גבל

אטימולוגיה

הפיניקים כינו את העיר בשם "גובלה" ולאחר מכן "גבל", וממנו בא שמה הערבי. לאחר המאה ה-12 לפנה"ס העניקו לה היוונים את השם "ביבלוס" (Βύβλος), ככל הנראה בשל כך שהפפירוס המצרי, שנקרא ביוונית "ביבלוס", יובא ליוון דרך גבל. בפי המצרים היא כונתה בשם "כבן" (kbn).

העת העתיקה

גבל נחשבת לאחת הערים העתיקות בעולם המיושבות ברציפות, ונראה כי קהילת דייגים הייתה קיימת במקום בתקופת האבן החדשה, לפני 7,000 שנה. פילון האלכסנדרוני סיפר כי לגבל יצא מוניטין של העיר העתיקה ביותר בעולם. באתר שרידי בקתות בנות חדר בודד שרוצפו בחלקי אבן גיר, וכן נמצאו כלי אבן מתקופה זו.
בתקופה הכלקוליתית, במהלך האלף ה-4 לפנה"ס, זכתה העיר לתוואי עירוני חדש. בתים הוקמו על התל, ונקרופוליס חדש קם מחוץ לשטח הבנוי. מספר שיטות קבורה נהגו בתקופה זו, ובהן קבורת מתים כדי חרס גדולים יחד עם חפציהם הארציים.
בתחילת תקופת הברונזה נחשבה גבל לנמל ייצוא העץ במזרח הים התיכון והיא עמדה בקשרי מסחר הדוקים עם מצרים העתיקה. בנוסף לעץ שלחה גבל למצרים שרף שהופק מעצי ארז ואשר בו עשו המצרים שימוש בחניטת גופות, ובתמורה שלחו המצרים לגבל זהב, אלבסטר, פפירוס וצמר. העיר הוקפה בחומות ובמרכזה נסלל רחוב ראשי שממנו התפצלו רחובות משניים. בשנת 2700 לפנה"ס לערך נבנה בעיר מקדש לבעלת גבל, שנחשבת לאלת העיר.

גבל נכבשה על ידי האמורו בשנת 2150 לפנה"ס לערך והועלתה באש. במקומות מסוימים התגלתה שכבת אפר בעובי של 50 ס"מ.

העיר הוקמה מחדש כמאתים שנה לאחר מכן, והכנענים ייחסו את הקמתה לאל אל. "מקדש האובליסק" לאל רשף השוכן באתר הארכאולוגי של גבל מתוארך לתקופה שבין 1900 ל-1600 לפנה"ס. הסחר עם מצרים התחדש והעיר שבה לשגשג. העיר נזכרת במכתבי אל-עמארנה מהמאה ה-14 לפנה"ס אז שלטו עליה ריב-הדד ואחיו, אילי-ראפיח, אחריו.

בשנת 853 לפנה"ס, העיר השתתפה בקרב קרקר, שהתנהל בין שלמנאסר השלישי מלך אשור לבין ברית של 12 מלכים מקומיים שקיוו להדוף את התרחבות האימפריה האשורית לכיוון מערב. אחד המלכים היה מלך גבל. על פי תיאור הקרב המופיע על גבי המונולית מכורח מלך גבל הוסיף לצבא הקואליציה כוח של 500 רגלים. בין המלכים הנוספים שנלחמו בקרב היה גם אחאב מלך ישראל.

כתב ההברות של גבל

במחצית הראשונה של האלף ה-2 לפנה"ס התפתח בגבל כתב הברות הנקרא על שמה (כתב הברות של גבל). באתר התגלו עשר כתובות בכתב זה, ודוגמה חשובה ממנו נמצאה על ארון אחירם של המלך אחירם. סך הכל מוערך מספר הסימנים השונים ב-66 עד 168, וחוסר הוודאות בעניין זה נובע מכך שחלק מהסימנים לא השתמרו במלואם, וייתכן שסימנים בסגנונות כתיבה שונים התפרשו כסימנים שונים. כתובות נוספות בכתב זה התגלו גם במצרים, באיטליה ובתל מגידו, אך כתב זה טרם פוענח.

התקופה ההלניסטית

בשנת 332 לפנה"ס נכבשה גבל בידי אלכסנדר הגדול ועד מהרה הייתה היוונית לשפת האינטליגנציה. המנהגים והתרבות ההלניסטים אומצו, והעיר הייתה למרכזה של כת עובדי אדוניס. בתקופה זו כבר נהג במקום השימוש במטבעות, והעיר עמדה בקשרי מסחר ענפים עם ערים אחרות ברחבי הים התיכון. גנאיוס פומפיוס מגנוס כבש את העיר בשנת 64 לפנה"ס וסיפח אותה לאימפריה הרומית. בתקופה הרומית ירדה חשיבותה המסחרית של העיר אך מקדשיה היו למקום עלייה לרגל.

ימי הביניים והעת החדשה

בתקופת האימפריה הביזנטית שנמשכה משנת 395 עד 636, הייתה גבל מקום מושבו של בישוף, אך היא הלכה ואיבדה מחשיבותה. ב-636 השתלטו עליה הערבים ותהליך שקיעתה של העיר המשיך. הסחר עם מדינות אירופאיות גווע, וימי השפע חזרו לגבל רק לאחר הכיבוש הצלבני ב-28 באפריל 1103, עת עמדה בקשרי מסחר עם ג'נובה. העיר הייתה בסיס צבאי חשוב במהלך המאה ה-11, ושרידי המצודה הצלבנית וכנסיית יוחנן המטביל מעידים על כך. גבל נכבשה בידי צלאח א-דין ב-1188, אך לאחר מכן השתלטו עליה הצלבנים שוב ב-1197. לבסוף נכבשה העיר בידי הסולטאן הממלוכי בייברס ב-1266, וביצוריה שוקמו. ב-1369 הפציצו ספינות ממלכת קפריסין את העיר מהים.
בשנת 1516 נכבשה העיר בידי האימפריה העות'מאנית אשר שלטה בלבנט במשך 400 שנים. לאחר מלחמת העולם הראשונה הייתה העיר לחלק מהמנדט הצרפתי בלבנון, והיא חלק מלבנון מאז עצמאותה.

אתרי העיר

האתר הארכאולוגי בגבל שוכן על חופו של הים וצורתו כשל עיגול בקוטר של כ-400 מטר. לפני שהמקום נחפר, התנשא התל במקום לגובה של 12 מטר, והוא כוסה בבתים מאוחרים ובצמחייה. האתר העתיק התגלה מחדש בשנת 1860 ומחקרים נערכו סמוך לאחר מכן. בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 התגלה בוודאות הקשר המסחרי ההדוק שעמד בין גבל לבין מצרים, וחקר התל המשיך במשך כל המאה ה-20. במקום שוכנים שרידיהם של מקדש בעל גבל שהוקם בשנת 2700 לפנה"ס ושל מקדש רשף, או מקדש האובליסק, מתחילת האלף ה-2 לפנה"ס. סמוך לחוף הים נמצא תיאטרון קטן, בחלקו הצפוני של האתר ניצבת הטירה הצלבנית שהוקמה מאבן גיר בראשית המאה ה-12. צורתה כשל ריבוע מוקף חומה ובה חמישה מגדלים. מגדל העוז והחצר שכנו במרכז, וגשר היה תלוי מעל לחפיר הצפוני שהקיף את המבנה. צלאח א-דין הרס חומות המצודה ב-1190, אך הן שוקמו עם הכיבוש הצלבני החוזר ב-1197. צמוד לאתר הארכאולוגי מצפון שוכן רובע ימי הביניים הקטן והוא מוקף בחומה. ברובע זה שוכן נמל קטן, כנסייה המוקדשת ליוחנן המטביל שהוקמה ב-1150, מסגד ושוק קטן.

היסטוריוגרפיה

גבל נזכרה במספר מקומות בתנ"ך:
"מִתֵּימָן כָּל-אֶרֶץ הַכְּנַעֲנִי, וּמְעָרָה אֲשֶׁר לַצִּידֹנִים--עַד-אֲפֵקָה: עַד, גְּבוּל הָאֱמֹרִי. וְהָאָרֶץ הַגִּבְלִי, וְכָל-הַלְּבָנוֹן מִזְרַח הַשֶּׁמֶשׁ, מִבַּעַל גָּד, תַּחַת הַר-חֶרְמוֹן--עַד, לְבוֹא חֲמָת."
— ספר יהושע, פרק י"ג, פסוקים ד'-ה'
"וַיְצַו הַמֶּלֶךְ וַיַּסִּעוּ אֲבָנִים גְּדֹלוֹת אֲבָנִים יְקָרוֹת, לְיַסֵּד הַבָּיִת--אַבְנֵי גָזִית. וַיִּפְסְלוּ בֹּנֵי שְׁלֹמֹה, וּבֹנֵי חִירוֹם--וְהַגִּבְלִים; וַיָּכִינוּ הָעֵצִים וְהָאֲבָנִים, לִבְנוֹת הַבָּיִת."
— ספר מלכים א', פרק ה', פסוקים ל"א-ל"ב
"יֹשְׁבֵי צִידוֹן וְאַרְוַד, הָיוּ שָׁטִים לָךְ; חֲכָמַיִךְ צוֹר הָיוּ בָךְ, הֵמָּה חֹבְלָיִךְ. זִקְנֵי גְבַל וַחֲכָמֶיהָ הָיוּ בָךְ, מַחֲזִיקֵי בִּדְקֵךְ; כָּל-אֳנִיּוֹת הַיָּם וּמַלָּחֵיהֶם הָיוּ בָךְ, לַעֲרֹב מַעֲרָבֵךְ."
— ספר יחזקאל, פרק כ"ז, פסוק ט'