google/wiki40b huggingface dataset:
לארדו (טקסס)

היסטוריה

בשנת 1755 הוקמה באזור שהיה שייך לסנטנדר החדשה 'וילה דה סן אגוסטין דה לארדו' על ידי דון תומאס סאנצ'ז. הוילה של דון סאנצ'ז נקראה על שם העיר לארדו הספרדית. אט אט החלו להיבנות סביב הוילה עוד ועוד בתים עד שהפכה לעיר.
בשנת 1840 הפכה לארדו לבירתה של רפובליקת ריו גראנדה העצמאית, רפובליקה אשר הוקמה על ידי תושבים מקומים אשר מרדו בשלטון של מרכז מקסיקו ושרדה פחות משנה לאחר שצבא מקסיקו כבש אותה. במהלך מלחמת ארצות הברית-מקסיקו העיר נכבשה על ידי טקסס רנג'רס. לאחר סיום המלחמה, חתמו שתי המדינות על הסכם גואדלופה הידלגו אשר קבע ששטח העיר ישאר בריבונות ארצות הברית. מיד לאחר ההחלטה נערך משאל של כל תושבי העיר, אשר הציג רוב מוחלט רוצים בעד החזרת העיר למקסיקו. למרות תוצאות המשאל, נותרה העיר בתחומי ארצות הברית, ורוב תושביה עזבו דרומה לשטחה של מקסיקו והקימו מעבר לנהר את נואבו לארדו.

גאוגרפיה

לארדו שוכנת לגדתו הצפונית של הריו גרנדה המפריד בין ארצות הברית ומקסיקו. הגבול עובר מדרום וממערב לעיר. שטחה של העיר הוא 218.96 ק"מ מרובע.

אקלים

האקלים באזור הוא חם ומדברי. מזג האוויר מושפע רבות מהרי 'סיירה מדרה אוריינטל' הנמצאים מדרום בשטחה של מקסיקו, מדבר סונורן ממערב ומפרץ מקסיקו ממזרח. בגלל שהעיר שוכנת בשטח מדברי בפנים הארץ ובשטח מישורי הקיץ מאוד חם בה. החורף קר יחסית לערי דרום טקסס והטמפרטורה הממוצעת בה היא 19 מעלות. הטמפרטורה הממוצעת בקיץ היא 37 מעלות צלזיוס.

תחבורה

נמל התעופה הבינלאומי של לרדו נמצא 6 ק"מ צפונית מהעיר. ממנו יוצאות טיסות יומיות ליוסטון ודאלאס ושלוש טיסות בשבוע ללאס וגאס. נמל התעופה הוקם בשנות ה-70 במקומו של בסיס חיל האוויר שנסגר. בתחילת שנות ה-2000 נבנה טרמינל חדש והוגדל שטח הנמל.
דמביסה מויו

דמביסה מויו (Dambisa Moyo, נולדה 2 בפברואר 1969) היא כלכלנית וסופרת ילידת זמביה אשר זכתה לפרסום בעקבות יציאת ספרה "Dead Aid: Why Aid is Not Working and How There is a Better Way For Africa" העוסק בהשפעה השלילית של חלק מהסיוע המערבי למדינות אפריקה.

ביוגרפיה

דמביסה נולדה וגדלה בלוסקה שבזמביה, היא בעלת דוקטורט מאוניברסיטת אוקספורד ותואר שני במינהל ציבורי ופיתוח גלובלי מבית הספר לממשל ע"ש קנדי באוניברסיטת הרווארד. בין השנים 1993 ו-1995 עבדה כיועצת של הבנק העולמי והחל משנת 2001 ככלכלנית בתחום כלכלת-מקרו גלובלית בקבוצת גולדמן זקס עד שנת 2008. היא כותבת לעיתים קרובות טורים כלכליים בעיתונים הכלכליים האקונומיסט וה-Financial Times.

הספר Dead Aid

הספר הגיעה לרשימת רבי המכר של הניו-יורק טיימס ומשך ביקורת מצד ארגוני סיוע כגון "אחד" מיסודו של הזמר בונו. הארגון פתח במערכה כנגד הספר, כאשר לטענת הארגון הספר קורא להפסקה מוחלטת של הסיוע לאפריקה. דמביסה מבקרת בספר כמו גם בראיונות שונים את "תרבות המפורסמים" אשר מתערבים לטענתה בניהול אפריקה ומהווים למעשה תחליף לממשלות המקומיות. הספר זכה בין היתר לתמיכתם של נשיאי סנגל ורואנדה ועורר דיון רב בסוגיה.
צ'ארלי והשוקולדה

עלילה

צ'ארלי, נער עני שהתגורר עם הוריו וארבעת סביו וסבתותיו בדירת חדר צפופה, אהב יותר מכל שוקולד, מצרך יקר עבור משפחתו.
התפנית הגדולה בחייו התרחשה כאשר וילי וונקה, בעליו המוזר של בית חרושת ידוע לשוקולד, הכריז על מבצע שבסופו פרס גדול: חמישה כרטיסי זהב הוטמנו בחפיסות שוקולד מתוצרת המפעל. מוצאי הכרטיסים יזכו לביקור חלומות במפעל השוקולד המסתורי, שאיש לא עבר בשעריו כבר שנים רבות. 
צ'ארלי בר המזל זוכה בכרטיס יחד עם עוד ארבעה ילדים מפונקים, ויוצא למסע מופלא ומוזר עם סבו במפעל השוקולד. במהלך הטיול קורים לילדים המפונקים דברים איומים ונוראיים (ילד טובע בשוקולד, ילדה אחת הופכת להיות סגולה, ילד אחד הופך להיות מכווץ ואז נמתח עד שהוא גבוה ודק, וכו'), ואילו צ'ארלי, ילד צנוע, הגון וטוב זוכה לרשת את מפעל השוקולד.

ביקורת

מיד עם צאת הספר הופיעה ביקורת חריפה על דמותם של בני האומפה-לומפה, העובדים במפעל. אלו תוארו ככושים קטנים מאפריקה, עבדים במפעל, תיאור המציע התייחסות מזלזלת לאנשים על רקע גזעם ומוצאם. בעקבות הביקורת שונתה דמותם של בני האומפה לומפה על ידי דאל, צבע עורם הפך בהיר וארץ מוצאם שונתה מאפריקה לארץ דמיונית.
ביקורת נוספת הושמעה על המסר הקשה של הסיפור, כאשר הילדים המפונקים נדונים לעונשים גופניים (אך סאטיריים במהותם). ביקורת דומה הוטחה בקובץ 'יהושע הפרוע' ובספר מקס ומוריץ. הצגת הדמויות כטובות או רעות באופן מוחלט וענישה גופנית לדמויות הרעות הן מאפיינים שמופיעים גם בספרים אחרים מאת דאל. התומכים בהצגה זו של הדברים מציינים כי קריאה על משאלות כמוסות שיש בליבם של הקוראים כולם היא עידון (סובלימציה) של רגשות אלימים.

הסרטים

על פי הספר הופקו שני סרטים. הראשון, סרט מוזיקלי שנקרא "וילי וונקה ומפעל השוקולד" יצא בשנת 1971 וכיכבו בו ג'ין ויילדר כווילי וונקה ופטר אוסטרום כצ'ארלי באקט. הסרט נחשב לאכזבה בשעתו, אולם עם הזמן צבר מעריצים וזכה למעמד של סרט פולחן.
סרט נוסף, "צ'ארלי בממלכת השוקולד", בבימויו של טים ברטון, יצא בשנת 2005. ג'וני דפ גילם את וילי וונקה ופרדי היימור את צ'ארלי. הסרט זכה להצלחה גדולה.
גוגל טיסות

פיתוח והשקה

ביולי 2010 הודיעה חברת גוגל כי הגיעה להסכמה בנוגע לרכישת חברת התוכנה ITA. באפריל 2011 אישר הממשל האמריקני לגוגל את העסקה בעלות משוערת של כ-700 מיליון דולרים. גוגל החלה בפיתוח מאסיבי של מנגנון חיפוש טיסות, תוך שימוש באלגוריתמים של ITA. מטרתם הייתה ליצור יישום חדש למנוע החיפוש שלהם, מתוך רצון להגדיל את כמות המשתמשים הרוכשים כרטיסי טיסה באינטרנט.
ב-13 בספטמבר 2011, לאחר כחמישה חודשים של פיתוח, השיקה גוגל לראשונה את "גוגל טיסות".

תגובת הקהל

לאחר השקת מנוע שירות חיפוש הטיסות של גוגל, הוא החל להתחרות במנועי חיפוש טיסות פופולריים אחרים, כדוגמת: SkyScanner, Expedia, Kayak ו-Orbitz. פרסום מנוע חיפוש הטיסות של גוגל לא השפיע על החברות המתחרות, שדיווחו כי אין ירידה בכמות המשתמשים או בכמות המזמינים דרכן.] מנוע החיפוש Kayak, החל בפרסום בטלוויזיה בשנית, אך לדברי מנכ"ל החברה, סטיב הפנר, הדבר איננו נובע מהחשש מהתחרות גם גוגל טיסות.
למרות הרצון של גוגל להפוך את מנוע החיפוש שלה לפופולרי ביותר, כיום, מנועי החיפוש המובילים עדיין יותר פופולריים מגוגל טיסות, ואף, בחיפוש במנוע החיפוש של גוגל למחירי טיסה, מנועים אלה מופיעים לפני מנוע חיפוש הטיסות של גוגל. בנוסף, בעת חיפוש מחירי טיסות המנוע של גוגל מפנה לאתרים אחרים.
נכון לשנת 2016, שירות חיפוש מחירי הטיסות פעיל במספר מדינות, וביניהן ישראל. ניתן להשוות מחירים בין אתרי וסוכני נסיעות שונים.
טיגריס דרום-סין

מאפיינים גופניים

לטיגריס דרום סין יש פרווה ארוכה המכסה את גופו, ארוכה משל הטיגריס הבנגלי אך קצרה יותר משל הטיגריס הסיבירי. גופו קטן יחסית, אורך זכר ממוצע נע בין 2.45 לבין 2.65, זכרים גדולים יכולים להגיע גם לאורך של 2.75. משקלו הוא 170 ק״ג.
ג'רי קולנג'לו

פיניקס סאנס

בין השנים 1960–1962 למד קולנג'לו חינוך גופני באוניברסיטת אילינוי, ובמקביל שיחק עבור קבוצות הכדורסל והבייסבול של האוניברסיטה. בשנת 1966 החל את קריירת הניהול שלו כשהתמנה לתפקידי הסקאוט, מנהל השיווק ועוזר הג'נרל מנג'ר בקבוצת שיקגו בולס מליגת ה-NBA. בשנת 1968 עזב את הבולס ומונה לג'נרל מנג'ר הראשון של קבוצת ה-NBA החדשה פיניקס סאנס. בהיותו בן 29 בלבד, היה המנהל הצעיר ביותר בארבע ליגות הספורט הבכירות של ארצות הברית (NBA,‏ MLB,‏ NHL ו-NFL).
בעונת 1969/1970 אימן את פיניקס ב-44 משחקים ובעונת 1972/1973 אימן אותה ב-75 משחקים, ובסך הכול רשמו הסאנס מאזן של 59 ניצחונות ו-60 הפסדים תחת הדרכתו. בשנת 1987 הרכיב קולנג'לו קבוצת משקיעים אשר רכשה את מועדון הסאנס בכ-44.5 מיליון דולר. בשנת 1994 פרש מתפקידו כג'נרל מנג'ר הקבוצה, ומינה במקומו את בנו בראיין קולנג'לו. לאחר המהלך המשיך ג'רי קולנג'לו לכהן כנשיא הקבוצה, עד שנת 1999. בשנת 1997 הקימה קבוצת המשקיעים של קולנג'לו גם מועדון WNBA בפיניקס – פיניקס מרקורי, ובשנת 2004 מכר קולנג'לו את מועדוני הסאנס והמרקורי לחברת השקעות בראשותו של יליד אריזונה, רוברט סארבר, בסך של כ-400 מיליון דולר.
לאורך כהונתו כג'נרל מנג'ר של פיניקס זכה קולנג'לו ארבע פעמים בפרס מנהל השנה ב-NBA‏ (1976, 1981, 1989 ו-1993), יותר פעמים מכל זוכה אחר. ב-4 באפריל 2004 נבחר קולנג'לו להיכל התהילה של הכדורסל, וב-4 בנובמבר 2007 הוצג כחבר ב"טבעת התהילה של פיניקס סאנס", כהוקרה על תרומתו למועדון.

פילדלפיה 76'

כחודש לאחר פתיחת עונת 2015/2016, ב-7 בדצמבר 2015, מונה קולנג'לו לתפקיד יושב ראש קבוצת פילדלפיה 76'. לקראת סיום אותה עונה, ב-7 באפריל 2016, התפטר ג'נרל מנג'ר ונשיא הקבוצה סם הינקי, ובמקומו מונה בנו של קולנג'לו, בראיין. כחלק מהמהלך עזב ג'רי קולנג'לו את תפקידו כיושב ראש הקבוצה, ולקח על עצמו תפקיד קטן יותר במועדון כיועץ לענייני כדורסל. ב-7 ביוני 2018 התפטר בראיין מתפקידיו במועדון לאחר שנחשד בתקיפת שחקנים ומנהלי קבוצות דרך חשבונות סודיים בטוויטר. בדצמבר 2018 עזב קולנג'לו את הקבוצה.

פעילות בליגות ספורט שונות

בשנת 1995 כינס קולנג'לו קבוצת המשקיעים אשר הקימה בשנת 1998 את קבוצת אריזונה דיאמונדבקס מליגת ה-MLB. בשנתיים הראשונות של הקבוצה צירפו הדיאמונדבקס את המגישים רנדי ג'ונסון וקורט שילינג, אשר הובילו את הקבוצה לזכייה באליפות ה-MLB בשנת 2001. הייתה זו הזכייה הראשונה של קבוצה מאזור פיניקס באליפות אחת הליגות הבכירות של ארצות הברית. בשנת 2004 מכר קולנג'לו את גרעין השליטה שלו במועדון.
בשנת 1996 היה קולנג'לו אחראי על העברת מועדון ה-NHL "ויניפג ג'טס" לעיר פיניקס, כ"פיניקס קויוטיס" (אשר שינו את שמם בהמשך ל"אריזונה קויוטיס").
Malwarebytes' Anti-Malware

Malwarebytes' Anti-Malware היא תוכנת מחשב לגילוי והסרת תוכנות זדוניות. יצאה לאור לראשונה על ידי חברת Malwarebytes, בינואר 2006. התוכנה זמינה בגרסה חופשית, אשר סורקת ומסירה תוכנות זדוניות בעת הפעלה ידנית כולל תוכנות אבטחה מזויפות, ותוכנות פרסום. בנוסף קיימת גרסה בתשלום, אשר מספקת סריקות מתוזמנות, הגנה בזמן אמת, וסריקת זיכרון פלאש. בגרסה ששוחררה באפריל 2013 נוספה היכולת לסרוק קבצים הכלולים בתוך קובצי ארכיון (כגון ZIP).
דניאל סברובסקי

דניאל סוורובסקי (24 באוקטובר 1862 - 23 בינואר 1956) היה איש עסקים אוסטרי בתחום הזכוכית, מייסד חברת ייצור הזכוכית והקריסטלים "סברובסקי".

ביוגרפיה

נולד בצפון בוהמיה, כיום אזור השייך לצ'כיה, לאב שעסק בחיתוך זכוכית.
האב היה בעל מפעל זכוכית קטן, ובבגרותו דניאל למד את רזי המקצוע במשך שנתיים במפעל המשפחתי. בתקופה זו הוא פיתח מיומנות באומנות חיתוך הזכוכית.
בשנת 1892 המציא מכונה שהקלה על תהליך חיתוך בדולח, אותה רשם כפטנט. 
בשנת 1895 ייסד חברה ומפעל על שמו, "סברובסקי", בעיר ואטנס (Wattens) במחוז אינסברוק שבאזור טירול, כדי להשתמש במשאבי האנרגיה הטבעיים של האזור (כגון מים) עבור הייצור התעשייתי של הקריסטלים. בעשורים הבאים פיתח עם שלושת בניו טכניקות ייצור שונות ליצירת קריסטלים בוהקים וטהורים ככל האפשר, ותעשיית התכשיטים של החברה החלה לשגשג. ב-1935 ייצר בנו הבכור לראשונה משקפיים, ובכך הונחה התשתית למחלקה האופטית של החברה.  
סברובסקי מת ב-1956, בגיל 94.
עץ הדומים תפוס (סרט)

עלילת הסרט

בכפר נוער מתגוררים יתומים שהגיעו לישראל לאחר זוועות השואה ונערים ישראלים עם בעיות שונות. כשהזיכרונות המכאיבים חוזרים, המקום היחיד שבו הם יכולים להרגיש בטוחים ולמצוא מעט שלווה הוא תחת עץ הדומים היפה. סיפוריהם נרקמים יחד לסיפור רב-עוצמה.
בטון דרוך

בטון דרוך הוא סוג של בטון מזוין בו משתמשים באמצעי הזיון ליצירת עומס מלאכותי על האלמנט, כאשר עומס מלאכותי זה מתנגד לעומסי השימוש של האלמנט ולמעשה מקזז את חלקם. קורות מבטון דרוך משמשות בדרך כלל לבניית גשרים או קירויים הנושאים עומסים גדולים על פני מִפתחים גדולים. העומס המלאכותי על הבטון מכונה בשם דריכה, ומבצעים אותו, בדרך כלל, באמצעות הוספת מאמצי מתיחה לזיון האלמנט, לפני הפעלת עומסי השימוש. במקרה בו מבוצעת הדריכה לפני יציקת האלמנט המבני, מכנים אותה בשם "דריכת קדם" (אנגלית: Pre-tensioned) ואילו כאשר הדריכה מבוצעת לאחר שהאלמנט בנוי, מכנים אותה בשם "דריכת אחר" (אנגלית: Post-tensioned).

היסטוריה

ניסיונות לדריכת בטון כבר התבצעו בשנות השבעים של המאה ה-19, עם התפשטות השימוש בבטון מזוין ברחבי אירופה. בניסיונות אלו השתמשו בזיון דרוך מפלדה רגילה שבמשך הזמן עברה הרפיית מאמצים וזחילה והביאה למצב בו הדריכה נגמרה והאלמנט נהרס. רק עם התפתחות מדע המטלורגיה וגילוי הפלדות עתירות הפחמן, ניתן היה לבצע דריכה שתחזיק מעמד לאורך שנים.

עקרון קונסטרוקטיבי

ברוב המבנים, אלמנטים מסוג קורה מקבלים עמיסה אנכית שגורמת למומנט כפיפה. בקורות מבטון מזוין מתנגד למומנט הכפיפה צמד כוחות המורכב מכוח מתיחה בזִיון הפלדה ומכוח לחיצה בבטון הלחוץ. בבטון דרוך משתמשים בזיון שהוא מתוח מלכתחילה. כאשר משחררים את הזיון המתוח הוא יוצר כוח לחיצה על הבטון ולמעשה מפעיל על הקורה מומנט כפיפה הפוך המתנגד למומנט הנוצר מהעומסים השימושיים. לעיתים משתמשים בבטון דרוך במבנים כמו מכלי מים מבטון, בהם מעבירים כבלי פלדה בהיקף המכל ומהדקים אותם כדי למנוע סדיקה של המכלים בגין הלחץ ההידרוסטטי.

בטון דרוך בדריכת קדם

בשיטה הזו הבטון מזוין בכבלי פלדה, הנמתחים לפני יציקת הבטון ומשחררים אותם לאחר שהבטון מתקשה ומתחזק. כוחות הלחיצה מועברים לבטון באמצעות ההדבקה (אָדהֵזיָה) בין הבטון לפלדה. בשיטה זו ניתן לייצר בעיקר חלקי מבנה טרומיים, כמו קורות, קירות ותקרות. את האלמנט הדרוך מייצרים במפעל ואז משנעים אותו לאתר הבניה ומרכיבים אותו באמצעות מנופים.
בישראל עיקר השימוש בבטון דרוך בדריכת קדם הוא בלוחות דרוכים (לוח"דים) המשמשים כתקרות טרומיות.

בטון דרוך בדריכת אחר

בשיטה הזו יוצקים קורה כשבתוכה שרוולי מתכת המכונים "דאקטים". לתוך השרוולים, כבלי פלדה וקושרים אותם מצד אחד של הצינור. מהצד השני מותחים את הכבלים. המתיחה של כבל פלדה בתוך השרוול גורמת למאמצי לחיצה בתוך הבטון ובכך לנטרל את הכוחות המתיחה שיוצרים העומסים ובתוכם גם כוחות הכבידה.
דריכת אחר, היא הטכניקה הוותיקה יותר והיעילה יותר בדריכת בטון והיא משמשת בעיקר בבניית גשרי בטון או אולמות בעלי ממדים גאומטריים גדולים במיוחד. לאחר הדריכה, מזרימים לתוך הצינורות החלולים שבהם מושחלים הכבלים, דייס צמנטי שהוא למעשה טיט סמיך ונוזלי שתפקידו בעיקר להגן על כבלי הפלדה מפני החלדה.
אריה מערות

תיאור

תת-מין זה של האריה היה אחד האריות הגדולים ביותר. לשלד של זכר בוגר, שנמצא בשנת 1985 באזור גרמניה, היו כתפיים בגובה 1.2 מטרים ואורך גוף של 2.1 מטרים ללא הזנב, ומשקלו היה בין 350-160 ק"ג. זהו בערך הגודל של זכר גדול של האריות כיום. פרטים אחרים שנמצאו היו גדולים אף יותר. מכאן, שאריה המערות היה גדול ב-8% - 10% מהאריות המודרניים כיום, אך קטן מהאריה האמריקני. 
אריה המערות ידוע מציורי מערות, גילופי שנהב, וכלי חרסית רבים שנמצאו. אלו מצביעים על כך שהיו לו אוזניים עגולות וזקורות, זנב עבות, פסים דהויים בדומה לטיגריס ורעמה פרימיטיבית כלשהי סביב הצוואר.

היסטוריה ותפוצה

אריה המערות התפתח מתת המין הקדום יותר Panthera leo fossilis, שהופיע לראשונה באירופה לפני כ-700,000 שנים. בדיקות גנטיות מראות שההבדל הגנטי בינו לבין האריות כיום קרה לפני 12,500 שנה. אריה המערות חי לפני 370,000-10,000 שנה, בתקופת הפליסטוקן. ככל הנראה הוא נכחד לפני 12,500 שנה, אך ייתכן והוא התקיים בדרום-מזרח אירופה עד לפני 2,000 שנה. 
הוא היה נפוץ ברחבי אירופה, אסיה, צפון-מערב צפון אמריקה, מבריטניה, גרמניה וספרד דרך מצר ברינג ועד לטריטוריות יוקון, ומסיביר עד לטורקסטן.
רצפי מידע מגנום מיטוכונדריאלי ממאובנים מראים שאריה המערות היה קרוב ביותר לאריה אמריקני.

סביבה

אריה המערות קיבל את שמו מכיוון ששרידים רבים שלו נמצאו במערות, אך קיים ספק אם הם התגוררו באמת בתוכן. הוא חי בסביבות רבות, אך העדיף סביבת אזורי מרעה ויערות חורש, שם היו חיות הרביוור בינוניות וגדולות אותן הוא צד. עקבות מאובנים שלו ביחד עם אלו של אייל הצפון מראות לנו שהוא אף התקיים בסביבה סב-ארקטית. הנוכחות של שלדים בוגרים של האריה בתוך מערות בהם חי דוב המערות מצביעות על כך שמדי פעם הוא היה מנסה לצוד דובים בזמן שנת החורף שלהם, כאשר חלק מתו תוך כדי הניסיון. 
טורף פעיל זה ככל הנראה צד את חיות ההרביוור הגדולות של תקופתו בהם: סוסים, איילים, אייל הצפון, ביזון ואף ממותות צעירות או זקנות. מספר ציורים שלהם מראים מספר פרטים צדים יחד, בדומה לצייד של לביאות כיום. 
חיות קטנות היו בדרך כלל מופלות על ידי מכה עם הכפות הקדמיות ומוחזקות לאחר מכן בעזרת 2 הרגליים הקדמיות. לאחר מכן באה נשיכה חזקה, בעורף או בצוואר ולפעמים אף בחזה. האריה לא רץ מהר כמו הטרף שלו, אך הוא היה מסוגל להדוף אותו מאחורה או לרוץ עד אליו ולהפיל אותו בעזרת הכפות הקדמיות שלו. בצורה זו היה שיווי המשקל של חיה רצה  מתערער בקלות. 
הם היו הטורפים הגדולים הנפוצים ביותר ביחד עם צבוע המערות. ייתכן והכחדתו קשורה להכחדה של רוב היונקים הגדולים של התקופה ההיא. ציורי מערות מצביעים על כך שהאדם הקדמון צד גם את אריה המערות, דבר שייתכן ותרם להכחדתם.

סיווג

אריה המערות מוגדר לעיתים כמין משל עצמו, תחת השם Panthera spelaea. לפחות גורם אחד, בהתבסס על צורת הגולגולת, מחשיב אותו כקרוב של הטיגריס. אולם, מחקר גנטי עכשווי מראה שהוא היה קרוב לאריה המודרני. אולם, עדיין לא ברור אם צריך להחשיב אותו כתת-מין של האריה או כמין נפרד בעל קרבה לאריה.
יבגני ציגאנוב

ביוגרפיה

יבגני נולד במוסקבה, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות במשפחתו של אדוארד ציגאנוב, מדען במכון מחקר במוסקבה.
יבגני בוגר בית הספר למוזיקה עם התמחות בפסנתר. החל מגיל תשע, הוא גילם תפקידים שונים בתיאטרון טגנקה, שבו השתתף בהפקות שנוצרו במיוחד עבור צופים צעירים.
מ-1993 עד 1997 היה חבר בלהקת הרוק "א. ס". אחר כך הוא יצר להקה חדשה עם חבריו בשם "Grenki", עמם הופיע במספר מועדונים במוסקבה. הלהקה הוציאה אלבום אחד ובשנת 2004 התפרקה, אבל שוב התאחדה ב-2009.
ב-1996 הוא התקבל לבית הספר על שם בוריס שצ'וקין לתיאטרון, אבל למד שם רק שנה אחת, ובסופו של דבר החליט לשנות את כיוון ולפנות לבימוי. ב-1997 הוא נכנס ללימודים במחלקה לבימוי של האקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון, שאותו סיים בשנת 2001, שם הוא פגש את פיוטר פומנקו, אשר לאחר זמן הזמין את יבגני לעבוד איתו ביחד על כמה פרויקטים משותפים.
בשנת 2000, ציגאנוב שיחק תפקיד בהצגה "כפר אחד שמח בהחלט" ושנה מאוחר יותר הצטרף לאולפן התיאטרון של פיוטר פומנקו.

קריירה

בשנת 2001, יבגני גילם את התפקיד הראשי בסרט אספן (2001) בבימויו של יורי גרימוב, אשר היה התפקיד הקולנועי הראשון שלו. הופעת הבכורה שלו הייתה מאוד מוצלחת ועד מהרה השחקן החל להופיע במגוון הפקות קולנוע רוסיות.
השחקן קיבל פרס בפסטיבל הסרטים "קינוטאבר" (על תפקידו בסרט "בוא נעשה אהבה").
הוא נוטה להופיע בהפקות טלוויזיה וגילם את התפקיד הראשי בסדרה "אגם מת", דרמת פשע בהפקת חברת Mediaslovo ובבימויו של רומן פריגונוב, בסדרה בה הוא מככב לצידו של אנדריי סמוליאקוב. הסדרה שודרה בערוץ TV3 ועלילתה מתרחשת בחוג הקוטב הצפוני ומגוללת את סיפורו של מקסים פוקרובסקי, בלש ממשטרת מוסקבה הנשלח לעיירה בצפון טייגה לחקור את רציחתה של בתו של אוליגרך מקומי ובעוד תושבי העיירה משוכנעים שבמותה אשמים השאמאנים השבטיים של סיביר, מקסים משוכנע שאנשי העיירה מסתירים את הרוצח האמיתי.
ב-2019 הצטלם לסרטו של ניקולאי חומריקי, מותחן בשם "התשיעייה" (Девятая) בהפקת נטליה גורינה, אלכסנדר רודניאנסקי וסרגיי מלקומוב. יבגני משתתף בסרט לצידם של וילן באביצ'ב ויבגני טקאצ'וב. סרט שהופק בתקציב של 450 מיליון רובל וצולם בסנקט פטרבורג ומתרחש בתקופת האימפריה הרוסית במאה ה-19 כאשר החוקר רוסטוב משתף פעולה עם האנגלייה אוליביה ריד בחקירת הירצחן של נערות בפטבורג. שמועות שונות טענו כי קאיה סקודלריו הסכימה להשתתף בצילומי הסרט.

חייו האישיים

משנת 2005 היה נשוי לאירינה לאונובה ממנה נולדו לו שבעה ילדים, הזוג נפרד ב-2015. הוא מנהל יחסים רומנטיים עם השחקנית יוליה סניגיר ממנה יש לו ילד אחד בשם פיודור שנולד במרץ 2016.
רעיה בלטמן

רעיה בּלַטמן (28 בינואר 1927 - 2 ביוני 2013) הייתה סופרת ילדים ונוער ישראלית.

ביוגרפיה

בלטמן נולדה בשנת 1927 בעיירה סקורני שבבֶסָרָבְּיָה (כיום באוקראינה). עוד בילדותה, בעת ביקור אצל סבה וסבתה בעיירה זגוריצה, התוודעה לתיאטרון היידי של אברהם גולדפדן, ומאז החלה לאהוב את התיאטרון. תקופה זו בחייה מתועדת בספרה "בית על גלגלים" (2004).
בשנת 1934, כשהייתה בת 7, עלתה לארץ ישראל עם הוריה, ומאז גרה בירושלים. על אותם ימים ראשונים בארץ שבהם חשה זרה ובודדה, כתבה הסופרת בשניים מספריה: "הבית עם שעון האותיות" (1988), המתאר את ימיה הראשונים בארץ כעולה חדשה, ו"מוכרחים להתבגר" (1995), המתאר את נעוריה כילדה בודדה בכיתה ח'. כבר בנעוריה הייתה אוספת את ילדי השכנים ועורכת איתם הצגות. ספרה "מוכרחים להתבגר" מסתיים בסצנה המתארת כיצד קיבלה תפקיד בהצגה.
בלטמן סיימה את לימודיה בבית המדרש למורים העברי בירושלים (כיום מכללת דוד ילין) וקיבלה עבודה בפרדס חנה. היא עסקה שנים רבות בהוראה. 15 ספריה על "ניסן ורחמים משיכון ב'" (1974–1988) מבוססים על מקרים שקרו לבניה ולתלמידיה בשכונת מוסררה שבירושלים.
בנוסף, סיימה תואר בוגר בחוג לתולדות התיאטרון ותואר מוסמך בספרות השוואתית באוניברסיטה העברית בירושלים, ושימשה מדריכה מחוזית לאמנות הבימה במחוז ירושלים.
היא כתבה תוכניות ילדים רבות לרדיו ולטלוויזיה ופרסמה סיפורים רבים בעיתוני ילדים. שנים רבות הייתה עורכת מפגשים עם תלמידים ביחד עם יעקב בנאי, אשר קרא את סיפוריה על "ניסן ורחמים משיכון ב'" בתסכיתי רדיו בתוכנית "לבת ולבן ולמי שמתעניין".
גוסטיבר

היסטוריה

מקור שניוני לקיומה של העיר מצוי בכתביו של טיטוס ליוויוס מהמאה ה-1 לפנה"ס בהקשר למסע מלחמה קדום שערך פרסאוס מלך מוקדון. בהמשך, נשלט האזור על ידי האימפריה הרומית והאימפריה הביזאנטית. מהמאה ה-9 ועד ה-14 נשלט השטח לפרקים על ידי הממלכה הבולגרית הראשונה, הביזאנטים וממלכת סרביה. השם "גוסטיבר" מוזכר לראשונה בכתבים סרביים מ-1313.
במחצית השנייה של המאה ה-14 נכבשה גוסטיבר על ידי צבאו של מוראט הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. העות'מאנים שלטו בעיר כ-550 שנים ולאחר תבוסתם במלחמת הבלקן הראשונה השתלטו הסרבים על העיר ובהמשך הוכללה בשטח סרביה מתוקף הסכם בוקרשט אשר חתם את מלחמת הבלקן השנייה. במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבש האזור על ידי צבא ממלכת בולגריה ולאחר תבוסת הבולגרים נכללה העיר בשטחה של ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941 במהלך מלחמת העולם השנייה, נכבשה העיר על ידי הוורמאכט ונמסרה לחזקתה של בולגריה שהייתה בעלת בריתה של גרמניה הנאצית מתוקף חתימתה על ההסכם התלת-צדדי. ב-19 בנובמבר 1944 שוחררה העיר על ידי כוחותיו של יוסיפ ברוז טיטו והיא נכללה בהמשך בשטחה של יוגוסלביה. ב-1991 לאחר פירוק יוגוסלביה ועם הקמת מקדוניה, נכללה גוסטיבר בשטחה.

לאחר הקמת מקדוניה

רוב תושבי גוסטיבר הם מוסלמים ממוצא אלבני שטענו לקיפוח ודיכוי של השלטונות ועובדה זו הובילה למתיחות אתנית ולעימותים עם התושבים הנוצרים וכוחות הביטחון. כוחות הביטחון מצידם נקטו ביד קשה בדיכוי המהומות והעניין הגביר את התסיסה המתמשכת בעיר.
ביולי 1997 פרצו הפגנות המונים בגוסטיבר וטטובו. המפגינים הניפו את דגלי אלבניה וטורקיה ותלו אותם על מבני ציבור. כוחות מיוחדים של המשטרה המקדונית הגיעו לעיר ופיזרו את ההפגנות תוך שימוש באש חיה. 4 מפגינים נהרגו, כ-70 נפצעו ומאות נעצרו. ב-2001 פרץ מרד חמוש של המיעוט האלבני במקדוניה שמנה כרבע מאוכלוסיית המדינה. התחוללו קרבות בין הצבא המקדוני למורדים והמהומות לא פסחו על גוסטיבר. בלחצו של האיחוד האירופי נחתם הסכם אוחריד ובמסגרתו הוענק שוויון זכויות לתושבים ממוצא אלבני. עם זאת נותרה מתיחות גלויה בין המיעוט האלבני לשלטונות.
ב-2012 פרצו מהומות על רקע אתני ברחבי מקדוניה בין מוסלמים לנוצרים וזאת לאחר ששני גברים ממוצא אלבני נורו בידי המשטרה בגוסטיבר.

דמוגרפיה

מבחינת נתוני מפקד האוכלוסין שנערך ב-2002 עולה, כי 47.1 אחוזים מהתושבים היו ממוצא אלבני, 33.2 אחוזים ממוצא מקדוני, 12.7 אחוזים ממוצא טורקי, 5.3 אחוזים בני רומה ו-1.7 אחוזים היו בני לאומים שונים. מבחינת התמהיל המגדרי עולה, כי 48.88 מהאוכלוסייה היו גברים ו-51.2 אחוזים היו נשים. 66.1 אחוזים מהתושבים היו מוסלמים סונים ו-33.1 אחוזים היו נוצרים אורתודוקסים.
אדולף קיפר

ביוגרפיה

קיפר נולד וגדל בשיקגו אילינוי למשפחה נוצרית, בנם של אוטו ואמה. הוא כונה בצעירותו "סאני בוי" ("Sonny Boy"). ניסיון השחייה הראשון שלו היה לאחר שנפל בטעות למימה הקפואים של תעלת ניקוז בעיר מגוריו. הוא התעשת במהרה ושחה על גבו עד שהגיע בבטחה ליבשה. אביו נפטר בשנת 1929 בהיותו בן 11. הוא התאמן במרכז הקהילתי היהודי עם חברים מהשכונה והלך עמם לבית הכנסת.
באליפות בתי הספר התיכוניים שנערכה בשנת 1935 הוא קבע שיא עולם חדש במשחה ל-100 יארד גב של 59.8 שניות ובכך היה לשחיין הראשון בהיסטוריה ששחה משחה זה מתחת לדקה. שיא התיכון שלו של מדינת אילינוי במשחה זה 58.5 שניות החזיק מעמד עד לשנת 1960.

שיאן עולם

בתחרות שנערכה ב-11 באפריל בשנת 1935 בשיקגו קבע קיפר במשחה ל-200 מטר גב, שיא עולם חדש של 2:24.0 דקות. בתחרות שנערכה בברלין שבגרמניה ב-2 באוקטובר אותה שנה הוא קבע במשחה ל 100 מטר גב שיא עולם חדש של 1:07.0 דקות. יומיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בקרפלד שבגרמניה, הוא שיפר את שיאו והעמידו על 1:06.2 דקות. שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בורוצלב שבפולין הוא שיפר את שיאו שוב והעמידו על 1:04.9 דקות. חודשים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בדטרויט הוא שיפר שוב את שיאו והעמידו על 1:04.8 דקות, שיא זה החזיק מעמד 12 שנים ונשבר על ידי בן ארצו אלן סטאק (1:04.0 דקות).

אלוף אולימפי

באולימפיאדת ברלין (1936) זכה קיפר במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא אולימפי חדש של 1:05.9 דקות, לפני בן ארצו אל ונד וייג (1:07.7 דקות) ומאסג'י קיוקאווה מיפן (1:08.4 דקות).
במשך כ-8 שנים בהן ניצח ביותר מ-2000 תחרויות, הפסיד קיפר רק בשתי תחרויות. הפעם הראשונה התרחשה באליפות ארצות הברית בשחייה שנערכה באפריל 1943, שבה הארי הולידיי ג'וניור ניצח אותו במשחה ל-150 יארד גב.
במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר שהצי האמריקאי הבחין, שיותר חיילים מתים כתוצאה מטביעה מאשר בשדה הקרב, ערך סגן קיפר סקר עולמי, של ספינות טרופות, תיעד את מקרי המוות העצומים והמיותרים שנבעו כתוצאה משחייה לקויה וקבע הנחיות חדשות בבטיחות, הכשרת מדריכים והדרכת שחייה בכל הצי כולו.
בשנת 1947 הקים קיפר חברה לייצור בריכות שחייה ופיתוח ציוד שחייה. בין היתר פיתחה החברה את בגד הים הראשון מניילון ואת קרש השחייה.
קיפר הקדיש עצמו לפעילות התנדבותית בקהילה, בכל הקשור לשחייה. בשנות השישים סייע רבות לראש עיריית שיקגו, ריצ'רד ג'יי דיילי, בבניית בריכות שחייה. תמך ב"לשחות ברחבי אמריקה", עמותה ללא מטרות רווח לגיוס תרומות למאבק במחלת הסרטן.
במהלך המבחנים האמריקאים לאולימפיאדת בייג'ינג (2008) חגג קיפר את יום הולדתו ה-90 והתכבד להעניק את המדליות למנצחים במשחה ל-200 מטר גב וכך עשה גם במבחנים לאולימפיאדת לונדון (2012).
ב-5 במאי 2017 נפטר קיפר בביתו שבוודסוורת' אילינוי. עד למותו היה לאלוף האולימפי האמריקאי הזקן ביותר שהיה בחיים.

פניית קיפר

בישראל נהגו לקרוא לפנייה במשחי החתירה והגב:  קיפּר, עם פ' דגושה, שיבוש לשמו של אדולף קיפר, עם פ' לא דגושה. אך מי שהמציא את הסיבוב הוא מאמנו של קיפר, טקס רוברטסון  שאימן את קיפר לאולימפיאדת ברלין 1936. הקרדיט על טכניקת הפנייה החדשנית שוייך בתחילה לרוברטסון ומאוחר יותר שויך לשחיין האמריקאי אל ונד וייג  שזכה במדליית כסף בברלין אחרי קיפר וכנראה השתמש בה לפניו.