google/wiki40b huggingface dataset:
סנרק (תורת הגרפים)

בתורת הגרפים, סנרק הוא כינוי לגרף ללא גשרים שלכל קודקודיו דרגה 3, ושלא ניתן  לצבוע את קשתותיו ב-3 צבעים (לפי משפט ויזינג כל גרף כזה הוא 4-צביע). על פי הצעתו של מרטין גרדנר הגרפים נקראים כך על שם היצור החמקמק מן הבלדה "ציד הסנרק" של לואיס קרול.
הראשון שחקר גרפים מסוג זה היה פיטר טייט (Tait), שניסה להוכיח את משפט ארבעת הצבעים, וב-1880 הראה שדוגמה נגדית מוכרחה להיות סנרק שהוא גרף מישורי . עד 1973 היו ידועות רק ארבע דוגמאות לסנרקים (הראשונה: גרף פטרסן מ-1898). מאז נבנו כמה משפחות אינסופיות, ופותחו פעולות הבונות משני סנרקים נתונים סנרק גדול יותר.

הגדרה

גשר בגרף הוא קשת שהסרתה מהגרף מגדילה את מספר רכיבי הקשירות (הגדרה אלטרנטיבית לגשר היא קשת שלא משתתפת בשום מעגל). אם בגרף קשיר אין אף קבוצה בגודל k של קשתות כך שהסרתן מהגרף מגדילה את מספר רכיבי הקשירות, נאמר שהגרף k-קשיר. אם סנרק אינו 3-קשיר, או אם יש בו מעגל באורך 2, 3 או 4, אז אפשר ליצור ממנו בקלות סנרק קטן יותר. מסיבה זו, יש המגדירים סנרק כגרף מדרגה 3, בעל מותן 5 לפחות, שהוא 4-קשיר.

זרימה לא מתאפסת בגרף וצביעת קשתות

גרף מדרגה 3 ניתן ל-3-צביעה אם ורק אם יש בו זרימה לא מתאפסת עם ערכים בחבורת הארבעה של קליין . (זרימה היא התאמה של ערכים (שאינם אפס) מחבורה לקשתות, באופן שסכום הקשתות בכל קודקוד הוא אפס. מכיוון שבחבורה זאת , אין משמעות לכיוון הקשתות).
סירנה (אי)

אזכור בקורות ההעפלה לארץ-ישראל

בתחילת דצמבר 1946, בדרכה לארץ, כשעל סיפונה 785 מעפילים, טבעה הספינה "רפיח", לשעבר "אתנה", ליד חופי האי. חלק מהנוסעים נספו וגוויותיהם של שמונה מהם נסחפו לחוף. השאר התמקמו על האי למשך מספר ימים. על האי התגוררה משפחה בודדת. תמורת סחר חליפין רכשו המעפילים מספר כבשים מהמשפחה, לצורך מאכל.  לאחר מספר ימים הועברו המעפילים על ידי משחתות בריטיות למחנה מעצר בקפריסין. הנספים נקברו על האי. כעבור 26 שנים אותרו והובאו לקבר ישראל בחיפה.
חלוקה מנהלית של אוקראינה

אוקראינה מחולקת מבחינה מנהלית, מעל רמת היישוב הבודד, למחוזות, רמת החלוקה המנהלית הראשונה, ולמחוזות משנה.
ג'קי סנדלר

ביוגרפיה

נולדה בשם ג'קלין סמנתה טיטון (Jacqueline Samantha Titone) בעיר קורל ספרינגס, פלורידה שבארצות הברית למשפחה נוצרית ממוצא איטלקי. במהלך לימודיה בתיכון היא החלה לדגמן, בהתחלה עבור פרסומות ארציות בפלורידה ובהמשך גם בפרסומות גדולות יותר.

קריירה

בשנת 1999 פרצה טיטון לתודעה כאשר שיחקה את סאלי בסרט "הג'יגולו מת מצחוק", לצידו של רוב שניידר. שניידר התרשם ממנה והמליץ לחברו הטוב, אדם סנדלר, לתת לה תפקיד בסרט שסנדלר הצטלם אליו באותו הזמן, "ביג דדי". טיטון קיבלה בסרט תפקיד קטן כמלצרית והייתה גם עוזרת מוזיקה. בשנת 2000, היא שיחקה את ג'נה בסרט "שטן על הזמן", לצידם של אדם סנדלר, ריס וית'רספון, פטרישה ארקט וקוונטין טרנטינו.
שנתיים לאחר מכן, טיטון קיבלה תפקיד ראשי בסרט האנימציה, "8 לילות מטורפים", כשדיבבה את ג'ניפר. בסרט, לראשונה בקריירה שלה, טיטון קיבלה תפקיד משמעותי בסרט לצידו כוכב קולנוע גדול. בשנת 2003, דני דה ויטו הציע לסנדלר תפקיד כברמנית בסרט הקומדיה "דופלקס".
בשנת 2004, בעקבות השתדלותו של בעלה, אדם סנדלר, קיבלה סנדלר תפקיד קטן בסרט "50 דייטים ראשונים", לצידם של סנדלר עצמו ודרו ברימור. בשנת 2006 שיחקה בקומדיית הספורט "חמים על הספסל" שביים דניס דוגן. בשנת 2007 הופיעה סנדלר בפרק אחד בסיטקום "מלך השכונה".
בשנת 2012 דיבבה סנדלר את מרתה בסרט "מפלצת של מלון". סנדלר גם גילמה את דמותה של ג'קי טרדיאו בשנת 2013, בסרט "מגודלים 2".

חיים אישיים

בשנת 2001 החלה טיטון לצאת עם אדם סנדלר, וב-22 ביוני 2003 השניים נישאו. טיטון שגדלה כנוצרייה, התגיירה לפני נישואיה לסנדלר. להם שתי בנות.
חמצת מטבולית

טרמינולוגיה

אצידוזיס או חמצת היא רמת pH נמוכה ברקמה. 
אצידמיה היא רמת pH נמוכה בדם. 
ברוב המקרים, אצידוזיס מתרחשת ראשית מסיבות שיתוארו להלן. לאחר מכן, יוני מימן חופשיים עוברים דיפוזיה לדם, ומורידים את רמות ה-pH שלו, כאשר בדיקת דם עורקית תגלה אצידמיה - דהיינו, pH הנמוך מ-7.35.

פיצוי נשימתי

כתוצאה מהתהוות של חמצת מטבולית, הגוף מנסה לעשות פיצוי נשימתי על ידי הפחתת רמות פחמן דו-חמצני. הערך התקין בגוף הוא 40 מ"מ כספית והגוף מנסה להוריד אותו למשל, על ידי היפרוונטילציה. רמת הפיצוי הנשימתי התקינה צריכה להיחשב באופן בו רמת הפחמן הדו-חמצני בדם ירד כפונקציה הבאה:
למשל- במידה ורמות הביקרבונט הן 12, נצפה שהפיצוי הנשימתי התקין יהיה ירידה ברמות הפחמן הדו-חמצני לאזור שבין 24 עד 28. 
פיצוי שאינו תקין (כלומר רמות פחמן דו-חמצני נמוכות מ-24 או גבוהות מ-28) מצביע על הפרעה משולבת - למשל בססת נשימתית או חמצת נשימתית מלבד חמצת מטבולית.

סימנים קליניים

הסימנים של חמצת מטבולית לעיתים אינם ספציפיים, ויכולים לבלבל את האבחנה הקלינית אלא אם נלקחת בדיקת דם עורקית ("בדיקת גזים"). 
התסמינים יכולים לכלול כאב בחזה, פעמת, כאב ראש, מצב בלבולי, ירידה בחדות הראייה, בחילה והקאות, כאבי בטן, ירידה בתיאבון (או לחלופין - עלייה בתיאבון) וירידה במשקל, כאבי עצמות וחולשת שרירים. הנשימה יכולה להיות נשימה עמוקה ומהירה הנקראת נשימת קוסמאול, המקושרת הרבה פעמים עם חמצת קטוטית סוכרתית. נשימות עמוקות אלו מעלות את ההפרשה החוצה של פחמן דו-חמצני מהנשימה, במטרה לפצות על החמצת. 
חמצת קיצונית עלולה להביא להפרעות נוירולוגיות ולבביות קשות כגון לתרגיה, קומה ופרכוסים, הפרעות קצב לבביות, תת-לחץ דם וכדומה.

טיפול בחמצת מטבולית

הטיפול בחמצת מטבולית עם חומרים מבסיסים צריך להיעשות רק במצבי אצידמיה חריפה. יש לחשב את רמות הביקרבונט של המטופל, כאשר באופן כללי- אצידוזיס קשה עם pH הנמוך מ-7.1 צריכה להיות מטופלת באמצעות מתן נתרן ביקרבונט לווריד תוך ניטור קפדני של החולה.
אם צו הגורל...

פרקי השיר ותכניו

בתקופת העלייה השנייה עלתה רחל לארץ ישראל, ולאחר שהתגוררה במושבה רחובות, בחרה לעבוד בחקלאות בחוות העלמות ליד קבוצת כנרת, בניהולה של חנה מייזל. באותן שנים הכירה את חברי כנרת וחברי הקבוצה השכנה, דגניה א', בהם הוגי הדעת והמנהיגים: אהרן דוד גורדון, ברל כצנלסון וזלמן רובשוב (שזר), עמהם עמדה בקשרי הערכה ורעות, וכן הכירה את חברי הקבוצות, בהם: בנציון ישראלי, נח נפתולסקי ומאיר רוטברג, צבי יהודה, יוסף בוסל, שרה מלכין, ויוסף ברץ. חברי הקבוצות ראו את יישוביהן כחיל חלוץ לתנועת התיישבות חקלאית גדולה בארץ ישראל, ברוח רעיונות הציונות והסוציאליזם, והעלו על נס את ערכי העבודה, ההקרבה ליעדי האומה, והקמת קהילות שוחרות יצירה ושלום.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה שהתה רחל באירופה וחלתה בשחפת. בשנת 1920, לאחר חזרתה לארץ ישראל, הצטרפה לקבוצת דגניה א' ועבדה בחינוך ותרבות. אולם מחלתה שהייתה מדבקת ומוגבלותה הגופנית, גרמה להוצאתה מהקבוצה. בעקבות זאת נאלצה רחל לעבור להתגורר בתל אביב. היא נפטרה ממחלתה בשנת 1931. בעשור האחרון לחייה, שבו הלך והתדרדר מצבה הגופני, יצרה שירים רבים ותרגומים ליצירות משוררים רוסים.
רחל ביטאה בשיר את געגועיה לכנרת המקום, עם געגועיה לאישים הנערצים והאהובים שהכירה, עם געגועיה אל תקופה שחיה ועבדה בחוות העלמות, ועמם את כאבה הרב על שנבצר ממנה לשוב ולחזור אליהם. השיר המחורז כולל ארבעה בתים). בבית הראשון פונה הדוברת, המייצגת את רצונה של המשוררת במציאות, כביכול אל הכנרת אהובת לבה, בבקשה שתסייע או שתאפשר לה – וזאת במילים: "תִּתְּנִינִי, כִּנֶּרֶת", להיטמן בסמוך אליה, לאחר מותה; הגם שעתה בעודה בחיים, קבע "הגורל" את הימצאותה רחוק מהכנרת. הפניה אל הכנרת, היא מטאפורית, ומייצגת פנייה אל הטבע והאל, או אל בני האדם, חבריה של רחל החיים בסמוך לכנרת. בבית השני והשלישי מזכירה הדוברת בלשון שירית תמציתית ומקודדת, חוויות, מושגים וזיכרונות המקום, התקופה ובני האדם האהובים, בסביבות קבוצת כנרת ודגניה א', באזור שפך הכנרת אל הירדן בתקופת העלייה השנייה, בהם: "שיר-עֲבוֹדָה", ו" עֵץ מַצֵּבָה". הבית הרביעי חוזר על רוב מילות הבית הראשון; שוב מפצירה הדוברת ב"כנרת" שתפצה אותה על הריחוק שגזר "הגורל", במנוחתה לעולמים בקרבתה, אולם הפעם פחתה נימת הבקשה והתחזקה הדרישה לקרבה מחודשת והתאחדות, בין הדוברת לבין "כנרת" – המייצגת חזון, רעות ותקווה לעתיד לאומי יוצר, שתתממש לבסוף, לפי רצון הדוברת ותכנונה, גם אם לאחר החיים עלי אדמות – וזאת במילים: "אָבוֹאָה, כִּנֶּרֶת" ובסימן הקריאה שנוסף בסיומו. 
מלבד היותו שיר געגועים אישי ולאומי, גלומה בו צוואתה של רחל להיטמן בבית קברות בסמוך לכנרת. חבריה של רחל דאגו כי צוואתה זו תתמלא לאחר פטירתה, כשלוש שנים לאחר שהשיר נכתב.
אנטוניו סאקה

אליאס אנטוניו סאקה גונזלס (בספרדית: Elías Antonio Saca González; נולד ב-9 במרץ 1965) נשיא אל סלוודור בשנים 2004–2009.
נבחר לנשיא אל-סלבדור ב-21 במרץ 2004 וב-1 ביוני אותה שנה נכנס לתפקידו והחליף את פרנסיסקו פלורס, שניהם חברים במפלגה השמרנית הברית הלאומית של הרפובליקנים, הידועה יותר כ"ארנה" (ARENA על–פי ראשי התיבות של שמה בספרדית).
סאקה נולד בעיר אוסולוטאן למהגרים פלסטינים שהיגרו לאל סלבדור בתחילת המאה ה-20.
בנוסף לעיסוקיו הפוליטיים הוא היה גם איש עסקים ושדר ספורט ברדיו.
פרשנים אחדים ביקרו במהלך הבחירות את ניסיונו הפוליטי המועט, אך סאקה הביס את המועמד השני, שאפיק הנדל ממפלגת ה-FMLN כשקיבל 58% מקולות הבוחרים בעוד הנדל קיבל רק 36%. שיעור המצביעים עמד על 70%.
סאקה היה המועמד המועדף על ממשל ג'ורג' ווקר בוש האמריקני בזכות תמיכתו בכלכלת שוק חופשי ובשל מדיניותו הפרו-אמריקנית.
סאקה נכשל בניסיונו לזכות בכהונה שנייה, לאחר שבבחירות שנערכו ב-15 במרץ 2009 הפסיד למועמד השמאל מאוריסיו פונס בפער של כ-2.6%.
רפואה מסורתית של יוצאי אתיופיה בישראל

בישראל קיימת קהילה אתיופית גדולה המשמרת על תרבותה ומנהגיה הייחודיים. קהילת יהודי אתיופיה מונה כיום כמאה ועשרים אלף נפש, כשליש מהם ילידי הארץ. רבים מבני הקהילה האתיופית עדיין אוחזים בשימור אורח חייהם המסורתי. דבר זה בא לידי ביטוי בין היתר בשימוש בשיטות רפואיות מסורתיות כפי שהיו מקובלים בארץ מוצאם.
באתיופיה נהוגות מספר שיטות ריפוי הכוללות מרכיבים המוכרים גם בתרבויות מסורתיות אחרות, לדוגמה הקזת דם,כוויות, קטורת ושימוש בסממני מרפא שונים הניתנים בהתאם לאבחון המחלה. מקצת שיטות הריפוי נמצאות בשימוש בקרב מרפאים מסורתיים ואנשים המומחים לכך הפועלים בקהילה. אך רוב שיטות הריפוי מוכרות גם לכלל האוכלוסייה, אשר עושה בהן שימוש גם כיום, לאחר העלייה ארצה.

סוגי מרפאים

באתיופיה כמו גם בישראל,  פועלים מספר מרפאים מסורתיים, אשר לכל אחד מהם ישנה התמחות מיוחדת משלו. האמונה הרווחת היא שהמיומנות ברפואה המסורתית והיכולות הניתנות למרפא הן מידי האל, ושידע זה עובר מאב לבן מדורי דורות. הספרות מציינת מספר מרפאים מסורתיים, כאשר לכל אחד מהם סוג התמחות משלו, והם: אַווֹקִי, טֶנְקְווּאַי- מרפאים המטפלים באמצעות מאגיה וסממני מרפא; בַּלֶזַאר- מתמחה בטיפול בזאר; דֶבֶּתֶרַה- מתמחה באבחון וריפוי מחלות באמצעות כתבי קודש, סממני מרפא וספרי ריפוי שונים; אַלֶקַה- תואר כבוד המצורף בדרך כלל לשמו הפרטי של אדם מלומד במיוחד בתחום החילוני או הרפואה הטבעית; ווֹגְשַה- מרפא המתמחה בחבלות גוף, מעין כירורג; אַוַולַג' – מיילדת מסורתית; אַנְקַרקוֹרַץ - כורת ענבל.

שיטות ריפוי

ברוב ריכוזי האוכלוסייה של יוצאי אתיופיה, מתגוררים מרפאים מסורתיים שפועלים בקרב הקהילה. ישנם מרפאים בעלי שם, המוכרים לכלל הקהילה האתיופית בארץ ואליהם מגיעים אנשים מכל רחבי הארץ, וישנם מרפאים מקומיים, הפועלים יותר בקרב הקהילה המצומצמת של אותה עיר בה הם גרים.
שיטות הריפוי של המרפאים כוללים שילוב של רפואה מעשית ומאגית: נתינת "כִּתַאבּ"- קמעות לאנשים, תפילות וברכות ושימוש בספרות רפואית כמו "אַווּדֶה נֶגֶסְט" (Awdanagest); "אְצֶה דֶבְּדַבֵּה" (Etse Davdava) וספר התורה המכונה "אוֹרִית". יחד עם זאת קיים גם טיפול בהקזת דם, שימוש בריח קטורת ושתיית הקפה ("בּוּנַה"). פעמים שולחים המרפאים את המטופלים לרחיצה במים מרפאים וכן נותנים תרופות מסורתיות בהתאם לאבחון המחלה.

סממני מרפא

באתיופיה ידועים מאות סממני מרפא בשימוש שכיח, וחלק מהם עדיין בשימוש בישראל. מחקר שיטתי וחלוצי שתיעד את הרפואה המסורתית האתיופית בישראל בכלל וחומרי המרפא ושימושיהם הרפואיים בפרט פורסם בשנת תשע"ג על ידי דקלה דנינו וזהר עמר מאוניברסיטת בר-אילן. המחקר מבוסס על ראיונות של מאות מידענים, ובהם מרפאים מסורתיים וסקר שכלל כחמישים חנויות של סממני מרפא ותבלין אתיופיים, שמוכרים סממנים אלה ומהווים את עדות חיה ופעילה להמשך קיומה של הרפואה האתיופית. כמו כן, נאספו דגימות מכל סממני המרפא האתיופיים המצטרפים לאוסף השוואה ייחודי הנמצא במדור לתולדות הרפואה שבאוניברסיטת בר-אילן והמכיל מאות דגימות. מהסקר עולה שבישראל משתמשים יוצאי אתיופיה בכמאה חומרי מרפא, מרביתם מהצומח (85%) ומקצתם מן החי ובמינרלים. רוב סממני המרפא ניתנים לרכישה בחנויות תבלינים מיוחדות, חלקם אנדמיים לאתיופיה והם מיובאים לישראל. יחד עם זאת, ישנם צמחי רפואה שגדלו באתיופיה והם קיימים גם בפלורה של ישראל באזור ים המלח ובקעת הירדן המאופיינים באזור הפיטוגאוגרפי הסודני.
אושר עטוף בשמיכה

תקציר העלילה

באשיר (קאיס נאשף) הוא צעיר ערבי המתגורר עם בת זוגו היהודיה קארין (הילה וידור) בדרום תל אביב. בתום ליל עבודה מפרך באשיר שב לביתו ומגלה את חברתו עם תינוק בזרועותיה, אותו חטפה בבית חולים מעובדת זרה לא חוקית ממוצא אריתראי. היא אומרת לו "עכשיו לא ניפרד לעולם, אנחנו משפחה" וקוראת לתינוק "אושר". מהדורות החדשות מדווחות על התינוק שנעלם. האם פונה למשטרה שפותחת בחקירה. באשיר נקרע בין רצונו לעשות את המעשה הנכון ולהחזיר את התינוק לאמו לבין אהבתו לקארין. באשיר וקארין יוצאים למסע בריחה למדבר.

הפקה

החזרות לסרט נערכו כשנה, במהלך הזמן הזה ארצי והצלם עידן ששון יצאו לחיפושים של אתרי הצילום באזור המרכז ובדרום הארץ. צילומי הסרט נדחו פעמיים, פעם אחת כשקייס נאשף יצא לצילומי הסדרה "אננדה" ופעם שנייה כשהילה וידור הצטלמה לסרט "לוויה בצהריים".
חודשיים לפני תחילת הצילומים הצטרף המפיק בפועל רמי כץ להפקה כשהיו שתי משימות עיקריות: מציאת מכונית ישנה מתאימה ותינוק קטן לכמה סצנות. אחרי חיפושים רבים ברחבי הארץ.
הסרט צולם בשבעה ימים והפקתו עלתה שישים אלף דולר. כמפיק הסרט היה לארצי חשוב להתחיל עם צילום הסצנה הקשה ביותר של הסרט – גילוי התינוק, כבר ביום הראשון לצילומים. נאשף הודיע לארצי יומיים לפני תחילת הצילומים שהוא יוצא לנוח בבית הוריו בטייבה, ולאחר מכן לא היה ניתן ליצור איתו קשר. הצוות ניסה להשיג אותו את השחקן הראשי ללא הצלחה ובארבע בבוקר, שעה לפני התחלת הצילומים, נאשף הודיע לארצי שהוא בדרך לצילומים.
לאחר צילומי היום הראשון שנערכו בהאנגר בדרום תל אביב הצוות נסע למדבר לארבעה ימים שם נערכו סצנות שדרשו אפקטים של גשם, אש והתנגשות מכוניות. חלק מהצילומים במדבר התקיימו בחוות רוטה, חוות בודדים בנגב. שאר הצילומים בדרום נערכו באזור שדה בוקר.
מנזר פאונטיינז

היסטוריה

המנזר נוסד ב-1132 לאחר מחלוקת חריפה שהתרחשה במנזר סנט מארי ביורק. בעקבות המהומה הוגלו 13 נזירים, ולאחר שהם ניסו לשוב ללא הצלחה לחיות לפי תקנון בנדיקטוס מהמאה ה-6, הארכיבישוף תורסטן מיורק לקח אותם תחת חסותו. הוא סיפק להם מקום לצרכיהם השונים בעמק הנהר סקל. בעמק הסגור היו את כל המרכיבים הדרושים להקמת המנזר, והוא היה עבורם מקלט מפני מזג האוויר, ומקור לאבן ועץ עבור המבנה, ואספקה שוטפת של מים. הנזירים הצטרפו למסדר הציסטרסיאני ב-1132. 
המנזר הוכר כמנזר משנה של מנזר קלרבו ב-1133. ברנרד מקלרבו שלח את ג'פרי ד'אינאי, שהיה אחד מתלמידיו, לפקח על בניית המבנים הראשונים. המנזר נהנה מתרומות נדיבות החל מתחילת העבודות. בשנת 1135 עבר להתגורר במנזר הדיקן של הכנס של יורק לענייני דת, ביחד עם שניים מעוזריו, ספרייתו הגדולה ועושרו הרב. עושרו של המנזר ואדמותיו המשיכו לגדול במאה ה-13. 
תקופה השגשוג של המנזר, שנמשכה 400 שנים, משתקפת בהריסות המבנים המהוות את המתחם המנזרי הגדולה ביותר בממלכה המאוחדת. בניית המנזר נמשכה עד המאה ה-16. המגדל של המנזר נבנה בחלקו הצפוני של הטרנספט זמן קצר לפני שהמלך הנרי השמיני הורה על פירוק המנזרים ב-1539. הכתר הבריטי מכר את המבנים של המנזר והקרקעות שמסביבם נמכרו ב-1 באוקטובר 1540 לסר ריצ'רד גרשאם, שהיה סוחר לונדוני. בזמן המכירה המנזר נחשב לעשיר ביותר בממלכה.

תיאור

בנייתו של המנזר החלה ב-1132 כאשר האבנים נחצבו מהסביבה המקומית, אם כי בתקופות מאוחרות יותר הוספו למנזר מספר תוספות ושינויים, ובכך סגנון הבנייה שלו היה שונה מהקו הנוקשה של הסגנון הציסטרסיאני. המנזר שוכן במרחק קצר בכיוון צפון מהנהר סקל. הקלויסטר נמצא בדרום, כאשר הצ'פטר האוס והפיסליס (חדר משותף לנזירים) פונים אל השביל המזרחי, וחדר האוכל (ביחד עם המטבח והמזווה) נמצא בזווית ישרה ביחס לשביל הדרומי.
במקביל לשביל המערבי נמצא תת-מבנה מקומרן שבו יש קלויסטרים רבים המשמשים כתאים עבור הנזירים וכתאי אחסון, ומהווים תמיכה למגורי העובדים שמעליו. הבניין הזה משתרע לאורך הנהר. מגורי הנזירים היו מעל הצ'פטר האוס, בחלק הדרומי של הטרנספט.
האופי החריג של סידור המנזר ניכר במטבח הנמצא בין הפיסליס וחדר האוכל, ובמיקומה של המרפאה מעל הנהר במערב, בסמוך לבתי האורחים. בנוסף, במנזר יש בית מקהלה גדול שהוקם על ידי אב המנזר ג'ון מיורק בין 1203 ל-1211, והורחב על ידי יורשו עד לטרנספט המזרחי, ולאחר מכן עד המגדל שנבנה באופן חריג בקצה הצפוני של הטרנספט הצפוני.
בין שאר החלקים של המנזר ניתן למנות את קפלת הנאומים שמידותיה היו 46.5 על 23 רגל, ואת המטבח שמידותיו היו 50 על 38 רגל. ארגונו ואופיו של הבניין מעידים על עושר ועוצמה פאודלית רבים.
מנזר פאונטיינז מתוחזק על ידי קרן המורשת האנגלית, והוא שייך לקרן הלאומית. הוא נמצא בסמוך לגן המים המלכותי סטאדלי, שהוא אתר נוסף השייך לקרן הלאומית. הקרן מחזיקה בבעלותה גם את פאונטיינז הול, שהגישה הציבורית אליו מותרת באופן חלקי.
הינו-רנו 4CV

היסטוריה‎

חברת הינו הוקמה בשנת 1910 והתמקדה בייצור מנועי דיזל ורכבים כבדים. בשנת 1953 החלה החברה לייצר רכבים פרטיים, תחילה בהרכבת דגמי רנו הצרפתית.
דגם ה"הינו-רנו 4CV" היה מבוסס על הדגם הצרפתי קטר שבו של חברת רנו, לאחר שנחתם הסכם לשיתוף פעולה בין חברת "רנו" הצרפתית לחברת "הינו" היפנית.
במדינת ישראל, הורכבו 550 יחידות מדגם הקטר שבו, שהיה זהה לחלוטין לדגם ה"הינו-רנו 4CV", וזאת על ידי קייזר-אילין תעשיות בנשר בין החודשים אפריל 1956 לאוקטובר 1959.
מחלף אשדוד

מבנה המחלף

המחלף מורכב משלושה חלקים. החלק הדרומי ביותר הוא התפצלות של כביש 42 מתוך כביש 4 לכיוון צפון. החלק הצפוני מזרחי היה צומת בני דרום, ומשמש כמחלף יהלום חלקי בין כביש 42 לכביש 7. החלק הצפון מערבי הוא החלק שבו כביש 4 עובר בגשר מעל כביש 7 שמחובר לכביש 41 שמוביל לנמל אשדוד.
בין חלקי המחלף השונים עוברת מסילת רכבת מצפון לדרום, שמתפצלת מצפון למחלף אשדוד במחלף מסילתי למסילת לוד-אשקלון ומסילת תל אביב–בני דרום וכן שלוחת נמל אשדוד לכיוון מערב.
בשנת 2007 החלה החברה הלאומית לדרכים בעבודות לשיפור והרחבת המחלף, ביניהן הפרדה מפלסית בין מסילת הרכבת לבין הכבישים העוברים במחלף. ביוני 2009 נפתח לתנועה הגשר בתוואי כביש 7 העובר מעל מסילת הרכבת וכביש 42.
נובוצ'רקסק

היסטוריה

העיר הוקמה בשנת 1805 כבירת הקוזאקים במקום העיירה צ'רקסק. הבירה הישנה הייתה באזור שהיה מוצף כמעט בכל אביב על ידי דון והיה קושי לפתח מערכת כבישים לעיר. אישור להקמת העיר החדשה ניתן על ידי אלכסנדר הראשון באוגוסט 1804. העיר הוקמה לפי תוכנית עיר מסודרת.
ב-9 במאי 1806 התקיים טקס חגיגי של העברת הבירה לעיר החדשה. אומנם תוכנית אכלוס העיר התקדמה לאט מהצפוי. במהלך שנות ה-30 של המאה ה-19 אף דובר על העברת הבירה למקום חדש. תוכניות אלו לא מומשו ובתחילת המאה ה-20 בעיר התגוררו כ-60 אלף תושבים.
במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה העיר הייתה בין המרכזים של התנגדות לשלטון הסובייטי. מיכאיל אלכסייב ולאוור קורנילוב החלו הקמת צבא המתנדבים בעיר זו. עד מהרה אוכלוסיית העיר גדלה לכ-100 אלף תושבים, רובם פליטים ומתנגדי השלטון הסובייטי. רק ב-8 בינואר 1920 העיר עברה לשליטה סובייטית והפסיקה להיות בירת הקוזאקים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, בתקופה של כחצי שנה (יולי 1942-פברואר 1943) העיר הייתה תחת הכיבוש הנאצי.
בשנת 1962 בעיר התרחשו הפגנות עממיות נגד השלטון שדוכאו תוך שימוש בירי.
לאחר התפרקות ברית המועצות, בסתיו 1991 לעיד הוחזר מעמד של בירת הקוזאקים.

כלכלה

העיר מהווה מרכז תעשייתי חשוב. בשנת 1936 בעיר הוקם מפעל לייצור קטרי רכבת. 
העיר חוברה למערכת הרכבות הרוסית בשנת 1864. דרך העיר עוברות רכבות שמקשרות את מרכז רוסיה עם צפון הקווקז.
בעיר ממוקמת האוניברסיטה הטכנית הדרום רוסית. היא הוקמה בשנת 1907 ולומדים בה כ-23 אלף סטודנטים.
מנחם קדרון

מנחם קדרון היה מנהל סוכנות החלל הישראלית החל מפברואר 2012  ועד פברואר 2016.

ביוגרפיה

קדרון הוא בעל תואר ראשון בהנדסה כימית מהטכניון. החל את דרכו המקצועית ברפא"ל בשנת 1972 כמהנדס ומפתח הנעה רקטית, שם התקדם לתפקיד ראש מנהלת וראש שטח מערכות הנעה ונפיצים ולאחר מכן לתפקיד סמנכ"ל בכיר וראש חטיבת מנור וטכנולוגיות ברפא"ל. שימש במשך 13 שנים כסמנכ"ל בכיר וראש חטיבה, ומאז שנת 2009 שימש כראש מִנהלת מערכות חלל.
בין הפרסים שקיבל במהלך עבודתו ברפא"ל: פרס רפא"ל על פיתוח מצטיין של המנוע הרקטי אזוב ופרס רפא"ל על מילוי משימה למופת במסגרת צוות פיתוח מנוע הטיל פופאי.
בין השנים 2012 - 2016 כיהן כמנהל סוכנות החלל הישראלית.
KOffice

KOffice היא חבילת יישומים משרדיים הזמינה למערכות ההפעלה FreeBSD, לינוקס, OS X, וחלונות. היא מכילה מעבד תמלילים, גיליון אלקטרוני, תוכנה לעריכת תמונה בגרפיקה וקטורית, ותוכנת מצגות.
לאחר שחבילת היישומים המשרדיים Calligra התפצלה מ-KOffice בשנת 2010 המיזם החל לשקוע, ועד שנת 2012 לא יצאה כל הכרזה ממנו על חידוש כלשהו.

פיתוח ראשון

תחילת העבודה על פיתוח KOffice החלה ב-1997 על ידי רגינלד שטדיבאואר עם KPresenter, ולאחר מכן ב-1998 עם KWord.
ב-1999 צוטטה עדות koffice במשפט על הפרת הגבלים עסקיים "ארצות הברית נגד מיקרוסופט", על ידי מי שהיה אז מנכ"ל מיקרוסופט פול מריץ כעדות להיות תחרות בתחום מערכות ההפעלה וחבילות התוכנות המשרדיות.
ההפצה הרשמית של koffice היית ב-23 באוקטובר 2000, כשיצאה כחלק רשמי מסדרת גרסאות ה-KDE אשר נקראו "K Desktop Environment 2.0". גרסה 1.1 יצאה בהמשך בשנת 2001,‏ 1.2 ב-2002,‏ 1.3 ב-2004,‏ 1.4 ב-2005, ו-1.5 ו-1.6 יצאו בשנת 2006. החל משנת 2005 בחבילה כלולה תוכנת צביעה Krita.

פיתוח שני

KOffice עברה שינוי משמעותי בשנים האחרונות בהיותה חלק מסט התוכנות המופצת כיום יחד עם KDE הנקרא "SC4". במקביל לפיתוח הכללי של SC4 עבדה קבוצת KOffice על פיתוח גרסה חדשה ומשמעותית, אשר נקראה KOffice 2.0, והייתה חלק מספריות פלטפורמת KDE ‏4. אף על פי שגרסה 2.0 יצאה באופן רשמי בשנת 2009, היא תוייגה בהתחלה כ"הפצת תוכנה המיועד לפלטפורמות", והומלצה רק לבודקים ומפתחים, ולא לשימוש צרכנים רגילים. מאז הפצת KOffice 2.0 היו חסרים תכונות ויישומים מרכזיים מסדרת הגרסה היציבה הקודמת, כגון Kexi, ‏ Kivio, ו-Kugar אשר לא נכללו.
הקדשה לנבואה

תבנית ההקדשה

תבנית ההקדשה כוללת חמישה שלבים:
1. המינוי לתפקיד, שמגיע בדרך כלל בהתגלות מפתיעה של ה' לאדם, העסוק בפעילות שגרתית. כך מתואר בספר שמות פרק ג' את רעיית הצאן על ידי משה לפני מינויו לשליח: " וּמֹשֶׁה, הָיָה רֹעֶה אֶת-צֹאן יִתְרוֹ חֹתְנוֹ—כֹּהֵן מִדְיָן; וַיִּנְהַג אֶת-הַצֹּאן אַחַר הַמִּדְבָּר, וַיָּבֹא אֶל-הַר הָאֱלֹהִים חֹרֵבָה. וַיֵּרָא מַלְאַךְ ה' אֵלָיו "( א' ב' )
2. התנגדות הנביא למינוי — הנביא נרתע מן התפקיד ומביע את התנגדותו לקבלו על עצמו. כך מתנער ירמיהו מהתפקיד בטענה "הִנֵּה לֹא יָדַעְתִּי דַּבֵּר כִּי נַעַר אָנֹכִי" (ירמיהו, א', ו') יוצא מן הכלל הוא ישעיהו, אשר בחזון הנבואה התנדב לקבל עליו את הנבואה מרצונו: כאשר שמע את ה' שואל "אֶת מִי אֶשְׁלַח וּמִי יֵלֶךְ לָנוּ?" עונה מיד: "הִנְנִי שְׁלָחֵנִי" (ישעיהו, ו', ח').
3. דחיית ההתנגדות תוך מתן דברי חיזוק ועידוד לנביא על ידי האל - " כִּי-אֶהְיֶה עִמָּךְ" כך מבטיח ה' למשה במעמד ההקדשה ( שמות ג', יב' ) ליחזקאל נאמר: "הִנֵּה נָתַתִּי אֶת-פָּנֶיךָ חֲזָקִים לְעֻמַּת פְּנֵיהֶם, וְאֶת-מִצְחֲךָ חָזָק לְעֻמַּת מִצְחָם. כְּשָׁמִיר חָזָק מִצֹּר נָתַתִּי מִצְחֶךָ; לֹא-תִירָא אוֹתָם וְלֹא-תֵחַת מִפְּנֵיהֶם, כִּי בֵּית-מְרִי הֵמָּה" (יחזקאל, ג', ח'-ט')
4. מתן אות או סימן, המבשר על כניסת הנביא לתפקידו. "וַיִּשְׁלַח ה' אֶת יָדוֹ וַיַּגַּע עַל פִּי, וַיֹּאמֶר ה' אֵלַי הִנֵּה נָתַתִּי דְבָרַי בְּפִיךָ" (ירמיהו א', ט') למשה ניתנו במעמד ההקדשה אותות מיוחדים שיסייעו לו לשכנע את העם בנבואתו : המטה שהפך לנחש "וַיַּשְׁלִכֵהוּ אַרְצָה וַיְהִי לְנָחָשׁ" ( שמות ד', ג' ) וידו של משה שהפכה למצורעת "וְהִנֵּה יָדוֹ מְצֹרַעַת כַּשָּׁלֶג" ומיד לאחר מכן מתרפאת " וְהִנֵּה-שָׁבָה, כִּבְשָׂרוֹ" (שמות ד', ו' ז' ).
חוקרים רבים סבורים כי מתן האות ניתן לשליח על מנת להסיר כל ספק מליבו, שהוא אכן נשלח על ידי ה'.
5. מהות ותוכן השליחות. ירמיהו מתאר את תפקידו לפי דברי ה' : " רְאֵה הִפְקַדְתִּיךָ הַיּוֹם הַזֶּה, עַל-הַגּוֹיִם וְעַל-הַמַּמְלָכוֹת, לִנְתוֹשׁ וְלִנְתוֹץ, וּלְהַאֲבִיד וְלַהֲרוֹס—לִבְנוֹת, וְלִנְטוֹעַ." (א, י)
ישנם נביאים, כדוגמת שמואל, שקיימת מחלוקת בין החוקרים לגבי התאמת תיאור הקדשתם לנבואה לבין הדגם הספרותי של תבנית ההקדשה. רק הרכיב הראשון בתבנית, המינוי, הוא היחיד שמתואר בסיפור הקדשתו ( שמואל א' ג' ) עובדה זו גרמה לחוקרים רבים לטעון כי אין לראות בסיפור התגלות ה' לשמואל בשמואל א' פרק ג' כסיפור הקדשת שמואל לנבואה, אלא כתיאור החוויה הנבואית הראשונה של שמואל. לעומתם, פרופ' אוריאל סימון גורס כי אמנם סיפור הקדשתו של שמואל אינו כולל את המרכיבים הקלאסיים, אך הוא כולל מרכיבים שונים החוזרים בתיאורי הקדשה כמו התאמת השליח לשליחות, העובדה שהשליח מופתע מהטלת השליחות, והטלת השליחות "בחוזק יד".
בתפיסת חז"ל וחכמי ימי הביניים, ההקדשה לנבואה היא סיומו של תהליך ארוך של עבודה רוחנית. לפי המתואר בתלמוד ובספר "משנה תורה" לרמב"ם, הנבואה התאפשרה רק למי שהשלים עצמו מבחינה רוחנית. לפי תפיסה זו, משה רבנו הוכשר לנבואה בשנים שהיה בבית פרעה. בתנ"ך עצמו כמעט אין תיאורים של הכשרה כזו. יש תיאורים של "בני נביאים" ושל תלמידים של נביאים, אולם בדרך כלל לא מתואר כיצד התלמידים הללו הגיעו למדרגת נביאים בעצמם. חריג מבחינה זו הוא אלישע, שהיה תלמידו של אליהו וירש את נבואתו לאחר שאליהו עלה בסערה השמימה. אצל ירמיהו כתוב בפירוש שהוא הוקדש לנבואה עוד מבטן אמו, בניגוד לתפיסת חז"ל שהנבואה היא תוצאה של עלייה רוחנית ממושכת.
קריוטיפ

קָריוֹטיפ (באנגלית: Karyotype) הוא מערכת הכרומוזומים של יצור חי. בביטוי זה משתמשים בדרך כלל לייצוג ולמספוּר של כרומוזומים אלו באופן תקני על גבי צילום. בייצוג זה מסודרים הכרומוזומים בזוגות של כרומוזומים הומולוגים לפי גודלם מצד שמאל למעלה. סידור זה גם תואם למספר שהוענק לכל כרומוזום כך שאצל בני האדם כרומוזום 1 הוא הגדול ביותר וכרומוזום 21 הוא הקטן ביותר. (עקב טעות היסטורית כרומוזום 22 מוספר אחרון). יוצאים מכלל זה הם כרומוזומי המין שלא ממוספרים ומסומנים כ-X ו-Y.

בדיקת קריוטיפ

בבדיקת קריוטיפ ממוצה החומר הגנטי בשלב המטאפאזה של המיטוזה במחזור התא. הכרומוזומים נצבעים בצביעה שמבחינה ביניהם. לאחר מכן הם מצולמים ולבסוף מסדרים את תמונות הכרומוזומים בזוגות הומולוגיים לפי הגודל ולפי מיקום הצנטרומר. בדיקה כזו מאפשרת לגלות את מין העובר (האם קיים כרומוזום Y או לא) ולגלות פגמים שונים בסידור הכרומוזומים כגון טרנסלוקציה, טריזומיה ומונוזומיה. חלק מפגמים אלו מנבא מחלות חמורות או תופעת פסיפס שנוצרה בגוף. לדוגמה: טריזומיה בגן 21 משמעותה שהעובר לוקה בתסמונת דאון; כרומוזום X אחד וחוסר בכרומוזום Y משמעותו תסמונת טרנר.
בדיקת קריוטיפ מתבצעת כחלק מבדיקת מי השפיר או בדיקת סיסי שליה במהלך ההיריון. אלטרנטיבה יקרה אך מהירה יותר לבדיקת קריוטיפ היא בדיקת היברידיזציה פלוריסנטית באתר, או בקיצור FISH, שמסוגלת גם היא לאתר טריזומיה ומונוזומיה.
מלבד הצילום, נהוג לייצג את בדיקת הקריוטיפ על ידי כתיבה תקנית בה נכתבים מספר הכרומוזומים הכולל ולצידם סמלם של כרומוזומי המין. לפיכך 46,XX מציין נקבה תקינה ו-46,XY מציין זכר תקין.