תאוריית האופטימליות

תאוריית האופטימליוּת (באנגלית: Optimality Theory, מקוצר לרוב כ-OT) היא מודל בלשני שלפיו הצורות הנצפות בשפות אנוש נובעות מיחסי גומלין בין עקרונות אוניברסליים הנקראים אילוצים. OT נבדלת ממודלים קודמים בכך שאינה משתמשת בחוקים ליניאריים הפועלים על פי סדר מסוים, ובמקום זאת ממדלת את הדקדוק כמערכת הממפה בפעולה אחת קלטים לפלטים, כאשר הקלט הוא באופן טיפוסי הייצוג המנטלי הבסיסי (Underlying Representation או UR) והפלטים הם מימושם בפועל.
התאוריה פותחה במקור על ידי הבלשנים אלן פרינס ופול סמולנסקי בשנת 1993, ולאחר מכן הורחבה על ידי פרינס וג'ון ג'. מקארתי. אף שרוב שימושיה הם בתחום הפונולוגי ניתן להחילה גם בתחומים אחרים במחקר הבלשני, כגון תחביר וסמנטיקה. בדומה ליתר התאוריות הגנרטיביות, גם OT מתמקדת בעקרונות אוניברסליים ויש לה עניין בטיפולוגיה של שפות ובתהליך רכישתן.

GEN: סט המועמדים

תאוריית האופטימליות מניחה שאין אילוצים או מגבלות כלשהם על הקלט הלשוני. עקרון זה, הנקרא גם עושר הבסיס, משמעו שכל דקדוק חייב להיות מסוגל להתמודד עם כל קלט שהוא. לדוגמה, שפה שאין בה צרורות עיצורים חייבת להיות מסוגלת להתמודד עמם, ושפות שונות שבהן אין צרורות עיצורים יפתרו את הבעיה באחת משתי דרכים שונות: החדרת תנועה (אפנתזיס) או מחיקת עיצור. למשל, הקלט האפשרי /flask/ המכיל שני צרורות עיצורים, יעבור בשפות אלה החדרה או מחיקה כדי ליצור כל אחד מהפלטים האפשריים [falasak], [fak], [fas], [lak], [las] או אחרים (למשל, אם צרורות מותרים בעמדות מסוימות בהברה ואסורים באחרות, וכו'). התאוריה מניחה שבהינתן כל קלט GEN מייצר אינסוף מועמדים (כולל שרירותיים לחלוטין), ותפקידו של EVAL לבחור את האופטימלי ביניהם בהתאם לדירוג האילוצים מתוך CON.

CON: סט האילוצים

על פי תאוריית האופטימליות כל האילוצים אוניברסליים (כלומר קיימים בכל שפות האנוש). קיימים שני סוגים בסיסיים של אילוצים: אילוצי נאמנות, הדורשים שהצורה הנצפית על פני השטח תהיה תואמת לקלט (שהוא הייצוג המנטלי), ואילוצי מסומננות, המציבים הגבלות על מבנה הפלט וקובעים הלכה למעשה מה נחשב לפלט תקין בשפה. שני סוגי האילוצים הם ברי הפרה, כלומר עצם העובדה שפלט מסוים מפר אותם לא בהכרח פוסלת אותו מלהיבחר כאופטימלי ולהתבצע בפועל על ידי הדוברים.
מטיבו האוניברסלי של CON ניתן לנסח ניבויים באשר לטיפולוגיה של שפות. אם ההבדל היחידי בין דקדוקים הוא הדירוגים השונים של אילוצים מתוך CON, אז קבוצת כל שפות האנוש הקיימות מוגבלת בגודלה על ידי מספר האילוצים - הניבוי הוא שמספר השפות לא יכול להיות גדול ממספר הפרמוטציות האפשריות של הדירוג; אם כן, מדובר בטיפולוגיה פקטוריאלית (מלשון Factorial, עצרת באנגלית). אולם, לא בהכרח ניתן להבחין בין כל הדקדוקים הפוטנציאליים האלו, משום שלא לכל אילוץ תפקיד נראה לעין בכל דקדוק - שתי שפות יכולות לייצר את אותו סט של מיפויי קלטים לפלטים, אבל להיבדל בדירוג של שני אילוצים שאינם נמצאים בתחרות זה עם זה.

ביקורת

תאוריית האופטימליות הייתה ועודנה נתונה לביקורת משמעותית.
בלשנים מסוימים טוענים כי התאוריה לא מצליחה להסביר תופעות פונולוגיות מסוג Opacity. בפונולוגיה של מילים נגזרות נראה לעיתים שיש צורות שלא ניתן להסבירן אלא באמצעות סדר חוקים ליניארי שאינו נראה על פני השטח, אך בתאוריית האופטימליות אין שלבי ביניים (כל האילוצים פועלים באותה הרמה), מה שמקשה על מתן הסבר. למשל, בצרפתית של קויבק תנועות גבוהות וקדמיות גורמות לאפריקציה של /t/ (למשל: /tipik/ המבוצע [tˢpɪk]), אבל אובדן התנועה הגבוהה על פני השטח מותיר את התופעה ללא הסבר נראה לעין. בסדר חוקים ליניארי ניתן לומר שהתקיים סדר חוקים מסוג counterbleeding; האפריקציה מתרחשת לפני השמטת התנועה ולכן היא עדיין מוסברת על ידי הימצאותה בצורה המקורית. זאת בניגוד לסדר מסוג bleeding שמתקיים במקרה שההשמטה מתרחשת לפני שהאפריקציה יכולה להתרחש ומותירה אותה, תאורטית, ללא הסבר. מצב של counterbleeding נקרא בלתי שקוף (opaque) משום שההשפעות שלו לא נראות מיידית על פני השטח. לתופעה זו אין הסבר ישיר במסגרת OT, וההצעות לפתרון מצריכות שינויים מבניים גדולים ומעוררי במחלוקת בעקרונות הבסיסיים של התאוריה.
כמו כן קיימת ביקורת על המופרכות החישובית של OT כמודל להפקה ותפיסה של דיבור, שכן יצירת והערכת אינסוף מועמדים אפשריים תיקח פרק זמן אינסופי באותה המידה. טענה נגדית לביקורת זו מדגישות ש-OT היא מודל ייצוגי בלבד המהווה מודל לכשירות לשונית ולא מותאמת להסביר את דקויות הביצוע הלשוני.
התנגדות נוספת, המשותפת למתנגדים לתאוריות גנרטיביות אחרות, היא על עצם השימוש במונח "תאוריה", שכן יש הטוענים ש-OT איננה מציעה ניבויים ברי הפרכה. עם זאת ניתן לטעון שמודלים פרטניים במסגרת OT יכולים להציע ניבויים ברי הפרכה, כמו במסגרות תאורטיות בלשניות אחרות. אופיים של הניבויים והמידה בה ניתן לבחון אותם תלויים במאפיינים הפרטניים של המודלים (לרוב, מדובר בהגדרות האילוצים). אי לכך ניתן להגדיר את תאוריית האופטימליות כפרדיגמה מדעית.