פרדי הירש

פרדי הירש (בגרמנית: Fredy Hirsch, נולד בשם אלפרד הירש - Alfred Hirsch‏; 11 בפברואר 1916, אאכן - 8 במרץ 1944, אושוויץ) היה ספורטאי ואיש חינוך יהודי-גרמני שפעל למען ילדים ובני נוער בגטו טרזין ובבלוק הילדים שהקים בבירקנאו. הוא מוכר כאחד המחנכים הגדולים בתקופת השואה, שנתן לילדים תקווה וערכים בעיקר דרך אימוני הספורט והחינוך הגופני.

ראשית חייו

פרדי הירש נולד וגדל בעיר אאכן שבגרמניה, כבנם של הנרי הירש, קצב ובעל מכולת, ואשתו אולגה היינמן. ב-1926, בהיותו בן 10, נפטר אביו לאחר מחלה ממושכת. הוא היה יחד עם אחיו הבכור פול בתנועת הצופים היהודית, שקידשה גם מטרות ציוניות וכמו כן הצטרף לארגון הספורט "המכבי הצעיר". לאחר עליית היטלר לשלטון ב-1933, היגרה משפחתו לבוליביה בעוד הוא נשאר בגרמניה עקב רצונו לעלות לארץ ישראל. הוא עבר לדיסלדורף שם הועמד בראש תנועת הצופים היהודיים.
בנובמבר 1935 היגר הירש לצ'כוסלובקיה כרבים אחרים מיהודי גרמניה, ופעל בעיקר בפראג. הוא ארגן שם פעילויות ספורט שונות ואימונים למאות ילדים, והחדיר בהם אידיאלים של עבודת צוות, אחריות הדדית, תעוזה ורגש גאווה ביהדותם. הוא היה פעיל באגודות ספורט יהודיות שונות, ביניהן הגיבור פראג, ואגודת מכבי פראג. כמו כן היה פעיל בהכשרת חלוצים צעירים לעלייה לארץ ישראל. הוא הנהיג קבוצת נערים בני 12–14 בשם "הבלגה", אשר הצליחה לצאת ברגע האחרון לפני המלחמה, באוקטובר 1939, לדנמרק, ומשם שנה לאחר מכן לעלות לארץ ישראל.

בגטו טרזין

עם הקמת גטו טרזינשטט בצ'כיה באוקטובר 1941, הקים הירש את "ארגון הסיוע", שתפקידו היה לסייע למגורשים באריזת חפציהם. הוא גייס לצורך זה את חברי תנועות הנוער היהודיות כדי לסייע בבניית הקהילה מחדש 
ובהגנה על הנערים המשרתים בארגון. הירש הגיע לגטו ב-4 בדצמבר 1941.
הירש ועובדים אחרים בקהילה היהודית לקחו על עצמם את משימת ארגון החיים בגטו החדש שנבנה. הוא מונה למנהל מחלקת הבינוי של הגטו. מתחילתו של הגטו הוקצו חדרים מיוחדים עבור הילדים, שחיו בנפרד מהוריהם. מאוחר יותר הוקמו כאחד-עשר בתי ילדים מיוחדים בעלי אופי פנימייתי, ובהם מספר מטפלים ומורים שהקדישו את עצמם לחינוך הילדים. הירש עם המטפלות והמטפלים האחרים ניסו לשפר את תנאי החיים של הילדים בגטו בכל דרך שרק יכלו. הוא התעקש שהילדים יבצעו פעילות גופנית בכל יום, ויקפידו על היגיינה אישית על מנת לשמור על מצבם הנפשי והפיזי, כתנאי הכרחי להישרדותם. העובדה שהירש הגיע מגרמניה ושהתנהל בביטחון עצמי רב ושפע פעילות, הקנתה לו מידה מסוימת של כבוד מצד כמה קציני אס אס במחנה. כך, הוא הצליח להשיג מקום למגרש משחקים, שבו התקיימו במאי 1943 משחקי "מכבי טרזין". הירש זכה גם באפשרות לבחור מועמדים למשלוחים המתוכננים להישלח למזרח, ולעיתים קרובות ניצל זאת להצלת ילדים.
בקיץ 1943 הגיעו לטרזין 1,200 ילדים מגטו ביאליסטוק שהיו מיועדים להישלח לאושוויץ. הם הוחזקו בבידוד משאר היהודים בגטו, ונאסר כל מגע איתם. עם זאת, הירש ניסה להיכנס אל הצריפים שלהם וליצור קשר עם מטפל הקבוצה. הוא נתפס על ידי הנאצים, וכעונש הוחלט לגרשו במשלוח הבא למחנה אושוויץ-בירקנאו ב-6 בספטמבר, יחד עם עוד 5,000 אסירים.

במחנה המשפחות בבירקנאו

בשונה מטרנספורטים אחרים שנשלחו  לאושוויץ, בהם 90% מהמשולחים נשלחו להשמדה בתאי הגזים עם הגיעם, הטרנספר של ספטמבר 1943 מטרזינשטאט יועד להקמת מחנה משפחות במחנה בירקנאו, הצמוד למחנה אושוויץ. למחנה זה הועברו בהמשך עוד שני טרנספורטים, של דצמבר 1943 ושל מאי 1944. 
שערם של האסירים החדשים לא נגזז והם לא הוכרחו ללבוש את בגדי האסירים המפוספסים. אף על פי שנשים וגברים חיו בבלוקים נפרדים, הם יכלו להיפגש, בניגוד לאזורים אחרים באושוויץ, בהם נשים וגברים היו מופרדים על ידי גדרות תיל. מחנה המשפחות התקיים לזמן מוגבל.  בתחילת מרץ 1944, כל מי שנותר בחיים מטרנספורט ספטמבר, למעט כמה אסירים בודדים, נרצח בתאי הגז. אסירי הטרנספורטים של דצמבר 1943 ומאי 1944 נרצחו בחודש יולי 1944. 
במשך שנים לא היה ברור מדוע החזיקו הנאצים בבירקנאו במשך מספר חודשים את קבוצת האסירים מטרזינשטאט במחנה משפחות נפרד, בתנאים מועדפים, עד שרצחו את יושביו. 
ממסמכים שגילו חוקרים, עלה כי הסיבות להקמת מחנה המשפחות, ולחיסולו בהמשך, היו קשורות לקיומה של משלחת מטעם הצלב האדום הבינלאומי, שהייתה אמורה לבקר בטרזינשטאט. אותה משלחת עשויה הייתה להמשיך משם גם לבירקנאו. מחנה המשפחות היה מחנה ראווה שהוקם לצורך הביקור המתוכנן, אם ייצא אל הפועל. הדבר היה חלק מתוכנית ההטעיה וההסוואה של הנאצים, שנועדה להפריך את השמועות בדבר המשמעות האמיתית של השילוחים "למזרח".
הודות ליכולתו לשאת ולתת עם המפקדים הנאצים, הירש הצליח לאסוף לאחד ממבני העץ במחנה המשפחות בבירקנאו כ-300 ילדים שגורשו מטרזין והפך לראש בלוק הילדים שניהל את כל פעילויותיהם. שהותם של ילדים בבירקנאו הייתה מראה נדיר, שכן בדרך כלל נרצחו הילדים היישר עם הגיעם למחנה.
בלוק הילדים מס' 31 בהנהגתו של הירש היה מרוהט באופן שונה מרוב בנייני האסירים האחרים בבירקנאו: במקום מיטות היו שם שולחנות קטנים, לידם ישבו הילדים. פנים הקירות של המבנה היו מעוטרים בפרחים ודמויות מאגדות ילדים. הילדים בילו בבלוק 31 את רוב היום וחזרו למשפחותיהם בלילה. שם הם אכלו, כשבנוסף למרק, הושג עבורם גם מזון מחבילות שהגיעו למחנה לאנשים שכבר נספו. אף על פי שהילדים סבלו באופן טבעי מרעב, אף אחד מהם לא מת מרעב או מתזונה לקויה, וההיגיינה נשמרה בקפידה. הילדים היו מוגנים משלטון הטרור של אנשי האס-אס, והירש אף דאג שהמסדרים היומיים יהיו קצרים ויתקיימו בבלוק עצמו, במקום לעמוד שעות בכפור ובגשם - כפי שחויבו האסירים המבוגרים.
בבלוק נערכו בחשאי שיעורים מאולתרים, בקבוצות קטנות, על פי הגיל. המורים לימדו את הילדים תוכנם של ספרים שהם זכרו, בנושאי גאוגרפיה, היסטוריה ויהדות, וכן שיחקו במשחקים, שרו בצוותא שירים, הציגו הצגות ונערכו שם פעילויות ספורטיביות יומיות לחישול גופם. פעולות משחק אחדות נערכו בהשתתפות אנשי האס-אס, כולל יוזף מנגלה, שהשיב את הילדים על ברכיו וביקש מהם לקרוא לו הדוד.
לאחר הגעתם של משלוחים נוספים בדצמבר, נמצאו בבלוק כ-500 ילדים והירש הצליח להשיג להם בניין נוסף.

חיסול מחנה המשפחות

לקראת סוף פברואר 1944, חברי תנועת ההתנגדות במחנה יצרו קשר עם הירש, מאחר שידעו כי כל האסירים הולכים להישלח אל מותם בתאי הגזים וראו בהירש - שנהנה מסמכות טבעית בין האסירים - מנהיג פוטנציאלי למרד המתוכנן. הירש מצא עצמו עומד בפני דילמה קשה: הוא ידע שמרד פירושו סיכוי לבריחה אפשרית של קומץ אסירים, אבל גם מוות בטוח של רוב האסירים, בהם כל הילדים. בראשית מרץ 1944 נדרשו אנשי מחנה המשפחות להתארגן לקראת העברתם למחנה הסגר בשם היידברק. הירש נפרד מחניכיו, כשהוא לא היה מודע לכך שהם נשלחים למעשה אל מותם. ב-7 במרץ הם נספו בתאי הגזים באושוויץ, כשלפני כן הספיקו לשיר את ההמנון הצ'כי ואת "התקווה". למחרת נודע להירש מאיש תנועת ההתנגדות רודולף ורבה, שכל מחנה המשפחות ובכללם הילדים נשלחו אל מותם. הוא התבקש להחליט לגבי עמידה בראש ההתקוממות ופנה להתלבט עם עצמו בחדר צדדי. שעה לאחר מכן, ורבה מצא אותו מחוסר הכרה. רופא קבע שהוא לקח מנת יתר של כדורי הרגעה. באותו ערב נשרפה גופתו של הירש במשרפות בירקנאו, יחד עם עוד 3,792 גופות של אסירי טרזין לשעבר ממחנה המשפחות. ישנן השערות שונות לגבי מה שקרה בדקותיו האחרונות, ולא ברור אם הוא התאבד. על פי אחת הסברות, הרופאים - שנהנו מיחס מועדף במחנה - נתנו לו בכוונה מנת יתר של כדורים כיון שידעו כי מרד יגרום למות כולם, ולכן ניסו למנוע זאת.
ביוני 1944 ביקרה משלחת של הצלב האדום הבינלאומי בטרזינשטאט. כפי שקיוו הנאצים, המשלחת התרשמה ממראה הגטו שהוכן בקפידה לקראת הגעתה. הביקור הוכתר כהצלחה ולא הועברה בקשה לבקר גם ב"מחנה העבודה" בירקנאו. משעה שבוטל הביקור המתוכנן, הפך מחנה המשפחות למיותר וניתן היה להשמיד את כל יושביו. אולם, בגלל ההפצצות הכבדות על כלל ערי גרמניה והצורך של הנאצים בכוח אדם, הוחלט על עריכת סלקציה בין אסירי מחנה המשפחות. כ–3,500 גברים ונשים צעירים שהיו כשירים לעבודה, הועברו למחנות בגרמניה. בנוסף, מנגלה ערך סלקציה נוספת לכ–90 נערים שנשארו באושוויץ והועברו למחנה הגברים. כל מי שנשאר במחנה המשפחות לאחר הסלקציה — הילדים, הנשים, הזקנים, החולים והבלתי כשירים לעבודה, כ–6,500 במספר — נרצח בתאי הגז ביולי 1944. לפיכך, ייתכן שבהחלטתו שלא להוביל מרד, הציל הירש בדיעבד את כל מי שעבר את הסלקציה שנערכה בין אסירי הטרנספורטים המאוחרים יותר של מחנה המשפחות.

חייו האישיים

הירש היה הומוסקסואל מוצהר וגלוי, וניהל מערכות יחסים עם מספר גברים, גם במחנה המוות אושוויץ.

הנצחה

סיפורו האישי של הירש הונצח בסרטו התיעודי של רובי גת, "פרדי היקר", ששודר בערב יום השואה 2017 בערוץ 1.