google/wiki40b huggingface dataset:
דן שפירא

ביוגרפיה

שפירא נולד וגדל בתל אביב, למשפחה ממוצא ליטאי ותימני. בנו של מנהל מחלקת התרבות לשעבר בגלי צה"ל, מולי שפירא. דודו הוא המשפטן עמוס שפירא. למד בגימנסיה הרצליה במגמת כימיה וצרפתית, וכן מוזיקה קלאסית בקונסרבטוריון במשך 12 שנים. 
בצה"ל שירת בלהקה הצבאית של חיל האוויר. לאחר מכן פנה ללימודי תיאטרון באוניברסיטת תל אביב.

בטלוויזיה

בשנת 2002 השתתף בתוכנית המערכונים "עם ישראל לייב", שעלתה בערוץ 10. באותה שנה לקח חלק בפאנל התוכנית "סקר הסקס הגדול" ששודרה ב-yes. 
בשנת 2003 שיחק בסרטו של אייל חלפון "תיאום כוונות".
בשנת 2005 גילם את יונתן אבשלום (האישה המסתורית) בסדרה "אלביס, רוזנטל והאישה המסתורית" בערוץ 2 של קשת. בשנת 2007 גילם את שלומי כץ, קצין האבטחה של היישוב בסדרת הנוער "הנפילים" ב-yes, במשך שתי עונות. 
ב-2009 הצטרף שפירא לעונה השנייה של הסדרה הקומית "מסודרים" בערוץ 2 של קשת. בנוסף, שיחק במיני-סדרה "מה שנחוץ לרווק" בהוט 3, שהתבססה על ספרהּ של ג'יין אוסטן "גאווה ודעה קדומה" ובוימה על ידי עירית לינור, גילם שפירא את דמותו של מר דארסי.
ב-2010 שיחק בסדרה "עספור" של HOT. באותה השנה לוהק לתפקיד הראשי בסדרת הדרמה "הצרות שלי עם נשים" בערוץ 10, העוסקת בגבר שלא מסתדר עם זוגיות.
ב-2011 עלתה סדרת דרמה נוספת בכיכובו בערוץ 2 של רשת, הנקראת "סימני שאלה", המספרת על עולמם של יוצאים בשאלה.
בשנת 2012 השתתף בסדרת הדוקו-ריאליטי "גולסטאר" של HOT. 
ב-2015 החל לשחק בסדרת המתח "המדרשה" בערוץ 2 של רשת.
בנוסף ב-2015, קריין את סרט הקולנוע הדוקומנטרי "רבין במילותיו שלו".
נכון לאוקטובר 2019, מקריין טורנירי פוקר בערוץ אגו.

בתיאטרון

בשנת 2006 לוהק לתפקיד דקין במחזה "נערי ההיסטוריה" בתיאטרון בית ליסין, בבימויו של מיכה לבינסון. כן גילם את התפקיד הראשי בהצגה "מייק" - הדרמה המוזיקלית של תיאטרון בית ליסין שגוללה את סיפור חייו של מייק ברנט.
ב-2009 לוהק לתפקיד ראשי במחזה המבוסס על מחזהו השערורייתי של פיטר שייפר "אקווס", לצדו של השחקן הוותיק דורון תבורי. במרכז המחזה חוקר פסיכיאטר נודע סדרה של פגיעות בסוסי רכיבה בחווה באנגליה. בחקירה מתברר כי הפגיעות בוצעו על ידי נער בן 17, אלן בנט, המגולם על ידי שפירא. המחזה מפורסם בשל סצנת העירום שלו ושל השחקנית יובל שרף. על משחקו זכה ב"פרס התיאטרון לשחקן המבטיח".
ב-2011 גילם את זוהר ארגוב במחזה על חייו "זהר", לצד שלמה וישינסקי.
בשנת 2012 השתתף ב"מחווה למחזמר העברי המקורי" מטעם תיאטרון הקאמרי.
בפברואר 2014 שיחק בהצגה "הכיתה שלנו" וגילם את זיגמונט.
בינואר 2015 גילם במחזמר "שיער" את דמותו של קלוד לצדם של עוז זהבי, חן אמסלם ומירב פלדמן.
ביוני 2016 החל לגלם את נריק בהצגה "הזאבים" של הלל מיטלפונקט בתיאטרון הקאמרי.
בנובמבר 2017 החל לגלם את ג'והן פרוקטור במחזה "ציד המכשפות" של ארתור מילר בתיאטרון הקאמרי.
ב-2019 גילם את הפרופסור במחזה ״אוליאנה״ לצד ג׳וי ריגר בתיאטרון הקאמרי.

חיים אישיים

ב-2014 נישא לתמר ג'רבי. ב-2015 נולד בנם הבכור.
ב-2018 סיפר שפירא בראיון ל"ישראל היום" על כך שהוא מתחזק.
סוגינאמי

גאוגרפיה

רובע סוגינאמי נמצא בקצה המערבי של חלק הרבעים המיוחדים בעיר טוקיו. בשכנות לרובע נמצאים הרבעים המיוחדים: שיבויה ונקאנו במזרח, נרימה בצפון ובדרום סטגאיה. ממערב נמצאות הערים מיטאקה ומוסאשינו.
נהר קנדה, שאורכו 26 ק"מ, עובר בסוגינאמי. שני יובלי הקנדה, זפוקוג'י ומיושוג'י מקורם נמצא בשטחי הרובע: בפארק זנפוקוג'י הנמצא במערב סוגינאמי ובפארק מיושוג'י הנמצא מצפון לתחנת הרכבת אוגיקובו.

היסטוריה

השם סוגינאמי מקורו בתקופת אדו המוקדמת והוא גרסה מקוצרת לשם סוגינאמיקי, או "שדרת ארזים". שם זה עלה לאחר שאציל בעל אחוזה מתקופה מוקדמת יותר, לורד טדאיושי אוקבה, נטע שדרת ארזים כדי לציין את גבולות אחוזתו.
הרובע הוכרז כאחד מ-23 הרבעים המיוחדים של טוקיו ב-15 במרץ 1947. ב-1970 נחשפו סטודנטים מהרובע לערפיח ונדרש אשפוזם. אירוע זה משך תשומת לב ציבורית נרחבת והעלה את המודעות לסכנות שבזיהום אוויר.
ג'ו היסאישי

ביוגרפיה

ג'ו היסאישי נולד בנאקאנו שבמחוז נאגנו ביפן בשם מאמורו פוג'יסאווה. כאשר החל את לימודי הכינור בגיל 5, גילה היסאישי את תשוקתו למוזיקה. הוא החל ללמוד הלחנה במכללת קוניטאקי ללימודי מוזיקה בשנת 1969.
הצלחתו הראשונה במקצוע הייתה בשנת 1974 כאשר חיבר מוזיקה עבור אנימציה קצרה הנקראת "Gyatoruzu". עבודה זו ועבודות נוספות שעשה באותה עת פורסמו תחת שמו המקורי. במהלך תקופה זו אף הלחין לסדרות "Sasuga no Sarutobi" ("אקדמיה לנינג'ה") ו-"Futari Taka" ("מצערת מלאה").
בשנות ה-70, מוזיקת פופ יפנית, מוזיקה אלקטרונית ומוזיקת העידן החדש פרחו. הז'אנרים הללו, ממש כמו להקת "Yellow Magic Orchestra" ("תזמורת קסם צהוב") השפיעו על סגנונו של היסאישי. הוא פיתח את המוזיקה שלו מרעיונות מינימליסטיים והרחיב לכיוון הלחנה עם תזמורת.
את אלבומו הראשון, "MKWAJU", הוא הוציא לאור בשנת 1981. הפסקולים הראשונים שעשה לאנימות בסדרי גודל גדולים יותר באותה עת, היו ל-"Hajime Ningen Gyatoruz" ו-"Robokko Beeton".
בשנת 1983 הומלץ היסאישי לבמאי הייאו מיאזאקי כמלחין לפסקול של סרטו החדש הנסיכה מעמק הרוחות ("Nausicaä of the Valley of the Wind"). השניים נהיו לחברים טובים ובעתיד הם ימשיכו לעבוד ביחד על פרויקטים גדולים רבים.
אברהם דיין

ביוגרפיה

נולד בחאלב, לרב ישעיה הדיין שהיה מגדולי רבני ארם צובה ושימש שנים רבות כדיין, סופר, ומוהל. משפחתו הייתה משפחה חשובה והיו בה רבנים נוספים. הוא דור 84 לדוד המלך. שימש כראש קהל המוסתערבים וכדיין בעיר, וחכמי דורו כתבו עליו ״דיינא הוא ונחית לעומקא דדינא״.
נפטר בי"ז מרחשוון ה'תרל"ז (1876), ונטמן בעיר חאלב.

בניו

לרב אברהם היו שני בנים שהיו רבנים, הרב שאול והרב משה, הוא ראה בבניו את ממשיכי דרכו, והביא מתשובותיהם בהלכה בספרי השו"ת שלו. בנו הרב משה דיין כתב הקדמה לספר אביו "ויוסף אברהם", וכן חיבר את הספר "ישיר משה" (ירושלים ה'תשס"ד. מהדורא ראשונה בליבורנו ה'תרל"ט), ובו הוא מביא את סדר הייחוס של משפחתו עד לדוד המלך. הרב משה נפטר בב' ניסן ה'תרס״א, ועל מצבתו נכתב: ״מצבת הרב החסיד המדוכא ביסורין, הרב הכולל, כמה״ר משה דיין תנצב״ה. נלב״ע ב' ניסן התרס״א לב״ע״.

ספריו

הרב דיין חי בעוני גדול, וחסך כדי להוציא לאור את ספריו. בהקדמתו לספרו "שיר חדש" הוא מספר על מסעו לעיר צפת כדי למצוא בית דפוס זול יותר מבתי הדפוס של עירו, ללא הצלחה:
"ולמודעי אני צריך, כי זה לי זמן שאני שואה ומשתאה ועצמי חרה, למען דפוס ספרי זה, ובשמיטה שעברה שמעתי שבא מחדש דפוס בעיה״ק צפת תובב״א, והלכתי לשם בעזרת בן דודי החכם השלם נר״ו היושב בדמשק יע״א, ובראותי כי כבדה עלי ההוצאה, חזרתי לאחורי לשבת פה במתא דסורא".
לבסוף הדפיס חלק מעשרת הספרים שחיבר בעיר ליבורנו שבאיטליה, בין היתר בבית הדפוס של הרב אליהו בן המוזג. חלק מספריו עדיין בכתבי יד.

ספרים בכתב יד

עוד ספרים שלו בכתב יד הם - בית הזוהר - פירוש לספר הזוהר, ויגש אברהם - שו״ת ודרושים, וישא אברהם - שו"ת, בית יעקב - על עין יעקב.
עקיפת פראונהופר

עקיפת פראונהופר באופטיקה היא תבנית העקיפה המתקבלת כאשר גל עובר דרך מחסום בעל מפתח, על מסך שניצב בעברו האחר של המחסום במרחק גדול ממנו (אזור הנקרא השדה הרחוק). התופעה קרויה על שמו של הפיזיקאי הגרמני יוזף פראונהופר.
פאנארט

המלה "פאנארט" (Fanart) מגיעה מצירוף המלים האנגליות Fan, מעריץ או חובב, ו-art, אמנות.
פאנארט הוא סוג של אמנות הנעשית בהשראת סדרת טלוויזיה, ספר או סרט קיימים, בדומה לפאנפיקשן.
באינטרנט גלריות פאנארטים רבות של אמנים שונים, הנעשות בהשראת פאנדומים רבים, ביניהם הארי פוטר, שר הטבעות, דוקטור הו, מלחמת הכוכבים, תוכניות וסרטי אנימה ועוד.
יצירות פאנארט מתבטאות בין השאר בציורים ותמונות של גיבורים, דמויות ומקומות מיצירות ספרות, קומיקס, קולנוע, טלוויזיה ועוד; וכן בספרות חובבים (fanfic) בה כתובים סיפורים על ידי מעריצים המתארים עלילות בדיוניות המשתמשות ביצירה הקנונית המקורית, בעולמה ובדמויותיה.
לומדת ללכת

רקע והפקה

האלבום הופק על ידי פזמונאים רבים, ביניהם מתן דרור, שהפיק כמה שירים מתוך האלבום, ביניהם שני הלהיטים "תאמרו לו", ושיר הנושא, "לומדת ללכת". יעקב למאי שהפיק את הסינגל "אלבי מעאק", ודביר גיל קהלני שהפיק את "לובשת חיוך".
בנוסף לכך, יצא האלבום בסמוך לסיום תהליך התגיירותה של נסרין קדרי.
חנה צ'יזיק

חנה צ'יזיק (1889 - 19 בדצמבר 1951) הייתה חלוצה, אגרונומית, מנהיגת נשים ופועלות, וייסדה שני משקי פועלות, בנחלת יהודה ובצפון תל אביב.

ביוגרפיה

חנה צ'יזיק נולדה בעיר טומשפול באוקראינה. בין אחיה היו אפרים, שרה, ברוך ויצחק. 
חנה עלתה בשנת 1906 לארץ ישראל. שנה לאחר מכן ב-1907, באה משפחתה: ההורים והאחים לארץ. המשפחה נדדה בין סג'רה והמושבה כנרת, ולבסוף השתקעה במושבה מנחמיה.
צ'יזיק למדה אמנות (במיוחד ציור ואריגת שטיחים) בבצלאל בירושלים. לאחר מכן יצאה לעבוד בחוות העלמות אשר נוהלה על ידי חנה מייזל בכנרת. שם הכירה את הוגה הדעות א.ד. גורדון והושפעה ממנו.
כאשר עלתה לארץ בשנות העלייה השנייה, הייתה ציז'יק חברת מפלגת "פועלי ציון". לאחר מכן, הצטרפה למפלגת אחדות העבודה אשר הוקמה בתרע"ט 1919. במהלך השנים הייתה חברת המזכירות של מועצת הפועלות, ונסעה בשליחותה לארצות הברית.
בשנת 1921 נסעה ללמוד בבית ספר גבוה לגננות (חקלאות) בווינה. עם שובה ארצה ב-1922 הקימה את משק הפועלות בנחלת יהודה.
באותה שנה נישאה למאיר דובינסקי.

משק הפועלות בצפון תל אביב

ב-1926 עברה לתל אביב וקבלה לידיה את הקמתו של "משק הפועלות צפון" (במתחם הרחובות העכשווי: ארלוזורוב, מצדה, שדרות בן-גוריון, אד"ם הכהן). מימון המשק בא מאת המרכז החקלאי של ההסתדרות הכללית וגם על ידי מכירת תוצרת חקלאית, כמו פרחים לציבור. צ'יזיק ניהלה את המשק ביד רמה במשך כ-20 שנה. בתפקידה זה, תרמה ציז'יק מתוך הכרה ותפיסת עולם מוצקה, להשכלתן ולחינוכן של נשים צעירות, רובן עולות וחדשות בארץ. הן למדו להתקיים במסגרת חקלאית, שכללה גידול "גן ירק", משתלה, לול ורפת; ורכשו מקצוע שאפשר להן להתקיים בכבוד, הן כיחידות, והן כרעיות ואמהות; כחלק מן התפיסה שבעבודתן זו הן נוטלות חלק בעול הקמת המפעל הציוני המתהווה בארץ ישראל.
בעת מותו של אחיה הצעיר, אפרים צ'יזיק, הייתה צ'יזיק באמצע חודשי הריונה. בנה נולד בטבת תר"ץ, ינואר 1930, ונקרא אפרים, על שם דודו. 
חנה צ'יזיק נפטרה בבית החולים בילינסון ונטמנה בבית הקברות נחלת יצחק.
הותירה אחריה את בעלה, בת ובן משותפים.
המבנה המרכזי במשק הפועלות בצפון תל אביב, שהוקם ב-1936, נקרא לאחר מותה על שמה "בית חנה". המבנה ממוקם בשדרות בן-גוריון בתל אביב, ומהווה דוגמה לבנין שנבנה בשנות השלושים בסגנון האדריכלי הבינלאומי (באוהאוס). עד שלהי שנות השבעים שכן בו בית ספר תיכון מקצועי. בשנות התשעים עבר שימור ומגדל דירות הוקם בצידו.
הרובע הסמוך ל"משק הפועלות צפון" (במתחם הרחובות העכשווי: ארלוזורוב, דיזנגוף, שדרות בן-גוריון, מצדה) נקרא בעת הקמתו בראשית שנות השלושים: "שכונת אפרים", על שם אפרים, אחיה של חנה אשר נהרג וגופתו הושחתה בחולדה במאורעות תרפ"ט 1929.
קליעים מעל ברודוויי

תקציר העלילה

בשנת 1928, דייוויד שיין (ג'ון קיוזאק) הוא מחזאי צעיר אידיאליסט שהגיע לאחרונה לניו יורק ומנסה לפרוץ בברודוויי. בכדי לזכות במימון למחזהו, "אלוהי אבותינו" (God of Our Fathers), הוא נאלץ ללהק את השחקנית אוליב ניל (ג'ניפר טילי), בת-זוגו של גנגסטר שמממן את ההפקה. אוליב תובענית וחסרת כישרון, אך שומר הראש שמתלווה אליה, הגנגסטר צ'יץ' (צ'אז פלמינטרי), מתגלה כגאון, שללא הרף מסייע לדייוויד עם רעיונות מצוינים לשכתוב המחזה שלו.
בעוד השחקנים מתכוננים לערב הבכורה, שיין הולך ומסתבך, מייחס לעצמו את השכתובים של צ'יץ', בוגד בבת-זוגו אלן (מרי-לואיז פרקר) עם השחקנית הראשית של ההצגה שלו הלן סינקלייר (דיאן ויסט), ומתקשה להתמודד עם השחקן הראשי, ורנר פרסל (ג'ים ברודבנט), אכלן כפייתי שבעצמו מנהל רומן - עם אוליב - ובכך מסכן את ההפקה כולה.

הפקה

הסרט צולם, בין השאר בדירת דופלקס בקומה ה-22 של בניין טיודור סיטי פלייס 5 שבמנהטן.
יש הסוברים כי שמו של הסרט הוא הומאז' למערכון באותו הסרט מתוכנית הטלוויזיה של סיד סיזר משנות ה-50; אחד התפקידים הראשונים של וודי אלן בטלוויזיה היה כתיבה עבור תוכניות ספיישל של סיזר, אחרי שתוכניתו הקבועה ירדה מלוח השידורים.
סרט זה כולל את הופעתה הקולנועית האחרונה של בנאי ונוטה. אלן ליהק אותה לתפקיד קמאו כפטרון התיאטרון. היא נפטרה מסרטן ריאות זמן קצר לאחר צאתו של הסרט לאקרנים.

תגובות וביקורות

"קליעים מעל ברודוויי" זכה לביקורות חיוביות מצד מבקרי הקולנוע. על פי אתר האינטרנט Rotten Tomatoes, ‏96% מהביקורות על הסרט היו חיוביות, כאשר על פי דעת הרוב, הסרט הוא "קומדיה משעשעת על מאחורי הקלעים ... הכתיבה והבימוי השנונים ביותר של וודי אלן בתקופה המאוחרת".
ג'נט מסלין מהניו יורק טיימס תיארה את הסרט כ-"קומדיה קלה, אנרגטית ... בדיוק סוג הפארסה השנונה ש[אלן] תמיד עשה הכי טוב". טוד מקארתי מוראייטי כינה את הסרט "קומדיה על מאחורי הקלעים, המבוססת על צילומי מלודרמת-פשע בתקופת חוק יובש והסתבכויות רומנטיות אסורות", וכתבה כי "בתערובת זו בין עסקי השעשועים לבין העולם התחתון, סרט זה משלים היטב את "דני רוז האיש מברודוויי" של אלן, ומשעשע באותה המידה". רוג'ר איברט מהשיקגו סאן-טיימס שיבח את הסרט וציין את הדמיון בינו לבין "סרט רציני יותר של אלן, פשעים ועבירות קלות, בו אדם ביצע רצח והצליח איכשהו כמעט להצדיק את זה. הנה הצד הקומי של אותו המטבע. הסרט מצחיק מאוד ... וגם, באופן מפתיע, קשוח".

עיבוד תיאטרוני

אלן עיבד את הסרט כלמחזמר להיטים, ששמו "קליעים מעל ברודוויי: המחזמר". סוזן סטרומן הייתה הבמאית והכוריאוגרפית של המחזמר, בהפקת ג'וליאן שלוסברג ואחותו הצעירה של אלן לטי ארונסון, עם מוזיקה ושירים של שנות ה-20 ושנות ה-30 מתוך ספר השירים האמריקאי הגדול. המחזמר הוצג בבכורה בברודוויי בתיאטרון סנט ג'יימס ב-10 באפריל 2014.‏ הקראה של המחזמר נערכה ביוני 2013.‏ צוות השחקנים כלל את זאק בראף בתפקיד דייוויד שיין, ברוקס אשמנסקאס, בטסי וולף, לני וולפה ווינסנט פסטור. מרין מצי כיכבה בתפקיד הלן סינקלייר, וקארן זימבה הופיעה בתפקיד עדן ברנט. גלן קלי, המנהלת המוזיקלית, עיבדה וכתבה מילים נוספות לשירים, לרבות "Tain't Nobody's Bus'ness",‏ "Running Wild",‏ "Let's Misbehave"‏ ו-"I Found A New Baby".‏ המחזמר ירד ב-24 באוגוסט 2014, לאחר 156 הופעות ו-33 הצגות הרצה.
אלוהי הקטל (סרט)

עלילת הסרט

הסרט עוסק בשני זוגות הורים מהמעמד הבינוני הגבוה שבין ילדיהם בני ה-11 פרצה קטטה, שבה נפצע אחד הילדים. הם נפגשים בבית המהודר של אחד הזוגות, כדי לדון בנושא בצורה תרבותית, אולם לאט לאט הם משילים את הנימוסים ונכנסים לוויכוחים מרים. בין שני הזוגות, בין הגברים לנשים, ובתוך כל אחד מהזוגות. מלבד שניות מעטות בתחילת הסרט ובסופו, הסרט מתרחש כולו בבית (בעיקר בסלון), בהשתתפותם של ארבעה שחקנים בלבד: פנלופה (ג'ודי פוסטר) ומייקל (ג'ון סי. ריילי) לונגסטריט, הוריו של איתן (אלוויס פולנסקי, בנו של הבמאי) הילד הפצוע, שבביתם מתרחש הסרט, וננסי (קייט וינסלט) ואלן קוון (כריסטוף ואלץ), הוריו של זאכארי, הילד הפוצע.
השיחה בין ארבעת המשתתפים מופרעת לעיתים תכופות על ידי שיחות שמקבל אלן לטלפון הסלולרי שלו, ובמידה פחותה על ידי שיחות שמקבל מייקל מאמו, לטלפון הביתי שלו. השיחות מצטלבות: אלן, שהוא עורך דין עוסק בניהול משבר אצל לקוח חשוב שלו, יצרן תרופות, שבתרופה ללחץ דם שהוא מייצר התגלו תופעות לוואי לא רצויות. מייקל מופתע לשמוע מאמו שהיא נוטלת את התרופה, ומורה לה לחדול מכך מיד, לאחר ששמע את דבריו של אלן בשיחות קודמות.
מחלקה לשירותים חברתיים

לשכת רווחה, או בשמה הרשמי מחלקה לשירותים חברתיים, היא מחלקה הקיימת בכל רשות מקומית בישראל, מתוקף החוק, ומספקת שירותים חברתיים לתושבי הרשות המקומית.
העובדים העיקריים במחלקות לשירותים חברתיים הם עובדים סוציאליים בעלי תואר אקדמי בתחום העבודה הסוציאלית. הם נותנים מענה לצרכים המועלים על ידי יחידים, משפחות וקבוצות, הנמצאים מסיבות שונות במצב קושי, זמני או קבוע, על רקע עוני, קשיים במערכת המשפחתית, נכות, פיגור, או מסיבות אחרות, וזקוקים לסיוע חיצוני.
הפנייה למחלקה לשירותים חברתיים היא ברוב המקרים וולנטרית. האדם פונה ופותח תיק מרצונו החופשי, ואינו נדרש לעשות זאת על פי חוק.
במקרים מסוימים, בהם האוכלוסייה מקבלת השירות נחשבת על פי חוק כחסרת ישע, כדוגמת קטינים, אנשים הלוקים בפיגור, ואחרים, ישנה אפשרות לפתיחת התיק במחלקה לשירותים חברתיים על ידי בעלי תפקידים ייחודיים, כדוגמת פקיד סעד לחוק הנוער, פקיד סעד להגנה על אנשים עם פיגור שכלי או פקיד סעד בשירות הזקן.
בניגוד לקיים בארצות הברית, שם קיימת מחלקת שירותי בריאות ורווחה ברמה הארצית הפדרלית; הרי שבמדינת ישראל בנויות המחלקות לשירותים חברתיים על פי המודל האירופי של מדינת הרווחה; והן כפופות לשלטון המקומי ותלויות בתקציביו. לכן, ייתכנו הבדלים משמעותיים במתן השירותים החברתיים הניתנים בערים וברשויות שונות, בהתאם ליכולתה הכלכלית של אותה רשות.

עבודת המחלקה

לשכת הרווחה משמשת כסוכן שינוי חברתי וכגוף תומך באוכלוסייה הנזקקת לשירותיה. חלק גדול מהעובדים הסוציאליים בה הם עובדים סוציאליים פרטניים, העובדים כעובדי משפחה. בנוסף נמצאים במחלקה עובדים סוציאליים לפי חוק (פקידי סעד), ורכזי נושא. חלק חשוב נוסף בעבודת המחלקה הוא בעבודה סוציאלית קהילתית.
במחלקות לשירותים חברתיים הממוקמות במועצות אזוריות מרובות יישובים קטנים, קיים גם תפקיד של עבודה סוציאלית מרחבית, בו משמש העובד במספר רב של תפקידים ומיומנויות ביישובים.
זאק גולדסמית'

ביוגרפיה

גולדסמית' נולד בלונדון, בנם של איש העסקים והמיליארדר הבריטי-יהודי סר ג'יימס גולדסמית' ורעייתו השלישית ליידי אנאבל. הוא התחנך בפנימייה היוקרתית איטון קולג' ממנה סולק לאחר שמריחואנה נתפסה בחדרו, ובגימנסיה CCSS בקיימברידג'. בתום לימודי התיכון עבר לארצות הברית ובמשך שנתיים עבד בארגוני איכות הסביבה. 
ב-1997 הצטרף למערכת כתב העת "אקולוג'יסט" שייסד דודו וב-1998 מונה לעורכו. הוא הפך את כתב העת מכתב עת אקדמי לכתב עת הפונה לקהל רחב יותר ועוסק בענייני דיומא. הוא פרש מתפקיד העורך ב-2007. 
ב-2010 התמודד מטעם המפלגה השמרנית ונבחר לנציג אזור ריצ'מונד פארק בפרלמנט הבריטי. הוא נבחר לכהונה נוספת ב-2015 ברוב של 58.2%. באוקטובר 2015 נבחר גולדסמית' למועמד המפלגה השמרנית לקראת הבחירות לראשות עיריית לונדון. בסיבוב הראשון זכה ל-35% מקולות הבוחרים ובסיבוב השני זכה ל-43% מהקולות (הכוללים העדפות משניות) והפסיד לסאדיק קאן ממפלגת הלייבור.
באוקטובר 2016 הודיע על התפטרותו מהפרלמנט עקב התנגדותו לתוכנית למסלול שלישי בנמל התעופה לונדון הית'רו, בבחירות מיוחדות שנערכו במחוז הוא התמודד כמועמד עצמאי והפסיד למועמדת המפלגה הליברלית-דמוקרטית. בבחירות שנערכו ב-2017 התמודד מטעם המפלגה השמרנית וניצח ברוב של 45 קולות בלבד.
גולדסמית' נשוי בשנית לאליס רוטשילד, צאצאית למשפחת רוטשילד. הוא אב לארבעה ילדים, שלושה מרעייתו הראשונה ובת מרעייתו השנייה. על אף שחונך על ידי אביו (בעצמו בן לאב יהודי ולאם נוצרייה) לזהות יהודית, גולדסמית' אינו מגדיר עצמו ככזה.
חזית העתודה

היסטוריה

חזית העתודה הוקמה ב-30 ביולי 1941, וכמפקדה הראשון מונה גאורגי ז'וקוב, אשר יום קודם לכן פוטר בידי סטלין מתפקיד ראש המטה הכללי. החזית כללה את הארמיות ה-24 ה-28, ה-29, ה-30, ה-31 וה-32. החזית השתתפה בקרב סמולנסק ובקרבות באזור מוסקבה, ובספטמבר הועבר ז'וקוב לפקד על חזית לנינגרד והפיקוד על חזית העתודה עבר לסמיון בודיוני. החזית כותרה באזור ויאזמה, וב-10 באוקטובר שרידיה אוחדו לתוך החזית המערבית בפיקודו של ז'וקוב. ב-12 במרץ 1943 הוקמה החזית מחדש וכמפקדה מונה מקס רייטר. החזית כללה את ארמיית המילואים ה-2 הארמייה ה-24, ה-53, ה-66, ה-47, ה-46 וארמית המשמר המשוריינת החמישית. החזית לא לקחה חלק בקרבות, וכבר ב-23 במרץ פורקה ועל בסיסה הוקמה חזית קורסק.
יונתן גולדשטיין

ילדות ותחילת הקריירה

גולדשטיין נולד ב-1991 במוצא עילית, בנם של אורה ויוסף גולדשטיין. הוא התעניין במוזיקה מגיל מאוד צעיר. כשהיה בן 9 התחיל לנגן על תופים, וכשהיה בן 11 התחיל לכתוב ולשיר. למד בתיכון לאמנויות ע"ש תלמה ילין.
את הכינוי ג'וני הקטן קיבל כאשר בכיתה ג' ניגן בלהקת רוק, אשר שאר חבריה האחרים היו בגיל תיכון. כמה שנים מאוחר יותר, כשהיה בן 13, פרץ גולדשטיין לתודעה, בעקבות שיר שהקליט עם חברי להקת הדג נחש, בשם "ג'וני הקטן", לאלבומם חומר מקומי. את הקשר עם הדג נחש הוא יצר כשנה קודם דרך דודוש קלמס (קלידן הדג נחש) אשר משפחתו מיודדת עם משפחת גולדשטיין. על יצירת הקשר סיפר מאוחר יותר - "בקלטת ששלחתי אליו (קלמס) היו שישה קטעים. הוא זרק חמישה, ועל הקטע השישי עבדנו ביחד".
בעקבות אותה קלטת, התחיל שיתוף פעולה בין השניים, שנמשך 4 שנים, במהלכם עבדו יחד על אלבום בשם "השכונה שלי" שנועד להיות אלבום הבכורה של גולדשטיין, אך בסוף נגנז. באלבום היו אמורים להתארח שאנן סטריט, סאבו, קותימאן ועוד.

המשך הקריירה ו"The Johnny Show"

בד בבד עם העבודה האינטנסיבית על "השכונה שלי" והלימודים (באותם ימים גולדשטיין עוד היה תלמיד תלמה ילין), המשיך גולדשטיין לצבור מוניטין וניסיון. הוא עבד עם שורת מוזיקאים ישראלים מעולם ההיפ הופ, והפיק שירים רבים עבורם. בין האומנים איתם עבד סגול 59, נועה פארן, שלישיית אלדר, הדרה לוין ארדי, דנה עדיני ועוד.
בשנת 2008 הפיק את אלבום הבכורה שלו, "The Johnny Show"'. את האלבום הוא הוציא באופן עצמאי, והאלבום הופץ בידי הליקון. באלבום זה גולדשטיין הפיק את כל השירים ושר ב-14 מתוכם. באלבום שיתופי פעולה רבים עם אמנים מהשורה הראשונה בארץ, בהם: מוקי, שאנן סטריט, הדג נחש, רמי פורטיס, שלומי שבן, כהן@מושון, יוסלס איי.די ונוספים. באותה שנה יצא גם האלבום "תעשו מקום" של סגול 59, בו הפיק גולדשטיין את כל השירים, למעט שניים.
בשנת 2014 היה פרויקטור (שופט) ב"פרויקט הלהקה 2".
קתרינה סטופיה

קתרינה סטופיה (בשוודית: Catharina Stopia; נפטרה לאחר 2 באפריל 1657) הייתה הדיפלומטית הראשונה בשוודיה, והשגרירה הראשונה של שוודיה - שגרירה לרוסיה בתקופה שבין 1632 - 1634 - ובכך הייתה לשגרירה הראשונה בעולם.

קורות חיים

קתרינה סטופיה נישאה בשנת 1620 ליוהאן מולר שהיה שגריר שוודיה לרוסיה ב-1630. סטופיה נסעה עימו למוסקבה.
כאשר יוהאן מולר נפטר ב-21 באוגוסט 1632, סטופיה מונתה על ידי הריקסראד להמשיך את כהונתו של בן זוגה המנוח ולמלא את תפקידו כשגרירה. במהלך כהונתה השלימה בהצלחה משא ומתן על יחסי הסחר בין שוודיה לרוסיה. לאחר מכן היא חוותה עוינות, ורכושה הותקף ונשרף. בעקבות זאת, בשנת 1634 היא נאלצה לברוח לשוודיה.
סטופיה נישאה מחדש לסגן קולונל כריסטופר יאגו בשנת 1637 לערך.
האזכור האחרון של שמה מופיע בתיעוד מ-2 באפריל 1657.

לקריאה נוספת

• Glenda Sluga, Carolyn James, Women, Diplomacy and International Politics since 1500, P 115 (באנגלית)
 
• B. F. Porshnev, Muscovy and Sweden in the Thirty Years' War 1630-1635, P 149 (באנגלית)
גופה

גופה היא גוף מת שהיה שייך ליצור חי.
לאחר המוות, כשמערכות הגוף אינן פועלות, מתחילה הגופה להיאכל על ידי חרקים וחיידקים מסוימים, המביאים למצב של ריקבון גופה.
במקרי מוות חשודים, הנחקרים על ידי המשטרה, נבדקות הגופות המתות, בהכילן לעיתים ראיות. גם ריקבון הגופה מספק ראיות.
גופות משמשות בלימודי רפואה ללימודי אנטומיה ולתרגול ניתוח. יש התורמים את גופתם למטרה זו. בנוסף, ניתן להשתמש באיברי הגופה לשם השתלתם באדם חי שאיבריו אינם מתפקדים. יש התורמים את גופתם למטרה זו.
גופה של בעל חיים קרויה נבלה. מילה זו משמשת גם לתיאור מבזה של גופת אדם (למשל: "וְנָתַתִּי אוֹתָם בְּיַד אֹיְבֵיהֶם וּבְיַד מְבַקְשֵׁי נַפְשָׁם וְהָיְתָה נִבְלָתָם לְמַאֲכָל לְעוֹף הַשָּׁמַיִם וּלְבֶהֱמַת הָאָרֶץ" (ספר ירמיהו, פרק ל"ד, פסוק כ')

סילוק הגופה

בדתות מסוימות נחשבת הגופה לביתה של הנשמה - הנשמה היא האדם, מחשבותיו ואופיו, והגוף הוא הבית שבו היא גדלה ומתפתחת.
על-פי המצרים העתיקים, החיים ממשיכים גם בגוף "מת" - רק אם הוא נשאר שלם. מכאן הגיע מנהג החניטה היוצרת מומיות.
בתרבויות אחרות נהוג לקבור את הגופה (בטקס מיוחד), לשמירה על כבוד המת וכחלק מהמסורת. ביהדות, למשל, נהוג לקבור את הגופה המתה עמוק באדמה, על פי הפסוק התנכ"י: "מעפר באת ואל עפר תשוב", שכן האמונה היא שהאדם נוצר מהאדמה. גופות אנושיות נחשבות לדבר קדוש, ולכן הקבורה שומרת על קדושה זו - גופת האדם מורחקת מעיני קרוביו ונמנעת האפשרות שבעלי-חיים יאכלו אותה.
דרך נוספת לטיפול בגופה היא שריפתה. בטיבט הייתה נהוגה קבורת שמים.
מיכאל עמוס

ביוגרפיה

גדל בצפת במשפחה דתית לאומית. למד בישיבה התיכונית בעיר, ולאחר גמר הלימודים החל ללמוד בישיבת הכותל. שרת במסגרת ההסדר כחובש קרבי בחטיבה 7 של חיל השריון, ולחם במלחמת יום הכיפורים. לאחר נישואיו, החל ללמוד בכולל לדיינות בישיבת הכותל, אך בהמשך עבר למכון אריאל שם סיים את לימודי הדיינות. בסופם שינה את אורח חייו לחרדי. התמקצע בלימודי חושן משפט אצל הרב זלמן נחמיה גולדברג ואבן העזר אצל הדיין הרב יוסף כהן. בשנת 2000 נבחר לכהן כדיין בבית הדין הרבני בנתניה, ובשנת 2010 מונה לאב בית דין. בשנת 2014 מונה לכהן במינוי זמני בבית הדין הרבני הגדול. ביולי 2016 התמנה במינוי קבוע לתפקיד. בשבתו כדיין, חידש את החליצה לאיטר רגל, ע"פ פסיקת רבי יוסף קארו, לאחר כשבעים שנה שלא בוצע הליך זה בבתי הדין הרבניים, מהלך שזכה להסכמת הרבנים עובדיה יוסף, שלמה משה עמאר וציון בוארון.
בעקבות אסון התרסקות המטוס באתיופיה ישב הרב עמוס בבית דין מיוחד שהתיר את עגונות הרוגי המטוס

מכהן כרב שכונות קריית מנחם ועיר גנים בירושלים, שם מפעיל מרכז רוחני הכולל בית כנסת וכולל דיינות.