google/wiki40b huggingface dataset:
משה שיק

ביוגרפיה

נולד ליוסף ולרבקה לבית פרנקל בבִּירקֶנהַיין שבממלכת הונגריה (כיום ברזובה פוד בראדלום , סלובקיה). בילדותו היה קשה תפיסה, ומסופר כי התקשה ללמוד אפילו דף גמרא אחד. במאמצים רבים ובהתמדה התקדם בלימודו, עד שעשה חיל. בגיל 11 נשלח ר' משה ללמוד אצל דודו, ר' יצחק פרנקל, שהיה אב בית דין בפראונקירכן. בגיל 17 הגיע לישיבתו של החת"ם סופר, שם התחבב עליו מאוד ובמשך שלוש שנים סעד אצלו בשבתות וחגים. את גודל הערכתו של החתם-סופר אליו ניתן לראות בסיפור עממי המתאר כי באחת מנסיעותיו של החתם סופר נסעו עמו בחירי תלמידיו ובהם ר' משה. באמצע הנסיעה נרדם ר' משה וראשו נשמט על כתפו של החת"ס. כשביקשו שאר התלמידים להעירו, התבטא החתם-סופר: זהו ספר תורה מהלך. כן ידוע שקרא לו "מיינער ארון ספרים". בגיל 20 נשא לאישה את בת דודתו, גיטל פרנקל.
כאשר פנתה קהילת ירגין (כיום סווטי יור) שליד פרשבורג אל החת"ם סופר בבקשה שישלח להם אדם שיכהן כרבה של הקהילה, שלח להם את ר' משה הצעיר, שקיבל את המשרה ב-26 באפריל 1838. במהלך כהונתו נשא את דרשותיו ולימד בגרמנית צחה, ואף השתמש בתרגום התנ"ך של משה מנדלסון. הוא שימש שם ברבנות 24 שנה, ובין היתר פתח בירגין ישיבה שבראשה עמד.
ב-1844, לאחר אספת הרפורמים הראשונה בבראונשווייג, כתב לכתב סופר וביקשו לכנס רבני ארץ כדי להוציא את הללו מכלל ישראל: "מכל מקום לא אדע למה לא נפרסם האמת, מה דינם של האנשים האלה לפי דת תורתינו הקדושה, כיוון שכפרו בתורה מן השמים, כאשר יעיד על זה הרבה מדבריהם וספרי מינים שלהם, הרי הם אינם יהודים וכגויים גמורים." דעתו לא התקבלה.
ב-2 במאי 1861 עבר לשמש כרבה של הוסט (חוסט). יחד עמו עברה גם ישיבתו שמנתה 800 תלמידים. מסופר כי כאשר החליטו ראשי הקהל להוסיף למשכורתו, סירב ר' משה עד שיעלו גם את משכורתם של המלמדים, השוחטים, הדיין ושמש הקהילה, שבתחילה סירבו לבקשתם להעלאת משכורתם. רק לאחר שנאותו לכך ראשי הקהל, הסכים מהר"ם לקבל את תוספת השכר.
ב-1865 התכנסו קנאי הונגריה תחת הרב הלל ליכטנשטיין במיהאלאוויץ והוציאו שורת תקנות שאסרו שינויים שונים בסדרי בית-הכנסת, כמו הזזת הבימה מהאמצע או צירוף מקהלה. הרב שיק לא קיבל את תוקפה ההלכתי של ההכרזה וסירב לחתום אפילו על נוסח מרוכך; בעיקר התנגד לאיסור על דרשה בגרמנית. עם זאת, לאחר שהתפרסם הקובץ ונודע ברבים הודה "זה היה דעתי בעניין דרשות בלשון אשכנז, אבל חברי רבו עלי והסכימו שלא כדברי, וצריך ומוכרח אני לקבל דבריהם באימה וביראה." למרות שלא נשא בתפקיד רשמי, הנהיג את המערכה הציבורית של האורתודוקסים נגד ניסיונם של הנאולוגים להקים מנהלת ארצית אליה ישתייכו כל הקהילות היהודיות בהונגריה. לבסוף, הכירה הממשלה בוועד אורתודוקסי נפרד. הוא נאבק גם בקהילות הסטטוס קוו אנטה, שסירבו להצטרף לאחד משני הצדדים ונותרו עצמאיות, והטיל חרם על רבניהן וכלי קדשן, גם בעדות שנודעו כאדוקות. ב-1876, בעת פולמוס הפרדת הקהילות בגרמניה, המשיך להחזיק בעמדה שאפיינה אותו משכבר הימים וכתב לרב יצחק דב במברגר שעליו לתמוך בהיבדלות גמורה מהרפורמים בפרנקפורט דמיין: "כן אנו מצווין להיות בדול מהם עד שיחשבו החוטאים כציצין היוצאין מהגוף ההולכים לאיבוד ולהפסד ושאר הגוף ימלט ואסור לנגוע בכל אשר להם."
נודע בעיקר בזכות השו"ת שלו - שו"ת מהר"ם שיק ובו מעל ל-1,000 תשובות הלכתיות שהשיב בכל נושאי החיים. כמו כן חיבר פירושים על התורה, על פרקי אבות, על הגדה של פסח, על תרי"ג מצוות (בדומה למנחת חינוך) וחידושים על הש"ס.
מהר"ם נפטר בא' בשבט ה'תרל"ט (1879), לאחר ייסורים קשים.
מאסטרו

מָאֶסְטְרוֹ (Maestro) הוא תואר כבוד הניתן למומחה במוזיקה. המקור למונח הוא המילה "מאסטרו" מהשפה האיטלקית, שמשמעותה: מורה או מורה רוחני. השימוש הנפוץ ביותר במונח זה נעשה בהקשר של מוזיקה קלאסית או אופרה מערבית. זהו הקשורים לשימוש הנפוץ של אוצר המילים האיטלקי מבחינת המוזיקה הקלאסית. לעיתים תכופות, זוכים בתואר זה מלחינים, אמנים, אמרגנים, מנהלים מוזיקליים, מנצחים ומורים למוזיקה.
בעולם האופרה האיטלקית, משתמשים במונח לא רק עבור המנצח, אלא גם עבור מוזיקאים המשמשים כקורפטיטורים ועוזרים למנצח במהלך ההופעות. גם טלפרומפטר יכול להיות מכונה בשם זה. המונח הוא בלשון זכר, ואין הסכמה על איך לתאר מנצחת (שכן באיטלקית "מאסטרו" הוא מורֶה, בעוד "מאסטרה" היא מורָה). בתרבויות אחרות בעולם קיימים מושגים דומים, למשל: בעולם המוזיקה הפרסית המסורתית.
ובהרחבה, המונח "מאסטרו" עשוי להתייחס לאמנים-מומחים גם בתחומים אחרים, מלבד עולם המוזיקה. המילה משמשת, לעיתים, אמנויות כגון ציור ופיסול, או אף בתחום הספורט כגון סיף, עבור מאמן סיף, וכן בענפי ספורט אחרים, כאות של כבוד והערכה למיומנותו של אדם מסוים.
שירת ברנדט (סרט)

תקציר העלילה

ברנדט סובירו (ג'ניפר ג'ונס) היא נערה בת 14 חולנית וחולמנית. היא גרה בעיירה לורד בפירנאים לא רחוק מגבול ספרד. אביה מובטל ועובד בעבודות קשות מזדמנות ואמה כובסת.
היא לומדת בבית ספר כנסייתי אך לא מרוכזת בלימודים ומורתה, האחות מרי תרז וודוז (גלדיס קופר) נוזפת בה לאחר שאינה יודעת מה זה השילוש הקדוש.
ב-11 בפברואר 1858 יוצאת ברנדט עם אחותה וחברה נוספת לקושש עצים להסקה. בשלב מסוים מתרחקות ממנה הבנות והיא נשארת לבדה מול מערת מספייה, שם היא חווה התגלות של עלמה מקושטת המציגה את עצמה כהעיבור ללא חטא. היא מספרת זאת לחברותיה שאינן מאמינות לה. השמועה מתפשטת בעיירה אך התובע המלכותי ויטאל דוטור (וינסנט פרייס), הרופא ד"ר דוזו (לי ג'יי. קוב), האב דומיניק פיראמל (צ'ארלס ביקפורד) וראש העיירה, לא מאמינים לה וחושבים שהדבר מסוכן.
העלמה מבטיחה לברנדט שבמקום ינבע מעיין וברנדט הולכת לשם עם כל אנשי לורד, חופרת במערה ומוציאה רק אדמה לחה. כולם חוזרים באכזבה אך לפתע מתחיל לנבוע שם מעיין. אחד התושבים שהיה כבד ראייה שוטף את פניו וראייתו משתפרת מיד הוא רץ לעיר ומפזר את השמועה. ד"ר דוזו מטפל בתינוק במצב קשה. הוא מתייאש מהטיפול ומזמין כומר אך האם חוטפת את התינוק, רצה למעיין, טובלת בו את התינוק שמתעורר לחיים.
השמועה מתפזרת בכל צרפת. התובע דוטור מוציא צו סגירה למערה על אף שראש העיר מקבל זאת בחוסר רצון בגלל חזונו לשגשוג כלכלי בעזרת תיירים ומכירת מים קדושים.
אזרחים שלא נשמעו לצו וביקרו במעיין, נעצרים ובתוכם האומנת של בנם של הקיסר נפוליאון השלישי ואשתו אז'ני. האומנת משלמת את הקנס שלה ושל האזרחים ולוקחת בקבוק ממי המעיין שניתן לנסיך הקטן וחומו יורד. הקיסר והקיסרית משוכנעים שזה נס אבל הרופא חושב שהנסיך לא היה חולה כל כך מקודם.
בצו קיסרי נפתחת שוב המערה. מוקמת ועדה לקביעה אמינות הפרשה.
האב פיראמל משכנע את ברנדט להפוך לנזירה והיא מגיעה למנזר בעיר נוורס שם היא פוגשת שוב את האחות ווזו האחראית על הנזירות החדשות. ווזו מתעבת את ברנדט ולא מאמינה לה. היא מתרעמת על העובדה שדווקא לה, למרות סבלה, לא הייתה התגלות אלה רק לברנדט המפונקת שלא סבלה מימיה. היא מתעללת בברנדט ונותנת לה את העבודות הקשות ביותר כמו כביסה וניקוי הרצפות. כאשר היא מבחינה שברנדט צולעת היא מפרשת זאת כניסיון לעשות ממנה מסכנה כדי שירחמו עליה.
צליעתה של ברנדט מתגברת, רופא מוזעק למנזר וקובע כי לברנדט יש גוש בברך וכי היא סובלת משחפת עצמות מתקדמת ומצבה חמור. האחות ווזו נמלאת בייסורי מצפון, מבקשת סליחה מישו ומטפלת בברנדט במסירות.
על ערש דווי של ברנדט מגיע האב פיראמל (במציאות הוא מת לפניה), ברנדט חווה התגלות נוספת והיא אומרת: "אני אוהבת אותך, מריה הקדושה, התפללי למעני" ומתה.
תאודור קרנר

חייו

תאודור קרנר נולד בכפר אויסני (Újszőny, כיום חלק מהעיר קומרום – Komárom, שבהונגריה), כבנו של קצין בצבא האוסטרו-הונגרי. על פי מורשת המשפחה היא מתייחסת לסופר והמשורר תאודור קרנר, אך למסורת זו אין כל סימוכין.
קרנר למד באקדמיה הצבאית שבהרניצה (כיום במחוז אולומוץ שבצ'כיה) וב-1894 הוענקה לו דרגת לוטננט. הוא שירת כקצין באגרם (כיום זאגרב שבקרואטיה) וב-1904 הוא קודם לדרגת מאיור. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא היה פעיל כמפקד בחזית האיטלקית. בשנת 1924 הוא פרש מהצבא בדרגת גנרל.
כמי שתמיד גילה עניין בפוליטיקה, הצטרף קרנר למפלגה הסוציאל-דמוקרטית וב-1924 הוא נבחר להיות חבר מטעמה בפרלמנט. הוא כיהן כיושב ראש המועצה הפדרלית של אוסטריה מדצמבר 1933 ועד פברואר 1934.
מלחמת האזרחים האוסטרית והשלטת המשטר הדיקטטורי האוסטרופשיסטי בהנהגתו של אנגלברט דולפוס, שמו קץ לקריירה הפוליטית של קרנר. כמו חברים אחרים במפלגתו הוא נעצר על ידי הממשלה שאסרה על קיומן של כל מפלגות האופוזיציה. במהלך מלחמת העולם השנייה נאסר קרנר שוב, הפעם על ידי הנאצים.
לאחר המלחמה, באפריל 1945 נבחר קרנר להיות ראש עיריית וינה ברפובליקה האוסטרית השנייה. הוא היה אחראי על תהליכיה התכנון הבנייה מחדש של העיר, שניזוקה קשות במהלך המלחמה. לאחר מותו של קרל רנר, מינתה אותו מפלגתו כמועמד מטעמה לנשיאות. קרנר ניצח בבחירות ברוב קטן של 51% מקולות המצביעים וכך הוא היה לראשון מנשיאי אוסטריה שנבחר ישירות על ידי העם. תאודור קרנר מת בווינה בעודו מכהן כנשיא, הנשיא השני ברציפות שסיים כך את כהונתו.
לקרנר היה ידע מעמיק בנושאי צבא והוא עסק בכתיבה על תאוריות צבאיות. שמו מונצח ברחוב בווינה הקרוי על שמו וכן בפרס על שמו שמוענק באוסטריה בתחומי המדעים והאומנויות.
ניקי אימבר

ניקי אימבר (Nicky Imber) הוא כינויו של איגנץ אימברמן (Ignaz Imbermann;‏ 20 באוקטובר 1920 – 1996) היה פסל וצלם יהודי הידוע בשל סדרת פסלי "משואה לתקומה" המוצבים בגן ציבורי בכרמיאל.
אימבר נולד בווינה בירת אוסטריה ב-1920. (קרוב של נפתלי הרץ אימבר, מחבר "התקווה".)
לאחר סיפוח אוסטריה על ידי הנאצים ב-1938 נכלא במחנה הריכוז דכאו משם הצליח להימלט. ב-1943 הצטרף לצבא הבריטי, ולאחר המלחמה שהה בקניה ובדרום אמריקה, שם עסק באומנות ועשה לעצמו שם כפסל. בין 1978 ל-1981 בנה סדרת פסלי ענק המנציחים את השואה והתקומה, המוצבים בגן הפסלים בכניסה לעיר כרמיאל. בשלב זה עלה לישראל, וביסס בה את ביתו. נפטר ב-1996 בווינה.
תערוכת הרכב הבינלאומית של ניו יורק

תערכות הרכב הבינלאומית של ניו יורק (באנגלית: New York International Auto Show) היא תערוכת רכב המתקיימת אחת לשנה במנהטן, ניו יורק. האירוע נשמך עשרה ימים ובדרך כלל הוא נפתח בסוף השבוע לפני חג הפסחא ומסתיים ביום ראשון שלאחר החג. מאז שנת 1987 מתקיימת התערוכה במרכז הכנסים ג'אביץ' סנטר הממוקם בשדרה ה-11 בניו יורק.
בימים שלפני פתיחת התערוכה יצרניות הרכב עורכות הצגות בכורה של דגמים נבחרים לעיתונאים. בנוסף, איגוד סוכניות הרכב של ניו יורק (GNYADA) ואיגוד עיתונות הרכב הבינלאומי (IMPA) עורכים גם הם אירועים ופגישות מקצועיות בימים הסמוכים לתערוכה. בימי התערוכה עצמה מתקיימים במקביל עשרות אירועים נלווים הכוללים כנסים, סימפוזיונים ופגישות מקצועיות.

היסטוריה

תערוכת הרכב בניו יורק התקיימה לראשונה בשנת 1900 ונחשבת לתערוכת הרכב המודרנית הראשונה בצפון אמריקה. הצופים נדרשו לשלם עבור כרטיס כניסה 50 סנט (שווה ערך ל-13 דולר במונחים של שנת 2010). למרות המחיר, שנחשב לגבוה, השתתפו בתערוכה כ-10,000 איש. בין השנים 1956 – 1986 התקיימה התערוכה בקוליסאום של ניו יורק. מאז שנת 1987 מתקיימת התערוכה במרכז הכנסים ג'אביץ' סנטר הממוקם בשדרה ה-11 בניו יורק.
מאז שנת 2006, במהלך התערוכה מוכרזים המועמדים והזוכים בתואר מכונית השנה בעולם.
עמרי כץ

ביוגרפיה

כץ נולד וגדל בלוס אנג'לס, קליפורניה, לזוג ישראלים בשם רינה ויורם כץ. לכץ אח גדול בשם מייקל ואחות גדולה בשם לאלי. בצעירותו התגורר כשנה בישראל.
לאורך השנים שיחק כץ בסרטים האמריקנים "הוקוס פוקוס", "הצגה יומית", ‏"Adventures in Dinosaur City" בסדרות הטלוויזיה "אירי, אינדיאנה" וסדרת הפריים טיים של CBS "דאלאס" בה שיחק בתפקיד ג'ון רוס יואינג השלישי, בנו של ג'יי אר יואינג וסו אלן יואינג בין השנים 1983 עד 1991.
יוליה פירוט

ביוגרפיה

נולדה בשם יוליה דיאמנט בקונסקובולה שבפולין. היא היגרה לבלגיה ב-1934, שם נישאה לז'אן פירוט, פעיל זכויות עובדים בבריסל, ולמדה צילום, בהשראת סוזן ספאק, לימים פעילת המחתרת הצרפתית וחסידת אומות העולם.
במאי 1940, לאחר הכיבוש הגרמני וגירוש בעלה, עשתה פירוט את דרכה לדרום צרפת, שם מילאה תפקיד פעיל בקבוצות ההתנגדות היהודית והצרפתית. במרסיי עבדה כצלמת עיתונות בעיתון "Dimanche Illustré" (יום ראשון מאויר), והעבירה נשק, מסמכים מזויפים ופרסומי מחתרת. במהלך תקופה זו צילמה תצלומים רבים המתעדים את החיים תחת משטר וישי. כחברה במחתרת הקומוניסטית בצרפת - "FTP" ‏(Francs-Tireurs et Partisans) - הצליחה פירוט לצלם את פעילות ההתנגדות של המאקי בקיץ 1944 ואת שחרור מרסיי. תצלומיה במהלך הקרב על מרסיי  זכו לתהודה עולמית.
לאחר המלחמה שבה פירוט לפולין כצלמת עיתונות עבור העיתון הפולני "Zolnierz Polski". היא סיקרה את תוצאות פוגרום קיילצה שאירע ב-4 ביולי 1946 והשתתפה בקונגרס העולמי של האינטלקטואלים להגנה על השלום  בוורוצלב ב-1948. שם צילמה את דיוקנאותיהם של פיקאסו, אירן ז'וליו-קירי ואיש הרוח דומיניק דסנטי . פירוט ביקרה בישראל ב-1957. לאחר מכן נישאה לכלכלן הפולני יפים סוקולסקי, שנפטר ב-1974.
פירוט נסעה לעיתים קרובות לבלגיה, צרפת וארצות הברית, שם הציג ב-1984 המרכז הבינלאומי לצילום בניו יורק תערוכה של עבודותיה.
אחותה של פיראט, מינדלה מריה דיאמנט (1911 - 24 באוגוסט 1944) הייתה חברה במחתרת הצרפתית. היא נתפסה, עונתה והוצאה להורג על ידי משטר וישי.
סמסונס ריבס

היווצרות והרכב

העמודים מורכבים ממאגמה בזלתית עתירת אוליבין. חוקרים סבורים כי המאגמה יצרה תעלה בסמוך לזרמי לבה, בתוך צינור ההזנה של ארתורס סיט. סברה זו נובעת מהימצאותו עמוק בתוך הר הגעש, בתוך מחדר דולריטי.
סמסונס ריבס נחשף בעקבות סחיפה נרחבת שהתרחשה באזור במהלך הקרבון.

סידוק עמודי

המחשוף מהווה דוגמה טובה לסידוק עמודי, הנוצר לרוב בזרמי לבה מאפיים, סילים ודייקים, באמצעות היקוות הלבה והתכווצותה במהלך התקררות. העמודים נוטים לקבל צורת מנסרות משושות, הנוצרות כאשר זרימת הבזלת נפסקת. הסלע המותך נקרש, ונוצרים בו סדקים כתוצאה מהתקררות בלתי אחידה והתקשות של שטחים הבאים במגע עם אוויר או סלעים קרים – בדומה לבוץ שהתייבש.
התהליך מתרחש במקביל גם בחלקו העליון של הקילוח וגם בחלקו התחתון, אם כי שם הוא איטי יותר. כתוצאה מן ההתקררות הלא אחידה בשני חלקי הקילוח, נוצרות שתי שדרות של מנסרות – אחת עולה מתחתית הקילוח והשנייה יורדת מגבו. שדרות אלה נפגשות בדרך-כלל בנקודה הנמצאת בשליש הדרך מתחתית הקילוח אל ראשו.
ברני ביקרסטאף

נעורים וקריירת מכללות

ביקרסטאף נולד בעיר בנהאם שבקנטקי. בשנת 1961 החל ללמוד ב"מכללת ריו גראנד" אשר באוהיו, אך כבר לאחר שנה אחת עזב את הלימודים לטובת עבודה במפעל פלדה בקליבלנד. בין השנים 1964–1966 למד באוניברסיטת סן דייגו, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה בעמדת הרכז.

קריירת אימון וניהול

מיד עם סיום לימודיו מונה לעוזר מאמן בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת סן דייגו, תחת פיל וולפרט, ובשנת 1969 החליף אותו כמאמן הראשי. ב-4 עונותיו כמאמן הקבוצה רשמה סן דייגו מאזן כולל של 54 ניצחונות ו-49 הפסדים.
לקראת עונת 1973/1974 מונה לעוזרו של מאמן קפיטל בולטס, קיי. סי. ג'ונס, וב-11 העונות הבאות נשאר בתפקיד זה כעוזרם של ג'ונס, דיק מוטה וג'ין שו. בעונת 1977/1978 זכה עם הבולטס באליפות ה-NBA הראשונה בתולדות המועדון.
בשנת 1985 מונה למאמנה הראשי של סיאטל סופרסוניקס, במקומו של לני וילקינס. בעונת 1986/1987 הוביל את הסופרסוניקס למעמד גמר האזור המערבי, הודות ליכולת מצוינת של כוכבי הקבוצה דייל אליס, טום צ'יימברס ואקסבייר מקדניאל, אך בסדרת גמר המערב עצמה הובסה סיאטל מול לוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 0–4. מאזנה הכולל של הקבוצה תחת ביקרסטאף עומד על 202 ניצחונות לעומת 208 הפסדים בעונה הסדירה, ו-12 ניצחונות לעומת 15 הפסדים בפלייאוף.
בקיץ 1990 החליף את גלן גרונוולד כג'נרל מנג'ר של דנוור נאגטס. בעונתו הראשונה בתפקיד עזבו את הקבוצה שניים משחקניה הבולטים ביותר – אלכס אינגליש ופאט ליבר – והיא החמיצה את הפלייאוף לאחר 9 העפלות רצופות. בעונה העוקבת נפרדו הנאגטס גם ממייקל אדמס, וולטר דייוויס ואורלנדו וולרידג', ובשנים הבאות גיבש ביקרסטאף את בסיס הקבוצה סביב השחקנים הצעירים דיקמבה מוטומבו, מחמוד עבדול-ראוף, רג'י ויליאמס ולפונזו אליס. במהלך עונת 1994/1995 פיטר ביקרסטאף את מאמן הקבוצה דן אייסל, ולאחר מכן גם את מחליפו ג'ין ליטלס, ומינה את עצמו כמאמן הראשי. בפברואר 1997, לאחר כ-6 וחצי עונות כג'נרל מנג'ר וכשתי עונות כמאמן, פוטר ביקרסטאף מכל תפקידיו בדנוור.
בהמשך עונת 1996/1997 מונה למאמן וושינגטון בולטס, וסייע לה להעפיל לשלב הפלייאוף לראשונה מאז עונת 1987/1988. בעונה העוקבת החמיצה וושינגטון את הפלייאוף, ולאחר שפתח את עונת 1998/1999 עם מאזן שלילי 13–19, פוטר ביקרסטאף מתפקידו.
בשנים 1999–2001 שימש כמאמן קבוצת "סנט לואיס סווארם" מ"ליגת הכדורסל הבינלאומית" (IBL), ובשתי העונות זכה בפרס "מאמן העונה" לאחר שקבוצתו זכתה בתואר האליפות.
בשנת 2004 מונה לג'נרל מנג'ר ולמאמן הראשי של קבוצת שארלוט בובקאטס, לקראת עונת הבכורה שלה. באותו הקיץ צירפה הקבוצה את ג'רלד וולאס (דרך דראפט ההרחבה 2004) ואת אמקה אוקפור (בדראפט 2004), אשר היו שחקני המפתח של הבובקאטס בשנים הבאות. בדראפט 2005 בחר ביקרסטאף את ריימונד פלטון הסולידי (בחירה חמישית), ובדראפט 2006 את אדם מוריסון (בחירה שלישית) אשר התברר כמאכזב במיוחד ונפלט מה-NBA כבר לאחר 4 עונות. במאי 2007 פוטר ביקרסטאף מתפקידיו בקבוצה, לאחר שרשמה תחתיו מאזן כולל של 77 ניצחונות ו-169 הפסדים (31.3%).
בין השנים 2008–2010 שימש כעוזר מאמן בשיקגו בולס תחת ויני דל נגרו, ובשנים 2010–2012 היה עוזרו של נייט מקמילן בפורטלנד טרייל בלייזרס.
לקראת עונת 2012/2013 מונה לעוזר מאמן בלוס אנג'לס לייקרס תחת מייק בראון, ובמהלך העונה שימש כמאמן הראשי ב-5 משחקים, בין פיטוריו של בראון לבין מינויו של מייק ד'אנטוני כמאמן הקבוע. עד לסיום העונה המשיך ביקרסטאף לתפקד כעוזרו של ד'אנטוני.
בעונת 2013/2014 שימש כעוזרו של מייק בראון בקליבלנד קאבלירס.
יחסי אינדונזיה–ירדן

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו בשנת 1950. מאז, המדינות מקיימות מערכת יחסים חמה שכוללת מגוון שיתופי פעולה בתחומי המסחר והכלכלה. בחודש יוני 2009, ממשלת אינדונזיה וירדן חתמו על הסכם בדבר מהגרי העבודה בירדן. ישנם כ-30 אלף מהגרי עבודה העובדים במגזר הפורמלי והבלתי פורמלי בירדן.
המלך עבדאללה בן אל חוסיין ביקר בג'קרטה ב-26 בפברואר 2014, שם נפגש עם נשיא אינדונזיה. במהלך המפגש, שתי המדינות הביעו עניין בשיתוף פעולה בתעשייה הביטחונית.
חנוך ארנטרוי

הרב חנוך הכהן ארנטרוי (בכתיב מיושן: עֶהרֶנְטרָייא; ה'תרי"ד, 1854 - כ"ח בטבת ה'תרפ"ז, 2 בינואר 1927) היה רב גרמני-אורתודוקסי, רב ואב"ד מינכן.

ביוגרפיה

נולד באלטאופן שליד בודפשט, לרב יונה ולשרה בתו של הרב וולף בוניהד מדונא-סרדהל. למד אצל אביו ואצל הרב מרדכי עמרם הירש, לימים רב בפראג ובהמבורג.
מגיל 13 למד בישיבתו של הרב פייבל פלויט בשוראני, ואחרי שלוש שנים בישיבתו עבר לישיבתו של הכתב סופר בפרשבורג, בה למד שבע שנים.
עם תום לימודיו בפרשבורג, נסע למיינץ ושימש כמורה פרטי ללימודי קודש אצל משפחת בונדי כשבמקביל השלים לימודים באוניברסיטת היידלברג. הוא נישא לחנה בתו של רבו, הרב מרדכי עמרם הירש. אשתו נפטרה בצעירותה, וכך גם בתו שרה שנפטרה בהיותה בת 24. הוא נישא בשנית לייטל פויכטוונגר, אולם גם היא נפטרה בגיל 47.
בשנת תרמ"ו, 1886, התמנה כרב הקהילה החרדית "קהל יראים - אהל יעקב" במינכן, בתרפ"ב, 1921, דחה הצעה לכהן כראש הסמינר לרבנים בברלין לאחר פטירתו של הרב דוד צבי הופמן. הוא שימש כרב ואב"ד במינכן במשך ארבעים שנה עד פטירתו כ"ח בטבת ה'תרפ"ז, 2 בינואר 1927.
ג'יימס דרייפוס

ביוגרפיה

דרייפוס נולד בצרפת ובילדותו עבר לאנגליה. הוא התחנך בבית הספר הארו, ואחר כך למד משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה. הוריו התגרשו כשהיה צעיר.
ב-1998 זכה דרייפוס בפרס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה במחזמר על תפקידו ב-"The Lady In The Dark" שהועלה בתיאטרון המלכותי הלאומי. באותה שנה היה מועמד לפרס איאן צ'ארלסון על גילום דמותו של קסיוס במחזה השייקספירי "יוליוס קיסר" בתיאטרון הרפרטוארי של ברמינגהאם.

קריירה

הפריצה של דרייפוס בטלוויזיה הייתה כשהופיע בסדרה הקומית "פשוט נהדרת", ובהמשך בתפקיד השוטר קווין גודי בסיטקום של בן אלטון "הקו הכחול הדק", ובתפקיד טום פארל, השותף לדירה הגיי של לינדה (קאתי בורק) בקומדת המצבים "תן לי תן לי". דרייפוס שיחק לצדה של בט מידלר בסיטקום האמריקאי "בט".
בנובמבר 2004 הופיע דרייפוס בתפקיד כרמן גיאה בהצגת הבכורה בלונדון של המחזמר "המפיקים" של מל ברוקס בתיאטרון דרורי ליין. הוא שיחק בתפקיד זה במשך עשרה חודשים עד אוגוסט 2005.
דרייפוס גילם את הדמות של גיבור העל ת'רמומן בסדרה הקומית "הגיבור שלי" של ערוץ BBC One. הוא החליף את ארדל או'הנלן ששיחק בתפקיד זה במשך שש עונות. על אף שהם גילמו את אותה דמות, דרייפוס השתמש בשם ג'ורג' מאנדיי, בניגוד לג'ורג' סאנדיי שהיה השם ששימש את או'הנלון. התוכנית בוטלה אחרי שאחוזי הצפייה היו מאכזבים.
עוד כיכב דרייפוס בקומדיה "Churchill: The Hollywood Years" משנת 2004 בתפקיד מיסטר טיזי-ויזי.
במרץ 2006 חזר דרייפוס להופיע בווסט אנד בהפקה מחודשת של הקומדיה "Donkeys' Years" מאת מייקל פריין בתיאטרון הקומדיה לצדם של סמנתה בונד, דייוויד הייג ומארק אדי. באוגוסט עזב את המחזה כדי להופיע בתפקיד המנחה בהפקה של המחזמר "קברט" בווסט אנד. ב-2008 שיחק בהפקה מחודשת של "Common Pursuit" מאת סיימון גריי בתיאטרון "Menier Chocolate Factory".
בין ספטמבר 2009 עד ינואר 2010 הופיע דרייפוס במחזה "ארוחת בוקר בטיפאני" בתיאטרון רויאל היימרקט שבלונדון.
בינואר 2012 הופיע בפרק "A Rare Bird" בסדרה "רציחות במידסומר" בתפקיד ראלף פורד.
החל מ-2012 משחק דרייפוס בתפקיד הכומר רוג'ר בסדרה "משפחה וצרות אחרות" (מאונט פלזנט).
בפברואר 2015 הופיע דרייפוס במחזה "הארווי" בבימויו של לינדזי פוזנר. ההפקה הוצגה בתיאטרון הרפרטוארי של ברמינגהאם עד 21 בפברואר ואחר כך בסיבוב הופעות בבריטניה ובתיאטראות וסט אנד.
בינואר 2016 שיחק דרייפוס בתפקיד ד"ר הרדל במחזה "The Master Builder" בתיאטרון אולד ויק.
אוצ'קיב

היסטוריה

אוצ'קיב הוקמה ב-1492 על ידי חאן מחצי האי קרים במקום שבו עמד פעם מבצר ליטאי שהוקם ב-1415. ב-1493 היישוב נכבש על ידי הקוזאקים.
ב-1526 אוצ'קיב עברה לידיה של האימפריה העות'מאנית.
ב-1737 הרוסים כבשו את אוצ'קיב, אך שנה מאוחר יותר היא חזרה לידיהם של העות'מאנים.
ב-1788 הרוסים שוב השתלטו שוב על העיר.
ב-1855 העיר נכבשה על ידי כוחות משותפים של בריטים וצרפתים בזמן מלחמת קרים, אך תוך זמן קצר הוחזרה לאימפריה הרוסית.
העיר נכבשה ב-21 באוגוסט 1941 על ידי הגרמנים ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-30 במרץ 1944.
Black Swan Records

תולדות החברה

החברה נוסדה כחלק מתנועת הרנסאנס של הארלם. מייסדה, הארי פייס, היה תלמידו של הוגה הדעות והאקטיביסט ויליאם אדוארד בורגהרד דו בויז ושותפו של "אבי הבלוז", ויליאם כריסטופר הנדי בחברה לכתיבת שירי והפצת דפי תווים. השניים עברו מדרום ארצות הברית לניו יורק ב-1920 והתיישבו בהארלם. פייס ראה בעיניים כלות כיצד המוזיקה המקורית שלהם מבוצעת על ידי אמנים לבנים, השרים, מנגנים ומוקלטים על גבי תקליטים בחברות בבעלות לבנים, שכמעט כל הצוות בהן לבן-עור ואם יש אפרו-אמריקאים, הרי שהם מתוגמלים לרוב באופן מבזה. לפיכך גמלה בליבו להקים חברה שתשנה את מצב הדברים. כך יצר (ללא הנדי) את חברת Pace Phonograph Company ואת מותג ההקלטות Black Swan Records. אחד מחברי ההנהלה של החברה היה וו.א.ב דו בויז. מועסקו הראשון היה פלטשר הנדרסון שהיה אחראי על העיבוד המוזיקלי, הוא גם ניגן בפסנתר בכל ההקלטות המוקדמות. כן העסיקה החברה להקת נגני אולפן קבועה. 
בקיץ 1921 הוחתמה בחברה הזמרת את'ל ווטרס. תקליטה הראשון, שכלל שני שירים, Down Home Blues ו-Oh Daddy, היה להצלחה מסחרית גדולה, מכר למעלה מ-500 אלף עותקים בחצי שנה, וסיפק לחברה את להיטה הראשון ובסיס כלכלי איתן להמשך. אולם באותה עת החמיץ פייס את ההזדמנות להחתים את אחת מזמרות הבלוז הגדולות של כל הזמנים, בסי סמית שלא עברה את האודישן שלו ושנתיים לאחר מכן הפכה לאחת הזמרות המצליחות ביותר של חברת קולומביה רקורדס. בסתיו אותה שנה הוציא פייס את אמניו לסיבוב הופעות באולמי וודוויל תחת הכותרת: Black Swan Troubadours Featuring the Famous phonographic Star Ethel Waters ("הטרובדורים של חברת Black Swan מציגים את כוכבת הפונוגרף המפורסמת את'ל ווטרס"). סיבוב ההופעות הופיע ב-53 ערים ב-22 מדינות. פייס דאג ליחסי ציבור בדמות מודעות וסיפורי צבע שהתפרסמו בעיתונים, וסיבוב ההופעות הפך להצלחה גורפת, שהובילה להכרה בקנה מידה לאומי ולדברי שבח מצד נגנים כלואי ארמסטרונג. החברה העסיקה להקת נגני אולפן בנוסף ללהקה שהופיעה בסיבוב ההופעות והפיקה מוזיקה בתחומים נוספים כגון שירת מקהלה. באפריל 1922 רכש פייס מפעל להדפסת תקליטים ואת חברת התקליטים Remington Phonograph Corp. 
הצלחת החברה הובילה לעלייה תלולה בשכרם ותנאי עבודתם של מוזיקאים אפרו-אמריקאים גם בחברות המתחרות. ב-1923 התפרסמה העובדה שפייס, על אף שהצהיר על "טוהר שחור", השתמש גם במוזיקאים לבנים והקליט הרכבים לבנים. פרסום זה גרם נזק כבד לחברה. הזמנות בוטלו וחוזים לא חודשו. במאי 1924 הכריז פייס על החברה כפושטת רגל. קטלוג ההקלטות של החברה נרכש על ידי פרמאונט.
בשנות ה-90 רכש ג'ורג' באק ג'וניור (.George Buck Jr) מחברת Jazzology את קטלוג Black Swan והוציא לאור כמה דיסקים עם הקלטות קלאסיות של המותג משנות העשרים.
דוד רובנר

ביוגרפיה

דוד רובנר נולד בבודפשט שבהונגריה. בשנת 1944, עם פלישת הגרמנים למדינה וריכוז היהודים בגטו, נאלץ להתגנב, כילד בן ארבע, אל השוק המקומי כדי להביא מזון למשפחתו. בהמשך הצליח להימלט, עם אמו ואחיו, מצעדת המוות. המשפחה הסתתרה בבתי מחסה שונים עד לשחרורה של בודפשט בידי הרוסים בתחילת שנת 1945, ונותרה במדינה, שהפכה לקומוניסטית. בשנת 1956 הצליחו בני המשפחה לחצות את הגבול לאוסטריה ולהשתקע בהמשך בלונדון. רובנר למד הנדסת חשמל באוניברסיטת לונדון, קווין מרי, וסיים בהצטיינות בגיל 22.
בשנת 1962 נישא לזהבה ברגר והזוג עבר לפיטסבורג, ארצות הברית, שם הוצעה לרובנר משרה של מהנדס במעבדות המחקר של חברת וסטינגהאוס. במהלך עבודתו בחברה הוא השלים תואר שני באוניברסיטת קרנגי מלון ורשם על שמו 14 פטנטים.
ב-1968 עלה לישראל עם משפחתו. בעקבות הצעה של יו"ר חברת אלקטרה, חיים הרצוג, החל רובנר לעבוד בהקמת מחלקת האלקטרוניקה באלקטרה. כעבור שנה הקים סטרט-אפ במימון אלקטרה, "אלקטרה אלקטרוניקה". בשנת 1970 רכשה "אלקטרה אלקטרוניקה" חברה קטנה בשם "חברת אלקטרוניקה לישראל", ECI (באנגלית: Electronics Corporation of Israel), ורובנר מונה למהנדס הראשי בה. ECI עסקה באותם ימים בעיקר באלקטרוניקה צבאית.
בשנת 1977 מונה למשנה למנכ"ל ECI ולחבר הדירקטוריון ובהמשך למנהל חטיבת התקשורת.
ב-1991 הפך למנכ"ל ולנשיא החברה, במקום מאיר לייזר, שהתמנה למנכ"ל כלל תעשיות. באותה תקופה היה מחזור המכירות של ECI כ-70 מיליון דולר. רובנר החליט למקד את פעילות החברה בתחום האזרחי, ואת הפעילות הצבאית ריכז תחת חברת בת חדשה, ECI טלסיסטמס. תחת ניהולו של רובנר פעלה ECI בשלושה תחומים עיקריים: SDH - ציוד תקשורת על גבי סיבים אופטיים, DCME - מוצר הדגל של החברה שאיפשר דחיסת קול בקווי הטלפון ו-ACCESS - פתרונות לחוג המנוי.
בשנת 1996 חנכה ECI מפעל באופקים שקלט 400 עובדים, וב-1999 הוביל רובנר את המיזוג עם חברת תדיראן תקשורת, והפך את ECI לחברת ההיי-טק הגדולה בישראל באותה עת, עם כ-6000 עובדים ומכירות של כ-1.2 מיליארד דולר ב-144 מדינות.
לאחר פרישתו מניהול ECI, בשנת 2000, הקים רובנר חברת השקעות פרטית, "רובנר טכנולוג'י ונצ'רס", והצטרף לקרן ההון סיכון היפריון.
כמו כן, הוא חבר דירקטוריון בשתי חברות ציבוריות: רדוור ואלטק, בשלוש חברות פרטיות וגם יו"ר פעיל של חברת נובלסט.
לזוג דוד וזהבה רובנר נולדו ארבעה ילדים. בנם הבכור, משה (מוישי), סטודנט מצטיין בפקולטה לרפואה בטכניון, נהרג בתאונת דרכים בסיני בשנת 1989.