google/wiki40b huggingface dataset:
כרונופיליה

כרונופיליה היא משיכה מינית המוגבלת לאנשים בקבוצת גיל מסוימת והיא סוג של פאראפיליה. את המונח טבע ג'ון מוני, פסיכולוג, סקסולוג וסופר. המונח לא אומץ במידה רבה בקרב סקסולוגים, ובמקומו הם משתמשים במונחים המתייחסים לקבוצות גיל ספציפיות.
ואל קילמר

ביוגרפיה

קילמר נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית למשפחה נוצרית-מדעית ממוצא בריטי, צרפתי, גרמני ושוודי. התחנך בילדותו בבית ספר של התנועה הדתית "המדע הנוצרי". קילמר למד דרמה בתיכון, ובגיל 17 היה לאדם הצעיר ביותר שהתקבל ללימודים בבית הספר ג'וליארד, איתו למד גם השחקן קווין ספייסי. במרץ 1988, נישא קילמר לשחקנית והזמרת לשעבר, ג'ואן ווליי. לשניים נולדו שני ילדים, בפברואר 1996, השניים התגרשו.

קריירה

אל המשחק הגיע כשחקן תיאטרון בהצגה "How It All Began", שהועלתה בתיאטרון ציבורי במסגרת "פסטיבל שייקספיר בניו יורק". קילמר דחה תפקיד בסרטו של פרנסיס פורד קופולה, "נערי הכרך", בשל התחייבויותיו בתיאטרון. שנה אחר כך עשה את תפקידו הראשון בקולנוע, שהיה התפקיד הראשי בקומדיה הפרועה של ג'ים אברהמס והאחים צוקר, "סודי ביותר!" (1984), בו גילם זמר רוקנ'רול אמריקני, הדומה להפליא לאלביס פרסלי. קילמר שר את כל השירים בסרט ואף הוציא אלבום, הנושא את שם דמותו בסרט, "ניק ריברס". שנה אחר כך המשיך באותו קו כשכיכב בקומדיה של מרתה קוליג', "גאון הדור", בה גילם נער כריזמטי ופרוע הלומד באוניברסיטה יוקרתית, אך ממשיך ליהנות מן החיים. לאחר מכן שיחק בתפקיד משני בסרט שובר הקופות "אהבה בשחקים", לצד טום קרוז.
בשנת 1991 הופיע בתפקיד הראשי בדרמה המוזיקלית של אוליבר סטון, "הדלתות", שבו גילם את הזמר ג'ים מוריסון, וכמו כן שר את כל השירים. בהמשך כיכב כבאטמן ב"באטמן לנצח" (1995), לצד כריס אודונל, ניקול קידמן, טומי לי ג'ונס וג'ים קארי, סרט שזכה להצלחה קופתית מרשימה, אולם בסרט שלאחריו הוחלף קילמר בג'ורג' קלוני. בין סרטיו הבולטים שלאחר מכן: "היט", בו כיכב לצד רוברט דה נירו ואל פאצ'ינו, "נסיך מצרים", בו דיבב את קולו של משה, הדרמות הביוגרפיות "פולוק" ו"אלכסנדר". לרוב הופיע קילמר בסרטים עצמאיים, זאת לצד גיחות בסרטים הוליוודים, בתפקידי משנה.
בשנת 2014 שיחק במיני-סדרה הקומית "אוצרות בבל" לצד וויל פארל, טובי מגווייר, קריסטן ויג ועוד. למיני-סדרה נמנו 6 פרקים ששודרו ברשת IFC אשר נמצאת בבעלות AMC.
עודד גינדין

ביוגרפיה

גינדין גדל בקיבוץ נען. הוא התאמן הן באתלטיקה בקבוצת הפועל נען והן בכדורסל בקבוצת הפועל גבעת ברנר.

אלוף ישראל

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 1965 זכה גינדין במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 58.2 שניות,.
בתחרות אתלטיקה בין נבחרת יוון לנבחרת ישראל שנערכה באתונה ביולי 1966 קבע גינדין בריצת 400 מטר משוכות שיא ישראלי חדש של 56.5 שניות, שיפור לשיא בן השנתיים של יאיר טאו ושלו (56.9 שניות)
בתחרות שנערכה בוינגייט ב-20 במאי 1967 זכה גינדין במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא ישראלי חדש 56.1 שניות. שיא זה החזיק מעמד 6 שנים ונשבר על ידי יובל אור (55.72 שניות).
גאוגרפיה של סאו טומה ופרינסיפה

גאולוגיה

שני האיים הם חלק מהרכס הגעשי של קמרון ( Cameroon volcanic mountain line). זהו רכס הרים געשי, אשר כולל גם את האי ביוקו שבגינאה המשוונית השוכן ממערב לחופי קמרון, במרחק של כ-210 קילומטר מן האי פרינסיפה ומתמשך לתוך שטח מדינת קמרון, שם הוא יוצר רכס הרי געש.
שני האיים הם הרי געש שהתרוממו מתוך האוקיינוס. באי פרינסיפה פסקה הפעילות הגעשית לפני כ-15.7 מיליון שנים ומאז נשחקו פני השטח. האי מתנשא לגובה של 946 מטרים מעל פני הים, אולם קרקעית האוקיינוס נמצאת בעומק של כ-3,000 מטרים. האי סאו טומה צעיר יותר ונמצאו בו סלעים שגילם כ-100,000 שנה. האי הוא חרוט מגן המתנשא לגובה של כ-2,000 מטרים מעל פני הים (גם במקרה זה בסיסו נמצא בעומק של כ-3,000 מטרים).

פני השטח

הנקודה הגבוה ביותר באי סאו טומה היא ההר פיקו דה סאו טומה (Pico de São Tomé), המגיע לגובה של 2,024 מטר. האי פרינסיפה הוא נמוך יותר מסאו טומה, ופסגתו הגבוהה ביותר מגיעה לגובה של 948 מטר (פסגתו של ההר פיקו דה פרינסיפה - Pico de Principe).
הקמפנילה של סן מרקו

מבנה

גובהו הכולל של הקמפנילה (מ-"Campana" - פעמון באיטלקית) הוא כ-99 מטרים. בסיסו הוא מגדל לבנים בגובה של כ-50 מטר, שרוחבו ואורכו 12 מטרים. על הבסיס ניצבת מרפסת תצפית, מעליה תא הפעמונים, ומעליו צריח פירמידלי גבוה שבראשו פסל מוזהב שגובהו שלושה מטרים, של המלאך גבריאל. הפסל הוא שבשבת - הרוח מסובבת את כנפי המלאך. לפי אמונה ונציאנית, כאשר המלאך מביט לכיוון בזיליקת סן מרקו, צפויה הצפה בעיר - "אקווה אלטה".

היסטוריה

בניית הקמפנילה החלה במאה התשיעית, כמגדל שמירה על הנמל. עד 1080 נבנה לשליש מגובהו הנוכחי אך אז קרס. הוא נבנה מחדש במאה ה-12 כשבראשו צריח עשוי עץ.
ב-1489 נהרס הצריח מפגיעת ברק - אחת מני רבות. ב-1511 ניזוק ברעידת אדמה, שאחריה בנה אותו בעיצובו הנוכחי ב-1513 פייטרו בון. המבנה לא הכיל אז מדרגות אלא נבנתה בו עלייה מתונה בצורת ספירלה, שלפי הנאמר רוכב על סוס יכול היה לעלות בה לראש הקמפנילה. בראש המגדל הוצב צריח שצופה בנחושת, ואור השמש שהוחזר ממנו בלט למרחוק. בון החליט להחליף את הצלב שעמד קודם בראש הקמפנילה, בדמות מלאך מעץ שצופה בזהב.
בצמוד לבסיס המבנה נבנה בין 1537 ל-1549 חדר משמר (Loggia) שתכנן יאקופו סנסובינו. החדר, שהתווספה לו מרפסת מעוטרת ב-1663, שימש את שומרי ארמון הדוג'ים.
ב-1776 הוסף למבנה לראשונה כליא ברק.
בתחילת יולי 1902 הופיע סדק בקיר הצפוני של המגדל ובבוקר 14 ביולי קרס הקמפנילה כולו, מבלי לגרום לאבדות בנפש או לנזק לבזיליקה הסמוכה. בכינוס חירום של מועצת העיר באותו ערב הוחלט לבנות את המגדל מחדש "במקום שהיה, כמו שהיה". הבנייה מחדש החלה באפריל 1903 והמבנה החדש נחנך ב-25 באפריל (יום מרקוס הקדוש) 1912 - כאלף שנים לאחר שהונחו היסודות לראשונה. הקמפנילה שוחזר לפי אותן התוכניות (אם כי נבנו בתוכו חיזוקים מבניים ומעלית), ותוך שימוש בלבנים מהמגדל שקרס.
אברהם חיים רובינשטיין

פרופ' אברהם חיים רובינשטיין (1 במאי 1912 – דצמבר 1983) היה איש חינוך ישראלי מאנשי הציונות הדתית, חוקר החסידות והציונות הדתית ופרופסור באוניברסיטת בר-אילן.

ביוגרפיה

רובינשטיין נולד בטומשוב מזובייצקי וגדל בוורשה. הוא למד בבית המדרש לרבנים "תחכמוני" בוורשה, ובסיימו בשנת 1931 עבר ללמוד בבית המדרש לרבנים בברלין. לאחר שנה הוא שב לוורשה והיה בין מייסדי השומר הדתי. בשנת 1935 עלה לארץ ישראל והיה פעיל בהנהלה הארצית של בני עקיבא. עמד בראש מחלקת ההדרכה של התנועה והיה עורך הביטאון "זרעים". הוא ניהל את בית הספר "תחכמוני" ברחובות, ולאחר מכן היה מפקח בעליית הנוער. בשנים 1944–1966 נהל את האגף הדתי של עליית הנוער ואת הסמינר להדרכת מדריכים של האגף הדתי.
בשנות ה-50 למד באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1960 קיבל תואר דוקטור על עבודותו "ראשיתה של החסידות בפולין המרכזית", בהנחייתו של פרופ' בן-ציון דינור. בשנים 1965–1966 כיהן כמרצה בכיר באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ומשנת 1967 כיהן כפרופסור באוניברסיטת בר-אילן. בשנים 1979–1980 עמד בראש המחלקה לתולדות ישראל. הוא עמד בראש הקתדרה לחסידות והקים את המכון לחקר הציונות הדתית.
עץ חיפוש

במדעי המחשב עץ חיפוש הוא מבנה נתונים ממוין המאפשר הכנסה, הוצאה וחיפוש מהירים. עץ החיפוש מתבסס על מבנה העץ בתורת הגרפים.

עץ חיפוש בינארי

עץ חיפוש בינארי הוא עץ הנתונים הפופולרי ביותר. בעץ זה יש לכל קודקוד שני בנים לכל היותר, ימני ושמאלי.  הבן הימני, יחד עם כל צאצאיו, נמצא ביחס הסדר אחרי הקודקוד שממנו הוא יוצא, ואילו הבן השמאלי וכל צאצאיו קודמים לקודקוד האב ביחס הסדר.
כדי להוסיף קודקוד חדש לעץ יעבור האלגוריתם על כל קודקוד וקודקוד החל מהשורש, וינוע ימינה כאשר מפתח הקודקוד הנוכחי במסלול קטן מהמפתח של הקודקוד המוכנס, ושמאלה במקרה ההפוך.  האלגוריתם ייעצר ויבצע את ההוספה במקום שבו המסלול ייגמר.

כדי למחוק קודקוד יש תחילה למצוא אותו, ולאחר מכן אם הוא עלה פשוט למחוק אותו, אם יש לו בן אחד בלבד למחוק ולהפוך את הבן הזה לבן של האבא של מה שמחקנו, ואם יש לו שני בנים, למצוא את העוקב (הקודקוד הקטן ביותר שגדול ממנו) שבהכרח אין לו בן שמאלי, למחוק את העוקב ולהחליף את הקודקוד שלנו בעוקב. לשם ביצוע פעולות אלו ביעילות יש לשמור גם מצביע להורה.
מאחר שלעץ בינארי יש שני בנים, הרי שבמקרה של עץ מלא במידה שווה, גובהו יהיה Log n, עבור n נתונים (log בסיס 2). במצב כזה חיפוש בעץ יימשך פרק זמן קצר יחסית הנמצא בסיבוכיות לוגריתמית למספר הנתונים. אומנם, ייתכנו מקרים גרועים, למשל הכנסה בסדר ממוין מראש, שבהם גובה העץ יהיה n, ועלות החיפוש גבוהה.
סיבוכיות הזמן בחיפוש נתון בעץ חיפוש בינארי היא (O(n במקרה הגרוע ו-((O(log(n במקרה הממוצע.
כדי להבטיח שמצב כזה לא יתרחש פותחו אלגוריתמים משוכללים להכנסה לעצים בינאריים ולמחיקה מהם באופן המבטיח שגובה העץ לא יהיה גדול מדי. עליהם מבוססים כמה עצי נתונים בינאריים חשובים.

מסלולי מעבר

קיימות כמה שיטות מעבר נפוצות על עצים בינאריים. 
שלוש השיטות הפשוטות והנפוצות ביותר הן -

סדר תחילי (preorder traversal)

קריאת הקודקוד, לאחר מכן קריאת תתי העץ שלו, תחילה תת-העץ השמאלי ואחר כך הימני. בהינתן הדפסת עץ המתבססות על סדר תחילי, ניתן אף לשחזר את העץ בצורה חד-חד ערכית, אם אכן הוא עומד במאפייניו של עץ חיפוש.
function visit(node)
   print node.value
   if node.left  != null then visit(node.left)
   if node.right != null then visit(node.right)

סדר תוכי (inorder traversal)

קריאת תת-העץ השמאלי, לאחר מכן קריאת השורש (הצומת ממנו התחלנו), ולאחר מכן תת-העץ הימני. 
function visit(node)
   if node.left  != null then visit(node.left)
   print node.value
   if node.right != null then visit(node.right)
עץ הוא עץ חיפוש אם ורק אם הסדר התוכי שלו ממוין.
Grep

grep הוא כלי בממשק שורת פקודה לחיפוש שורות המתאימות לביטוי רגולרי בתוך מידע טקסטואלי. grep פותח במקור עבור מערכת ההפעלה Unix, אך זמין כיום בכל מערכת הפעלה דמוית יוניקס. מקור השם grep בפקודה g/re/p בעורך הטקסט ed, שמשמעה global, regular expression, print.

היסטוריה

grep נכתבה על ידי קן תומפסון כיישום עצמאי מתוך מעבד הביטויים הרגולריים של עורך הטקסט ed, שהוא עצמו כתב. ‏ grep הופיעה לראשונה בתיעוד של UNIX בגרסה 4, בשנת 1973.

וריאציות

קיימים מגוון רחב של יישומי grep במערכות הפעלה וסביבות פיתוח רבות. בין המוקדמים שביניהם ניתן למנות את egrep ו-fgrep, אשר התווספו בגרסה 7 של מערכת ההפעלה UNIX.‏ egrep משמעו Exteneded grep, וכולל מנוע ביטויים רגולריים מורחב. fgrep משמעו Fixed grep וניתן לחפש בו מחרוזות בלבד אך הוא משתמש באלגוריתם חיפוש מהיר יותר. pcregrep הוא מימוש של grep בתחביר הביטויים הרגולריים של שפת Perl. הסבות של grep קיימות גם לMicrosoft Windows, למשל תחת Cygwin.
פולריטון

בפיזיקה, פולריטונים הם קוואזי-חלקיקים. באופן קלאסי ניתן לתארם כצימוד חזק בין גלים אלקטרומגנטיים לבין דיפול חשמלי או מגנטי. באופן קוונטי ניתן לתארם כצימוד חזק בין פוטונים לבין קוואזי-חלקיקים אחרים הנובעים מאקזיטציות בחומר. מחקר הפולריטונים הוא חלק חשוב בפיזיקה של חומר מעובה ובכימיה פיזיקלית. באופן כללי, הפולריטונים מסבירים היטב תופעות אופטיות וכימיות בחומרים שונים.
בדומה לאפקט זימן, הפולריטונים הם דוגמה טובה לפיצול רמות אנרגיה של אטומים או מולקולות כתוצאה מצימוד לשדה אלקטרומגנטי בעוד שבאפקט זימן הצימוד מתבצע לשדה מגנטי.

עקרונות

במערכת פיזיקלית שלא ניתן לתאר את התנהגותה באמצעות מודל של פוטונים חופשיים בחומר מודל הפולריטונים הוא הכרחי. תרומה חשובה של פולריטונים היא תיאור מדויק של תלות מהירות האור בחומר כתלות בתדירות. 
הפולריטון הוא קוואזי-חלקיק בוזוני ויש להבדילו מהפולארון, קוואזי-חלקיק פרמיוני. 
הפולריטונים נובאו תחילה באופן תאורטי על ידי הפיזיקאי האוקראיני קיריל בוריסוביץ׳ (באנגלית: Kirill Borisovich Tolpygo) ותוארו כחלקיקי אור שמצומדים לאקסיטונים.

שימושים

אחד היישומים של פיזיקת פולריטונים הוא לייזר פולריטונים. לייזר פולריטונים הוא התקן המנצל את התכונות של עיבוי בוז-איינשטיין של אקסיטון-פולריטונים במוליכים למחצה על מנת ליצור לייזר בעל סף לזירה נמוך במיוחד.
מבנים פלסמון-פולריטוניים מאפשרים לשלוט על אור בטווח נמוך בהרבה יותר מאורך הגל שלו. תכונות אלו מיושמות בפיתוח של מוליכי גלים ,התקנים פוטוניים לאחסון מידע, תאים סולאריים וסוגים שונים של גלאים.
שימוש במבנים פלסמון-פולריטונים לצורכי שליטה באור בטווח נמוך ביחס לאורך הגל שלו פותח דלתות גם בתחום מיקרוסקופיה וליתוגרפיה מעבר לגבול הדיפרקציה (עקיפה) והוא גם מאפשר למדוד את התנע של הפוטון בתווך דיאלקטרי.
רן שפיגלר

רן (רני) שפיגלר הוא כלכלן ישראלי, פרופסור לכלכלה באוניברסיטת תל אביב ובקולג' האוניברסיטאי של לונדון. מחקריו עוסקים בתאוריות מיקרו כלכליות, כמו גם בתורת המשחקים, ובפרט במקרים של רציונליות מוגבלת.

אודות

שפיגלר סיים את כל תאריו האקדמיים באוניברסיטת תל אביב. את התואר הראשון בכלכלה וחשבונאות סיים בהצטיינות בשנת 1992, את התואר השני בכלכלה סיים ב-1994 בהצטיינות יתירה, וב-1999 הוסמך לתואר ד"ר בכלכלה. בשנת 2001 החל ללמד באוניברסיטת תל אביב, בשנת 2006 הועלה לדרגת פרופסור חבר ובשנת 2009 לפרופסור מן המניין. בשנת 2006 הצטרף לסגל הקולג' האוניברסיטאי של לונדון. בשנת 2003 שימש כמרצה אורח למשך סמסטר אחד בבית הספר לכלכלה של לונדון היוקרתי.
נוהג לפרסם מעת לעת טורים בענייני כלכלה וחברה בעיתונות הכללית. כמו כן, הוא מוזיקאי חובב המנגן בפסנתר ואף עוסק בהלחנה.

פרסים והוקרה

לאורך השנים זכה במספר פרסים והוקרות. בשנת 2013 זכה בפרס מיכאל ברונו המוענק על ידי קרן יד הנדיב לחוקרים צעירים (עד גיל 50) מבטיחים. בשנת 2014 מונה כחבר בחברה האקונומטרית. משמש כעורך בכתב העת Theoretical Economics.
סריוון

מחוזות אדמיניסטרטיביים

סריוון מחולקת ל-31 שכונות ו-9 כפרים.

בריאות

בסריוון בית החולים לילדים היחיד באזור, הוא משרת 16 מחוזות וכ-500,000 ילדים ובני נוער בשנה.

תעשייה

בסריוון מפעל אשלג ומפעל טרקטורים.

חינוך

מוסדות החינוך כוללים את האוניברסיטה לחקלאות, האוניברסיטה לגאולוגיה, אוניברסיטה לרפואה, אוניברסיטת החינוך ומכללה לרוקחות.

תיירות

"רחוב פולקלור סריוון" נבנה במהלך תקופת שלטונו של קים ג'ונג-איל. הרחוב נבנה במטרה להעניק תמונה אידיאלית של קוריאה העתיקה, והוא כולל מבנים "בסגנון היסטורי" ואוסף של תותחים קוריאנים עתיקים.. הרחוב משמש לעיתים קרובות כיעד  לסיור של זרים בסיור ממשלתי רשמי. מבנים רבים בסגנון ישן קיימים בעיר.

תחבורה

סריוון נגישה באמצעות אוטובוסים ורכבת.
בנימין כץ

בנימין כץ (בכתיב יידי: בעניאמין קאַץ; 1906, הורודניצה, האימפריה הרוסית – 3 ביולי 2002, כ"ג בתמוז תשס"ב, תל אביב) היה משורר יידיש, עורך ומתרגם.

חייו

בנימין כץ נולד בהורודניצה שליד ז'יטומיר בדרום-מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה) במשפחה של קדרים עניים, וזכה לחינוך דתי מקובל. הוא התייתם מאביו אהרון בעודו ילד, וגודל על ידי אחיו הגדולים ממנו, בעזרת אמו. יחד עם לימודיו בתלמוד תורה, למד גם בבית ספר רוסי. בהיותו נער כבן שלוש עשרה, היגרה משפחתו לטורונטו, קנדה, והצטרפה אל משפחת דודו.
בנימין כץ החל בכתיבתו, בעברית וביידיש, בעודו נער, לימים נטש את הכתיבה בעברית והתמסר לכתיבה ביידיש בלבד. בשנת 1924, בסוף לימודיו בבית-הספר התיכון בטורונטו, אירגן מועדון של קוראים ודוברי עברית, בשם "דוברי עברית". הוא ערך גם כתב עת עברי לנוער, בשם "המעין". בסיום לימודיו עסק במלאכות שונות, היה סדר בבית דפוס, היה מורה ועיתונאי.
בשנת 1933 היגר בנימין כץ לניו יורק, שם התגורר במשך שש-עשרה שנים. בניו יורק הוא הרחיב את פעילותו העיתונאית וכתב לספריית "הרכבת התחתית", "סאבוויי-ביבליאָטעק, 1000 געשיכטעס פאר גרויס און קליין", שהוציאה ספרוני קריאה ביידיש לקוראים צעירים ומבוגרים, לקריאה בעת נסיעתם ברכבת התחתית בניו יורק.
בשנת 1949 עלה בנימין כץ לישראל יחד עם רעייתו, משוררת היידיש ברכה קופשטיין. מפעלו הספרותי הידוע ביותר הוא האנתולוגיה המקיפה של שירי ערש ביידיש, "אונטער יאַנקעלעס וויגעלע" (יידיש: "מתחת לעריסתו של יענקלה") שערך עם רעייתו. בספרייה הלאומית בירושלים מצויים כעשרה מספריו, שירי הילדים העממיים-אגדיים שלו, סיפוריו ומערכוניו.
בנימין כץ נפטר בתל אביב בשנת 2002, בגיל 96.
צינור הנפט סומד

היסטוריה

הפרויקט לבניית צינור להובלת נפט גולמי מהים האדום לים התיכון החל על רקע חסימת התעלה למעבר אוניות לאחר מלחמת ששת הימים ביוני 1967, דבר שאילץ את מכליות הנפט לבצע סיבוב ארוך סביב כף התקווה הטובה. היוזמה להקמת הצינור גובשה בשנת 1973 על ידי מדינות המפרץ הפרסי: ערב הסעודית, כווית, קטר ואיחוד האמירויות הערביות יחד עם מצרים. בעקבות היוזמה הוקמה חברה בבעלות משותפת של המדינות שתבנה ותנהל את הצינור. בניית הצינור החלה בשנת 1974 והיא הושלמה בשנת 1977, זאת על אף שתעלת סואץ נפתחה שוב לאוניות לאחר מלחמת יום כיפור ב־1974.

מפרט טכני

אורכו של הצינור הוא 320 ק"מ (200 מייל), קוטרו 1,070 מילימטר (42 אינץ'). הקיבולת של הצינור כ-2.5 מיליון חביות נפט ביום. לצינור 3 תחנות שאיבה. הצינור אמור לספק נפט גולמי למזקקות הנפט בפוג'יירה ולנמלי היצוא שלה.
טקס פרסי אנני ה-41

פרסים מיוחדים מרכזיים

פיל טיפט, קאטסוירו אוטומו וסטיבן ספילברג זכו בפרס על שם וינזור מקיי, ואליס דייוויס זכתה בפרס על שם ג'ון פוראי.
אבן אסחאק

'מוחמד אבן אסחאק אבן יאסר' (בערבית: ابن إسحاق) 704 בערך - נפטר בשנת 761 או 767) היה היסטוריון והגיוגרף ערבי מוסלמי, שעסק במהלך המאה השמינית באיסוף מסורות שבעל-פה, אפוסים ומיתוסים ומתוך המידע שהיה בהם ערך את הביוגרפיה הראשונה של הנביא מוחמד, سيرة رسول الله ("סירת רסול אללה"), "חיי שליח האלוהים". 
על פי חוקרי אסלאם מודרניים, אבן אסחאק נולד בשנים הראשונות של המאה השמינית בעיר אל-מדינה, בנו של עבד שניצוד באחד ממסעות השוד וביזה של ח'אלד בן אל-וליד. משקיבל עליו אדונו את דת האסלאם, שחרר את אביו של אבן אסחאק מעבדותו ואיפשר את נישואיו, מהם נולד אבן אסחאק.
אין מידע על חייו של אבן אסחאק, אך משערים כי הוא למד באלכסנדריה שבמצרים, ולבסוף מצא עצמו בבגדאד, בירת הח'ליפות העבסית, ובה החל לכתוב את ספריו. הוא נפטר בבגדאד, ככל הנראה בשנת 767.  
אבן אסחאק ידוע בזכות ספרו سيرة رسول الله (סירת רסול אללה) - חיי שליח האלוהים. עם זאת, ספריו לא שרדו בצורתם המקורית אלא כציטוטים בכתבים של היסטוריונים מוסלמים מאוחרים יותר, ובראשם מוחמד בן ג'ריר א-טברי (أبو جعفر محمد بن جرير الطبري).
Live at Leeds

היסטוריה

לאחר שהוציאו לאור את אופרת הרוק טומי בשנת 1969, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות עולמי לקידום האלבום וחזרה לאנגליה בסוף השנה, כשבכוונתה להוציא לאור אלבום הופעה מסיבוב ההופעות. חברי הלהקה מצאו עצמם בבעיה, כשמולם ניצבו מאות שעות של האזנה להקלטות מסיבוב ההופעות במטרה להחליט על ההופעה הטובה ביותר לאלבום. בעקבות כך הם העלו באש את כל ההקלטות מסיבוב ההופעות במטרה למנוע אפשרות להעתקה פירטית, ותכננו שתי הופעות באנגליה. האחת באוניברסיטת לידס, והשנייה באוניברסיטת האל, כשהמטרה של שתיהן הייתה להופיע באופן הטוב ביותר בשביל אלבום ההופעה המתוכנן. ההופעות בוצעו יום אחר יום. ההופעה בלידס ב-14 בפברואר 1970, וההופעה בהאל התקיימה יום לאחר מכן, ב-15 בחודש, אך בעיה טכנית בהקלטה של ההופעה השנייה בה לא הוקלטה גיטרת הבס, אילצה את הלהקה להשתמש בהקלטות מההופעה בלידס למען האלבום.
אולי בגלל הנסיבות הנ"ל, אולי בגלל ההצלחה המסחרית סביב אופרת הרוק טומי, או אולי עקב מעמדה של הלהקה שהייתה אז בתקופת השיא שלה, אלבום ההופעה בלידס הפך לפופולרי בקנה מידה עצום. האלבום קיבל ביקורות משבחות, כשהניו- יורק טיימס הכריז כי "זהו אלבום הופעת הרוק הטוב ביותר שנוצר אי פעם". המוניטין של האלבום גבר כאשר המגזין Q מיקם את האלבום בראש רשימת "אלבומי ההופעה של כל הזמנים". בעקבות ערכו הנשגב, המיקום בו הוא הוקלט הפך לנקודת ציון בינלאומית.
עטיפתו של האלבום נראית כמו עטיפה פשוטה של תקליט פירטי המתאים לאותה התקופה: מראהו של צידה החיצוני הוא של קרטון פשוט, עליו מוטבעת חותמת בדיו כחול או אדום, כשהכיתוב על גביו הוא- "The Who - Live At Leeds". התקליט המקורי נפתח כך שמצידו הפנימי היו שני כיסים בכל אחד מן הצדדים. בכיס אחד היה התקליט עצמו בעטיפה הפנימית שלו, ובכיס השני היו עותקים של מסמכים ומזכרות שונות, כולל תמונה מהפקת הצילומים לעטיפה של אלבום הבכורה של הלהקה, "My Genreation", מילות שירים כתובות ביד מטומי, חשבונית על קנייה של פצצות עשן ופוסטר ישן בשחור-לבן המציג את פיט טאונסנד בתנוחת הפריטה המפורסמת שלו על הגיטרה המזכירה טחנת רוח. תווית התקליט עצמה הייתה כתובה בכתב יד, ככל הנראה של טאונסנד, וכללה הוראות לא לנסות ולבטל את הקולות החרוכים שברקע.
עמים הודו-אירופיים

העמים ההודו-אירופיים הם אלה הדוברים שפות הודו-אירופיות, משפחת שפות גדולה ששפותיה דוברו במקור ברחבי אירופה ומרכז אסיה.

מקורה של התאוריה

מקורה של התאוריה בדבר הקשר בין העמים ההודו-אירופיים הוא בעיקרה תוצר של מחקרים אנתרופולוגיים, ובמיוחד חקר הבלשנות ההיסטורית אשר התמקדה בשנותיה המוקדמות בעיקר בשפות שמיות ובשפות ההודו-אירופיות, שהיו מוכרות יותר באירופה. בשלבים מאוחרים יותר ולאחר ניסוח התאוריה, הצטרף גם חקר האנתרופולוגיה הביולוגית לבחינתה. כל אלה סייעו בזיהוי פרוטו-תרבות של אוכלוסייה קדומה היפותטית אחת אשר דיברה שפה אם (פרוטו-שפה) משותפת.
לפי היפוטזת קורגן מתוארכת השפה האם הפרוטו-אירופית לסוף האלף החמישי ולתחילת האלף הרביעי לפנה"ס (התקופה הכלקוליתית), ולפי תאוריות אחרות לכמה אלפי שנים קודם לכן. לפי כל התאוריות האלה, בתקופה זו טרם התפצלה השפה האם ההודו-אירופית לענפיה העיקריים המוקדמים, ומכך מסיקים החוקרים על קיומה של פרוטו-אוכלוסייה הודו-אירופית היפותטית בתקופה זו.
צאדר סיטי

צאדר סיטי (בערבית: مدينة الصدر) היא מחוז פרוורי של העיר בגדאד שבעיראק. היא נבנתה ב-1959 על ידי ראש הממשלה עבד אל-כרים קאסם ולאחר מכן שונה שמה באופן לא רשמי ל"צאדר סיטי" על שם המנהיג השיעי מוחמד מוחמד סאדק א-סאדר.
צאדר סיטי (בשמה הרשמי מחוז א-ת'ורה) היא אחת מתשעה מחוזות אדמיניסטרטיביים בבגדאד. בעברה פרויקט דיור ציבורי שהוזנח על ידי סדאם חוסיין והיא מונה כיום כשני מיליון תושבים שיעים.

היסטוריה

סאדר סיטי הוקמה כתגובה למחסור בדיור בבגדאד, כשהוקמה היה שמה "עיר המהפכה" (مدينة ألثورة) היא סיפקה דיור לעניי בגדאד, אשר היגרו רובם מאזורי הכפר וגרו עד אז בתנאים מחפירים. היא הפכה במהרה למעוז המפלגה הקומוניסטית העיראקית והייתה בה התנגדות חזקה להפיכת מפלגת הבעת' של 1963.
לאחר ההפיכה הפכה לסדאם סיטי על שם סדאם חוסיין. לאחר כיבוש בגדאד באפריל 2003 במהלך מלחמת עיראק שונה שמה באופן לא רשמי לצאדר סיטי.
אברהים נסאסרה

ביוגרפיה

נולד למשפחה בדואית בת 32 נפשות ביישוב לקיה.
עם סיום לימודיו בתיכון המקומי בלקיה, למד לתואר ראשון ותעודת הוראה במכללת קיי. לימד חינוך גופני בבית ספר בחורה וברהט. לאחר כשנתיים, הצטרף לעסק המשפחתי – חברת הסעות.
ב־2010, בעקבות השתתפותו בכנס "צמיחה בחברה הערבית", שבו הוצגו נתונים לגבי מעל 80% אבטלה בקרב נשים בחברה הערבית-בדואית, הקים נסאסרה את "ארמונות הנגב", מפעל הזנה ברהט. תוך חמש שנים גדל המפעל מייצור 300 ל־10,000 מנות מזון מדי יום. במפעל כ־120 עובדים, 80%–90% מתוכם נשים בדואיות.
בשנים 2013–2015 החזיק נסאסרה בתיק החינוך במועצה המקומית לקייה. הוא התפטר לאחר שנחשף לנתונים קשים המאפיינים את מערכת החינוך בלקייה בפרט ובחברה הערבית-בדואית בכלל.
במקביל, סיים נסאסרה תואר שני במדיניות ציבורית בתוכנית המנהלים בבית הספר ע"ש פדרמן למדיניות ציבורית וממשל באוניברסיטה העברית בירושלים. נסאסרה השתתף במערך מתקדם לפיתוח מנהלים בתעשייה של הפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב, והוא חבר ברשת עמיתי מעוז.
בשנת 2015 הקים נסאסרה את "מרכז תמר", מרכז שעוסק בקידום החינוך בחברה הערבית-בדואית בנגב. בשנת 2019 השתתפו בתוכנית 350 תלמידים, מעשרה יישובים בדואים בכל רחבי הנגב.
נמל התעופה הבינלאומי בחריין

השנים המוקדמות

הטיסה המסחרית הראשונה הגיעה לבחריין הגיעה בשנת 1932 כעצירה בדרך מלונדון לניו דלהי המטוס שעצר שם נשא את השם "חניבעל" ונסעו בו 24 נוסעים. הנוסעים היו זקוקים לנקודת עצירה מכיוון שהטיסה ארכה כמה ימים (המטוס התקדם במהירות של כ-100 קמ"ש). בזכות עצירה זו, בחריין הפכה למדינה הראשונה במפרץ הפרסי שמטוס הגיע אליה.
במהלך מלחמת העולם השנייה שימש המקום את חיל האוויר האמריקאי כתחנת ביניים בין קראצ'י לקהיר.
משנת 1943 עד עצמאותה של בחריין בשנת 1971 שמר חיל האוויר המלכותי הבריטי על המקום כמתחם צבאי סגור, רוב המתקנים שהוחזקו על ידי הבריטים נקנו על ידי גאלף אייר בעוד חלק קטן מנמל התעופה ממשיך להיות מוחזק בידי האמריקאים והבריטים.

השנים האחרונות

בשנים האחרונות, מאחר שהבחריינים קנו מטוסים חדשים, שדה התעופה צמח ונבנו טרמינלים חדשים, חודשו ונוספו קווים חדשים לשדה התעופה ובהדרגה הוא נהפך משדה התעופה הקטן של 1932 לשדה תעופה גדול ומודרני. נמל התעופה מינכן פרנץ יוזף שטראוס מימן טרמינל VIP חדש ממנו יצאו טיסות לגרמניה. 
ב-2016 עברו בנמל כ-8.7 מיליון נוסעים עליה של כ-2% משנה לפני.
אדם זאב (רומנסה)

אדם זאב (בצרפתית: Bisclaveret), עלילה ברטונית, היא אחת מתריסר העלילות של מארי דה פרנס, שנכתבו ככל הנראה בסוף המאה ה-12. היא מגוללת את סיפורו של איש זאב הנלכד בצורתו החייתית בידי אשתו הבוגדנית ולאחר מכן על ידי המלך. הסיפור היה אהוד מאוד ועובד לתוך "העלילה על מליון" ("Le Lai De Melion"), וככל הנראה סר תומאס מלורי ציינו כמקור ב"מות ארתור".

תקציר העלילה

אדם זאב, ברון מחבל ברטאן, נהג להיעלם בכל שבוע למשך שלושה ימים שלמים מבלי שאשתו, או מי מבני ביתו, ידעו לאן שם פעמיו. לבסוף, לאחר שאשתו התחננה בפניו שיגלה לה זאת, הוא הודה בפניה שהוא איש זאב, והוסיף שעליו להחביא את בגדיו במקום מסתור בטוח על מנת שיוכל לשוב לקדמותו בכל פעם. הוא גם סיפר לה היכן היה נוהג להחביא את בגדיו. זמן מה לאחר מכן, באחד מימי היעדרו, היא זימנה אליה אביר שרחש לה חיבה, ושלחה אותו לגנוב את בגדי בעלה ממקום המסתור. משבעלה לא שב, היא התחתנה עם האביר מקץ תקופה.
בחלוף שנה, המלך, חברו של אדם זאב, יצא למסע-ציד, וכלבי-הציד שלו כיתרו את אדם זאב במצבו החייתי. מיד כשהבחין במלך, אדם זאב רץ אליו והתחנן על חייו; הוא הסיר את הארכוף מעל רגלו של המלך ונישקה לכל אורכה. דבר זה הדהים את המלך וגרם לו להרחיק את הכלבים. בחזור משלחת-הציד עם אדם זאב כבן-לוויה, המלך שמח בפלא. כל באי הארמון אהבו אותו בשל אצילותו ועדינותו.
יום אחד הגיע לארמון בעלה האביר של אשת אדם זאב, והלה תקף אותו שוב ושוב. משום שהזאב מעולם לא נהג באלימות שכזו לפני כן, כולם היו בטוחים שהאביר ודאי פגע בו באופן כלשהו. זמן קצר לאחר מכן, המלך הלך ליער בו מצא את אדם זאב. אשת אדם זאב ניגשה אל המלך, ואדם זאב תקף אותה, ושיסע את אפה לגזרים.
אדם חכם ציין שהזאב מעולם לא נהג כך בעבר, ושהאישה הזו הייתה אשת אדם זאב, שנעלם. המלך העביר את האישה לחקירה, ובה היא התוודתה ומסרה את מיקום הבגדים הגנובים. הם הניחו את הבגדים לפני הזאב, וזה התעלם מהם; החכם יעץ להם לקחת את הזאב והבגדים אל חדר-שינה, כדי שיוכל להתלבש בפרטיות.
מששב לקדמותו, השיב המלך לאדם זאב את אדמותיו, והוציא לגלות את אשתו ואת האביר. ברבות הימים נודע שכל ילדיה של האישה נולדו מחוסרי-אף.

פתיח השיר בגרסה האנגלית של מייסון

Amongst the tales I tell you once again, I would not forget the Lay of
the Were-Wolf. Such beasts as he are known in every land. Bisclavaret
he is named in Brittany; whilst the Norman calls him Garwal.
It is a certain thing, and within the knowledge of all, that many a
christened man has suffered this change, and ran wild in woods, as
a Were-Wolf. The Were-Wolf is a fearsome beast. He lurks within the
thick forest, mad and horrible to see. All the evil that he may, he
does. He goeth to and fro, about the solitary place, seeking man, in
order to devour him. Hearken, now, to the adventure of the Were-Wolf,
that I have to tell.
— Eugene Maison (Trans.), The Lay of the Were-Wolf, Project Gutenberg