google/wiki40b huggingface dataset:
הופעת הביטלס על הגג

הופעת הביטלס על הגג הוא הכינוי שניתן להופעה הפומבית האחרונה של להקת הרוק הבריטית הביטלס (בעברית: "חיפושיות הקצב"), אשר נערכה ב-30 בינואר 1969, על גג משרדי חברת התקליטים Apple Corps ברחוב סייוויל רו 3. בשעות הצהריים, בליווי הקלידן בילי פרסטון, הפתיעה הלהקה את עוברי האורח בהופעה מאולתרת ולא רשמית שנמשכה 42 דקות, במהלכה ניגנה הלהקה חמישה משיריה, עד שמשטרת המטרופולין של לונדון אילצה אותם להפסיק את ההופעה בטענה שהם מפריעים למנוחת השכנים. קטעי וידאו אשר צולמו במהלך אותה הופעה שימשו כחומר לסרט התיעודי Let It Be שיצא בשנת 1970.

מחוות

מאורע זה נחשב לאירוע מכונן בתולדות מוזיקת הרוק, ולנקודת מפנה ששינתה את פני המוזיקה המודרנית, והוא זכה למחוות ברחבי העולם מאומנים שונים.
בין האמנים המפורסמים ניתן למנות את להקת U2, שאת הווידאו קליפ לשירם Where the Streets Have No Names, צילמו על גג בלוס אנג'לס בשנת 1987 ולהקת רד הוט צ'ילי פפרס בווידאו קליפ לשירם The Adventures of Rain Dance Maggie שיצא ב-2011.
בסרט המחזמר מ-2007, "Across The Universe", שנכתב בהשראת הביטלס, העוקבת אחר צעירים מליברפול שמקימים להקה, נראים חברי הלקה עולים לאחד הגגות ומופיעים שם, עד שבסופו של דבר מגיחה המשטרה ומאלצת אותם להפסיק את ההופעה.
בישראל, להקת איפה הילד צילמו את הווידאו קליפ לשירם "מה שעובר עליי" על גג בתל אביב. בשנת 2004, במסגרת סבב ההופעות לרגל איחודה מחדש, הופיעה להקת משינה על גג.
יחסי גאורגיה–קפריסין

היסטוריה

לאחר התפרקות ברית המועצות, הכירה קפריסין בעצמאות גאורגיה בדצמבר 1991. הפרוטוקול הרשמי על הקמת היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות נחתם ב-1992, והיחסים הוקמו ב-9 ביולי 1993. שתי המדינות חתמו על הסכם סחר אשר נכנס לתוקף ב-22 בנובמבר 1998. המדינות חתמו גם על הסכם שיתוף פעולה בתחומי התרבות, המדע והחינוך ב-14 ביוני 2005. ב-10 במאי 2008, נחתם הסכם בין שתי המדינות על ביטול הוויזות בכניסה למדינה.

ביקורים רשמיים

ביוני 2010 ביקר יושב ראש הפרלמנט הגאורגי, דוד בכראדזה, בקפריסין.
במרץ 2015, ביקר בכראדזה

שוב בקפריסין, שם נפגש עם שר החוץ הקפריסאי יואניס קסולידס. השניים דנו בהכנות ובציפיות לקראת ועדת השותפות המזרחית בריגה.

שגרירים

השגריר הגאורגי בקפריסין הוא זוראב בקאיה.
עזריאל נבו

ביוגרפיה

נבו נולד בגדרה בן להורים ניצולי שואה, אביו היה מלוחמי האצ"ל ושירת במשטרת ישראל. נבו למד בבית ספר מקצועי, ב-1966 התגיס לקורס טיס ממנו נשר לאחר מספר חודשים. עבר לחיל החימוש ושירת כמכונאי טנקים. במלחמת ששת הימים היה בקורס קצינים ולחם בשלוש גזרות. לאחר המלחמה השתחרר ובמילואים מילא תפקיד קצין חימוש בחטיבת שריון, עימה לחם במלחמת יום הכיפורים. לאחר המלחמה חזר לשירות קבע, עבר לחיל המודיעין ושירת בתפקידי מחקר. ב-1977 מונה לעוזרו הצבאי של עמיחי פאגלין בעת שכיהן כיועץ ראש הממשלה לענייני טרור. בהמשך מונה לעוזרו של אפרים פורן שכיהן כמזכיר הצבאי של ראש הממשלה מנחם בגין. 
באוקטובר 1981 מונה למזכיר הצבאי של בגין וליווה אותו בתקופת מלחמת לבנון הראשונה. בהמשך שימש מזכירם הצבאי של שלושה ראשי ממשלה נוספים, יצחק שמיר (בתקופת כהונתו הראשונה והשנייה) שמעון פרס ויצחק רבין (בתקופת כהונתו השנייה) וליווה אותם בשורה של אירועים ביטחוניים ומדיניים מרכזיים בתולדות המדינה בהם חיסול אבו ג'יהאד, פרשת איראן-קונטראס (נבו היה חבר הוועדה שבחנה את הקשר הישראלי וריכז בהנחיית שמיר את החומר הנוגע למכירת הנשק לאיראן), העלאת יהודי אתיופיה במבצע משה ובמבצע שלמה, הפצצת מתקני אש"ף בתוניסיה, פרשת פולארד, פרשת קו 300 ומלחמת המפרץ. כמזכיר צבאי התקדם בדרגות מסגן-אלוף לאלוף-משנה ולתת-אלוף. לאחר סיום תפקידו ב-1993 מונה לנספח צבאי בבריטניה ובאירלנד. 
נבו בוגר תואר ראשון במדעי החברה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר שחרורו כיהן במגוון תפקידי ניהול במשק הישראלי, בהם דירקטור בחברת החשמל, דירקטור בבזק (תחילה מטעם כייבל את ווירלס ואחר כך מטעם הממשלה) ובפלאפון, יו"ר הדירקטוריון של החברה הממשלתית למדליות ולמטבעות, חבר הנהלת התחנה המרכזית החדשה של תל אביב, דירקטור בעמיגור, בהכשרת הישוב חברה לביטוח, בנמל אשדוד, תדיראן מערכות, יו"ר דירקטוריון מכללת לוינסקי לחינוך.
לאו גולדהמר

אריה לאו גולדהמר (זהבי) (Leo Goldhammer;‏ 18 במרץ 1884 - 18 ביולי 1949) היה עיתונאי, משפטן, סוציולוג, סטטיסטיקן, מנהיג ציוני ואיש ציבור יהודי-אוסטרי ומאוחר יותר ישראלי.

חייו

גולדהמר נולד במיכאילן  שבבוקובינה, האימפריה האוסטריה, לטייקון יצחק גולדהמר ואשתו סופי. גדל בבירת הדוכסות, צ'רנוביץ, וב-1904 עבר לבירת האימפריה, וינה. ב-1914 נישא לסידוני, נולד לו בן אחד, אלפרד (עימנואל), ושני נכדים, רות גולדהמר (אלדר) ואהוד גולדהמר. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל המנדטורית. הוא מת ב-1949 לאחר שסבל במשך זמן מה מגידול מוחי.

מחקרים

לאחר סיום לימודיו בגימנסיה הממלכתית בצ'רנוביץ, הוא למד משפטים ומדעי המדינה באוניברסיטת וינה, ולאחר מכן למד כלכלה באקספורט אקדמי (Export Akademie) שבווינה. מאוחר יותר למד בברלין סוציולוגיה מגאורג זימל, וכלכלה לאומית בפרנקפורט מפרנץ אופנהיימר.

קריירה

בנוסף לעבודתו כעורך דין, גולדהמר היה פעיל בתנועה הציונית, ומעורב בחיי החברה והתרבות של הקהילה היהודית הגדולה בווינה. הוא פרסם מאמרים רבים, כמו גם כתבים, עבודות וספרים, רובם בגרמנית, וכן מספר מחקרים על המעמד הסוציו-אקונומי של האוכלוסיות היהודיות של צ'רנוביץ ווינה. בין השנים 1933-1937 הוא היה העורך והמפרסם של כתב העת "דאס ורדנדה פלשתינה", וכתב כמה מאמרים בכתב העת "די שטימע - יידישע צייטונג". יחד עם עוד כמה פעילים ציונים הוא ייסד ב-1914 את "התנועה האקדמית תאודור הרצל", שפרסמה מאמרים בנושא ספרות עם ישראל וכן בסוגיית הציונות. ב-1921 הוא נהיה חבר בנשיאות הענף האוסטרי של הקרן קיימת לישראל, ושירת בתור יושב ראש בשנים 1937-1938. כמו כן היה מעורב בארגון המגבית קרן היסוד. ב-1925 הוא נבחר כציר לאספה הלאומית של הסוכנות היהודית באוסטריה, ושימש כיושב ראש בה בשנים 1926-1930. לאו ייצג את הקהילה היהודית הציונית של אוסטריה בקונגרסים הציוניים החמישה עשר עד העשרים ואחת.
כמו כן, גולדהמר היה גם נשיא הקהילה היהודית בווינה, יושב ראש הספרייה היהודית הלאומית (Volksbibliothek), ונשיא הסניף האוסטרי של ליגת ארץ ישראל העובדת. הוא גם היה פעיל במועדון הספורט היהודי "הכח וינה", והיה ראש מחלקת השחייה התחרותית.
אחרי סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית נעשה גולדהמר מעורב בעליית הנוער, שעודדה עלייה לארץ ישראל. אחרי 1938 מרבית פעילותו החברתית והפוליטית התקיימה בישראל, כאחד ממייסדי מפלגת העלייה חדשה, וכחבר אספת הנבחרים. הוא התיישב בחיפה והיה ראש מחלקת רישום האוכלוסין במשרד הפנים עד 1949.
ספרטק נוגינסק (כדורסל נשים)

היסטוריה

בתקופה הסובייטית שימש כמדור כדורסל הנשים של ספרטק מוסקבה. הקבוצה נהנתה מעידן הזהב שלה בין 1977 ל—1982 כשזכתה בשלושה גביעי רונקטי באליפות ברית המועצות אחת. היא עוד שיחקה בגמר גביע רונקטי בשנת 1983 וסיימה כסגנית אלופת המדינה בשבע הזדמנויות שונות בשנים 1968–1982, שנייה רק לקבוצת דאוגאבה ריגה.
לאחר קריסת ברית המועצות, הועברה הקבוצה ממוסקבה לפודולסק הסמוכה ושינתה את שמה, כשהיא מתמודדת בליגת העל הרוסית החדשה בתור קונצרן פודולסק. בעונת 1993 סיימה במקום השלישי באליפות המדינה. בשנת 1997 היא התמקמה בעיר נוגינסק ושינתה את שמה לספרטק אקדמקלוב, אשר לאחר מכן קוצר לספרטק.
מאז 2009 היא משתתפת קבועה ביורוקאפ של פיב"א.
אלי קמפר

ביוגרפיה

קמפר נולדה בקנזס סיטי שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-קתולית. הוריה הם דורתי אן ודייוויד וודס קמפר, מנהל חברת אחזקות הבנק "Commerce Bancshares, Inc".
היא הבת השנייה מתוך ארבעה ילדים. אחותה הגדולה, קארי קמפר, היא תסריטאית שכתבה פרקים ספורים לסדרה המשרד. 
קמפר היא נכדתה של מילדרד ליי קמפר שעל שמה נקרא מוזיאון מילדרד ליי קמפר שבאוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס.
קמפר גילתה את אהבתה למשחק ולקומדיה כאשר למדה בבית ספר ג'ון בורגס. אחד ממוריה בבית הספר היה כוכב הסדרה מד מן, ג'ון האם. 
לאחר מכן למדה קמפר באוניברסיטת פרינסטון והצטרפה אל ההרכב הקומי מוזיקלי "מועדון משולש פרינסטון".
קמפר שיחקה בנבחרת הוקי שדה של האוניברסיטה והייתה חלק מהקבוצה שהגיעה לגמר התיכונים בשנת 1998.
לאחר ששיחקה כשנה פרשה על מנת להקדיש את עצמה לתיאטרון.
היא סיימה את לימודייה בהצלחה עם תואר בספרות אנגלית.

קריירת משחק

קמפר התגלתה לראשונה בשלוש הופעות אורח בתוכנית הלילה של קונאן או'בריין.
ב-2009 נבחנה קמפר לסדרה הקומית המצליחה המשרד וקיבלה את תפקיד פקידת הקבלה של המשרד ארין האנון.
ב-2010 הופיעה בתפקידים קטנים בקומדיה המוזיקלית קחו אותו ליוונים בתור חברתו לעבודה של אהרון גרין (ג'ונה היל) ובדרמה מקום אחר.
ב-2011 שיחקה קמפר בקומדיה מסיבת רווקות בתפקיד בקה חברתה של הכלה ליליאן (מאיה רודולף).
בשנת 2014 שיחקה בתפקיד קטן בקומדיה "התבגרות מאוחרת" בכיכובן של קירה נייטלי וקלואי גרייס מורץ. 
בשנת 2015 החלה לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה הקומית "קימי שמידט הבלתי שבירה" שנוצרה על ידי טינה פיי ומשודרת בנטפליקס במשך 4 עונות.
בשנת 2018 העניקה את קולה להקלטת ספר הילדים "יום בחייו של מרלון באנדו".

חיים אישיים

מאז 2012 היא נשואה לתסריטאי האמריקאי-יהודי, מייקל קומן. ב-2016 נולדה להם בת משותפת, והם מגדלים אותה על פי דתה הקתולית של קמפר. ב-2019 סיפרה בראיון על כך שהיא בהריון בשנית.
נג'ווא סאלם

ביוגרפיה

היא נולדה בקהיר להורים בעלי אזרחות מצרית, אביה ממוצא לבנוני ואמה יהודיה ממוצא ספרדי. שמה המקורי של נגווא סאלם הוא "נט'ירה מוסא שח'אתה", אך בקרב משפחתה נקראה "נינט". בגלל עוני המשפחה, למדה סאלם רק בבית ספר יסודי.
תחילת קריירת המשחק שלה הייתה בקבוצת התיאטרון של נגיב א-ריחאני. מספרים כי ריחאני ביקש את ידה אך היא סירבה מכיוון שלא רצתה שדבר יפריע לה באמנותה. בחרה להישאר במצרים גם לאחר שכל משפחתה עזבה והמשיכה להופיע בתיאטרון המצרי וכן בכמה סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה. ב-1970 הקימה קבוצת תיאטרון משלה שהצגותיה הועלו גם במסגרת המכון למוזיקה ערבית בקהיר. באותה שנה גם התחתנה עם מבקר האמנות עבד אל-פתאח אל-בארודי.לקראת סוף שנות ה-70 (וסוף חייה) סבלה ממשברים נפשיים בהם חשבה כי מישהו מבקש להתנקש בה בשל מוצאה היהודי והממשלה המצרית מימנה את טיפוליה. ב-1978 הוענק לה אות הוקרה מהמדינה, ככל הנראה ביוזמת הנשיא אנואר סאדאת עצמו. על פי עדות ראשת הקהילה היהודית בקהיר, נפטרה ונקברה כיהודיה, על אף השמועות שהתאסלמה, והיא קבורה בבית הקברות אל-בסאתין בקהיר.
הנסיך הפרסי

עלילה

המשחק מתרחש בממלכת פרס. הסולטאן נמצא הרחק במלחמה והיועץ ג'אפר רוצה להשתלט על כיסאו. ג'אפר כולא את הנסיכה ונותן לה שעה אחת בשביל לבחור האם ברצונה להינשא לו או למות (בגרסת ה-SNES - שעתיים). תקוותה היחידה של הנסיכה הוא הצעיר שמאוהב בה, אך ג'אפר משליך אותו לצינוק בארמון. השחקן נכנס לנעליו של הצעיר ועליו לברוח מן הצינוק, להתגבר על השומרים והמלכודות שבדרכו, להגיע אל הארמון, להילחם בג'אפר ולזכות בנסיכה לפני תום הזמן.
בניגוד למקובל במשחקים בעת הפצתו, המשחק היה לזמן קצוב: לשחקן הייתה בדיוק שעה לסיים את המשחק (או שעתיים בגרסת ה-SNES), מבלי שיוכל לשמור את התקדמותו. בניגוד למשחקים דומים, שבהם לגיבור יש מספר "פסילות" לפני שיסתיים המשחק, כאן יכלה דמותו של הגיבור למות ללא הגבלה כל עוד לא הסתיימה השעה - אך בכל פעם שבה מת, היה צריך להתחיל את השלב מחדש (ובשלבים ארוכים במיוחד, כגון שלב בשם "מאורת הקבורה" - מאמצע השלב).
כמו כן, נקודה נוספת שבה נבדל המשחק מהדומים לו היא השימוש ב-"power bar". בניגוד לרוב משחקי הארקייד שהסתמכו על מספר פסילות מוגבל, במשחק זה הדמות לא תמיד מתה מוות מיידי ואיבדה "פסילה" - לשחקן אבדה נקודת חיים אחת אם נפגע ממכת חרב, נפילה קטנה או משיקוי כחול (רעל). אם השחקן נפל מגובה רב או נפגע כשלא היה חמוש, הוא נהרג ואיבד "פסילה". השחקן היה יכול לשתות שיקויים אדומים במימייה על מנת לשחזר נקודת חיים אחת, או בכד כדי לעלות ברמת החיים המקסימלית.

גרסאות

הנסיך הפרסי פותח למגוון רחב של מחשבים אישיים ופלטפורמות משחק: קומודור, אמיגה, CPC, אפל 2, אפל מקינטוש, DOS, ‏NES, גיימבוי, SNES‏, Sega Master System, ‏Sega Genesis, ‏ZX Spectrum ו-SAM Coupé. המשחק הצליח לחדש ולהפתיע את השחקנים, אף על פי שממבט ראשון נראה שהוא חוזר על עצמו.
הגרסה השכיחה ביותר היא זו של 13 שלבי לחימה ועוד שלב שבו פוגשים את הנסיכה. גרסה זו פותחה למחשב, לגיים בוי ול-NES. בגרסת הגיים גיר המסך זז עם הגיבור.
גרסת הסגה מגה דרייב דומה, אם כי הגרפיקה מפורטת יותר, וארבעה שלבים נוספו- שניים בין שלבים 5–6, אחד בין שלבים 9–10 ואחד בין שלבים 11–12.
גרסת ה-XBOX היא בעלת גרפיקה שמדמה תלת-ממד, אבל דו-ממדית. הסרטונים הם תלת ממדיים. בגרסה זו שמות השלבים (אותם מכירים מהגרסאות הישנות) מתאימים: בשלב שביעי למשל, מרתף היינות, נראות ברקע חביות. בנוסף לכך, גם במסך הארבעה-עשר (קומת הנסיכה) צריך להילחם- נגד ג'פר. יש לו שרביט קסמים במקום חרב.
גרסת ה-SNES היא ארוכה יותר, 20 שלבים. אפילו השלבים הקלאסיים מהמשחק המקורי הוארכו. מלכודות חדשות ואויבים חזקים יותר נוספו. בשתי גרסאות אלו לג'אפר יש כוחות קסם.
גרסת הטלפון הסלולרי קצרה יותר- 10 שלבים, ובה ישנם נקודות שמירת משחק בכל שלב ("checkpoint"), בנוסף לזו שנמצאת (בשאר הפלטפורמות) בשלב השלישי. בנוסף אפשר גם לאסוף מטבעות ומפות שידריכו אותך לסיום השלב, אם כי הן חבויות. חידוש נוסף ניתן במשחק הזה שבכל שלב ישנו שיקוי מוסיף חיים, וחלק מהחדרים בשלבים שונו מעט מהמקור כדי ליצור מעברים סודיים בשביל מפות ושיקויים. המשחק יצא גם לאנדרואיד בגרסת מגע.
אוקסנה באיול

ביוגרפיה

באיול נולדה בדניפרופטרובסק שבאוקראינה. כשהייתה בת שנתיים, התגרשו הוריה ואביה עזב את המשפחה. שנה לאחר מכן, נפטרה אמה מסרטן השחלות ובאיול נותרה ערירית וללא קרובי משפחה, שכן סביה מצד אמא נפטרו לפני כן. למרות שגודלה כנוצריה אורתודוקסית, סבתא מצד אמה הייתה יהודיה. מאמנה באותה התקופה טיפל בה. אולם, מאוחר יותר היגר מאמנה לקנדה והיא נותרה לבד וישנה בזירת ההחלקה בה התאמנה. בסופו של דבר, מאמנת ההחלקה הבכירה, גלינה זמיבסקיה, לקחה אותה תחת חסותה, ובאיול חלקה חדר בדירתה של זמיבסקיה יחד עם אחת מבנותיה.

קריירה

בגיל 15, באיול זכתה באליפות העולם להחלקה על הקרח-יחידות בעונת התחרויות הראשונה שלה. לאחר מכן, בשנת 1994, היא זכתה במדליית הזהב באולימפיאדת החורף בלילהאמר, כשהיא מביסה את יריבתה האמריקאית, ננסי קריגן. באיול נפצעה באימון לפני התוכנית הארוכה, בהתנגשות במחליקה הגרמנייה, טניה צ'בשנקו, היא קיבלה שתי זריקות משככי כאבים מאושרות על ידי הוועד האולימפי על מנת שתוכל להתחרות בתוכנית הארוכה. היא זכתה בתוכנית הארוכה בהצבעה צמודה. 
בגיל 16, באיול פרשה מהחלקה תחרותית והפכה מקצוענית, לאחר שהשתתפה ב-4 תחרויות חשובות בלבד. מאמנתה ואימה המאמצת, זמיבסקיה, נשאה ונתנה על חוזה רווחי לבאיול לאחר האולימפיאדה, הזדמנות שהיא תוכל לנצל רק אם תפרוש.
לאחר הפרישה באיול סבלה מפציעות שהשפיעו על יכולת הקפיצה שלה. היא עברה ניתוח בברכיים בקיץ 1994, לאחריו הרופאים המליצו לא להחליק חודשיים. אולם בעקבות חוזה של מיליון דולר, באיול התעלמה מהנחיות הרופאים, והחלה להחליק לאחר שבועיים, ולהופיע לאחר 6 שבועות. התעלמותה מההנחיות והתבגרות גופה פגעו קשות ביכולת הקפיצה שלה. 
ב-1994, הוזמנו באיול להתאמן במרכז ההחלקה על הקרח החדש בקונטיקט, ארצות הברית. אמה המאמצת והמאמנת שלה הוזמנה להיות המאמנת הראשית במרכז. בעקבות ההזמנה, היגרה באיול יחד עם משפחתה המאמצת לארצות הברית.

חיים פרטיים

בינואר 1997, באיול נעצרה לאחר שנהגה בגילופין והתנגשה בעץ. ההאשמות בוטלו לאחר שהשלימה סדנת חינוך על אלכוהול.
בנובמבר 2005, באיול השתתפה בתוכנית של ערוץ בראבו, Celebrity Poker Showdown.
ב-2006 הייתה חלק מפאנל השופטים בתוכנית הטלוויזיה Master of Champions, ששודרה ברשת ABC .
באיול תומכת בארגון הצדקה "תקווה-הבית של הילדים", שמטרתה לסייע לילדים היהודים באודסה, אוקראינה. בנוסף, באיול חברה במוזיאון הבינלאומי של נשים, מוסד תרבותי וחינוכי שמטרתו ל"חגוג את החיים" של נשים ברחבי העולם.

חיים מקצועיים

בדצמבר 2006, באיול החליקה בכיכר האדומה במוסקבה לצד אלופים מרוסיה, סין, צרפת וארצות אחרות. בפברואר 2007, היא שיתפה פעולה עם רקדנית הבלט סאולה רכמידטבה בשביל תצוגת הבכורה של המעצב האמריקאי לוי אוקונוב. חודש לאחר מכן, באיול הופיעה בתוכנית Total Request Live של MTV כדי לקדם את הסרט "מחליקים אותה". 

באיול הופיעה במופע "Cold as Ice". עלילתו עוסקת סביב שישה מחליקים מקנדה, רוסיה וארצות הברית המתכוננים לאליפויות הארציות שלהם, ולאולימפיאדה, ובו בזמן מתמודדים עם המאמנים הנוקשים שלהם, אמהותיהם ובעיות אחרות. בכורת המופע הייתה בדצמבר 2008.
סיודד פריקו

היסטוריה

ההתיישבות באזור החלה כבר במאה ה-16, עת הוא קיבל את השם וז'ה דה לוס פריקוס (valle de los pericos, מילולית: "עמק התוכיים") בשל ציפורי התוכי הרבות באזור.
ב-29 באוקטובר 1913 נפתחה באזור תחנת רכבת בשם "אסטסיון פריקו", שנועדה לשרת את ההצטלבות בין הקו בין סן סלבדור דה חוחוי ובואנוס איירס והקו בין העיר סלטה והגבול עם בוליביה. תוך זמן קצר התפתחה התיישבות סביב התחנה שאימצה את השם שלה.
בעשורים שלאחר מכן שם המקום שונה ל"סנדה דה מדינה" ובהמשך ל"חואן דומינגו פרון", על שם נשיא ארגנטינה חואן דומינגו פרון. ב-1967 השם שונה סופית לסיודד פריקו.

כלכלה

סיודד פריקו היא אחד המוקדים הכלכליים של הפרובינציה. הכלכלה המקומית מתבססת על גידול טבק וכן על היותה מרכז תחבורתי.

תחבורה

על גבול תחום השיפוט של העיר נמצא נמל התעופה הבינלאומי גוברנדור אורסיו גוסמאן, אשר בעיקרון משרת את בירת הפרובינציה סן סלבדור דה חוחוי.
קשאסה

הקשאסה (בפורטוגזית: Cachaça) הוא המשקה הברזילאי הלאומי, והוא משקה אלכוהולי המיוצר מקנה סוכר על ידי תהליך של התססה וזיקוק. מקורו במשקה שנהגו העבדים האפריקאים, שהובאו לברזיל, להכין מקנה הסוכר. 
כמעט כל הצריכה העולמית של קשאסה מרוכזת בברזיל עצמה, ופחות משני אחוז מהקשאסה המיוצרת בברזיל מיוצאת מהמדינה. מחוץ לברזיל, משתמשים בקשאסה בעיקר לצורך הכנת קוקטייל הקפיריניה.
הקשאסה מזכירה את הרום, אולם בעוד שהרום מיוצר ממולאסה, הקשאסה מיוצרת ישירות ממיץ קני סוכר.
אינקובציה (פסיכולוגיה)

אינקובציה היא אחד מארבעת השלבים המוצעים על ידי גרהם וולאס לחשיבה יצירתית: הכנה – אינקובציה – הארה –אימות.
אינקובציה מוגדרת כתהליך של שחלוף לא מודע של אלמנטים של מחשבה שהיו מגורים דרך עבודה מודעת בנקודת זמן כלשהי, והפכו לרעיון חדשני בנקודת זמן מאוחרת יותר.
קורה רבות בפתרון בעיות שכאשר חושבים על בעיה מסוימת לפרק זמן מסוים, ואחר כך עושים הפסקה לפרק זמן מסוים, הקושי בבעיה 'נעלם' ולעיתים אף הפתרון מופיע מ"שום מקום" כאשר חושבים על משהו אחר. ספרים רבים לחשיבה אפקטיבית ופתרון בעיות מציעים לקורא להניח לבעיות לפרק זמן כלשהו.
בהקשר זה, נדידת מחשבות יכולה לתרום ליצירתיות בפתרון בעיות, על ידי הגברת התועלת היצירתית של מרווחי האינקובציה.

פרדיגמה למחקר אפקט האינקובציה

הפרדיגמה המקובלת ביותר למחקר אינקובציה כוללת השוואה בין פתרון בעיות בהן מפסיקים לחשוב על הבעיה לפרק זמן מסוים, לעומת בעיות עליהן עובדים במשך פרק זמן רצוף. משך הזמן הכולל לפתרון כל בעיה שווה בשני התנאים ובמהלך תקופת האינקובציה בדרך כלל מבצעים פעולות שאינן קשורות לפתרון הבעיה על מנת למנוע חשיבה מודעת על הבעיה.
האפקט הוכח בניסויים שהראו ביצועים יוצאי דופן בפתרון בעיות בהן העבודה הופסקה על פני שני מקטעי זמן לעומת מצב בו לא הייתה הפסקה. במקרה זה, אפקט האינקובציה מוגדר, כל סוג של תועלת שתרמה לפתרון הבעיה בעקבות ההפסקה.

אפקט האינקובציה ורגשות ויצירתיות

כאשר דנים בקשר בין אפקט האינקובציה לרגשות ויצירתיות, חוקרים מגלים כי מצב רוח טוב מגביר את היצירתיות בעבודה. משמעות הדבר היא שאנו נצפה שרמת היצירתיות ביום נתון תושפע לטובה ממצב רוח טוב ביום הקודם, ללא קשר למצבי הרוח שהיו בימים שלפני יום קודם זה. כלומר, גם אם האדם נמצא במצב רוח שאינו חיובי ימים ספורים קודם ליום בו הוא במצב רוח חיובי, הדבר לא ישפיע על היצירתיות שלו ביום שלאחר מכן. אם מצב רוח טוב ביום מסוים מגביר את מספר המחשבות והקפן, מחשבות אלו יכולות לעבור אפקט אינקובציה במהלך הלילה ובכך תגברנה את ההסתברות להופעת מחשבות יצירתיות ביום למחרת.
התפתחויות מחקריות חדשות במדעי המוח מספקות ראיות מסקרנות למכניזם העומד בבסיס אפקט האינקובציה – במיוחד זה אשר מתרחש במהלך השינה. מחקר זה מגלה שההתנסויות של אנשים בזמן שהם ערים יכולות להיות מגובשות לזיכרון, וכתוצאה מכך להגביר את הביצועים ביום למחרת ללא כל מאמץ נוסף או התעסקות עם המשימה. מעבר לכך, יש הוכחות גוברות כי שינה יכולה לסייע בתהליכי הזיכרון ולימוד, כגון: זיכרון אסוציאטיבי אשר תורם לפתרון בעיות יצירתי. חוקרים הראו שתובנה בפתרון בעיות יכולה להשתפר משמעותית על ידי תקופת שינה לאחר עבודה התחלתית על המשימה.
יעקב אלבז (צלם)

יעקב אלבז (נולד ב-1945) הוא צלם עיתונות וצלם אמנותי, סוחר ויזם ישראלי בתחום האמנות.

ביוגרפיה

נולד בשנת 1945 במקנס, מרוקו. בגיל 8 עלה עם משפחתו לישראל; תחילה שהתה המשפחה חודשיים במחנה מעבר לעולים במרסיי, ומשם הועברה למעברת שפרעם, בה חיו בני המשפחה בצריף בתנאים קשים במשך כשנה. בשנה זו נשלח אלבז ללמוד בכפר הנוער רמת הדסה שבקריית טבעון. בהמשך למד בקיבוץ שדה נחמיה בגליל העליון, חונך לערכי ציונות ולמד חקלאות ועבודות משק. בגיל 17 התגייס לצה"ל ושירת בגדוד 50 של הנח"ל המוצנח. בהמשך לקח חלק במחזור הראשון שהקים את היאחזות "כורזים", שלימים הפכה למושב אלמגור. 
בתום השירות חזר לשדה נחמיה ועבד כחקלאי וכנהג ב"קואופרטיב גליל עליון". בכסף שחסך קנה את המצלמה הראשונה שלו, ובחורף 1963 הופיע לראשונה צילום שצילם על עמוד השער במוסף סוף השבוע של העיתון "ידיעות אחרונות". כך החלה הקריירה המקצועית שלו בתחום הצילום. הוא עבד כצלם בסוכנות "ישראל-סאן", ולאחר שצבר ניסיון בצילום עיתונות קיבל מלשכת העיתונות הממשלתית תעודה שאפשרה לו להיות נוכח באירועים ממלכתיים בכנסת ולתעד אישים חשובים, כגון מארק שאגאל, טדי קולק, משה דיין, זלמן שזר, גולדה מאיר, הרמטכ"ל דוד אלעזר, ועוד.
בשנת 1972 טס לבדו לטורונטו, קנדה, ועבד כצלם בעיתון "Canadian Jewish news". ב-1973 זכה בפרס ראשון בתחרות צילום קנדית בנושא ישראל. בתקופה זו החל גם לעסוק במסחר אמנות ובהפקת הדפסות לאמנים, ופתח בטורונטו את הגלריה הראשונה שלו. לאחר מכן פתח גלריה נוספת ברובע הסוהו במנהטן, ניו יורק, והפיק הדפסות לאמנים כגון יעקב אגם, אריה אזן, ניסן אנגל ואנדי וורהול.
לאחר 35 שנה בטורונטו ומנהטן חזר ב-2010 לקיבוץ שדה נחמיה בישראל, כדי להקים מיזם אמנות מסחרי בשיתוף עם אמנים מקומיים, שמטרתו קידום והפצת אמנות ישראלית בצפון אמריקה. כיום שוכרת החברה שהקים למטרה זו חמישה מבנים ישנים בקיבוץ, שהוסבו לגלריה, סטודיו להדפסות צילום וציור, חלל למסגור עבודות ואחסון, וסטודיו-משרד.
חג המוזיקה הישראלית

חג המוזיקה הישראלית הוא פסטיבל שנתי המוקדש למוזיקה אמנותית ישראלית. הפסטיבל מתקיים החל מ-1997 והוא מתנהל במשך מספר ימים במקומות שונים ברחבי ישראל. המפיקה הראשונה של חג המוזיקה הישראלית הייתה זמירה לוצקי.
הפסטיבל הוקם על ידי המדור למוזיקה במשרד התרבות והספורט לקראת שנת היובל למדינה. כיום הפסטיבל מנוהל על ידי המכון למוזיקה ישראלית בסיוע המועצה הישראלית לתרבות ואומנות ומשרד התרבות והספורט. 
הפסטיבל "פותח חלון לעשייה המגוונת והמסקרנת של מוזיקה הנוצרת בארץ. מימי טרום הקמתה של המדינה ועד ימינו אנו. חיבורים למקורות ולקלאסיקה, לצד כתיבה עכשווית והתייחסות למתרחש כאן ועכשיו, בארץ ובעולם". על מנת לאפשר זאת, הפסטיבל פתוח לקהל בכניסה חפשית "כמתנה לציבור אוהבי המוזיקה" ובמסגרתו מתקיימות הופעות וסדנאות הכוללות מחוות למלחינים ישראליים, אנדרה היידו, פאול בן חיים ואחרים.
הפסטיבל כיום הוא בן 3 ימים ומתקיים בתחילת אוקטובר בין כסה לעשור. במהלך הפסטיבל מוענק פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים.
דוד הגר (זבלטוב)

רבי דוד הגר (ביידיש: האגער, תקנ"ז - כ"א באב תר"ח) היה מייסד חסידות זבלטוב ואדמו"רה הראשון. מחבר הספר "צמח דוד".

ביוגרפיה

נולד לרבי מנחם מנדל האדמו"ר מקוסוב ולשיינא רחל. היה חתנו של רבי משה לייב מסאסוב.
בשנת תקפ"ו, אחר פטירת אביו, החל לכהן כאדמו"ר בזבלטוב.
היה מפורסם כחכם. רבי חיים הלברשטאם מצאנז אמר עליו: 'חכם עדיף מנביא'.
חלק מתורותיו לוקטו והודפסו בשם "צמח דוד". ברוב המהדורות נדפס ביחד עם ספרו של אביו - "אהבת שלום".
מבלט

מִבְלָט הוא אזור בשדה קרב שבו קו החזית בולט ביחס לחזית. הכוח הצבאי הנמצא בתוך מבלט מוקף משלושה צדדים, כמו חצי אי המוקף בים, דבר המעמיד אותו במצב פגיע בשל האפשרות לכיתור ויצירת כיס.
מבלט יכול להיווצר במכוון עקב תנועת מלקחיים או שלא במכוון עקב התקדמות לא אחידה של צבא במתקפה רחבה, בין אם כתוצאה מהתקדמות יתרה של האגפים, המציבה את הכוח היריב במבלט, ובין אם כתוצאה מהתקדמות יתרה של המרכז, המציבה את הכוח המתקדם במבלט.
במלחמת חפירות מבלטים נוצרים על פי רוב כתוצאה מכישלון של מתקפה רחבה. ניתן להבחין במבלטים הנוצרים באופי כזה של לחימה באופן ברור לפי קווי השוחות. אמנם הסבירות של כיתור במלחמת חפירות כתוצאה מהיווצרות מבלט נמוכה בשל אופיה הסטטי של מלחמה כזו, אך המבלטים במלחמת חפירות חשופים לעיתים קרובות למלחמת התשה.
מבלט מפורסם הוא המבלט שתפס חיל המשלוח הבריטי במלחמת העולם הראשונה באזור איפר לאחר קרב איפר הראשון. המבלט התקיים לאורך רוב תקופת המלחמה והיה לאחת הגזרות הקטלניות ביותר בחזית המערבית. מבלט מפורסם נוסף הוא מבלט קורסק, שבו תפס הצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה שטח בעומק של 150 ק"מ באזור קורסק, מקום בו התרחש קרב קורסק, הנחשב לקרב השריון בשריון הגדול בהיסטוריה.