהטבעת שאריות הצוללת "אוקטובר האדום", לאחר שעברה תהליך של הנדסה הפוכה והטכנולוגיה החדישה שהכילה הוסרה וקציני הצוללת ערקו, כדי שדבר העריקה לא יוודע לק.ג.ב. בהמשך נשלח ראיין לניו מקסיקו כדי להעריך את הרמה המבצעית של יוזמת ההגנה האסטרטגית כנגד טילים בין יבשתיים, ופוגש מהנדס צעיר בצבא ארצות הברית, אל גרגורי שמו. ברוסיה מקים הצבא האדום מתקן דומה בהרי טג'יקיסטן, בסמוך לגבול אפגניסטן, העוסק בתוכנית מקבילה. באותה עת באפגניסטן מסייע קצין מבצעים של ה־CIA בשם אמיליו אורטיז לקבוצת מורדי מוג'אהדין, במסגרת מבצע ציקלון, ומספק להם אימון ונשק מתקדם, כולל טילי נ"מ מדגם "סטינגר" שהפילו מסוקי קרב סובייטיים רבים. על הקבוצה מפקד אפגני המכונה "הקשת", על שום מיומנותו הגבוהה בשימוש בטילי "סטינגר". במוסקבה מפעילים שני סוכני ה־CIA, אד ומרי-פאט פולי, אשר הם גם זוג נשוי, סוכן סובייטי רם דרג המכונה בשם הצופן "קרדינל". "קרדינל" הוא למעשה קולונל מיכאיל פיליטוב, איש חיל השריון בעל שלושה עיטורי גיבור ברית המועצות, המשמש כעוזרו של שר ההגנה הסובייטי, דימיטרי יאזוב, אשר גויס לשירות ה-CIA על ידי אולג פנקובסקי. קולונל בשם גנאדי בונדרנקו, איש חיל הקשר הרוסי שפעל בעבר באפגניסטן עם צוות ספצנאז, נשלח מטעם שר ההגנה הרוסי למתקן בהרי דושנבה, למשימה דומה לזו של ראיין.
בהמשך הספר פיליטוב נחשף ונתפס בידי הק.ג.ב, ובמקביל צוות סוכנים סובייטי חוטף בארצות הברית את אל גרגורי כדי להכשיל את פיתוח יוזמת ההנדסה האסטרטגית. כאשר ראיין מגלה כי ראש ה-ק.ג.ב, בוריס גראסימוב, קושר קשר לבצע הפיכה ולהשתלט על השלטון בברית המועצות, הוא מוציא לפועל תוכנית כפולה - לחלץ את פיליטוב ולחטוף את גראסימוב ובכך למנוע את ההפיכה. הצוללת "דאלאס" מפליגה לאסטוניה כשעל סיפונה מפקד הצוללת "אוקטובר האדום", מרקו רמיוס, ומר קלארק איש האגף לפעולות מיוחדות, ובעברו לוחם הקומנדו הימי. צוות חילוץ בני ערובה של ה-FBI בראשות הסוכן גאס ורנר מבצע פשיטה על הבית בו מוחזק גרגורי, הורג את הסוכנים הסובייטים זולת אחד ומחלץ אותו. פשיטה שביצעה קבוצת המוג'הידין על המתקן בהרי דושנבה ומסבה לו נזק ניכר. במהלך הפשיטה נהרגים רוב חברי הקבוצה ו"הקשת" עצמו נהרג בידי קולונל בונדרנקו. במקביל פוגש ראיין במוסקבה בגראסימוב, ראש ה-ק.ג.ב ומאיים עליו כי אם לא יערוק למערב יחשוף את דבר הקשר. גראסימוב נעתר ומסכים לערוק בתנאי שה-CIA ידאג לחלץ גם את משפחתו. במבצע נועז חוטפים ראיין וגראסימוב את פילטוב הכלוא וממלטים אותו למטוס נוסעים אמריקני. גראסימוב ופילטוב נמלטים, אולם ראיין נלכד בידי סרגיי גלובקו, איש ה-ק.ג.ב. באותה עת קלארק מפליג מן הצוללת "דאלאס" בסירת גומי לאסטוניה. שם הוא מחלץ את אשתו ובתו של גראסימוב וממלט אותן עמו בבטחה לצוללת.
לאחר פגישה עם המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות נרמונוב, משוחרר ראיין משביו ושב לארצות הברית. בסיום הספר נקבר פיליטוב בשדה-הקרב של אנטייטאם, לאחר שנפטר בארצות הברית בשיבה טובה, בטקס צבאי מלא.
אנג'ליקה רוס

ביוגרפיה

רוס מעידה על עצמה שהרגישה ונתפשה כנשית מגיל צעיר. ב-1998, בגיל 17, סיפרה לאמה שהיא הומו. אמה, נוצרייה אוונגליסטית, אמרה לה שעליה להתאבד, או שהיא עצמה תתאבד, כי "זה בלתי אפשרי" שתהייה אם למישהי כמוה. רוס אכן שלחה ידה בנפשה, אך שרדה את הניסיון.
רוס ברחה מהבית והצטרפה לחיל הים האמריקאי. לאחר כמה חודשים של התעמרות מצד חיילים אחרים, היא ביקשה שחרור משירות תחת מדיניות "Don't Ask Don't Tell" שהיתה אז בתוקף. היא חזרה לבית הוריה במדינת וושינגטון, ושם פגשה במלכת דראג אשר עזרה לה להתחיל את תהליך ההתאמה המגדרית. הוריה לא קיבלו זאת, וזרקו אותה מהבית.
רוס עברה להוליווד, פלורידה, שם עבדה כדוגמנית וכנערת ליווי. לימים, היא פתחה עסק לבניית אתרי אינטרנט ועיצוב גרפי, והתחילה ללמוד משחק. אחר כך העתיקה מגוריה לשיקגו, כדי לשמש כרכזת תעסוקה למרכז Trans Life.
את הארגון TransTech Social Enterprises הקימה רוס בשיקגו ב-2014. במסגרת פעילות העמותה, מכשיר צוות עיצוב קריאייטיב משתתפים טרנסג'נדרים ועובדים אחרים. אשת התקשורת מליסה האריס-פרי הגבירה את הנראות של העמותה ב-2015, כאשר בחרה ברוס כ"חיילת רגלית" הראשונה של תוכנית הטלוויזיה שלה לעונה זו, בקטע בתוכניתה המוקדש לפעילים המקדמים שינוי חיובי בחברה. בנוסף, הייתה רוס גם לנואמת המרכזית בכינוס להט"ב וטכנולוגיה של הבית הלבן באותה השנה.
ב-2016, החלה רוס לשחק בסדרת רשת בשם "Her Story" המתאר את חייהן של נשים טרנסיות בלוס אנג'לס. הסדרה הייתה מועמדת לפרס אמי לסדרת קומדיה או דרמה קצרה.
בין השנים 2018–2019 גילמה את דמותה של קנדי פרוסיטי בסדרת הדרמה פוזה. בראיון סיפרה רוס כי תפקידה בסדרה הותאם לה במיוחד על ידי הבמאי ראיין מרפי.
בשנת 2019 החלה לשחק בסדרה "אימה אמריקאית: 1984", המהווה העונה התשיעית בסדרת "אימה אמריקאית".
IAPM

Integrity-Aware Parallelizable Mode הוא מצב הפעלה של צופן בלוקים סימטרי, שפותח ב-2001 על ידי Charanjit Jutla מ-IBM, המספק הצפנה מאומתת מוכחת ויעילה עם תמיכה במקביליות. האלגוריתם משתמש בצופן בלוקים כמו AES כבסיס, איתו הוא גם מצפין וגם מאמת כל מסר באורך שרירותי בריצה אחת, תוך שימוש בשני מפתחות הצפנה ווקטור אתחול. IAPM הוא האלגוריתם הראשון שהומצא המספק הצפנה מאומתת בריצה אחת והוא יעיל מאוד בהשוואה למצבי הפעלה אחרים. בשיפורים אחדים מגיע למהירות כמעט כמו של הצפנה לא מאומתת. מסיבה זו כונה "הצפנה עם אימות כמעט בחינם". האלגוריתם הוצע ל-IPSec והוא פטנט רשום של IBM וייתכן אף של אחרים, מסיבה זו השימוש בו בעייתי.
Charanjit Jutla המציא למעשה שני אלגוריתמים דומים, על שניהם רשום פטנט והוכח שהם בטוחים תחת ההגדרות הסטנדרטיות, בהנחה שצופן הבלוקים בטוח. והם: Integrity-Aware CBC (בקיצור IACBC) שהוא למעשה CBC משופר, שבו נוספה טכניקה הקרויה 'הלבנה' (whitening) שהיא פעולת XOR לפני ואחרי הצפנת כל בלוק עם גרעין אקראי מסוים שנגזר מווקטור האתחול. חסרונו כמו כל מצב המבוסס על CBC שאינו תומך במקביליות, כי כל בלוק תלוי בקודמו. השני IAPM דומה יותר למצב ECB משופר, מיישם טכניקת הלבנה דומה, אך יתרונו בכך שהוא מאפשר הצפנה מקבילית ולכן עיקר ההתעניינות בו כיוון שהוא יעיל יותר. אלגוריתם OCB הוא וריאציה משופרת של IAPM.
נימר א-נימר

נימר באקר א-נימר (בערבית: نمر باقر النمر, תעתיק מדויק: נמר באקר אלנמר; 1959 - 2 בינואר 2016), מכונה גם השייח' נימר, היה שייח' מוסלמי שיעי במחוז המזרחי של ערב הסעודית.
מלבד היותו סמכות דתית, היה אל-נימר המנהיג הפופולרי ביותר של המיעוט השיעי במדינה הסונית, במיוחד בקרב צעירים. הוא נודע בהתנגדותו למשטר הסעודי ובהתבטאויותיו החריפות כלפיו. הוא קרא בעבר להפלת בית סעוד, לעצמאות המחוז המזרחי בעל הרוב השיעי, וככל הנראה אף הורה לתומכיו לצאת לחגוג לאחר מותו של יורש העצר, נאיף, ביוני 2012. באחת מדרשותיו אף הביע נאמנות לאיראן.
אל-נימר ביקר תכופות את השלטון על יחסו המדכא והמפלה כלפי המיעוט השיעי במדינה, וקרא לעריכת בחירות חופשיות בממלכה. על רקע דבריו אלו נעצר נימר בידי הרשויות בשנת 2006, ולטענתו אף הוכה על ידם. בשנת 2009 מתח שוב ביקורת על השלטונות, וטען שאם לא מכבדים את זכויות השיעים בסעודיה, על המחוז המזרחי (מקום מושבם של השיעים במדינה) לפרוש מן הממלכה. לדבריו: "הכבוד שלנו חשוב יותר מאחדותה של הארץ הזאת". שלטונות סעודיה הגיבו במעצרו יחד עם עוד 35 אנשים נוספים.
עם פרוץ האביב הערבי בשנת 2011 הגביר השייח' אל-נימר את פעילותו ותרם לתחילת מהומות השיעים בסעודיה, בין השאר במחאה על ההתערבות הסעודית לצד הממלכה הסונית בבחריין, שנאלצה להפעיל כוח נגד המרד של הרוב השיעי במדינה. אל־נימר דרש אז כי בחריין תעבור לשליטה שיעית, וכי מזרח סעודיה ינותק מהמשטר ויהפוך לחלק מבחריין החדשה בשלטון שיעי.
במהלך גל המחאות שנמשך בין 2011–2012 קרא אל-נימר למפגינים למחות בדרך לא אלימה, וצפה את קריסתו של המשטר אם הדיכוי יימשך. ב-8 ביולי 2012 נורה אל-נימר ברגלו במהלך מרדף משטרתי אחריו, ונעצר, בתקרית שכונתה בידי המשטרה "חילופי אש". אל-נימר נעצר בעוון הסתה נגד משפחת המלוכה וקריאותיו החוזרות לערוך רפורמות במדינה. מעצרו הביא להתחדשות מחאת השיעים במזרח המדינה, ואלפי אנשים יצאו להפגין תוך שהם נושאים את תמונותיו של השיח' ומגנים את מעצרו. במהלך אחת המחאות שנערכה באל-קטיף, ירו כוחות הביטחון לתוך קהל של אלפי מפגינים. כתוצאה מכך נהרגו לפחות שני גברים ושניים נוספים נפצעו. באותה עת פתח אל-נימר בשביתת רעב. מרכז א-שרק לזכויות אדם הביע דאגה לבריאותו של אל-נימר במהלך שביתת הרעב, וקרא ב-21 באוגוסט לתמיכה בינלאומית כדי לאפשר לו גישה למשפחתו, לעורך דין ולפעילי זכויות אדם.
ב-15 באוקטובר 2014 אל-נימר נידון למוות בידי בית דין פלילי מיוחד של המדינה, בעוון "ניסיון לערב כוחות זרים בענייניה של הממלכה, אי-ציות לחוקי הממלכה ואחיזה בנשק נגד השלטונות". שנה לאחר מכן, בית המשפט לערעורים ובית המשפט העליון בסעודיה דחו את ערעורו על העונש, וב-2 בינואר 2016 הוא הוצא להורג, יחד עם 46 אחרים.
הוצאתו להורג עוררה גל מחאות נרחב בקרב קהילות שיעיות במזרח התיכון. מפגינים זועמים באיראן הציתו את השגרירות הסעודית בטהרן, והתפרעו בנציגותה במשהד, צפון איראן. בעקבות כך הודיעה סעודיה על ניתוק הקשרים הדיפלומטיים עם איראן, וגירוש אנשי הצוות הדיפלומטי האיראני משטחה. מדינות נוספות שהן בעלות בריתה של סעודיה, ובהן בחריין, כווית ואיחוד האמירויות, עשו כמוה או השיבו את שגריריהן מטהרן.
חרצ'ו

חַרצ'וֹ (בגאורגית: ხარჩო) הוא מרק בשר בקר עם תבלינים. החרצ'ו ידוע כמאכל גאורגי מסורתי. 
את המרק ניתן להכין עם בשר בקר, כבש או עוף בתוספת חמלי סונלי (תערובת עשבי תיבול), רוטב טקמאלי (המבוסס על שזיף בוסר חמצמץ), וחומץ. כן ניתן להוסיף אגוזי מלך מגוררים.