google/wiki40b huggingface dataset:
חזיר יבלות מצוי

תיאור

אורך גופו של חזיר היבלות המצוי נע בין 1.1 ל-1.4 מ', כאשר אורך זנבו הוא 45 סנטימטרים. גובה כתפיו הוא 60 עד 80 סנטימטרים, ומשקלו הוא לרוב בין 45—75 ק"ג בנקבות ו-60—150 קילוגרמים בזכרים. החזיר בעל חוטם ארוך, זוג ניבים באורך של עד 25 ס"מ הפונים מעלה מקצה לסתותיו העליונות והתחתונות ומשמשים להגנה מיריבים ולמאבק בחזירים אחרים. החזיר בעל עיניים קטנות ושחורות מוקפות בקפלי עור ובקצוות ישנם ה"יבלות" הידועות שלו, אשר מגינות על העיניים והפנים מפציעה. על העורף והגב גולשת ציצת רעמה קצרה ובהירה. החזיר בעל מצברי שומן קטנים ושיער דליל, כהתאמה למזג האוויר החם בו חי. צבע הפרווה אפור בהיר, חום ולעתים גם כתום. 
החזירים חיים בחבורות קטנות החיות בסוואנה ומבלים במשך הימים בחיפוש אחרי מזון. זהו מין צמחוני בעיקרו והוא ניזון מעשבים, פקעות, שורשים, גרגירים, ירקות, זרעים אך יגוון גם במיני חרקים, בביצים ובנבלות.
החזירים חיים בקבוצות קטנות המורכבות מנקבות, בעוד הזכרים נעים כבודדים בסוואנה. עונת הרבייה מתרחשת אצלם בסוף העונה הרטובה או בתחילת העונה היבשה. בכל הריון ממליטה הנקבה בין שלושה לחמישה ולדות, כאשר משך ההריון הוא 155 - 170 ימים. החזירה ממליטה בחורים טבעיים או שנוצרו בידי שנבובים. 
חזיר היבלות נטרף בידי טורפים גדולים כמו האריה (אריות באזורים שונים מתבססים על חזירים בוגרים וגורים בעונת היובש), תנין היאור, הנמר, הברדלס, הזאב הטלוא והצבוע המנומר.. הקטנים ייטרפו גם על ידי עופות דורסים כמו עיט לוחם, אוח וראוקס, תנים, חתולים קטנים, פיתוניים וכוח הנילוס אך ההורים שלהם יילחמו בעוז ולעתים יפצעו קשה ואף יהרגו את אויביהם. החזירים ניצודים גם בידי שבטים אנושיים. לחזירים יחסי סימביוזה עם מספר מינים כמו קוף ורווט ונמייה מפוספסת מצויה הפולים מפרוותם קרציות. על גבם יימצאו לעתים אנפיות בקר וזרזירי בקר.
ספרות סנגלית

לספרות הסנגלית תפקיד חשוב בספרות האפריקאית. מרבית המשוררים והסופרים הסנגליים כותבים בצרפתית, שפת הכובש הקולוניאלי לשעבר, אך קיימים גם פרסומים בערבית ובוולוף. 
המשורר המפורסם ביותר מסנגל היה גם נשיאה הראשון, לאופולד סדאר סנגור. סנגור, מראשוני התנועה הפרנקופונית ותנועת הנגריטוד, היה גם האפריקאי הראשון שהתקבל כחבר באקדמיה הצרפתית ונחשב לבולט שבין האינטלקטואלים האפריקאים. 
בין הסופרים הבולטים האחרים בספרות הסנגלית, ניתן לציין את Cheikh Hamidou Kane, בירגו דיופ, ובובקאר בוריס דיופ. ניתן גם להכליל אולי את יצירותיו הספרותיות של הקולנוען עוסמן סמבן.
תסמין

תסמין (בלועזית: Symptom) הוא תופעה המאפיינת מחלה. המונח הלועזי סימפטום מורכב מהמילים Sym ("ביחד") ו-Piptein ("ליפול"), ומשמעותו המקורית ביוונית היא "תאונה".
תסמין מסוים יכול להיגרם על ידי תהליכים פתולוגים שונים. מטרת תהליך האבחנה היא לאתר את הגורמים המובילים לתסמין המדווח ולגבש החלטה על זהות התופעה הרפואית או הפסיכולוגית שממנה סובל המטופל.

תסמין מול סימן

המונח העברי הוא נגזרת של המילה סימן (שורש סמ"נ), אולם בניגוד לסימן, שהוא ממצא אובייקטיבי בבדיקה הגופנית של החולה, התסמין הוא תלונתו הסובייקטיבית של החולה והוא מתייחס כמעט תמיד לתופעה בה יכול החולה לחוש. לדוגמה, החולה מתלונן על כאב גרון (תסמין) והרופא מוצא אודם ותפליט בגרון (סימנים). יש ותופעה יכולה להיות גם תסמין וגם סימן, תלוי במי שזיהה אותה. למשל פריחה שזוהתה על ידי חולה היא תסמין ואילו פריחה שגילה אותה רופא היא סימן.

סוגים של תסמינים

מחלות מתאפיינות לעיתים קרובות בתופעות פיזיולוגיות אותן ניתן לזהות רק בבדיקה רפואית, כגון שינוי בהרכב הדם, שינוי בריכוז המלחים בגוף, שינוי בקצב פעימות הלב או בלחץ הדם. עם זאת, סימנים אלה יכולים פעמים רבות להתבטא על פני השטח בתסמינים. לדוגמה: שינוי בהרכב הדם ובריכוז המלחים עלול לגרום להפחתה או הגברה בתחושות הצמא או הרעב; ריכוז מלחים גבוה עלול לגרום לזיעה מלוחה.
ישעיהו קורן

ביוגרפיה

קורן נולד בכפר סבא ולמד פילוסופיה וספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים. שירת 19 שנה במערכת הביטחון הישראלית, ועסק גם בהוראה, ייעוץ חינוכי ועסקי אבטחה.
את כתיבתו החל בשנות ה-60 המוקדמות בכתב העת "קשת". נמנה עם סופרי הגל החדש - סופרי שנות השישים של המאה ה-20, שכונו על ידי מבקרי הספרות דן מירון וגבריאל מוקד בשם דור המדינה אשר נוטה אחרי השינויים שחלו בספרות המערב, תוך העדפת סגנונות כתיבה אוונגרדיים בסיפורת. יש העדפה של התרכזות בפרט על פני המצב האנושי והגיבור עוטה דמות חדשה, דמות האנטי גיבור. יוצרי התקופה מושפעים מהפילוסופיה האקזיסטנציאליסטית מבחוץ ומבצע סיני ומלחמת ששת הימים מבית. כתיבתו של קורן מושפעת מהקשר אל האדמה. הוא מרבה להתייחס בסיפוריו לאבנים, אבק ואדמה. משנות ה-90 מפרסם סיפורים בעתוני "הארץ" וב"קשת החדשה".
קורן מושפע בספריו מארנסט המינגוויי, ויליאם פוקנר ושרווד אנדרסון. הוא אינו משתמש במונולוגים פנימיים, בהם קיים מספר כל יודע. דמויותיו שתקניות, מדברות במשפטים קצרים ואינן דנות במשמעות החיים. הן עמומות ולתחושותיהן אין ניסוח מפורש. 
מבקר הספרות בני ציפר כתב עליו:
""כתיבתו של קורן צלולה כבדולח. אתה לא מרגיש שאתה קורא טקסט אלא רואה מבעדו תמונה חיה שבה מתנועעים אנשים ומדברים ומרגישים, כמו יצורים זעירים בעדשת המיקרוסקופ."" ()
קורן מתגורר בזכרון יעקב.
הנהר הצהוב

סחף ויצירת הדלתה

אדמות הלס דרכן זורם הנהר הן קלות ונסחפות בקלות, לכן כמות הסחופת במימי הנהר גדולה. בחלקו הרדוד יותר הוא נמנה עם הנהרות הבוציים בעולם, והמים שבו עכורים מאד.
בשפכו הנהר יוצר דלתה גדולה, אליה הוא סוחף כמיליארד וחצי טון של סחופת בשנה. כתוצאה מכך הדלתה היא דינאמית ומתרחבת כל הזמן.
בגלל שטפונותיו ההרסניים, זכה הנהר לכינוי 'יגונה של סין'. ההתמודדות עם השטפונות דרשה פעילות מרוכזת, ולכן (כפי שהיה במצרים של הנילוס ובתרבות עמק האינדוס) התפתח לאורך אפיק הנהר שלטון ריכוזי כבר בשלבים מוקדמים מאוד של ההיסטוריה האנושית.

חלקי הנהר

לנהר יש 4 חלקים וכל חלק מתאפיין בסוגים שונים של חומרי סחף, שכבות סלע שונות וצורות נוף.
בנהר יש סחיפה רבה של חומרי סחף, בכל חלק מהנהר מצטבר סחף אשר עובר לחלק שונה של הנהר וכך בשפך הנהר מצטברת כמות אדירה של חומרי סחף.

חלקו העליון של הנהר

בחלקו העליון ( בראשית דרכו ) הנהר זורם באזור הררי גבוה. בדרכו מזרחה הוא יוצר כמה קניונים צרים ועמוקים, אשר הסינים השתמשו בהם לצורכיהם : הם בנו סכרים והקימו תחנות כוח המספקות חשמל לתושבי הסביבה. בניית הסכרים יצרה גם מאגרי מים גדולים, שהסינים משתמשים בהם להשקיית השדות בסביבה. בהמשך דרכו, ליד העיר לנג'ו, הנהר עושה תפנית צפונה וזורם באזור מדברי - מדבר גובי. אזור זה, למרות היותו צחיח, הוא אזור חקלאי משגשג - זאת משום שהנהר מספק מים להשקיה, ומישורי ההצפה שהוא יוצר מכוסים בקרקעות סחף פוריות.

חלקו האמצעי של הנהר

לאחר שהנהר עוזב את מדבר גובי הוא פונה דרומה ונכנס לרמה הבנויה לס. הלס הוא חומר צהבהב רך אשר הנהר סוחף עמו בקלות. היובלים הרבים המגיעים לנהר מרמת הלס מסיעים איתם כמויות גדולות של סחף לס, ההופך אותו לנהר בוצי חום-צהבהב. בקטע זה של זרימתו הנהר מתחתר לעומק. באפיקו נחשפות לעיתים שכבות של סלע קשה, ונוצרים בו מפלים ואשדות.

חלקו התחתון של הנהר

בחלקו התחתון של הנהר שוקע חלק גדול מן הסחף ויוצר מישורי הצפה נרחבים. עם השנים, כמויות הסחף הגדולות שהושקעו בקרקעית הנהר הצטברו שם וגרמו לכך שכיום הנהר זורם באזור שהוא גבוה יותר מסביבתו, ועל כן הוא נקרא "הנהר המרחף". באזור זה חיים כ-146 מיליון תושבים, רובם חקלאים, הנהנים משטחים מישוריים ופוריים וממים בשפע. ועם זאת, תושבי האזור סובלים מהצפות חוזרות ונשנות של הנהר לאחר הגשמים הכבדים היורדים בחודשים יולי-אוגוסט. כדי להילחם בתופעה זאת נבנו כבר לפני כאלף שנה סוללות עפר לאורך שתי גדות הנהר, אך גם אלה לא תמיד מצליחות לעצור את ההצפות.

שפך הנהר

במפרץ בוהאי שוקעים מדי שנה יותר ממיליארד טונות של חומרי סחף, בעיקר לס. כמויות הסחף הגדולות בנו באזור זה דלתא, ההולכת ומתפשטת לתוך הים ומוסיפה מדי שנה ליבשה שטח של כ-40 קמ"ר. הסחף הרב המושקע בשפך הנהר חוסם לעיתים את דרכו ומאלץ אותו לשנות את כיוון הזרימה לים.
Follow the money

Follow the money (מילולית: עקוב אחר הכסף) היא אמרת כנף שנעשתה לפופולרית בעקבות סרט הדוקו-דרמה כל אנשי הנשיא משנת 1976. האמירה מרמזת על "עקבות" של כספים או על שחיתות (לרוב פוליטית) בדרג גבוה. עבור הסרט, התסריטאי ויליאם גולדמן ייחס את הביטוי לגרון עמוק, המודיע שהשתתף בפרשת ווטרגייט. עם זאת, הביטוי מוזכר בספר באותו שם וקדם לסרט, או לכל תיעוד אחר של הפרשה. הספר מכיל את המשפט "המפתח היה במערכת מזומנים חשאית, ואחריה יש לעקוב", אשר אומר בוב וודוורד לסנאטור סם ארווין. ייתכן שזה היה עיבוי לביטוי "עקוב אחר הכסף" בתהליך התסריטאות.
הביטוי הוזכר על ידי הנרי פטרסון בוועדת החוקה של הסנאט בשנת 1974 בהליך גביית העדות כשארל סילברט היה מועמד למשרת היועץ המשפטי של ארצות הברית.
מאז שנות ה-70, נעשה שימוש בביטוי בעיתונות חוקרת ובדיבייטים פוליטיים.
בתוכנית הסמויה, הבלש לסטר פרימון משתמש בביטוי במהלך חקירת עסקאות כנופיית בולטימור, כדי להסביר את הקושי הפוליטי בחקירת פשע מאורגן, כשאמר "כשאתה עוקב אחר סמים, אתה מקבל נרקומנים וסוחרי סמים. אבל כשאתה מתחיל לעקוב אחרי הכסף, ואתה לא יודע איפה לעזאזל זה הולך לקחת אותך".
הביטוי משמש כשמה באנגלית של תוכנית פשע דנית  ותוכנית תחקירים של ה-CBS מאת שריל אטקינסון .
רמשטיין (להקה)

גרסאות כיסוי

השירים של רמשטיין זכו לגרסאות כיסוי על ידי מספר להקות, אחת מהן היא הפט שופ בויז, שהוציאו גרסה לשיר "Mein Teil". גרסת כיסוי מעניינת היא של המלחין הגרמני טורסטן ראש (Torsten Rasch) אשר הפיק מחזור אופרה קלאסי תחת השם "Mein Herz Brennt" אשר בוסס על האלבום "Mutter", קיים גם כיסוי לשיר "Du Hast", שנעשה על ידי הלהקה הטורקית מאנגה.
בלאקנד דת' מטאל

בלאקנד דת' מטאל (Blackened Death Metal) הוא תת-ז'אנר בתוך סגנון הדת' מטאל, המהווה שילוב של דת' מטאל ובלאק מטאל.
רוב להקות הבלאקנד- מוצאן מאירופה. נתח גדול מן הלהקות מתחילות כלהקות בלאק ועם הזמן נוספים גם אלמנטים של דת', שמשתלבים עם סגנון הבלאק מטאל והלהקה הופכת ללהקת דת' מודרנית. להקות כמו האלהאמר וסלטיק פרוסט פספסו את הז'אנר המטושטש ששילב בין ת'ראש מטאל, בלאק מטאל ודת' מטאל, והסגנון לא נוקה עד לאלבומים כמו "The Nocturnal Silence" של נקרופוביק, ו-"Satanica" של בהמות, ולבסוף התחבר יחד לז'אנר החדש.
לעיתים קרובות יש חפיפה בין הבלאקנד לז'אנר הדת' מטאל סקנדינבי. כמה מהמאפיינים של הז'אנר הם גרואלינג צורמים המתקרבים יותר לסגנון הבלאק מטאל, ריפים השייכים לז'אנר הדת' מטאל או הבלאק הסימפוני, ונגינה מהירה במיוחד ולעיתים חוזרת על עצמה של התופים. 
להקות בלאקלנד דת' מטאל פועלות לפעמים מחוץ לתחומי הבלאק מטאל והדת' מטאל. לדוגמה, ללהקת דיסטרויר 666 יש מאפייני ת'ראש מטאל (חלק מעבודתם לעיתים נחשבת כ"בלאקנד ת'ראש מטאל") ולהקות כמו איקרקוקי ובהמות הראו בבירור אלמנטים נסיוניים לסגנון זה באלבומיהם הקודמים.
בגדאד

בעת המודרנית

במהלך מלחמת העולם הראשונה, במרץ 1917, נכבשה בגדאד על ידי הצבא הבריטי ושוחררה מידי השלטון העות'מאני, עד להקמת ממלכת עיראק תחת שלטון הממלכה המאוחדת ב-1920, במסגרת מנדט חבר הלאומים שנמסר לבריטניה. מאוחר יותר הוכרזה עצמאות על ידי עיראק ב-1932 ועצמאות מלאה התקבלה ב-1946. אוכלוסיית העיר גדלה מ-145,000 ב-1900 ל-580,000 ב-1950.
במלחמת המפרץ הראשונה ב-1991 נגרם נזק רב לבגדאד, בפרט לתשתיות התחבורה, החשמל והתברואה שלה. כעשור לאחר מכן, העיר הופצצה בכבדות במרץ ובאפריל 2003 במלחמת עיראק. נזק נוסף נגרם לתושביה מביזה חמורה שהתחוללה בימים שלאחר מכן. עם הדחתו של סדאם חוסיין מהשלטון בעיראק, העיר נכבשה על ידי כוחות ארצות הברית.
מלבד היותה עיר בירה ומרכז שלטונה של עיראק, משמשת בגדאד כמרכז המסחרי, התרבותי והתעשייתי החשוב ביותר בעיראק.

דמוגרפיה

בשל הריבוי הטבעי ובשל ההגירה המואצת מהכפר אל העיר, חוותה בגדאד עיור מואץ במחצית השנייה של המאה ה-20. ב-1947 התגוררו בעיר 352 אלף תושבים. ב-1965 עלה מספר התושבים לכ-1.5 מיליון תושבים וב-1977 כמעט והוכפלה האוכלוסייה - 2.9 מיליון נפש. ב-2010 מנתה אוכלוסיית העיר 5.4 מיליון נפש. 
בשל מגבלות המקום בשטחה המוניציפלי של העיר, עיקר הגידול באוכלוסייה הוא בפרוורים, הכוללים (נכון ל-2010) כ-6.4 מיליון נפש. וכך, אוכלוסיית המטרופולין של בגדד רבתי כוללת 11.8 מיליון נפש.
רובה הגדול של האוכלוסייה הוא ערבי; חלקה סונית וחלקה שיעית. כמו כן קיים מיעוט כורדי ומיעוטים קטנים יותר: טורקמנים, אשורים וסודאנים.
קיריאקוס יואנו

קריירה

הישגו המשמעותי הראשון של יואנו היה באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי ב-2005, אז סיים במקום העשירי. באותה שנה זכה במדליית הזהב במשחקי הים התיכון שנערכו באלמריה. שנה אחר כך זכה במדליית הארד במשחקי חבר העמים שנערכו במלבורן.
באליפות העולם שנערכה באוסקה ב-2007 קבע את שיאו האישי, המהווה גם את שיא קפריסין - 2.35 מ'. הוא סיים במקום השלישי, והיה לאתלט הקפריסאי הראשון בהיסטוריה שזוכה במדליה באליפות העולם.
בהמשך זכה במדליית הכסף באוניברסיאדה בבנגקוק, במדליית הארד באליפות העולם שנערכה בוולנסיה ב-2008 ובמדליית הזהב במשחקי הים התיכון שנערכו בפסקרה ב-2009. באותה שנה שוב קבע הישג שיא עבור אתלט קפריסאי, כשזכה במדליית הכסף באליפות העולם שנערכה בברלין. יואנו קפץ לגובה של 2.32 מ', בדיוק כמו הזוכה במדליית הזהב, ירוסלב ריבקוב, אך דורג אחריו עקב פסילה עודפת בקפיצות המוקדמות.
נחל עיון

תווי הנחל

ראשיתו של נחל עיון סמוך למרג' עיון, משם הוא זורם כשבעה ק"מ בשטח עמק עיון, מפוצל לתעלות השקיה רבות, עד כניסתו לשטח ישראל סמוך למטולה. מנקודה זו זורם הנחל בערוץ קניוני היורד מגובה כ-500 מטרים מעל פני הים, עד לגובה כ-300 מטרים מדרום לתל אבל בית מעכה, ומשם בשיפוע מתון יותר אל תוך עמק החולה.
הפרשי הגובה הגדולים גרמו להיווצרות כמה מפלי מים בערוץ, ובשל כך נכלל קטע זה של הנחל בשמורת עיון. בשמורה ארבעה מפלים (מצפון לדרום): מפל עיון שגובהו 9.2 מ'; מפל הטחנה שבו נופלים המים מגובה של 21 מטרים לתוך טחנת קמח ישנה; מפל האשד, שהוא בעצם שני מפלים סמוכים, העליון של 5 מ' והתחתון של 9.5 מ', ומפל התנור שגובהו כ-30 מטרים. שמו של זה האחרון אינו נגזר מהמילה העברית "תנור", כי אם מהמילה הערבית "תנורה", מין חצאית שנוהגות ללבוש נשים ערביות ובדואיות.
בתוך עמק החולה זרם נחל עיון במערב העמק אל תוך ביצת החולה. לאחר ייבוש החולה הוטה הנחל אל תוך מערכת תעלות הניקוז של העמק, ומעט מאוד נותר מאפיקו המקורי. אחת התעלות מובילה חלק ממי נחל עיון אל תוך הירדן סמוך לנקודת החיבור של שלושת מקורותיו, ולכן יש הכוללים אותו במניין מקורות הירדן.
באגן ההיקוות של הנחל יורדים בממוצע כ-900 מילימטרים של גשם בשנה. הדבר גורם לשוני רב בספיקת המים בנחל בין עונות השנה: בחורף נוצרת זרימה שטפונית בעוצמה חזקה, ואילו בקיץ הספיקה נמוכה באופן משמעותי משום שהיא ניזונה ממעיינות בלבד. מרבית המים מנוצלים להשקיה עוד בשטח לבנון, ורק מיעוטם מגיע לישראל, וגם בה משמש ברובו להשקיית חלקות חקלאיות סמוך למטולה, כך שמעט מאוד מים זורמים בחלקו התחתון בקיץ.

היסטוריה

העיר עִיוֹן נזכרת כבר בתנ"ך, ובספרות חז"ל. גם הנחל נזכר בספרות חז"ל כ"נקבתא (או נקיבתא) דעיון" (הניקבה, השביל של עיון). (ראו גם בית נקופה.)
בליל הגשרים פוצץ גשר מטולה צפון-מזרח, שעל נחל עיון, בידי כוח מהגדוד השלישי של הפלמ"ח בפיקוד דני נוימן. נפתחה אש על הכוח, אך הוא הצליח לשוב ללא נפגעים.
במרץ 2005 היטו פעילי החזבאללה את מקורותיו של נחל עיון. הדבר הביא לכך שבמורד הנחל בשטח ישראל, יהיה הנחל יבש בחלק ניכר של השנה. לטענת אנשי החזבאללה, כמות האזרחים בדרום לבנון צמחה באחוזים רבים לאחר נסיגת צה"ל מרצועת הביטחון והתפרקות צד"ל והמים נועדו לשמש לחקלאות ולצריכה אישית.
ראש ממשלת ישראל אריאל שרון איים שישראל לא תעבור בשתיקה על פעולה זו, אך בסופו של דבר הסתפק במגעים דיפלומטיים בלבד, שהתבררו כחסרי תועלת.

חי וצומח

במצוקי הסלע שליד הנחל ניתן לראות קנים של יונים.
על גדות הנחל ישנם שיחי פטל, הפירות מבשילים בחודשי הקיץ.
ג. עיטור

ג. עיטור היה שם העט של עיטור גֶלבֶּץ (נכתב גם: גלביץ) (1932 – מאי 1993), כתב הבידור הראשון בישראל, אשר כתב בעיתונים והמגזינים "עולם הקולנוע", "להיטון", "העולם הזה" ו"חדשות" וסיקר את הקולנוע הבינלאומי ואת חיי הבוהמה של תל אביב.

ביוגרפיה

עיטור גלבץ נולד ב-1932 בעפולה, הצעיר משני בניהם של וירה לבית ברדיצ'בסקי ושמעון גלבץ (גלביץ), זוג רופאים שעלו לארץ ישראל מרוסיה והתגוררו בקיבוץ תל יוסף. אביו, פעיל ציוני ומראשי תנועת החלוץ ברוסיה, נאסר בשל פעילותו הציונית וב-1924 הומר מאסרו בגירוש. בארץ היה פעיל במפא"י וחבר הוועד הפועל של ההסתדרות הכללית, והיה יוזם הקמתו של הקיבוץ העירוני אפעל. בילדותו עברה משפחתו להתגורר בתל אביב, שם שימש אביו כרופא ראשי של קופת חולים כללית. הוא נפטר כשגלבץ היה כבן 13.
עם סיום לימודיו ושירותו הצבאי יצא ללמוד משפטים בסורבון שבפריז. כהכנסה צדדית שלח כתבות עיתונאיות על חיי כוכבי הקולנוע ואנשי הבוהמה של פריז ל"עולם הקולנוע", שעליהן חתם בשם "ג. עיטור", שנראה אלגנטי ומסתורי. אט אט נטש את לימודי המשפטים לטובת פיתוח מקצועו החדש. הוא בילה במסיבות ואירועים שונים והכיר אישית חלק מהכוכבים שעליהם כתב.
בסוף שנות ה-50 חזר לישראל, מבלי שסיים את לימודי המשפטים, אך לאחר שקשר קשרים בתעשיית הבידור באירופה. הוא קיבל שני טורים בעיתון "עולם הקולנוע": "מה נשמע בתל אביב", שהיה בעיקרו מדור רכילותי, אך כלל גם ידיעות הקשורות בהפקות סרטים וליהוק; ו"רומא-פריז-לונדון", שכלל ידיעות מן העולם שהתבססו על חומרים שהתפרסמו במגזינים ועל קשריו האישיים של ג. עיטור. הוא נסע לפסטיבלי קולנוע ברחבי העולם וצולם עם רבים מכוכבי התקופה בהם ג'ינה לולובריג'ידה, ז'אן פול בלמונדו, אלן דלון, אינגריד ברגמן, איב מונטן, מייק ברנט, בריז'יט ברדו ועוד. הוא היה מעיתונאי הבידור הבולטים בארץ באותה תקופה, וטוריו היה בכוחם להכתיר נערת זוהר.
ב-1969 נוסד המגזין "להיטון", שבספטמבר 1976 התמזג עם "עולם הקולנוע". בשבועון התפרסמו כתבותיו של ג. עיטור, שלא הסתתר מאחורי שם בדוי, ופרסם מדי שבוע את תצלומיו עם מושאי הכתבות שלו, שנשאו את הכותרת "ג. עיטור מראיין".
לדברי מכריו כג'וזי כץ, תמר גלבץ (אחייניתו), ארייה רייכמן (שהיה עורך "להיטון") ולביאה הון, עד להגיעו של עיטור לארץ לא עסקו העיתונים כמעט בתעשיית הקולנוע בעולם או בישראל והוא היה זה שהקים תחום עיתונאי זה. סיקורו היה אמפתי ומעריץ והוא לא העביר דברי ביקורת על מושאי כתבותיו או התייחס אליהם באופן ציני. תכונות אלה גרמו לכך שלא מצא את מקומו בתקשורת הצינית והביקורתית של שנות ה-80 ואילך, גם כאשר הוזמן על ידי גל אוחובסקי לסקר את פסטיבל קאן עבור העיתון "חדשות".
השרימפס הנוצצים

תקציר העלילה

מתיאס לה גוף הוא סגן אלוף העולם בשחייה. לאחר שהעיר הערות הומופוביות במהלך ראיון טלוויזיוני, כתנאי להשתתפותו באליפות העולם, נכפה עליו לאמן במשך שלושה חודשים את קבוצת הכדורמים הגאה "השרימפס הנוצצים", לקראת השתתפותם בתחרות המשחקים הגאים בקרואטיה.

ביקורות

הסרט זכה לתגובות חיוביות למדי, עם דירוג ממוצע של 3.5 באתר האינטרנט AlloCiné.
קרוליין וייה, מבקרת העיתון היומי הצרפתי 20 minutes, כתבה כי הסרט "מזכיר את הקומדיה "לשחות או לא להיות" בבימויו של ז'יל ללוש. השחקנים שלו מצחיקים, בעודם מקדמים בגאווה את מסר קבלת האחר". פייר ואואסר, מבקר של Le Parisien, כתב כי "קומדיה זו, הסובבת סביב נבחרת גאה של כדורמים, בעלת שפה בהירה של סובלנות ופתיחות, עושה מצב רוב טוב שלא ניתן לעמוד בו". .
על פי המגזין סלייט, הסרט הוא "הזדמנות מוחמצת", עם כמה קלישאות על הומוסקסואלים ("הומואים חושבים רק על דבר אחד - סקס; והם יכולים להפוך למלכות דראג ... כל הלסביות [הן] גבריות, תוקפניות, מוגבלות, ומספקות תירוץ טוב לגברים להעיר הערות סקסיסטיות"), טרנספוביה וחוסר עקביות בהומופוביה של מתיאס. עם זאת, הוא מברך על כך שהסרט כולל מגוון רחב של דמויות מעניינות, ומציג פורטרטים שונים של גברים הומוסקסואלים.
דעה דומה הביע גם ברונו דרייסאו מה-Les Inrockuptibles, שכתב כי "הפתיחות לא עובדת אם היא לא דואגת לטפל בליקויים החמורים ביותר שיש בקומדיה המיינסטרימית, בפרט שיסוי מיעוטים זה כנגד זה, תוך הצפה בקלישאות".
לעומת זאת, ה-CinéSéries השתכנע למדי כי הסרט הוא "אודה אמיתית לסובלנות" וכי הוא מציג "שיעור משמח על אנושיות".
פיודור חיטרוק

ביוגרפיה

פיודור סווליביץ חיטרוק נולד ב-18 באפריל  (1 במאי) 1917 למשפחה יהודית בטבר, הילד השני מבין שלושה אחים. האבא, סוולי דוידוביץ חיטרוק (1887–1983), היה מנעולן ומאוחר יותר הפך למהנדס. האמא, אנה אנטונובנה חיטרוק (1893 - 1925), נולדה בריגה. ההורים נישאו בשנת 1914 בריגה, ושם נולד בנם הבכור מיכאל (1915–2007). בשנת 1917 עברו ההורים להתגורר בטבר, שם נולד הבן האמצעי פיודור ואחיו הצעיר ולדימיר (1921-‏1993).
בשנת 1924 עברה המשפחה להתגורר במוסקבה. משסיים האב את לימודיו האקדמיים נשלח כנציג המפעל סטנקואקספורט בנסיעה עסקית לגרמניה לרכישת ציוד (1931–1934).
המשפחה התגוררה בעיר שטוטגרט, שם האנימטור לעתיד למד בבית ספר לאומנות ולמלאכה.
בשנת 1936 סיים את לימודיו בבית ספר לאומנויות אוגיז (איגוד הוצאות לאור הציבוריות) במוסקבה ומאוחר יותר למד במכון להשכלה גבוהה לגרפיקאים. לאחר שצפה בסרטי וולט דיסני בפסטיבל הסרטים הבינלאומי הראשון במוסקבה (1935) החל להתעניין באנימציה וניסה להתקבל לסטודיו ״סויזמולטפילם״, אך במשך זמן ממושך בקשתו נדחתה.
מנובמבר 1937 החל פיודור חיטרוק בעבודתו כמתמחה ב״סויזמולטפילם״ וכבר בשנת 1938 החל לעבוד בסטודיו.
באוגוסט 1941, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, נשלח פיודור חיטרוק ללימודים במכון לשפות זרות שנמשכו כששה חודשים.
לאחר ההתמחות שימש פיודור כמתרגם בחזית האוקראינית השלישית ושרת בארמיית האוויר ה-17.
לאחר המלחמה עבד כמתרגם צבאי בברלין במשך שנתיים ולאחר מכן חזר ל״סויזמולטפילם״.
בין השנים 1956–1981 לימד קורסים של אומנים אנימטורים ב״סויזמולטפילם״. החל משנת 1966 עבד כבמאי. סרטו הראשון ״סיפור הפשע״ היה הצלחה גדולה. כיום סרט זה נחשב לסרט בסגנון חדש מסוג הנפשה סובייטית, הדומה לסגנון וולט דיסני.
חיטרוק נחשב לבמאי סרטי אנימציה קצרים למבוגרים בז׳אנרים שונים: הסאטירה המפורסמת ביותר על הבירוקרטיה ״האדם שבמסגרת״ (1966), משל על בדידות האדם בחברה המודרנית, ״האי״ (1973), הפרודיה ״סרט, סרט, סרט״ (1968), משל ״האריה והשור״ (1984), מחבר שלושת החלקים של ״פו הדוב״ (ברוסית: Винни-Пух).
בשנות ה-80' עבד בסטודיו ״מולטפילם״ כמנהל אמנותי ושימש כסגן נשיא ״האגודה הבינלאומית לאנימציה קולנועית״ (1988-1980).
משנות ה-80' עד לשנת 2003 לימד בקורסים מתקדמים של תסריטאים.
משנת 1995 שימש כנשיא הפסטיבל הבינלאומי לסרטי אנימציה ״דג הזהב״.
בין השנים 1996–2003 שימש כנשיא ״איגוד סרטי האנימציה״ ברוסיה.
במהלך הקריירה הארוכה של חיטרוק, הוא זכה בפרסים רבים כגון: פרס האקדמיה הרוסית ״ניקה״ ופרופסור VGIK בשנת 2002.
באפריל 1993 חיטרוק ושלושה אנימטורים מובילים נוספים (יורי נורשטיין, אנדרי חרז׳נובסקי ואדוארד נזרוב) ייסדו את סטודיו ״שר״ (ברוסית: Шар ).
חיטרוק היה אחראי על האיורים במילון האנימציה הבינלאומי. עד מותו גר במוסקבה. הוא נפטר במוסקבה בגיל 95, ב-3 בדצמבר 2012 ונקבר בבית העלמין נובודוויצ׳יה.

משפחה

אשתו הראשונה, מריה מוטרוק (1916-‏1984), הייתה במאית אנימציה. בנו המוזיקאי אנדריי חיטרוק (יליד 1944), מורה לפסנתר באקדמיה הרוסית למוזיקה ע״ש גנסין. נכדתו הכנרית האמריקאית אנסטסיה חיטרוק (נולדה ב 1975), בתו של אנדריי חיטרוק והפסנתרנית ילנה טטוליאן (ילידת 1943).
נישואיו השניים היו לגלינה חיטרוק.
Nun komm, der Heiden Heiland, רי"ב 61

Nun komm, der Heiden Heiland (בעברית: בוא, גואל הגויים), רי"ב 61, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך ב-1714, בהיותו בוויימאר, והוא ביצע אותה לראשונה ב-2 בדצמבר באותה שנה, לכבוד יום ראשון הראשון של תקופת הציפייה. כקנטטות נוספות מאותה תקופה, הוא ביצע אותה שוב מאוחר יותר, כשעבד בלייפציג, ב-28 בנובמבר 1723.

היסטוריה ומילים

באך עבד כמלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708, ובמרץ 1714 קודם לתפקיד הממונה על המוזיקה. בתפקיד זה היה אחראי להלחנה של יצירה חדשה מדי חודש, בעיקר של קנטטות, כשמטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה, תוך כמה שנים. לפי הידוע כיום, קנטטה זו הייתה השביעית מתוך שמונה שהלחין באותה שנה, לאחר רי"ב 182, רי"ב 12, רי"ב 172, רי"ב 21, רי"ב 54 (כנראה) ורי"ב 199.
הלברית נכתבה על ידי התאולוג והמשורר הלותרני ארדמן נוימייסטר (Erdmann Neumeister), שכתב את הלברית גם לרי"ב 18. החלק הראשון לקוח ממזמור של מרטין לותר שמבוסס על מזמור לטיני קדום והוא המזמור העיקרי של תקופת הציפייה. אותו מזמור שימש גם לרי"ב 62, קנטטה בעלת שם זהה שהלחין באך ב-1724 לאותו מועד. החלק האחרון לקוח ממזמור של התאולוג והמשורר פיליפ ניקולאי (Philipp Nicolai) בן המאה ה-16 ועוסק אף הוא בביאתו הצפויה של ישו. בחלק הרביעי מצטט נוימייסטר מחזון יוחנן את הפסוק "הִנְנִי עֹמֵד בַּפֶּתַח וְדֹפֵק וְהָיָה כִּי־יִשְׁמַע אִישׁ לְקוֹלִי וּפָתַח הַפֶּתַח אָבוֹא אֵלָיו וְסָעַדְתִּי עִמּוֹ וְהוּא עִמִּי".

הקלטות

את הקנטטה ביצעו והקליטו כ-60 פעמים, חלקן על ידי מנצחים ידועים כגון טון קופמן (ב-1995), מסאקי סוזוקי (ב-1997), ג'ון אליוט גרדינר (ב-2000) וניקולאוס הרנונקור (ב-2006).
בוליביה במשחקים האולימפיים לנוער

משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של בוליביה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה 25 ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט והייתה המשלחת הגדולה ביותר שבוליביה שלחה עד כה. נבחרת הנערים בכדורגל זכתה במדליית הזהב. הנבחרת השתתפה בענף האתלטיקה, אופניים ושחייה אך לא הגיעה להישגים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שבעה ספורטאים שהתחרו בחמישה ענפי ספורט. המשלחת הגיעה להישג בענף האתלטיקה עם סיום במקום התשיעי בהליכת 10 ק"מ לנערים. המשלחת השתתפה בענפים אופניים, כדורעף חופים, סיף ושחייה אולם לא הגיעה להישגים.
הסרטונים הישראלים הנצפים ביותר ביוטיוב

הסרטונים הישראלים הנצפים ביותר ביוטיוב מכיל את רשימת הסרטונים הנצפים ביותר באתר יוטיוב אשר נוצרו בידי ישראלים (או שמככבים בהם ישראלים) עבור ישראלים, מכל הזמנים. משום כך, שירי אירוויזיון כגון "Toy" של נטע ברזילי מופיע ברשימה (בהיותיו שיר מאת זמרת ישראלית שנוצר כדי לייצג את מדינת ישראל בתחרות האירוויזיון) אך הפרסומת בכיכובה של בר רפאלי עבור חברת GoDaddy האמריקאית לשוק האמריקאי, לא הייתה מופיעה ברשימה, למשל.
נכון ל-2018, חמישה מתוך עשרת הסרטונים הישראלים הנצפים ביותר שייכים לצמד סטטיק ובן-אל תבורי, ואין עוד זמר/ת או הרכב שהכניסו יותר משיר אחד לעשיריה הפותחת. 7 מתוך 30 הסרטונים גם הם שייכים לצמד, והם האמנים בעלי מספר הסרטונים הרב ביותר ברשימה. אחריהם עומר אדם עם 6 סרטונים. השיר הוותיק ביותר ברשימה הוא "כשאת איתו" של אייל גולן.
השנה הראשונה שבה מנין הצפיות בסרטון ישראלי בודד (באותה השנה) עלה על 10 מיליון צפיות היא 2015 (בשיר "טרמינל 3" של דודו אהרון). השנה הראשונה שבה מנין הצפיות עלה על 20 מיליון היא 2016 (בשירים "סלסולים" ו"כביש החוף" של סטטיק ובן-אל תבורי. בשנת 2017 מנין הצפיות כבר עלה על 40 מיליון צפיות לשיר בודד (בשיר "טודו בום" של סטטיק ובן אל תבורי).
ב-11 בדצמבר 2018 הפך הקליפ לשיר "Toy" של נטע ברזילי (זה שהועלה על ידי ערוץ היוטיוב של האירוויזיון) לקליפ הישראלי הראשון בהיסטוריה שחצה את רף ה-100 מיליון במספר הצפיות ביוטיוב.