google/wiki40b huggingface dataset:
אסאלה נסרי

ביוגרפיה

נסרי נולדה בשם אסאלה מוסטפא נסרי בשנת 1969 בדמשק, בירת סוריה, למשפחה מוסלמית סונית בת מעמד הביניים. לנסרי שני אחים ושתי אחיות ואביה, מוסטפא נסרי, היה מלחין וזמר נודע בארצו והוא שגילה את כשרונה המוזיקלי של בתו. בעידוד הוריה, החלה נסרי לשיר בגיל ארבע, ובתקופת ילדותה ביצעה שירים לאומיים סוריים, דתיים אסלאמים ושירי ילדים. בין השאר, הקליטה פתיח לסדרת הילדים "חִכָּאיֵאת עָאלֵמיה" (בערבית: حكايات عالمية, "סיפורי עולם"). 
בשנת 1986, בהיותה בת 17, נהרג אביה של נסרי בתאונת דרכים והיא נאלצה להפסיק לשיר ולעזור לאמה בפרנסת המשפחה. את הקריירה המוזיקלית המקצועית שלה החלה נסרי בשנת 1991, בהיותה בת 22. בשנה זו הוציאה את אלבומה הראשון, "לו תערפו" (בערבית: لو تعرفو), אלבום עם שירים ערביים קלאסיים. אלבום זה זכה להצלחה רבה והיווה את פריצתה הגדולה של נסרי לעולם המוזיקה הערבי. באותה התקופה החלו דרכם אמנים נוספים אשר התפרסמו רבות מאוחר יותר, ביניהם: נג'ווא כרם הלבנונית, אע'נם המצרית וסאבר אל-רבאעי התוניסאי.
מתחילת הקריירה המוזיקלית שלה, הוציאה נסרי אלבומים אשר זכו להצלחה כבירה בארצות ערביות רבות. היא הוזמנה להופיע במדינות רבות וזכתה בלמעלה מ-20 פרסים, והיא נחשבת כיום לאחת הזמרות הפופולריות בעולם הערבי. שיריה של נסרי נחלקים לשירי פופ עכשוויים ולשירים מהמוזיקה הערבית הקלאסית. יש לה שירים מקוריים רבים אך היא מבצעת גם גרסאות כיסוי לשירים של גדולי הזמר הערבי, דוגמת אום כולתום ופיירוז, וגרסת הכיסוי שביצעה לשיר "חלווה יא בלדי" של דלידה זכה לשבחים רבים. כמו כן, היא שרה בניבים רבים של השפה הערבית, ביניהם הניב הסורי, הניב הלבנוני, הניב המצרי, הניבים המגרבים וניבים נוספים.
לנסרי שני ילדים מבעלה הראשון, איימן אל-דהבי, ממנו התגרשה בשנת 2006. כיום היא נשואה למפיק הפלסטיני טארק אל-עריאן. לנסרי שלוש אזרחויות: סורית, מצרית ובחריינית, אותה קיבלה לאחר הופעה מוצלחת ביום העצמאות של הנסיכות. יש לה שלושה בתים: בדמשק שבסוריה, בקהיר שבמצרים ובאיי התמרים בנסיכות דובאי. את רוב זמנה היא מבלה באיחוד האמירויות הערביות.
בשנת 2007, באחד מראיונותיה, מתחה נסרי ביקורת על אגודת האמנים הסורית ובתגובה הוחלט בסוריה להכניסה לרשימת הזמרות המוחרמות במדינה והיא מנועה מלהופיע בסוריה. נסרי היא הזמרת הסורית הראשונה אשר הוחרמה במדינתה, לפניה הוחרמו רק זמרות לבנוניות אשר לטענת השלטון נאסר עליהן להופיע בתחומי סוריה מפאת אי-צניעות, אם כי רבים מסבירים כי הזמרות הוחרמו משיקולים פוליטיים בשל המשבר הפוליטי בלבנון.
על אף שנסרי אינה נחשבת לזמרת פרובוקטיבית, יש גורמים קיצוניים המחשיבים אותה לליברלית מדי. בפברואר 2008 אויימה הזמרת על ידי ארגון הטרור האסלאמי אל-קאעידה, אשר איים על חייה במידה ולא תבטל את הופעתה לקראת יום האהבה בנמל העיר עדן שבתימן. הארגון הגדיר את הזמרת כ"פרוצה" וקרא למנוע את הפצת ה"פריצות" בקרב העם התימני. ממשלת תימן אמנם הביעה זלזול בהודעה המפורשת, אך מושל העיר עדן ביקש מהרשויות לסייע באבטחת האירוע.
הולך רגל

הולך רגל הוא אדם שנע ממקום למקום באמצעות הליכה רגלית. הולכי הרגל חולקים את המרחב התחבורתי עם אופניים, מכוניות, וכלי תחבורה אחרים. מהירות הולך הרגל היא בממוצע 3-5 קמ"ש.

בטיחות הולכי רגל

בעיר גדולה הולכי הרגל מנהלים חיים מלאי סבל. בשבילם הנהיגו מעין גטו תחבורתי. מרשים להם לחצות את הרחובות רק בצמתים, זאת אומרת דווקא במקומות שבהם התנועה ערה ביותר ושבהם ניתן לנתק את חוט-השערה, שעליו תלויים בדרך כלל חייו של הולך הרגל, בדרך הקלה ביותר.
הולכי רגל פגיעים מאוד במרחב התחבורתי ועל כן הוקצה עבורם מרחב מיוחד בו הם יכולים ללכת בבטחה, המדרכה, בנפרד מהכבישים המשרתים את כלי הרכב. הולכי הרגל חוצים את הכבישים  במעברי חציה מסומנים. לפני המעברים חייבים כלי רכב להאט, ובמקרה הצורך לעצור ולתת זכות קדימה להולכי רגל. הולך הרגל, מצידו, חייב להסתכל לשני הצדדים ולוודא שהכביש פנוי לפני שהוא חוצה. חלק ממעברי החציה מרומזרים ברמזור להולכי רגל.
במקרה של תאונת דרכים שכוללת התנגשות בין כלי רכב להולך הרגל, רבים הסיכויים לפגיעה חמורה. לכן, יצרני הרכב מנסים לשפר לא רק את הבטיחות של נוסעי הרכב, אלא גם את בטיחותם של הולכי הרגל במקרה של פגיעה, בעזרת עיצוב מחודש של חרטום הרכב. דירוג הבטיחות של ארגון EuroNCAP מדרג גם נתון זה בכוכבי הבטיחות.
ישנם גם אזורים המיועדים להולכי רגל בלבד. לדוגמה, מדרחוב הוא רחוב עירוני, בו כלי רכב ממונעים, ביניהם מכוניות ותחבורה ציבורית, אינם רשאים לנסוע. 
נושא שתופס תאוצה בשנים האחרונות הוא ההליכתיות, מדד למידת נוחות ובטיחות ההליכה באזור מסוים, עבור הולכי הרגל.  ערים רבות מקדמות את נושא ההליכתיות בעירם והפיכת הערים לנעימות יותר להולכי הרגל, בין היתר במטרה להקטין את השימוש ברכב הפרטי וכתוצאה מכך את זיהום האוויר ופקקי התנועה הכבדים הנלווים לו וכן הגברת מידת הפעילות הגופנית של התושבים למטרות בריאות.
Detroit Rock City (סינגל)

מידע

השיר, הוקלט ושוחרר כסינגל בשנת 1976, והיה לסינגל השלישי מאלבום הלהקה "Destroyer" ותוכנן להיות השיר האחרון באלבום. כסינגל, השיר לא נחל הצלחה גדולה במכירות ובהשמעות הרדיו (מלבד בעיר דטרויט, מישיגן), למרות זאת לא עלה למצעדים בארצות הברית למרות שהוכח כשיר אהוב במיוחד על המעריצים. הייתה זו הפתעה כאשר שיר הבי-סייד "בת" (Beth), בלדה שנכתבה והושרה בידי המתופף פיטר קריס, הופץ ונמכר במקומות שונים מהסינגל 'דטרויט רוק סיטי', לכן האחרון יצא במהדורה שונה כבי-סייד, והשיר "Beth" כאיי-סייד.
במהלך סיבוב ההופעות של האלבומים Love Gun ו-Alive II, סטנלי שינה את המילים. את השורה "אני יודע שאני הולך למות, למה?" שר "אני יודע שאני הולך למות, ולא אכפת לי!" השיר הגיע למקום #6 ברשימת "40 שירי המטאל הגדולים" של ערוץ VH1, וכיכב באלבום Heavy Metal – The First 20 Years. השיר "דטרויט רוק סיטי" בוסס על שיר קודם יותר של הלהקה, אותו קיס ניגנה רק בהופעה אחת, ונקרא "Acrobat", ובמהלכו ניתן לשמוע את פראזת הגיטרה המפורסמת מתחילת השיר אך בגרסה מעט שונה.
בן ציון וזל

תולדותיו

נולד בטורדה, בנו של הרב כלב פייבל וועזעל, רבה של טורדה. למד תורה אצל אביו והוסמך להוראה על ידי הרב חנניה יום טוב ליפא טייטלבוים, בעל "קדושת יום טוב", והרב מרדכי יהודה לעוו אב"ד אינטרדאם, בעל "גדולת מרדכי". 
בשנת תרמ"ו (1886) נישא לשיינדל, בת הגביר אלימלך רוזנפלד מקיקילוספלאק. לאחר פטירת אביו, בשנת תרנ"ח (1898), סירב  למלא את מקומו ולקבל את משרת הרבנות בטורדה. רק כעבור ארבע שנים, בשנת תרס"ב (1902), בעקבות בקשת בעל קדושת יום טוב, נעתר לבקשה והתמנה לרבה של טורדה.
בתקופת רבנותו פיתח את הקהילה ועמד בראש ישיבה מקומית. בין תלמידיו: הרב שמחה נתן גרינברג, אב"ד קזמארק, והרב שמואל ויינמן, אב"ד מראשאיליה. בשנת תרס"ה (1905) הוציא את ספרו של אביו "קריית ספר" על התורה. 
בשנת תרפ"ו (1926) ארגן מחדש את "חברת מחזיקי הדת" של עשרה מחוזות בטרנסילבניה וכיהן כנשיא הארגון. בשנת תר"צ (1930) נבחר לנשיא "כנסת הרבנים". באותה שנה נלווה לרב חיים אלעזר שפירא ממונקץ' בביקורו בארץ ישראל.
בשנת תרצ"ב (1932) נבחר פה אחד לנשיא הלשכה המרכזית האורתודוקסית בטרנסילבניה, שאיגדה את הקהילות האורתודוקסיות בחבל-ארץ זה. הבחירה הייתה לקדנציה בת שש שנים, ובשנת תרצ"ז (1937) נבחר מחדש לכל ימי חייו. הרב וועזעל היה פעיל מרכזי בהנהגה האורתודוקסית בטרנסילבניה ונפגש פעמים רבות עם ראשי השלטון הרומני.  
הרב וועזעל לקה בקוצר נשימה חריף, ובמשך תקופה נדד בבתי חולים שונים בבודפשט, קלויזנבורג, מרינבאד ועוד. נפטר בשנת תרצ"ח, בעת שהותו בבית חולים בקלויזנבורג, והובא לקבורה בטורדה. בהספדו אמר עליו הרב שלמה זלמן ערנרייך, אב"ד שימלוי: "אבידת הרב מטורדה בזמן הזה גדולה יותר מאבידת הנודע ביהודה בזמנו, כי אז עוד נשארו גאונים וצדיקים אבל בדור יתום כזה מי יהיה המנהיג שלנו אחריו". לאחר פטירתו מונה במקומו חתנו הרב יוסף אדלר כרבה של טורדה וכנשיא לשכת הקהילות האורתודוקסיות בטרנסילבניה.   
היה אב לארבע בנות. חתניו הם: הרב זאב צבי הכהן קליין - אב"ד קראנשדט ואייזנשטדט, ולאחר מכן רב בברלין ובבואנוס איירס; הרב יוסף אדלר - רבה של טורדה, ולימים בירושלים; הרב דב פרידלנדר - אב"ד בראשא וסטאנביץ (נספה בשואה); והרב צבי יעקב אבראהאם - רב בטורדה ומנהל לשכת הקהילות האורתודוקסיות בטרנסילבניה.
אבא פניכל

אַבָּא פֵנִיכֵל (13 בנובמבר 1906 – 4 ביוני 1986) היה מהציירים הבולטים באמנות הרישום בישראל ודמות בולטת במערכת החינוך לאמנות. מאז בואו לארץ ועד ימיו האחרונים המשיך ללמד במוסדות אמנות בתל אביב, לרבות המדרשה למורים לציור, מוזיאון הלנה רובינשטיין, והאוניברסיטה העממית, והקים דור מורים חובבי אמנות.

ביוגרפיה

פניכל נולד בשנת 1906 במיילץ שבפולין ליצחק פניכל, צייר כפרי. בילדותו הצטיין ברב-תחומיות, כששילב לימודי נגינה על כינור בלימודי אמנות וציור. הוא סיים את האקדמיה לאמנות בקראקוב והוסמך בפדגוגיה של ציור.
בשנים 1939–1945, בתקופת מלחמת העולם השנייה, חי פניכל בברית המועצות ועסק באמנות, ציור, תיאטרון ומוזיקה. בשנת 1945 חזר לפולין, ועבד כמאייר הראשי בהוצאה לאור של הוועדה ההיסטורית היהודית, כשהוא נותן בציוריו ביטוי טראגי לשואה. כמו כן, אייר רישומים לספרים וצייר וערך תערוכה בקרקוב, שבה נרכשו שבע מעבודותיו למוזיאון הלאומי.
בשנת 1948 ניסה לעלות לארץ ישראל באוניית המעפילים "שְׁאָר יָשׁוּב", אך גורש למחנות המעצר בקפריסין. במחנה ארגן פניכל עבור המעפילים העצורים פעילויות אמנותיות, קורסים ותערוכות. בתקופה זו יצר סדרת רישומים ותחריטים מהווי המחנה, שאותה הביא עמו ארצה.
לאחר עלייתו השתקע בתל אביב, ובשנת 1949 החל ללמד ציור במדרשה למורי ציור בתל אביב. פניכל נמנה עם מייסדי המכון לציור ופיסול בבת ים ולימד אמנות באוניברסיטה העממית ובמוזיאון הלנה רובינשטיין. בשנותיו הראשונות בארץ התגורר ברחוב קדם שביפו, ומשנת 1961 ברחוב צפת 1 בתל אביב.
יצירתו של פניכל היא ביסודה אימפרסיוניסטית, והוא נטה לצייר ממראות הארץ, נופיה ואנשיה בצבעי אקוורל, פנדה וציפורן. בשלב מוקדם נטה אל האסכולה היהודית של שטיידנהרט ובודקו. ביצירותיו התבטאו התרשמויותיו מנופי הארץ בכלל, ומנופי תל אביב–יפו, חופיה ואנשיה בפרט. בתחום החינוך לאמנות הנחה פניכל וטיפח מורים לאמנות בבית המדרש הארצי למורי אמנות, במכון לאמנות בבת ים ובמוזיאון תל אביב.
כ-25 שנים ליווה את העיתון "דבר" בצרור רישומים מהצגות הבכורה של תיאטראות בתל אביב, לרבות הבימה, הקאמרי והאוהל. כמו כן, אייר שערים צבעוניים ל"דבר לילדים" ועסק באיור סיפורים ורשימות ל'דבר השבוע'. בשנת 1974 פרש לגמלאות. נפטר ב-1986. הותיר אישה.

עבודותיו

במשך 40 שנות פעילותו בארץ ערך פניכל מספר רב של תערוכות יחיד, השתתף כל שנה בתערוכה כללית מטעם אגודת הציירים והפסלים בישראל והוציא אלבומי רישום רבים בנושאים מגוונים. כן ליוו ציוריו שורה ארוכה של ספרים (פרוזה ושירה).
תסמונת טריצ'ר קולינס

גורמים

התסמונת על שם טריצ'ר קולינס היא הפרעה גנטית הנובעת ממוטציה בגן TCOF1. די בפגיעה של עותק אחד מהגנום ללידת תינוק הלוקה בתסמונת (תורשה אוטוזומלית דומיננטית). הגן הפגוע במחלה, TCOF1, מקודד לחלבון בשם Treacle.
מכיוון שמדובר בהפרעה אוטוזומלית דומיננטית, יש לאדם הלוקה בתסמונת סיכוי של 50% להוליד ילד עם אותה התסמונת. עם זאת, המחלה עשויה להופיע לראשונה בעקבות מוטציה שמתרחשת בתאי הרבייה של ההורים או בתהליך היווצרות העובר עצמו.

תסמינים

התסמין הבולט ביותר של התסמונת הוא העיוות במבנה הפנים, פרופיל פניו של הלוקה בה נראה קעור עקב פגיעה בהתפתחות הלסת התחתונה שיוצרת סנטר קטן ואחורי ושליש פנים תחתון קצר. עיוות נוסף נוצר עקב פגיעה בהתפתחות ארובות העין, בעוד עצמות האף והלסת העליונה מתפתחות לגודל נורמלי ושוות בגודלן ובצורתן עצמות הלחיים קטנות ובעלות צורה אליפטית מצב היוצר מראה של עיניים שקועות עם עפעפיים הנוטים כלפי מטה. בנוסף הרקמות הרכות סביב העיניים אינן מתפתחות והעור סביב העפעפיים דק וחסר שרירים כמעט לחלוטין (לעיתים ישנם חסרים של ממש ברקמת העפעפיים) וכן ישנו חסר של ריסים בעפעף התחתון.
אצל חלק מהחולים יש פגיעה בעיניים, לרוב הפגיעות הן קלות וכוללות פזילה או ירידה בחדות הראייה באחת העיניים, אך ייתכנו פגיעות חמורות יותר כולל קטרקט מולד ואפילו חוסר התפתחות של גלגל העין.
עיוות נוסף המאפיין את החולים הוא פגיעה באוזן החיצונית, רוב חולים נולדים עם אוזניים קטנות מאוד אך ישנם מקרים בהם לא ניתן להבחין באוזניים כלל. הפגיעה באוזניים החיצוניות יוצרת תעלת אוזן צרה עם עור התוף מעוות. גם האוזן התיכונה יכולה להיות מעוותת או חסרה לחלוטין. האוזן הפנימית נורמלית אך העיוותים במערכת הובלת השמע החיצונית גורמים לפגיעה משמעותית בשמיעה.
פגיעות נוספות שנלוות לעיתים לתסמונת הם: קונכיות האף מנוונות, חיך שסוע, היעדר בלוטת מיצד האוזן, עיוותים בעמוד השידרה הצווארי, אשך טמיר, עיוותים בגפיים, פגיעה בכליות ומחלות לב מולדות.

גילוי מוקדם

ניתן לזהות את התסמונת במהלך ההריון באמצעות בדיקת אולטרסאונד גינקולוגי (בדרך כלל לא ניתן לקבל אבחנה ברורה לפני השבוע ה-30 זאת עקב הקושי לקבל תמונה מדויקת של מבנה הפנים בשלב מוקדם יותר).

טיפול

לאחר לידת תינוק שאובחן בתסמונת מושם דגש על ניהול דרכי האוויר. הלסת הלא מפותחת יכולה לגרום לקשיי נשימה, בעיקר בשינה. חשוב לבצע אצל יילודים עם התסמונת בדיקה לדום נשימה בשינה ואם היא ישנה להעריך את המקור שלה. במקרים קלים מספיק טיפול שמרני כולל השכבה על הצד או הבטן ובמקרים חמורים יש צורך לבצע פיום קנה בכדי לאפשר נשימה תקינה.
לאורך תקופת הילדות והנערות עוברים הלוקים בתסמונת סידרה של ניתוחים בהתאם לחומרת התסמינים, קידום הלסת התחתונה, תיקון ויישור שיניים, תיקון חיך שסוע, השתלת מכשיר שמיעה, השתלת עצמות באזור הלחיים, תיקון עפעפיים וניתוחים פלסטיים לעור הפנים.
אלמוס

תקציר הספר

הרומן מתחיל בשנת 1914 בעיירה גאבור בטורקיה על גבול איראן. אלמוס היא צעירה יהודייה ילידת אורמיה, שנישאה בגיל צעיר לשלמה ועברה להתגורר עמו בגאבור. היא צעירה חריגה מעט במשפחתה, לא אהודה במיוחד ועצמאית יחסית לנשות דורה. באזור גאבור שעל הגבול מתרחשות דרמות היסטוריות גדולות. מלחמת העולם הראשונה נפתחת בין הטורקים לרוסים. אזור זה, שיש בו אוכלוסייה ארמנית ואשורית גדולה מאוד, מתחיל לסבול רדיפות מידי הטורקים העות'מאנים. האוכלוסייה הנוצרית בורחת צפונה לכיוון רוסיה, האוכלוסייה המוסלמית בורחת מהרוסים דרומה, לכיוון צפון עיראק. משפחתה של אלמוס נאלצת לעזוב את העיירה לאחר שמושל העיר מזהיר אותם. הם נודדים במשך שלוש שנים דרך צפון עיראק, מתיישבים לזמן מה בעיר אירביל ובסופו של דבר חוזרים לעיר הולדתה של אלמוס, אורמיה.
במקביל לקורות המשפחה היהודית מתוארות ברומן קורות האשורים בעיר. חברת ילדותה של אלמוס, אישתר, היא אישה אשורית שנישאה בגיל שתים עשרה ועברה לגור בכפר גולפשן. אירועי רצח העם הארמני מתוארים דרך קורותיהם של אישתר ובני ביתה. אישתר נמלטת עם משפחתה אך מאבדת את הקשר עם ילדיה בדרך, היא חוזרת בדרך לא דרך לעיר ומקבלת עזרה מהמיסיונרים האמריקאים, שהגנו בתחומי המיסיון על כעשרים אלף פליטים במשך חמישה חודשים של מצור טורקי. בתה ג'יירון נחטפת והופכת לשפחתו של כפרי כורדי ואחר כך נמכרת לזנות. סרגון בנה מגיע לאחד מבתי היתומים הענקיים שהוקמו במזרח אסיה ובארמניה באותה תקופה ובסופו של דבר נשלח ללימודים בארצות הברית הודות לארגון העזרה האמריקאי The Near East Relief שהוקם באותן שנים כדי לעזור למאות אלפי היתומים הארמנים והאשורים במזרח טורקיה.
שתי העלילות שזורות זו בזו ומביאות תמונות חיות של התקופה, האירועים ואורח החיים של האנשים באזור. נקודת המבט הנשית מחודדת על ידי השימוש בדמויות הנשיות כדמויות מרכזיות. בתוך הכאוס הכללי הנשים מתמודדות עם
חברה פטריאכלית, לוחצת ומשפילה.
שליו ליצן

תפוצה

בית הגידול של שליו הליצן מתפרש על פני הארצות הבאות: אנגולה בוטסואנה בורונדי קמרון, הרפובליקה המרכז-אפריקאית צ'אד, קומורו, הרפובליקה של קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, חוף השנהב, גינאה המשוונית, אריתריאה, אתיופיה, גבון, גמביה, גאנה, קניה, לסוטו, ליבריה, מדגסקר, מלאווי, מאלי מוזמביק נמיביה, ניגריה, עומאן, רואנדה, סאו טומה ופרינסיפה סנגל, סומליה, דרום אפריקה, סודאן, סווזילנד, טנזניה, אוגנדה, תימן, זמביה וזימבבואה.

בית גידול, קינון ורבייה

שליו הליצן חי באזורים טרופיים, על שטחי מרעה פתוחים ואדמות מעובדות ולכן תפוצתו נקטעת, באזורים בהם צומחים יערות. הוא ניזון מחרקים, רכיכות ותולעים, וכן עלים, נצרים וזרעים. שליו הליצן חי בזוגות, ואינו נצפה בלהקות.
הזכר מחזר אחרי הנקבה באמצעות מתנה, הוא בוחר חרק ראוי להתכבד בו, ומגיש אותו לנקבה כשי חיזור. בנוסף, הוא פורש את כנפיו ורודף אחרי הנקבה. בתקופת החיזור הזכר תוקפני כלפי זכרים אחרים.
הקן נמצא על הקרקע, חבוי בתוך עשביה סבוכה. עונת ההטלה בין מרץ לאוקטובר, ותלויה בעונת הגשמים. הנקבה מטילה 3-9 ביצים, בצבע שמנת, מנומרות בצבעי חום אדמדם, משך הדגירה הוא 17-18 ימים. האפרוחים הם עוזבי קן וצבעם צהבהב עם פסים חומים כבדים. בגיל שלושה ימים הם יכולים ללקט מזון בכוחות עצמם, ובגיל חמישה עשר יום הם מתפלשים בעפר להסרת טפילים. הנקבה מגדלת את האפרוחים בעצמה והזכר אינו משתתף בדגירה ובאימון האפרוחים.
לה מדוז

תיאור האסון

בשנת 1816 יצאה הספינה הצרפתית "מדוזה" אל עבר חופי סנגל. כשהייתה מול חופיה המערביים של אפריקה, עלתה הספינה על שרטון. הקברניט החליט לנטוש את הספינה, אך מכיוון שהיו רק שש סירות הצלה, בנו אנשיו רפסודה בשביל שאר הנוסעים. לאחר שראו כי גרירת הרפסודה אינה אפשרית, חתכו אנשי הצוות בסירות ההצלה את חבלי הגרירה והפקירו את הרפסודה לגורלה.
המצב ברפסודה הלך והחמיר במהירות. בלילה הראשון התאבדו או מתו 20 מהנוסעים, וביום הרביעי החלו הניצולים אוכלים את גופות חבריהם המתים. לאחר שמונה ימים השליכו החזקים שבנוסעים את החלשים והפצועים המימה. מתוך 150 איש שהיו על הרפסודה ביום טביעת האונייה נותרו 15 בלבד, אשר ניצלו שבוע לאחר מכן.

תגובות

כאשר נודע סיפורה של רפסודת המדוזה בצרפת התחוללה סערה ציבורית. אל הזעזוע מתיאורי האיבוד המהיר של המוסר האנושי נוספה ביקורת על רקע מעמדי וגזעי. מבקרים חברתיים ראו ברפסודה סמל למדיניות המלוכנית החדשה-ישנה, שהעדיפה להציל את בני המעמדות העליונים ולהפקיר את העניים לגורלם.
בצת

היסטוריה

המושב הוקם ביום ה' טבת תש"ט, 6 ינואר שנת 1949, על ידי הסוכנות היהודית וקרן היסוד ותושביו הראשונים היו עולים שהגיעו בגלי העלייה של שנות ה-50 ממדינות הבלקן, בייחוד מיוגוסלביה ורומניה. המקום שנבחר למגורים היה אדמות הכפר הערבי "אל-באסה", שנכבש במלחמת העצמאות ושרוב תושביו עזבו אותו. רוב בתי הכפר הערבי נהרסו עם הכיבוש. בשנת 1951 בחרו המייסדים לעבור לאתר קבע הסמוך לנקודת היישוב המקורי.
תחילה נקרא היישוב "כפר זיתים", לציון העץ הנפוץ מאוד באזור. מאוחר יותר הוחלף השם ל"בצת", כשמו של היישוב היהודי הקדום המזוהה עם הכפר אל-באסה ששכן במקום. היישוב היהודי הקדום "בצת" נזכר ברשימת העיירות היהודיות ב"תחום צור" החייבות בקיום המצוות התלויות בארץ (שמיטה ומעשרות) המצויה בתלמוד. הרשימה נמצאה גם בפסיפס כתובת רחוב: "העיירות האסורות [שתוצרתן החקלאית אסורה בשנת שמיטה] בתחום צור [הן] שצת בצת ופי מצובה וחנותא עלייתה וחנותא ארעייתה וביברה וראש מייה ואמון ומזה היא קסטלה וכל מה שקנו ישראל נאסר".
בשנות ה-50 של המאה ה-20 התפרנסו התושבים מגידולי ירקות, מפרדס משותף ומתוצרתה של רפת לחלב. כמו כן, הועסקו התושבים בעבודות ייעור של הקרן הקיימת לישראל. כיום רוב התושבים עוסקים בענפי משק כגון גידולי בננות, אבוקדו ותרנגולי הודו. בנוסף, פועלים במקום גם חדרי אירוח. בשנת 2000 הוכרז היישוב ככפר תיירותי, ובמסגרתו שופרו פני היישוב תוך שמירה על אופיו החקלאי.

הרחבת היישוב

בנובמבר 2017  החלו עבודות התשתית להרחבת היישוב. 
במסגרת ההרחבה יתווספו 58 נחלות חקלאיות חדשות וכן מגרשים לבניית מגורים לבני המקום. 
ההרחבה תתבצע בחלקה בתחומי היישוב הקיים ובחלקה העיקרי על שטח מנחת בצת הסמוך למושב.
פאנקרטיון

היסטוריה

הפאנקרטיון שימש כספורט לחימה שהיווה חלק מהמשחקים האולימפיים ביוון העתיקה במשך כ-1000 שנים. במקביל שימשה כאמנות לחימה קרבית בשירות הצבאות היוונים של העת העתיקה. 
בשנת 1999, במימון משרד הספורט היווני, הוקמה מחדש הפדרציה הבינלאומית לפאנקרטיון אתלטי, IFPA, ששמה לה למטרה להשיב ענף זה לזירה האולימפית.
ייחוד של ענף הפאנקרטיון הוא בשילוב כלל תחומי הלחימה: כושר גופני ברמה גבוהה, אגרופים, בעיטות, הפלות, תפיסות, בריחים, חניקות ועוד.
סגנון לחימה זה דורש מהלוחם להיות מיומן ובעל יכולות גופניות גבוהות בכלל תחומי הלחימה. 
כיום WPAF הוא הגוף היחיד המחובר למשרד הספורט היווני ונהנה מהכרה ותמיכה של ממשלת יוון. הארגון העולמי לפאנקרטיון פועל כיום בחמש היבשות ומקיף מדינות רבות המסונפות אליו.
המכשפים מוויברלי פלייס: אלכס נגד אלכס

עלילה

משפחת רוסו, הרפר, ובן זוגה של אלכס, מייסון, מארגנים מסיבה לכבודו של ג'סטין, על כך שהתמנה למנהל בית הספר לקוסמים. תלמיד בשם דומיניק מבקר את המשפחה כדי להודיע להם שג'סטין עסוק בעבודה, ומפלרטט עם אלכס, מה שגורם למייסון לקנא. ג'רי מכריז על מפגש משפחתי בטוסקנה, איטליה. אלכס יוצרת שער בין איטליה לניו יורק כדי להקל על המעבר, אבל ננזפת על ידי ג'רי על היותה אנוכית וילדותית.
אחרי שיחה עם דומיניק, אלכס מנסה להוכיח כי היא לא מכשפה חסרת אחריות על ידי הטלת כישוף שמגרש את החלקים השליליים של האישיות שלה, אך בטעות יוצר השתקפות הרוע של עצמה במראה. אלכס המרשעת בורחת מהמראה ורצה לאיטליה. בינתיים, מקס תופס את תשומת לבה של בחורה איטלקית ומנסה למצוא אותה, וג'רי ותריסה הולכים למצוא אותו. הם נפגשים בטעות עם בני הדודים שלהם והמפגש מתחיל מוקדם.
אלכס המרשעת מכווצת וכולאת את מקס, ג'רי, ותריסה בעזרת מכשף אנונימי אחר, אשר נחשף מאוחר יותר כדומיניק. הרפר ואלכס עוקבות אחריהם למגדל פיזה, שם גם נלכדת הרפר. דומיניק רוצה להשתלט על העולם באמצעות הקסם של אלכס כדי ללכוד את כל בני תמותה בתוך חרוזים זעירים באמצעות משכפל כשפים שמותקן בחלק העליון של המגדל. כשהיא מסרבת, אלכס המרשעת הולכת ללכוד את מייסון.
כדי להציל את משפחתה, אלכס משתפת פעולה עם תוכניתו של דומיניק, וכשהיא מקבלת את הצמיד בו משפחתה לכודה, היא מנסה לבטל את הכישוף. היא מועברת מיד משם ונמצאת אשמה בניסיון להרוס את עולם בני התמותה, בגלל העדות המעוותת של דומיניק. מאוחר יותר היא משוחררת על ידי מייסון שמצליח להימלט מהשבי. השניים רצים למגדל פיזה, שבו אלכס המרשעת ואלכס הטובה בסופו של דבר נלחמות בבית משפחת רוסו, בעוד מייסון נלחם בדומיניק.
כשדומיניק מנצח את מייסון, אלכס עומדת להביס אותו. אלכס המרשעת ודומיניק מאחדים כוחות נגדה, אבל היא מצליחה להשמיד אחד מהם ולשחרר את משפחתה. אחרי זה, מייסון דוחף את דומיניק מהמגדל. אלכס המרשעת חוזרת ואלכס הטובה משמשת בכל הכוחות שלה על מנת להשמיד את הכפילה שלה. בסופו של דבר אלכס מקבלת את הקסם שלה בחזרה. משפחת רוסו, הרפר ומייסון נהנים משארית המפגש המשפחתי שלהם לפני שהם חוזרים לניו יורק.
אפס מוביל

אפס מוביל הוא כל 0 המופיע בתחילת מחרוזת מספרית המייצג ערך שאינו אפס. לדוגמה, המזהה המפורסם של ג'יימס בונד הוא 007, כלומר מכיל שני אפסים מובילים. לעיתים קרובות ניתן למצוא אפסים מובילים ברכיבי תצוגה דיגיטלית שונים המכילים מספר קבוע של ספרות לתצוגה, שעון דיגיטלי למשל.
אפסים מובילים נוצרים גם על ידי מערכות ממוחשבות מיושנות המייצרות ערכים לרשומות בעלות מבנה קבוע ובאמצעותם הן מחזירות פלט באורך הנדרש.
בהצגה של סכומים או כמויות נהוג שלא להציג אפסים מובילים. מחירו של מוצר, למשל, יוצג כ-72 שקלים, ולא כ-0072 שקלים. כאשר מספר משמש לזיהוי, נדרשת לפעמים הצגה של אפסים מובילים, כדי לוודא שכל הספרות הנדרשות מוצגות. מספר זהות ישראלי הוא בן 9 ספרות, ומערכות שונות דורשות להקלידו עם אפסים מובילים.
השימוש באפס מוביל למספור הוא שכיח ביותר, שכן לולא השימוש בו הסדר שהיה מתקבל לפי סידור אלפביתי סטנדרטי היה משתבש. לדוגמה, המספר 11 יופיע לפני המספר 2 בסידור אלפביתי סטנדרטי, אולם אחרי 02 כנדרש, ולכן אם מתכוונים למיין בסדר עולה לפי מספרים, נהוג להוסיף אפסים מובילים לפי אותו סדר הגודל של העצמים הממויינים. כמובן שהשימוש באפס מוביל לא עוזר כאשר מעוניינים למיין אלפביתית מספרים שליליים, שכן 23- יגיע אחרי 1-, 01- ו- 22-, למרות שהוא קטן מכולם וצריך להופיע ראשון.
קידומת 0 נמצאת בשימוש גם בשפת התכנות C כדי לציין שימוש בבסיס אוקטלי, והקידומת 0x מציינת שימוש בבסיס הקסדצימלי.
חדר מלחמה (ספר)

עלילה

החמ"ל (חדר מלחמה), אשר הוא סוכנות חדשה לניהול אירועי משבר קצרי זמן המתפרצים ללא התראה דוגמת משברי בני ערובה, סיכול פיגועי טרור ועוד משברים שמקים נשיא ארצות הברית, מייקל לורנס. בסוכנות נציגים מכל סוכנויות המודיעין, אכיפת החוק, המשפט והצבא. בראש הסוכנות עומד פול הוד, אשר שימש כראש עיריית לוס אנג'לס בעברו. סגנו של הוד הוא הגנרל מייקל "מייק" רוג'רס, יוצא הכוחות המיוחדים שלחם בווייטנאם ופיקד על חטיבה ממוכנת במלחמת המפרץ. הסוכנות מפעילה גם את צוות המחץ האמון על ביצוע פעולות מיוחדות, עליו מפקד לויטננט קולונל צ'ארלי סקוויירס, איש המבצעים המיוחדים של חיל האוויר האמריקני.
המשבר הבינלאומי הראשון בו נדרש החמ"ל לטפל הוא פיגוע שהתרחש בסיאול באצטדיון שבו קהל של אלפי צופים. בפיגוע נפגעים עשרות אנשים. בעקבות זאת מוזעק פול הוד לבית הלבן. המתיחות בין קוריאה הצפונית, הנתפסת כמי שיזמה את הפיגוע, לבין קוריאה הדרומית מביאה לפתע את האזור כולו אל סף המלחמה. הנשיא הטיל על הוד וצוות החמ"ל לנהל את המשבר העלול להסלים לכדי מלחמת קוריאה שנייה.

קולנוע

הספר עובד למיני-סדרה בשנת 1995 בכיכובם של הארי המלין (בתפקיד פול הוד), קים קטרל (בתפקיד אשתו שרון) וקרל ווטרס (בתפקיד גנרל רוג'רס).
קפטן ניומן

העלילה

בשנת 1944 משמש קפטן ד"ר יאשיה ניומן (גרגורי פק) כמנהל המחלקה הפסיכיאטרית בבית החולים הצבאי הממוקם בסמוך לשדה התעופה קולפקס באריזונה.
במחלקתו מאושפזים חיילים הסובלים מהפרעות נפשיות בעיקר פוסט טראומה אך גם סכיזופרניה וקטטוניה.
מטרת המחלקה היא לאבחן ולטפל בחיילים הסובלים מהפרעות נפשיות האלה ולהחליט תוך ששה שבועות אם הם כשרים לחזור לחזית או להישלח לטיפול ארוך בבתי חולים פסיכיאטרים.
ניומן מצליח לגייס למחלקתו את האחות פרנסי קורום (אנג'י דיקינסון) והאח ג'ק לייבוביץ (טוני קרטיס) המשמש למעשה כסגנו ומצליח להתחבב על המאושפזים. הוא נמצא כל הזמן בוויכוח עם מפקד הבסיס שלוחץ עליו לשחרר את המאושפזים בחזרה לחזית. המפקד מתנקם בו בכך שמכניס למחלקתו שבויי מלחמה איטלקים בריאים שאין מחלקה סגורה אחרת להחזיק בהם.
קולונל בליס (אדי אלברט) סובל מפוסט טראומה קשה והתקפות זעם שפעם אחת התקיף את לייבוביץ עם סכין ורק ניומן הצליח להרגיע אותו. הוא מנותק מהמציאות, מפקד בית החולים מבקש להחזיר אותו לחזית שם הוא נדרש אך ניומן מתנגד. בליס מוזמן לוועדה אך לפתע מתחיל לצעוק, בורח מהמקום כשניומן רודף אחריו. הוא עולה על מגדל מים בבסיס ונופל אל מותו.
קפטן וינסטון (רוברט דובאל) נמצא במצב קטטוני לאחר שהיה חדשים רבים במחבוא בצרפת. ניומן מנסה לשכנע את אשתו שתכיר במחלתו של בעלה וכי יצטרך טיפול ממושך אבל היא מסרבת להכיר בעובדה זו.
קורפורל ג'ים טומפקינס (בובי דארין) מתפרע במחלקה. לאחר טיפול בפנטוטל הוא מספר את סיפור הקרב בו נטש את חבריו הפצועים. לאחר הטיפול, מצבו משתפר והוא נפרד ממטפליו וחוזר לחזית.
הסרט מסתיים בנשף חג המולד בו שרים השבויים האיטלקים את הבה נגילה שלמדו מלייבוביץ היהודי. באמצע הנשף מגיע מברק המבשר כי ג'ים טומפקינס נפל בקרב.