google/wiki40b huggingface dataset:
נחל שפירים

נַחַל שַׁפִּירִים הוא נחל אכזב, מיובליו הגדולים של נחל איילון מוצאו באזור צריפין. הוא זורם ממזרח למערב ומתחבר לנחל איילון בשטח שנמצא בתחום פארק אריאל שרון למרגלותיו הדרומיים של הר הזבל המשוקם "חירייה".

תוואי הנחל

מוצאו של הנחל באזור צריפין. הוא זורם ממזרח למערב, עובר ליד "שכונת הרכבת" בלוד וממשיך מערבה בסמיכות למסילת הרכבת לירושלים ההיסטורית, בשטח כפר חב"ד צמוד לתחנת הרכבת בישוב, אחר כך ממשיך בסמוך לגבול הדרומי של מושב צפריה וחוצה בסמוך למחלף שפירים את כביש אור יהודה-בית דגן (כביש 412). הנחל ממשיך כמעט בקו ישר עם פיתולים קטנים מערבה ועובר לאורך קצה השדות הדרומיים של מושב חמד, הנחל משמש למעשה כגבולו הדרומי של מושב חמד ומפריד כגבול טבעי בינו לכפר גנות. בהמשך חוצה הנחל במנהרת בטון את כביש גהה (כביש 4). אפיק הנחל עוקף את הר הפסולת המשוקם חירייה מצד דרום וזורם לאורך קטע של כ-2 ק"מ עד להתחברותו לנחל איילון.

שינוי תוואי הנחל באזור חירייה


ב-2012 שינו פארק אריאל שרון את תוואי הנחל באזור חירייה בעלות של 10 מיליון שקל, בגלל זליגת חומרים מהר הפסולת לנחל.

החי והצומח בנחל

נחל שפירים עשיר לאורך מקטעים רבים בצמחייה צפופה ויש בו מספר מינים של בעלי חיים כגון ברווזים וציפורים מרהיבות. אם כי, הזיהומים הרבים שאליהם נחשף לאורך השנים והבינוי סביבו צמצמו ופגעו משמעותית באיכות המים, בבתי הגידול הלחים ובעושר המגוון הביולוגי שהיה קיים בעבר בנחל ובסביבתו. בשנות ה-50 ובשנות ה-60 ואפשר שאף לפני כן, שרצו תנים בלהקות גדולות בנחל ולאורך גדותיו, בשנות ה-60 במסגרת מבצע ארצי לצמצום התנים (וכלביים אחרים) בעיקר למניעת הפצת מחלת הכלבת, פוזרו לאורך גדות הנחל והשדות שלידו פיתיונות רעילים ואוכלוסיית התנים ששרצה לאורך הנחל הושמדה כמעט לחלוטין ונדיר יחסית למצוא תנים בנחל שפירים וגם רבים מבעלי החיים שהיו בו בעבר כמו זוחלים למיניהם נעלמו מהנחל וסביבתו.

אירועי זיהום חוזרים ונשנים

נחל שפירים סבל לאורך עשרות שנים מאירועים חוזרים ונשנים של זיהום, הזרמות שפכים וכן זליגות של "מי-אשפה" מזוהמים מהר הפסולת חיריה. חברי המושבים לאורך הנחל תרמו את שלהם לזיהום נחל שפירים: הם נהגו לאורך שנים להשליך לנחל וגדותיו פגרי עופות, ברזלי כלובי תרנגולות, מוטות, חומרי בניין ואפילו גגות אזבסט. גם העיר לוד שלצידה עובר הנחל (באזור שכונת הרכבת) תרמה לאורך שנים לזיהום הנחל. בשנת 2004 שלחה מנהלת מחוז המרכז במשרד לאיכות הסביבה התראות לראשי העיר לוד, כי באזור התעשייה הצפוני של לוד, הושלכו פגרי בקר וצאן לנחל שפירים. 
בסוף שנות ה-80 עם הקמת המשרד לאיכות הסביבה (שלימים שונה שמו למשרד להגנת הסביבה) הוגבר הפיקוח על הנעשה בנחל שפירים. הנחל נוקה והורחב מעט בכמה מקטעיו.

אירועי הצפות חוזרים ונשנים

בעבר היו מקרים לא מעטים שבעקבות גשמים מרובים עלה נחל שפירים על גדותיו והציף השדות סביבו. בעקבות הרחבת הנחל והפעלת אמצעי תשתית ניקוז, פחתו מספר מקרים אלה. הנחל עובר לא הרחק ממסילת הרכבת סמוך למחלף שפירים ולנתב"ג. כדי שהמסילה בקו רכבת ההגנה–נתב"ג ותשתיתה לא יוצפו, הוקמו חומות ודפנות בטון לאורך נחל שפירים במקטעים הסמוכים למסילת רכבת זו. בסופה במזרח התיכון בדצמבר 2013 קרסו דפנות הנחל, והמים הציפו את המסילה ואת המנהרה והשביתו למשך שעות רבות את תנועת הרכבות בקו תל אביב ההגנה–נתב"ג.
רביע

במתמטיקה, רביע הוא חלק המישור המוגבל על ידי מערכת הצירים.

המרחב התלת-ממדי

במרחב תלת-ממדי החלוקה המקבילה היא לשמיניות. כל שמינית מכונה תֹּמֶן, ובלעז - אוקטנט. כל אוקטנט הוא תיבה אינסופית ששלושה ממקצועותיה הם החלקים החיוביים או השליליים של הצירים השונים.
באופן כללי יותר, מרחב אוקלידי מממד  אפשר לחלק ל- חלקים, אשר כל אחד מהם נקרא אורתנט.

שימושים

מושג הרביע מסייע למעקב אחר מגמות של פונקציות ומקל על תיאור ושרטוט הגרפים שלהם.
למשל, פונקציה היא זוגית אם היא סימטרית ביחס לציר ה-Y, ובמקרה כזה גרף הפונקציה ברביע השני יהווה דמות המראה של גרף הפונקציה ברביע הראשון, ואילו גרף הפונקציה ברביע השלישי יהווה דמות המראה של גרף הפונקציה ברביע הרביעי. לכן כדי לסרטט את הפונקציה די להציג את הערכים ברביע הראשון והשלישי. באופן דומה אפשר לטפל גם בפונקציות אי-זוגיות.
הרביעים מהווים חלוקה גסה של המישור. כך ניתן לקבוע כי הגרף של פונקציה חיובית נמצא בשני הרביעים הראשונים.
בית האופרה של בודפשט

היסטוריה

מבנה האופרה תוכנן על ידי מיקלוש איבל, אדריכל הונגרי מהמאה ה-19, ובנייתו נמשכה מ-1875 עד 1884 ומומנה על ידי עיריית בודפשט והקיסר האוסטרו-הונגרי פרנץ יוזף. בית האופרה המלכותי של בודפשט (כפי שנקרא אז) נפתח לציבור ב-27 בספטמבר 1884.
אורחים רבים מפורסמים וחשובים הוזמנו לאופרה, כמו גוסטב מאהלר, המלחין שהיה מנצח בבודפשט מ-1887 עד ל-1891 ואוטו קלמפרר, מנצח בהונגריה שלוש שנים מ-1947 עד 1950.
בשנות ה-70 ביקשה הנהלת האופרה מממשלת הונגריה לממן שיפוץ נרחב שהתחיל ב-1980 והסתיים ב-1984. הפתיחה מחדש התרחשה בדיוק 100 שנים לאחר הפתיחה המקורית, ב-27 בספטמבר 1984.

המבנה

המבנה מעוטר בעושר רב ונחשב לאחת מיצירות המופת של האדריכל. הוא נבנה בסגנון הנאו-רנסאנס עם אלמנטים מהבארוק. המבנה כולל פסלים ותמונות של גדולי האמנים ההונגרים באותה תקופה, כמו ברטלאן סקיי, מור טאן וקארוי לוץ. מבחינת גודל וקיבולת, בית האופרה הוא לא מהבולטים אך מבחינת יופי ואקוסטיקה הוא נחשב אחד מבין הראשונים מכל בתי האופרה בעולם. אולם האופרה עוצב בצורת פרסה ומכיל 1,261 מושבים. על פי מדידות שנעשו בשנות ה-70 על ידי כמה מהנדסים, האולם הוא השלישי באיכות האקוסטיקה באירופה, אחרי לה סקאלה שבמילאנו והפלה גרנייה שבפריז. למרות העובדה שבתי אופרה רבים נבנו מאז בנייתו, בית האופרה ההונגרי עדיין נחשב בין הטובים ביותר בתנאי האקוסטיקה.
בחזית המבנה עומד פסל של פרנץ ארקל, מלחין המנון הונגריה - היצירה הראשונה שנוגנה בבית האופרה לאחר שנפתח. בנוסף להלחנת ההמנון, הקים ארקל את התזמורת הפילהרמונית של בודפשט. הפסל השני הוא של פרנץ ליסט, המלחין ההונגרי המפורסם ביותר.
בכל שנה נמשכת עונת המופעים מספטמבר עד סוף יוני, ופרט להופעות אופרה, משמש בית האופרה גם כמשכנו של הבלט הלאומי של הונגריה.
במקום ניתן להזמין סיורים במבנה בשש שפות (אנגלית, הונגרית, צרפתית, איטלקית, גרמנית וספרדית) כמעט כל יום.
לשכת הפרווה

לשכת הפרווה הייתה לשכה בחלקה הדרומי (לפי גרסה אחרת: הצפוני) של העזרה של בית המקדש השני. בלשכת הפרווה מלחו את עורות הבהמות שהוקרבו, ועל גגה שכן מקווה טהרה, שבו היה טובל הכהן הגדול ביום הכיפורים.

בית טבילה

על גגה של הלשכה היה מקווה טהרה ("בית טבילה") לצורך הכהן הגדול, שהיה נחשב כחלק מן הקודש (העזרה). כך, לא יכול היה הכהן הגדול לטבול בה לפני תחילת העבודה ביום הכיפורים, שכן היה עליו לטבול בטרם ייכנס לקודש. שאר הטבילות (ארבע מתוך חמש) נערכו באותו מקווה.
אל בית הטבילה נכנס הכהן דרך מדרגות לולייניות שהחלו בלשכת המדיחין הסמוכה. על השאלה מדוע לא היה הכהן נכנס ישירות מבית הפרווה, ענו המפרשים שתי תשובות אפשריות: א. בלשכת הפרווה היה שורר ריח חריף עקב מליחת העורות שבמקום, ורצו למנוע זאת מן הכהן הגדול, שעבד מתוך צום וחוסר שינה; ב. משום צניעות, מחשש פן יונף הסדין החוצץ בין הכהן הגדול ובין העם ויתגלה בעירומו, נכנס מדרך צדדית.

מכשף ששמו 'פרווה'

לפי דברי רב יוסף בתלמוד הבבלי (יומא לה, א), נקראה לשכת הפרווה על שם מכשף ("אמגוש") בשם זה. רבים תמהו, כיצד ייתכן לקרוא שם מקום במקדש על שמו של נוכרי מכשף, ומה היו הנסיבות שגרמו לכך; בעניין זה נחלקו הדעות: דעת הגאונים, המובאת בספר הערוך (וכן דעת הרמב"ם בפירושו למשנה), היא כי היה זה מכשף נוכרי שחצב מנהרה נסתרת אל מתחת לבית קודש הקודשים, במטרה לצפות בעבודת הכהן הגדול, אולם הכהנים גילוהו והרגוהו כדין גוי הנכנס להר הבית, ולמען ישמעו ויראו שלא לזלזל בקדושת המקדש קראו ללשכה על שמו, לדראון עולם. על פי מנחם המאירי, היה זה מכשף יהודי שחזר בתשובה ותרם מקווה זו הנקראת על שמו. ר' עובדיה מברטנורא, בפירושו למשנה (מידות ה, ג), כתב: "אדם מכשף ששמו 'פרווה' בנה אותה לשכה על ידי מכשפוּת ונקראת על שמו".
בתפארת ישראל מופיעה הדעה כי הייתה זו יצירה טכנולוגית שהסתייעה בחוק כלים שלובים על מנת להעלות את המים לקומה השנייה שם שכנה המקווה, בלא להפכם למים שאובים הפסולים למקווה. ומכיוון שדבר זה היה נראה ככישוף, כונה בפי כל 'על שמו של מכשף'.

תפקיד הלשכה

ר' שמעיה כותב בפירושו למסכת מידות (וכן סובר גם ה'תוספות יום טוב'), שלשכה זו נקראה על שם עורות הפרים שהיו מולחים בה, ורק בית הטבילה שעל גבה נקרא בשם 'פרוה' על שם המכשף שבנאו.
לדעתו של חוקר המקדש אלחנן אייבשיץ (בספרו 'הבית השני בתפארתו', עמ' רי-ריא), השם פרווה מסמל בעיקרו את המשמעות של 'עור שעיר' (כמשמעות הידועה לנו של פרווה), כרמז לשימושה של הלשכה, למליחת עורות; עם זאת, יש בשם גם משום זכר למאורע ההיסטורי של אותו מכשף שחתר בעזרה, כמסורת הגאונים.
צבא העם הלאומי

צבא העם הלאומי (בגרמנית: Nationale Volksarmee, "נָצְיוֹנָאלֶה פוֹלְקְסְאָרְמֶה") היה צבאה של גרמניה המזרחית.

היסטוריה

צבא גרמניה המזרחית נוסד ב-1 במרץ 1956; הוא היה צבא מקצועי עד שב-24 בינואר 1964 הונהג גיוס חובה. תקופת שרות החובה הייתה לפחות 18 חודשים, כל הגברים בין הגילים של 18 ל-26 שנים היו כשירים לגיוס.
לשיא כוחו הגיע צבא גרמניה המזרחית ב-1987, אז הוא מנה 175,300 חיילים, והוא הפך לכוח הצבאי החזק ביותר בברית ורשה (מלבד הצבא האדום). כמחצית החיילים היו חיילים בשירות קבע והשאר היו חיילים בשרות חובה. צבא מזרח גרמניה עוצב לפי המודל הסובייטי, שבו מסתמכים בעיקר על הקצינים לניהול המבצעים ולסיפוק מנהיגות לצבא. הנגדים היו מוגבלים בתחומי אחריות וכוח, והצבא כלל קצינים פוליטיים שנועדו להבטיח את נאמנות החיילים למפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה.
עם איחוד גרמניה בשנת 1990, התאחד צבא גרמניה המזרחית עם הבונדסוור, צבאה של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה. רוב החיילים של הנציונאלה פולקסארמה שוחררו ואלה שנשארו ושירתו בבונדסוור הורדו בדרך כלל בדרגה; כל הנכסים והציוד בבעלות של הנציונאלה פולקסארמה הפכו לרכוש הבונדסוור, שבחר למכור את רוב הציוד המזרח גרמני.
המופע של קליבלנד

ביטול הסדרה

ב-17 באפריל 2013, הכחישה פוקס שמועות אשר טענו כי המופע של קליבלנד בוטלה. עם זאת, ב-13 במאי, אישר ראש חדשות הבידור של פוקס קווין ריילי את ביטול הסדרה. שידורים חוזרים של הסדרה ממשיכים להיות משודרים בתחנות מקומיות, TBS, וברצועת השידורים למבוגרים של Cartoon Network הנקראת Adult Swim. לאור ביטול הסדרה, אושר שקליבלנד ומשפחתו יחזרו לקוהוג ויצטרפו לצוות הסדרה של איש משפחה.
דניאל דור (גיטריסט)

דניאל דור (נולד ב-2 בנובמבר 1978) הוא מוזיקאי, גיטריסט וזמר ישראלי.

ביוגרפיה

יליד הרצליה. החל לעסוק בנגינה בגיל 12, והושפע מרוק בריטי ואמריקאי של שנות ה-60 וה-70. בתיכון למד במגמת מוזיקה בבית ספר לאומנויות. שירת בצה"ל בחיל האוויר, תחילה בקורס טיס ולאחר הדחתו ביצע השלמת קצונה בחיל האוויר ושירת כבקר טיסה.
בין השנים 2003–2007 למד באוניברסיטת תל אביב והשלים תואר בכלכלה ופסיכולוגיה.

קריירה מוזיקלית

את דרכו המוזיקלית החל כגיטריסט ויוצר בלהקת "האחים והחיות". הלהקה הוציאה את אלבומה "אל הדממה" בחברת "הד ארצי" ופעלה במשך 6 שנים. בין השנים 2001–2008 ביצעה הלהקה כ-200 הופעות, ביניהן הופעות בפסטיבלים (בובמלה, בראשית) ובמועדון הבארבי. חבריה התארחו מספר פעמים בערוץ 24 ובתוכנית האירוח של ליאור שליין. דור כתב את אחד השירים הידועים של הלהקה, "אבודים", שיצא עם קליפ לקראת יציאת האלבום.
בשנת 2006 הצטרף כגיטריסט ללהקת "בוטן מתוק בקרקס", איתה ניגן החל מסיבוב ההופעות של "יום עדין", במהלכו הופיע בפסטיבלים גדולים כגון פסטיבל בשקל, פסטיבל סוף הקיץ בגן סאקר, ופסטיבל כוכב נולד בפארק הירקון.
במקביל הקליט סינגל בשם "שיר המטריה", ובעבודת יחסי ציבור עצמאית הוציא אותו לרדיו. השיר הפך לאחד המומלצים של רשת ג' במשך 3 שבועות ברציפות, לשיר השבוע ברדיו קול הים האדום ולשיר השבוע ברדיו ירושלים.
בשנת 2009 החל במסע הופעות יחיד, "דניאל דור במחווה לבוב דילן", הופעת סולו אקוסטית המוקדשת לשיריו של דילן. לאורך 3 שנים ביצע מעל 300 הופעות ברחבי הארץ, תחת ניהול עצמי.
בשנת 2010 החל בסיבוב הופעות בשם "דניאל דור - רוק פוזיטיבי", מלווה על ידי טל מרקוס בגיטרה בס ונמרוד ליברמן בתופים. ביחד ביצעו כ-100 הופעות עד ליציאת אלבום הבכורה של דור, "רוק פוזיטיבי", בנובמבר 2012. לקראת הוצאת האלבום התארח דור בתחנות הרדיו 88FM, רשת ב' ב"לילה חי מאוד", גל"צ, ותחנות רדיו אזורי רבות.
ניקולס ספארקס

ביוגרפיה

ניקולס ספארקס נולד ב-1965, באומהה-נברסקה, לפרופסור פטריק מייקל ספארקס, ולג'יל אמה מרי (נולדה בשם Thoene) ספארקס, עקרת בית ועוזרת אופטימטריסט, כאמצעי מבין שלושה ילדים. אחיו הגדול הוא מייקל ארל "מיקה" (1964-), ואחותו הקטנה דניאל "דנה" ספארקס (1966–2000) נפטרה בגיל 33. ספארקס אמר שהיא ההשראה לדמות הראשית ברומן שלו "סיפור אהבה בלתי נשכח".
ספארקס, ששורשי משפחתו מגיעים ממוצא גרמני, צ'כי, אנגלי ואירי, גודל וחונך כנוצרי קתולי אמונה בה הוא מחזיק עד היום ועל פיה מחנך את ילדיו. במהלך ילדותו, נדדה משפחתו באזורים שונים של ארצות הברית; מיניסוטה, לוס אנג'לס, גרנד איילנד-נברסקה ולבסוף, בהיותו בן שמונה, השתקעה המשפחה בפייר אוקס שבקליפורניה, בה הוא סיים את לימודיו התיכוניים. מ-1984 למד באוניברסיטת נוטרה דאם, תחת מלגת הצטיינות באתלטיקה, וב-1988 סיים תואר במנהל עסקים.
לאחר סיום לימודיו ניסה ספארקס להתקבל לבית ספר למשפטים ובמקביל חיפש עבודה בתחום הפרסום, אך ללא הצלחה. ובמשך תקופה ארוכה עסק בעבודות מזדמנות, בהן שמאות מקרקעין, מלצרות וטלמרקטינג. 
בתקופה זו הכיר את קאתי קוט, והם נישאו ב-1989. בשנת 1993 עבר הזוג להתגורר בגרינוויל שבדרום קרוליינה. והחל משנת 1997 עברו לניו-ברן בצפון קרוליינה, ולהם שלושה בנים ותאומות.
ספארקס ואשתו קאתי נפרדו ב-2015, נשארו בקשרי ידידות.

קריירת כתיבה

את ספר הביכורים שלו: "The Passing", שמעולם לא פורסם, כתב ספארקס ב-1985, במהלך חופשת מחלה ארוכה, אותה בילה בקיץ של שנת לימודיו הראשונה באוניברסיטה, כתוצאה מפציעת ספורט.
ב-1989, כתב רומן נוסף שלא פורסם, "The Royal Murders".
ב-1990 כתב בשיתוף עם אצן העבר וזוכה מדליית הזהב האולימפית בילי מילס, את הספר "Wokini: A Lakota Journey to Happiness and Self-Understanding". הספר נמכר בכ-50 אלף עותקים בשנה הראשונה לצאתו לאור.
לאחר שעבר להתגורר עם משפחתו בגרינוויל, כתב את ספרו הבא, "היומן" (The Notebook). שנתיים לאחר מכן הוא התגלה על ידי סוכנת הספרות תרזה פארק, שקראה את הספר והוא מצא חן בעיניה. היא השיגה לו מקדמה של מיליון דולר עבור פרסומו בהוצאת הספרים של טיים וורנר; הספר פורסם ב-1996 והפך לרב מכר כבר בשבוע הראשון לצאתו.
לאחר הצלחת ספרו, עבר ספארקס להתגורר בניו-ברן, שם כתב מספר רבי מכר נוספים.
רבים מספריו תורגמו לעברית, בהם "היומן", "עיקול בדרך", "מכתב בבקבוק", "סיפור אהבה בלתי נשכח", "החתונה", "שומר הראש", "מאמין אמיתי", "ג'ון היקר", "לילות ברודנטה", "הבחירה", "להתחיל מחדש", "הטוב שבי", "בר מזל" ו"אהבה למרחקים ארוכים".
מלכיה

היסטוריה

היישוב הוקם במרץ 1949 על ידי חיילים מגרעיני הפלמ"ח לאחר השחרור ממלחמת העצמאות.
מקור השם של היישוב היסטורי – "מלכיה" הייתה משפחת כוהנים שבניה שירתו
בבית המקדש. השם "מלכיה" מופיע במקומות רבים במקרא: בירמיהו,
בעזרא, בנחמיה ובדברי הימים. עם חורבן בית שני עקרה משפחת הכוהנים מירושלים, נדדה לגליל והתיישבה במקום שבו קיים היום הקיבוץ.
היישוב היהודי התקיים במקום כ-400 שנה. לאחר מכן הפך לכפר הערבי בשם "אל-מאלכיה" (בערבית: المالكية).
הנוסע הערבי יאקות אל-חמאווי בספרו הידוע "מועג'ם אל-בולדאן", שנכתב בתחילת המאה ה-13, הזכיר את אל-מאלכיה, וכתב כי לתושבי הכפר יש מגש עץ שטוענים לגביו שהשתייך לנביא מוחמד.

בתקופת מדינת ישראל

ערב מלחמת ששת הימים תוגברה השמירה על היישוב בידי חיילים סדירים מחטיבת גולני שהציבו מארבים בסמוך ליישוב. עקב חוסר תיאום בין כוחות אירעה תקרית אש כוחותינו בין שומרי הקיבוץ לחיילי גולני בסמוך לברכת המים של הקיבוץ בלילה שבין ה־19 ל־20 במאי 1967, במהלכה נהרג חייל
גן החיות של קרזה

היסטוריה

גן החיות של קרזה הוקם במאי 1986 על ידי שני אחים, תיירי ופטריק ג'רדן מייסד פארק החתולים בפארק החממה הזואולוגי ביוטרופיקי. כיום גן החיות מנוהל על ידי תיירי ג'רדן, ופטריק ג'רדן מנהל את פארק החתולים.
גן החיות פתוח למבקרים החל מחודש פברואר ועד לחודש נובמבר, שטחו הוא כ-600 דונם ובו ישנם יותר מ-1,000 בעלי חיים, המייצגים כ-120 מינים שונים, מחמש יבשות בעולם. בגן החיות שני מסלולי הליכה, האדום והצהוב, רכבת גן החיות וקולנוע.

חיות בר

בינואר 2013 התרחשו בגן החיות מספר לידות, כאשר באחת מהן ופעם הראשונה בצרפת נולד קרנף הודי. לאחר מקרי ילודה נוספים, הכוללים שלושה אריות (ב-2013 וב-2015) ושתי פנדות אדומות (ב-2013 וב-2014), איפשרו לגן החיות למלא את תפקידו בהגנה על מינים ורבייתם.
אורבנוס השביעי

חייו המוקדמים

ג'ובאני בטיסטה קסטניה נולד ברומא בשנת 1521 למשפחת אצולה שמקורה בג'נובה, בן לקוסימו קסטניה (Cosimo Castagna) ולקוסטנצה ריצ'י ג'אקובצי (Costanza Ricci Giacobazzi).
קסטניה למד באוניברסיטאות בכל רחבי איטליה, קיבל תואר דוקטור במשפט קונטיננטלי ובמשפט קאנוני מאוניברסיטת בולוניה, ואף שימש כעורך דין חוקתי. קסטניה הצטרף לקוריה הרומאית במהלך כהונתו של האפיפיור יוליוס השלישי, ומונה לתפקיד בבית הדין העליון של החותם הקדוש. קסטניה התמנה לתפקיד הארכיבישוף של רוסאנו ב-1 במרץ 1553, ובמרוצת החודש שלאחר מכן קיבל שלל תוארי כמורה נוצריים, בשיאם התמנותו לתפקיד כומר (Priest) ב-30 במרץ.
קסטניה כיהן כמושל העיר פאנו בשנים 1555–1559, ולאחר מכן כמושל הערים פרוג'ה ואומבריה בשנים 1559–1560. השתתף בוועידת טרנט בשנים 1562–1563, ובשנים 1565–1572 שימש כנונציו (שליח האפיפיור) לספרד. לאחר שעזב את תפקידו כארכיבישוף בשנת 1573, שימש כמושל העיר בולוניה בשנים 1576–1577 ובמקביל כנונציו לוונציה בשנים 1573–1577. שימש גם כנציג הכס הקדוש בפלנדריה ובקלן בשנים 1578–1580.
האפיפיור גרגוריוס השלושה עשר העלה את קסטניה לדרגת חשמן ב-12 בדצמבר 1583, והוא קיבל את תפקיד החשמן של כנסיית סן מרסלו אל קורסו .

כהונתו כאפיפיור

קסטניה נבחר לתפקיד האפיפיור בקונקלווה לאחר מותו של האפיפיור סיקסטוס החמישי ב-27 באוגוסט 1590. עם סיום הקונקלווה, ב-15 בספטמבר 1590, נבחר קסטניה לתפקיד האפיפיור, רבות בזכות תמיכת החשמנים הספרדים. עם בחירתו, אימץ קסטניה את השם "אורבנוס השביעי".
במהלך כהונתו הקצרצרה כאפיפיור, היה אורבנוס השביעי לנושא המשרה הרשמי הראשון בהיסטוריה האנושית שקבע איסור עישון במקום ציבורי. הוא איים להחרים כל מי שיצרוך טבק בשטחה של כנסייה - כולל לעיסתו, עישונו או שאיפתו כאבקה.
אורבנוס השביעי היה ידוע כאפיפיור שדאג לרווחת העניים. הוא סיבסד אופים ברומא על מנת להוריד את מחירי הלחם, והגביל את ההוצאות של בעלי התפקיד הבכירים ששירתו תחתיו. הוא גם סיבסד מיזמי עבודות ציבוריות על מנת לייצר מקומות עבודה חדשים. בנוסף, היה ידוע כמתנגד תקיף לנפוטיזם.

מותו

אורבנוס השביעי נפטר ברומא ב-27 בספטמבר 1590, מעט לפני חצות, ממחלת המלריה. הוא נקבר בקריית הוותיקן, ועצמותיו הועברו ב-21 בספטמבר 1606 לכנסיית סנטה מריה סופרה מינרווה.
עזבונו הוערך בסכום של כ-30,000 סקודו איטלקי, והוא הועבר לצדקה לטובת הענקת נדוניות לצעירות עניות.
גידי קליגר

קריירה

קליגר פרץ לצמרת השייט העולמית כבר בגיל צעיר במסגרת אגודת הפועל תל אביב, והתחרה במפרשיות מדגם 420. בשנת 1993 זכה (ביחד עם סער בר) באליפות ישראל והיה לשייט הצעיר ביותר אשר זכה בתואר זה. ב-1996 חבר לאודי גל וזכה עמו באליפות אירופה לנוער, ובמקום השני באליפות העולם. לאחר מכן עברו השניים להתחרות בדגם 470, והמשיכו להגיע להישגים: אליפות אירופה לנוער ב-1998 ו-1999, מקום שני באליפות העולם לנוער ב-1999 ובמקום הראשון באליפות העולם לנוער בשנת 2000. באותה שנה התמודדו לראשונה גם באליפות העולם לבוגרים, והגיעו למקום השמיני.
בעשור הראשון של המאה ה-21, המשיכו קליגר וגל להתבלט בתחרויות השונות. בשנת 2001 זכו במדליית הכסף באליפות אירופה שנערכה באירלנד. שנה לאחר מכן זכו במקום הרביעי באליפות העולם בקליארי, ובאליפות אירופה הגיעו למקום השמיני. בשנת 2003 זכו במקום החמישי באליפות העולם בקדיס, אך הגיעו רק למקום ה-33 באליפות אירופה.
באולימפיאדת אתונה סיימו במקום ה-13, המאכזב מבחינתם, אך לאחר מכן שבו והגיעו להישגים בזירה הבינלאומית: מדליית כסף באליפות אירופה ב-2005, מדליות ארד באליפויות העולם שנערכו ב-2006 וב-2008, ומקום רביעי בזו שנערכה ב-2007. באולימפיאדת בייג'ינג שוב השיגו תוצאה מאכזבת, כשסיימו במקום ה-14 בתחרות שנערכה בעיר צ'ינגדאו.
בשנת 2009 החליטו קליגר וגל להפסיק את שיתוף הפעולה, ולהתחרות עם בני זוג אחרים. קליגר חבר לערן סלע והמשיך להצליח. הוא זכה ביחד עם סלע במדליית ארד בתחרות במיאמי בראשית 2010 ובהמשך השנה זכו השניים במדליית הכסף באליפות אירופה שנערכה באיסטנבול.
ב-2011 זכו קליגר וסלע במדליית הארד באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי. בהמשך השנה זכו במדליית ארד בתחרות הקדם-אולימפית שנערכה בויימות', האתר שאירח שנה לאחר מכן את תחרויות השייט באולימפיאדת לונדון (2012). הישג זה הקנה להם את הקריטריון האולימפי הישראלי. באליפות העולם בפרת' ב-2011 סיימו במקום הרביעי שהקנה להם את הקריטריון הבינלאומי והבטיחו את השתתפותם, באולימפיאדת לונדון. באפריל 2012 הגיעו קליגר וסלע למקום ה-6 בתחרות גביע העולם שנערכה בפלמה דה מיורקה.
באולימפיאדת לונדון לא הצליחו קליגר וסלע לשחזר את הישגיהם, וסיימו במקום ה-15. לאחר המשחקים הועמד קליגר לדין בפני ועדת המשמעת של הוועד האולימפי, לאחר שלא שב לישראל במועד שנקבע לו. הוא נדון להרחקה על תנאי מהנבחרת למשך שנתיים, ולקנס של 15 אלף שקל.

חיים אישיים

קליגר למד בתיכון עירוני ה' בתל אביב, ושירת בצה"ל במעמד של ספורטאי מצטיין.
קליגר הוא בנם של אילן ואילנה קליגר, העוסקים בהוראת שייט. קליגר הוא אחיה של לינור קליגר, אף היא שייטת בעלת הישגים ומאמנת. נשוי לקאמיל לקוינטרה, שייטת צרפתייה.
מצילות

עלילה

מצילות מביא את סיפורה של הדס, אישה צעירה שחוותה פגיעה קשה בילדותה ואינה מסוגלת להתגבר עליה בבגרותה. בגיל 31 הדס עדיין מתגוררת עם תרצה אמה בבית ילדותה בגבעתיים ואינה מצליחה להגיע לעצמאות כלכלית ונפשית. היא מעבירה את זמנה בעבודה חלקית במירוק חרוזים עבור חברתה התכשיטנית של אמה, העושה לה טובה בהעסקתה. בה בעת, היא מקיימת זוגיות בלתי מספקת עם סטודנט עדין בשם עמית.
עולמה הפנימי של הדס סובב סביב ניסיונות חוזרים ונשנים למצוא את עצמה ולשרוד בסביבה הנחוות כמכאיבה ומנוכרת. אחת הדרכים המרכזיות שלה לנסות לחלץ את עצמה מזיכרונות העבר היא באמצעות מדיטציה אינטנסיבית. אלא שדווקא הכניסה לעולם זה מתחילה להשתלט על אישיותה, ולהעמיק את השסע הנפשי ממנו היא סובלת.
הספר מצילות מהווה תקדים בכך שזכה בפרס וקיבל שבחים רבים אף על פי שראה אור בהוצאה עצמית. החלטתה של לזר להוציא את הספר בהוצאה עצמית לא נובעת דווקא מהעובדה שהספר לא התקבל בהוצאות השונות, אלא מחששות שהתעוררו בה לצד ניסיון העבר: "גיבורת הספר הפכה לחלק ממני והרגשתי שאינני מסוגלת לתת לה ולספר לעבור את אותו מסלול (שעבר ספרה הקודם, ע"ק), ובכל זאת שלחתי אותו לכמה מהן מכוח ההרגל (...) נודע לי, שמאות עותקים מספרי הקודם נגרסו על ידי ההוצאה. לכן החלטתי להוציא לאור את 'מצילות' בעצמי. הזכייה בפרס רמת גן חיזקה את הביטחון שלי בספר הזה ובשיטת ההוצאה העצמאית, והוכיחה שאיכות ספרותית אינה תלויה בהוצאה או בשם גדול ומוכר, וכי יש דרכים מגוונות ליצור ספרות טובה ולהגיע לקהל הקוראים".
שיאן

היסטוריה

בסמוך לשיאן נמצאו שרידי כפר נאוליתי מהאלף השישי לפני הספירה. 
לשיאן יש היסטוריה של למעלה מ-3,100 שנה ברציפות. זו מהערים המשפיעות והחשובות ביותר בהיסטוריה האנושית.
שיאן הייתה אחת מערי הבירה העתיקות של סין, כשהאחרות היו בין השאר בייג'ינג, לוו-יאנג, קאיפנג, האנגג'ואו, ונאנג'ינג. שיאן הייתה עיר הבירה של 13 שושלות לרבות שושלת ג'ואו המערבית, שושלת צ'ין, שושלת האן המערבית, שושלת סווי ושושלת טאנג וזאת במשך 1062 שנים. בתקופת שושלת האן ושושלת טאנג שיאן הייתה התחנה הראשונה בדרך המשי כמו גם המרכז הפוליטי הכלכלי והתרבותי, בתקופתה העיר הייתה העיר המאוכלסת ביותר בעולם ואחת החשובות בעולם, ומבנה העיר הועתק גם לערים חשובות כגון קיוטו בירת הייאן ואדו ביפן. כבירה נכבשה העיר רק על ידי הטיבטים לזמן קצר ב-763, וחואנג צָ'או במרד של 879, אך במשך המילניום הראשון לספירה עמדה לרוב בתפארתה בהיותה מהערים החשובות והגדולות בעולם. מעיר זאת נפוץ הבודהיזם בסין לאחר שבמאה ה-7 תורגמו בה מאות ספרי דת שהובאו מהודו. עיר זאת הפיצה גם את הקונפוציאניזם, דאואיזם וליגליזם שהיו זרמי מחשבה משפיעים בסין.
מנפילת שושלת טאנג במאה ה-10, הלכה ושקעה העיר, אם כי בראשית שושלת מינג, בסוף המאה ה-14, נבנתה מחדש והוקפה בחומה חדשה, וגם ניתן לה שמה הנוכחי. בשנת 1556 הייתה במוקד רעידת האדמה הקטלנית בהיסטוריה, כשכמעט הושמדו כליל כל יישובי המחוז והמחוזות הסמוכים. העיר שבה לספרי ההיסטוריה במאה ה-20 בבריחתה של צה-שי הקיסרית האלמנה לשם במהלך מרד הבוקסרים ובתקרית שיאן בה נחטף מנהיג סין צ'יאנג קאישק והפך לשבוי במדינתו.
גילוי צבא הטרקוטה בקרבת העיר בתחילת שנות ה-70, גרם לעיר לשוב לחשיבות העבר שלה בשמשה סמל של אחדות עבר מיתולוגית העוזרת לגבש את סין העכשווית כהמשך ישיר של סין הקדמונית. תקציבים שהופנו לעיר הפכו אותה במהירות למרכז תעשייה, אומנות, חינוך ותיירות, והעיירה המאובקת של שנות השבעים הפכה למרכז מטרופוליני של כ-8.5 מיליון איש. זו עיר שהתעשרה במהירות והפכה למרכז תעשייתי המייצר בעיקר רכיבים בקבלנות משנה. עם זאת, כעיר תיירות מהחשובות בעולם, מגיעים אליה כ-60 מיליון תיירים (מרביתם תיירות פנים), דבר התורם רבות לעושרה של העיר.
העיר מוקפת בנהר ג'ין, נהר ווי, נהר צ'אן ונהר ג'ינג. שיאן ידועה כיום בעיקר בשל הממצאים של צבא הטרקוטה שנמצאו בסביבתה.

חומות שיאן

חומות העיר נמצאות במרכז העיר, החומה המזרחית אורכה 11.9 ק"מ, החומה המערבית קטנה רק במעט מהמזרחית; בחומות 4 שערים. המזרחי - שער אניון, הדרומי - שער יונגן, המערבי - שער אנדינג ובמזרח שער צ'אנגלי. 
לפני 1400 שנה קבעה שושלת טאנג את בירתה בשיאן, באותה תקופה אורך החומות היה 35 ק"מ, חומות כה כבירות היו נדירות אז ושיאן הייתה אחת מארבע ערי הבירה העתיקות הגדולות בעולם. העיר וחומותיה הפכו חורבות במלחמה במאה העשירית.
החומות נבנו מחדש על החומות שהיו בתקופת שושלת טאנג. בתקופת שושלת מינג (1374-1378) החומות הורחבו והוגבהו. זו אחת הערים היחידות בסין בהן נשתמרו החומות בצורה כה יפה. החומה הנוכחית נבנתה במאה ה-14 בראשית שושלת מינג שגם נתנה לעיר לראשונה את השם שיאן. החומות שרדו את רעידת האדמה הגדולה מהמאה ה-16.
גובה החומות כ-12 מטר, החומות רחבות מאוד בבסיסן, למעלה רוחבן 18 מטר. בחלקן החומות מוקפות בתעלת מים, בכל שער יש מגדל שמירה, בכל שער היה גשר תלוי נייד שהיה מועלה בעת קרב. על החומות ניתן לטייל רגלית, לשכור אופניים או לסייר ברכב חשמלי לאורך החומה.
יוסף ג'בארין

ביוגרפיה

בשנת 1995 קיבל תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1997 קיבל תואר שני במשפטים מאמריקן יוניברסיטי בוושינגטון. בשנת 2003 קיבל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת ג'ורג'טאון. הוא מתמחה בזכויות אדם ובזכויות מיעוטים. בשנת 2004 הצטרף לסגל הפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה. במקביל לימד ג'בארין במכללה האקדמית תל-חי, שם היה ראש התוכנית לחינוך חברתי. בעבר היה ראש מרכז "דיראסאת", מרכז ערבי למשפט ומדיניות בנצרת.
חבר הוועד המנהל של סיכוי - לקידום שוויון אזרחי. פעיל במפלגת חד"ש. בשנת 2013 השתתף בכנס בנושא "האפרטהייד הישראלי" שהתקיים בנצרת, ודיבר על "הגזענות בתחומי הקו הירוק". בבחירות לכנסת העשרים הוצב במקום העשירי של הרשימה המשותפת.
ביולי 2019 היה אורח בכנס של הארגון האסלאמי "ידידי אל אקצה" בבריטניה, שעסק בין השאר בקידום החרם ובשיטות המאבק הבינלאומיות נגד מדינת ישראל. בהמשך פורסם באתר "מקור ראשון", כי מקור המימון לנסיעתו הוא אתר התקשורת "Middle East Monitor", כלי תקשורת פרו-פלסטיני המקושר לתנועת האחים המוסלמים ולחמאס.
ג'בארין נשוי ואב לארבעה. תושב אום אל פחם.