google/wiki40b huggingface dataset:
סמנתה כריסטופורטי

ביוגרפיה

כריסטופורטי נולדה במילאנו ב-1977. היא גדלה באזור טרנטינו. כילדה, התעניינה במדע בדיוני וחלמה לטוס בשחקים. בגיל 18 למדה שנה בארצות הברית במסגרת תוכנית חילופי סטודנטים. ב-2001 סיימה תואר בהנדסת מכונות מאוניברסיטת Technische Universität במינכן, והתמקדה בהנעה ומבנים קלים. במהלך התואר למדה כ-4 חודשים באוניברסיטת École nationale supérieure de l'aéronautique et de l'espace בפריז ועבדה על פרויקט ניסויי באווירודינמיקה. סיימה תואר שני בנושא הנעה מוצקת לחלל, וכתבה את התזה במהלך שהות של 10 חודשים באוניברסיטת מנדלייב להנדסה כימית  במוסקבה.
הייתה בין הראשונות שהתנדבו לחיל האוויר האיטלקי ברגע שפתח את שורותיו לנשים. כחלק מאימוניה סיימה תואר בהנדסת אווירונאוטיקה באקדמיית חיל האוויר האיטלקי, והייתה אחת מהנשים הראשונות שהן טייסות ובעלות דרגת סגן בחיל האוויר האיטלקי.
נכון ל-2016, היא בעלת דרגת קפטן בחיל האוויר האיטלקי, וצברה למעלה מ-500 שעות טיסה על שישה סוגים של כלי טיס: T-38 טאלון, ססנה T-37, מטוסי אימון MB-339A ו- MB-339CD, מטוס התובלה SF-260 Aermacchi ו- AM-X.
נבחרה לאסטרונאוטית של סוכנות החלל האירופאית בכיתת האסטרונאוטים של 2009, וסיימה את אימוניה בנובמבר 2010.
כריסטופורטי היא פוליגלוטית: היא דוברת איטלקית, גרמנית, צרפתית, רוסית ואנגלית, ולומדת סינית.
לכריסטופורטי בת, שנולדה בנובמבר 2016.

משימת פוטורה

 ביולי 2012 הכריזה סוכנות החלל האירופאית שכריסטופורטי נבחרה למשימת שהות ארוכה בתחנת החלל הבינלאומית ב-2014, כחלק ממשלחות 42 ו-43 לתחנת החלל. היא שוגרה לחלל ב-23 בנובמבר 2014 על סויוז TMA-15M, והגיעה לתחנת החלל לאחר כ-6 שעות.
משימתה של כריסטופורטי נקראה "פוטורה". במהלך המשימה הייתה אחראית לתפעול התנתקות הATV-5 מתחנת החלל. כמו כן הייתה אחראית על שלל ניסויים מדעיים. בין תוכניות החינוך והקהילה (outreach) הייתה תוכנית של חקר פוטוסינתזה בשילוב תלמידי בית ספר. התלמידים בדקו את תהליך הפוטוסינתזה תוך חשיפת Spirulina algae לפחמן דו-חמצני. במקביל, הם למדו על תהליכי מיחזור האוויר והמים הקיימים בתחנת החלל. כריסטופורטי גם התחילה אתגר כלל-עולמי הנקרא "משימה X: התאמן כמו אסטרונאוט". תוכנית זו נמשכה 9 שבועות, ובמהלכה למדו אלפי תלמידים בגילאי 8–12 מלמעלה מ-25 מדינות איך להתאמן ולאכול בתזונה נכונה, והתאמנו במקביל לאימונים שכריסטופורטי ביצעה בתחנת החלל.

משלחת 42 ומדע בדיוני

בלוג משלחת 42 כלל חלק מיוחד שנקרא "don't panic", ובמהלך שהותה בחלל היא הצטלמה עם מספר התייחסויות ל"מדריך הטרמפיסט לגלקסיה". באפריל 2015, בזמן שהדרגון הביאה לתחנת החלל את מכונת האספרסו החללית, היא הצטלמה לטוויטר בקופולה במדי "מסע בין כוכבים" בזמן הכנת הקפה הראשון בתחנת החלל.

חזרה לכדור הארץ

כריסטופורטי הייתה אמורה לשהות בחלל רק עד מאי 2015, אולם כתוצאה מתקלת שיגור של חללית אספקה לתחנת החלל, חזרתה נדחתה עד ליוני 2015. היא נחתה עם החללית TMA-15 לאחר 199 ימים, 20 שעות ו-42 דקות. בכך עקפה את סוניטה ויליאמס והפכה למחזיקת שיא השהות הרציפה בחלל לנשים בחלל במשימה אחת, ובעלת השיא בשהות של משימה בחלל עבור אסטרונאוט של סוכנות החלל האירופאית.

ביקור בישראל

בפברואר 2016 ביקרה כריסטופורטי בישראל במסגרת אירועי שבוע החלל הישראלי שנערך במלאת 13 שנה למותו של אילן רמון באסון הקולומביה. בין השאר היא השתתפה בכנס החלל הבינלאומי על שם אילן רמון במכון פישר שבהרצליה ובמצפה הכוכבים בגבעתיים.

NEEMO 23

כריסטופורטי הייתה מפקדת משימת NEEMO מס' 23 שהייתה מתחת למים בין התאריכים 10 ביוני - 22 ביוני 2019. מטרת המשימה הייתה לבדוק טכנולוגיות לשימוש על הירח ובמשימות לחלל עמוק, תוך ביצוען מתחת למים.
המטבח הלובי

המטבח הלובי או המטבח הטריפולטאי הוא תערובת של המטבח הערבי והמטבח הים-תיכוני, עם השפעה איטלקית חזקה. המורשת של איטליה, מהימים שבהם לוב הייתה קולוניה שלה, ניכרת בעיקר בפופולריות של המאכל האיטלקי פסטה, ובמיוחד מקרוני. מנה מקומית מפורסמת בלוב היא הספרא וקוסקוס, העשוי סולת מותפחת, ומשמש כבסיס לבשר ולתפוחי אדמה אבדומה אל מנה הקרויה "מפרום". מנה זו פופולרית גם בישראל. מאכלים נפוצים נוספים הם שארבה, מרק מתובל מאוד, ובזין, סוג מוקשה של פסטה, העשוי משעורה, קמח ומים. ישנם גם מספר סלטים כגון: סלט חמוצים הקרוי: מסייר.
תושבי לוב נוהגים לאכול בבית, מלבד בימי שישי, בהם נהוג לבלות בפיקניקים על חוף הים התיכון. רוב המסעדות ובתי הקפה מיועדים לנוכרים, שבאו מחוץ למדינה. התפריטים יותר מתוחכמים מבעבר, וכיום ניתן למצוא גיוון רב יותר של מטבח לובי ומזרח-תיכוני. מטבח בינלאומי זמין בבתי המלון הגדולים.
כל המשקאות האלכוהוליים אסורים בלוב, על פי חוקי האסלאם. שיכר מקומי זמין למעוניינים, אך אינו חוקי ובדרך כלל באיכות ירודה. בקבוקי מים מינרליים נפוצים מאוד, וכמוהם גם משקאות קלים מגוונים. מיצי פירות, במיוחד תפוז, נמכרים (בעונה המתאימה) בדוכני רחוב. התה הלובי הוא משקה סמיך המוגש בכוסות קטנות, לעיתים קרובות בשילוב עם עלי נענע או בוטנים. קפה אמריקאי ניתן אף הוא לקנייה בלוב, ובה נפוץ המותג "נסקפה" (Nescafé).
הסחלב הלובי עשוי מגרגירי דוחן והוא נקרא דרוע.
דוד פסיג

ביוגרפיה

פסיג נולד בעיר מקנס שבמרוקו כדוד בן הרוש. בגיל רך עבר עם משפחתו לצרפת, ובגיל 11 ‏עלה לישראל. בוגר אוניברסיטת מינסוטה שבארצות הברית, שבה למד לימודי תואר ראשון ושני בחינוך. בשנת 1993 סיים את לימודי הדוקטורט שלו שם בחקר העתיד. מכהן בסגל בית הספר לחינוך של אוניברסיטת בר-אילן מאז 1993. משמש בה כמרצה בכיר, כראש המגמה לתואר שני לטכנולוגיות תקשורת המידע בחינוך וכראש המעבדה למציאות מדומה. במסגרת זו הוא טוען כי טכנולוגיות תלת-ממד מסוגלות להעצים מיומנויות קוגניטיביות, גם אצל אנשים שכישורים אלו נמוכים אצלם, כגון בעלי מוגבלות שכלית התפתחותית.
פסיג מפתח שיטות מחקר לחקר העתיד ופיתח סולם של מיומנויות קוגניטיביות עתידיות שלדבריו תדרשנה בעתיד מכל אדם כדי שיוכל לשרוד בסביבות חברתיות ועסקיות מורכבות.
בין השנים 2002–2006 שימש כיועץ נציב הדורות הבאים בכנסת. שימש כיו"ר ועדת המקצוע למדעי המידע במשרד החינוך. פסיג משמש כיועץ לארגונים בארץ ובעולם, ומרצה בנושאי עיתוד תהליכי קבלת החלטות בעניינים חברתיים, תעשייתיים וטכנולוגיים. חבר במועצה הלאומית למחקר ופיתוח. ייעץ גם לבנק הפועלים, חיל האוויר משרד החינוך ועוד. 
פסיג התגרש מאשתו בשנת 2016, אב לארבעה ומתגורר בנתניה.
ג'ייסון רייטמן

קורות חיים

רייטמן נולד בעיר מונטריאול בחבל קוויבק שבקנדה לאב יהודי ולאם שהתגיירה. הוריו הם ז'נבייב רובר, שחקנית, ואייוון רייטמן , במאי קומדיות ותיק ("מכסחי השדים", "שוטר בגן ילדים").
רייטמן נודע בעיקר בזכות בימוי הקומדיות המצליחות "תודה שעישנתם" (2006), "ג'ונו" (2007), "תלוי באוויר" (2009) ו"תקועה" (2011). סרטים אלו אופיינו בדיאלוגים שנונים והסתכלות אירונית וביקורתית על החברה המערבית ומעמד הצווארון הלבן. הודות להצלחה הקופתית והביקורתית של סרטו "תלוי באוויר" זכה רייטמן בפרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר (בצוותא עם שלדון טרנר) ובשש מועמדויות לפרס האוסקר כולל לסרט הטוב ביותר. בנוסף היה רייטמן מועמד לפרס הבמאי הטוב ביותר בטקס "גלובוס הזהב" 2007 על סרטו "ג'ונו". סרטו "תקועה" יצא  לאקרנים בשנת 2011 על פי תסריט של כותבת הסרט "ג'ונו", דיאבלו קודי.
בשנת 2018 ביים את סרט הדרמה "ואז הגיעה טלי" בכיכובן של שרליז ת'רון ומקנזי דייוויס. בשנה זו גם יצא סרטו של רייטמן, "המועמד המוביל", דרמה פוליטית המבוססת על מקרה אמיתי אותו ביים, כתב והפיק, בהשתתפותם של יו ג'קמן, ורה פרמיגה וג'יי קיי סימונס.  
כמו כן ביים רייטמן שני פרקים בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "המשרד" וביים מגוון פרסומות לחברות ענק בהן ברגר קינג, נינטנדו ו-BMW.
החל משנת 2004 הוא נשוי לתסריטאית מישל לי, וב-2006 נולדה בתם הראשונה ג'וזי.
איבון שוקה-ברואה

ילדות ונעורים

איבון שוקה-ברואה נולדה ב-20 בדצמבר 1923 בעיר ליל שבצרפת. אביה, ז'ורז, היה פרופסור לפיזיקה, ואמה, ברטה, פרופסורית לפילוסופיה. בנוסף אחיה הצעיר ממנה ב-6 שנים, היה המתמטיקאי פרנסואה ברואה. בשנת 1927 הצטרף אביה לפקולטה למדע בפריז, ולכן היא והוריה עברו להתגורר בפריז, שם גדלה.

השכלה

את ההשכלה התיכונית שלה סיימה שוקה-ברואה בפריז, בשנת 1941. באותה שנה גם זכתה במדליית הכסף בפיזיקה ב-Concours General - תחרות המונה את התלמידים המוצלחים ביותר מכל צרפת. בשנת 1943 התחילה שוקה-ברואה את לימודיה בבית הספר התקני להשכלה גבוהה, אקול נורמל סופרייר, בסבר שבפריז, ובשנת 1946 החלה ללמד בו.
בשנת 1949 הייתה תחילה שוקה-ברואה עוזרת מחקר במרכז הלאומי צרפתי למחקר מדעי, ולאחר מכן שימשה בו כעמיתת מחקר. כתוצאה מכך, עם סיום תפקידה, קיבלה את הדוקטורט שלה בשנת 1951 על התזה שכתבה: "Théorème d'existence pour certains systèmes d'équations aux dérivées partielles non linéaires" (בעברית: משפט הקיום על מערכות של משוואות דיפרנציאליות חלקיות לא ליניאריות).

קריירה

איבון שוקה-ברואה עבדה במגוון תחומים בפיזיקה מתמטית, היא הסיקה תוצאות מניתוחן של משוואות דיפרנציאליות חלקיות וגאומטריה דיפרנציאלית כדי לקבוע בסיס יציב לפתרונות בפיזיקה. משנת 1951 היא עברה לארצות הברית, ושם עבדה במכון למחקר מתקדם בעיר פרינסטון.
בהמשך השנים חזרה שוקה-ברואה עם בן זוגה לצרפת, ושניהם מונו לפקולטה למדעים בעיר מרסיי. היא למדה באוניברסיטת ריימס בין השנים 1958–1959, ומשנת 1960 הפכה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת פריז: VI  פייר ומארי קירי, שם היא נחשבה לפרופסור אמריטה עד פרישתה בשנת 1992. מאז המשיכה שוקה-ברואה לתרום רבות לפיזיקה המתמטית ב|אוניברסיטת פריז: VI  פייר ומארי קירי.
בשנת 1978 שוקה-ברואה נבחרה להיות כתבת של האקדמיה הצרפתית למדעים וב- 14 במאי 1979 היא הפכה לחברה מלאה בה, ובכך היא האישה הראשונה שנבחרה לתפקיד זה.  מאז 1965 היא הייתה חברה בוועד הבינלאומי של היחסות והכבידה הכללי (בצרפתית: Comité international de relativité générale et gravitation) ובין השנים 1980–1983 כיהנה כנשיאתו. בשנת 1985 נבחרה לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.

חיים אישיים

לאיבון שוקה-ברואה שלושה ילדים. מישל פוארז, ביתה הבכורה מנישואיה הראשונים עם לאונס פוארז. מנישואיה השניים עם המתמטיקאי גוסטב שוקה, יש לה עוד בת ובן- ז'נבייב שוקה והנוירולוג דניאל שוקה.
כדור אורז

כדור אורז (ביפנית: אוֹניגירי お握り או אוֹמוּסוּבּי おむすび) הוא מאכל יפני פופולרי.
האורז מבושל בסיר מיוחד עם מים במשך 15 דקות-חצי שעה. לאחר מכן, כשהאורז יוצא דביק, מכינים ממנו מנות בצורת עיגול או משולש ובדרך כלל מכסים באצה מסוג נורי. לפעמים, מוסיפים לכדור האורז דג סלמון, טונה, או פרי ים. הוא נאכל עם רוטב סויה, ומשביע מאוד.
מתג (אבזר לסוס)

מֶתֶג הוא סוג של ציוד המשמש ברכיבה על סוסים. צורתו לרוב ארוכה דמוית מוט עם טבעות בקצה, בדרך כלל עשוי מתכת, או חומר סינתטי. ממוקם בפה הסוס (או מינים אחרים בסוג) ומסייע לרוכב לתקשר עם בעל החיים. המתג מונח בתוך פה הסוס בין השיניים החותכות וטוחנות, ברווח טבעי בו אין לסוס שיניים ובולט משני צידי הפה כך שטבעות הקשירה בולטות החוצה. המתג כבול לראש הסוס באמצעות רסן ואל הטבעות בצידים מחוברות המושכות שמשמשות את הרוכב.
המתג פועל באמצעות העיקרון של חיזוק שלילי. כאשר הרוכב מושך במושכות הוא מפעיל לחץ על המתג שבתוך הפה של הסוס ומאלץ אותו לפעול לפי רצונו של הרוכב. התגמול של הסוס על פעולה נכונה הוא הפחתת הלחץ של המתג.
משה זעירי

משה זעירי (קליינר) (1914–1987) היה פעיל עלייה, מורה, מנהל מוסד הילדים ניצולי השואה "ילדי סלבינו" ואיש תרבות. ממקימי בית צבי.

ילדות ונעורים

משה זעירי נולד בקפוצ'ינסה ליד לבוב שבפולין. גדל במשפחה חסידית וקיבל חינוך מסורתי. עלה לארץ ב-1935 והצטרף לקבוצת גורדוניה בקבוצת שילר שעל-יד רחובות. עבד בקבוצה בפרדס, עסק בענייני תרבות בצורה אובססיבית. לימד לימודי עברית במסגרות של עליית הנוער וכן את ילדי התימנים בשכונת שעריים. נישא ליהודית בשנת 1938. הקים עם השחקן יוסי ידין את סניף גורדוניה בתל אביב. תוך כדי כך למד בסטודיו למשחק של תיאטרון הבימה.

בבריגדה היהודית

בשנת 1942 התגייס זעירי לבריגדה היהודית, לפלוגת סולל בונה ויצא לצפון אפריקה. בפלוגה שימש כרכז תרבות ועסק גם בהקמת כיתות לימוד עברית בקהילות היהודיות בצפון אפריקה שבהן שהה. כאלו הקים בקהיר ואחר כך בבנגזי שבלוב. ב-1944 עברה הפלוגה לדרום איטליה תוך כדי הדיפת כוחות הציר לצפון.

עם ילדים משארית הפליטה - בבית סלבינו

עם סיום המלחמה אסף ילדים שהגיעו עם שארית הפליטה לאזור צפון איטליה והקים להם מסגרת חינוכית, תחילה במילנו ומאוחר יותר בבית אצולה בהרים - "בית סלבינו" - אשר במהלך המלחמה חונכו בו ילדי העלית הפשיסטיים. הבית הפך למעון בדרך לארץ ישראל ושהו בו כ-800 ילדים שרידי שואה, ברובם הגדול יתומים, שנקראו "ילדי סלבינו". הילדים שהו במקום לתקופת הכנה לארץ. חלק מהם העפילו בצורה בלתי לגלית ואחרים בצורה לגלית. בנו אבנר נולד בדצמבר 1947 במילנו. המשפחה חזרה לארץ אחרי קום המדינה, לקבוצת שילר.
בביקור האיחוד במקום, אשר נערך על ידי הילדים בהיותם בוגרים בשנת 1983, קיבעו הם במקום את השלט "שם הוחזרה להם חדוות הנעורים הגזולה והאמונה באדם". הביקור לווה על ידי הסופר אהרון מגד, אשר בעקבותיו כתב את הספר "מסע הילדים אל הארץ המובטחת - פרשת ילדי סלבינו" - המספר על תולדות המקום ועל קורות חלק מהילדים שחיו בו.
הבית נוהל במלואו ולאורך כל התקופה על ידי זעירי - והיה זה אחד מהמפעלים החינוכיים המרשימים ביותר של תקופת אחרי המלחמה - אשר זכה להכרה רבה גם בארץ ישראל וברחבי הקהילות היהודיות באירופה. מכתביו של זעירי מתקופה זו רוכזו בספר שיצא בשנת 2016 בהוצאת יד ושם.

עליית הנוער וחינוך

לאחר הקמת המדינה עבר משה זעירי עם משפחתו להדסים, מוסד של ויצו שהוקם לקליטת ילדי עליית הנוער. הוא היה ממעצבי הטקסים, החגים והתרבות של הדסים. מדי שנה העלה בבימויו מחזה אודות גבורת המכבים בחג החנוכה והיה הסולן בביצוע האורטוריה "יהודה המכבי" מאת הנדל. בכל מוצאי שבת הנהיג את תלמידי ומורי הכפר בסעודה שלישית וכן היה במאי טקס הבאת הביכורים בחג השבועות, טקס אשר זכה לפרסום רב בארץ ואף הונצח פעמיים בסרטים.
המשפחה חייתה 10 שנים בהדסים ולאחר מכן עברה לגבעתיים, אך זעירי המשיך להיות פעיל בחיי התרבות של הדסים במשך שנים רבות. במקביל, עבד כל אותה התקופה כמרכז בימות החובבים בארץ בוועד הפועל של ההסתדרות, ופעל בהתנדבות כאחראי תרבות בבתי אבות של ההסתדרות. היה בין מייסדי בית הספר למשחק "בית צבי" ושותף פעיל לאורך השנים בעיצוב תכניו והתהוותו.

מסורת

זעירי היה חובב חזנות עוד מבית, ועל אף שלא קיים אורח חיים דתי, אהב לבקר מדי פעם בפעם בבית הכנסת של חסידי מודז'יץ על מנת לשיר עמם ולהתרשם מניגוניהם.
על שמו קיימת קרן מלגות ללימודי במה.
ויליאם נולס

חייו ועבודתו

נולס נולד במדינת מסצ'וסטס בארצות הברית. בשנת 1939 הוא סיים את לימודי התואר הראשון בכימיה באוניברסיטת הרווארד, ומשם המשיך ללימודי דוקטורט באוניברסיטת קולומביה. הוא סיים את לימודיו ב-1942 ופנה לעבוד בחברה קטנה שבמהרה התמזגה עם חברת מונסנטו.
במהלך מלחמת העולם השנייה השקיעה התעשייה האמריקאית מאמץ רב בייצור אמצעי לחימה ועזרים אחרים לצבא. תחילה עסק נולס בסינתזה של חומר בשם הקסמתילנטטרמין המשמש לייצור חומר הנפץ RDX, ולאחר שנתיים הוא החל לעסוק בסינתזה של בנזיל בנזואט שנשלח לחיילים בחזית בתור חומר דוחה קרדיות. פרויקטים נוספים שבהם השתתף נולס בתקופה זו היו ייצור סינתטי של ונילין וייצור של האנטיביוטיקה כלורמפניקול.
לאחר המלחמה החלה חברת מונסנטו לנסות לשווק קורטיזון סינתטי כתרופה, ולשם כך נשלח נולס למספר חודשים, בשנת 1951, לעבוד במעבדתו של פרופ' וודווארד באוניברסיטת הרווארד. הוא הצליח לפשט את תהליך הסינתזה שפותח במעבדה זו מחמישים שלבים לשלושים ושישה, אולם מבחינה כלכלית הפרויקט כשל, ולא עמד בתחרות עם הפקת הסטרואיד מהצמח יאם מקסיקני.
בסוף שנות ה-50 היה נולס מעורב בפרויקט מוצלח שמטרתו הייתה שיפור תהליכי ייצור של חומרים כימיים. במסגרת פרויקט זה, ערך נולס מחקר קינטי שייעל את ייצורן של מולקולות ארומטיות פשוטות. באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 החל נולס לעסוק בסינתזה אסימטרית, והמשיך לעבוד על אותו נושא במשך עשרים שנה. הוא פרש לגמלאות בשנת 1986, ובשנים שלאחר מכן המשיך לעסוק בייעוץ.

סינתזה אסימטרית מזורזת

בשנות ה-60, השיטות לסינתזה של חומרים כיראליים היו מסורבלות ויקרות. הן כללו שיטות ביוכימיות, או שיטות כימיות של יצירת תערובת רצמית והפרדה של האיזומר בדרך יקרה ומרובת שלבים. בתקופה זו, התעורר צורך כלכלי לפישוט ולהוזלת השיטות.
נולס, שעסק בסטריאוכימיה כבר בפרויקטים קודמים, כמו למשל בסינתזה של קורטיזון, החליט לנסות להשתמש בזרז שיאפשר ייצור סלקטיבי של האננטיומר הרצוי. שיטה זו, הקרויה "סינתזה אסימטרית מזורזת" מדמה את פעולתם של האנזימים בטבע. הוא הראה בשנת 1968 שזרז כיראלי המבוסס על מתכת מעבר יכול להעביר את הכיראליות שלו לסובסטרט אכיראלי. בתגובה כימית כזו יכול להתקבל תוצר כיראלי עם אננטיומר אחד בעודף.
בעקבות מחקר של קבוצה אחרת שנערך בשנים אלו, ידע נולס שזרז המבוסס על רודיום ופוספינים יעיל בתגובות הידרוגנציה. כמו כן שמע נולס על מחקר נוסף שהראה כי ניתן להכין פוספינים כיראליים. הוא החליט להשתמש בשתי התוצאות ולהכין זרז המבוסס על רודיום ועל פוספינים כיראליים. התוצאות הראשוניות נתנו יעילות נמוכה, כלומר התקבלה כמות נמוכה מהתוצר הרצוי. בהמשך המחקר הוא שיפר את מולקולת הזרז, והצליח להגדיל את היעילות במידה ניכרת.
היישום התעשייתי הראשון של שיטת נולס, היה בסינתזה של החומצה האמינית הנדירה L‏-4,3-דיהידרוקסיפנילאלנין, המוכרת בשם L-DOPA. בתקופה זו התגלה שהחומר, הנדיר מאוד בטבע, מגביר את ייצור הדופמין אצל חולי מחלת פרקינסון, והייתה דרישה גדולה לייצורו. בשלב הראשון של הסינתזה מיוצר אננטיומר L בעודף אננטיומרי (enantiomeric excess) של 95% (מסומן כ-95%ee), בעזרת זרז כיראלי המכיל רודיום ופוספינים. השלב השני הוא שלב הידרוליזה פשוט. כיום, שיטתו של נולס, ושיטות נוספות המבוססות עליה משמשות לייצורן של תרופות שבהן רק אחד האננטיומרים מבצע את פעולת הריפוי.
הקידמה האמריקאית

תיאור התמונה

בתמונה נראית דמות-הענקים של קולומביה, האנשה אלגורית של הרוח האמריקאית (בתנוחה המזכירה את מריאן בציורו של אז'ן דלקרואה, "החירות מובילה את העם") הנעה ממזרח למערב כשעל מצחה "כוכב האימפריה", תוך שהיא נושאת את סמלי הקדמה.
בידה הימנית היא אוחזת ספר המייצג את ההשכלה והנאורות ובידה השנייה היא פורסת קו טלגרף באמצעות סליל התלוי על זרועה הימנית. לרגליה נראות רכבות וכרכרות-קרון של מתיישבים. ליד ברכה הימנית מצויר פרש של שירות הדואר "פוני אקספרס". מפניה נמלטים שבטי אינדיאנים וחיות פרא כדב ועדר ביזונים ובעקבותיה באים חקלאים וכורים על מנת ליישב את השממה. גם אור השמש הזורחת מאיר ממזרח ומגרש את ענני הבערות והפראות המחשיכים את המערב.
הרחק במזרח (סמוך לקצה הימני של התמונה, מעט מעל קו האמצע הרוחבי שלה) ניתן להבחין במתארו של גשר ברוקלין, שבנייתו אמנם החלה בתקופה בה צוייר הציור, אך הוא הושלם רק ב-1882.
אין בתמונה כל רמז למלחמת האזרחים האמריקנית שאך הסתיימה או לדמויות אפרו-אמריקאים.

על הצייר

ג'ון גאסט (John Gast; נולד ב-1842) היה צייר שפעל בברוקלין, ניו יורק לאחר שהיגר לארצות הברית מפרוסיה.
ארתור קנדי (שחקן)

ביוגרפיה

קנדי נולד בווסטר שבמסצ'וסטס להלן ולטי. ג'יי קנדי. למד ב"אקדמיית ווסטר" ובבית הספר הפרטי למכונאות שבחסות "אוניברסיטת קרנגי מלון". לאחר מכן עבר להתגורר בניו יורק שם הצטרף לקבוצת תיאטרון. קנדי שירת במלחמת העולם השנייה בין השנים 1943 ל-1945 כשחקן וכקריין בסרטי תעמולה אמריקאיים.

קריירת משחק

קנדי החל את דרכו כשחקן הוליוודי בשנות ה-40 של המאה ה-20 בסרטיו של ראול וולש "הרי הסיירה הגבוהים" בתפקיד רד המסייע ל"מאד דוג" רוי ארל (המפרי בוגרט) בשוד הגדול, "לגיהנום ובחזרה" בתפקיד נד שארפ ו"עיר לכיבוש" בתור אדי אחיו של דני קני (ג'יימס קאגני).
בהיותו בשירות צבאי הצטלם קנדי לסרטי המלחמה הפטריוטים "חיל האוויר" של הווארד הוקס בתפקיד לוטננט תומאס מק'רטין התותחן מצוות המפציץ האמריקאי ו"מסע הייאוש" של ראול וולש.
כשחזר משירותו הצבאי שיחק קנדי בדרמת הפשע של איליה קזאן "בומרנג" בתור ג'ון וולדרון החשוד ברצח ובמותחן "החלון" בתפקיד אד וודריי.
בשנת 1949 זכה קנדי להכרה ראשונה מצד מבקרי קולנוע ולמועמדות ראשונה לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על משחקו לצד קירק דאגלס בסרט "אלוף" של מארק רובסון, במאי שנתן לקנדי את תפקידיו הגדולים בקריירה ואשר היה אהוד במיוחד על ידי קנדי. כשנתיים לאחר מכן חזרו רובסון וקנדי לשתף פעולה בדרמת המלחמה "ניצחון בוהק", בסרט שיחק קנדי בתפקיד ראשי בתור הסמל האמריקאי העיוור לארי נייביס והועמד על הופעתו המרשימה לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר. באותה השנה זכה קנדי בפרס טוני על הופעתו בתור ביף לומאן במחזה "מותו של סוכן" בבימויו של איליה קאזאן.
בשנת 1955 זכה קנדי בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בתפקיד הפרקליט ברנרד קאסל בדרמה "משפט" של מארק רובסון, במרוץ לפרס האוסקר בו היה קנדי פייבוריט הוא הפסיד לג'ק למון. ב-1957 רשם קנדי שיתוף פעולה מוצלח רביעי עם מארק רובסון בדרמה המוערכת "פייטון פלייס" בה שיחק בתור לוקאס קרוס אביה החורג האלכוהוליסט של סלינה קרוס (הופ לאנג), הופעה שהעניקה לקנדי מועמדות אוסקר רביעית במספר. באמצע שנות ה-50 שיחק קנדי במערבונים הקלאסיים של אנתוני מאן "עיקוף הנהר" בתפקיד הגנב אמרסון קול ו"האיש מלארמי" בתפקיד מנהל העבודה ויק האנסברו ובמותחן הפשע של ויליאם ויילר "השעות הנואשות" בתור השריף ג'סי בראד.
ב-1958 הופיע קנדי בדרמה של וינסנט מינלי "אחדים באו במרוצה" בתפקיד פרנק הירש, בעל חנות תכשיטים ואחיו של גיבור העלילה דייב הירש (פרנק סינטרה). על התפקיד קנדי היה מועמד בפעם החמישית לאוסקר ובפעם הרביעית לפרס שחקן המשנה הטוב ביותר.
ב-1960 שיחק בדרמה "אלמר גנטרי" של ריצ'רד ברוקס בתפקיד העיתונאי ג'ים לפרטס. ב-1962 השתתף קנדי בדרמות "לורנס איש ערב" של דייוויד לין בתפקיד העיתונאי ג'קסון בנטלי ו"הרפתקאות המינגוויי של אדם צעיר" של מרטין ריט בתור ד"ר אדמס.
ב-1966 השתתף בתפקיד משני בסרט הפעולה הבדיוני "המסע המופלא" בתור המנתח ד"ר פיטר דובאל. ב-1968 שיחק קנדי בסרט המלחמה האיטלקי "הקרב על אנצ'יו" בתפקיד מייג'ור גנרל ג'ק לזלי.
בשנותיו המאוחרות השתתף קנדי במספר סרטים איטלקיים והתבלט בסרטי האימה "אל תפתח את החלון"ו"הזקיף".

חיים אישיים

קנדי היה אב לשני ילדים מנישואיו למרי צ'פיי לה היה נשוי עד למותה.
לאחר מותה של אשתו התמכר קנדי לאלכוהול וחלה בסרטן בלוטת התריס.
קנדי נפטר ב-11 בינואר 1990 כשהוא בן 75 בעיירה בראנפורד שבקונטיקט, הוא נקבר לצד אשתו ב"בית הקברות וודלאן" שעל יד ביתו בנובה סקוטיה, קנדה.
דארל סטינגלי

פציעה

במהלך משחק טרום עונה של קבוצתו שהתקיים ב-12 באוגוסט 1978 באוקלנד, קליפורניה נגד האוקלנד ריידרס נחבט סטיגלי תוך כדי ניסיון תפיסת כדור על ידי ג'ק טייטום מהגנת הריידרס. חבטה זו שברה את חוליות 4 ו-5 בעמוד השידרה של סטינגלי והותירה אותו משותק לכל חייו עם יכולת להזיז בצורה מוגבלת את יד ימין בלבד.
הפציעה של סטינגלי התרחשה מעט לאחר שסיים משא ומתן עם קבוצתו על חוזה חדש. ההכרזה על ההסכם אמורה הייתה להתרחש עם חזרת הקבוצה לבוסטון לאחר המשחק והייתה הופכת את סטינגלי לאחד השחקנים בעלי השכר הגבוה ביותר בליגה. החוזה לא נחתם מעולם. הפציעה הפכה לסמל לאגרסיביות של המשחק ולאור היותו של סטינגלי שחקן מצטיין וידוע משכה תשומת לב ציבורית גבוהה. בעקבות הפציעה שונו מספר חוקים במשחק על מנת להגן על בריאותם של השחקנים. מאמן הקבוצה היריבה, ג'ון מאדן כמו גם שחקנים רבים הביעו צער עמוק על המקרה. מאדן עצמו הגיע במהירות לביה"ח מייד לאחר המשחק ולימים התפתחה ידידות עמוקה בינו לבין סטינגלי.
בשנת 1979 מונה סטינגלי למנהל סגל השחקנים בקבוצת ניו אינגלנד פטריוטס והחזיק בתפקיד זה מספר שנים. כמו כן הושג הסכם בינו לבין ה- NFL על פיו ישלמו הפטריוטס את כל הוצאותיו הרפואיות של סטינגלי במשך כל ימי חייו וגם יממנו את חינוך ילדיו של סטינגלי.
סטינגלי וטייטום מעולם לא התפייסו. לאחר שנים רבות יצר טייטום קשר עם סטינגלי לקראת צאת ספרו של טייטום, כמו כן רשת HBO הזמינה את שני השחקנים להתארח ביחד לקראת תוכנית לציון 25 שנה לפציעה. בתחילה הסכים סטינגלי למפגש אולם לאחר מכן סירב כשגילה כי שם ספרו של טייטום הוא "וידוי מאת ה'רוצח' ג'ק טייטום מה-NFL". סטינגלי טען כי למרות השנים הארוכות שעברו טייטום לא ניסה לפני כן לפנות אליו ועשה זאת כעת רק על מנת לקדם את ספרו.
ב-5 באפריל 2007 נפטר סטינגלי בבית החולים נוסטווסטרן בשיקגו לאחר שנמצא ללא הכרה בביתו. סיבת המוות יוחסה למחלת לב וסיבוכים מדלקת ריאות שנגרמו בשל העובדה כי היה משותק.
מצר פרקופ

מצר פרקופ (אוקראינית Перекопський перешийок; רוסית Перекопский перешеек; טטרית של קרים Or boynu) הוא מצר יבשה המחבר את חצי האי קרים (השייך דה פקטו לרוסיה) אל אוקראינה. רוחבו של מצר היבשה המפריד בין הים השחור לבין ים אזוב נע בין 5 ל-8 ק"מ. מדרום למצר פרקופ שוכנים מספר אגמים מלוחים להם נודעה בעבר חשיבות כלכלית.
עקב מיקומו האסטרטגי ושליטתו על הגישה היבשתית אל חצי האי קרים, היה המקום לזירת קרבות מאז העת העתיקה, והיוונים והטטרים הקימו בו ביצורים. החל מ-1783 שלטה רוסיה באזור, ובמלחמת העולם השנייה שימש זירת קרב בין הצבא האדום לבין הוורמאכט והצבא הרומני, בעל בריתו. בספטמבר 1941 כבש הוורמאכט את המצר, והחזיק בו ובחצי האי קרים עד 9 במאי 1944, עת שוחרר על ידי הרוסים.
ב-1954 היה מצר פרקופ, יחד עם חצי האי קרים, לחלק מאוקראינה הסובייטית, וכיום הוא שייך לאוקראינה העצמאית.
על שמו של מצר פרקופ נקראים סרט מ-1930 מאת הבמאי האוקראיני איוון קוולריצה, וספר משנת 1952 מאת הפילוסוף האוקראיני אולס הונטשר.
השחתת אתר אינטרנט

השחתת אתרים בישראל

הסכסוכים השונים שידעה ישראל הציבו את אתרי האינטרנט המזוהים עימה במאבק מול קבוצות האקרים המתנגדות לה, רובן מוסלמיות. ריבוי התקיפות שבוצעו על אתרים בישראל אף נחשב לעיתים לנדבך במערכה שבין ישראל לעולם הערבי, תחת הכינוי ג'יהאד אלקטרוני.
ביוני 2006, בעקבות מבצע צה"ל ברצועת עזה, נפתח גל חסר תקדים של פריצות ללמעלה מ-750 אתרים ישראלים תוך יממה והשחתתם בידי האקרים ערבים ומוסלמים מכל רחבי העולם, בייחוד בידי קבוצת Team Evil המרוקנית.
באפריל 2008 הושחת אתר בנק ישראל למשך מספר ימים על ידי קבוצת האקרים ערבים.
פרוץ מבצע עופרת יצוקה בשלהי 2008 הביא לגל השחתות נוסף של אתרים ישראלים בידי קבוצות האקרים מורחבות שכינו את עצמן Jurn-Team & Cyber-Terrorist & Team-Evil. במקרה זה ההשחתה בוצעה באמצעות התחברות לגיטימית לשרת שמות התחום הישראלי המרכזי והפניית כתובות האתרים שהושחתו לאתר מוכן המכיל תוכני הסתה אנטי-ישראלים.
בשנת 2019 קבוצת האקרים פלסטינים מקבוצת אנונימוס, הצליחה להשחית מיליוני דפי אינטרנט ישראליים על ידי פריצה לתוסף נגישות. מטרתם הייתה פוליטית, בעקבות הכרת ארצות הברית בירושלים כבירתה של מדינת ישראל.
שנות ה-40 של המאה ה-16

אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
שונן

שׁוֹנֶן (בקנג'י: 少年) הוא תת-סוגה של אנימה ומאנגה, המיועד, בדרך-כלל לנערים בגילאי 12 עד 18. ולפעמים עד גיל 20. הפרסום הגדול ביותר של מנגת שונן הוא במגזין השבועי שונן ג'אמפ.

מאפיינים

לסוגת השונן מספר מאפיינים המבדילים אותו מזיאנרים אחרים. סדרות השונן עוסקות בדרך כלל בנער בגילאי 12–20 בעל מטרה או שאיפה אותה הוא מנסה להגשים לאורך הסדרה. סדרה מסוגה זאת מתרכזת באקשן ובריבוי קרבות כדי לפתח את העלילה ולהעביר מסר. פעמים רבות מערכת היחסים בין הדמויות קיצונית (אהבה אובססיבית, שנאה, חברות אמת וכדומה) וקבועה, אם כי לעיתים, שינוי מערכת היחסים מהווה חלק חשוב מהעלילה.
בהשוואה לז'אנר קודומו, פרופורציות הגוף באנימות שונן פחות מוגזמות והאירועים בה קיצונים יותר וכוללים אלימות, שתיית אלכוהול, עישון ואף מוות. בנוסף, מכיוון והסדרה מיועדת לנוער, לעיתים מוצגות בה רמיזות מיניות, דבר שאינו מתרחש כמעט בסדרות מז'אנר קודומו.