google/wiki40b huggingface dataset:
איכר

המונח איכר (Peasant) מתייחס כיום לאדם העובד בחקלאות בחברה לא מתועשת, ובייחוד לאנשים שעסקו בחקלאות בתקופת ימי הביניים תחת משטרים פיאודלים. המילה "איכרים" משמשת כיום פעמים רבות כשם קולקטיבי לאוכלוסייה הכפרית במדינות העניות והלא מפותחות של העולם.
אנשים העובדים בחקלאות בחברות מתועשות מכונים חקלאים.

היסטוריה

ברוב המכריע של החברות הפרה-תעשייתיות האיכרים היוו את חלק הארי של האוכלוסייה. בחברות הפיאודליות של ימי הביניים נאלצו האיכרים לבצע עבודות שונות במשק. הם חיו באזורים כפריים והרכיבו כמות גדולה של אוכלוסייה. רוב האיכרים לא ידעו לקרוא או לכתוב. בדרך כלל האיכרים לא קיימו אינטראקציה כולשהי עם בני המעמד הגבוה, אלא אם כן היה צורך בכך במסגרת עבודתם. חלקם היו צמיתים (serfs), כלומר הם לא היו חופשיים לעזוב את אדמות אדוניהם.
מעמדם היחסי של האיכרים במערב אירופה השתפר מאוד לאחר שהסתיימה מגפת המוות השחור אשר גרמה למותם של רבים מתושבי אירופה בימי הביניים, וכתוצאה מכך גדל כוחם הכלכלי והפוליטי של אותם האיכרים שהיו בני מזל לשרוד את המגפה.
אפל סטור

אפל סטור (באנגלית: Apple Store) היא רשת חנויות קמעונאיות של חברת אפל שעיקר המכירות שלה הם מוצרי מחשבים ואלקטרוניקה. בחנות נמכרים כל מחשבי מקינטוש, תוכנות, אייפודים, אייפדים, אייפונים, אביזרי צד שלישי ומוצרי אלקטרוניקה אחרים כמו Apple TV. כמה חנויות של הרשת בעלות פרופיל גבוהה מציגות זירה למצגות ולסדנאות, וגם סטודיו לאימון בשימוש במוצרי החברה. כל החנויות מציעות ללקוחות שלהם "Genius Bar" ("דלפק הגאונים") לתמיכה טכנית ולתיקונים. הסדנאות פתוחות לקהל הרחב.
על-פי כתבה בעיתון הניו יורק טיימס, רון ג'ונסון, סגן נשיא בכיר לשעבר של הפעילות הקמעונאית בחברת אפל, אחראי "להפיכת רצפת מכירות המחשב המשעממת לחדר משחקים מלוטש במלא גאדג'טים".
נכון לפברואר 2014 לאפל יש 423 חנויות קמעוניות ב-15 מדינות: 254 בארצות הברית, 37 בבריטניה, 29 בקנדה, 21 באוסטרליה, 16 בצרפת, 14 באיטליה, 13 בגרמניה, 10 בסין, 10 בספרד, 7 ביפן, 3 בשווייץ, 3 בהונג קונג, 3 בשוודיה, 2 בהולנד, 1 בברזיל ו-1 בטורקיה. נוסף להן, ניתן למנת גם את חנויות האונליין (זמינות ב-38 מדינות),עם מכירות גלובליות בסך של 16 מיליארד דולר של סחורות בשנת 2011.

פתיחת חנויות

פתיחת חניות הפכה לאירוע מיוחד בקרב חובבי ומשתמששי מקינטוש. יום הפתיחה מושך אלפי קונים שקמים השכם בבוקר ואפילו מהלילה ומחכים לפתיחה של החנות. רוב הפתיחות של החניות של אפל מלווים בפרסים שאפל מחלקת כמו חולצות T-shirt ותיקי מזל (lucky bag).

חוברת להדרכת Genius

כל עובד באפל סטור מקבל חוברת הדרכה שמלמדת אותו או אותה טכניקות שיווק ומניפולציה. העקרון הבסיסי שעומד מאחורי החוברות הוא 
"כולם בחנות האפל סטור בשביל לעשות עסקים (של מכירה)".

חנות המפעל של אפל

חנות המפעל של אפל ממוקמת בקמפוס של אפל ברחוב "לולאה אינסופית" בניין מספר 1 (One Infinite Loop). זוהי חנות העובדים המקורית של אפל והיא פתוחה לציבור הרחב. החנות אינה מוכרת מחשבים או איפודים של אפל וגם אין בה מעבדת תיקון למוצרים שאפל מייצרת, אך זוהי החנות היחידה של אפל שבה מוכרים חולצות, כובעים ו"מרצ'נדייז" (סחורות נלוות) אחרות עם הלוגו של אפל. מוצרי אפל נמצאים בחנות בתצוגה וניתן לקנות תוכנות ואביזרים נלווים.
קונצרט השנה החדשה בווינה

קונצרט השנה החדשה בווינה (בגרמנית: Das Neujahrskonzert der Wiener Philharmoniker) הוא קונצרט מוזיקה קלאסית שנערך מדי שנה בליל השנה החדשה באולם הקונצרטים של המוזיקפראיין שבווינה על ידי הפילהרמונית של וינה ונחשב לאחד הקונצרטים היוקרתיים בעולם. המופע מצולם ומועבר בשידור ישיר ליותר מ-50 מיליון צופים ב-72 מדינות שונות. בתחילת שנת 2015 ניצח עליו זובין מהטה.

מוזיקה

המוזיקה העיקרית שמנוגנת בקונצרט היא של משפחת שטראוס - יוהאן שטראוס (האב), יוהאן שטראוס (הבן), יוזף שטראוס ואדוארד שטראוס. בין היצירות של משפחת שטראוס שהם הנושא העיקרי מנוגנות גם לעיתים יצירות של אומנים אחרים כמו וולפגנג אמדאוס מוצרט, יוזף הלמסברגר הבן, יוזף לאנר, פרנץ שוברט, פרנץ פון סופה, אמיל פון רייזניקק, קארל ציהרר ואוטו ניקולאי (שהקים את התזמורת הפילהרמונית של וינה).
ב-2009 נוגנו גם יצירותיו של יוזף היידן לציון 200 שנים למותו.
בדרך כלל כולל הקונצרט כתריסר יצירות ועוד הדרנים בסוף המופע. סוג היצירות הן ואלסים, פולקות, מזורקות ומארשים. בהדרן הראשון נהוג לנגן פולקה מהירה; בהדרן השני נהוג לנגן את ואלס הדנובה הכחולה של יוהאן שטראוס הבן; והשלישי תמיד מארש ראדצקי של יוהאן שטראוס האב.
משך כל הקונצרט הוא 2 וחצי שעות.
הקונצרט מוצג בכל שנה באולם הקונצרטים של המוזיקפראיין. התזמורת מלווה בזוגות של רקדני בלט ביצירות נבחרות בחלק השני של המופע. הרקדנים הם בוגרי הבלט של וינה. החל משנת 1980 מעניקה כמתנה העיר סן רמו שבאיטליה פרחים המקשטים את האולם.

היסטוריה

הקונצרט הוצג לראשונה בשנת 1939 באולם הקונצרטים של המוזיקפראיין ונוצח על ידי קלמנס קראוס. זו הייתה הפעם היחידה בה בוצע הקונצרט ב-31 בדצמבר ולא ב-1 בינואר. מיתוג הקונצרט בשנתו הראשונה היה "קונצרט מיוחד" ולא כפי שנקרא היום - "קונצרט השנה החדשה". בקונצרט הראשון נוגנו יצירות שהולחנו אך ורק על ידי יוהאן שטראוס השני.
בשנת 2009 הוזמן המנצח הישראלי דניאל בארנבוים לנצח על הקונצרט וכן בשנת 2014.

קהל

הקונצרט הוא אירוע מאוד פופולרי באירופה ומחוצה לה אף יותר. הביקוש לכרטיסים הוא כה גדול שיש לרכוש כרטיסים שנה אחת לפני לפחות כדי לראות את הקונצרט. חלק מהמקומות שייכים כבר למשפחות אוסטריות ועוברות מדור לדור.
ג'וזף ולץ'

חייו המוקדמים

ולץ' נולד בפרימגאר , איווה ב-22 באוקטובר 1890, הילד השביעי והצעיר ביותר של מארת'ה (ת'ייר) וויליאם ולץ', מגרים מאנגליה שהגיעו לאיווה בכרכרה בשנת 1879. הוא למד בגרינל קולג' , היה חבר באחוות פי בטא קפא וסיים את לימודיו ביוני 1914.
באותה שנה הלך ללמוד בבית הספר למשפטים בהרווארד וסיים את לימודיו ב-1917 "בכבוד רב" (magna cum laude), עם ממוצע הציונים השני בגובהו בכיתתו.
ולץ' נשא לאשה את ג'ודית' לינדון ב-20 בספטמבר 1917. נולדו להם שני בנים, ג'ו ולינדון. ב-22 באוגוסט 1918 הוא התגייס לצבא ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה. במהלך שירותו יצא לקורס קצינים והוכשר כקצין ארטילריה במחנה זאכרי טיילור  בקנטקי כאשר שביתת הנשק של 11 בנובמבר 1918  נכנסה לתוקפה. מכיוון ששירותיו כבר לא היו דרושים, שוחרר ולץ' מהצבא ב-27 בנובמבר 1918.

קריירה

ב-1919 הצטרף ולץ' למשרד עורכי הדין "הייל ודור" (Wilmer Cutler Pickering Hale and Dorr) בבוסטון, והוא התגורר סמוך אליה, בוולפול , מסצ'וסטס.
ב-1923 הפך שותף בחברה וב-1936 הפך שותף בכיר.

משחק

ולץ' שיחק שופט במישיגן (השופט וויבר) בסרטו של אוטו פרמינגר, אנטומיה של רצח (1959). הוא אמר שלקח את התפקיד מכיוון ש"נראה היה שזו הדרך היחידה שבה אוכל אי פעם להיות שופט". ולץ' לקח את התפקיד בתנאי שאשתו, אגנס, תשתתף בסרט. היא לוהקה כמושבעת.
הוא היה מועמד על תפקידו לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע ולפרס באפט"א לקולנוע הבריטי לתגלית השנה.
הוא גם קריין בסדרות הטלוויזיה אומניבוס  ו"שעת דואו של תעלומות גדולות" .
לצד הסדרה "אומניבוס", שעסקה בהיסטוריה החוקתית של ארצות הברית, הוא גם כתב ספר בשם "החוקה" (The Constitution), שליווה את הסדרה.

חיים אישיים

אשתו הראשונה, ג'ודית' לינדון, נפטרה ב-21 בדצמבר 1956, והוא נישא לאגנס רודג'רס בראון ב-1957. לאחר שנישא מחדש, הוא עבר להרוויצ'פורט, מסצ'וסטס , על קייפ קוד, שם חי עד מותו.
הוא קיבל התקף לב ומת ב-6 באוקטובר 1960 בבית חולים קייפ קוד  בהייניס, מסצ'וסטס , 15 חודשים לאחר יציאת הסרט אנטומיה של רצח.
החול יזכור

לחן וביצועים

לחנו הידוע של השיר הוא מאת המלחין נחום היימן, שעבד בשיתוף פעולה עם המשורר יונתן כבר מאז המחצית השנייה של שנות ה-50, מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי רואה בשיר בלחנו של היימן "שיר בעל איכות שאנו מכירים מהשנסונים הגדולים". לדבריו, "הלחן של נחום היימן נוגע בנימי השיר הזה, מעניק לו רובד נוסף למילים"; "היימן הפך את המלים הללו לכמה רגעי אווירה נוגים".
השיר הוקלט על ידי רוחמה רז והשתתף בקיץ 1977 במצעד הפזמונים העבריים של גלי צה"ל, "משלנו".
בהמשך אותה שנה הקליטה את השיר גם קורין אלאל.
אלברשטיין ביצעה את השיר באלבומה "אני הולכת אלי" (NMC,‏ 1980), שהוקלט באולפנו של נחום היימן בלונדון. ביצוע זה הפך למזוהה ביותר עם השיר.
בלחנו של היימן ביצעו את השיר גם חני ליבנה וסי היימן. לחן פחות ידוע הוא של שלמה ארצי, שביצע אותו באלבומו "מקום" (הד ארצי, 1982). בנוסף קיימת גרסת מטאל לשיר בביצוע הלהקה אלמנה שחורה.
מנטליזציה

מנטליזציה הוא מושג מתחום הפסיכולוגיה המתאר יכולת של האדם לתת משמעות ופרשנות להתנהגותו ולהתנהגות אחרים, במונחים של מחשבות, רגשות ואמונות. זוהי היכולת להרהר ולעסוק בתהליכים מנטליים (נפשיים), ולהסיק מסקנות על מצבו הנפשי של אדם מהתנהגותו.

רקע

המושג פותח על ידי הפסיכואנליטיקאי הבריטי פיטר פונגי בסוף שנות ה-90. פונגי עסק בפיתוח גישה חדשה להבנת הפרעת אישיות גבולית ולטיפול בה, תוך התבססות על רעיונות פסיכואנליטיים קלאסיים של תאורטיקנים כגון אוטו קרנברג ודונלד ויניקוט. פונגי פיתח את התאוריה תוך התבססות על מחקר אמפירי, ועל גישות מחקריות מתחום הפסיכולוגיה ההתפתחותית (כגון תאוריית ההתקשרות של ג'ון בולבי), ומתחום הפסיכולוגיה הקוגניטיבית (כגון תאוריית התודעה של סיימון ברון-כהן). רעיון המנטליזציה מקושר לגישתו הכללית של פונגי, המקשרת בין יחסי אובייקט ומטא-קוגניציה.
יש המתייחסים למנטליזציה כאל רצף כישורים אחיד, אך מתגברות העדויות המחקריות לקיומם של תהליכים נפרדים, מהן נובעות הגדרות והתייחסויות שונות לנושא. כך למשל, ניתן להתייחס להיבט התפיסתי של מנטליזציה (למשל, היכולת לזהות הבעות פנים ומבט עיניים) ולהיבט ההסקתי שלה כאל שני מסלולים בלתי תלויים זה בזה. אפשרות מרחיקת לכת אף יותר היא ההנחה כי מדובר בשילוב של מספר ממדים נפרדים (דיפרנציאליים) המקלים על המדידה והתאמת ההתערבות הטיפולית.
פיטר פונגי ועמיתו אנטוני בייטמן טוענים כי מנטליזציה היא יכולת בעלת חשיבות רבה ביצירת ויסות רגשי בהקשר של יחסים בין אישיים, וכי היא מתפתחת מגיל הינקות ומבוססת על התקשרות תקינה וקשר מיטיב בין הדמויות המטפלות לילד. לטענתם, יכולת זו נפגעת אצל אנשים שחוו טראומה נפשית ופגיעה משמעותית ביחסים בינאישיים בילדות המוקדמת, ולפיכך קושי במנטליזציה עשוי להיות אחד הגורמים להתפתחות הפרעות נפשיות, במיוחד הפרעת אישיות גבולית.

מאפייני המנטליזציה

עיסוק במנטליזציה מתייחס ליכולת להכיר ולהבין מצבים מנטליים אצל הפרט ואצל האחר, ולראות שמצבים אלה נפרדים מהתנהגויות. מנטליזציה כוללת את היכולת לחשוב על מחשבות, אמונות, רגשות ומשאלות של הפרט ושל האחר, ולהבין שאירועים פנימיים אלה משפיעים על התנהגותו ועל התנהגות האחר, באופנים שונים. לשם כך נדרשת מודעות מסוימת למתרחש בתודעה של הפרט או של האחר. 
דוגמאות לעיסוק במנטליזציה הן למשל הרהור של אדם לגבי המניעים להתנהגותו ("למה עשיתי את זה?"), הבנת תגובותיו הרגשיות ("למה אני מתנהג באופן כל כך פגיע ורגיש כרגע?"), השפעת התנהגותו על רגשות האחר ("האם פגעתי ברגשותיו כאשר אמרתי לו ש...?"), אילו תחושות פנימיות מבטאת התנהגות האחר ("הוא ודאי טורק את הדלת ומקלל כי הוא כועס ומתוסכל בעקבות משהו שקרה קודם"), ועוד. באמצעות מנטליזציה האדם מפרש באופן אוטומטי התנהגות מסוימת כמבוססת על מצבים פנימיים, כגון אמונות, משאלות, רגשות ומחשבות.

ביקורת

התומכים בשיטות טיפול פסיכואנליטיות קלאסיות, מתנגדים לחלק מרעיונות הטיפול המבוסס על שימוש במנטליזציה, בשל סטייתם מהטכניקות המסורתיות של הטיפול, למשל הזנחת העיסוק בלא מודע או בעבר הטראומטי של הלוקים בהפרעת אישיות גבולית. תאורטיקנים אחרים הציעו דרכים אחרות לטיפול בהפרעה זו. כיום מקובלות בעיקר שיטותיהם של אוטו קרנברג (TFP - Transference Focused Psychotherapy), מרשה לינהאן (DBT - טיפול דיאלקטי התנהגותי) ועוד, שיעילותן הוכחה אף היא במספר מחקרים.
בנוסף נטען כנגד הטיפול מבוסס המנטליזציה, כי הוא מיועד בעיקר ללוקים בהפרעת אישיות גבולית, וטרם נבדקה מחקרית תרומתו למטופלים הלוקים בהפרעות נפשיות רבות אחרות.
אצטרובל

שימוש למאכל

בטורקיה ואזור הקווקז נהוג לבשל את אצטרובלים לצורך הכנת סוכר או ריבות.
היא-סטוריה

שימוש

מילון אוקספורד מייחס את טביעת המושג לרובין מורגן, שבספרה משנת 1970, "אחוות נשים היא כוח", כתבה על ארגון הנשים W.I.T.C.H ("מכשפה"):
"הנזילות והשנינות של 'המכשפות' ניכרת בתחלופה הגבוהה של המילים שעומדות מאחורי ראשי התיבות (שבשם הארגון): הפירוש הראשוני והבסיסי היה 'המזימה הנשית הטרוריסטית מהגיהנום' [...] אולם הפירוש האחרון שהגיע לאוזניי בזמן הכתיבה היה 'נשים בעלות השראה לביצוע היא-סטוריה'"
בשנת 1976 כתבו קייסי מילר וקייט סוויפט במאמר "מילים ונשים":
כאשר נשים בתנועה משתמשות בהיא-סטוריה, מטרתן היא להדגיש את חייהן של נשים, מעשיהן, ומעורבותן בענייני אנוש אשר הוזנחו או הומעטו בערכן על ידי ההיסטוריה הסטנדרטית".
בשנות ה-70 וה-80 ראו נשות הגל השני של הפמיניזם את לימודי ההיסטוריה כנשלטים מבחינה אינטלקטואלית בידי גברים. הן הפיצו את הביטוי כאקט מחאתי, והפיצו אותו על חולצות וסיכות-עמדה.
בספרות הפמיניסטית משמש המושג גם כהכללה למאמצים הפמיניסטיים לפרוץ את הקאנון ההיסטורי הגברי.

ביקורת

כריסטינה הוף סומרס ביקרה את השימוש ב"היא-סטוריה" בספרה משנת 1994 "מי גנב את הפמיניזם?", בו המושג מוגדר כניסיון להחדיר אידאולוגיה לחינוך על חשבון הידע. "פמיניסטיות מגדר" כפי שכינתה את הדוגלות ברעיון ה"היא-סטוריה", הן מובילות התנועה שמסתכמת בגישה שוללנית. היא ראתה בניסיון לעצב למידה היסטורית המוכוונת יותר לזווית הנשית ניסיון מכני המכשיל את התקדמות המחקר ההיסטורי.
פרופ' דבוני לוזר טענה שתנועת ה"היא-סטוריה" מנסה באופן מאולץ לאתר נשים שהשפיעו על ההיסטוריה שלפני המאה ה-20.
ארגון Global Language Monitor, קבוצה ללא מטרות רווח המנתחת תנועות ואופנות בהרגלי השפה, מיקמה את המושג (בגרסתו האנגלית - herstory) במקום השלישי ברשימת המילים ה"לא פוליטקלי קורקטיות" לשנת 2006.
AEK-971

ה-AEK-971 הוא רובה סער רוסי המיוצר במפעל ליצור מכונות "קוברוב" (באנגלית: Kovrov, ברוסית: Ковро́в), ותוכנן בידי סרגיי איבנוביץ' קוקשרוב.
הנשק מיוצר בשני קטרים: 7.62X39 מ"מ ו-5.54X39 מ"מ והתחמושת שלו היא מחסניות סטנדרטיות של AK-74 או AK-47 המכילות 30 כדורים. ל-AEK-971 שני מצבי ירי, אוטומטי וחצי אוטומטי, הרובה מתבסס על המנגנונים הפנימיים של קודמיו בסדרת ה-AK אולם נוסף לו מנגנון מאזן. לרובה משקולת נגד שמפצה על הדחף המגיע מכיוון המכלול ובוכנת הגז. מנגנון איזון זה מוביל לירי אוטומטי נוח יותר. למרות שהרובה הפסיד את חוזה הייצור ההתחלתי שלו בצבא רוסיה ל-AN-94, בעיקר בשל כך שהיה בשלבי פיתוח באותה עת. הצבא הרוסי החל באותו זמן לערוך מבחני שדה לנשק. יתרונותיו של הרובה על פני ה-AN-94 הם: משקל קל יותר, ירי אוטומטי מדויק ונוח יותר, זול יותר, פשוט יותר לייצור, יותר אמינות ופחות דרישות תחזוקה.
מארק רובר

חיים פרטיים

רובר גר בסאניווייל, קליפורניה, עם אשתו ובנו. על מנת להעלות מודעות לאוטיזם, רובר פעיל בטוויטר בעיקר בהתייחסות לבנו, הסובל מכך. כל הרווחים מהחנות שלו "Teespring" נתרמים לעמותה The Autism Society.
מילן יליץ'

ביוגרפיה

יליץ' נולד ב-26 במרץ 1956 בכפר קופריבנה (Копривна) שליד מודריצ'ה (Модрича) בבוסניה והרצגובינה אז ביוגוסלביה. הוא למד בתיכון בעיר דובוי (Добој) ולאחר סיום לימודיו למד בפקולטה לכלכלה בסובוטיצה (Суботица) שבסרביה. הוא בעל תואר דוקטור לכלכלה מאוניברסיטת בנייה לוקה.
במשך 13 שנים כיהן כמנהל בית הזיקוק במודריצ'ה. הוא היה חבר במפלגה הדמוקרטית הסרבית בראשות רדובאן קרדז'יץ' ונבחר מטעמה לאספה הלאומית של סרפסקה לאחר הסכם דייטון ב-1995. ב-1998 עבר יליץ' למפגלת הסוציאל-דמוקרטים העצמאיים. בבחירות של אוקטובר 2002 הוא התמודד על תפקיד נשיא סרפסקה וזכה ב-22.1% מהקולות, מקום שני לאחר דראגן צ'ביץ' שזכה ל-35.9% מקולות המצביעים. ב-1 במרץ 2006 מונה לשר הכלכלה, האנרגיה והפיתוח בממשלתו החדשה של מילורד דודיק. 
שירת כחבר מועצת העיר מודריצ'ה במשך 4 שנים וב-1987 מונה למאמן קבוצה שנקראת OOUR ואחר כך למנהל קבוצת Rafinerija ulja במודריצ'ה. יליץ' כיהן גם כנשיא ההתאחדות לכדורגל של רפובליקה סרפסקה (Фудбалски Савез Репубике Српске) וגם נשיא ההתאחדות לכדורגל של בוסניה והרצגובינה.
נפטר ב-30 בספטמבר 2007 מהתקף לב במהלך כהונתו. בעקבות מותו הוכרזו שלושה ימי אבל והדגלים הורדו לחצי התורן בכל מוסדות הרפובליקה. שנה לאחר מותו הוענק לו על ידי מחליפו רייקו קוזמנוביץ', אות הרפובליקה על תרומתו לפיתוח הרפובליקה ושיתוף פעולה בינלאומי.
סימוני תנועה בכביש

סימון כבישים היא שיטה המשמשת להכוונת נהגים והולכי-רגל בדרך באמצעות שרטוט קווים וסימנים על דרך ובעיקר על כביש. שיטה זו נלווית לשתי שיטות נוספות להכוונת הנהגים והולכי-הרגל: רימזור ותימרור.
סימון כבישים מורה כיצד לנהוג או ללכת בקטעי הדרך השונים; כך לדוגמה קו רציף במרכז הכביש מורה על איסור לעקוף רכב תוך שימוש בנתיב הנגדי, וקו מקוטע - על היתר. קו בצבע צהוב מורה על שולי הדרך, וקו כפול בצבע זה מורה על נתיב תחבורה ציבורית. קו כתום מורה על סימון זמני של כביש שנמצא תחת עבודה. קווים מלבניים עבים הנמתחים אופקית בין שני צידי הכביש מורים על מעבר חצייה.
בישראל התחום נמצא תחת אחריות החברה הלאומית לדרכים.

טכניקת הצביעה

לצורך הסימון משתמשים בצבעים שזמן הייבוש שלהם קצר ומקדם החיכוך שלהם גבוה. את הצבעים מיישמים בשיטת האיירלס.
בחנותו של מר לובלין

רקע

במהלך הרומן מתאר עגנון את שהותו אצל אחיו אנשל בלייפציג ואת קורותיו שם על מגוון האנשים אותם הוא פוגש. הסיפור כולו מתרחש כמחשבות וזיכרונות העולים בדעתו בעת שהיתו בחנותו של מר לובלין. 
בהקדמה לספר כותב עגנון: 
"מעשה ערב שבת אחד נכנסתי לחנותו של בעל טובתי שבלייפציג. והיה הוא צריך ללכת למקום אחד ולא היה לו  על מי להניח את חנותו. קיבלתי עלי לשבת בחנותו עד שיחזור. יצאו שעות הרבה ולא חזר. לא הנחתי את מקומי וישבתי מתוך מחשבות רבות והרהורים הרבה, מכאן ואילך אם נזכרתי דבר אחד מאותן המחשבות ומאותם הרהורים נזכרתי דברים שמסתעפים מהם. כדי להקל עלי מעומס הדברים כתבתי אותם על הספר שאני נותן לפניך וקראתי את הספר על שם המקום שעשיתי בו."
במשך הספר עגנון עובר מנושא לנושא ובין לבין מותח הוא ביקורת על המלחמה ומתלונן על שהייתו הממושכת בחנות. כך לדוגמה כותב:
"כמה שעות יצאו משעה שהניחני מר לובלין בחנותו? לא הסתכלתי בשעון ולא רציתי להסתכל בו. מכיר אני את השעון. בזמן שאין לי זמן אין לו זמן, בזמן שיש לי זמן יש לו זמן. אין לי זמן הוא ממהר ורץ, יש לי זמן הוא זוחל ואינו זז. אלמלי הרהורי דברים שמסייעים אותנו לקצר בהם את הזמן מי היה יכול לעמוד מפני אריכות הזמן."

עלילה

בספר מספר עגנון על דמויות בעיר לייפציג, ומאריך בסיפור על כל דמות בפני עצמה. על עצמו מספר עגנון שאבות העיר לייפציג רצו לגרשו אך מר לובלין סייע בידו. על מר ארנו (אהרן) לובלין, האיך היגר מגליציה (מכורתו של עגנון) ללייפציג ואיך פתח בה חנות לכלי בית, ועלה לגדולה. על עוזרו של מר לובלין כריסטיאן למקי ואשתו, גלגוליהם עד שנסתייעו בידי לובלין. 
שוכרי החנויות שכניו של מר לובלין: הזקן ויצלרודה, ערירותו ובדידותו. משחיז הסכינים גץ ווייגיל, סכסוכיו עם ויצלרודה. האומן יאקוב וויינוורצל, אהבתו לתנ"ך וליהודים, ומות כל בניו. ומוכר הצעצועים אדם איזבא, שמלפנים הייתה פרנסתו מצויה ברווח, אך משפרצה המלחמה יושב הוא בלא כלום, ומסתייע על ידי גברת זלצמן. 
יהודים תושבי לייפציג: הרב יונתן, וידידותו עם עגנון. בעלי בית הקפה, משפחת זלצמן, בתם המאומצת שחזרה לאמה, בנם היחיד שנהרג במלחמה, והתחבטויותיהם לגבי פתיחת בית הקפה בשבת. ומר יעקוב שטרן, תושב בוטשאטש לשעבר שנקלע ללייפציג.
הרשות הלאומית למלחמה בסמים ובאלכוהול

עמדות הרשות

הרשות למאבק באלימות, סמים ואלכוהול מובילה את המאמץ הממשלתי למניעת אלימות, פשיעה, סמים ואלכוהול ומקדמת תיאום בין כלל הגורמים בממשלת ישראל הפועלים בתחומי ההתמודדות עם פשיעה, אלימות ושימוש בחומרים פסיכואקטיביים. 
הרשות היא מקור לידע מקצועי ומשאבים לביסוס יכולת ההתמודדות של רשויות מקומיות וקהילות עם פשיעה, אלימות ושימוש בחומרים פסיכואקטיביים.
בכל רשות מקומית בה פועלת התוכנית, מזוהות תופעות של פשיעה ואלימות וכן מזוהים אזורים וזירות ציבוריות המתאפיינים בריבוי של פשיעה, שימוש בסמים ואלכוהול ובהתאמה נבנות תוכניות המיועדות למניעה ולצמצום התופעות הנבחרות.
כמו במדינות רבות אחרות בעולם, השנים האחרונות התאפיינו בשיח ציבורי מפותח על לגאליזציה של קנאביס. במסגרת זו אומצה לאחרונה גישה של אי-הפללה וכן הוכנסו רפורמות בכל הנוגע לשימושים רפואיים בקנאביס.
שינויים אלה הצריכו חשיבה מאומצת על מאמצי ההסברה ועל אסטרטגיות המניעה בקרב בני נוער ואוכלוסיות בעלות פגיעות גבוהה. הגישות שאומצו מתבססות בעיקר על מניעה שניונית ועידוד הפנייה לשירותי טיפול, ולצידם מניעה אוניברסלית המבוססת על תפיסה של קידום בריאות.
זאב חפץ

קורות חיים

נולד בעיר פונטיאק, ליד דטרויט, מישיגן, ארצות הברית. אביו היה רופא שיניים ואמו עקרת בית. בוגר אוניברסיטת מישיגן ב-1967. עלה לישראל עם סיום לימודיו. שירת בצה"ל שלוש שנים ולאחר מכן עבד שנה במשרד החוץ בהסברה. התקבל במקרה לעבודה במחלקת ההסברה של המפלגה הליברלית בגח"ל, אף על פי שהיה לחלוטין בלתי מפלגתי וכך החל לעבוד בארץ כעיתונאי. 
באוקטובר 1977, לאחר עלייתו של הליכוד לשלטון ב"מהפך" של אותה שנה, מונה על ידי ראש הממשלה החדש מנחם בגין למנהל לשכת העיתונות הממשלתית. כיהן בתפקיד זה כחמש וחצי שנים עד ראשית 1983, כאשר הגורם לפרישתו, לדבריו, היה חוסר יכולתו להסביר את עמדת ישראל בנושא טבח סברה ושתילה. במסגרת תפקידו כמנהל לשכת העיתונות הממשלתית השתתף בין השאר באופן פעיל גם בשיחות השלום שהביאו לחתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים.
ספרו הראשון, Double Vision: How America's Press Distorts Our View of the Middle East, יצא אמנם לאור רק ב-1985, אך נכתב כבר ב-1983, בשנה הראשונה לאחר התפטרותו מלשכת העיתונות הממשלתית. הספר כולל בתוכו תובנות רבות שהפיק מיחסיו עם העיתונות במסגרת התפקיד הממשלתי. מאז ועד 1989 הפך חפץ לסופר באופן בלעדי כמעט, כותב מדי שנה - שנתיים ספר חדש, בנושאים שונים ומגוונים.
ב-1989 פנה אליו הירש גודמן, הכתב הצבאי של הג'רוזלם פוסט באותו זמן וסיפר לו שהוא מקים שבועון חדש, ג'רוזלם ריפורט, בבעלות ארבעה יהודים מיליארדרים מחוץ לארץ, ביניהם ברונפמן מקנדה והציע לו את תפקיד העורך הראשי (Managing Editor) ביחד עמו. חפץ הסכים והשניים הרכיבו את צוות השבועון החדש, בו נכללו בין השאר גם אהוד יערי, נתן שרנסקי, זאב שיף ועיתונאים ידועים אחרים. השבועון התחיל לצאת לאור לקראת סוף 1990.
ב-2000 חזר חפץ לארצות הברית בעקבות אשתו השלישית, כתבת המגזין טיים בישראל ליסה באייר והפך לבעל טור קבוע בניו יורק דיילי ניוז ולאחר מכן בשבועון של הניו יורק טיימס. הוא שב לישראל ב-2012 אחרי הגירושים מבאייר. לחפץ ארבעה ילדים ושלוש נכדות והוא גר כיום בתל אביב ומשמש כפובליציסט, כותב מאמרי דעות לרשת בלומברג.
ברוך אברהם טולדנו

ביוגרפיה

נולד במקנס שבמרוקו לרבי אברהם בנו של רבי שמואל, נצר למשפחת טולדנו, משפחת רבנים ותלמידי חכמים ממגורשי ספרד, שמקורה בטולדו. בני המשפחה התיישבו בעיר מקנס. בילדותו למד תורה והתחנך אצל הרב חיים בירדוגו, ראש ישיבת עץ חיים, והרב חיים משאש (אביו של הרב יוסף משאש) מגדולי החכמים בעיר מקנס.
ב-20 בדצמבר 1911 (כ"ט כסלו ה׳תרע"ב), נישא לג'מילה בת הרב פנחס אזוגי, ולאחר החתונה החל ללמוד בישיבתו של הרב זאב וולף הלפרין במקנס. 
בשנת 1940 (ה׳תש"א) נתמנה לדיין בבית הדין של מקנס במקומו של הרב יהושע ברדוגו, וכיהן במשרה זו יחד עם בן דודו רבי רפאל ברוך טולדנו ורבי יוסף משאש.
בזקנותו עלה לישראל, וקבע את מקום משכנו בעיר חיפה, שם המשיך בפעילותו ובכתיבתו התורנית, עד פטירתו ב-30 בנובמבר 1981 (ד' כסלו ה׳תשמ"ב). כבן 92 בפטירתו.
חמאמה

היסטוריה

הכפר ישב על שרידי היישוב הביזנטי "פלאיה" (Peleia). חרסים מן התקופה הביזנטית (המאות ה-5 וה-6 לספירה) נמצאו במקום.
עם הכיבוש המוסלמי נשמר פירוש השם המקורי (פלאיה היא "יונה" וכך גם "חמאמה").
בשנת 1099, במהלך מסע הצלב הראשון, התחולל במקום קרב בין המוסלמים והצלבנים, שבו ניצחו הצלבנים.
ב-1432 עבר בכפר הסולטן הממלוקי ברסביי .
במפקד האוכלוסין העות'מאני מ-1596 מנו תושביו 462 נפשות.
במאה ה-17 עבר בכפר אל-נבלוסי ודיווח על על הימצאותו של קבר השי'ח איברהים אבו ערכוב שם.
ב-1863 ביקר בכפר החוקר הצרפתי ויקטור גרן וכתב על מסגד הבנוי מאבנים עתיקות.
מרישומים עות'מאנים מסביבות 1870 עולה שבכפר גרו 635 גברים וכלל 193 בתים.
ב-1882 ביקרה בכפר הקרן לחקר ארץ ישראל.
בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת עזה. ועד מקומי הוקם בעיירה לניהול יעיל יותר של היישוב
ב-1921 נפתחו שני בתי ספר בכפר: אחד לבנים ואחד לבנות. בשנת 1946 למדו בבית הספר לבנים מעל 300 תלמידים.
הכפר נחצה על ידי ואדי לחלק המזרחי, העתיק, ולחלק המערבי, החדש יותר.
בתקופת המנדט הגיעו נציגי מחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי לכפר ודיווחו על המצאם של שני מסגדים בו. אחד, המוזכר לעיל והשני ע"ש השיח' חמיד.
במפקד האוכלוסין של המנדט הבריטי בשנת 1922 נמנו בכפר 640 תושבים ובמפקד של 1931 822 תושבים ב-175 בתים.
המוח'תאר של הכפר, עבד רבו, מכר קרקע לקרן הקיימת בשנת 1942, שמסרה אותו לידי קיבוץ ניצנים, שהתארגן באותה עת לעלות על הקרקע.
אזור הכפר נכלל בשטח שיועד למדינה הערבית, לפי החלטת החלוקה.
בשלב הראשון של מבצע יואב, ב־18 באוקטובר 1948, הפגיז צה"ל את העמדות המצריות באיסדוד הסמוכה מהאוויר ומהים. בעקבות ההתקפות, הכוחות המצריים באזור (באיסדוד, מג'דל, ניצנים ויד מרדכי)  נסוגו דרומה לאורך החוף ועמם גם כפריים רבים, ביניהם תושבי חמאמה. העיירה נכבשה בלא קרב בסוף אוקטובר 1948.
במבצע פינוי האזור מכפריים שערך צה"ל ב-30 בנובמבר 1948 לא נמצאו בה תושבים כלל.
מבני העיירה נהרסו מאוחר יותר.
לטענת וליד ח'אלדי, הוקמו קיבוץ ניצנים מחדש וכן מושב בית עזרא ב-1950 על אדמות הכפר.
כיום, במקום בו שכן מרכז הכפר, עומד פרדס.
ארץ אחרת

ייחודו של המגזין

אחת ממטרותיו של כתב העת הייתה להפנות את השיח הציבורי אל נושאים קשים שאינם זוכים לתשומת הלב הראויה בתקשורת הכללית. לשם כך הפיקה מערכת "ארץ אחרת" גיליון נושא שמתאר ומנתח את התחום מכל צדדיו. כך נערכו גיליונות על מגמות כלכליות בחברה, כמו הגיליון שעסק בסכנות שבהפרטה כבר בסוף 2002; על הפרטת בתי הסוהר בשנת 2006 ועל המדיניות של משרד האוצר ב-2007. גיליונות שעסקו בתופעות חברתיות כמו הגיליון על דו"ח דברת (2005), על העוני (2003), על החיים בעוטף עזה (2007), ועל מוסד הרבנות הראשית (2008). כמו כן עוסקים חלק מהגיליונות במגזרים ציבוריים שונים מזווית תרבותית, כלכלית ורוחנית – כאלו הם הגיליונות שהוקדשו לערביי ישראל, לתיאור קשייהם של עולי אתיופיה, לעולים מברית המועצות לשעבר, לחרדים ולאליטה הישראלית. יש לציין כי רובם של הכותבים בגיליונות אלו שייכים אל המגזר עליו הם כותבים. 
פעילות ענפה ויסודית זו של תיאור לעומק וניתוח החברה הייתה, לדעת עורכי כתב העת, הכרחית על רקע שקיעת העיתונות הכתובה ברחבי העולם המערבי. העורכים מצביעים על העובדה שמדורי האוכל, האמנות, עיצוב האופנה והבידור תופסים יותר ויותר עמודים ותשומת לב ומשתלטים על השיח התקשורתי בעיתונות המודפסת ובאינטרנט כאחד. כאשר, בד בבד הולכים ומצטמצמים הכתבות והתחקירים שמסקרים ומפרשים את האירועים החברתיים ואת ההשלכות החברתיות השונות שנובעות ממדיניות הכנסת ומהחלטות של קובעי המדיניות בתחומים רחבים. וכך – על אף הנגישות למידע העומדת לרשות הציבור: טלוויזיה, רדיו, עיתונות ואינטרנט,  סוגיות חשובות נדחקות אל שולי התודעה הציבורית. 
במהדורת הדפוס התפרסמו 67 גיליונות בעברית, שבעה גיליונות בשפה האנגלית.
אריאל פלג

ביוגרפיה

פלג התגייס לחיל השריון ושירת במגוון תפקידי לוחמה ופיקוד. במלחמת לבנון שירת כתותחן טנק בגדוד 74 של חטיבה 188. שימש סגן מפקד גדוד 53, מפקד גדוד 74 בחטיבה ומפקד חטיבת מרכבות הפלדה. במאי 1999 מונה למפקד חטיבה 188 ופיקד עלייה עד מאי 2001. בתפקידו הבא שירת כסגן מפקד אוגדת אזור יהודה ושומרון.
ב-2005 מונה לסגן הצבאי למבקר מערכת הביטחון וראש חטיבת ביקורת מוכנות צה"ל במשרד הביטחון.
ביולי 2010 השתחרר משירות הקבע בצה"ל.