טייסת מבצעים מיוחדים 193

משימה

מטוסי ה- EC-130J קומנדו סולו, משמשים כתחנת שידור מעופפת למשימות תעמולה ולוחמה פסיכולוגית בשידורי AM, FM, HF, טלוויזיה ותקשורת צבאית וכן ללוחמה אלקטרונית. מבצעי "סולו" נשלטים בלעדית מ"כנף המבצעים המיוחדים 193" במידלטאון, בכפיפות ל"פיקוד המבצעים המיוחדים" של חיל האוויר.

מלחמת העולם השנייה

הטייסת הוקמה ב-1 באוקטובר 1942 בבסיס חיל האוויר המלכותי דוקספורד, באנגליה כטייסת קרב 347. בתחילה הוקצתה לפיקוד מטוסי הקרב השביעי, הועברה לחיל האוויר השנים-עשר והשתתפה בלחימה בצפון אפריקה ואחר-כך מוקמה באיטליה במסגרת זירת המבצעים בים התיכון (MTO). השתתפה במשימות קרביות בסיציליה, איטליה, סרדיניה וב-1944 בעמק רוון בצרפת. נסגרה ב-7 בנובמבר 1945.

המשמר הלאומי של פנסילבניה

טייסת 347 שנסגרה אחרי מלחמת העולם השנייה הופעלה מחדש כטייסת הקרב ה-148, והוקצתה למשמר הלאומי של פנסילבניה ב -24 במאי 1946. הטייסת התארגנה בשדה התעופה העירוני של רדינג, פנסילבניה, וקיבלה ההכרה פדרלית ב -27 בפברואר 1947. הטייסת הפעילה מטוסי מוסטנג F-51 והוצבה ב"קבוצת הקרב ה-112" בנמל התעופה פיטסבורג כיחידה פורסת.

הגנה אווירית

הטייסת נקראה לשירות פדרלי פעיל ב-1 בפברואר 1951 בתקופת מלחמת קוריאה. היא הוצבה בבסיס חיל האוויר דובר, דלאוור, למשימות הגנה אווירית. הטייסת צוידה במטוסי טנדרג'ט F-84C והופקדה על ההגנה אווירית של חצי האי דלמארבה. באוקטובר 1951 היא שודרגה במטוסי יירוט סטרפייטר F-94B. ב -1 בנובמבר 1952 הטייסת שוחררה משירות פעיל וחזרה לשליטת המשמר הלאומי של פנסילבניה.
לאחר חזרתה לשדה התעופה העירוני של רדינג, פנסילבניה, היא נשארה תחת פיקוד ההגנה האווירית של חיל האוויר, כטייסת יירוט. היא צוידה במטוסי מוסטנג 51D וביצעה משימות הגנה אווירית בדרום מזרח פנסילבניה ופילדלפיה.
עם הוצאת מטוסי המוסטנג משירות, החל חיל האוויר של ארצות הברית לשדרג את כל טייסות הקרב במטוסי סילון. שלטונות התעופה של רדינג לא הסכימו עם רשויות המשמר הלאומי על הפעלת מטוסי קרב סילוניים בשדה התעופה העירוני, וב-30 ביוני 1956 החליט חיל האוויר להשבית את הטייסת.

תובלה

המשמר הלאומי של פנסילבניה שרצה לשמר את הטייסת נתן לה מספר חדש ומשימה חדשה. טייסת 140 לתובלה רפואית אווירית. היא חזרה לפעול ב-1 ביולי 1956 באמצעות מטוסים מונעי מדחף.
טייסת 140 לתובלה רפואית האווירית שקמה על בסיס טייסת היירוט 148 צוידה מחדש במטוסי קומנדו C-46 ובשנת 1958 במטוסי C-119. בשנת 1960, היא הוסבה למטוסים גדולים ומהירים יותר, הקונסטלישן C-121. שדה התעופה רדינג לא התאים יותר לצורכי הטייסת וב-1 בפברואר 1961, היא עברה למיקומה הנוכחי בבסיס חיל האוויר אולמסטד (היום בסיס האוויר של המשמר הלאומי הריסבורג).
ב-15 באוקטובר 1964 הוחלט במשמר הלאומי של פנסילבניה להרחיב את הטייסת לרמה "קבוצה". מאחר שכבר הייתה קיימת קבוצת טייסות קרב במשמר הלאומי של קולרדו שמספרה היה 140, שונה מספר הטייסת ל-168 והיא צורפה ליחידה החדשה שהוקמה "קבוצת תובלה אווירית 168". בנוסף הוצבו בקבוצה יחידות מטה, תחזוקה, סיוע ומרפאה של חיל האוויר.

מבצעים מיוחדים

בעקבות מלחמת ששת הימים ביוני 1967 קיבלה הלוחמה הפסיכולוגית עדיפות בצבא ארצות הברית. בשל סגירת בסיס חיל האוויר אולמסטד וצמצום צי מטוסי התובלה, הוחלט במשמר הלאומי של פנסילבניה להסב את הקבוצה למשימות לוחמה פסיכולוגית שכונו בשם "קורונט סולו". היחידה אורגנה מחדש כ"קבוצת הלוחמה האלקטרונית הטקטית 193" והועברה לפיקוד אוויר טקטי (TAC). ארבעה ממטוסי ה-C-121 שלה הוסבו למשימות לוחמה האלקטרונית.
ב-1980 קיבלה "קבוצת המבצעים המיוחדים 193" מטוסי EC-130E וב-2004 שודרגה לדגמי C-130J. ב-1983 היא השתתפה בחילוץ אזרחים אמריקאים במבצע "זעם דחוף". לאחר מכן, בעת הפעולה הצבאית של ארצות הברית במדינת האי גרנדה, המטוסים הופעלו כתחנת רדיו מוטסת שנודעה בשם "וולאנט סולו". בשנת 1989, וולאנט סולו סייעה להצלחת הלוחמה הפסיכולוגית במבצע "רק סיבה" להפלת שלטונו של מנואל נורייגה בפנמה.
באמצע שנות ה-80 יחד עם כל יחידות המבצעים המיוחדים של חיל האוויר, היא סופחה לחיל האוויר ה-23 של פיקוד התובלה האווירית הצבאית (MAC). ב -1990 הצטרפה ה-193 לפיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר, ומטוסי הכנף כונו מעתה "קומנדו סולו", ללא שינוי במשימה.
בשנים 90–1991, קומנדו סולו שוגרו לערב הסעודית ולטורקיה במסגרת מלחמת המפרץ. המשימה כללה את שידורי "קול המפרץ" ותוכניות מוצלחות אחרות שנועדו לשכנע את החיילים העיראקים להיכנע. בשנת 1994, קומנדו סולו שימשו לשידור הודעות רדיו וטלוויזיה לאזרחי ומנהיגי האיטי במהלך מבצע "תמוך בדמוקרטיה". שידורים אלה, בהם הופיע הנשיא הנבחר ז'אן-ברטרנד אריסטיד תרמו למעבר מסודר משלטון צבאי לדמוקרטיה.
בהמשך למסורתה, ב-1997, השתתפה כנף המבצעים המיוחדים 193 ומטוסי ה- קומנדו סולו שלה בכוח ההגנה של האו"ם בבוסניה-הרצגובינה עם שידורי רדיו וטלוויזיה שתמכו בייצוב המצב. בשנת 1998, היחידה ומטוסיה השתתפו מבצע רעם במדבר, פריסה בדרום מערב אסיה כדי לשכנע את עיראק לקיים את החלטות מועצת הביטחון של האו"ם. קומנדו סולו נשלחו שוב לפעולה בשנת 1999 במבצע כוח מאוחד. על המטוס הוטל לשדר רדיו וטלוויזיה לקוסובו כדי למנוע טיהור אתני ולסייע בגירוש הסרבים מהאזור. בשנת 2001, מטוס קומנדו סולו שידר מסרים לאוכלוסייה האפגנית המקומית ולחיילי הטליבאן במהלך מבצע "חירות מתמשכת".
בשנת 2003, סולו הקומנדו הועברו למזרח התיכון לתמיכה במבצע "חופש עיראקי" . לאחרונה, ה- EC-130J הועברו שוב למזרח התיכון במסגרת המלחמה בטרור.

מטוסים

P-39 Airacobra 1942-1942
P-400 Airacobra, 1942-1943
P-38 ברק, 1943
P-47 Thunderbolt, 1944-1945
A-26 Invader, 1947-1949
F-51 מוסטנג], 1949-1951; 1952-1956
F-84C Thunderjet]], 1951 F-94C סטרפייר, 1951-1952
C-46 קומנדו, 1956-1958
C-119 מבצר מעופף, 1958-1961
C-121 קונסטלישן, 1961-1967
EC-121 קונסטלישן 1967–1980
EC-130E קומנדו סולו 1980–2004
EC-130J קומנדו סולו 2004 - היום.