ויל אייזנר

תחילת חייו

אייזנר נולד בברוקלין שבניו יורק למהגרים יהודיים. אביו היה צייר ויזם, לשעבר פועל אזור הבדים בשדרה השביעית ברובע מנהטן. אייזנר למד בתיכון ע"ש דה-וויט קלינטון, כשאחד מהשפעותיו הרבות היה המאייר ג'וזף כריסטיאן ליינדקר. בין היתר, אייזנר אייר עבור עיתון בית הספר ועיצב תפאורות, כאשר שקל להשתמש בכישוריו בתיאטרון. לאחר סיום לימודיו, הוא למד אצל האמן הקנדי ג'ורג' ברנדט ברידג'מן למשך שנה, ובזכות קשריו ניתנה לו משרת מאייר פרסומי בעיתון ניו-יורקי נחשב. באותה עת, אייזנר אייר גם למגזיני פאלפ עבור סכום לא מבוטל של עשרה דולרים לעמוד.
בשנת 1936, חברו ללימודים בוב קיין (לימים יוצר באטמן) הציע לאייזנר בן ה-19 למכור את ציוריו לחוברות הקומיקס Wow, What A Magazine!, שלמעשה היו מקבץ רצועות קומיקס שהודפסו מחדש בצבע. משנת 1935, שניהם החלו בהוספת חומר. מבין יצירותיו נמנה Captain Scott Dalton, גיבור בדמותו של הנרי ריידר הגרד שטייל מסביב לעולם בחיפושו אחר ממצאים נדירים.

אייזנר ואייגר

אייזנר והעורך הראשי של מגזין WOW, ג'רי אייגר, שיתפו פעולה ביניהם בשנים שלאחר מכן. לאחר ארבע חוברות בלבד של המגזין (חודשים יולי-נובמבר 1936), הצמד המשיך להוציא חומר מקורי להוצאות לאור כדוגמת Fox Comics, Fiction House ו-Quality Comics בין היתר. הייתה זו תקופת השפל הגדול, ורווחיהם עמדו על דולר וחצי לעמוד.
בשנת 1939 יצר אייזנר דמות בדיונית בשם Wonder Man עבור ויקטור פוקס, מו"ל שעבד בעבר עם DC קומיקס ועם Fox Comics, וזאת בעקבות דרישתו ליצור דמות סטייל סופרמן. אייזנר כתב ואייר את הגיליון הראשון של Wonder Comics תחת שם העט ויליס.

"הרוח"

בסוף 1939 פנו אל אייזנר מטעם ההוצאה לאור Quality Comics בבקשה להיכנס לתחום חוברות הקומיקס, שעתידות להתפרסם בעיתונים. ההחלטה לא הייתה קלה, מכיוון ששותפותו עם אייגר עדיין נשאה פרי. לבסוף, אייזנר מכר את חלקו בשותפות והתפנה לכתוב את "הספיריט", רצועות קומיקס שיועדו לקהל בוגר יותר. הפרסום הראשוני של הדמות החל ב-2 ביוני 1940 במוספים לעיתון בשם The Spirit Section ונמשך עד לשנת 1952. תיאורם הגס של הגיבור הראשי, שמפקדתו מצויה למרגלות המצבה לדמותו האמיתית, ושל החיים בעיר הגדולה שיקפו וכן השפיעו על סגנון הפילם נואר בסרטים ובמדיה הכתובה של שנות ה-40.
חוברות הקומיקס נודעו בעיקר בשל סיפורם של האנשים הפשוטים, כאשר לעיתים קרובות עלילת הגיבור הייתה מפנה עצמה לדרמה המתחוללת בעיר. נוסף על כך, מלבד השימוש באלימות ובפאתוס, חוברות "הספיריט" שאבו כוחן מהשימוש בהומור, כאשר הדמות הייתה שרויה לרוב בקיפאון נוכח הנשים היפות הסובבות אותו.
אייזנר עבד עם צוות מסור על חוברות הקומיקס, אשר המשיך לפרסם אותן גם כאשר אייזנר גויס לצבא ארצות הברית בין השנים 1942–1945. בתקופת שירותו השתמש אייזנר בקומיקס למטרות חינוך. כך למשל, בביטאון Army Motors יצר אייזנר את דמותו של החייל המגמגם והזהיר ג'ו דואפ, שהדגים אחזקה מונעת לכלי הנשק השונים. בשנת 1948, בעת שחזר לכתיבת "הספיריט", ייסד אייזנר חברה שנועדה לספק חומרי הדרכה לארגונים ממשלתיים ועסקיים. אחד מכתבי העת הארוכים ביותר תחת שם החברה היה המגזין PS, The Preventive Maintenance Monthly שהחל בשנת 1951 ונמשך עד לשנות ה-70.

רומנים גרפיים

בסוף שנות ה-70 הפנה אייזנר את תשומת לבו ליצירת סיפורים ארוכים. "חוזה עם אלוהים" היה הרומן הגרפי הראשון שלו, שלאחריו הוציא אייזנר מקבץ של סיפורים קצרים המתעדים את ההיסטוריה של קהילות המהגרים של ניו יורק, בעיקר יהודים. בין הספרים נמנים Building, A Life Force, Dropsie Avenue ו-To the Heart of the Storm. אייזנר המשיך לפרסם את סיפוריו גם בשנות ה-70 וה-80 לחייו.
בשנותיו המאוחרות הרצה אייזנר על אמנות המקצוע וכן כתב שני ספרי הוראה המשמשים כיום מאיירים. בהקדמה להוצאה המחודשת ל"חוזה עם אלוהים" משנת 2001, ציין אייזנר כי ההשראה לעלילה הראשית הייתה בעקבות מותה של בתו חולת הלוקמיה בשנת 1969.

מותו

אייזנר מת בפלורידה כתוצאה מסיבוכים מניתוח מעקפים שעבר ב-22 בדצמבר 2004. חברת DC קומיקס ערכה טקס אשכבה לזכרו באזור האיסט סייד של מנהטן, שכונה שאותה הרבה אייזנר לתאר בסיפוריו ובאיוריו. אייזנר הותיר אחריו אשה ובן.

פרסים והוקרה

אייזנר קיבל הוקרה על עבודתו מאת ארגון המנפישים הארצי כאשר קיבל את פרס הקומיקס לשנים 1967–1969 וכן 1987–1988, כמו גם פרס ראובן גולדברג היוקרתי בשנת 1988.
שמו של אייזנר הונצח בהיכל התהילה של האקדמיה לאמנויות הקומיקס בשנת 1971 וכן בהיכל התהילה ע"ש ג'ק קירבי בשנת 1987. שנה לאחר מכן הוקמו פרסי תעשיית הקומיקס על שמו.