google/wiki40b huggingface dataset:
פרוטוקול דיפי-הלמן

בקריפטוגרפיה, פרוטוקול דיפי־הלמן (Diffie-Hellman) הוא פרוטוקול שיתוף מפתח הראשון, שהוצע על ידי ויטפילד דיפי ומרטין הלמן ב־1976 כדי לפתור את בעיית הפצת המפתחות. הפרוטוקול מאפשר לשני משתתפים שלא נפגשו מעולם ואינם חולקים ביניהם סוד משותף כלשהו מראש, להעביר אחד לשני מעל גבי ערוץ פתוח (שאינו מאובטח) סוד כלשהו כך שאיש מלבדם אינו יודע מהו. הסוד יכול להיות בהקשר של פרוטוקול תקשורת מפתח הצפנה. פרוטוקול דיפי־הלמן מתמודד עם בעיה זו בשיטה אסימטרית על ידי פונקציה חד-כיוונית. היתרון שלו שהוא פוטר את המשתתפים בתקשורת מוצפנת לשתף מפתחות הצפנה סודיים מראש, תחת זאת המצפין יכול להכין מפתח שיחה ארעי (באנגלית: ephemeral key), להעבירו באמצעות הפרוטוקול לצד השני ואז התקשורת ביניהם יכולה להיות מוצפנת באמצעות מפתח זה עם צופן סימטרי לפי בחירה כמו AES ובגמר השימוש בו המפתח מושמד. אם כל המפתחות בפרוטוקול הם חד־פעמיים ולא חוזרים להשתמש בהם שוב, הרי שהפרוטוקול מספק סודיות מושלמת קדימה במובן שמרגע שהמפתח הושמד אין שום דרך לשחזר אותו, אפילו אם בעתיד תתגלה דרך יעילה לפצח את הפרוטוקול.
ביטחון הפרוטוקול מסתמך על הקושי שבפתרון בעיית דיפי־הלמן (להלן) הדומה לבעיית הלוגריתם הבדיד. הגרסה המתוארת מספקת הגנה על סודיות המפתח המשותף כנגד יריבים פסיביים המסוגלים לצותת לערוץ התקשורת בלבד. היא אינה מספקת הגנה מפני יריב אקטיבי המסוגל ליירט, לחסום או ל'הזריק' מסרים כרצונו. למעשה, הפרוטוקול אינו מספק מה שקרוי "אימות זהויות המשתתפים". הם יכולים להיות סמוכים ובטוחים כי מלבדם אין איש יודע מהו המפתח ששיתפו, אך אינם מקבלים כל ערובה לגבי זהות המשתתף האחר. מסיבה זו הפרוטוקול בגרסה הבסיסית פגיע במיוחד להתקפת אדם באמצע. גרסאות מתקדמות של הפרוטוקול כמו MQV נותנות מענה לבעיה זו.

היסטוריה ורקע

פרוטוקול דיפי הלמן הוצג ב־1976 על ידי ויטפילד דיפי ומרטין הלמן במאמר "כיוונים חדשים בהצפנה", המהווה ציון דרך בתולדות ההצפנה המודרנית. במאמר הציגו דיפי והלמן רעיון מהפכני לאותה עת - המפתח הפומבי. הם הראו איך אפשר לפתור את בעיית העברת מפתח הידועה מבלי שהמשתתפים ייאלצו להיפגש כלל. כמו כן הראו לראשונה כיצד ניתן ליישם חתימה דיגיטלית בעזרת מפתח פומבי. הרעיונות שהציגו הובילו לאחר מכן להמצאות נוספות בתחום זה, כמו RSA, צופן אל-גמאל, חתימת אל-גמאל וכן DSA. במרץ 2016 הודיעה ACM שדיפי והלמן הם חתני פרס טיורינג לשנת 2015 עבור עבודתם זו.

מציאת יוצר של החבורה הציקלית

בחירת יוצר קלה ביותר אם ידועים הגורמים הראשוניים של סדר החבורה במקרה של הדוגמה לעיל . היות ש־ כאשר  ראשוני. לפי תורת החבורות היוצר יכול להיות כל ערך המקיים:   עבור כל הגורמים  של . כלומר  וכן  מודולו , על כן  יכול לשמש כיוצר (ההסתברות שמספר אקראי יצור את החבורה היא  (הפונקציה  היא פונקציית אוילר). במקרה זה היות שהגורמים הם  מזה נובע ש־, לכן ההסתברות שמספר מסוים הוא יוצר היא ).

הכללות

במקום לעבוד בחבורה הכפלית של המספרים מודולו הראשוני  (שהיא חבורת אוילר של ), אפשר לעבוד בכל חבורה ציקלית אחרת. השותפים צריכים לפרסם את החבורה  ואת האיבר , ואז לחזור על התהליך כמתואר לעיל. הבעיות הניצבות בפני המאזין הסמוי נקראות 'בעיית דיפי־הלמן' ו'בעיית הלוגריתם הבדיד' בחבורה , בהתאמה.
אברהם יצחק בלוך

תולדות חייו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
נולד לרב יוסף יהודה לייב בלוך ולבת הרב אליעזר גורדון.
בתרפ"א מונה לראש ישיבת טלז לצד אביו, ולאחר פטירת אביו בז' בחשוון תר"ץ נבחר לרבה של קהילת טלז. כמו כן נבחר כחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל וחבר תנועת "יבנה".
בעקבות כניסת הרוסים לליטא הם סגרו את כל הישיבות וגם ישיבת טלז פוזרה. התלמידים המשיכו ללמוד במחתרת בחמש ערים שונות בליטא, והרב בלוך המשיך לדאוג להם ככל יכולת אף בתנאים הקשים האלו.
בתמוז תש"א פלשו הגרמנים לליטא ובכלל זה לטלז, והקהילה עם רבם ורבני הישיבה ובהם האח הבכור, הרב זלמן שמואל שהיה המנהל הרוחני של הישיבה ודיין בטלז, חוסלה. הרב בלוך נרצח עם בנו אליעזר בן ה-16 ביום כ' בתמוז ה'תש"א, 15 ביולי 1941. אשתו ראשא (44) וילדיהם: חסיה (19), פנינה (10) ויוסף יהודה ליב (4) בכפר ראיין הסמוך לטלז בי"ג בטבת ה'תש"ב, 2 בינואר 1942.
ברבדוס במשחקים האולימפיים לנוער

משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של ברבדוס למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה תשעה ספורטאים שהתחרו בחמישה ענפי ספורט. המשלחת הגיעה להישגים בענף האתלטיקה עם העפלה לגמר בריצת 1000 מטר לנערים בה סיימה במקום העשירי. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים ג'ודו, טניס, רכיבה ושחייה ובחלקם סיימה במקומות האחרונים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שמונה ספורטאים שההתחרו בשני ענפי ספורט. המשלחת העפילה לגמרים בענף האתלטיקה וסיימה במקום השביעי בריצת 100 מטר לנערות ובמקום השמיני בריצת 400 מטר לנערות. בענף השחייה המשלחת לא הגיעה להישגים.
דייוויד לנגטון

חיים אישיים

ב-1940 התחתן עם אשתו הראשונה רוזמרי. עם סיום המלחמה הבינו בני הזוג ששגו בכך שהתחתנו, אבל הם נשארו יחד למען שלושת בניהם. בנם הבכור, סיימון לנגטון, הוא במאי טלוויזיה שעבד עם אביו בסדרת הטלוויזיה "על אדונים ומשרתים". לנגטון התגרש מאשתו ב-1966.
במאי 1975 נשא לנגטון לאישה את קלייר גרין, אשתו לשעבר של מנחה הטלוויזיה הוגי גרין. ב-1994 לקה בהתקף לב חמור ונפטר בסטרטפורד אפון אייבון. במודעות הפטירה התגלה שגילו היה 82 ולא 72 כפי שנמסר קודם לכן. בהספדים תואר לנגטון כאדם פופולרי ונוח, שתמיד התנהג כג'נטלמן.
דניאל אורטגה

חייו

אורטגה, יליד לה ליברטד, היה במרבית חייו מנהיג חשוב של החזית הסנדיניסטית. במהפכה עממית ב-1979, שבה פעלו הסאנדיניסטים לצד קבוצות אחרות, הודח הרודן אנסטסיו סומוסה דביילה ויצא לגלות. אורטגה היה לחבר בממשל הצבאי השולט, ויותר מאוחר התמנה לנשיא ושלט בין השנים 1985 ל-1990. תקופת כהונתו אופיינה בעוינות של ממשל ארצות הברית למשטרו ובתמיכת ארצות הברית בהתנגדות הצבאית של ארגון הקונטראס. הוא הנהיג רפורמות סוציאליסטיות רבות בארצו על פי הדגם הקובני והסובייטי והפנה משאבים רבים לצורך הגברת האוריינות במדינה; האינפלציה בניקרגואה עלתה בשנות שלטונו מ-35% ליותר מ-3,000%. 
לאחר הפסדו בבחירות ב-1990, המשיך להיות פעיל בפוליטיקה של ניקרגואה ורץ שוב לנשיאות באוקטובר 1996 ובנובמבר 2001, אך בשני המקרים הפסיד.
בבחירות של 2006 רץ שוב מטעמם של הסאנדיניסטים וזכה בנשיאות ללא צורך בסיבוב שני (הוא זכה בכ-38% מהקולות), לאחר שגבר על יריבו העיקרי, המועמד הבולט של גוש המרכז-ימין, אדוארדו מונטאלגרה, ועל מספר מועמדים מטעם מפלגות קטנות. יריביו, ובהם יוצאי המפלגה הסאנדינסטית כגון הרטי לוויטס, האשימו את אורטגה בפופוליזם ובשחיתות, וניצחונו בבחירות 2006 מוסבר במידה רבה מאכזבתו של הציבור מן המדיניות הכלכלית של הימין, ששלט מאז 1990 ולא הצליח לצמצם את העוני והמצוקה במדינה, השנייה בעונייה בחצי הכדור המערבי.
במהלך כהונתו קיבלה המדינה נפט מוזל וסיוע כלכלי בשווי של לפחות 500 מיליון דולר בשנה מנשיא ונצואלה הוגו צ'אווס. אורטגה אף ביקר באיראן מיד לאחר ניצחונו בחירות ואמר כי "המהפכות באיראן וניקרגואה הן כמעט תאומים זהים... שתי המהפכות מקדמות צדק, חירות, הגדרה עצמית והתנגדות לאימפריאליזם". אורטגה יישם כלכלת שוק לה התנגד בעבר, ביצע רפורמות במערכת הרווחה, הפנה תקציבים למלחמה בעוני, סיפק הלוואות נוחות לבעלי עסקים, סייע לחקלאים, הנהיג סובסידיות לשימוש בתחבורה ואף הורה על ביצוע בדיקות ממוגרפיה חינם. בכהונתו הצטמצם אי השוויון הכלכלי, שופרו זכויות עובדים והוגברה נגישותם של האזרחים למערכות החינוך, הבריאות והביטוח הלאומי. אורטגה אף קידם הכשרתן של נשים לפתיחת עסקים זעירים באזורים הכפריים. בנוסף פעל אורטגה לעידוד השקעות זרות בתחומים כגון כריית זהב.
הבחירות המקומיות שהתקיימו ב-2008 היו הראשונות מאז 1990 בהן הוחלט שלא לאפשר השגחה של משקיפים בינלאומיים. ארגונים בינלאומיים שונים ודוברי האופוזיציה דיווחו על הטרדות, איומים, הפחדות שהופנו כנגד מצביעים, ואף על מקרים של אלימות. התוצאות הרשמיות קבעו כי מועמדי המפלגה הסנדיניסטית זכו ב-94 מ-146 המועמדויות. כתוצאה מטענות האופוזיציה על חוסר כשרותן של הבחירות, האיחוד האירופי השהה סיוע בסך 70 מיליון דולר וארצות הברית השהתה סיוע בסך כ-64 מיליון.
ב-2009 פסק בית משפט בניקרגואה שנשלט על ידי שופטים סנדיניסטים, כי ההגבלות בחוקת ניקרגואה, האוסרות על מתמודד לרוץ לשתי כהונות רצופות וכמו כן אוסרות על התמודדות על כהונה שלישית כנשיא המדינה, פוגעות בזכויות האדם של אורטגה. בבחירות שהתקיימו ב-6 בנובמבר 2011 ניצח אורטגה את יריביו כבר בסיבוב הראשון כשזכה בכ-63% מהקולות. יריבו העיקרי פאביו גאדיאה זכה בכ-31%. האופוזיציה בניקרגואה ומחלקת המדינה של ארצות הברית טענו כי הבחירות התאפיינו באיומים על אזרחים וכי נמנעה גישתם של מפקחים, בעוד שמפקחים בינלאומיים דיווחו כי אמנם היו אי-סדרים מסוימים, אולם לא הייתה הונאה שיטתית, והחריגות לא שינו את התוצאה.
Honey (שיר של אוולינה)

רקע ושחרור

לאחר שהוציאה את הסינגלים "Vuoristorataa", ו-"Rakkaudesta lajiin" ביחד כסינגל אחד, הוציאה אוולינה את "Honey", ששימש כסינגל השני מתוך אלבום הבכורה שלה, 24K. את הסינגל כתבו אנרי לאנץ, אוולינה טמנאלאקסו, מיקאל סולמן, וסימו פירחונן, והוא הופק על ידי לאנץ שהפיק גם את האלבום.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה ב-28 בדצמבר 2015, לערוץ ה-Vevo של אוולינה. בקליפ ניתן לראות תחילה ניתן לראות ציור של חוצן ועליו איקס אדום. לאחר מכן ניתן לראות זוג שמטייל בטבע, ולפתע משהו משתלט על הגבר. לאורך כל הקליפ חברתו של הגבר שמאבד את שפיותו מנסה להציל אותו בכך שגוררת אותו ומרימה אותו למקום שייסע לו. לבסוף, שניהם נופלים והיא מחזיקה אותו בידיה ובוכה בידיעה שהוא מת. לבסוף באורך פלא הוא חוזר לתחייה, ושניהם מחייכים. בין לבין ניתן לראות את אוולינה במסך צהוב ועמום שרה את השיר ביחד עם מיקאל גבריאל. 
נכון לספטמבר 2017, הקליפ הוא נצפה ביותר של אוולינה, כאשר מונה הצפיות שלו עולה על למעלה מ-8 מיליון צפיות.
חיל האוויר ה-11 של ארצות הברית

היסטוריה

החיל הוקם בשם "חיל האוויר של אלסקה" ב-15 בינואר 1942 במטרה לנהל את בניית כוחות חילות האוויר של צבא ארצות הברית באלסקה. ב-5 בפברואר 1942 שונה שמו ל"חיל האוויר ה-11". החיל השתתף בקרב על האיים האלאוטיים שנכבשו על ידי האימפריה היפנית. במהלך הקרב ביצעו מטוסי החיל 297 גיחות והטילו כ-3,662 טון פצצות. החיל השמיד 60 מטוסי אויב, משחתת אחת, צוללת אחת ושבע ספינות נושאות גייסות. בהמשך המלחמה הפציץ החיל את מתקני הצבא היפניים באיים הקוריליים הצפוניים. בתום המלחמה אורגן מחדש החיל כפיקוד האווירי של אלסקה ומפקדתו התמקמה בבסיס חיל האוויר אלמנדורף שבאנקורג'. 
בתחילת המלחמה הקרה התעצם החיל במטוסי סילון חדישים ובמתקני גילוי והתרעה. בסוף שנות החמישים ותחילת שנות השישים הופחתו מספר מטוסי הקרב המיירטים של החיל כתוצאה משינוי בדוקטרינת ההגנה האמריקאית, וכן פורקו תחנות הרדאר הרבות שהוצבו לאורך החוף הצפוני. 
ב-1990 הועבר החיל לאחריות פיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית ושמו שונה שוב ל"חיל האוויר ה-11". לאחר נפילת ברית המועצות, עברה התמקדות החיל מהגנה והרתעה מפני התקפה סובייטית לאימון והכשרת כוחות אוויריים זמינים למשימות ברחבי העולם.
סמיואל אדלר

ביוגרפיה

אדלר נולד למשפחה יהודית במנהיים, גרמניה, בנם של הוגו חיים וזלמה אדלר. המשפחה נמלטה בשנת 1939 לארצות הברית, שם היה הוגו לחזן בבית כנסת בוורסטר, מסצ'וסטס. אדלר הלך בעקבות אביו ללימודי מוזיקה וקיבל תואר ראשון מאוניברסיטת בוסטון ותואר שני מאוניברסיטת הרווארד. הוצעה לו משרת ניצוח בסגל המורים של אוניברסיטת ברנדייס, כממשיכו של ליאונרד ברנשטיין, אך הוא בחר תחת זאת במשרה של מנהל מוזיקלי של "היכל עמנואל" בדאלאס, טקסס. רב ההיכל, לוי אולאן, היה ידיד של משפחת אדלר.
אדלר החל את תקופת כהונתו בדאלאס ב-1953. בתקופת עבודתו בהיכל עמנואל הקים שם מקהלת ילדים ומקהלת מבוגרים, שלה הקצה מקום חשוב בטקסים הדתיים של ההיכל. המקהלה ביצעה לא אחת יצירות כוראליות יהודיות מודרניות, שאלמלא הוא לא היו זוכות לתשומת לב. בשנת 1966 עזב אדלר את דאלאס לטובת משרה בבית הספר איסטמן למוזיקה ברוצ'סטר, ניו יורק, שם לימד קומפוזיציה וניצוח עד לפרישתו בשנת 1994. 
מאז 1997 אדלר חבר בסגל מורי הקומפוזיציה בג'וליארד בניו יורק. בין תלמידיו המצליחים ביותר המלחינים לואיס קרצ'ין, מייקל איזאקסון ומייקל קארפ.

פרסים

אדלר קיבל פרסים רבים, ביניהם חברות באקדמיה ובמכון לאמנויות ולספרות של אמריקה, פרס צ'ארלס אייבס, פרס לילאן פיירצ'ילד ועוד. בשנת 1983 זכה בפרס דימס טיילור על ספרו בנושא תזמור; בשנת 1984 התמנה לפרופסור עמית של כבוד באוניברסיטה קולג' של קרדיף, ויילס ומענק גוגנהיים ל- 1984-1985. בשנת 1986 קיבל "תואר בוגר מצטיין" מאוניברסיטת בוסטון. האיגוד הלאומי של מורי מוזיקה בחר באדלר ל"מלחין השנה 1986-87" על Quintalogues, שזכתה בתחרות לאומית. בשנת 1989 הוענק לו פרס אייזנהרט של בית הספר איסטמן למוזיקה על הצטיינות בהוראה וכן זכה באות הכבוד של "מלחין השנה" (1991) מטעם אגודת נגני העוגב האמריקאית. בעת ביקורו השני בצ'ילה נבחר אדלר לאקדמיה הצ'יליאנית לאמנויות (1993) "על תרומותיו הבולטות לעולם המוזיקה כמלחין, מנצח וסופר".

יצירותיו

הרפרטואר של אדלר כולל יותר מ-400 יצירות בסוגות שונות, ביניהן חמש אופרות, שש סימפוניות, שמונה רביעיות מיתרים, לפחות אחד-עשר קונצ'רטי (עוגב, פסנתר, כינור, ויולה או קלרנית, צ'לו, חליל, גיטרה, רביעיית סקסופון, חמישיית כלי נשיפה מעץ), הרבה יצירות תזמורתיות קצרות, יצירות להרכב כלי נשיפה מעץ ותזמורת קטנה, מוזיקה קאמרית, כמות גדולה של מוזיקה כוראלית ושירים.

מקור

Cristol, Gerry. A Light in the Prairie: Temple Emanu-El of Dallas 1872–1997. Fort Worth TX: TCU Press, 1998. ISBN 0-87565-184-4.
לואי שארל דה לה בורדונה

חייו

לה בורדונה נולד באי ראוניון שבאוקיינוס ההודי למשפחה עשירה ומיוחסת. סבו, ברטרנד פרנסואה דה לה בורדונה היה אדמירל מפורסם ומושל בראוניון (שנקרא בורבון עד 1793) ובמאוריציוס. 
ב-1814 נשלח ללמוד בפריז, שם למד לשחק שחמט. לה בורדונה נדבק בתאווה ל"משחק המלכים" והיה משחק בכל יום, ולעיתים אף על סכומי כסף פעוטים. 
ב-1821 היה לשחקן השחמט החזק בעולם, לאחר שהביס את מורו אלכסנדר דשאפל.
ב-1824 ביקר באנגליה כדי להתמודד מול מיטב אמני השחמט האנגליים, אותם הביס. אז הוכרז כגדול שחקני השחמט של אירופה. במשך 10 שנים האנגלים הכירו בנכונות תיאור זה, עד שבאה ההזדמנות להעמידה למבחן בשנת 1834.
ב-1827 פרסם את זכרונותיו של סבו הידוע וב-1833 את Nouveau Traité du jeu des échecs, ספר על יסודות משחק השחמט (ספר זה תורגם אחר כך לרוסית). בספר זה לראשונה נכתבו עצות כיצד לעבוד במקביל עם ספר שחמט וללמוד כיצד לחשב וריאנטים בראש.

דו-קרב מקדונל - לה בורדונה

לה בורדונה ידוע יותר מכל כמי ששיחק, (נגד האירי אלכסנדר מקדונל) את דו-קרב השחמט החשוב הראשון בהיסטוריה של המשחק - התמודדות שכללה למעשה שמונים וחמישה (לפי מקורות אחרים שמונים ושמונה) משחקים שהתחלקו על פני שש תת-התמודדויות שנערכו בלונדון בין יוני לאוקטובר 1834. מארגן ההתמודדויות היה גורג' ווקר, תאורטיקאי, היסטוריון, סופר, ומייסד מועדון השחמט של וסטמינסטר. "מרתון וסטמינסטר" היה הקרב הראשון על כתר השחמט, קודם לדו קרבות הרשמיים על אליפות העולם.
משחקיהם של מקדונל ולה בורדונה פורסמו בהרחבה ונותחו על ידי פרשנים ברחבי אירופה. הם גם כללו חידושים רבים, אשר חלקם עדיין משוחקים היום. ניתן לראות בהתמודדות את ראשיתו של העידן המודרני בשחמט.
לה בורדונה ניצח בדו-קרב הכולל בהפרש ניכר, עם 45 ניצחונות, 13 תוצאות תיקו ו-27 הפסדים, לפי גרסה אחת, 44 ניצחונות, 14 תוצאות תיקו ו-30 הפסדים לפי האחרת. שעון השחמט טרם הומצא, ורבים מהמשחקים התארכו עד למעלה משבע שעות. כל יום פרט ליום ראשון, בשעת צהריים, החלו לשחק. במהלך המשחקים עצמם לא החליפו השניים מילים פרט להתראות שח, שכן מקדונל לא ידע צרפתית ולה בורדונה מצידו לא ידע אנגלית. קשיי התקשורת לא מנעו מלה בורדונה מללעוג ליריבו בקול כאשר נטה המשחק לטובת הצרפתי. 
לבסוף הופסק הדו-קרב המרתוני משום שלה בורדונה נאלץ לחזור לצרפת כדי לטפל בענייניו הפיננסיים, תחום בו ידע כשלונות חוזרים ונשנים (הוא אף איבד מספר שנים קודם לכן את ירושתו בעסקת נדל"ן מפוקפקת). ההכנות לחידושו נקטעו ב-1835 עם מותו של מקדונל כתוצאה מזיהום בכליות. גם כך, אם כוללים את כל שש ההתמודדויות השונות, זהו הדו-קרב הארוך ביותר בהיסטוריה של המשחק.
חידוש הדו-קרבות בין צרפת ואנגליה המתין עד למשחקים בין אוורד סטאונטון ל-פייר סט. אמאנד.

אחרית ימיו

ב-1836 ייסד את כתב העת לשחמט "לה פלמיד" (Le Palamède) על שם הגיבור מהמיתולוגיה היוונית, אחד מהמשתתפים במלחמת טרויה. הירחון הראשון בעולם שהוקדש למשחק והיוצא לאור בצרפת עד היום. בנוסף כיהן בשנותיו האחרונות כמזכיר מועדון השחמט של פריז. התמוטטותו של המועדון הייתה בין הסיבות לכך שלה בורדונה מצא את עצמו שוב חסר כל, ונאלץ למכור את חפציו האישיים ואפילו את בגדיו.
ב-1840 שב ללונדון בעקבות משרה שהוצעה לו. שם נפטר בסוף אותה שנה, בן 45 (או 43) בלבד, מבצקת.
אגם ואנקה

בתרבות הפופולרית

הזמרת קרן פלס הוציאה בשנת 2012 סינגל בשם "לייק וואנקה".
אוטבידברג (כדורגל)

היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1907 ועד עונת 1967 שיחק בליגות הנמוכות בשוודיה. בשנת 1946 העפיל לראשונה לגמר הגביע השוודי והפסיד לקבוצת מאלמה. בסוף עונת 1967 הגיע למקום הראשון בליגה השנייה בשוודיה ועלה בפעם הראשונה לליגת העל השוודית. המועדון שיחק בליגת העל השוודית 9 עונות ברציפות מעונת 1968 ועד עונת 1976. תקופה זו נחשבת לתקופה הטובה ביותר למועדון שבה זכה בשתי אליפויות ובשני גביעים.
המועדון שיחק במפעלים האירופאיים לראשונה בעונת 1970/1971 במסגרת גביע אירופה למחזיקות גביע לאחר זכייתו הראשונה בגביע השוודי. המועדון הפסיד בסיבוב המוקדמות לקבוצת פרטיזן טירנה מאלבניה והודח מהטורניר. בעונת 1971/1972 שיחק בגביע אירופה למחזיקות גביע לאחר זכייתו השנייה בגביע השוודי. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת זגלבי סוסנוביץ מפולין. בשמינית הגמר ניצח את קבוצת צ'לסי מאנגליה. ברבע הגמר הפסיד לקבוצת דינמו ברלין ממזרח גרמניה והודח מהטורניר.
בעונת 1971 סיים במקום השני בליגה ושיחק לראשונה בגביע אופ"א בעונת 1972/1973. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת קלאב ברוז' מבלגיה והודח מהטורניר. לאחר זכייתו של המועדון באליפות הראשונה בעונת 1972, שיחק בגביע אירופה לאלופות בעונת 1973/1974. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת באיירן מינכן ממערב גרמניה והודח מהטורניר. בעונת 1975/1974 שיחק בגביע אירופה לאלופות לאחר זכייתו השנייה באליפות. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת אוניברסיטטה קראיובה מרומניה. בשמינית הגמר ניצח את קבוצת ה.י.ק. הלסינקי מפינלנד. ברבע הגמר הפסיד לקבוצת ברצלונה מספרד והודח מהטורניר.
בסוף עונת 1976 ירד לליגה השנייה ואחרי עונה אחת חזר לליגת העל השוודית. המועדון שיחק בליגת העל השוודית 5 עונות ברציפות מעונת 1978 ועד עונת 1982 שבסופה ירד לליגה השנייה. בעונת 1978/1979 העפיל לגמר הגביע השוודי והפסיד לקבוצת גטבורג.
המועדון שיחק בליגה השנייה ובליגות נמוכות יותר עד עונת 2009 . בעונת 2005 העפיל לגמר הגביע השוודי והפסיד לקבוצת יורגודן. בעקבות הגעת המועדון לגמר הגביע השוודי, המועדון שיחק בגביע אופ"א בעונת 2006/2007. בסיבוב המוקדמות הראשון ניצח את קבוצת אצלה אטלברוק מלוקסמבורג. בסיבוב המוקדמות השני ניצח את קבוצת בראן מנורווגיה. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת גראסהופרס ציריך משווייץ והודח מהטורניר.
בסוף עונת 2009 עלה לליגת העל השוודית. המועדון שיחק עונה אחת בליגת העל השוודית, ירד לליגה השנייה ואחרי עונה אחת חזר לליגת העל בסוף עונת 2011. המועדון משחק ברציפות בליגת העל השוודית מעונת 2012.
ייט"ב

היסטוריה

המושב הוקם בתחילה כהיאחזות נח"ל נערן בשנת 1970, ואוזרח בשנת 1976 (הגרעין המקורי של נח"ל נערן ייסד את הקיבוץ נערן הנמצא צפון-מזרחית לייט"ב). לאחר מכן תיפקד כקיבוץ וכיום הוא מושב שיתופי אשר תושביו הם עולים מברית המועצות לשעבר. 
רוב התושבים עוסקים בחקלאות: ישנם מטעי תמרים, גידולי שדה כגון פלפלים, ועוד. חלק מן התושבים עובדים ביישובי הסביבה ובירושלים.
ביישוב מוסדות המספקים שירותים כגון: צרכנייה, מרפאה, בית כנסת, מקווה, ברכת שחייה, מוסך, מספרה, סטודיו לקרמיקה, סטודיו לעיצוב גרפי, קליניקה לנטורופתיה וייעוץ לאורח חיים בריא.
אמני השירה מנירנברג

אמני השירה מנירנברג (בגרמנית: Die Meistersinger von Nürnberg) היא אופרה בשלוש מערכות מאת ריכרד וגנר. האופרה הוצגה לראשונה ב-21 ביוני 1868 בתיאטרון הלאומי במינכן, וזכתה באופן מיידי להצלחה גדולה. מיד לאחר מכן החל סיבוב הופעות להצגתה בכל רחבי גרמניה.

רקע היסטורי

עלילת האופרה מתרחשת בעיר נירנברג במאה ה-16 אשר בעת ההיא הייתה עיר חופשית בחסות הקיסר, ואחד ממוקדי הרנסאנס בצפון אירופה. האופרה מתארת באופן מדויק למדי את חיי גילדת אומני השירה אשר הייתה אגודה של משוררים חובבים בני המעמד הבינוני ובעלי מקצוע אחר אשר שימש לפרנסתם.
אומני השירה פיתחו את הגישה המקצועית של אומנות השירה והמוזיקה ולפיה מדובר בתהליך לימוד מעמיק של מערכת חוקים ותקנות להלחנה כתיבה והופעה, בדומה למקובל בקרב הגילדות של בעלי מקצוע אחרים. האופרה מספקת תיאור מהימן של התקופה ההיסטורית, והמסורת שהיו מקובלים בקרב הגילדות המקצועיות באירופה של ימי הביניים.
אחת הדמויות המרכזיות באופרה, הנס זאקס, מתבססת על דמות היסטורית אמיתית של המשורר המפורסם ביותר מבין אומני השירה של נירנברג.

סיפור העלילה

במערכה הראשונה מודיע צורף הזהב ויט פוגנר (Veit Pogner) כי המנצח בתחרויות השירה של פסטיבל סנט יוהאן המציין את תחילתו של הקיץ, יזכה להתחתן עם בתו אווה. התנאי היחיד הוא כי על המנצח להיות בפועל, או להפוך לאחד מחברי גילדת אומני השירה. האביר הצעיר וולטר (Walther von Stolzing) המאוהב באווה, מחליט להצטרף לתחרות אך נכשל ולא הופך לאחד מחברי הגילדה.
במערכה השנייה, מחליט גם המזכיר העירוני בקמסר (Beckmesser) להצטרף לתחרות וגורם למהומה.
במערכה השלישית מסייע הסנדלר הנס זאקס, אחד מחברי גילדת אומני השירה, לאביר וולטר לכתוב ולהלחין שיר, והוא זוכה בתחרות ובליבה של אווה.

ניתוח וביקורת

האופרה אומני השירה מנירנברג היא ייחודית במכלול יצירתו של ריכרד וגנר מכיוון שהיא האופרה היחידה בעלת מאפיינים קומיים, והיחידה הניתנת למיצוב בתוך תקופה היסטורית מובחנת. זאת לעומת יצירותיו האחרות שהן בעלות מאפיינים קודרים וטרגיים אשר עלילתן מתקיימת בעולם של מיתוסים ואגדות.
אף על פי שהמסר העולה ממנה מטיף לפתיחות וקבלת החדש והזר לתוך חברה מלוכדת וסגורה, הרי שהיא הפכה לסמל פטריוטי של לאומנות גרמנית ככל הנראה על רקע המאורעות ההיסטוריים של תקופת איחוד גרמניה בסוף שנות ה-60 של המאה ה-19. דבריו של זקן המשוררים הנס זאקס בדבר הצורך לשמר את האומנות הגרמנית מפני איומים התקבל כהטפה ללאומנות על רקע מלחמת צרפת-פרוסיה שהתרחשה אף היא בתקופה זו.
גם במהלך המאה ה-20 המשיכה האופרה לסמל את הלאומנות הגרמנית הפטריוטית. בעת חידוש הצגת האופרה בפסטיבל ביירוית בסיום מלחמת העולם הראשונה, קיבל הקהל בתשואות סוערות את דבריו של הנס זאקס בסיומה, וכסמל ללכידות הלאומית החל מיד בשירת ההימנון הלאומי.
גם הנאצים השתמשו באופרה לצורכי תעמולה. היא הושמעה בנוכחותו של היטלר בטקס החלפת השלטון לאחר בחירות 1933 בה עלתה המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה. הבמאית לני ריפנשטאל שילבה את קטעי האופרה בסרטה ניצחון הרצון מ-1935 המפאר את הנאציזם ומנהיגו.
אחרי האנשלוס בשנת 1938, דחה ארטורו טוסקניני את ההזמנה להופיע בפסטיבל זלצבורג ווילהלם פורטוונגלר הסכים למלא את מקומו ולנצח על האופרה, בתנאי שהזמר היהודי ולטר גרוסמן ישמש מחליף בתפקיד הנס זקס. בליל הפתיחה חלה קרל קאמן, שהיה אמור לגלם את התפקיד וגרוסמן שר במקומו.
ישעיהו אלבאום

ביוגרפיה

אלבאום התאמן בקבוצת ברית מכבים עתיד.
בתחרות פתיחת העונה בשחייה שנערכה בבריכת השחייה "גלי גיל" שברמת גן באוגוסט 1948 זכה אלבאום במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:08.0 דקות, אחרי חברו לקבוצה איתן פרויד (1:07.2 דקות).

מדליית זהב מהמכביה

בתחרויות השחייה של המכביה השלישית שנערכו בבריכת בת גלים בחיפה באוקטובר 1950 זכה אלבאום במדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם איתן פרויד, נחום בוך וארנון טורין בתוצאה של 10:07.6 דקות, לפני אוסטריה והודו.

אלוף ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1952, זכה אלבאום במדליית זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 5:27.9 דקות, שיפור לשיא בן ה-13 שנים של פאול ואגו ממכבי חיפה, לפני ארנון טורין מהפועל חיפה (5:36.2 דקות) ונחום בוך חברו לקבוצה (5:43.4 דקות). שיא זה החזיק מעמד כשנה ונשבר על ידי יורם מנדלבאום (5:23.5 דקות).

תארים

בשנת 1997 זכה אלבאום בעיטור מכבי ישראל במכביה ה-15.
קריית שומרי אמונים

קריית שומרי אמונים היא שכונה בירושלים אשר הוקמה עבור חסידי שומרי אמונים בתחילת שנות ה-60 של המאה העשרים.
הקריה נבנתה בסמוך לשער מנדלבוים, בין הרחובות שבטי ישראל ושמואל הנביא ובין השכונות בתי אונגרין ובית ישראל. רחובה הראשי של הקריה נקרא "שומרי אמונים". 
השכונה הוקמה בידי האדמו"ר אברהם חיים ראטה שכונה בתחילה האדמו"ר מברגסז. שם הקריה מנציח את שם החבורה שייסד אביו, רבי אהרן ראטה, שנפטר בתש"ז (1947) - "חבורת שומרי אמונים". מאוחר יותר הוסב גם שמה של החסידות לשם זה. 
האדמו"ר (נפטר ב-2012) התגורר רוב ימות השנה בבני ברק. הוא שהה בשכונה בחודשי אלול תשרי וקיים בבית מדרשו שבקצה השכונה את תפילותיו ושולחנותיו ("טיש").
מערת היונים

מערת היונים או מערות היונים הן מערות קרסטיות בגדתו הימנית של נחל יצהר במערב הגליל ואתר ארכאולוגי-פרהיסטורי חשוב. בני אדם אכלסו את המערה לסירוגין החל מסוף התקופה הפלאוליתית התחתונה, לפני יותר מ-250,000 שנים, ועד לזמן התרבות הנאטופית, 15,000 - 11,700 שנים לפני זמננו. בחזית המערה ישנן מספר טרסות חקלאיות המעובדות כיום, בהן טמונים שרידים פרהיסטוריים הן מהתרבות הנטופית והן מהתרבות הכבארית הגאומטרית. 
במערה היו לפחות חמישה אולמות, בימינו נותרו שלושה אולמות, כיוון שהשניים הנותרים קרסו. באולם המזרחי נערכו חפירות משנת 1965 בהנהלתם של עופר בר יוסף ואיתן צ'רנוב מן האוניברסיטה העברית בשיתוף עם אוניברסיטת תל אביב. חפירות נוספות נוהלו בשנים 1974–1975 בידי דונלד הנרי מאוניברסיטת טלסה באוקלהומה, וב-1980 ‎–‎ בידי פ' וַאלַא מהמשלחת הארכאולוגית הצרפתית בישראל.
באתר נחשפו קברים ובהם שלדי אדם. הקדומים בהם הם על פי רוב קברים קיבוציים. בטֶרַסָה שבחזית המערה נחשפו שתי קבורות משותפות של אדם וכלב. בנוסף נמצאו בקברים חרוזים, תליונים, כלי צור, כלי עצם וכלי אבן.
סאיטאמה סופר ארנה

שימושים

האולם נבנה בשנות ה-90 ונפתח ב-2000. האולם אירח את משחקי הגמר של מונדובאסקט 2006.