google/wiki40b huggingface dataset:
מברישימון הערבה

תיאור ומורפולוגיה

מברישימון הערבה הוא בעל שריון גב צהוב מכוסה בזיפים לבנים עם פס דורסלי אמצעי בצבע חום כהה הנמשך עד קצות הכליצרות הקדמיות. גפיים צהובות מסיביות שחורות במפרקים ובקצוות. בעל אופיסטוזומה בצבע קרם. הכליצרות מכילות שלוש שיניים רטרו-מרגינליות.
מוטת הרגליים של המברישימון כ-14 ס"מ, והוא העכביש הגדול ביותר ממשפחה זו שנתגלה עד כה במזרח התיכון, והעכביש הגדול ביותר במזרח התיכון. אורכו של הזכר עשוי להגיע ל-24 ס"מ, הנקבה גדולה יותר והיא עשויה להגיע לאורך של עד 26.5 ס"מ.

פעילותו

מברישימון הערבה פעיל בשעות הלילה, בעיקר בחודשים החמים של השנה. הוא חופר מחילה באדמה ומסווה אותה באמצעות דלת עשויה מגרגירי חול מודבקים.
המחילה משמשת לו הן כמסתור מפני טורפים והן כמקום בו הוא אורב לטרף מזדמן - חרקים וזוחלים קטנים. 
המשך קיומו נמצא בסכנה חמורה עקב כריית החולות המוגברת באזור חולות סמר, העלולה להביא להיכחדותו.

לקריאה נוספת

Calommata (Atypidae) and new spider species (Araneae) from Israel, pp 17, Gershom Levi, Zootaxa ISSN 1175-5326 (print edition), 2007
תחנת הרכבת עכו

תחנת הרכבת ההיסטורית

שלוחה רכבתית קצרה נסללה על ידי הטורקים ב־1913 בין בלד א-שייח' (אזור נשר של ימינו) לעכו, התחברה למסילת רכבת העמק, וכך חיברה את העיר עכו עם חיפה. הקו פורק במהלך מלחמת העולם הראשונה, ושוקם לאחריה על ידי הבריטים, שחיברו את המסילה החדשה לזו של רכבת העמק בנקודה מערבית יותר, קרוב יותר לחיפה (המסילה קיימת עד היום בתוואי זה). תחנת הרכבת בתקופה זו שכנה על חוף הים, סמוך לשערה של עכו העתיקה, במתחם בו שוכן מאז 1954 בית הספר לקציני ים עכו. בימי השלטון הבריטי פעל קו פרברי מתחנת עכו דרך הקריות לחיפה.
ב־1942 נסללה מסילת ברזל בהמשכה של השלוחה לעכו שהובילה לטריפולי בלבנון דרך נהריה וראש הנקרה. המסילה החדשה שימשה בעיקרה לתנועה צבאית, בעוד לתנועה אזרחית שימשה תחנת עכו הישנה, ששירתה את ציבור הנוסעים ככל הנראה עד סיומו של השלטון הבריטי.
לאחר הקמת מדינת ישראל נכלל מבנה התחנה הטורקית הישנה והגן שסביבו בשטחה של עיריית עכו. ב־1954 עבר בית הספר לקציני ים ממשכנו הקודם בחיפה אל מתחם התחנה והגן. בית הנתיבות הדו־קומתי שימש למגורי הקדטים ולמשרדים עד השלמת הבנייה של מבני הפנימייה החדשים. באמצע שנות השישים ניזוק המבנה מאוד בסערה חורפית עזה, והנהלת בית הספר החליטה להורסו.

תחנת הרכבת החדשה

בתחילת שנות החמישים נבנתה תחנה חדשה על המסילה לנהריה, בנקודה ששימשה נקודת עצירה (מקום מוסכם לעצירת רכבת לצורך העלאת והורדת נוסעים, ללא רציף או מבנה תחנה) בקו הרכבת לטריפולי. במרוצת השנים הוקם בתחנה מבנה אבן קטן.
מבנה התחנה שוקם מהיסוד על ידי רכבת ישראל בשנת 2001. כמו כן הוקמו מגרשי חנייה בצמוד לתחנה, אולם נוסעים מרווח בסמוך לרציף הקיים ורציף נוסף שחובר לתחנה במנהרה תת-קרקעית. התחנה המחודשת החלה לפעול ב-19 במרץ 2002 ונחנכה בטקס רשמי ב-21 במאי 2002 על ידי שר התחבורה אפרים סנה ומנכ"ל הרכבת יוסי שניר. ב-13 ביולי 2006, יום לאחר פרוץ מלחמת לבנון השנייה, שותקה תנועת הרכבות לתחנה בשל התקפת טילים של חזבאללה על צפון הארץ. ב-14 באוגוסט (תום המלחמה), חודשה תנועת הרכבות לתחנה.

מבנה התחנה

בתחנה עוברת מסילה כפולה - מסילה מערבית (צמודה לרציף 1) לרכבות צפונה ומסילה מזרחית (צמודה לרציף 2) לרכבות דרומה. מסילה נוספת (צמודה לרציף 3) מסתיימת בתחנה. מסילה זו מסתעפת מהמסילה הכפולה מעט דרומה מהתחנה ומשמשת רכבות היוצאות מעכו דרומה ורכבות שעכו מהווה עבורן תחנה סופית.
רציף 1 הוא רציף צד הצמוד לאולם הנוסעים. רציפים 2 ו-3 הם אי רציפים, אליו ניתן להגיע באמצעות המעבר התת-קרקעי. כניסה לתחנה ויציאה ממנה מתאפשרות רק מצידה המערבי של התחנה.
בשנים 2007–2014 התבצע פרויקט להכפלת מסילת הרכבת בקטע שבין קריית מוצקין לעכו. התוצאה מסייעת לגמישות התפעולית של הרכבות בקטע זה, וכן אפשרה להגביר את תדירות הרכבות בתחנה החל מכניסתו לתוקף של לוח הזמנים שיצא ביוני 2014.
מחנה עולים

מחנות עולים היו למקומות היישוב הזמני של העולים החדשים, שהגיעו בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל. חסרונם הגדול היה באווירה שהם יצרו: שוכני המחנות קיבלו את כל צורכיהם מהממסד ולא נדרשו לצאת לעבודה. המוסדות ראו בכך פתרון זמני, אך הוא נמשך מעבר לזמן המצופה. היו לכך תוצאות שליליות בתחום מוסר העבודה - צורת מחיה זו הורידה את המוטיבציה לחזור לחיים סדירים. השיטה הייתה למעמסה על התקציבים הציבוריים וכך אט אט נסגרו המחנות ונהיו למעברות, שבהן כל תושב אחראי לקיומו.

הקמת מחנות העולים

בסביבות תחילת 1947 הגיעה הסוכנות היהודית להסדר עם הבריטים שעל פיו יורשו חלק מהשוהים במחנות המעצר בקפריסין להגיע לארץ ישראל על בסיס הסרטיפיקטים של החודש או הרבעון הבא ובלבד שהם ישהו במחנה מעצר בפיקוח בריטי עד הגיע תורם לקבל סרטיפיקט. בהתאם לכך, במהלך שנת 1947 הגיעו לישראל מדי חודש 750 עולים ששהו בממוצע במשך שלושה חודשים במחנה המעצר בעתלית. בגלל העומס במחנה המעצר בעתלית, במקרים רבים הועברו העולים טרם שחרורם למחנה העולים בקריית שמואל שבחיפה שהיה גם הוא מחנה מעצר בפיקוח בריטי, אולם הוסכם שהשומרים בו יהיו שוטרים יהודיים של משטרת המנדט. הסוכנות היהודית הייתה אחראית לניהול הפנימי של המחנות בעתלית ובקריית שמואל ושירותי בריאות ניתנו על ידי ארגון הדסה. בהתאם לכך הוצג מחנה העולים בקריית שמואל כמחנה עולים ראשון, בעל קיבולת של כ-700 עולים. בחצי הראשון של שנת 1947 הוקם גם בית עולים נווה חיים ליד חדרה, עבור עולים שלא מצאו קורת גג לאחר שחרורם מעתלית או מקריית שמואל. השהות הממוצעת של עולים בנווה חיים הייתה כשלושה שבועות.
לקראת הסיכוי לעליית 100,000 עולים ממחנות העקורים הכינה הסוכנות היהודית אלפי יחידות דיור בערים ובמושבות ובנוסף לכך עשרה מחנות עולים, בין השאר מחנה עולים ליד כפר אז"ר בעל קיבולת של 200 נפש. אולם עד דצמבר 1947 רובם נותרו ריקים ומחנות עולים פעלו אז במחנה המעצר בעתלית (שבו היו 1,400 עולים בנובמבר), בקריית שמואל ובחדרה.
לאחר החלטת החלוקה של האו"ם, עוד לפני תום המנדט הבריטי, התגבר זרם העולים לארץ ישראל והם שוכנו על ידי הסוכנות היהודית במחנות עולים נוספים שהוקמו במחנות צבא שפונו על ידי הצבא הבריטי במרכזי היישוב היהודי. בשלב זה הוקם מחנה העולים בפרדס חנה וכן הוקמו מחנות ברעננה, בית ליד, בנימינה וראש העין. לאחר מכן הוקמו מחנות עולים ביישובים באר יעקב (על חלק ממחנה צריפין), קריית אליהו (חיפה), קריית מוצקין (מחנה צבאי מול תחנת הרכבת), רחובות (בדרום העיר) וירושלים (באזור תלפיות). במחנות העולים שוכנו רק עולים אשר לא הסתדרו לבד הודות ליוזמה אישית או קרובים בישראל. המחנות פעלו במתכונת מחנות העקורים באירופה, כאשר הסוכנות היהודית דואגת לכל מחסורם של העולים עד עזיבתם את המחנה.
בסוף שנת 1948 היו בישראל 20 מחנות עולים שהכילו 35,000 עולים וקיבולת מקסימלית של עד ל-50,000 איש. זמן השהות של העולים במחנות התארך ולקראת סוף 1948 עולים נותרו במחנות יותר מחודש מכיוון שלא נמצאו להם מקומות מגורים.
GoPro

GoPro הוא מותג של מצלמות אקסטרים המצלמות וידאו אך אינן מצלמות וידאו רגילות. מצלמות האקסטרים מתאפיינות בממדים קטנים, משקל נמוך ועמידות גבוהה לנוזלים וזעזועים בהשוואה לרוב מצלמות הווידאו. השימוש המרכזי במצלמות האקסטרים כולל GoPro נעשה בתחומי ספורט כגון צלילה, סקי, גלישה, צניחה חופשית, רכיבה על אופניים, נהיגה אתגרית וספורט אתגרי אחר, בהם המצלמה מאפשרת לתעד מהלכים, ביצועים, ואף דקות פעילות רבות. המצלמות מפותחות ומיוצרות על ידי חברת Woodman Labs שבסיסה בסן מת'יאו, קליפורניה, אשר משווקת עבור המצלמות גם אביזרים כגון תושבות לקסדה או לכידון אופניים, ערכת צלילה, מסך LCD ושלט להפעלה מרחוק.
את המימון הראשוני לחברה גייס וודמן, המייסד והבעלים של החברה, באמצעות מכירת חגורות וחרוזים מהרכב המסחרי שלו. בשנת 2004 החלה החברה למכור מצלמות פילם 35 מ"מ. לאחר מכן התפתחה המצלמה למצלמה דיגיטלית אשר מקליטה קטעי וידאו בני 10 שניות.
בעקבות הדגם הזה פותחה מצלמה בעלת 3 מגה פיקסל, ולבסוף הדגם אשר נמכר כיום המספק וידאו בהבחנה גבוהה.
שלושת דגמי ה-HERO המוצעים כיום למכירה על ידי החברה בעלי עדשה קבועה, וכוללים מסך קטן הנמצא בחזית, ומאפשר גישה לתפריט הנשלט באמצעות הלחצנים.
המצלמה מאפשרת צילומי וידאו וסטילס ברזולוציה גבוהה, וכן כוללת אפשרויות של צילום ברצף וצילום עצמי. המצלמה המוכרת ביותר] של החברה היא ה +HERO3 העמידה למים בעומק של עד 40 מטר, ומאפשרת צילום סטילס באיכות 10 מגה פיקסל (12 MP ב-BLACK EDITION) ו-10 תמונות לשנייה, ווידאו ברזולוציה גבוהה (1080p60). בנוסף ישנה אפשרות לשליטה במצלמה בשלט רחוק מבוסס אינטרנט אלחוטי.
מוצר הדגל של החברה החל מאוקטובר 2014 הוא GoPro Hero 4 Black. 
ב-19 בספטמבר 2016 יצאה מצלמת gopro hero black 5.
אדריאן רוצ'ט

קריירה

אדריאן רוצ'ט נולד בקיבוץ סער וגדל בקיבוץ נאות מרדכי. רוצ'ט החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של עירוני קריית שמונה ועלה לבוגרים בעונת 2006/2007, בה שיחק כמה משחקים בליגה הלאומית. בעונת 2008/2009 הושאל להפועל נצרת עלית לעונה אחת על מנת לצבור ניסיון, ובעונת 2009/2010 חזר לקריית שמונה והפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, ואף עלה איתה לליגת העל. בעונת 2010/2011 זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו.
ב-22 בפברואר 2012 זומן רוצ'ט לסגל נבחרת ישראל לקראת משחק הידידות נגד נבחרת אוקראינה, אך לא זכה לשחק. בעונת 2011/2012 מונה רוצ'ט לקפטן עירוני קריית שמונה על ידי המאמן רן בן שמעון, וזכה עמה באליפות הראשונה בתולדותיה, וכן בגביע הטוטו בפעם השנייה ברציפות. בעונת 2012/2013 השתתף במשחקי הקבוצה במוקדמות ליגת האלופות, והעפיל עמה לשלב הבתים של הליגה האירופית, ובסוף העונה הגיע עם הקבוצה לגמר גביע המדינה.
לקראת עונת 2013/2014 החליט מאמן הקבוצה, ברק בכר, על מינויו של שיר צדק לקפטן במקומו של רוצ'ט. בתום העונה הניפו השניים במשותף את גביע המדינה הראשון בתולדות המועדון. לקראת עונת 2013/2014, לאחר עזיבתו של צדק, מונה רוצ'ט מחדש לקפטן הקבוצה.
ב-2 בספטמבר 2015 חתם רוצ'ט בהפועל חיפה, במדיה שיחק עונה אחת.
ב-15 באוגוסט 2016 חתם רוצ'ט בהפועל עכו מהליגה הלאומית, ובמדיה כבש שבעה שערים ב-35 הופעות בליגה, וסייע לקבוצה להעפיל בחזרה לליגת העל. בקיץ 2017 חתם בקבוצת הפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית.
ב-24 בינואר 2018 חתם רוצ'ט בהפועל אשקלון מליגת העל. ב-23 ביוני 2018 חתם רוצ'ט בהפועל עפולה מהליגה הלאומית. בספטמבר 2019 חתם רוצ'ט בהפועל כפר סבא.
כריסטיאן שולץ

קריירת מועדונים

שולץ הצטרף בגיל 12 לאקדמיית הכדורגל של ורדר ברמן, והתקדם בה עד שהשתלב בקבוצת המילואים של המועדון. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה, ב-15 בפברואר 2003, כאשר נכנס כמחליף במקומו של אומיט דבאלה הפצוע, במשחק מול נירנברג. למרות הצהרות קודמות שלא יעזוב את ברמן עימה הצליח לזכות בדאבל היסטורי, ב-30 באוגוסט 2007, חתם שולץ ביריבה האנובר 96.
בקיץ 2016, לאחר שירד ליגה עם האנובר 96, חתם שולץ בשטורם גראץ מהבונדסליגה האוסטרית. בעונת 2017/2018 היה שותף לזכייתה של הקבוצה בגביע האוסטרי. בתום העונה עזב את הקבוצה והצטרף לקבוצת המילואים של הנובר 96.

קריירה בינלאומית

שולץ ערך את הופעת הבכורה שלו עבור הנבחרת הגרמנית ב-16 בדצמבר 2004, במשחק ידידות מול יפן, בו ניצחה גרמניה 3-0. סך הכל, שולץ ייצג את מולדתו 4 פעמים.
פאטה בורצ'ולדזה

ביוגרפיה

בורצ'ולדזה נולד בטביליסי שבגאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה) ולמד תחת שרביטו של קלימפי ק'לשווילי בקונסרבטוריון הממלכתי של טביליסי. הוא סיים את לימודיו בתיאטרון "לה סקאלה" במילאנו בהדרכתם של ג'ולייטה סימיונטו ואדוארדו מולר. בשנת 1986 החל להופיע באופרה בטביליסי. התפרסם בתיאטרון בולשוי כבוריס גודונוב. הצלחתו הראשונה מחוץ לברית המועצות הייתה בשנת 1983 ב"קובנט גארדן" בלונדון, כאשר שר את ראמפיס באאידה.
בנוסף לאופרות שר גם ברסיטלים, ומקליט בחברת "דקה".
ידוע בעיקר בזכות ביצועיו באופרות של ורדי (אאידה) וכן כבוריס גודונוב באופרה של מוסורגסקי. בורצ'ולדזה יזם והקים את עמותת "איאוונאנה" הגאורגית למען ילדים בסיכון. הוא מופיע בהתנדבות במקומות שונים בעולם, כולל בישראל, וכל ההכנסות מוקדשות לעמותה. 
בורצ'ולדזה מופיע באופן קבוע בבתי האופרה המובילים בעולם כמו: תיאטרון לה סקאלה מילאנו, האופרה המטרופוליטן בניו יורק, האופרה הבווארית הממלכתית במינכן, האופרה של זלצבורג, האופרה הממלכתית בווינה, האופרה הממלכתית בהמבורג, האופרה הלאומית של פריז, האופרה של סן פרנסיסקו, האופרה של וושינגטון ועוד.
ט"ז בסיוון

חגים ואירועים החלים ביום זה

על פי מגילת תענית, ביום זה מציינים את יציאתם של הגוים מבית שאן בתקופת החשמונאים.
מאיה (מיתולוגיה)

מאיה (Μαία), במיתולוגיה היוונית היא הבכירה שבפליאדות, שבע בנות אטלס ופלאיונה. מאיה הייתה הבכורה, והיפה שבהן. בגלל שהייתה ביישנית, היא חיה במערה בקילנה. זאוס התאהב בה מרוב יפייה, התגנב אליה למערה בלילה. היא הרתה לו וילדה את האל הרמס. מאיה גידלה גם את התינוק ארקאס שחולץ מבטן אמו, הנימפה, קליסטו, בעודה גוועת מהחץ שארטמיס ירתה בה. זאוס, שהציל את התינוק הביאו למאיה.
אחרי שהרמס נולד, מאחר שמדובר בתינוק חכם מאוד, הוא הסתובב בחצר באזור המערה שלהם. הוא מצא צב ליד הגדר ועשה ממנו את הנבל הראשון. אחר כך מאחר שחשק באכילת בשר, גנב את הפרות של אפולו, ואחר כך נתן לאפולו את הנבל בתור פיצוי על הפרות.

מאיה במיתולוגיה הרומית

מקבילתה הרומאית היא מאיה מאייסטאס (Maia Maiestas), הנקראת גם פאונה (Fauna), אופס (Ops) והאלה הטובה (Bona Dea). האלה מאיה הרומאית היא אלת האביב והפריון, על שמה נקרא חודש מאי, שהימים הראשון והחמישה-עשר בו הוקדשו לה. מאיה נקשרה גם לאל וולקן, ובראשון בחודש הקריב כהן וולקן לכבודה חזירה הרה, קורבן הראוי לאלת אדמה כמו "האלה הטובה". האלה מאיה הייתה אלת נשים בלבד, וגברים לא הורשו להיכנס למקום הפולחן שלה.

בתרבות

האסטרואיד 66 Maja  שהתגלה על ידי הוראס טאטל, נקרא על שמה.
ישיבת הדר

תולדות המוסד

המוסד הוקם כהמשך להקמת קהילת הדר שבה מתנהלות תפילות שוויוניות לגברים ולנשים. הוא הוקם בידי הרבנים אלי קאונפר, שי הלד ואיתן טוקר. שני הראשונים הם בעלי סמיכה לרבנות מבית המדרש לרבנים באמריקה של התנועה הקונסרבטיבית. והרב אלי קאונפר גם מוסמך של הרב דניאל לנדס. לרב טוקר, בנו של גורדון טאקר - ממנהיגי היהדות הקונסרבטיבית, דוקטורט מאותו מוסד, והוא בוגר ישיבת מעלה גלבוע ובעל סמיכה לרבנות מהרבנות הראשית לישראל. בקיץ 2007 פתחה הישיבה את תוכנית הקיץ הראשונה שלה, בהשתתפות 18 תלמידים ותלמידות, זאת לאחר שעמותת Bikkurim העניקה לישיבה מענק הקמה לתקופה של ארבע שנים. בשנת 2009 הישיבה קיימה בפעם הראשונה תוכנית שנתית בהשתתפות 22 תלמידים ותלמידות.

דרכה של הישיבה

הישיבה מאמינה ביצירת עולם יהודי המחויב להלכה ולמצוות, ועולם לימודי השואף לשנות את העולם בבחינת "תלמוד גדול, שהתלמוד מביא לידי מעשה". הישיבה אינה משייכת את עצמה לאף אחד מהזרמים ביהדות ומעדיפה להגדיר את עצמה כ'מקום לימוד תורה יהודי'.
הישיבה שואפת לשוויון מלא בין גברים לנשים, בדומה לזה הקיים בחברה הכללית, ולהחדרה של עיקרון זה אל תוך עולם התורה והמצוות בחיי היום יום. התפילות בישיבה מתקיימות גם הם ללא הפרדה מגדרית.

צורת הלימוד בישיבה

הישיבה משלבת לימוד תורה בסגנון עולם הישיבות, בתוספת כלים מעולם האקדמיה, מתוך אמונה ששמירה על מסורת והתחדשות חיוניים שניהם לקיומם של חיים יהודיים בעלי משמעות והשפעה. לחלקם הגדול של אנשי הצוות יש סמיכה לרבנות וגם תואר אקדמי.
צורת הלימוד המסורתית כוללת את חלוקת היום לסדרים ולימוד עצמי בחברותא. הכלים שמובאים מהאקדמיה כוללים עיסוק בכתבי יד, בלמידה של השכבות השונות בתלמוד (רובד תנאי, רובד אמוראי וכו') ובאפשרות למחשבה ביקורתית כלפי מקורות קדומים יותר.

היחס למגדר בישיבה

הישיבה מאמינה כי לא צריך להיות הבדל בין גברים לנשים בכל הנוגע לתכנים הנלמדים בלימודי היהדות, כשם שאין הבדל בין המינים בתכנים הנלמדים באוניברסיטאות השונות, ולכן בני שני המינים לומדים ביחד במשך כל שעות היום והסדרים השונים. בנוסף, רבני הישיבה מאמינים שהדרתן של נשים מתפקידים שונים בתפילה היא אופציה הלכתית לגיטימית, אבל קיימת אופציה הלכתית נוספת - יצירת במה בה גברים ונשים יכולים להשתתף באופן שווה במטלות הציבוריות השונות, ובכללן מניין.

שלוחה ישראלית

בשנת 2016 הקימה ישיבת הדר שלוחה ישראלית. ראשית הפעילה הישיבה תוכניות קיץ לבוגרי ישיבות הסדר ובוגרות מדרשה בקיבוץ עין הנצי"ב ובקיבוץ סעד ולאחר מכן הוקמה שלוחה בירושלים המפעילה תוכניות לקהל הרחב ולבוגרי תוכניות הישיבה וכן תפילות שוויוניות. בשנת 2018 עברה השלוחה הישראלית ליד הרב ניסים בשכונת רחביה. בעוד הישיבה בניו יורק מתאפיינת בצוות אשר כמעט כולו למד והוסמך בעולם היהודי-ליברלי הרי שבשלוחה הישראלית ישנן הרצאות של רבנים דתיים-לאומיים לצד רבנים קונסרבטיביים.
מבצר חגואה

מבצר חגואה (בספרדית: Castillo de Jagua; שמו המלא: Castillo de Nuestra Señora de los Ángeles de Jagua) הוא מבצר השוכן בפתחו של מפרץ סיינפואגוס שבקובה, דרומית לעיר סיינפואגוס.
המבצר הוקם בין השנים 1738 ל-1745 על ידי מלך ספרד, פליפה החמישי, במטרה למנוע משודדי ים למצוא מחסה במימיו הרגועים של המפרץ. הוא נבנה מאבני גיר, שנחצבו בסמוך לו, על מצוק בגובה של 25 מ' מעל מי המפרץ. צורתו מלבנית והוא כולל מאפיינים רומנסקיים, כגון קשתות וחומות רחבות. לשם הגנתו, חומש ב-10 תותחים.
בעת הקמתו היה מבצר חגואה המבצר השלישי בחשיבותו בקובה, אחרי אלו של הוואנה ושל סנטיאגו. העיר סיינפואגוס עצמה הוקמה רק בשנת 1819.
בשנת 1989 החלה ממשלת קובה לשפץ את המבצר, וב-23 בספטמבר 1998 הוא נפתח לציבור. בשטחו הוקמו מוזיאון, העוסק בתולדות המבצר והעיר סיינפואגוס הסמוכה, ומסעדה בבעלות ממשלתית.
מלחמת חורמה

הביטוי "מלחמת חרמה" או "עד חורמה" הוא ביטוי שמשמעותו מלחמה קשה עד להפסד או ניצחון מוחצים. מקורו בספר דברים, פרק א', בקללה "וַיֵּצֵא הָאֱמֹרִי ... לִקְרַאתְכֶם, וַיִּרְדְּפוּ אֶתְכֶם ... וַיַּכְּתוּ אֶתְכֶם בְּשֵׂעִיר עַד חָרְמָה". כאן, ההכאה "עד חורמה" היא פעולה מלחמתית של הדיפת האויב עד למקום בשם חורמה. מקומה המדויק של העיר חורמה אינו ידוע. משערים כי העיר נמצאת בדרום הארץ, בקרבת העיר ערד.

הסיבות למלחמת חרמה

באזור זה היו מצויים מכרות ברזל ונחושת, ועל כן התקרבות בני ישראל למכרות היוותה איום על כל יושבי האזור]. מלך ערד חבר עם האמורי ויחד הבריחו את בני ישראל דרומה, עד חורמה.
"וַיֵּצֵא  הָאֱמֹרִי הַיֹּשֵׁב בָּהָר הַהוּא לִקְרַאתְכֶם, וַיִּרְדְּפוּ אֶתְכֶם כַּאֲשֶׁר תַּעֲשֶׂינָה הַדְּבֹרִים; וַיַּכְּתוּ אֶתְכֶם  בְּשֵׂעִיר עַד חָרְמָה" (ספר דברים, פרק א', פסוק מ"ד)
"וַיִּשְׁמַע הַכְּנַעֲנִי מֶלֶךְ עֲרָד, יֹשֵׁב הַנֶּגֶב, כִּי בָּא יִשְׂרָאֵל דֶּרֶךְ הָאֲתָרִים; וַיִּלָּחֶם בְּיִשְׂרָאֵל, וַיִּשְׁבְּ מִמֶּנּוּ שֶׁבִי. וַיִּדַּר יִשְׂרָאֵל נֶדֶר לַ-ה' וַיֹּאמַר:  אִם נָתֹן תִּתֵּן אֶת הָעָם הַזֶּה בְּיָדִי--וְהַחֲרַמְתִּי אֶת עָרֵיהֶם. וַיִּשְׁמַע ה' בְּקוֹל יִשְׂרָאֵל וַיִּתֵּן אֶת הַכְּנַעֲנִי וַיַּחֲרֵם אֶתְהֶם וְאֶת עָרֵיהֶם; וַיִּקְרָא שֵׁם הַמָּקוֹם חָרְמָה"" (ספר במדבר, פרק כ"א, פסוקים א'-ג')
טירת יורק

היסטוריה

הטירה הוקמה לראשונה בשנת 1068 ולאחר שנהרסה על ידי מורדים וכוחות ויקינגים, הטירה הוקמה מחדש באופן מבוצר יותר עם חפירי מים. מאז הקמתה, הייתה הטירה מוקד כוח חשוב למלכי אנגליה והאצולה בצפון המדינה. במהלך המאה ה-13 שודרגו ביצורי הטירה על ידי הנרי השלישי ונבנתה המצודה כפי שהיא נראית כיום. במהלך המאה ה-14 שימשה הטירה בסיס צבאי ושלטוני חשוב של אנגליה במהלך המלחמות כנגד המרד הסקוטי. במאות ה-15 וה-16 הטירה החלה לאבד את חשיבותה הצבאית, אשר חודשה לפרק זמן קצר במהלך מלחמת האזרחים האנגלית כאשר היא שימשה את מגיני העיר המלוכניים.
בתקופה המודרנית, במהלך המאה ה-18 וה-19, שוקמו חלקים מהטירה בסגנון נאו-קלאסי עם הוספת מבנים אשר שימשו את האדמיניסטרציה של מחוז יורקשייר, בהמשך שימשו המבנים בטירה בתי כלא אזרחיים וצבאיים. במהלך המאה ה-20 הפכה המצודה "מגדל קליפורד" לאתר תיירות מוכר בעיר יורק, שני המבנים הנוספים אשר שרדו במתחם הטירה משמשים כיום בית משפט ומוזיאון טירת יורק.
יוסף בן סעיד

רבי יוסף בן סעיד (צאיג) היה מגדולי רבני יהדות תימן במאה ה-19 והיה רב קהילת גירואח שבמחוז חראז.
הוא נולד בשנת 1819 בערך. הוא התפרנס מנפחות והיה לו בית מלאכה ליצור קרדומים,מחרשות וכלי ברזל. לעזרתו במלאכה היו אביו, אחיו ואשתו. בית מלאכתו היה גם המקום לכל אדם החפץ להתדיין בפניו. כח זכרונו ושליטתו בש"ס ובפוסקים ובקבלה הפליאו את התייר ר' יעקב ספיר שפגש בו. הרב יוסף נפטר לאחר שנת 1891.
בן סעיד נזכר גם בשו"ת מעשה אי"ש לראשון לציון הרב יעקב שאול אלישר המכונה יש"א ברכה, שם התערב במחלוקת גדולה שפרצה בדין גט מעושה, אולם הוא הביע את דעתו בקיצור שכן כבר לא ראה היטב. מעט דברי תורה ממנו נזכרים בספר "עולת שלמה" של רבי שלמה בדיחי (בנו של ראש הישיבה הכללית בצנעא רבי יחיא בדיחי). רבי שלמה מכנה את רבי יוסף בן סעיד בתואר "עיר וקדיש", כלומר, מלאך וקדוש.
הליד כסף

הליד כסף הוא תרכובת הנוצרת בין כסף והלוגנים. התרכובת יכולה להיות ברומיד הכסף (AgBr), כלוריד הכסף (AgCl), יודיד הכסף (AgI) או מורכבת מפלואורידים (AgF, Ag₂F, AgF₂). הקבוצה מסומנת לרוב כ-AgX. החומרים הרגישים לאור בניירות וסרטי צילום הם הלידי כסף שאינם ממשפחת הפלואורידים.

רגישות לאור

ברוב ניירות וסרטי הצילום נעשה שימוש בהלידי כסף כחומר הרגיש לאור. גבישים של הלידי כסף בקולואיד (ג'לטין באמולסיות המודרניות או קולודיון וחלבון בשיטות ההיסטוריות) מצפים את הנייר או בסיס סרט הצילום. לקולואיד מוסיפים גופרית או תרכובות של זהב כדי לחזק את הרגישות של האמולסיה לאור. הלידי הכסף רגישים בעיקר לספקטרום העל-סגול ומעט מהספקטרום הכחול. ניתן להוסיף צובענים לאמולסיה אשר מרחיבים את טווח הרגישות של הלידי הכסף לכל הספקטרום הנראה. בסרטי צילום צבעוניים, כל שכבה מכילה צובענים שונים אשר גורמים לה להגיב לאורך הגל הרצוי בספקטרום (בדרך כלל כחול, ירוק ואדום).
בן ציון מילר

ביוגרפיה

מילר נולד במחנה עקורים בעיר פרנוואלד בגרמניה, זמן קצר לאחר מכן השתקעה משפחתו בארצות הברית. אביו, אהרן מילר שימש כבעל תפילה ובעל מנגן בחסידות באבוב, שהתמקמה בניו יורק. מילר עצמו החל לשיר בציבור כבר מגיל חמש, כשהוא מופיע בלווית אביו באירועים בחסידות. כנער למד בישיבות באבוב בניו יורק ובבת ים. את החזנות והזמרה ינק מילר מאביו, ובגיל 18 החל לשמש כחזן במרכז היהודי של הילסייד ניו ג'רזי. לאחר שמילא את תפקיד החזן בבית כנסת בברונקס, עבר מילר לקנדה, שם שימש כחזן במונטריאול ובטורונטו ובמקביל למד חזנות אצל החזן שמואל ברוך טאובה. בקנדה רכש מילר גם השכלה מוזיקלית מקצועית באקדמיה למוזיקה במונטריאול. בשנת 1981 הוצעה לו משרת חזנות יוקרתית - חזן ראשי בבית הכנסת "בית אל" בברוקלין ניו יורק, תפקיד אותו מילאו חזנים נודעים כברהלה חגי, מרדכי הרשמן, משה קוסביצקי ומשה שטרן. מילר מכהן במשרה זו עד היום.

קונצרטים והקלטות

מילר מופיע בקונצרטים ותפילות בכל רחבי העולם. בישראל הופיע עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית ראשון לציון והתזמורת הסימפונית חיפה. מילר הקליט מספר רב של תקליטי חזנות ושירה יהודית, בין היתר, תקליט בליווי חברי התזמורת הסימפונית של לונדון, ותקליט בליווי התזמורת הסימפונית של ברצלונה.
גם כן החזן בן ציון מילר הקליט מספר רב של תקליטים עם לחניו של מאסטרו אלי יפה מנצח על מקהלת בית הכנסת הגדול בירושלים,

קולו ושירתו

מילר ניחן בקול טנור המסוגל לעלות לטונים גבוהים במיוחד, ומאופיין בויברציה חזקה בעיקר בצלילים מתמשכים. הקולורטורה הייחודית וההבעה העזה המלווה את שירתו, הביאה לפופולריות שלו בקרב חובבי החזנות והשירה היהודית ברחבי העולם.
דודה קלרה

עלילת הסרט

הסרט עוקב אחר מעלליה של משפחה בת שלוש אחיות ממוצא פולני - לאה, רוז'ה וקלרה, המנהלות יחד חנות ומתפרה לשמלות כלה. לאה מוצגת כאחות קנאית; רוז'ה היא היחידה מבין האחיות שלה ילדה; וקלרה, הגדולה מבין האחיות, מנסה לפתור קונפליקטים במשפחה, להחליט ולקבוע עבור כולם מה לעשות.
עלילת הסרט מתחילה כאשר קלרה מחליטה לשלוח את זיווה׳לה, בתה של רוז'ה, ללימודים באנגליה אצל אחיהן הגדול והנערץ של האחיות, מאיר. זיווהל'ה מאוהבת בדודיק, שמצטייר כשטחי מדי בעיני דודותיה, והיא נאלצת להיפרד ממנו ולנסוע לאנגליה בהוראת קלרה. כאשר זיווה חוזרת לארץ היא מתאחדת עם דודיק, והשניים מחליטים להתחתן. פער התרבויות והמעמד הסוציו-אקונומי בין הוריו של דודיק לבין קלרה ואחיותיה מחריד אותן, אך האחיות מחליטות לסייע ולהוציא את החתונה אל הפועל. קלרה מוצאת עצמה מתמודדת בעת ובעונה אחת לא רק עם החתונה, אלא גם עם גיסה האחד שסובל מקלפטומניה וגיסה האחר הסובל ממחלה כרונית.

משמעויות וחשיבות הסרט

הסרט מבטא מאפיינים סטריאוטיפיים של בני עדה זו בצורה קריקטוריסטית. הסרט מנסה לשמר את תמונתם של בני עלייה שכמעט אינם כבר בנמצא בימינו. בנוסף עולים בסרט מוטיבים החוזרים מסרטו באורך מלא הקודם, "לאן נעלם דניאל וקס?": לאורך הסרט האחיות מספרות בשבחו ובגדולתו של אחיהן הגדול החי בגולה, מאיר. לבסוף, כשמגיע מאיר לחתונה, הוא מתגלה לצופה כאכזבה ודמותו באה בסתירה מוחלטת לדמות שהצטיירה בפי גיבורות הסרט. דמותו של מאיר מזכירה ומתכתבת עם דמותו של דניאל וקס בסרט "לאן נעלם דניאל וקס?".