google/wiki40b huggingface dataset:
עיפרון צבעוני

עיפרון צבעוני הוא עיפרון המכיל ליבה הכוללת צבען, ומסוגל לסמן קווים בגוונים שונים על משטח. עפרונות צבעוניים הם כלי שימושי באמנות מזה עשרות שנים, אם כי קשה לסמן מתי החל ייצורם המסחרי. עפרונות צבעוניים יכולים להכיל ליבות בעלות תכונות מגוונות, המורכבות מפיגמנטים וחומרים מאגדים שונים. לרוב עפרונות צבעוניים יבואו לידי שימוש על נייר, ולאחר סיום הרישום ירוסס הנייר בחומר מקבע, וימוסגר תחת זכוכית (בדומה לציור מים).

יוקרה של עפרונות צבעוניים

כמדיום חדש יחסית, יצירות אמנות שנוצרו תוך שימוש רב, או בלעדי, בעפרונות צבעוניים סובלות פעמים רבות מתמחור נמוך ויוקרה מקצועית נמוכה. דבר זה עשוי למנוע מאמנים העובדים בעפרונות צבעוניים מלפרסם ולמכור את יצירותיהם בגלריות, אך הלך רוח זה משתנה בהדרגה. כיום מספר אמנים גילו, כי מסגור ציורים בעפרונות צבעוניים שאינו תחת זכוכית (על ידי טכניקת מריחת ורנית) עשויה להקפיץ את מחירו ויוקרתו של הציור. 
במקביל, מתקיימות תחרויות אמנים יוקרתיות ברחבי העולם, המוקדשות לאמנות בעפרונות צבעוניים.

מיתוג של עפרונות צבעוניים

עפרונות צבעוניים מסומנים בגווניהם בשם ובמספר, הרשומים על צד כל עיפרון. על פי רוב לא יפורטו פיגמנטי צביעה המרכיבים את ליבת העיפרון, אלא שם מסחרי בלבד. כך למשל צבעים כמו "צהוב האנזה" (הנפוצים בצבעי שמן, צבעי מים ואקריליק) כמעט ולא יופיעו, אך שמות כגון "צהוב חומצי", "ירקרק ליים", "סגול קיסרי" ו"טרהקוטה כהה" יירשמו על העפרונות. מיתוג זה אופייני גם לפסטל רך ופסטל שמן, כולם חומרי גלם לאמנות שהובאו לשוק במהלך המאה ה-20, ואינם מבוססים על פיתוח ארוך מסורתי והדרגתי. אין אפשרות לגזור מתוך הגוון את הפיגמנטים המרכיבים אותו, ולפיכך יצרני עפרונות צבעוניים אינם מתחייבים לתכונות מסוימות המשויכות לפיגמנט או לתקני צבע.
ניידנגין טובשינבאייר

קריירה

ב-16 במאי 2007, זכה טובשינבאייר במדליה המשמעותית הראשונה שלו, מדליית כסף באליפות אסיה שנערכה בכווית סיטי. בדיוק ארבעה חודשים לאחר מכן הוא התחרה בקטגוריית המשקל הפתוח באליפות העולם שנערכה בריו דה ז'ניירו וסיים במקום החמישי לאחר שהגיע עד לקרב על מדליית הארד והפסיד לעבדולו טנגרייב האוזבקי. עוד באותה שנה זכה בשתי מדליות ארד בטורנירים הקטנים 'Super World Cup Hamburg' ו-'Super World Cup Tournoi de Paris'. 
בפברואר 2008, הוא זכה במדליית כסף בטורניר 'Super World Cup Tournoi de Paris'. ב-27 באפריל 2008, זכה טובשינבאייר במדליית ארד באליפות אסיה כאשר ניצח את טוקומי טאקייה היפני בקרב על המדליה. 
ב-14 באוגוסט 2008, הוא התחרה באולימפיאדת בייג'ינג, זכה במדליית הזהב והפך לאלוף האולימפי הראשון של מונגוליה. בקרב הראשון טובשינבאייר גבר על האלוף האולימפי המכהן, היפני קייג'י סוזוקי, בשמינית הגמר ניצח את בנג'מין ברלה הגרמני וברבע הגמר את ג'אנג סונג-הו הקוריאני. בחצי הגמר הוא ניצח את מולבוד מיראלייב האזרי ובגמר טובשינבאייר ניצח את אסחט ז'יטקייב הקזחי.
בשנת 2010, טובשינבאייר השתתף במשחקי אסיה שנערכו בגואנגג'ואו וסיים במקום החמישי לאחר שהפסיד למקסים ראקוב הקזחי בקרב על מדליית הארד, גם באליפות העולם באותה שנה, שנערכה בטוקיו, טובשינבאייר סיים במקום החמישי כאשר הפסיד בקרב על מדליית הארד לתיירי פאבר הצרפתי. ב-6 בפברואר 2011, הוא זכה במדליית כסף בגראנד סלאם פריז כאשר הגיע עד לגמר בו הפסיד להנק חרול ההולנדי. חודשיים לאחר מכן, טובשינבאייר זכה במדליית ארד באליפות אסיה לאחר שניצח בקרב על המדליה את מקסים ראקוב הקזחי. עוד באותה שנה זכה במדליית ארד בגראנד פרי אבו דאבי.
ב-5 בפברואר 2012, טובשינבאייר זכה במדליית זהב בגראנד סלאם פריז, בגמר הוא ניצח את יבגניס בורודבקו הלטבי. ב-2 באוגוסט, הוא השתתף באולימפיאדת לונדון וזכה במדליית הכסף. בקרב הראשון טובשינבאייר ניצח את טיראווט הומקלין מתאילנד, בשמינית הגמר את תיירי פאבר הצרפתי וברבע הגמר את רמזידין סעידוב האוזבקי. בחצי הגמר ניצח טובשינבאייר את הי-טי הוואנג הקוריאני ובגמר הפסיד לטגיר חאיבולאייב הרוסי באיפון. טובשינבאייר הפך לספורטאי המונגולי הראשון שזוכה ביותר ממדליה אולימפית אחת.
ב-1 בדצמבר 2013, טובשינבאייר זכה במדליית ארד בגראנד סלאם טוקיו לאחר שניצח בקרב על המדליה את מקסים ראקוב. חמישה ימים לאחר מכן זכה במדליית זהב בגראנד פרי ג'ג'ו, בגמר טובשינבאייר גבר על ארטם בלושנקו האוקראיני. ב-23 בפברואר 2014, הוא זכה במדליית ארד בגראנד פרי דיסלדורף. ב-22 בספטמבר, טובשינבאייר השתתף במשחקי אסיה שנערכו באינצ'ון וזכה במדליית הזהב לאחר שניצח בגמר את מקסים ראקוב. בנובמבר אותה השנה זכה במדליית כסף בגראנד פרי ג'ג'ו. ב-30 באוגוסט 2015, הוא זכה במדליית ארד באליפות העולם בקטגוריית הנבחרות לאחר שהנבחרת של מונגוליה ניצחה את הנבחרת הקזחית.
ב-16 באפריל 2016, טובשינבאייר זכה שוב באליפות אסיה. בחצי הגמר ניצח את ג'אבד מחג'וב האיראני ובגמר את סועיד קורבונוב האוזבקי. ב-11 באוגוסט 2016, טובשינבאייר השתתף באולימפיאדת ריו והודח בקרב הראשון על ידי חוסה ארמנטרוס הקובני.
ב-2 בספטמבר 2017, טובשינבאייר התחרה באליפות העולם וזכה במדליית ארד בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג לאחר שניצח את גוראם טושישוילי הגיאורגי בקרב על המדליה.
קן (כדורגל)

היסטוריה

המועדון נוסד ב-17 בנובמבר 1913 לאחר איחד בין שני המועדונים - "קלאב מאלרב קן" ו-"קלאב ספורטיף קן". הקבוצה נקראת על שמו של פרנסואה דה מאלרב (1555-1628), שהיה משורר, מבקר ומתרגם, יליד העיר קן.
במרבית שנותיו המועדון נחשב לאחד ממועדוני החובבנים הטובים ביותר בצרפת. ב-1985, הפך המועדון באופן רשמי למועדון מקצועני. בסוף שנות ה-80 ובראשית שנות ה-90, עברה קן לשחק בליגות הבכירות בצרפת, ושינתה את מעמדה למועדון צרפתי מקצועני בכיר במדינה. בשנת 1988, העפילה הקבוצה לליגה הצרפתית הבכירה. בשנת 1992, מספר חודשים לאחר שהמועדון ניצל מפשיטת רגל, הקבוצה סיימה במקום החמישי בליגת העל הצרפתית והעפילה לגביע אופ"א. בסיבוב הראשון בגביע אופ"א הקבוצה הפסידה לריאל סרגוסה והודחה מהטורניר. בשנת 1993, הקבוצה עבר לשחק במגרש המודרני סטאד מישל ד'אורננו. שנתיים לאחר מכן, ירדה הקבוצה לליגת המשנה הצרפתית. על אף שזכתה באליפות ליגת המשנה ב-1996, הקבוצה חזרה במהרה להיות קבוצה אלמונית בליגת המשנה הצרפתיות.
בסוף שנות ה-2000, השיגה הקבוצה הישגים שהקנו לה את הזכות לשחק מספר עונות בליגת העל הצרפתית. בשנת 2005, קן אף העפילה לגמר גביע הליגה הצרפתית.
בסוף עונה 2011/2012 ירדה קן לליגה הצרפתית השנייה לאחר שסיימה במקום ה-18, נקודה אחת מתחת ללוריין שנשארה בליגה. בסיום עונת 2013/2014 שבה הקבוצה לליגת העל הצרפתית לאחר שסיימה במקום ה-3 בליגה השנייה.
בריאן דנהי

ביוגרפיה

דנהי נולד בברידג'פורט, קונטיקט, בנם של האנה ואדוארד דנהי.
גדל בבית אירי קתולי לצד שני אחיו מייקל ואדוארד.
לאחר שמשפחתו עברה לגור בניו יורק למד דנהי ב"תיכון צ'מינייד".
לאחר שסיים את לימודיו התגייס דנהי לחיל הנחתים האמריקני שם שירת במשך ארבע שנים.
על אף שהתבטא במספר ראיונות על כך שלקח חלק במלחמת וייטנאם, הטענות הופרכו ודנהי נאלץ להודות בכלי התקשורת ששיקר לגבי שירותו הצבאי.
לאחר שהשתחרר מהשירות למד באוניברסיטת קולומביה משם קיבל תואר בתיאטרון ולאחר מכן המשיך את לימודי הדרמה באוניברסיטת ייל.

תיאטרון

דנהי זכה בשני  פרסי טוני, הראשון ב-1999 על הופעותו בחידוש למחזה "מותו של סוכן" בתור סוכן המכירות וילי לומן, לזכייה הוסיף גם את פרס לורנס אוליביה היוקרתי ביותר בתיאטרון הבריטי על הופעה שהריץ בלונדון.
את זכייתו השנייה רשם דנהי ב-2003 על תפקידו בחזהו של יוג'ין אוניל "מסע ארוך אל תוך הלילה" בתור הדמות הראשית ג'יימס טיירון.
ב-2007 שיחק בתפקיד הראשי של מת'יו האריסון בריידי בחידוש למחזה המצליח "משפט הקופים" לצידו של כריסטופר פלאמר.

קולנוע

את הופעות הבכורה שלו בקולנוע האמריקאי עשה דנהי ב-1977 בקומדיית הספורט "חצי קשוח" ובדרמה "מחפשת את מר גודבאר".
בתחלית דרכו התפרסם דנהי בשני תפקידים לצידו של השחקן –קומיקאי המוכשר דאדלי מור בתור בלש משטרת סן פרנסיסקו פרגוסון בקומדיית המתח "תרגיל לבלשית מתחילה" ובתור הברמן דונלד בסרטו של בלייק אדוארדס "10".
ב-1979 שיחק במערבון של ריצ'רד לסטר "קיד וקסידי - הימים הראשונים" המהווה פריקוול למערבון הקלאסי "קיד וקסידי".
דנהי פרץ לתודעה ב-1982 בתפקיד הראשי בדרמת הפעולה "משחק הדמים" בתור וויל טיסייל השריף של העיירה הקטנה הופ המחליט להתעמת עם אורח בלתי רצוי, גיבור מלחמת וייטנאם ג'ון רמבו (סילבסטר סטאלון) .
לאחר התפקיד הגדול שקיבל בסרט שובר הקפות שיחק דנהי בדרמות הספרותיות "זאב לבן" בתור הטייס רוזי ו"גורקי פארק" בדמות בלש משטרת ניו יורק ויליאם קירוויל..
ב-1985 הופיע דנהי במערבון "סילברדו" בתור השריף קוב ובדרמה הקומית של רון הווארד "קוקון" בתור ווולטר האחראי על הבריכה בבית האבות ההופכת קשישים לצעירים, שיחק גם בסרט ההמשך שיצא כשלוש שנים לאחר מכן.
ב-1986 התפרס בשני תפקידי בלשים במותחן "תעלול קטלני" ובקומדיה המצליחה "משפט הנשרים".
ב-1990 שיחק דנהי בשובר הקופות הגדול בקריירה שלו "בחזקת חף מפשע" בדמותו של התובע הראשי של מדינת קינדל ריימונד הוגאן.
בהמשך העשור התפרסם בעיקר בזכות שני תפקידים, בקומדיה "טומי בוי בתפקיד טום הגדול,  אביו הגאה של טומי קלאהאן (כריס פארלי) ובעיבוד הקולנועי לטרגדיה השייקספירית "רומיאו וג'ולייט" בתור טד ממשפחתו של רומיאו (לאונרדו דיקפריו).
בשנת 2001 קטף דנהי את פרס גלובוס הזהב ואת פרס גילדת שחקני המסך על תפקידו בעיבוד הטלוויזיוני למחזה בו השתתף "מותו של סוכן".
ב-2005 שיחק דנהי בחידוש לסרט הפעולה "מחלק 13" את סמל המשטרה הוותיק ג'ספר מיחידתו של הסמל ג'ק רוניק (איתן הוק) הכלואה בתחנת משטרה בערב השנה החדשה.
ב-2007 דיבב דנהי בסרט האנימציה שובר הקופות "רטטוי" את ג'נגו אביו של העכברוש רמי ואמיל.
ב-2008 שיחק לצידם של אל פאצ'ינו ורוברט דה נירו בהפקת הפשע של אבי לרנר ובועז דוידזון "רצח מוצדק" וב-2010 השתתף בדרמת הפשע של פול האגיס "שלושת הימים הבאים".

חיים אישיים

דנהי היה נשוי פעמיים, במשך 15 שנים לג'ודית שף, לזוג נולדו שלושה ילדים. התחתן עם אשתו הנוכחית ג'ניפר ארונט ב-1988, לזוג ילד אחד ממערכת הנישואים. דנהי הוא אביהן של השחקניות אליזבת' וקת'לין דנהי.
האשה שאתי

רקע

התקופה הייתה תקופת מלחמת לבנון הראשונה, ברוזה היה בשירות מילואים בהופעות לחיילים בלבנון ושקע בדיכאון עקב החוויות הקשות שחווה בלבנון. המלחמה קטעה גם את מכירות תקליטו הקודם, "קלף", שלא זכה לתהודה ציבורית. ברוזה צוות לצוות הווי יחד עם יהונתן גפן ובמהלך ההופעות חיברו השניים את השיר "הרומבה". רותי, בת זוגו של ברוזה, שיכנעה אותו להפיק תקליט שיכיל את שירי האהבה הספרדיים שנהג לשיר לה, כדרך להוציא אותו מהדיכאון. 
גפן הכיר את השירים עוד מהופעותיו המשותפות עם ברוזה בפסטיבל נביעות 1978, אז שר ברוזה את השירים בספרדית להנאת חבריו.

הפקת התקליט

ברוזה העביר ליהונתן גפן מספר שירים לתרגום לעברית. גפן לא ידע ספרדית וקיבל מברוזה תרגום מילולי, אותו עיבד לפי האזנה לשירים המקוריים עד ליצירת גרסה עברית. במקביל עיבד את הלחנים יחד עם לואי להב שנתן להם גוון של מוזיקת רוק יחד עם דגש על נגינת הגיטרה הספרדית של ברוזה. לאלבום היה צליל "מלא", יוצא דופן במוזיקה הישראלית של אז, אשר לו תרמו הנגנים אילן וייל בטרומבון, רמי לוין בסינטיסייזרים, דניאל לאונרדו פרנקל, אלון הלל וז'אן פול זימבריס בתופים, ויקטור לוסקי בכלי הקשה ומיקי שביב ופדרו זיידמן בגיטרה בס וקונטרבס. יהודה עדר ניגן בגיטרה נוספת ומיקי קם, גיא יפה וענת רקם שרו קולות רקע.
התקליט הוקלט בתוך פחות מחודש באולפני "טריטון" ויצא בחברת התקליטים CBS Records (כיום: אן אם סי).

ההצלחה

התקליט היה להצלחת ענק. תוך שמונה ימים הגיע למעמד של אלבום פלטינה (40 אלף עותקים) וכעבור ארבעה חודשים נמכר כבר ב-100 אלף עותקים. זאת למרות (או בגלל) ששיר הנושא שלו היה בעייתי להשמעה ברדיו. השיר כלל את המילה (שלא נשמעה לפני כן מעולם בשיר זרם מרכזי בעברית) "זיונים". תחנות הרדיו השמיעו את תקליט השדרים המקורי של השיר, שכלל בשביל הצנזור צליל אלקטרוני קצר ("פיפס") בקטע בו נאמרת המילה הזו, והדבר עורר סקרנות ודיון ציבורי (כיום, משמיעות תחנות הרדיו את השיר ללא צנזור). ההפקה הרוקיסטית של שירים סנטימנטליים הצליחה לגשר בין דורות מאזינים ובין קהלים רבים ושונים. שירים רבים מהתקליט הפכו ללהיטים ששודרו תכופות ברדיו, בהם "האשה שאתי", "סיגליות", "טיו אלברטו", "כמו שאת" ועוד.
ההצלחה הפכה את ברוזה לזמר מוכר ואהוד ביותר והקנתה ללואי להב מעמד של מפיק מהשורה הראשונה.

הוצאות מחודשות

בשנת 1994, לרגל הגעת האלבום לפלטינה מרובעת (160 אלף עותקים) הוא הוצא במהדורה מוזהבת.
ביוני 2009 הוצא האלבום יחד עם הקלטת ההופעה האחרונה במסע ההופעות שביצע ברוזה בהמשך לאלבום, במהדורה הכוללת 3 תקליטורים. ב-5 באוגוסט 2009 הופיע ברוזה בהופעה בהיכל התרבות "האשה שאתי - 25 שנים אחרי". בסיום המופע הוענק לברוזה עיטור כבוד מטעם מלך ספרד חואן קרלוס עבור פועלו הרב במוזיקה הספרדית ופועלו למען השלום.
Seniran Auto

Seniran Auto היא יצרנית רכב סנגלית אשר הוקמה בשנת 2006 בסנגל בשותפות עם יצרנית הרכב האירנית Iran Khodro  (שם רשמי: Iran Khodro Corporation, בפרסית: ایران‌خودرو‎).

שותפות עם "Iran Khodro"

Iran Khodro היא חברה ציבורית משותפת מניות המנהלת מפעלים לייצור סוגים שונים של כלי רכב וחלקים. Iran Khodro מייצרת כלי רכב תחת 13 שמות מותג. בסיס החברה בטהרן. 
החברה הפכה ליצרנית הרכב הגדולה ביותר במזרח תיכון, מרכז אסיה וצפון אפריקה. בשנת 2006 יצרה 550,000 כלי רכב (השנה האיראנית מתחילה ב-21 במרץ). החברה הקימה מיזמים משותפים עם שותפים זרים על 4 יבשות. לחברה יש קשרים ארוכי טווח עם יצרנים אירופאים ואסיאתיים, כולל סיטרואן ופיג'ו, ומרכיבה ומייצרת מספר מודלים תחת רישיון של חברות אלו. 
בשנת 2006 נכנסה לשותפות עם החברה הסנגלית "Seniran Auto" להרכבה וייצור מדגמיה בסנגל. בסיס החברה בדקאר.
הדגם הראשון שמיוצר משנת 2007 הוא איקו סמאנד.
טינה וייארתר

ביוגרפיה

וייארתר נולד בואדוץ שבליכטנשטיין והיא בעלת אזרחות כפולה של אוסטריה וליכטנשטיין. אמה היא גולשת הסקי הני ונצל שזכתה בארבע מדליות אולימפיות כולל שתיים מזהב. אביה הוא האוסטרי הרטי וייארתר אף הוא גולש סקי ואלוף העולם בעברו.
וייארתר השתתפה לראשונה בתחרויות גביע העולם ב-2005 וסיימה במקום ה-31 בתחרות הסופר G. ב-2006 ייצגה את ליכטנשטיין באולימפיאדת טורינו, היא סיימה במקום ה-33 בסופר G ולא סיימה את מקצה הגלישה במורד. היא סבלה מפציעות כולל קרע ברצועת ה-ACL והחמיצה את אולימפיאדת ונקובר. ב-2013 זכתה לראשונה בתחרות גביע העולם, במקצה הסופר G. מאז רשמה סך הכל 8 ניצחונות בגביע, בשנת 2016 דורגה שנייה סך הכל בסופר G ורביעית בדירוג כלל התחרויות. ב-2017 זכתה בגביע העולמי בסופר G ודורגה שביעית בסך כל התחרויות.
באולימפיאדת סוצ'י נשאה את דגל המשלחת בטקס פתיחת המשחקים האולימפיים. היא נפצעה במהלך האימונים המקדימים ונאלצה לפרוש מהתחרויות. באליפות העולם ב-2015 שהתקיימה בוייל, סיימה במקום הרביעי בסלאלום ענק, במקום השישי בסופר G ובמקום ה-11 בגלישה במורד. באליפות העולם ב-2016 שהתקיימה בסנט מוריץ זכתה במדליית כסף בסופר G.
באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) זכתה במדליית ארד בתחרות הסופר G, היא סיימה רביעית בגלישה במורד וסיימה במקום ה-22 בתחרות הסלאלום ענק. בגביע העולם ב-2018 זכתה בפעם השנייה ברציפות בסיכום תחרויות הסופר G וסיימה במקום השלישי בתחרויות הגלישה במורד.
Jesus Christ Pose

מילים

מילות השיר נכתבו כמחאה על שימוש מסחרי בתנוחת הצליבה של ישו, ובכלל שימוש בדת לרווח אישי. בראיון עם הלהקה, הסולן כריס קורנל הסביר את המונח "תנוחת ישו הנוצרי":
"רואים את זה הרבה עם אנשים יפים או מפורסמים, משתמשים בסמל הזה כדי להראות שהם קדושים או עילאיים איכשהו. אז זה לא שיר דתי או משהו, הוא פשוט מביע את העצבים שהדבר הזה מביא לי. אני לא באמת אפגע אם מישהו ישתמש בסמל הזה".

קליפ מוזיקלי

הקליפ לשיר בוים על ידי אריק צימרמן. בקליפ רואים את חברי הלהקה הולכים במדבר ותמונות של צלבים, סייבורגים, נערה צלובה, שלד צלוב ואפילו ירקות בצורת צלב. הגיטריסט קים ת'איל ציין שזה אחד הקליפים היחידים שסאונדגרדן היו מרוצים ממנו.

גרסאות כיסוי

הלהקה דה קילינג טרי פירסמה גרסת כיסוי לשיר במיני אלבום שלה. גם להקת דה דילינגר אסקייפ פלן ביצעה גרסת כיסוי לשיר.
MVP של משחק האולסטאר של ה-NBA

MVP (השחקן המצטיין) של משחק האולסטאר של ה-NBA (באנגלית: NBA All-Star Game Most Valuable Player Award) הוא פרס שנתי מטעם ליגת ליגת ה-NBA המחולק לשחקן/ים שקיבל את מירב הקולות לשחקן המצטיין במשחק האולסטאר של ה-NBA. הפרס נוסד בעונת 1953, כאשר פקידי ה-NBA החליטו לציין MVP בכל שנה. לאחר היווסדותו, נבחרו גם השחקנים המצטיינים של שני משחקי האולסטאר שקדמו לו ב-1951 (אד מקאולי) וב-1952 (פול אריזין). ההצבעה מנוהלת על ידי חברי פנל תקשורתי, המצביעים ל-MVP שלהם במשחק. השחקן/ים שקיבל את מירב הקולות זוכה בתואר. לא נבחר MVP ב-1999 מאחר שמשחק האולסטאר התבטל מכיוון שהליגה הושבתה.
בוב פטיט וקובי בראיינט הם היחידים שזכו בתואר 4 פעמים. אוסקר רוברטסון, מייקל ג'ורדן, שאקיל אוניל ולברון ג'יימס זכו בתואר 3 פעמים כל אחד. בוב קוזי, ג'וליוס אירווינג, אייזיאה תומאס, מג'יק ג'ונסון, קארל מלון, אלן אייברסון, ראסל וסטברוק וקווין דוראנט זכו בתואר פעמיים כל אחד. ג'יימס שזכה בתואר ב-2006 כשהוא בן 21, הוא השחקן הצעיר ביותר שזכה בו. בארבעה מקרים שני שחקנים זכו בתואר - אלג'ין ביילור ופטיט ב-1959, ג'ון סטוקטון ומלון ב-1993, טים דאנקן ואוניל ב-2000 ובראיינט ואוניל ב-2009. אוניל הוא היחיד בהיסטוריה שזכה בשני תארים משותפים. לקבוצת לוס אנג'לס לייקרס היו עשרה זוכים ואילו לבוסטון סלטיקס שמונה. טים דאנקן שנולד באיי הבתולה של ארצות הברית, הוא הזוכה היחיד שלא נולד בארצות הברית. אף על פי שלדאנקן אזרחות אמריקאית, על ידי ה-NBA הוא נחשב לשחקן "בינלאומי", מאחר שלא נולד באחת מחמישים המדינות או בוושינגטון די. סי.
אונדריי נפלה

ביוגרפיה

נפלה נולד בברטיסלאבה, לשעבר צ'כוסלובקיה. הוא החל להחליק בגיל 7 והתאמן בהדרכתה של הילדה מודרה. כבר בגיל 13 הוא השתתף באולימפיאדת אינסברוק (1964) וסיים במקום 22.

אלוף אירופה

בשנים 1968-1966 זכה נפלה 3 פעמים במדליית ארד באליפות אירופה בהחלקה אמנותית בתחרות לגברים יחידים ובשנים 1973-1969 הוא זכה 5 פעמים במדליית זהב באליפות אירופה.
באולימפיאדת גרנובל (1968) סיים נפלה במקום שמיני בתחרות לגברים יחידים.

אלוף עולם

בשנים 1970-1969 זכה נפלה פעמיים במדליית כסף באליפות העולם בחלקה אמנותית לגברים יחידים. בשנים 1973-1971 הוא זכה 3 פעמים במדליית זהב באליפות העולם.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת סאפורו (1972) זכה נפלה במדליית זהב בהחלקה אמנותית לגברים יחידים לפני סרגיי צ'טברוחין מברית המועצות ופטריק פרה מצרפת.
באוטוביוגרפיה שכתב טולר קרנסטון, הוא סיפר שהיה בינו לבין נפלה קשר מיני במהלך אליפות העולם שנערכה בברטיסלאבה בשנת 1973. לדבריו, אירוע זה פגע בהישגיו מאחר שהיה בסערת רגשות וסיים רק במקום חמישי, אולם נפלה התעלה וזכה במדליית זהב בניקוד מושלם של 6.0 נק'.
לאחר האליפות פרש נפלה מספורט תחרותי והשתתף במשך כ-13 שנים כסוליסט במופע "חופשה על הקרח". לאחר מכן שימש כמאמן נבחרת גרמניה בהחלקה אמנותית, ובין חניכותיו הייתה קלאודיה לייסטנר אלופת אירופה וסגנית אלופת העולם.
בשנת 1989 נפטר נפלה במנהיים, מערב גרמניה מסיבוכים של מחלת האיידס.
מפלגת הירוקים (רוסיה)

היסטוריה

המפלגה הוקמה לראשונה בשם המפלגה האקולוגית השמרנית KEDR בשנת 1992 ביוזמתו של יבגני בליאייב, שכיהן כרופא התברואה הראשי של רוסיה משנת 1990 ועד 1996, בתפקיד שלא ניתנה לו חשיבות רבה.
ב-2002 הפכה למפלגה האקולוגית הרוסית "הירוקים" והשתתפה בבחירות לרשויות המקומיות ברוסיה וגרפה 7.58% במחוז סמרה וזכתה לנציגים בדומה המחוזית. עד 2007 נאסר על המפלגה להתמודד בבחירות הפרלמנטריות ברוסיה בשל מספר גדול של חתימות מזויפות (17% יותר מ-5% המותרים) ברשימות התמיכה שלהם. ב-2008 הוחלט בקונגרס המפלגה להפוך המפלגה לתנועה אקולוגית וחברי המפלגה התפקדו לתנועת רוסיה הוגנת.
בשנת 2012 חברי התנועה החליטו לרשום את התנועה כמפלגה פוליטית ולא כתנועה חברתית. למפלגה שלושה נציגים בלבד במחוזות רוסיה. בממשל הפדרלי היה למפלגה את גנאדי אונישצ'נקו כנציג בכיר, הוא עמד בראש השירות הפדרלי לפיקוח בתחום הגנת זכויות הצרכן והיה רופא התברואה הראשי של רוסיה והפוליטיקאי הירוק שהגיע לתפקיד הבכיר ביותר בתולדות המפלגה. אחד מחברי המפלגה הידועים הוא מנחה הטלוויזיה היהודי לאוניד יעקובוביץ' והאוליגרך אלכסנדר לבדב.
בבחירות לנשיאות רוסיה המפלגה תמכה לאורך השנים במועמדי השלטון, בין אם היו אלה בוריס ילצין, דמיטרי מדבדב או ולדימיר פוטין.
ברמה הפדרלית הישג השיא של המפלגה היה במהלך הבחירות הפרלמנטריות ברוסיה 1995, כאשר הצביעו לה 962,195 איש שהעניקו לה 1.39%, אך זה לא הספיק כדי לעבור את אחוז החסימה והצלחתה הוא בעיקר ברמה האזורית והמחוזית. כך למשל, בבחירות לרשויות המקומיות ברוסיה שנערכו בספטמבר 2018 המפלגה גרפה 6.63% בבחירות למועצת העיר קרסנויארסק וקיבלה מנדט אחד. בבחירות למושל חברובסק המפלגה שלחה מועמד מטעמה. בישיבת המועצה המרכזית של המפלגה צורפה לשורות המפלגה סגנית השר למשאבי טבע ואיכות הסביבה של מחוז קלינינגרד ליודמילה פופלאבסקאיה.
סולפיד

המונח סולפיד מתייחס לכמה סוגים של תרכובות כימיות, המכילות גופרית בדרגת החמצון הנמוכה ביותר שלה, 2-.
רשמית, "סולפיד" הוא היון הדו-שלילי, S⁻², המופיע בתמיסות מימיות בסיסיות מאוד, ונוצר בתגובה של בסיס עם H₂S או מלחי מתכות אלקליות כמו Li₂S, Na₂S או K₂S. סולפיד הוא בסיסי מאוד, עם pKₐ גבוה מ-14, ולכן אינו מופיע בריכוזים גבוהים אפילו בתמיסות בסיסיות מאוד. לא ניתן לזהותו בתמיסה כאשר רמת החומציות (pH) נמוכה מ-15 (מקביל לכ-8 מולר NaOH) מפני שאז הסולפיד מתרכב עם יון מימן (פרוטון) ליצירת HS⁻, המכונה "יון מימן גופרתי", "יון הידרוסולפיד", "יון סולפוהידריל" או "יון ביסולפיד". בדרגות חומציות נמוכה אף יותר (pH<7) היון ⁻HS מתרכב עם יון מימן נוסף ליצירת H₂S, מימן גופרתי. על כן, צורון הגופרית שנוצר בהמסת מלחי גופרית תלוי ברמת החומציות של התמיסה המתקבלת.
תמיסות מימיות של קטיוני מתכות מעבר מגיב עם מקורות סולפיד לשיקוע סולפידים מוצקים. סולפידים אנאורגניים מסוג זה מתאפיינים במסיסות נמוכה מאוד במים, ורבים מהם מופיעים בטבע, כמינרלים. דוגמאות מוכרות לכך הן קדמיום צהוב (פיגמנט צהוב, CdS), והכתמים השחורים שנוצרים על גבי כסף מתכתי, Ag₂S. לקישור בין מתכות מעבר לסולפידים אופי קוולנטי מאוד, ולכן יש להם תכונות של מוליכים למחצה.
בכימיה אורגנית, המושג "סולפיד" מתייחס בדרך כלל לקישור C-S-C, למרות שנעשה שימוש גם במונח יותר ברור, תיואתר. לדוגמה, לתיואתר דימתיל סולפיד המבנה CH₃-S-CH₃.
קיים בלבול מסוים עקב משמעויות שונות של המונח "דיסולפיד". מוליבדן דיסולפיד כולל מרכזי סולפיד נפרדים, המקושרים ליון מוליבדן בדרגת חמצון פורמלית 4+. לעומת זאת, ברזל דיסולפיד כולל S₂⁻² בקישור לברזל בדרגת חמצון רשמית 2+. לדימתילדיסולפיד הקישור CH₃-S-S-CH₃, בעוד בפחמן דיסולפיד אין כלל קשרי S-S, אלא המבנה S=C=S.
אלי אסייג

ביוגרפיה

אסייג נולד בשכונת שמשון באשקלון, אחד מארבעה ילדים של זרי ואשר. הוא למד בתיכון אורט אפרידר בעיר. ב-1980 התגייס לצה"ל ושירת בנח"ל. התגייס למשטרת ישראל ב-1986, החל את שירותו כחוקר ביחידה המרכזית של מחוז תל אביב. ב-1991 יצא לקורס קצינים במשטרה ובסיומו הוצב בתפקיד קצין מודיעין ביחידה המרכזית של מחוז תל אביב.
במהלך שירותו ביחידה המרכזית בת"א  שימש כראש מחלק איסוף וסוכנים, ראש מחלק בילוש משימתי וראש מחלק סמים. בתקופת שירותו בימ"ר ת"א לקח חלק בפענוח רצח השופט עדי אזר.
בשנת 2007 עבר לשרת כראש מפלג מודיעין ביחידה המרכזית במחוז מרכז. בין הפרשיות שלקח חלק היו: רצח משפחת אושרנקו, רצח הילדה רוז פיזם ופרשית יבוא סמים "כוכב הצפון".
ב-2010 מונה למפקד היחידה המרכזית במחוז ש"י והוביל את חקירת "ים סוער" - פרשה של הברחת כלי נשק מירדן לישראל דרך ים המלח.
ב-2011 קודם לדרגת ניצב משנה ומונה למפקדה הראשון של היחידה המרכזית במחוז חוף. במהלך תפקידו הוביל לפענוח תיק רצח מנהל חברת קדישא ותיק ניסיון רצח ראש עיריית עכו.
ב-2014 יצא ללימודים כנציג משטרת ישראל במכללה לביטחון לאומי. שימש כקצין אגף חקירות ומודיעין בלהב 433.
ב-2015 (אינתיפאדת הסכינים) במשך כ-3 חודשים פיקד על מפקדה משימתית בחקירת אירועי פח"ע עממי בירושלים.   
בדצמבר 2017 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה לראש היחידה הארצית למאבק בפשיעה הכלכלית.
הוא נשוי ואב לשתי בנות. בעל תואר ראשון במשפטים מהמכללה האקדמית קריית אונו ותואר שני מהמכללה לביטחון לאומי ואוניברסיטת חיפה.
יעקב העליון

קורות חייו

יעקב העליון נולד ברמת גן, ליוסף ולמרים. לאחר שירותו הצבאי החל לעבוד כעיתונאי בעיתון "מעריב".
במלחמת ששת הימים התגייס למילואים, ולחם בגזרת רמת הגולן. בקרב על מוצב תל פאחר נפצע קשה, איבד עין ורגל, ואושפז לתקופה ממושכת. לאחר שחרורו מבית חולים כתב את ספרו "רגל של בובה", על המלחמה האישית שלו. בעקבות פרסום הספר הפך העליון למרצה מבוקש, ואף נטל חלק במשך שנים בסיורים להנחלת מורשת הקרבות ברמת הגולן. הוא שב לעבוד ב"מעריב", וכתב בנושאי פלילים וצרכנות ובמוסף השבת. ב-1970 קיבל את פרס שלמה מרץ לעיתונאות של מסדר ז'בוטינסקי, על סדרת כתבות שפרסם. הוא היה חבר המועצה לביקורת סרטים ומחזות.
העליון היה נשוי ליעל העליון, בתו של יוסף פעמוני, שייסדה את בית הספר לאמנויות תל אביב, וניהלה אותו עד מותה. באוקטובר 2002 התאבדה יעל לאחר שגילתה כי בעלה קיים קשרים מיניים עם שתי אחיות, תלמידות בבית הספר אותו ניהלה, אחת מהן בת 14. מותה עורר הדים בציבור, הן בגלל היותה דמות מוערכת בקרב תלמידיה ובוגרי בית ספרה והן על רקע נסיבות מותה. 
העליון שהיה מיוצג במשפטו  על ידי עוה"ד רונאל פישר, הורשע בנובמבר 2008 בבעילה אסורה בהסכמה בקטינה ובמעשה מגונה באחותה. "בעילה" כאן היא במשמעותה בחוק העונשין, ובמקרה זה אין פירושה קיום יחסי מין מלאים. באפריל 2009 נגזר עליו עונש של 12 חודשי מאסר בפועל ו-6 חודשי מאסר על תנאי, פיצוי לנפגע עבירה בסך 15,000 ש"ח לאחות הצעירה ו-5,000 ש"ח לאחות המבוגרת. העליון ערער על חומרת העונש, אך ערעורו נדחה.
יעקב העליון אב לשניים ומתגורר בתל אביב.

ספרו "רגל של בובה"

ב-1967 השתתף יעקב העליון במלחמת ששת הימים ברמת הגולן כמפקד טנק בחטיבה 37, ובקרב על מוצב תל פאחר נפצע פעמיים: בפעם הראשונה, כשעמד חשוף בצריח הטנק, ואחר-כך מפגיעה ישירה בטנק כאשר שכב לידו פצוע. הוא נזקק לניתוחים רבים ולתקופת אשפוז שנמשכה שנתיים, ונותר קטוע רגל, עיוור בעין אחת, וחבול מכוויות בכל גופו. העליון תיעד את חוויותיו האישיות מהקרבות ומהתקופה שאחריהן, את פציעתו, את ההתמודדויות היומיומיות שלו עם פרוטזה, ואת התהליך הממושך של שיקומו. לספר קרא "רגל של בובה", על שם הקמיע שנטל בצאתו לקרב - רגל של בובה של בתו הקטנה. הספר יצא לאור ביוני 1973, וחודשים ספורים אחר-כך הפך לרב-מכר, בין היתר בקרב פצועי מלחמת יום הכיפורים. הספר, שיצא ב-16 מהדורות, נחשב אחד מספרי המורשת המרכזיים של מלחמת ששת הימים.