יהונתן גארב

ביוגרפיה

יהונתן גארב נולד בשנת 1967 ביוהנסבורג, דרום אפריקה, ועלה לארץ ישראל ב-1973. בשנת 1980, למד גארב תלמוד וקבלה בישיבות ליטאיות, שם הוא גם למד מוסר אצל ר' שלמה וולבה והרב ראובן לויכטר. את שלושת תאריו למד באוניברסיטה העברית בין השנים 1990 ל-2001. עבודות המאסטר והדוקטורט שלו נכתבו בהנחיית פרופ' משה אידל. הוא היה פוסט-דוקטורנט באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. שימש מרצה אורח בבית הספר ללימודים מתקדמים במדעי החברה בפריז. בשנת 2010, גארב קיבל מהאוניברסיטה העברית פרס נשיא על מחקר יוצא דופן (בן פורת/קרן משפחת פולק). כמו כן במהלך השנה האקדמית 2011–2012, היה עמית במרכז תקוה למשפט ותרבות יהודית באוניברסיטת ניו יורק. הוא עמד בראש תוכנית אמירים בשנים 2014-2013. ב-2014, הוא זכה בפרס גרשם שלום לחקר הקבלה. הוא חבר מערכת של "Kabbalah: Journal for the study of Jewish mystical texts" (כתב עת לחקר כתבי המיסטיקה היהודית).

מחקר

תחומי העניין המחקריים של גארב מתמקדים במחשבה רבנית, קבלה מודרנית וקבלה בת-זמננו, ומחקר משווה של טכניקות וחוויות מיסטיות, במיוחד שמאניזם וטראנס. מנקודת מבט גאוגרפית, המומחיות של גארב מתמקדת בירושלים, צפון אפריקה ופראג. לאחרונה, הוא החל להתמקד באיטליה, במיוחד בחוג שנוצר סביב דמותו של ר' משה חיים לוצאטו. הוא טוען כי שאר חברי המעגל כתבו טקסטים רבים שמיוחסים ללוצאטו.
המחקר שלו מושפע מתאוריות פוסט-מודרניות, במיוחד מעבודותיו של מישל פוקו.
גארב הולך בגישה הפנומנולוגית של המורה העיקרי שלו משה אידל. ככזה, הוא כבר ספג ביקורת — בין היתר על ידי פיטר שאפר — תוך שימוש בתוצאות מחקר אקדמי כבניית אבני יסוד לדת חדשה, דת יהודית מיסטית ופוסטמודרנית".
מחקריו המונוגרפיים של גארב חורגים בהרבה מהגישה הפילולוגית-היסטורית הדומיננטית בחקר הטקסטים המיסטיים היהודיים של גרשום שלום וחסידיו.
בספרו הראשון "הופעותיו של הכוח במיסטיקה היהודית: מספרות חז"ל עד קבלת צפת", הוא מבקש לפרש תפיסות כוח בקבלה דרך דגמים הרווחים בשיח המודרני והפוסט-מודרני, כגון זה של מישל פוקו. הספר דן בדגמים של היחס בין הכוח האלוהי לכוח האנושי בספרות המיסטית היהודית. דגמים אלה חולצו מתוך שלל טקסטים, שרבים מהם נמצאים בכתבי יד וטרם נידונו במחקר. הדיון מצביע על ההמשכיות העמוקה בין מקורותיה הקדומים של המיסטיקה היהודית, המצויים כבר בספרות חז"ל, לדיונים קבליים עד קבלת צפת במאה השש עשרה ועד בכלל.
בספרו השני: "יחידי הסגולות יהיו לעדרים: עיונים בקבלת המאה העשרים" הוא בוחן את קבלת המאה ה-20 בהקשר הישראלי והעולמי, מתוך טווח מרשים של מקורות חסידים, ליטאים, ספרדים, ציונים-דתיים. מחקר זה נחשב לאחד המחקרים המקיפים של הקבלה המודרנית והעכשווית עד כה. בחיבורו השלישי, "Shamanic Trance in Modern Kabbalah", הוא בוחן ממדים שמאניים במיסטיקה היהודית. בספרו מתאר גארב את הטראנס כ"מצב טבעי שניתן לקבל אליו גישה בקלות, למשל תוך כדי שיחה רגילה, ללא כל צורך להשתמש בכל טכניקה היפנוטית טקסית". הוא מראה כיצד אפשר להבין שמצבים מיסטיים מסוימים של מקובלים וצדיקים חסידיים הינם למעשה טראנס, וכיצד ההבנה הזאת עוזרת לנו לפרש נכונה את כוונותיהם, ולא, למשל, לפתור את דבריהם כדרשנות היפותטית גרידא.
החיבור הרביעי שלו "מקובל בלב הסערה: ר' משה חיים לוצאטו" הוא ביוגרפיה אינטלקטואלית על המקובל האיטלקי ר' משה חיים לוצאטו. בספר הוא מציג מונוגרפיה מקיפה על אודות הרמח"ל הכוללת מבט פנורמי על דמותו המקורית, השוזרת בתוכה התייחסות לציר הביוגרפי, ההגותי, הטקסטואלי החברתי וההיסטורי. יתר על כן הוא מאיר נקודות חשובות בדמותו, ההקשר האיטלקי הטרום-מודרני שבתוכו צמח הרמח"ל, החבורה המיסטית שבראשה עמד והפולמוס שנוצר סביב חוגו של הרמח"ל שהמשיך ללוות אותו לכל אורך חייו.
בספר החמישי שלו "Yearnings of the Soul: Psychological Thought in Modern Kabbalah", הוא בוחן תאוריות פסיכולוגיות בקבלה המודרנית מר' משה לוצאטו ועד היום. הספר עוסק בגלגולי נשמה מקבלת האר"י ועד לקבלת המאה העשרים דרך הפריזמה של הפסיכולוגיה המודרנית. כמו כן, הספר מנהל דיאלוג עם זרמים רוחניים מדתות אחרות, וביניהם: מיסטיקה נוצרית, אסלאם סופי, זן יפני וגם עם הדתיות הניו-אייג'ית באמריקה.
החיבור האחרון שלו הוא, "Modern Kabbalah as an Autonomous Domain of Research", ובו הוא טוען, כי ניתן לראות בכתבים קבליים מודרניים שיקוף של מודעות חזקה של האוטונומיה שלה ממקורות ושיטות טרום-מודרנית.
בעשרות מאמרים, הוא דן בנושאים כגון מגדר, שפה, אנטינומיזם, פואטיקה, קסם, קדוש. חוץ מהכתיבה האקדמית שלו, גארב פרסם מאמרים בעברית על ביקורת חברתית, ה"עידן החדש", ועל העולם החרדי בן-זמננו.