איזי והפתולוגים

תחילת דרכה - פתולוגיה ו"הבן שלי גורילה"

"איזי והפתולוגים" הוקמה ב-1988 על ידי איזי אור פז (סולן הלהקה אשר אחראי גם למילות השירים וללחנים), שהתפרסם תחת שם הבמה "איזי הפתולוג". אליו צורפו אבי סמרה בגיטרה, אדי סומירן בבאס, שמוליק ירון בתופים ורונה ורד מלהקת היחידה לטיפול נמרץ בקלידים. מעט לאחר הקמתה סומירן החליט לפרוש והוחלף על ידי יאיר גת. באותה תקופה היא ניגנה גראנג' ופאנק ונהגה לבצע גרסת פאנק פרועה בגרמנית לשירו של אריק קלפטון "Cocaine".
ב-1989, לאחר מספר הופעות במועדון הפינגווין ובית לסין, התפרקה הלהקה, ואיזי הקים אותה מחדש כלהקת רוק מלודי עם הרכב שונה לחלוטין שכלל את שלומי קינן בקלידים, ערן קרתי בתופים, מאיר סרור בגיטרה חשמלית ואריק צוקר בבאס. באותה שנה היא הקליטה קלטת בשם פתולוגיה, שכללה שבעה שירים מהולים בהומור שחור ופרובוקטיבי והופצה בחמישים עותקים ממוספרים באמצעות "האוזן השלישית". לאחר מכן פרשו קרתי, סרור וצוקר מהלהקה. את מקומם תפסו ישראל חדד בתופים, אמיר וינצ'י בגיטרה, סקסופון וקולות וערן זילברברג בבאס, קונטרבס וקולות.
הקלטת "פתולוגיה" לוותה במספר הופעות מצומצם ולא זכתה לתשומת לב רבה, אך בדצמבר הוציאה הלהקה לרדיו שיר חדש על גבי סינגל, "הבן שלי גורילה". עטיפת הסינגל עוררה סערה רבה בגלל שהודבקו בה שערות שנתלשו מגופם של חברי הלהקה, אך השיר הפרובוקטיבי הפך ללהיט בכל זאת והפך לשיר המזוהה עם הלהקה. "איזי והפתולוגים" החלו להופיע במועדוני רוק בעיקר בתל אביב, כאשר במקביל הופיע איזי הפתולוג גם כסטנדאפיסט ב"קאמל קומדי קלאב".

הפסיכיאטר שלי בחופשה

ב-1995, כארבע שנים לאחר הוצאתו של הסינגל "הבן שלי גורילה", הוחתמה הלהקה בחברת נענע דיסק והוציאה את אלבומה הראשון, ששמו המקובל הוא הפסיכיאטר שלי בחופשה. פרט ל"הבן שלי גורילה" שהוקלט בגרסה חדשה, בלטו באלבום שירים נוספים כגון "ואף על פי כן נוע תנוע", "רגאיי (כל הסקס הזה)" ו"רזומובסקי" שיצאו גם כסינגלים, ו"כשהפסיכיאטר שלי בחופשה" ו"חתול יהושע". בנוסף נכללו בו גרסאות חדשות לשירים "פתולוגיה" ו"פירומן". בשיר "רזומובסקי", לו גם יצא קליפ, שלומי קינן היה הסולן והשתתפו בו אלונה דניאל ואיגי וקסמן כזמרות אורחות. קליפים נוספים יצאו לשירים "ואף על פי כן נוע תנוע" ו"רגאיי", ושלושתם הופקו על ידי עידן זעירא ונחשבים נדירים כיום.
האלבום לא זכה להצלחה רבה, כנראה בגלל סגנונה המוזיקלי יוצא הדופן של הלהקה ובגלל השילוב של הומור שחור מתוחכם העוסק במחלות נפש, טירוף, שיגעון ויחסים בין פסיכיאטר למטופל שלו.
ב-1996 הלהקה התפרקה שוב. זילברברג הצטרף ללהקת "שליחי הבלוז" ולאחר מכן הקים את להקת "טקסי", חדד השתתף באלבומו של זאב טנא "הכל במקום" שיצא ב-1997 וקינן הקים את להקת "הפלטינות" ב-1999. איזי הפתולוג מיעט להופיע הן כזמר והן כסטנדאפיסט, והחליט לעבוד כמדריך מחשבים בכנסת.

פרויקט המרה השחורה

ב-2005 החליט איזי הפתולוג להקים מחדש את הלהקה, כשלהרכב מצטרפים יואב בונצל מלהקת "יהושע" ולוקי גבאי בתופים, ערן זילברברג בבאס וקונטרבס,  עידו זלניק בקלידים, ניב כהן בכלי נשיפה, אמיר זוסקוביץ' בגיטרה, אלון ובר בכינור ודני טיברין מלהקת "דובדבן" בכינור חשמלי.
ההרכב החדש שיחרר את האלבום פרויקט המרה השחורה, שהופק על ידי ערן זילברברג וכלל שירים שכתב איזי הפתולוג בין השנים 1987-1983 אך לא הוקלטו עד אז. מתוכו יצא לרדיו השיר "בלוז פאתוס", שלא זכה להצלחה רבה. בניגוד לשאר שירי הלהקה, האלבום התאפיין באווירה מלנכולית קודרת ואפלה (שהושפעה מהאלבום "בציר טוב" של אילן וירצברג ושמעון גלבץ) ובטקסטים העוסקים בבדידות, בהבלות החיים, באהבה נכזבת וכן בשואה. אלבום זה זכה להצלחה מתונה ולביקורות מצוינות.
לאחר יציאתו הוציאה הלהקה בוטלג שהוקלט בהופעה חיה ובה משירי האלבומים "פתולוגיה" ו"הפסיכיאטר שלי בחופשה" ושני שירים מתוך האלבום החדש.

סגנון מוזיקלי

הרוק הבועט של הלהקה באלבום הראשון מבוטא בטקסטים פרובוקטיביים ובוטים בהקצנה ומהולים בהומור רגיל והומור שחור. האלבום הוא אלבום קונספט שבמרכזו סיפורו איזי, חולה נפש המטופל על ידי פסיכיאטר ומתאר את חוויותיו במהלך הטיפול, בהן - התעללות אכזרית בחתול יהושע המובילה למותו, יחסיו המורכבים עם חברתו חולת הפרקינסון נועה וחייו של הרוזן רזומובסקי הסאדו-מאזוכיסט, איש המאה ה-19 בווינה.
אחת הפרובוקציות הבולטות של הלהקה היא עטיפת הסינגל "הבן שלי גורילה", בה הודבקו שערות שעל פי המיתוס נתלשו מגופו של אחד מחבריה, ככל הנראה בהקשר למילות השיר. פרובוקציה זו היא שהביאה לפרסום הלהקה.
באלבום פרויקט המרה השחורה הטקסטים פרובוקטיביים עוד יותר, אך עוסקים בנושאים אפלים כנקרופיליה, מוות והתאבדות. עד 2005 (השנה בה יצא האלבום) הלהקה בקושי השתמשה בהם בגלל שנושאם סתר את ההומור בה השתמשה עד שהתפרקה ב-1996. באלבום יש אף שיר אחד בשם "חזרה", שנכתב על השואה כאשר הוא מנוגן בסגנון מוזיקה אירית עליזה, מתוך מטרה שתהיה גם אוירה אופטימית באלבום. בשיר הפותח, "דמדומים", המילה "דמדומים" היא כל הטקסט כולו בשיר, אם כי היא מחולקת בשיר ל"דים", "דם" ו"דום".