google/wiki40b huggingface dataset:
נחום חופרי

ביוגרפיה

נחום חופרי נולד ב-5 באפריל 1952 בקיבוץ המעפיל בעמק חפר. כנער היה ראש קן של תנועת השומר הצעיר. 
בצה"ל שירת חופרי כטייס מסוקים בחיל האוויר. במהלך שירותו התקדם לתפקידי פיקוד שונים, בהם פיקוד על שתי טייסות מסוקי קרב, ראש מחלקת ביטחון שדה במטה חיל האוויר, עוזר הנספח הצבאי בוושינגטון ונציג חיל האוויר בארצות הברית. בשנת 1996 השתחרר מצה"ל בדרגת אלוף-משנה.
לאחר שחרורו מצה"ל וסיום לימודיו בבית הספר למנהיגות חינוכית של מכון מנדל, היה למנהל בית ספר תיכון "אוסטרובסקי" ברעננה במשך למעלה משבע שנים. בתקופת ניהולו את התיכון עלה אחוז הזכאים לבגרות ל-80%, והיקף הנשירה וההנשרה מבית הספר ירד בעשרות אחוזים. חופרי הוביל להקמת סיירת הורים לסיוע במלחמה באלימות ובסמים, תגבר את כיתות האתגר והמב"ר במיטב המורים וההשקעה, היה הראשון ברעננה שהחזיר את התלבושת האחידה לבית הספר, הכניס את תקן האיכות ISO 9000, והוביל את בית הספר לזכייה בפרס משרד החינוך ובפרסים בינלאומיים ברובוטיקה.
עם יציאתו לשבתון, עבר לקריית שמונה ושימש כנציג עמותת "IVN" לקידום החינוך. לאחר הבחירות בשנת 2003, מונה על ידי ראש העירייה, זאב בילסקי, למנהל אגף החינוך בעיריית רעננה. כמנהל אגף החינוך הפעיל חופרי תוכנית למלחמה באלימות ושימוש בסמים בבתי הספר העל יסודי, והחל בהכנת תוכנית אב לחינוך ברעננה. עוד הוחל במהלך כהונתו הקצרה כראש אגף החינוך במהלך עירוני לצמצום הנשירה ושיפור יכולת בתי הספר לתת פתרונות ראויים לתלמידים בסכנת נשירה.
חופרי, אשר איבד את אחיו איתן במלחמת יום הכיפורים, יזם והקים את פרויקט "נצר אחרון" שבמהלכו מאמצים תלמידי תיכון משפחות ניצולי השואה אשר שכלו את יקיריהן במלחמת השחרור.

כראש עיריית רעננה ואחר-כך

לאחר שזאב בילסקי התמנה לתפקיד יושב ראש הסוכנות היהודית, התמודד חופרי בבחירות מיוחדות לראשות עיריית רעננה, שנערכו ב-31 באוגוסט 2005. הוא גבר בהן על המועמדים האחרים חיים ברוידא ועוזי כהן, ונבחר לראשות העיר. 
בבחירות בנובמבר 2008 גבר חופרי ברוב של 71% על המתמודדים האחרים, וסיעתו זכתה בארבעה מושבים מתוך 19 במועצת העירייה.
באוקטובר 2012 פורסם כי בכוונתו של חופרי להתמודד בפריימריז של מפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה. חופרי שובץ במקום ה-34 ברשימת העבודה, ולא נכנס לכנסת.
בבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו באוקטובר 2013, הפסיד לראש העיר לשעבר זאב ביילסקי.
בספטמבר 2014 החל לנהל את בית הספר השש-שנתי לחינוך סביבתי בעין גדי.
בינואר 2019 הודיע על הצטרפותו למפלגת אחי ישראלי.
חופרי בעל תואר ראשון בכלכלה וניהול מאוניברסיטת תל אביב ובוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. נשוי ואב לארבעה.
ארנון טורין

ביוגרפיה

טורין גדל בקיבוץ גבעת ברנר והתאמן בקבוצת השחייה של הקיבוץ. בגיל 25 עזב את הקיבוץ ולאחר שהפליג ב"אל-ים" הצטרף לצי הסוחר (צים) שם עבד כקברניט.
חי ומתגורר בחיפה, אלמן ואב לשני ילדים.

מדליית זהב מהמכביה

בתחרויות השחייה של המכביה השלישית שנערכו בבריכת בת גלים בחיפה באוקטובר 1950 זכה טורין בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם איתן פרויד, ישעיהו אלבאום ונחום בוך בתוצאה של 10:07.6 דקות, לפני אוסטריה והודו. מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:21.0 דקות, אחרי שטיינפלד מאוסטריה (1:18.3 דקות) וויניצקי מארגנטינה (1:19.7 דקות). נוסף על כך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:06.0 דקות, ראשון מבין השחיינים הישראלים. בשלב המוקדמות הוא קבע שיא הפועל חדש של 1:05.2 דקות ועלה שני לגמר.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים באוקטובר 1952, זכה טורין בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:05.5 דקות, אחרי נחום בוך (1:04.5 דקות) ולפני איתן פרויד (1:07.7 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:36.2 דקות, אחרי ישעיהו אלבאום שקבע שיא ישראלי חדש של 5:27.9 דקות, שיפור לשיא בן ה-13 שנים של וואגו ממכבי חיפה ולפני נחום בוך (5:43.4 דקות).
Bytecode

Bytecode (בייטקוד), ידוע גם בשם p-code (קוד נייד - portable code), הוא צורה של סט פקודות אשר תוכנן עבור ביצוע יעיל על ידי מפרש תוכנה. להבדיל מקוד מקור הקריא על ידי בני אדם, בייטקוד מורכב מקודים נוּמריים קומפקטיים, קבועים, והפניות (references) - בדרך כלל כתובות נומריות; אשר מקודדים את תוצאות הניתוח התחבירי והסמנטי של דברים כגון טיפוס הנתונים, תחום ההכרה (scope), ועומק הקינון (nesting) של רכיבי תוכנה.
מקור השם bytecode הוא מסטים של פקודות אשר מורכבים מ-opcodes באורך של byte אחד, שאחריהם יכולים לבוא פרמטרים אופציונליים. ייצוגי ביניים כמו bytecode עשויים להיות הפלט של מימושים של שפות תכנות על מנת להקל על עבודת המפרש, או כדי להוריד את התלות בחומרה ובמערכת ההפעלה, בכך שהם מאפשרים לאותו קוד לרוץ על גבי פלטפורמות שונות. לעיתים קרובות, בייטקוד יכול לרוץ ישירות על גבי מכונה וירטואלית (כלומר, המפרש), אבל יש מקרים בהם הבייטקוד מהודר הלאה לשפת מכונה לצורך שיפור הביצועים.
מאחר שהוראות הבייטקוד מעובדות על ידי תוכנה, הן יכולות להגיע ברמות שונות של מורכבות. עם זאת, בדרך כלל הן דומות להוראות חומרה מסורתיות; מכונות מחסנית (stack machines) הן הנפוצות ביותר, אבל נבנו גם מכונות רגיסטרים (register machines) וירטואליות. חלקים שונים של התוכנית יכולים להישמר בקובצי bytecode נפרדים, בדומה לקובצי object המקושרים על ידי linker, אבל שלא כמו קובצי object, קובצי bytecode נטענים דינאמית בזמן ריצה.

הרצה

תוכניות בייטקוד ניתנות להרצה על ידי ביצוע ניתוח תחבירי (parsing) וביצוע ישיר של ההוראות אחת אחרי השנייה. מפרשי בייטקוד שעובדים בצורה כזאת הם מאוד פורטביליים (יבילים). מערכות אחרות שנקראות dynamic translators (מתרגמים דינאמיים), או just-in-time (JIT) compilers (מהדרים "בדיוק בזמן"), מתרגמות בייטקוד לשפת מכונה בזמן ריצה, ברגע שהוא נדרש. זה הופך את המכונה הווירטואלית ללא פורטבילית, אבל לא גורם לאיבוד הפורטביליות של הבייטקוד עצמו. לדוגמה, קוד בשפות Java ו-Smalltalk בדרך כלל נשמר בפורמט בייטקוד, אשר בשלב מאוחר יותר עובר הידור JIT כדי לתרגם את הקוד לשפת מכונה לפני ההרצה שלו. אופן פעולה כזה גורר עיכוב לפני תחילת הריצה של התוכנית, בזמן שהבייטקוד עובר הידור לשפת מכונה (native), אבל משפר משמעותית את מהירות הריצה עצמה בהשוואה לפירוש ישיר של קוד המקור – בדרך כלל בכמה סדרי גודל.
בזכות השיפור הנ"ל בביצועים, כיום הרבה מימושים של שפות תכנות מריצים תוכניות בשני שלבים – תחילה מהדרים את קוד המקור לבייטקוד, ואז מעבירים את הבייטקוד למכונה וירטואלית. לפיכך קיימות מכונות וירטואליות עבור השפות Forth, PHP, Python, Java ו-TCL. לעומת זאת, המימושים של השפות Perl ו-Ruby (גרסה 1.8) פועלים על ידי מעבר על ייצוג של abstract syntax tree אשר מופק מקוד המקור.
אלחנן קליין

ביוגרפיה

נולד ב-1916 בתל אביב, בן לצבי קליין, איש העלייה השנייה, שעלה ב-1912 מקשאנוב שבפולין, ועבד במשרד הארצישראלי בתל אביב. בשנת 1919, כשהיה אלחנן בן 3, התמנה אביו למנהל מחלקת הכספים של קרן קיימת לישראל, והמשפחה עברה לירושלים. משפחתו הייתה ממייסדי שכונת תלפיות, שם גרו. לאלחנן היה אח צעיר, יצחק, ושתי אחיות.
בצעירותו למד עברית, ערבית (מהשכנים הערבים) ואנגלית (מהחיילים הבריטים ששכנו במחנה סמוך), והתחנך בגימנסיה העברית רחביה, שאותה סיים בהצטיינות.
אחרי סיום לימודיו הצטרף לארגון "ההגנה" אך כעבור זמן מה נסע ללונדון כדי ללמוד הנדסת בניין. בשנת 1937 חזר לארץ ישראל ול"הגנה", בה שירת לצד עבודה במקצועו. במלחמת העולם השנייה בנה קליין ביצורים עבור הצבא הבריטי במסגרת "סולל בונה". ב-1941 יצא לשליחות מטעמה בלבנון, אך נפצע קשה על ידי שודדים ערבים. 
ב-1948, עם הקמת חיל ההנדסה, הוא גויס על ידי עמנואל שחר, הקהנ"ר הראשון, ושירת בחזית הדרום. בין השאר פיקד על יחידת סיור הנדסית. במאי 1948 עזר לגדוד מוריה לבצר את מנזר נוטרדאם בירושלים אחרי שנכבש על ידי הגדוד. בזכות עזרתו החזיק הגדוד במנזר המבוצר ובלם את התקדמות הלגיון העבר-ירדני שכלל כוחות עדיפים של חיל רגלים ושריון. 
ב-1950 סיים קורס מג"דים והתמנה לקצין ההנדסה של חטיבה 8. ב-1954 מונה לקצין בינוי בחיל האוויר הישראלי. ב-1955 נתמנה למפקד בית הספר להנדסה צבאית (בהל"ץ).
במבצע קדש היה מפקד גדוד הנדסה. אחרי המלחמה למד במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה (פו"ם) בשנים 1957-1961. כאשר סיים את לימודיו שב לפקד על בהל"ץ. משם עבר למפקדת קצין ההנדסה הראשי, ובה שירת כראש ענף שדה. קליין קידם את נושא הצליחה וממקימי גדוד הגישור הראשון של החיל.
ב-1964 מונה לקצין הנדסה ראשי והכין את החיל למלחמת ששת הימים. במלחמה זו נחל צה"ל ניצחון מזהיר, וחיל ההנדסה עבר מהר מאוד ממשימות מיקוש והתבצרות למשימות פריצה וסער.
תחת השגחתו נבנה קו בר-לב על שפת תעלת סואץ, כאשר קליין הגה את הרעיון להשתמש בחומרים שהשאירו אחריהם המצרים בחצי האי סיני לבניית הביצורים שם. כמו כן היה ממתכנני מוצב החרמון.
ב-1969 סיים את כהונתו כקהנ"ר והשתחרר מצה"ל. אחרי שחרורו התמנה לראש אגף בינוי ונכסים במשרד הביטחון. ב-1973 פרש ועסק בניהול חברת בנייה באזרחות. 
ב-17 ביוני 1978 נפטר ממחלה ממארת.
היה נשוי ואב לשלושה. בנו, יוסף קליין, שירת כקצין בחיל השריון ונפל במלחמת יום הכיפורים בקרב על רכס "חמוטל" שבחזית הדרומית.
אחיו של אלחנן קליין, יצחק קליין (לימים סלע), היה ממסיימי קורס הטיס הארצישראלים של חיל האוויר הבריטי ברודזיה במלחמת העולם השנייה (ע"ע ראשית התעופה העברית בארץ ישראל: אימון טייסים יהודיים בימי המלחמה), מטייסי הטייסת הראשונה של חיל האוויר, טייסת א', במסגרתה לחם במלחמת העצמאות, וקצין בכיר בחיל. היה נשוי לעליזה בת ירמיהו צוקרמן.
גדעון תדמור

גדעון תדמור (נולד ב-9 בינואר 1963) הוא איש עסקים ישראלי העוסק בתחום חיפושי נפט וגז והפקתם. בעשור השני של המאה ה-21 החל לעסוק גם בהפקת סרטי קולנוע.

ביוגרפיה

גדעון תדמור נולד בתל אביב וגדל בהרצליה פיתוח. למד בתיכון גימנסיה הרצליה. אביו עקיבא כהן שינה את שם משפחתו לתדמור. סבו של תדמור רכש קרקעות בארץ ישראל. אביו ודודו ד"ר דוד כהן בנו על הקרקעות שכונות מגורים במסגרת חברת "כהן פיתוח". את שירותו הצבאי כקצין בחיל התותחנים סיים בדרגת רב-סרן.
לאחר מות אביו, תדמור השתלב בחברת כהן פיתוח ומבני תעשייה בע"מ והחל להחזיק בחלק ממניות החברה.
לתדמור תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1991 הקים יחד עם דודו, אמו חנה והגאולוג אלי רוזנברג את חברת אבנר קידוחים, שותפות לחיפוש גז ונפט. ב-1999 התגלה מאגר ים תטיס בו החזיקה אבנר 23%. במקביל לתפקידו בחברת אבנר השתלב תדמור בקבוצת דלק. בשנת 2001 מונה למנכ"ל דלק אנרגיה, וב-2007 מונה ליו"ר דלק קידוחים. בזמן כהונתו כיו"ר דלק קידוחים התגלה מאגר תמר בשנת 2009 ומאגר לוויתן בשנת 2010. הוא הוביל לחיבור בין חברת נובל אנרג'י לדלק קידוחים. במקביל שימש כמנכ"ל חברת אבנר חיפושי נפט. בשנת 2016 סיים את תפקידו בחברה והקים את חברת נאוויטס פטרוליום העוסקת בחיפושי נפט וגז בצפון אמריקה.
תדמור עמד בחזית המאבקים מצד קבוצת דלק לאורך פעילותם של ועדת ששינסקי, ועדת צמח ובמאבקים סביב מתווה הגז.
חבר בוועד המנהל של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.

מפיק סרטים

תדמור הקים את חברת Tadmor Entertainment העוסקת בהפקת סרטים. במסגרת החברה הופקו בין היתר הסרט נורמן: עלייתו המתונה ונפילתו התלולה של מאכער אמריקאי בבימויו של יוסף סידר, והסרט ג'נקשן 48.
עכסה

עכסה היא דמות מקראית, בתו של כלב בן יפונה, שהיה נשיא שבט יהודה ואחד המרגלים שלא הוציא דיבה על ארץ ישראל. נישאה לעתניאל בן קנז, אחיו של אביה (ואולי אחיו החורג מצד אמו). סיפורה מופיע בספר יהושע, פרק ט"ו ושנית בספר שופטים, פרק א'.

מקור השם

בספר ישעיהו מופיע השם 'עֲכָס', "תִּפְאֶרֶת הָעֲכָסִים וְהַשְּׁבִיסִים וְהַשַּׂהֲרֹנִים", והוא סוג תכשיט; ייתכן שעל שמו נקראה בת כלב בשם עכסה.
חז"ל דרשו את שמה, "שכל הרואה אותה כועס על אשתו". כוונת הדברים היא שעכסה הייתה יפה כל כך, עד כדי שלאחר שראוה היו האנשים ממעטים בהערכת יופי נשותיהן, שהיה פחוּת מיופיה הגדול של עכסה. בדרך אחרת פירשו בעלי התוספות שם, שהכוונה היא שהייתה צנועה מאוד, ולכן כל הרואה אותה כעס על אשתו שלא הייתה צנועה כמותה.

נישואיה של עכסה

כלב בן יפונה, לאחר שקיבל מיהושע כנחלה גם את העיר קריית ספר (דביר), שהייתה עדיין מיושבת על ידי הכנענים, הכריז כי מי ש"יַכֶּה אֶת קִרְיַת-סֵפֶר וּלְכָדָהּ - וְנָתַתִּי לוֹ אֶת עַכְסָה בִתִּי לְאִשָּׁה" (ספר יהושע, פרק ט"ו, פסוק ט"ז). אחיו של כלב, עתניאל בן קנז, עומד באתגר וכובש את קרית ספר, שהפכה לאחת מערי הלויים, ונושא לאישה את עכסה.
חז"ל מתחו ביקורת על התנהלותו של כלב, ואמרו: "ארבעה הן שתבעו שלא כהוגן. ... כלב אמר: 'אֲשֶׁר יַכֶּה אֶת קִרְיַת סֵפֶר וּלְכָדָהּ וְנָתַתִּי לוֹ אֶת עַכְסָה בִתִּי לְאִשָּׁה'; אילו לכדו עבד אחד היה נותן לו בתו, וזימן לו הקדוש ברוך הוא כהוגן, שנאמר: 'וַיִּלְכְּדָהּ עָתְנִיאֵל בֶּן קְנַז אֲחִי כָלֵב וַיִּתֵּן לוֹ אֶת עַכְסָה בִתּוֹ לְאִשָּׁה'."
בתוספות כתבו, כי כוונת כלב באתגר שהציב הייתה להכריז כי "כל מי שיכול לחזור [=להחזיר] אותן הלכות ששכחו בימי אבלו של משה, אתן לו עכסה בתי"; בדרך אחרת פירשו, כי כלב בטח בזכויותיו הרבות (שלא הוציא דיבת הארץ) ובזכויותיה של בתו (שהייתה צנועה ביותר, וכדלעיל) שמחמתן לא יינשא לעכסה אלא אדם הראוי לה לפי מעשיהם הטובים.

בקשתה של עכסה

"וַיְהִי בְּבוֹאָהּ, וַתְּסִיתֵהוּ לִשְׁאוֹל מֵאֵת אָבִיהָ שָׂדֶה, וַתִּצְנַח מֵעַל הַחֲמוֹר. וַיֹּאמֶר לָהּ כָּלֵב מַה לָּךְ, וַתֹּאמֶר: תְּנָה לִּי בְרָכָה, כִּי אֶרֶץ הַנֶּגֶב נְתַתָּנִי, וְנָתַתָּה לִי גֻּלֹּת מָיִם; וַיִּתֶּן לָהּ אֵת גֻּלֹּת עִלִּיּוֹת וְאֵת גֻּלֹּת תַּחְתִּיּוֹת" (ספר יהושע, פרק ט"ו)
כאשר באה עכסה אל בית בעלה, ראתה כי המקום צחיח ויבש, ולכן נפלה לרגלי בעלה מן החמור עליו רכבה, וביקשה ממנו כי ישאל מאת אביה כלב שדה ובו מקורות מים ("גֻּלֹּת" - מעיין מים, כמו "גַּל נָעוּל" שבשיר השירים ד', י"ב); דבריה באו אל אביה כלב, והוא אכן מעניק לה שדה נוספת ובה מקורות מים ממעל ומתחת. בספר שופטים, פרק א' שמות המקומות בהם זוכה עכסה הם "גֻּלֹּת עִלִּית" ו"גֻּלֹּת תַּחְתִּית"; רד"ק מבאר כי " 'עִלִּיּוֹת ותַּחְתִּיּוֹת' אומר על הגולות, 'עִלִּית ותַּחְתִּית' אומר על חלקת השדה שהיו בה הגולות". לפי יהודה אליצור, הביטוי "וַתִּצְנַח מֵעַל הַחֲמוֹר" בא לשבח את צניעותה הרבה של עכסה, אשר ירידתה מן החמור הייתה מהירה וזריזה כך שלא תפגע בצניעותה.
"אֶרֶץ הַנֶּגֶב" המוזכרת בדברי עכסה אינה חבל-הארץ הנגב שבישראל, אלא האזור המדברי אשר בדרום הר חברון, ובו רק מקורות מים מועטים כמו אלו אשר בזיף ובכרמל.
הישראלים (מפלגה)

הבחירות לכנסת ה-18

מפלגת הישראלים הוקמה על ידי גדעון דורון, פרופסור למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב ונשיא האגודה הישראלית למדע המדינה. היא שמה לה למטרה להנהיג רפורמות במבנה הממשל בישראל, שעיקרן שינוי שיטת הבחירות לבחירות אזוריות, מינוי שרים שהם מומחים בתחומים שעליהם הם מופקדים, השלמת כינונה של חוקה וייצוג שוויוני בין גברים לנשים בפוליטיקה. המפלגה הודיעה כי עם הגשמת יעדים אלה - תתפרק. פרט לדורון, כללה הרשימה גם את ברברה פקטור, פז דרור, קרן אומנסקי ויוסף אגסי. המפלגה קיבלה 865 קולות בלבד, ולא עברה את אחוז החסימה.

הבחירות לכנסת ה-19

בבחירות לכנסת ה-19 שינתה המפלגה את פניה, והתמודדה כמפלגת עולים, בראשותו של דוד קון, מגיש תוכניות טלוויזיה בערוץ ישראל פלוס. הכתב הפוליטי של קול ישראל יואב קרקובסקי חשף כי המפלגה הוקמה 10 דקות בלבד לפני תום מועד הגשת המפלגות החדשות לכנסת ה-19 וזאת לאחר משא ומתן פוליטי עם ציפי לבני. לדברי קון, אשר הוקלט מודה בדבר אותו משא ומתן, הוא אכן קיבל הצעה מציפי לבני לשותפות פוליטית. לכך ענה נציג מפלגת התנועה רוברט טיבייב "דברו עם חיים רמון".
הפרשן רביב דרוקר טען כי בהקמת הרשימה בבחירות אלו היו מעורבים חיים רמון וציפי לבני, ואולם אנשי המפלגה הכחישו זאת. למרות זאת, הכתב הפוליטי של ישראל היום מתי טוכפלד ציטט את חברת הכנסת מרינה סולודקין כאומרת שהוצע לה להתפלג עם לבני ומשם להתפלג שוב ולחבור לישראלים - "למפלגת מדף שמצא חיים רמון". הפרשן הפוליטי של מעריב, שלום ירושלמי, טען אף הוא (מעריב 17/12/12) כי מדובר במפלגה פיקטיבית אשר הוקמה תוך שיתוף פעולה עם פורשי קדימה אשר חברו לציפי לבני.
הבלוגרית הפוליטית טל שניידר חשפה באתרה (16/12/12) הקלטות של קון ובהן הוא יוצא בהתבטאויות קשות כנגד הקהילה ההומו לסבית בישראל ואף היא העלתה תהיות אודות מהותה האמיתית של מפלגת הישראלים.
מועמדי המפלגה לכנסת ה-19 היו מרינה סול שורר, אלכסנדר וקסלר, ולדימיר בודיאנסקי ועוד.
אליהו-משה גנחובסקי

תולדות חייו

גנחובסקי נולד בשנת 1901 בגרייבו שבפולין לאביו שלמה יוסף גנחובסקי, שהקים את הוצאת הספרים "אל המקורות", ולאמו טעמא לבית טטנבאום. למד בוורשה ולאחר מכן בבית המדרש לרבנים בברלין. לרגל חתונתו קיבל מהרב מאיר שמחה הכהן גביע לקידוש.
בשנת 1923 נמנה בין מייסדי תנועות "השומר הדתי" ו"החלוץ הדתי", ובשנת 1926 יצא לאנטוורפן שבבלגיה לארגון צעירי מזרחי המקומית והליגה למען הפועל הדתי. בשנת 1929 נבחר לכהן כסגן נשיא הפדרציה הציונית של בלגיה.
בשנת 1932 גנחובסקי עלה לארץ ישראל. במשך עשור היה חבר המרכז העולמי של "המזרחי", וכן נבחר לכהן כחבר הוועד הפועל בתנועת "הפועל המזרחי". הוא נמנה בין מייסדי רשת החינוך התלמודי וישיבת הרב עמיאל ומייסדי עיתון "הצופה". לפרנסתו עסק בהוצאה לאור של כתבי יד עתיקים וספרי קודש.
בשנת תש"ח הוא הוציא לאור כתבים של הרב יצחק ניסנבוים שנרצח בשואה.
גנחובסקי נבחר מטעם החזית הדתית המאוחדת לכהן בכנסת הראשונה. כהונתו נמשכה בכנסת השנייה מטעם סיעת הפועל המזרחי. במהלך שנים אלו היה חבר ועדת הכספים, ועדת השירותים הציבוריים וועדת החינוך והתרבות.

עמדותיו

גנחובסקי נחשב יחד עם הרב כתריאל פישל טכורש לסמן ימני בפועל המזרחי. כחבר כנסת גנחובסקי ביקש לאחד את המיסים השונים על מנת להקל על האזרחים.
גנחובסקי היה בין חברי הכנסת של המפלגות הדתיות אשר למרות חברותם בקואליציה לא הצביעו בעד דרישת שילומים מגרמניה אלא נמנעו. גנחובסקי התנגד לתיקון חוק השבות כדי לאסור עליית פושעים, בטענה ש"מדינת ישראל שייכת לכל היהודים וכמו אם המוכנה לקבל בביתה בן שסטה מן הדרך כן חייבת מדינת ישראל לקבל בנים שתעו". הוא גם דיבר נגד קיצוץ בתקציב משרד הדתות ואמר "בלעדי הדת תהיה התכחשות, התבוללות וריקנות. ... הישיבות הם האמצעי החשוב ביותר לקיום העם."

משפחתו

גנחובסקי נישא לד"ר גיטה לבית נוחימובסקי. המשפחה התגוררה בבני ברק, בסמיכות לבית החזון איש, והייתה מקורבת אליו. גנחובסקי עצמו נהג להיוועץ בחזון איש גם בעניינים ציבוריים ופוליטיים. בידי בני המשפחה היו מצויים כתבי יד נדירים של רבנים וגדולי תורה מדורות קודמים. עולם הספר היה קרוב ללבם, והם הוציאו מהדורה מיוחדת של משניות שהופצה באלפי עותקים.
בניו של גנחובסקי הם: העיתונאי והכלכלן דב גנחובסקי, והרב אברהם גנחובסקי, ראש ישיבת טשעבין בירושלים.
אחר מותו הנציחה עיריית בני ברק את זכרו בקריאת רחוב על שמו, בשכונת קריית הרצוג שבצפון העיר.
סאנאקג'י

סאנאקג'י הוא מאכל מהמטבח הקוריאני המכיל תמנון (בקוריאנית: 낙지 - "נאקג'י") אשר נחתך ומוגש בעודו בחיים. התמנון מוגש ברוטב שומשום ושמן שומשום. בשל מהירות ההגשה מרגע חיתוך התמנון, חלקי התמנון עדיין חיים ונעים על צלחת ההגשה. לעיתים מוגשות הזרועות בלבד (כשהן נעות), ולעיתים התמנון החתוך יחד עם הזרועות. לעיתים מעוטר המאכל בנבטים.

סכנת אכילה

בשל מערכת העצבים הייחודית של התמנון, חלק מהנוירונים שלו מצויים בזרועות התמנון, ולכן הזרועות ממשיכות לנוע גם לאחר חיתוך ראשו. בשל כך יכולות הזרועות לנוע בפיו ובגרונו של האדם האוכל אותם, ויכולים להצמיד את כריות ההצמדה שעל הרגליים לגרונו של האוכל ולגרום לחנק.
רשימת אהבה

עלילה

לאחר פטירת הוריו, חושש הבמאי דוד פישר שהמשפחה המלוכדת שלו החלה בתהליך של התרחקות היות ששלושת אחיו וגם אחותם מתמודדים כל אחד עם בעיותיו הוא: גירושין, גידול ילדים, לחץ של עבודה ובעיות רגשיות. 
פישר ואחיו נוברים במסמכים של המשפחה ומגלים סוד שנקבר במשך זמן רב. במשך שנים אימם סיפרה שהרתה תאומים, ילד וילדה, ושהילדה נעלמה זמן קצר לאחר הלידה. האחים ידעו שהיה להם אח גדול שנפטר לאחר מספר חודשים, אבל לא ידעו כיצד להתייחס לסיפורים אודות התאומה שנעלמה. האם מתה בינקותה, ואם כן היכן נקברה? או שמא היא עודנה בחיים וחיה ללא כל ידיעה על זהותה. כיצד היא תיראה ומה קרה לה?
פישר מגייס את עזרת אחיו לפתרון התעלומה בתקווה למצוא מזור וללכד את המשפחה. במסע דרך בתי קברות, דרך מאבק בבירוקרטיה, דרך חקירה של רשומות מוות מתפוררות, מתחילים האחים לפענח את העבר ובה בעת להביט אל תוך חבלי הלידה של המדינה לפני יותר משישים שנים. על ידי רתימת האחים לחיפוש אחר האמת פישר חושף משפחה שנלחמת על עצם קיומה.

הפקת הסרט

הסרט צולם בווידאו בטא והועבר גם לפילם 35 מ"מ. הוא הופק בתמיכת הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה והמועצה הישראלית לקולנוע עבור נגה תקשורת וערוץ 8 בכבלים. בהמשך שודר הסרט גם במסגרת שידורי yes דוקו. הסרט שודר על ידי ARTE‏ באירופה ברצועת Grand Format וברשת הטלוויזיה הציבורית PBS בארצות הברית במסגרת הסדרה Independent Lens .
הסרט הופץ עצמאית לסינמטקים ובתי הקולנוע בישראל. הוא הופץ על ידי חברת Freunde der Deutschen Kinemathek לארצות דוברות גרמנית ועל ידי המרכז הלאומי לסרטים יהודיים בארצות הברית.
בשנת 1999 לפני שהסרט יצא לאקרנים וכחלק מתהליך ההפקה של הסרט, הודפס קלסתרון מדומיין של האחות האבודה בעיתון ידיעות אחרונות. הקלסתרון הורכב משילוב מאפיינים של חמשת האחים ופורסם בניסיון למשוך את תשומת הלב של האחות, במידה והיא חיה כמו שחשדו האחים פישר. 
אנשי צוות נוספים: 

איה מינסטר – עורכת תסריט

איתי אלוהב – סאונד

אלי טרגן - סאונד
המוזיקה לסרט וכן שיר הנושא " הבן של יוסף ומלי" נכתבו ומבוצעים על ידי אמנון פישר.
קרלוטה גריזי

קרלוטה גריזי (באיטלקית: Carlotta Grisi (נולדה בשם Caronne Adele Josephine Marie Grisi), ‏ 28 ביוני 1819 - 20 במאי 1889) הייתה רקדנית בלט איטלקיה. גריזי נולדה בויזינאדה, איסטריה (כיום Vižinada, קרואטיה). היא למדה בבית הספר לבלט של תיאטרון לה סקאלה במילאנו, ואחר כך השתלמה אצל מנהל הבלט ז'יל פרו. היא נודעה בייחוד בהופעתה בבלט הקלאסי ז'יזל, שנוצר למענה.

חייה

בהופעת הבכורה שלה בלונדון בשנת 1836, רקדה גריזי עם הרקדן המחונן ז'יל פרו. בהמשך הופיעה בפריז בתיאטרון הרנסאנס בשנת 1840, וכעבור שנה יצאה למסע הופעות עם פרו אל מקומות אחרים באירופה. הודות לקשריו של פרו הוזמן הצמד להופיע בפריז, לונדון, וינה, מינכן ומילאנו, שם שרה גריזי ורקדה. משני הכשרונות שחוננה בהם, היה זה הריקוד שזכה למירב השבחים. ביצועיה את הכוריאוגרפיה של פרו, שנהנתה אותן שנים מתשומת לב רבה, זיכו אותה בשבחי הקהל והביקורת גם יחד.
תפקידה הגדול ביותר היה כז'יזל. הצגת הבכורה של בלט זה בן שתי המערכות התקיימה ב-28 ביוני 1841 באולם לה פלטייה בתיאטרון האקדמיה המלכותית למוזיקה בפריז. כ"אלברכט" רקד לוסיין פטיפה, (אחיו של מריוס פטיפה הדגול), ואת תפקיד "מירטה", מלכת הוויליות רקדה אדל דומילאטרה. הבלט חולל סנסציה והניע את צופיו להכריז על "ז'יזל" כבלט הגדול ביותר בתקופתו ויורש מנצח ליצירת המופת הרומנטית הסילפידים. בתור שכזה העלה בן לילה את גריזי למעמד של כוכבת כבר בבלט הראשון שלה באורך מלא בפריז. משכורתה עלתה מ-5,000 פרנק ל-12,000 ב-1842 ול-20,000 ב-1844, בתוספת שכר לכל הופעה. "ז'יזל" גם ציין את התמורה ביחסיה עם ז'יל פרו.
הופעתה האחרונה של גריזי במערב הייתה בבלט של פול טליוני "המטמפורפוזות" (ידוע גם כ"סאטאנלה", (1849)
בשנת 1850 הצטרפה אל פרו בסנקט פטרבורג, רוסיה, שם התמנה למנהל בלט, ורקדה את ז'יזל בתיאטרון בולשוי האימפריאלי. את "ז'יזל" הראשונה ברוסיה רקדה פאני אלסלר, ועל כן התגובה הראשונה לפרשנות של גריזי לתפקיד לא הייתה נלהבת. אף על פי כן, במשך הזמן העריכו הרוסים את כשרונותיה. היא הייתה פרימה בלרינה של התיאטרון הצארי של סנקט פטרבורג מ-1850 כד 1853, ועבדה לא רק עם פרו אלא גם עם ז'וזף מאזילייה, שביים במיוחד בשבילה את La Jolie Fille de Gand ואת Vert-Vert.
בשנת 1854 עברה גריזי עם בתה מרוסיה לוורשה, שם התכוונה להמשיך לרקוד, אבל כאשר הרתה לנסיך לאון רדזיוויל, שידל אותה זה לפרוש מן הבלט בשיא פרסומה. גריזי ילדה את בתה השנייה, לאונטין גריזי, ובגיל 34 השתקעה בסן-ז'אן (ז'נבה) בווילה גריזי, שנקראה גם וילה סן-ז'אן ואיננה קיימת עוד, ושם חיה עוד 46 שנים בשלווה. היא מתה ברובע זה בעיר ז'נבה ב-20 במאי 1899, חודש לפני שמלאו לה 80.
אחד מיוצרי הבלט ז'יזל, תאופיל גוטייה, שהיה נשוי לאחותה של קרלוטה, ארנסטינה, תיאר את ריקודה כמצטיין בחיוניות ילדותית, עליצות מאושרת ומידבקת. קרלוטה גריזי הייתה דודניתן של זמרות הסופרן המפורסמות, ג'ודיטה וג'וליה גריזי.
צעירי עמי

צעירי עמי היא תנועת נוער יהודית-ציונית בצ'ילה, שנוסדה בשנת 1979.
התנועה פועלת בחסות בית הספר העברי על שם חיים ויצמן בבירה סנטיאגו. התנועה פועלת בימי שבת בין כותלי בית הספר, לפעילות התנועה מגיעים מדי שבת כ-500 חניכים מגילאי הגן ועד גיל 22.
התנועה מקיימת קשר עם תנועת הנוער הציוני.

קורס הדרכה

קורס ההדרכה נמשך שנתיים וכל חניכי התנועה בכיתות ט' וי' משתתפים בקורס. לאחר סיום קורס ההדרכה, נשארים בתנועה 5 שנים שבמהלכן הם משמשים בתפקידים שונים: מדריכי קבוצות, ראשי שכבות, חברי וועדות, ראשי וועדות (הנהגת התנועה).
לינדה המילטון

ביוגרפיה

המילטון נולדה וגדלה בסולסברי, מרילנד. כשהייתה בת חמש, נהרג אביה בתאונת דרכים. אמה התחתנה מחדש. ללינדה שלושה אחים - אחות גדולה, אחות תאומה זהה ואח צעיר.
המילטון החלה לשחק בגיל צעיר, בעיקר בתיאטרון. בגיל 20 עברה לניו יורק והחלה ללמוד בבית-ספר למשחק. בסוף שנות השבעים עברה ללוס אנג'לס ופצחה בקריירה טלוויזיונית וקולנועית.
פריצת הדרך בקריירה שלה אירעה ב-1984 כאשר קיבלה את תפקיד שרה קונור בסרטו שובר הקופות של ג'יימס קמרון "שליחות קטלנית". ב-1987 קיבלה את התפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "היפה והחיה". על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס אמי ולשני פרסי גלובוס הזהב.
בשנת 1991 חזרה המילטון לגלם את דמותה של שרה קונור בסרט ההמשך ל"שליחות קטלנית" - "שליחות קטלנית 2: יום הדין". הסרט נחל הצלחה קופתית מרשימה. כמו כן שיחקה בתפקיד הראשי בסרט הדרמה "חיים נפרדים" מ-1995 ובסרט האסונות "פסגת דנטה" מ-1997. ובדרמה הטלוויזיונית "מצילים: סיפורי אומץ: שתי משפחות" לצד מייקל רפפורט מ-1998.
בשנת 2014 החלה לשחק בעונה השנייה של סדרת המדע הבדיוני "התנגדות", בתפקיד דמותה של פילאר מקלוואי.

חיים אישיים

נישואיה הראשונים של המילטון היו לשחקן ברוס אבוט מ-1982 עד 1989. לזוג נולד בן בשם דלטון ב-1989. נישואיה השניים היו לבמאי הקולנוע ג'יימס קמרון מ-1997 עד 1999. לזוג בת בשם ג'וזפין שנולדה ב-1993. הם התגרשו לאחר שהמילטון גילתה שקמרון מנהל רומן עם השחקנית סוזי איימיס במהלך צילומי הסרט טיטניק.
בשנים האחרונות, המילטון החלה לדבר בפומבי על ההפרעה הדו-קוטבית ממנה היא סובלת, בתקווה לעורר מודעות לנושא.