הבית הלבן (סדרת טלוויזיה)

תקציר העלילה

רוב הפרקים עוקבים אחרי הנשיא ברטלט וצוותו מבעד לעניינים פוליטיים ייחודיים. העלילות יכולות להשתרע מדיונים חשאיים עם הקונגרס עד לעניינים אישיים כיחסי מין וצריכת סמים אישית. פרק אופייני בסדרה עוקב בחופשיות אחרי הנשיא וצוותו במשך יומם, ובדרך כלל עלילות המשנה קשורות זו לזו ברעיון או נושא משותף. אולפן גדול ומחובר לחלוטין של הבית הלבן מאפשר למפיקים לצלם סצנות ללא עצירות באמצע ("מאסטר-שוט" בעגה המקצועית), המראות עובדים בבית הלבן הולכים ומדברים במסדרונות ונכנסים למשרדים שונים, תחושה הנותנת לצופה הרגשה שאתר הצילום הוא הבית הלבן האמיתי. בריאיון לאחר העונה הראשונה, העיד ג'ון ספנסר שעצם הצילום בסט של ארבעה קירות (ולא שלושה, כמקובל, כשבצד הרביעי נמצאות המצלמות והמפיקים) עוזר לסדרה לנוע בחופשיות מסצנה לסצנה. סצנות ה"הליכה ודיבור" השוטפות הללו נהפכו לסמלה המובהק של הסדרה. בשתי העונות האחרונות של הסדרה קו העלילה נחצה לשניים, כשמרכז הסדרה עמדו גם הנשיא ברטלט ושארית צוותו בבית הלבן וגם חלק מהצוות הבכיר שעברו לעבוד במסע הבחירות לנשיאות 2006.

עונה 1

פרקים 1 - 22 (22 פרקים). החלה ב-22 בספטמבר 1999 והסתיימה ב-17 במאי 2000.
בעונה הראשונה, הקדנציה הראשונה של הנשיא הדמוקרטי ג'וזיה "ג'ד" ברטלט נמצאת בשנתה השנייה (הסדרה החלה בשנת 1999, והבחירות התקיימו בשנת 1998). הנשיא ואנשיו מתקשים למשול ולהשיג תמיכה. במהלך העונה נדרש ברטלט, שמעולם לא שירת בצבא, להכריע כיצד נדרשת ארצות הברית להגיב לפעולת טרור בגיבוי סוריה. ברטלט שאף להגיב באופן לא מידתי, אולם מקבל את נימוקיהם של יו"ר המטות המשולבים, אדמירל פיצוואלס, וראש הסגל, ליאו מקגארי, בזכות תגובה מידתית. בהמשך העונה נאלצים הנשיא ואנשיו פעמים רבות לחפור ולחפש תמיכה לחוקים שונים שברצונם לחוקק. החולשה הזו מסתיימת במהלך העונה, כשליאו מקגארי והנשיא מחליטים לצאת למלחמה על כל דבר חשוב בעיניהם, גם אם לא בטוח שינצחו.
בסוף העונה הראשונה מתבצעת תקיפה בנשק חם על שיירת הנשיא, על ידי קבוצת גזענים לבנים. הרקע לתקיפה, הם הקשרים הרומנטיים בין בתו הצעירה של הנשיא, זואי, לבין עוזרו השחור של הנשיא, צ'ארלי. בתחילה משוכנעים כולם כי הנשיא היה מטרתם של היורים. בהמשך מתברר שדווקא צ'ארלי יאנג היה המטרה.

עונה 2

פרקים 23 - 44 (22 פרקים). החלה ב-4 באוקטובר 2000 והסתיימה ב-16 במאי 2001.
בעונה השנייה, שמסיימת את שנתו השנייה של ברטלט בנשיאות ונכנסת עד לאמצע השנה השלישית, מצליחים ברטלט ואנשיו להשיג יותר תמיכה שמסייעת להם הן בחקיקה והן באהדה ציבורית, וזאת בזכות אחוזי התמיכה בברטלט בסקרים וההחלטה העיקשת של ליאו וברטלט להילחם על עקרונותיהם. בהמשך מגלים אנשי ברטלט שהנשיא אובחן לפני הבחירות כסובל מטרשת נפוצה והסתיר זאת מן הציבור. בסוף העונה, ברטלט מתלבט האם לרוץ לקדנציה נוספת, ובמסיבת עיתונאים, ממש לפני שעמד לענות על השאלה האם ירוץ שוב, מודיע ברטלט על המחלה שלו.

עונה 3

פרקים 45 - 65 (22 פרקים). החלה ב-10 באוקטובר 2001 והסתיימה ב-22 במאי 2002.
העונה השלישית, שעוסקת בשנה השלישית והרביעית של הקדנציה של ברטלט, פותחת בהכרזתו של ברטלט לרוץ לקדנציה נוספת ועוסקת בהכנות לקראת הבחירות. עוד עלילות מקבילות בעונה השלישית: הקונגרס חוקר האם ברטלט הונה את בוחריו בכך שהסתיר את דבר מחלתו; איומים על חייה של סי. ג'יי. קרייג, מזכירת העיתונות מביאים להצמדתו של מאבטח אליה והשניים מעורבים בקשר רומנטי, ושר ההגנה של קומאר (מדינה פיקטיבית, אסלאמית-רדיקלית, במרכז המזרח התיכון), עבדול שריף מתכנן פיגועי טרור בארצות הברית. עניינים אלו נסגרים בסיום העונה, כאשר ברטלט פוגש את יריבו לבחירות ומודיע לו שהוא ינצח אותו. ברטלט מורה הוראה שנויה במחלוקת להתנקש בשריף, וזמן קצר לאחר שהמאיים על חייה של סי. ג'יי. נתפס, המאבטח הצמוד שלה עמו הייתה בקשר, נהרג.

עונה 4

פרקים 66 - 88 (23 פרקים). החלה ב-25 בספטמבר 2002 והסתיימה ב-14 במאי 2003.
העונה הרביעית עוסקת בסוף השנה הרביעית וסופה של הקדנציה הראשונה של ברטלט, ותחילת השנה הראשונה של הקדנציה השנייה. הנשיא מסייר ברחבי המדינה כשצוותו עובד בקדחתנות לקראת העימותים בינו לבין יריבו. הבחירות לא היו צמודות, וניצחונו הברור של ברטלט הביא לסיום עלילת הבחירות כבר באמצע העונה. עוד בעונה הרביעית: סאם סיבורן, סגן מנהל התקשורת, עוזב את הבית הלבן כדי לארגן בחירות מיוחדות בקליפורניה. מצוות בחירות זה מגיע מחליפו של סאם, וויל ביילי. סגן הנשיא, ג'ון הוינס, מאולץ להתפטר אחרי שפרשיית מין פורסמה בנודע אליו. בסיום העונה, חיילים קומאריים חוטפים את בתו הצעירה של הנשיא, זואי, כתגובה על רצח שר ההגנה הקומארי שריף. הנשיא חש כי הוא לא מסוגל למלא את תפקידו זמנית, ומשתמש בתיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית, שקובע שכאשר הנשיא לא מסוגל לתפקד זמנית, סמכויותיו עוברות לסגן הנשיא. כיוון שסגן הנשיא הוינס התפטר זה מכבר, הנשיא בפועל היה יו"ר בית הנבחרים, הרפובליקני גלן אלן ווקן.

עונה 5

פרקים 89 - 110 (22 פרקים). החלה ב-24 בספטמבר 2003 והסתיימה ב-19 במאי 2004.
העונה החמישית עוסקת בשנה השנייה של הקדנציה השנייה של ברטלט (השנה השישית בסך הכול של כהונת ברטלט), ופותחת במציאתה ושיקומה של זואי, בתו הצעירה שנחטפה. הנשיא חוזר לתפקיד ומתקשה להשיג תמיכה ולמשול, בדומה לעונה הראשונה. יו"ר בית הנבחרים החדש, רפובליקני בעל עוצמה, מכריח את ברטלט להגיע להחלטות שלא רצה להחליט, כולל מינויו של בוב ראסל, דמוקרטי מתון מאוד, לתפקיד סגן נשיא. המתח בין ברטלט ליו"ר מגיעים לשיאם כאשר היו"ר מנסה להכריח את ברטלט לשנות את התנאים שהבטיח במסגרת תקציב מסוים, וברטלט מסרב לחתום על התקציב. ברטלט ממנה לראשונה אישה לנשיאת בית המשפט העליון. העונה מסתיימת בפיצוץ מכוניתם של נציגי המשלחת האמריקנית ברצועת עזה. הרמטכ"ל האמריקני, האדמירל פיצוואלאס, שהצטרף למשלחת, נהרג, ודונה, עוזרתו האישית של סגן ראש הסגל ג'וש ליימן, נפצעה קשה. מעשים אלו מביאים את הנשיא ברטלט לעודד את הישראלים לכיוון שיחות שלום, ואת ג'וש ודונה להתקרב.

עונה 6

פרקים 111 - 132 (22 פרקים). החלה ב-20 באוקטובר 2004 והסתיימה ב-6 באפריל 2005.
העונה השישית עוסקת בשנה השלישית של הקדנציה השנייה של ברטלט (סך-הכל: השנה השביעית של ברטלט כנשיא). בפתח העונה הנשיא מביא את ראש ממשלת ישראל וראש הרשות הפלסטינית לחתום על הסכם שלום בקמפ דייוויד. ערב לפני המעמד המרגש, וימים ספורים לאחר שניהל עמו ויכוח קולני בחדר הסגלגל, מודיע ליאו לברטלט שהוא לא מסוגל לתמוך בעמדותיו. ברטלט מפטר את ליאו מתפקיד ראש הסגל, ודקות ספורות לאחר מכן ליאו חוטף התקף לב אלים ביערות קמפ דייוויד. ברטלט ממנה את סי.ג'יי קרייג כראש הסגל. בהמשך חוזר ליאו לשמש כיועץ מיוחד לנשיא. העונה אף עוסקת בבחירות לנשיאות שעתידות להתקיים בשנת 2006. ג'וש משכנע את חבר הקונגרס מאט סנטוס, טייס קרב בחיל הנחתים לשעבר, שתכנן לעזוב את הפוליטיקה, לרוץ לנשיאות, ועוזב את הבית הלבן כדי לנהל את הקמפיין של סנטוס. דונה עוזבת גם היא כדי לעבוד בקמפיין של סגן הנשיא, בוב ראסל. הסקרים מנבאים ניצחון לראסל בוועידה הדמוקרטית (הוועידה שתקבע את המועמד הדמוקרטי לנשיאות), הוינס במקום השני וסנטוס הרחק במקום השלישי. אך לאחר פרשיית מין נוספת, הוינס נאלץ לפרוש מהמירוץ, וסנטוס גובר על ראסל וזוכה בוועידה. סנטוס מכריז על ליאו מקגארי כסגנו למירוץ. בסיום העונה מתגלה כי תוכנית אודות מעבורת חלל צבאית הודלפה מתוך הבית הלבן לתקשורת, נושא שייחקר בקדחתנות בעונה השביעית.

עונה 7

פרקים 133 - 154 (22 פרקים). החלה ב-25 בספטמבר 2005 והסתיימה ב-14 במאי 2006.
שידורי העונה השביעית והאחרונה הסתיימו בארצות הברית ביום ראשון, 14 במאי 2006. העונה עסקה בעיקר בקמפיין הבחירות של מאט סנטוס וליאו מקגארי, וכן בפרשת מעבורת החלל הצבאית שפרטיה הודלפו. שנתו האחרונה של הנשיא ברטלט בתפקיד נסקרת אך לא באופן בולט. מנהל התקשורת, טובי זיגלר, מודה שהוא הדליף לתקשורת את הפרטים על מעבורת החלל, והוא מפוטר מתפקידו, עוזב את הבית הלבן, וצפוי לבלות מספר שנים בכלא. אולם בפרק המסיים את הסדרה מחליט הנשיא ברטלט להעניק חנינה לטובי.
בתוך כך, הוחלט כי זו תהיה העונה האחרונה של הסדרה, שתסתיים עם ההשבעה של הנבחר לנשיאות ארצות הברית, מאט סנטוס. זהותו של הנבחר הייתה שנויה במחלוקת בין התסריטאים, והבחירה לוותה בחילוקי דעות רבים. בסופו של דבר הוחלט, לאחר שהשחקן ג'ון ספנסר נפטר, לבחור בסנטוס כמנצח.

פיתוח הסדרה

הסדרה התפתחה מהסרט "הנשיא מאוהב" (במקור: "The American President") משנת 1995, שאהרון סורקין כתב לו את התסריט. מספר נקודות שלא פותחו בסרט עודדו את סורקין ליצור את "הבית הלבן".
סורקין התכוון לבנות עלילה סביב סאם סיבורן, סגן מנהל התקשורת בבית הלבן, כשדמותו של הנשיא לא מופיעה כלל או מופיעה לעיתים רחוקות. עם הזמן, סורקין הגדיל עוד ועוד את תפקידו של הנשיא בעלילה, והדמות שלו תפסה יותר מקום בסדרה. דמותו של הנשיא ברטלט, שהזכירה לקהל את הנשיא קלינטון, הפכה ליותר ויותר מרכזית בסדרה, ותפקידו של רוב לאו, ששיחק את סיבורן, הצטמצם. זו אחת הסיבות לעזיבתו של לאו באמצע העונה הרביעית.
בארבע העונות הראשונות כתב סורקין כמעט כל פרק בסדרה, כשהוא משתמש באותם רעיונות ודמויות מעבודה קודמת שלו, הסדרה "ספורט באוויר". בסוף העונה הרביעית סורקין עזב את הסדרה בשל בעיות אישיות, כולל מעצר מתוקשר בגין החזקת סמים לא-חוקיים. צופים רבים של הסדרה כעסו בגלל השינוי בכותבים, אך צופים אלו המשיכו לצפות בסדרה, שבאותם ימים זכתה לנתונים של שמונה מיליון צופים לפרק בממוצע.
רשת NBC הודיעה כי רוב לאו ישוב לגלם את סיבורן בפרקים האחרונים של הסדרה, וכך אכן היה בפרקים המסכמים של העונה השביעית, כאשר ג'וש ליימן גייס אותו מחדש לעבוד בבית הלבן, הפעם בתור סגן ראש הסגל.

תגובות המבקרים

הבית הלבן מציעה הצצה לסדרי העבודה הפנימיים בבית החזק ביותר באמריקה, ומתוך כך התכנים שבה, נטייתה הפוליטית, איכותה הטלוויזיונית והלגיטימיות שלה עוררו עניין נרחב בקרב המבקרים.

ריאליזם

הבית הלבן לא מציגה בדיוק מוחלט את הבית הלבן האמיתי, אך למרות זאת מספר מעובדי הבית הלבן לשעבר מסכימים כי הסדרה "תופסת את ההרגשה (בבית הלבן)."
די די מאיירס, דוברת הבית הלבן לשעבר, והסוקר המקצועי פטריק קאדל שימשו כיועצים לסדרה מעת התחלתה, ועזרו לכותבים ולשחקנים להציג את הבית הלבן מדויק ככל האפשר. עוד עובדים לשעבר בבית הלבן שימשו כיועצים לתקופה קצרה, למשל פגי נונן וג'ן ספרלינג.
סרט תיעודי מיוחד ששודר בעונתה השלישית של הסדרה השווה את הבית הלבן הטלוויזיוני לבית הלבן האמיתי. מספר רב של אנשים שעבדו בבית הלבן בעבר שיבחו את הסדרה על הדיוק הרב שבה. אנשים אלו כללו את היועץ דייוויד גרגן, הדוברת די די מאיירס, מזכיר המדינה הנרי קיסינג'ר, ראש הצוות ליאון פאנטה, סגן ראש הצוות קארל רוב, ונשיאים לשעבר כדוגמת ג'רלד פורד, ג'ימי קרטר וביל קלינטון.
בשעה שרוב המבקרים שיבחו את הסדרה על התסריט שלה ואת כותביה, אחרים טענו שהיא אופטימית בצורה לא-מציאותית.

השפעה חברתית

למרות התשבחות שקיבלה הסדרה על רמת הדייקנות והאמת שבה, סורקין עדיין האמין ש"התפקיד שלנו הוא לכבוש את לב הצופים למשך כל הזמן שאותו ביקשנו לעצמנו." עוזר לשעבר בבית הלבן מת'יו מילר העיר כי סורקין "שבה את לב הצופים בכך שהדגיש והעלה את הצד האנושי שבפוליטיקה יותר מכפי שהוא בחיים האמיתיים - או לפחות יותר מכפי שהוא מתואר בתקשורת." עוד העיר מילר כי בכך שתיארו את הפוליטיקאים עם אמפתיה וגרמו לצופים להזדהות עמם רגשית, יוצרי הסדרה הקימו "מתחרה מחתרתית" לדעות הציניות של המדיה התקשורתית על הפוליטיקה. במאמרו "האגף המערבי והאגף המערבי", המחבר מיירון לוין הסכים עם הדברים לעיל, ועוד הצהיר כי הסדרה "מציגה זווית ראייה חדשה, חיובית וחיונית של השירות הציבורי, ותיקון בריא לסטראוטיפ האנטי-וושינגטוני והציניות הציבורית."
במאמרה "הבית הלבן [הסדרה] ככלי פדגוגי", הפרופסורית למדע המדינה ד"ר ביברס מאוניברסיטת קליפורניה כותבת כי "למרות שמטרות הסדרה היו למטרות רווחים כספיים ובידור, הבית הלבן מציגה גם פוטנציאל חינוכי גדול." הבית הלבן, לפי דעתה, העניקה עומק רב יותר לתהליך הפוליטי מכפי שהוצג בדרך כלל בתוכנית מסוג פגוש את העיתונות ופופוליטיקה. למרות זאת הזהירה ביברס כי יש גם חיסרון במהלך זה, מכיוון שפעמים רבות מציגה הסדרה אנשים עם דעות שונות מדעותיהם הדמוקרטיות והליברליות של הדמויות הראשיות בסדרה כ"אנשים רעים" לעיני הצופים, בעלי מאפיינים לא סימפתיים.

בחירות נשיאותיות

הנשיא האמיתי האחרון שקיים בעולמה של הסדרה הוא ריצ'רד ניקסון (נעדרים הנשיאים פורד, קרטר, רייגן, בוש האב, קלינטון ובוש הבן). בעולמה של הסדרה, לאחר הנשיא ניקסון כיהנו הנשיאים את ד. וייר ניומן (דמוקרט שכיהן כהונה אחת) ואוון לסיטר המנוח (רפובליקני שכיהן שתי כהונות). לא ידוע על נשיאים נוספים שכיהנו בין רייגן לברטלט. לא ברור מי הנשיא האחרון שכיהן לפני ברטלט היה ניומן או לסיטר. עם זאת, ליאו מק'גרי מוזכר שכיהן כשר העבודה בממשל שקדם לזה שברטלט החליף, מה שרומז שבין הממשל בו שימש מקג'רי כשר העבודה לבין ממשל ברטלט התקיים ממשל רפובליקני בן ארבע שנים. בנוסף, בעונה הרביעית הסדרה מספקת הצצה לתקופה שלאחר הזכייה של ברטלט בבחירות הראשונות לנשיאות אך מספר ימים לפני השבעתו לנשיא. שם, במהלך סיור שעורך אחד מעובדי הבית הלבן בממשל הקודם לדונה מוס, עולה שבראש הממשל היוצא עומד נשיא רפובליקני. בנוסף בעונה הראשונה, שופט בית המשפט העליון מספר לברטלט שמעוניין לפרוש מכס השיפוט מזה חמש שנים, אבל חיכה ל"דמוקרט". כמו כן, בעונה השישית ליאו מק'גרי אומר שהרפובליקנים "לא היו בעמדת כוח כבר שמונה שנים", ובוועידת המפלגה הרפובליקנית הקהל מריע "שמונה (שנים) זה מספיק", ובכך מבהירים שלפני ברטלט כיהן נשיא רפובליקני.
הבחירות הנשיאותיות שבסדרה מתרחשות בשנים 2002 ו-2006, ובכך מאחרות בשנתיים את הבחירות האמיתיות בארצות הברית (שהתרחשו ב-1996, 2000, 2004 וכן הלאה).