google/wiki40b huggingface dataset:
תירס חם

תוכן

הספר עוסק בילד בשם אופיר אשר יוצא לרחוב ושר ומתופף "בִּים-בָּם-בָּם – תִּירָס חַם". אליו מצטרפים בשיירה עוד חמישה ילדים, שכל אחד מהם משמיע צליל אחר: לירון עם פעמון; יהב, שחף והדובון שרים; צור מחצצר; ואֵלִית מתופפת. אבל כאשר מגיעים אל ביתו של אופיר, ושאר הילדים מגלים כי אין תירס חם, מתרחש עימות – הילדים הלכו אחרי אופיר במחשבה שבסוף המצעד הם יוכלו ליהנות מאכילת תירס חם.
אופיר מסביר כי יצא אל הרחוב מכיוון שהוא אוהב את השירה בין אם יש תירס או לא, על אף שהוא אוהב תירס גם ביום קיץ חם. השמחה וההנאה מהתיפוף והשירה הם הסיבה לפעילות ולא אכילת התירס.
לפתע, אחת ממשתתפות המצעד נזכרת כי אצל סבהּ יש המון תירס וכל החבורה, כשעכשיו אופיר בסופה, הולכים אל ביתו. כשהם מגיעים אל הבית כל ילד מקבל צלחת עם קלח תירס עטוף בעלה. אולם במקום להתחיל לאכול, הם מתחילים לשיר ביחד "תִּירָס חַם! – בִּים-בָּם-בָּם!", עד שהתירס מתקרר.
בסיום הסיפור, ההנאה שבשירה והשמחה של אופיר משפיעים על החבורה יותר מהרצון לאכול תירס.

עיבודים

בשנת 1992 יצאה קלטת עם סיפוריה של מרים רות ובה "מעשה בחמישה בלונים", "הבית של יעל" ו"תירס חם" בהשתתפות ירון לונדון ונורית גלרון.
הספר זכה למספר עיבודים תיאטרוניים.
בשנת 2018 תיאטרון הילדים הישראלי יצר את ההצגה תירס חם מיוצרי מיומנה/אילון נופר שגרף הצלחה אדירה ברחבי ישראל ומשך אליו מעל מאה אלף הורים וילדים. את ההצגה הפיקה קארין סתיו.
יובל רון ואזרחי העתיד

יובל רון ואזרחי העתיד (Yuval Ron and Residents of the Future) הרכב פיוז'ן ישראלי מתקדם המשלב ג'אז עם רוק בצורה ייחודית, בהשראתם של יוצרים מוכרים מתחום הג'אז המודרני, פיוז'ן, רוק מתקדם, ושורשי מטאל, תוך הדגשה מתמדת של עושר הרמוני, תחכום קצבי, דיאלוגים בין המוזיקאים, ושימוש נרחב בכלי נגינה אלקטרונים וחשמליים.

אירועים עיקריים

בשנת 2004 הוציא ההרכב דיסק EP ראשון תחת השם Futuristic Worlds Under Construction.
באותה שנה הפיק ההרכב את סדרת המוזיקה המתקדמת הראשונה בישראל והגדולה ביותר עד כה Underground Progress Session אשר כללה מפגשים בין יוצרים בכל רחבי הארץ ושילבה רבים מהאומנים הבולטים בתחום. 
בשנת 2006 הופיע ההרכב לראשונה בחו"ל בפסטיבל הג'אז הבינלאומי של קלייפדה, בליטא.
באותה שנה גם הוציא ההרכב את ההופעה בפורמט וידאו חופשי להורדה. ניתן לצפות בהופעה במלואה באתר ההרכב, כקונספט חדש של תרבות שיתוף קבצים.
במרס 2007 הופיע ההרכב בפסטיבל הג'אז של אברדין, סקוטלנד, ובאירוע "חשיפה" בפסטיבל הג'אז של תיאטרון גבעתיים.
בחודש אוקטובר 2007 יצא ההרכב לסיבוב הופעות נרחב בניו זילנד והשתתף בין היתר בפסטיבל הג'אז הבינלאומי של קווינסטאון ובפסטיבל האמנויות של טאורנגה, לצד כיתות אמן והופעות נוספות. 
בקיץ 2008 המשיך ההרכב את סבבי ההופעות באירופה שכללו מספר פסטיבלי ג'אז בולטים במדינות הבלטיות וברוסיה.
בשנת 2009, לצד הופעות נוספות בפסטיבלים בצפון אמריקה ואירופה, יצא בחודש נובמבר אלבומו הרשמי הראשון, Residence Of The Future בחברת התקליטים האיטלקית Electromantic Music.

אלבומים

Residence Of The Future \ נובמבר 2009 \ Electromantic Music
צבי שפירא (איש תקשורת)

ביוגרפיה

שפירא נולד בבאר טוביה, ובהיותו בן שמונה עברה משפחתו לתל אביב. את שירותו הצבאי עשה בנח"ל וסיים אותו כמפקד היאחזות כרם אבשלום. לאחר שנישא לאסנת, הצטרף אליה לקיבוץ אילון. ב-1966 עזב את הקיבוץ ולמד באוניברסיטת תל אביב. ב-1969 הצטרף לגלי צה"ל כמפיק וכעורך תוכניות. 
בשנת 1978 התמנה למפקד גלי צה"ל, על ידי הרמטכ"ל רפאל איתן ושר הביטחון עזר ויצמן, וכיהן בתפקיד זה עד 1982. בתקופת כהונתו הוקמה מערכת החדשות הפועלת 24 שעות ביממה, וכן הוקמה רשת שידורי ה-FM, והתחנה זכתה לראשונה לבכורה בשיעורי ההאזנה.
לאחר שפרש התמנה שפירא למנהל התוכניות בטלוויזיה הישראלית, והחל מ-1986 הוא פועל כמפיק סרטים עצמאי. הפיק סרטי קולנוע, סרטי תעודה ודרמות טלוויזיה בישראל, באירופה ובאפריקה.
ב-1989 הקים וניהל את "כותרת", בית הספר לעיתונאות ולתקשורת.
ב-1996 הקים וניהל את תחנת הרדיו האזורי אמצע הדרך.
ב-2000 התמנה למנהל הטלוויזיה החינוכית, ועמד בראש המאבק למניעת סגירתה ולהמשך פעילותה. כיהן בתפקיד עד שנת 2003.
החל מ-2008 מנהל שפירא את פרויקט יד ושם לשותפות בהפקת סרטים.
שפירא הוא בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה ובפילוסופיה, מרצה בתחומי התקשורת והעיתונאות, וכן פעל כמגשר בתחומי דיני המשפחה ודיני העבודה.

סרטי קולנוע וטלוויזיה

אלטלנה – שותף להפקה, סרט בן 80 דקות על פרשת אלטלנה, הופק עבור שידורי קשת, ערוץ 2.
עכשיו או לעולם לא – שותף להפקה, סרט טלוויזיה בן 83 דקות, המתרחש בימים שלפני הקמת המדינה בין כ"ט בנובמבר ועד להכרזת המדינה במאי 1948. שודר בערוץ 2.
בסימן ונוס – שותף להפקה, מיני סדרה של שלושה פרקים בני 50 דקות ע"פ ספרו של אורי אדלמן. שודר בהוט ובערוץ 2.
קפה עם לימון – מפיק, סרט קולנוע העוסק בקליטת שחקן תיאטרון, עולה חדש, בישראל. הסרט צולם בישראל ובמוסקבה.
נקמה יהודית – שותף בהפקת סרט קולנוע, קופרודוקציה ישראלית-אוקראינית, המתרחש בישראל ובחצי האי קרים.

סרטי תעודה ותוכניות

מהפכת הקטיפה – סרט תיעודי על המהפכה בצ'כוסלובקיה. שותף להפקת סרט ישראלי ראשון שצולם בארץ זו. שודר בטלוויזיה הישראלית.
הנספח הספרדי – קופרודוקציה ישראלית-איטלקית, סרט תיעודי שצולם בהונגריה, באיטליה ובישראל, על איטלקי שהציל אלפי יהודים בבודפשט בסוף מלחמת העולם השנייה. שודר בטלוויזיה הישראלית, האיטלקית והגרמנית.
פרנץ קפקא – שותף להפקת דרמה דוקומנטרית, בקופרודוקציה ישראלית-צ'כית. שודר בטלוויזיה הישראלית, הצ'כית, הצרפתית והגרמנית.
בית לבן – סרט תיעודי מוזיקלי – הזמר אבי טולדנו חוזר למרוקו בהפקה ישראלית ראשונה בארץ זו. שודר בטלוויזיה הישראלית.
גדוד העבודה – סרט תיעודי על גדוד העבודה, בפרספקטיבה של 60 שנה. שודר בטלוויזיה הישראלית.
יום השידורים הראשון של ערוץ 2, בעת השידורים הניסיוניים.
בראש אישה – סרט תעודה בערבית על וידה משעור מנצרת. שודר בטלוויזיה הישראלית בערבית.
דרכים – סרט תיעודי על 10 שנים לעליית יהודי רוסיה. הסרט צולם ברוסיה ובישראל ושודר בערוץ 1.
תופעה – סרט תעודה מוזיקלי על להקת רוק של נשים חרדיות המופיעות אך ורק לפני קהלי נשים במגזר החרדי. שודר בערוץ 2.
פרשת נילי – דוקו-דרמה אשר הופקה עבור המרכז למורשת קהיליית המודיעין הישראלית. שודר בערוצי הכבלים.
לואישהאם (רובע)

היסטוריה

רובע לואישהאם הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם של הרובע המטרופוליני של לואישהאם והרובע המטרופוליני של דפטפורד שהוקמו בשנת 1900 כחלק ממחוז לונדון.
לאורך השנים נערכו מספר שינויים בגבולות הרובע, שהמשמעותיים ביותר נערכו בשנת 1996 עת העבירו את שטח המספנות המלכותיות בדפטפורד לרובע גריניץ'.

גאוגרפיה

הרובע מוקף על ידי הרבעים גריניץ' במזרח, ברומלי בדרום וסאת'ק במערב. בצפון גובל הרובע בנהר התמזה ומעברו הצפוני נמצא אי הכלבים ברובע טאוור האמלטס. 
ברובע עוברים הנחלים: דפטפורד קריק, הנהר פול, הנהר קוואגיי והנהר רייבנסבורן.

אוכלוסין

לפי מפקד שנערך בשנת 2001, ברובע מתגוררים 248,922 תושבים מהם 66% לבנים, 12% שחורים ממוצא קריבי ו- 9% שחורים ממוצא אפריקאי.
מחצית מאוכלוסיית הרובע מתגוררים בדירות הנמצאות בבעלותם.

תחבורה

קו מזרח לונדון של הרכבת התחתית של לונדון עוצר ברובע בתחנת ניו קרוס (New Cross) וניו קרוס גייט (New Cross Gate). קו הרכבת המכונה "רכבת מזרח לונדון" (East London Railway) נמצא בשלבי בנייה. קו זה צפוי להתחבר לקו הרכבת התחתית ולעצור בברוקלי (Brockley), הונור אאוק פארק (Honor Oak Park), פורסט היל (Forest Hill) וסידנהאם (Sydenham).

אתרים בעלי חשיבות

המבנים הבולטים שברובע הם כנסיית כל הקדושים בבלקהית', מגדל סיטיבנק שבלואישהאם, וכן כנסיית דיטריך בונהופר ומוזיאון הורנימן שבפורסט היל.
הדיוויזיה ההררית השביעית (ורמאכט)

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-15 בנובמבר 1941, על בסיס הדייויזיה הקלה ה-99 והועמדה תחת פיקוד רודולף קונרד. הדיוויזיה הוצבה בפינלנד, שם לחמה כחלק מהארמייה ההררית ה-20 שפעלה לאורך החוף הארקטי. כאשר פינו הגרמנים את פינלנד בשלהי 1944, נסוגה הדיוויזיה לתוך נורווגיה, ובסוף המלחמה נכנעה לכוחות הבריטיים.
לייטון מיסטר

ביוגרפיה

לייטון מיסטר נולדה בפורט וורת', טקסס שבארצות הברית למשפחה נוצרית. הוריה הם קוני ודוג מיסטר. היא נולדה בכלא בעת שהוריה הורשעו בהברחת מריחואנה מג'מייקה לארצות הברית. כאשר הייתה בת 3 חודשים, אמה השתחררה מהכלא וגידלה אותה. בראיונות טוענת מיסטר שהוריה העניקו לה חינוך נורמלי ושעזבו את חיי העבריינות, וכן שאירועי החיים שעברו הוריה גרמו לה להיות אדם לא שיפוטי ופתוח יותר לרעיונות.
בגיל מוקדם החליטה מיסטר שהיא יודעת מה ברצונה לעשות בחייה, וכבר בגיל 10 היא עברה עם אמה לניו יורק בתקווה להתחיל את הקריירה שלה. היא החלה לעבוד בדוגמנות, ועבדה בין היתר בחברות "ולמינה" ו"ראלף לורן".
לאחר שהגיעה להחלטה כי מקצוע הדוגמנות אינו בשבילה, עברה למשחק. בתפקידה הראשון שיחקה בתפקיד אורח בסדרה המצליחה "חוק וסדר".
בגיל 14 עברה ללוס אנג'לס, קליפורניה, על מנת לקדם את קריירת המשחק.

משחק

כשעברה ללוס אנג'לס, החלה להופיע בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה מצליחות, כמו: "בוסטון פאבליק", "להתחיל מחדש", "ג'ורדן", "הרקיע השביעי", "הפמליה", "האוס", "24" ו"ורוניקה מארס". ב-2007 התקבלה לתפקיד ראשי בסדרה "אחת שיודעת", בדמות בלייר וולדורף. בשנת 2007 שיחקה בדרמת ההתבגרות "לזכור את המבוכה" לצד אמבר הרד.

מוזיקה

לייטון עוסקת גם במוזיקה. במאי 2009 יצא לרדיו שיר בכורה ששמו "Good Girls Go Bad", בשיתוף להקת "Cobra Starship". השיר הגיע למקום העשירי במצעד הבילבורד האמריקאי. באוקטובר 2009 יצא השיר "Somebody to Love" בשיתוף הזמר רובין ת'יק. במרץ 2010 יצא הסינגל השני של לייטון "Your Love's a Drug". שלושת השירים ועוד מספר שירים שהודלפו היו חלק מאלבום מתוכנן של מיסטר, אך האלבום בוטל. בין השנים 2011 ל-2014 עבדה עם להקה בשם 'Check in the Dark' שאיתם הקליטה מספר שירים ויצאה גם לסיבוב הופעות. גם ללייטון ללהקה תוכנן אלבום אך גם הוא בוטל. ב-9 בספטמבר 2014 הוציאה לייטון את "Heartstrings", סינגל הבכורה מאלבום הבכורה המצופה שלה בעל אותו השם. האלבום יצא ב-28 באוקטובר 2014 ומכיל 9 שירים.

חיים אישיים

כיום לייטון מתגוררת בניו יורק. בשנת 2009, דורגה במקום ה-12 במגזין הגברים "מקסים", ברשימת "100 הנשים הסקסיות בעולם".
היא יצאה עם חבר לסדרה, סבסטיאן סטן המגלם את דמות של קארטר בייזן ב"אחת שיודעת". הזוג נפרד בסביבות אפריל 2010.
ב-2013 התארסה לשחקן האמריקאי-יהודי אדם ברודי, ב-2014 הם נישאו בטקס פרטי, ובאוגוסט 2015 נולדה בתם הראשונה ארלו דיי.
וילם איינטהובן

ביוגרפיה

איינטהובן נולד ב-21 במאי 1860 בסמרנג  שבאי ג'אווה שבאיי הודו המזרחיים ההולנדיים (היום אינדונזיה). בילדותו נפטר אביו, שהיה רופא, וממשפחה נוצרית-הולנדית ויהודית. אימו הייתה ממשפחה נוצרית ממוצא הולנדי ושווייצרי. ב-1870 עברה אימו יחד איתו ועם אחיו לאוטרכט.
ב-1885 קיבל איינטהובן תואר רופא מאוניברסיטת אוטרכט. ב-1886 התמנה לפרופסור באוניברסיטת ליידן.
ב-1902 התקבל כחבר לאקדמיה המלכותית ההולנדית למדע ואומנויות .

עבודתו

לפני איינטהובן, ידעו שהלב פועם ומייצר זרם חשמלי, אבל הכלים באותה תקופה לא היו יכולים למדוד במדויק את התופעה אלא בעזרת מיקום אלקטרודות הישר מעל הלב. החל מ-1901, איינטהובן הכין סדרה של אבות טיפוס לגלוונומטר חוטי, אשר השתמשו בחוט להט דק שנע בין שני אלקטרומגנטים חזקים. כאשר זרם עבר דרך החוט, השדה האלקטרומגנטי גרם לחוט לנוע. לאחר מכן האירו את החוט והוא הטיל צל על קו נע של נייר מיוחד, שהשאיר קו מתמשך על הנייר, שהראה את תנודות החוט. האבטיפוס הראשון שקל 270 קילוגרם, ונזקק לצינון קבוע בעזרת מים למניעת התחממות יתר של האלקטרומגנטים וכדי להפעילו נדרשו 5 אנשים. מכונה זו הגבירה את הרגישות הרגילה של הגלוונומטר והייתה יכולה למדוד את קצב הלב בקלות למרות הבידוד הנגרם מהבשר והעצמות.
על אף שפיתוחים טכנולוגיים מאוחרים שיפרו מאוד את מכשירי האלקטרוקרדיוגרם ואת טכניקות מדידת קצב הלב, הטרמינולוגיה המשמשת לתיאור תוצאות של אלקטרוקרדיוגרם נשארה מתקופתו של איינטהובן, ואת רובה קבע הוא בעצמו. לאחר פיתוח הגלוונומטר החוטי, פנה איינטהובן לחקר מחלות קרדיווסקולריות, ואת השפעתן על קצב הפעימות של הלב. ב-1924 קיבל פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על המצאת מערכת האלקטרוקרדיוגרם הראשונה שנעשה בה שימוש רפואי.
צורן קרביד

היסטוריה

ייצור החומר החל ב-1890 על ידי הכימאי האמריקני אדוארד גודריץ' אצ'סון (Edward Goodrich Acheson) שרשם פטנט על התהליך בשנת 1893. אצ'סון ניסה לייצר יהלומים מלאכותיים על ידי חימום אבקת פחם עם חרסית (אלומיניום-סיליקט) בכלי ברזל. הוא כינה את הגבישים הכחולים שהתקבלו קרבורונדום (Carborundum) מתוך מחשבה שמדובר בתרכובת פחמן ואלומיניום כלומר חומר הדומה לקורונדום. אצ'סון גם פיתח תנור לייצור מנתי של החומר בתהליך בו משתמשים גם כיום.
ב-1893 גילה אנרי מואסאן את המינרל הנדיר מואסניט במטאוריט מאריזונה והמינרל נקרא על שמו. מואסאן גם סינתז SiC בכמה דרכים כולל המסת פחמן בצורן מותך, התכת תערובת של סידן קרביד וסיליקה וחיזור סיליקה מותכת בעזרת פחמן.

סיליקון קרביד טבעי

כל הצורן קרביד הנמכר בעולם מקורו מלאכותי, מואסניט טבעי מצוי בכמויות מזעריות במטאוריטים ובמרבצי קורונדום וקימברליט. בעוד החומר נדיר מאוד בכדור הארץ הוא נפוץ בחלל: הוא מפוזר כאבק מסביב לכוכבים עתירי פחמן ונמצא במטאוריטים.

ליטוש וחיתוך

בשל עמידותו ומחירו הנמוך צורן קרביד משמש לליטוש יהלומים וכן לליטוש תעשייתי, לחיתוך והחלקה. חלקיקי צורן קרביד מודבקים על נייר לייצור נייר זכוכית וכן סרטי חיכוך להדבקה על סקייטבורד.
חומר מורכב עשוי צורן קרביד ואלומינה שפותח בשנות ה-80 משמש לייצור כלי חיתוך.

שריון

משתמשים בחומרים קרמיים מבוססי צורן קרביד (כמו גם אלומינה ובורון ניטריד) לייצור אפודי מגן.

תנורים

בשל העמידות הגבוהה בחום משתמשים בצורן קרביד לייצור מדפים בתנורים לשריפת קרמיקה.

במערכות חשמל

השימוש החשמלי הראשון של צורן קרביד היה בעוצרי ברקים (lightning arresters), התקנים אלו צריכים להיות בעלי התנגדות חשמלית גבוהה עד לסף מתח חשמלי שמעבר לו ההתנגדות צריכה לרדת ולהישאר ברמה זו עד שהמתח יורד. לצורן קרביד יש התנגדות תלוית מתח כזו ועמודים של SiC דחוס שימשו חיבור בין קווי מתח גבוה לאדמה. כשפגע ברק בקו המתח והמתח עלה רגעית ירדה התנגדות הצורן קרביד והזרם עבר לאדמה. עוצרי הברקים מצורן קרביד הוחלפו במערכות אחרות כיוון שהמוליכות שלהם במתחי הרשת הייתה גבוהה מדי.

גופי חימום

גופי חימום עשויים צורן קרביד קיימים כבר מתחילת המאה ה-20 ומשתמשים בהם בתנורים לייצור זכוכית, לטיפול תרמי במתכות, ייצור חומרים קרמים ועוד.

אבן חן

כאבן יקרה לתכשיטים צורן קרביד נקרא "מואסניט מלאכותית" או רק "מואסניט". המואסניט דומה ליהלום בכמה מאפיינים: הוא שקוף וקשה (9-9.5 בסולם מוס לעומת 10 ביהלום) ומקדם שבירה של 2.65 - 2.69 לעומת 2.42 ביהלום. המואסניט קל יותר מיהלום (3.21 גרם לסמ"ק לעומת 3.53 גרם לסמ"ק ביהלום) ועמיד יותר לחום. בניגוד ליהלום לצורן קרביד יש שבירה כפולה וניתן להבחין בפלואורסצנציה ירוקה או צהובה כאשר החומר מוקרן באור אולטרה סגול.
דוד מרקיש

ביוגרפיה

דוד מרקיש נולד במוסקבה בשנת 1938. אביו, המשורר היידי הנודע פרץ מרקיש, נאסר על ידי השלטונות הסובייטיים בשנת 1949, הואשם ב"לאומנות יהודית" ובאוגוסט 1952 הוצא להורג. לאחר מאסר האב הוגלתה משפחתו לקזחסטן ורק בשנת 1956 הורשתה משפחת מרקיש לחזור למוסקבה. 
בראשית דרכו עסק דוד מרקיש בשירה בלבד, אך בשנות השלושים לחייו חדל ממנה ומאז הוא מקדיש עצמו לכתיבת פרוזה. 
בשנת 1972 עלה מרקיש לישראל. במסגרת עבודתו היה גם כתב בעיתון מעריב.
בשנת 2008 הופק בקזחסטן הסרט "מתנה לסטלין" המבוסס על סיפור ילדותו של מרקיש.
לבש טרנופולר

לֻבּש טרנופולר (אריה ליב טרנופולר-טל) (14 במאי 1903 - ג' בתמוז תשמ"ט, 6 ביולי 1989) היה מנהיג ציוני, מראשי מפלגת "פועלי ציון שמאל", חלוץ וחבר בגדוד העבודה, פובליציסט וסופר עברי.

תולדותיו

לבש טרנופולר נולד לאסתר לבית גרינברג ולמרדכי פנוקיבר בכפר בפודוליה, אז חלק מן האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), במשפחה חסידית. בגיל שנתיים עברה המשפחהצלעיירה הסמוכה, ליטין. ראשית למד בחדר ולאחר מכן המשיך בגימנסיה ממשלתית ובמקביל בחדר "מתוקן".
ב-1917 עבר יחד עם בני משפחתו לעיר המחוז ויניצה, בה סיים את לימודיו בגימנסיה.
בדצמבר 1921 עזב יחד עם קבוצת חלוצים את ברית המועצות במטרה לעלות ארצה, אולם נאלץ לשהות בלבוב (אז בשטח פולין) יחד עם מאות חלוצים מרוסיה ואוקראינה, כיוון שלא היו להם רשיונות עליה לארץ ישראל.
הוא עלה לארץ ישראל בינואר 1923, בשלהי תקופת העלייה השלישית. הצטרף כחבר לגדוד העבודה. הוא היה בין המתיישבים בתל יוסף, היישוב השני של גדוד העבודה בעמק יזרעאל; פרק זמן היה חבר בחבורת החלוצים "חבורת העמק"; ואחר כך, חבר בפלוגת גדוד העבודה בחיפה. בשנת תרפ"ה 1925, היו חברי גדוד העבודה בנאים של תחנת הכוח החשמלי (על ידי מנוע דיזל) הראשונה של חיפה ביוזמתו ותכנונו של פנחס רוטנברג. טרנופולר וחבריו עבדו באתר הבניה בחציבה, כיפוף פסי ברזל, יציקת בטון, הנחת לבנים ומלט, וטיוח הקירות. ומלבד זאת, סללו כביש "על הכרמל" - בשכונת כרמל מרכזי, ועבדו כסבלים בנמל חיפה.
באותן שנים כתב טרנופולר רשימות על דמויות חברים ומנהיגים במחנה החלוצים; דבריו על הסופר י"ח ברנר ביטאו את הרגשתם של רבים: "עלינו הדור הצעיר, ברנר נתחבב מאֹד. הוא היה כל כך קרוב ומובן לנו וביחד עם זה כל כך חתום וסתום. זכורני, ימי המהפכה הבולשביסטית ברוסיה. ימי הגעגועים הגדולים, תסיסה הנפשית (כך), עֹדף המרץ וכוחות היצירה הנחנקים ללא-טעם ... (נקודות במקור) מרחב ואורים רומזים למרחקים מצד אחד, - וסתירות, חִפושים והתלבטויות מצד שני. בימי התסיסה האלו נתחבב עלינו ברנר, משורר ההתלבטות. בלבנו נשאנו אותו ואִשיוּתו הִבהבה ורמזה מן הארץ לרבים מהנער בגולה. בהתמדה מיוחדת התעמקנו בכתביו, שנכתבו "בדם הלב ובמיץ-העצבים", כלשונו הוא. דרך-חיים אמרנו ליצֹר מתוך התלבטויותיו וספקותיו, כי ימי כִשלון והתלבטות, תהִיָה על פרשת דרכים היו לנו הימים הללו".
יחד עם מניה שוחט ייסד טרנופולר את "הליגה להתקרבות ושיתוף יהודי-ערבי" - ליגה V, וכיהן בתפקיד המזכיר הכללי שלה. במסגרת תפקידו זה נסע לארצות שונות, בגלוי ובחשאי. כך למשל, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה בשנת 1944, עמד בראש משלחת לטהרן, שבין השאר, העבירה לתושבים ציוד רפואי ואחר שנרכש גם מתרומות שנאספו ביישוב היהודי בארץ. מניה שוחט מסרה לחיים ויצמן שעמד בראש ההסתדרות הציונית על המשלחת ועל מידע חשוב שצבר טרנופולר בנסיעה זו. טרנופולר היה ממנהיגי המפלגה: "התנועה לאחדות העבודה" שהתפלגה ממפא"י בשנות הארבעים, ואחר כך, כרבים מחבריה, הצטרף למפלגת מפ"ם והיה אחד ממנהיגיה.
עד שנות השישים התגורר טרנופולר בתל אביב, ואחר עבר לחיפה.
חלקים מארכיונו הפרטי הופקדו בארכיון ביד טבנקין באפעל, ובארכיון מכון לבון בתל אביב.
קלאודיה מרקלה

קלאודיה מרקלה (לטינית: Claudia Marcella; ‏41 לפנה"ס - ?) הייתה אצילה רומאית מהשושלת היוליו-קלאודית.

ביוגרפיה

מרקלה נולדה בשנת 41 לפנה"ס ברומא, אביה הקונסול גאיוס קלאודיוס מרקלוס היה צאצא של המצביא הנודע מרקוס קלאודיוס מרקלוס והשתייך לבית האב של הקלאודיים אמה אוקטביה הייתה אחותו של אוקטביוס שעתיד להיות הקיסר הראשון של רומא.
בשנת 40 לפנה"ס אביה נפטר ואמה אוקטביה נישאה מחדש בנישואים פוליטיים למרקוס אנטוניוס במטרה לבסס את הברית בין אוקטביוס לאנטוניוס. מרקלה התגוררה עם אמה ואביה החורג באתונה עד שאנטוניוס נטש את משפחתו לטובתה של מלכת מצרים קלאופטרה השביעית ואוקטביה וילדיה חזרו להתגורר ברומא.
מרקלה חותנה עם מרקוס ויפסניוס אגריפס בשנת 28 לפנה"ס על ידי דודה אוקטביוס במטרה להעמיק את בריתו עם אגריפס על ידי הפיכתו לחלק מהמשפחה השולטת. שמרקוס קלאודיוס מרקלוס שהיה אחיה של מרקלה ובעלה של יוליה בת אוגוסטוס נפטר בשנת 21 לפנה"ס אוגוסטוס הורה לאגריפס להתגרש ממנה כדי שיוכל לשאת את יוליה. לזוג היה מספר ילדים שעליהם אנו לא יודעים דבר.
מרקלה חזרה להתגורר בבית אמה שהשיאה אותה לאחיה החורג יולוס אנטוניוס, בנו של מרקוס אנטוניוס, ונולד להם בן בשם לוקיוס אנטוניוס. בשנת 2 לפנה"ס התאבד יולוס אנטוניוס (ויש הטוענים כי אולץ לשים קץ לחייו). הסיבה הייתה קנוניית רצח טיבריוס, בעלה של יוליה, עימה ניהל יולוס אנטוניוס רומן במשך מספר שנים. אוגוסטוס ששמע על הקנוניה שלח שליחים אל יולוס אנטוניוס על מנת לאסרו אולם זה התאבד קודם לכן. 
לאחר מכן נישאה מרקלה בשלישית לסקסטוס אפוליוס, ולזוג נולדה בת בשם אפוליה ורליה.
מצחתה מתיאנתי

גאוגרפיה

האזור עשיר ומגוון מבחינת החי והצומח. בשטח המחוז נכללים שמורות הטבע שמורת הטבע של קאזבגי ושמורת הטבע של סאגוראמו. החלק הקידמי של ההרים מכוסה בעיקר בתערובת של שיחים קוצניים ועצים. עצי אלה לבנה ואלון נמצאים בעיקר בחלקים הנמוכים של ההרים כשעצי האשור בחלקים הגבוהים. ניתן גם למצוא סוגים שונים של עצים מחטניים יחד עם עצי אורן במחוז. שדות אלפיניים ותת-אלפיניים מעל לאזור המיוער של ההרים. שושנת העמקים הקווקזית ניתן למצוא בדרך כלל במדרונות הצפוניים של ההרים כאשר את הערער גדל על המדרונות הדרומיים. בחלקים מסוימים ניתן למצוא עצי שדר וצפצפות בכמויות קטנות כמו גם גבתונים צהובים וסוגים שונים של תבואה. בתוך היער מכוסה הקרע במספר סוגי מרבדי פרחים, בהם פעמוניות, ורדים ועוד.
שיחי היפופיאה נמצאים בעיקר בחורשת תרגי. החי במזרח המחוז כולל: יעלים קווקזיים הנמצאים בעיקר בחבסורתי. בחלק התחתון של אזור היערות ניתן עדיין למצוא איילים וכן טורפים כמו דוב חום, זאבים, שועלים, דלקים (ממשפחת הסמוריים), גיריות, סמורים ושונרים (במקרים נדירים). תנים, ארנבים וסנאים ניתן למצוא בעיקר ביערות שבחזית ההרים כשבערבות ניתן למצוא מספר רב של עכברים ונברנים.
ישנם מספר סוגי דגי מים מתוקים במחוז שנמצאים בנהרות המחוז. ביניהם: טרוטות, קרפיונים ואחרים.

מושלי המחוז

1998 – קוֹבָּה בּוּצ'וּקוּרי
2002 – ארמָז שָמַנאוּרי
2004 - דוד בָּשאלישווילי
 
2004 – גיאורגי חאצ'ידזֶה
 
2005 – ואסיל מאר'לָפֶּרידזֶה
2008 - צֶזאר צ'וֹצֶ'לי
שמעון לב

ביוגרפיה

שמעון לב נולד בירושלים כבן זקונים לדבורה לבית לדרר וזאב לב, אמו נפטרה כשהיה בן שש. על פי עדותו, מותה העלה את המוות כמוטיב חוזר בעבודותיו. למד בבית הספר "חורב", ולאחר מכן בישיבה תיכונית. הוא סולק מהישיבה כתוצאה מעבירת משמעת חמורה. השתייך לתנועות הנוער עזרא ובני עקיבא. דחה את גיוסו לצה"ל בשנה כדי ללמוד בישיבת מרכז הרב. בצה"ל שירת, כאחיו הבכור נחום לב, כלוחם בסיירת מטכ"ל.
לב סיים לימודי צילום במכללת הדסה ב-1988. השלים תואר ראשון בלימודי הודו באוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני בהצטיינות בתוכנית מחקרית אישית. לב קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית ב-2016, בהנחייתם של יוחנן גרינשפן ובועז הוס, על עבודה שכותרתה "נהירין לנו שבילין דהודו", המפגש התרבותי בין העולם היהודי לבין הודו על רקע צמיחתן של התנועות הלאומיות, הציונית וההודית.
שמעון לב כתב מספר ספרים שזכו לתהודה גדולה, כל אחד בתחומו: הספר "Soulmates", על מהאטמה גנדהי והאדריכל היהודי הרמן קלנבאך, שהפכו לחברים קרובים לאחר שנפגשו בעת שהותו של גנדהי בדרום אפריקה, שם עוצבו השקפותיו על גזענות ועל זכויות אדם, ועל ההשפעה ההדדית העמוקה בין השניים. העיתון ההודי "The Hindu" כתב על הספר שהוא "מלא תובנות" ושהוא מהווה "תוספת רבת ערך למחקר ההיסטורי על גנדהי". בין היתר, הספר מפריך את ההשערה שהועלתה על ידי ג'וזף לליוולד, שבין השניים היו יחסים אינטימיים.
בעקבות הפרסום על הקשרים בין גנדהי לבין קלנבאך בספרו של לב, החליטה ממשלת ליטא בספטמבר 2015 להקים פסל לציון חברותם.
לב הוא גם המחבר של הספר "ושיודע לשאול", הכולל ארבעה עשר מונולוגים של דתיים לשעבר (ביניהם מונולוג של לב עצמו, בעילום שמו, וכן של אחיו, נחום לב).
לב שהה תקופות ארוכות בהודו ובסין, והדריך שם בטיולים. פרסם שורה ארוכה של מאמרים וביקורות ספרים שנושאם תרבויות המזרח הרחוק. הוא שימש כמבקר ספרים שעסקו בתרבויות המזרח במדור הספרים של עיתון ידיעות אחרונות. לב מלמד צילום במכללת הדסה ובאגף הנוער של מוזיאון ישראל בירושלים.

פעילות אמנותית

שמעון לב הציג את עבודות הצילום שלו ב-28 תערוכות יחיד, ביניהן: הביאנלה השנייה לצילום ישראלי במשכן לאומנות בעין חרוד; הוא השתתף בלמעלה מחמישים תערוכות קבוצתיות. כמו כן, יצר צילומים לשורה של ספרים, וביים שלושה סרטי טלוויזיה.
בתערוכה לסיכום מאה שנות צילום בארץ ישראל, נבחר לב לייצג את שנות התשעים.
בשנת 2014 יצר לב תערוכת צילומים, וידאו ומיצגים על משפחת אביו, בשם "שני ארכיונים משפחתיים", במשותף עם האמן האוסטרי פרידמן דרשמידט. התערוכה הוצגה בישראל ובאוסטריה. דרשמידט הציג בה מסמכים ותיעוד אמנותי של בני משפחתו, שאחדים מהם היו נאצים. לב סיפר, שאחדים מהם החרימו את דרשמידט ואף איימו לתבוע אותו למשפט. התערוכה, שבה גם עבודות משותפות של שני האמנים, זכתה לכיסוי נרחב.
בשנת 2016 אצר לב את התערוכה "ירושלים בעיני צלמיה 1950-1900" במוזיאון מגדל דוד
בשנת 2019 אצר לב את תערוכת הצילומים "ההר - מסע מצולם אל הר הבית מ-1839 ועד ימינו"

משפחתו

אביו, פרופסור זאב לב, היה מייסד מכון לב בירושלים.

לב הוא גרוש ואב לשלושה, ומתגורר ביפו. הוא בין הגברים הראשונים בישראל, שגידל את שלושת ילדיו כאב משמורן.
יחסי אוסטרליה–טרינידד וטובגו

היסטוריה

בשנת 2004, בין היתר הודות לסחר החזק של חברות אוסטרליות עם מגזר הנפט של טרינידד וטובגו, הקימה ממשלת אוסטרליה נציבות עליונה בפורט אוף ספיין. נציבות זו משרתת גם 14 מדינות אחרות בקריביים.

סחר

טרינידד וטובגו היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של אוסטרליה באיים הקריביים.

יחסים דיפלומטים

אוסטרליה מחזיקה בנציבות עליונה בפורט אוף ספיין. מאידך, לטרינידד וטובגו אין שום נציגות באוסטרליה.