מערכות המסתור של בר כוכבא

מיקום גאוגרפי

בשפלת יהודה משתרעות מערכות המסתור מאגן הניקוז של נחל מודיעים ונחל איילון בצפון, עד לדרום שפלת יהודה ומורדות הר חברון באזור חבל יתיר, ברצועה שאורכה כשבעים קילומטרים מצפון לדרום, ורוחבה הממוצע הוא כ-15 קילומטר. בגליל משתרע מרחב מערכות המסתור על שטח קטן יותר, ומתרכז בגליל המזרחי, מהכנרת במזרח ועד למורדות הצפוניים של הרי הגלבוע בדרום.

תיארוך

רק שני מקורות היסטוריים מתארים הסתתרות ממוסדת בארץ ישראל: ההיסטוריון היהודי-רומי, יוסף בן מתתיהו, תיאר את הסתתרות היהודים במהלך המרד הגדול מפני הרומאים במאה הראשונה לספירה, ודיו קסיוס תיאר את הסתתרותם בימי מרד בר כוכבא במאה השנייה לספירה. סקירה מדוקדקת של מערכות המסתור מלמדת כי הן זהות כמעט לגמרי בצורתן, גודלן, ובטכנולוגיה בה השתמשו החוצבים הן בשפלת יהודה והן בגליל, דבר המלמד על יד אחת מכוונת שבנתה אותן. תארוכן למרד בר כוכבא הסתמך על העדויות ההיסטוריות, ובעיקר על מיקומן ועל הממצאים שנתגלו בהן.

מיקום

כל מערכות המסתור בשפלת יהודה, ורוב המערכות בגליל, נחצבו בתוך מתקנים תת-קרקעיים קדומים שתוארכו כולם לתקופה ההלניסטית והרומית הקדומה, והיו בני כ-200-100 שנה לפחות בעת ששולבו במערכות המסתור. המאוחרים שבהם נחצבו במאה הראשונה לספירה, כלומר, גם הם לפני מרד בר כוכבא, אך אולי מימי המרד הגדול.

ממצאים

הממצא הקרָאמי והנומיסמטי (ממצא המטבעות) במערכות המסתור דל ונטול סדר, בשל פעולה ענפה של שוד עתיקות. עם זאת, ממצא שברי קנקנים וכלים בחדרים ובאולמות (לא במחילות) תוארכו כולם באופן טיפולוגי למחצית השנייה של המאה הראשונה, ולמחצית הראשונה של המאה השנייה לספירה (בין 50 ל-150 לספירה), וזאת מתוך השוואה לממצא כלי חרס ואבן דומים מירושלים, מצדה ומערות המפלט במדבר יהודה.

חלקי מערכות המסתור

סקירת מערכות המסתור מעלה כי ישנם מכנים משותפים רבים, ואפילו זהים, לכל מערכות המסתור שהותקנו לקראת מרד בר כוכבא. עמוס קלונר ויגאל טפר, שחקרו מערכות מסתור רבות, סיכמו באופן ממצה את מרכיבי מערכות המסתור לסוגיהם:

פיר כניסה

ברוב מערכות המסתור הייתה הגישה דרך פיר כניסה אנכי, אליו ניתן היה להיכנס רק בעזרת סולם או חבל. פיר הכניסה היה למעשה מחילה מפותלת, שכללה פיר אנכי, מחילה אופקית קצרה ופיר אנכי נוסף, כך שגם אם פתח הכניסה למערכת המסתור נתגלה על ידי האויב, לא התאפשרה לו כניסה מידית פנימה. יעילותו של פיר הכניסה הייתה בניטרולו של האויב המסתנן, שכן צורת הפיר חייבה את הנכנס להשתלשל פעמיים, כשידיו ורגליו נאחזות בקירות, והוא אינו יכול להשתמש בנשק או להתגונן. עומק הפיר העליון היה בדרך כלל בעומק שכבת הנארי הקשה, והמחילה האופקית והפיר השני נחצבו בשכבות הקירטון. מעניין כי במערכות המסתור בגליל נחצב פיר הכניסה באופן זהה, למרות ששם היה המסלע שונה לגמרי.
מתחת לפיר הכניסה הייתה לרוב נקודת הסתעפות של מחילות לכיוונים שונים. במקרה שבו חוברו שני מתקנים קדומים גדולים למערכת מסתור אחת, הותקן פיר הכניסה בדרך כלל בתווך. במערכות מסתור גדולות נבנה ממש חדר מתחת לפיר הכניסה, וממנו התפצלו המחילות לכיוונים שונים. חדר כזה נקרא בפי החוקרים בשם 'חדר מבוא', והוא נדיר במערכות הקטנות.
פיר הכניסה התאפיין בשלושה סוגי מתקנים: מתקן הסוואה, מתקן טיפוס ומתקן נעילה: הפתח הוסווה על ידי עץ גדול או שיח רחב; בפיר העליון נחצבו שקעים קטנים לכל האורך, כנקודות אחיזה לידיים ולרגלים בעת טיפוס פנימה או החוצה; ובמעבר מפיר הכניסה אל תוך המחילה האופקית נקבע מתקן נעילה: דלת אבן, שהקיר שמאחוריה הורחב מעט, כדי לאפשר הצבתם של אביזרי תמיכה עבורה מבפנים. פירי הכניסה נועדו להיסתם במהירות המרבית במקרי חירום. כל פתחי המוצא של הפירים סתומים היום, ברובם על ידי בנייה מכוונת, או בשל מפולות. הכניסה למערכות אפשרית, אם כן, דרך פרצות מאוחרות.

מחילות

המחילות נועדו לקשר בין אגפי מערכת המסתור, והן מרכיבות את רובה. המחילות נמוכות וצרות, ולכן מחייבות זחילה על ארבע. רק במקרים חריגים ניתן להלך במחילות בהליכה שפופה. צורתן ומידותיהן של המחילות דומות ברוב המערכות: מהלכן בדרך כלל אופקי ומידותיהן הן 60X70 ס"מ בקירוב. קלונר וטפר גילו כי במקרים בהם ניכר שינוי משמעותי ברוחב או בגובה המחילה, יש לבדוק אם מדובר במחילת אוורור צרה, או לחלופין - במחילה שהורחבה לצורך שילוב מתקן נעילה.
המחילות נועדו לקשר בין חללים שונים, ולכן הושקעו מחשבה ותכנון מדוקדקים מאד בחציבתן, כדי להקשות ככל האפשר על אויב פוטנציאלי. לשם כך נתיבן לעולם אינו ישר, אפילו במקרים בהם, לכאורה, יכלו החוצבים להתקין מחילה פשוטה וישרה מחלל אחד למשנהו. חלק מהן כוללות הבדלי מפלסים דרך פירי מעבר אנכיים, שהתקנתם נוצלה כדי לשלב מתקני נעילה, או פשוט בורות עמוקים, המהווים מלכודת מוות למי שאינו מכיר את המחילה.

חדרים

החדרים הם חללים רחבים יחסית למחילות, ואשר הותקנו כחלק ממערכת המסתור כולה. יש להבדיל בינם ובין המתקנים הקדומים, ששולבו במערכת בשימוש משני, וכן בינם ובין האולמות (להלן). ברוב המקרים שימשו החדרים למגורים ולאחסון. חלקם נחצבו בצורה מסודרת ונאה, וחלקם בצורה מרושלת וחפוזה, כנראה בהתאם לזמן חציבתם (מקובל לראות באחרונים פעולות מסופו של המרד). גובה התקרה בחדרים הנו כקומת אדם ממוצעת, ולעיתים מעט נמוך יותר. גובה זה, בנוסף לשטחם הקטן של החדרים, מעיד כנראה על חישוב המידות לפי הצורך המינימלי לשהיית בני אדם בתוכם, לעיתים עד כדי הליכה ועמידה שפופה. חישוב זה נבע, כנראה, מן הצורך לחסוך כמה שאפשר בזמן ובמאמץ שהיו כרוכים בהתקנת מערכות המסתור. ישנן מערכות מסתור בעלות חדרים לא מושלמים, וכן מערכות שבהן מחילות קטועות, שאינן מובילות לשום מקום ("מחילות עיוורות"). כמעט לכל החדרים שבמערכות המסתור, אלה ששימשו למגורים ואלה ששימשו כמחסנים, נחצב פתח הדומה בצורתו לפתחי הבתים ביישוב שמעל: משקוף, אבן סף, מזוזות ולעיתים אף מתקן נעילה לדלת. בדפנות החדרים ניתן לזהות בבירור בשקעים וגומחות לנרות, בדרך כלל לנר אחד או שניים בכל חדר.
בחלק מהחדרים נתגלו גומחות חצובות בפתחי החדרים בצד ימין, ולעיתים בצד שמאל עבור מה שנראה כמו בתי מזוזות. אם הנחה זו נכונה, הרי שמדובר בממצא הקדום ביותר לקביעת מזוזות בפתחי חדרים ובתים, המקדים את הממצא המוכר מיישובי דרום הר חברון בכמה מאות שנים. מקורות ארצישראליים אינם עוסקים במנהג קביעת המזוזה בצד הדלת, לעומת המקורות הבבליים, המלמדים כי נוהג זה היה פופולרי מאד בבבל באותה עת. קביעת בתי המזוזה במערכות המסתור בצד שמאל או ימין לפתחי החדרים ללא אבחנה, מעידה, כנראה, על הכרעת ההלכה בעניין זה רק בשלב מאוחר יותר.

אולמות

בחלק ממערכות המסתור מצויים חדרים ששטחם גדול מ-15 מטר מרובע. חדרים אלה נחצבו על ידי המורדים כחלק ממערכת המסתור, והם אינם מתקנים קדומים. תקרת האולמות גבוהה מתקרות החדרים, דבר שאיפשר שהייה נוחה בהם. אף אמצעי התאורה בהם רבים בהרבה מאשר בחדרים, ולעיתים כוללים מתקני תאורה תלויים (להלן), שאפשרו את הארת האולם כולו. נראה כי האולמות נועדו לשמש להתכנסויות ציבוריות של יושבי מערכות המסתור. במערכות מסוימות נבחרו לתפקיד אולם ההתכנסות מתקנים קדומים גדולים, כמו בית בד או בור מים. כמעט בכל מערכות המסתור הותקנו האולמות על פי תוכנית אחידה של צורה ומידות.

מחילות אוורור

כל חלל תת-קרקעי המשמש בני אדם או בעלי חיים מצריך פתח אוורור. עם זאת, במתקנים קדומים בשפלת יהודה, כמו בתי בד תת-קרקעיים, מערות קולומבריום ועשרות מתקנים לגידול בהמות, לא אותרו כל מתקני אוורור או פתחים מיוחדים לצורך כך, אלא האוויר נכנס דרך פתחי הכניסה. החוקרים סבורים שהטמפרטורות בחללים תת-קרקעיים נמוכות בהרבה מאלה שבחוץ, ולדבר יש קשר גומלין ישיר להיעדר תחושת מחנק בעת שהייה ממושכת בהם.
בשל כך, כנראה, ללא התקינו חוצבי מערכות המסתור בתחילה כל פתחי אוורור מיוחדים, שכן בזמן החציבה שהו רק מעט אנשים במערכות, ופתחי המחילות לא היו חסומים או מוסתרים. ההשערה היא כי המורדים לא העריכו נכונה את יכולת מערכות המסתור להכיל מספר כה גדול של מסתתרים ללא אוורור. הצורך באוורור נוצר, אפוא, רק עם פרוץ המרד, כאשר הלוחמים ובני משפחותיהם מילאו את מערכות המסתור, חסמו את פתחיהן, ואף הדליקו בתוכן נרות שכילו את החמצן. רק אז נפרצו מעברים מאולתרים מתוך המערכת אל פני השטח, דבר שפגע בתפקוד מתקני הביטחון של מערכות המסתור.
ניתן לזהות ללא קושי את המעברים האלה, שכן הם נחצבו בחפזון, ולרוב על חשבון התכנון הראשוני של המערכת. דוגמה לכך ניתן למצוא במערכת הקטנה בחורבת נקיק, בה נעשה חיבור חפוז על ידי מחילה צרה מאד, בקוטר של 15 סנטימטרים, מהחלק הפנימי של המערכת אל מעבר האוויר של המערכת הציבורית הסמוכה. במערכת הציבורית עצמה היה צורך בפתרון בעיות אוורור, ומעבר נפרץ ממתקן הקולומבריום הסמוך והתחבר אל החצר המרכזית של המערכת דרך התקרה. בחורבת שם טוב, שהגישה אליה הייתה דרך מחילה מאובטחת ומשוכללת, נפרצה מחילת אוורור מחדר המבוא אל תקרת החדר הפנימי. במחילה זו לא שולב ולו מתקן נעילה אחד, ונראה בבירור כי היא נחצבה באופן חפוז ולא מתוכנן.
לעומת המערכות הקטנות, לא נוצרה כלל בעיה של אוורור במערכות המסתור הגדולות והמסועפות. הסיבה לכך היא שילובם של מתקנים קדומים גדולים, בעיקר מערות פעמון שפתחיהם העליונים הוסתרו, ולא היה צורך לחסום את פתחי המחילות שיצאו מהם. המתקנים שימשו כ"מכלי אוויר" רזרביים, וכך התאפשרה זרימת אוויר חופשית אל תוך המערכת.

מתקני סניטציה

פתרונות תברואה וסניטציה היו חלק בלתי נפרד משהיית בני אדם במקומות סגורים לאורך זמן, קל וחומר כאשר מדובר בציבור גדול החי בתוך חללים קטנים, כפי שהיה במערכות המסתור. סקרים וחפירות ארכאולוגיות לא העלו כל ממצא מובהק למתקני סניטציה במערכות המסתור, וסביר כי כל חדר צדדי ומנותק יחסית, או מתקן קדום מרוחק, יכלו להתאים לצרכים אלה. מתקני סניטציה היו קיימים עוד בתקופת בית ראשון וגם בתקופה הרומית, אך היה זה רק בערים הגדולות ולא בכפרים ובישובי הפריפריה.

מתקני אחסון ואיסום

שלושה סוגי מתקנים שימשו במערכות המסתור לאחסון מזון ותוצרת חקלאית: מתקנים ניידים; מתקנים שנחצבו כחדרים במערכת; ומתקנים קדומים, ששימשו מלכתחילה להסתרת תוצרת חקלאית או כמחסנים. המתקנים הניידים שימשו בעיקר במערכות המסתור הקטנות, ושרידי קנקני אגירה רבים נמצאו ברוב מערכות המסתור, הרבה יותר מכל כלי החרס האחרים. מתקני האחסון והאיסום שנחצבו כחלק מתוכנית המערכת דומים כמעט בכל לחדרי מגורים רגילים, אלא שבולט בהם מאד העדר תנאי האוורור החיוניים למגורי בני אדם. לעיתים מדובר בחדר כה צדדי ומוסתר, עד כי נדמה שאפילו המסתתרים במערכת לא ידעו על קיומו. דוגמה לכך הוא חדר 'הסליק' בחורבת נקיק, שייתכן כי שימש להסתרת נשק; או 'חדר הגומחות' שבחורבת עיטון, ששימש אולי להטמנת מגילות.
מחסנים ומתקנים קדומים ששימשו להסתרת תוצרת חקלאית מפני גנבה, שולבו כהווייתם במערכות המסתור. המאפיין אותם הוא רצפת שקערוריות להצבת קנקנים, ומערות שברצפתן חצובים פתחי בקבוקונים. ניתן היה, להניח כי מתקנים אלה נחצבו כחלק ממערכות המסתור, אך צורת חציבתם המסוגננת, מיקומם ומתקני התאורה המעוצבים שבהם, מסגירים את שימושם המקורי.

חציבה במחתרת

קיומן של מערכות המסתור הרבות והענפות מעוררת שאלות רבות, ובהן - כיצד הספיקו המורדים לחצוב כמות כה גדולה ומחוכמת של מערכות מסתור בזמן כה קצר? וכן, כיצד העלימו את פסולת הגיר והקירטון, מבלי שהרומאים הבחינו בכך?
בראשית שנות ה-90 נערך ניסוי ליד בית גוברין, בו בני נוער נתבקשו לחצוב מחילה בקירטון, שעומקה כמטר וחצי, רוחבה כ-60 סנטימטרים וגובהה כ-80 סנטימטרים. על אף החציבה החובבנית וגילם הצעיר של המתנדבים, הם עמדו במשימה ללא קושי מיוחד בתוך שלוש שעות בלבד. הניסוי הוכיח כי התקנת מערכות המסתור לא הצריכה עבודה רבה, שכן המסלע הרך היה פשוט לחציבה. יש לזכור כי החוצבים אף שילבו במערכות מתקנים קדומים, דבר שחסך מהם עבודה רבה. ההערכה היא כי מדובר בעבודה של שבועות או חודשים ספורים בלבד.
באשר לסילוק פסולת הקירטון: בדיקות מדגמיות שנערכו בפריפריית מערכות המסתור העלו משארי קירטון חצוב פזורים בקשת רחבה בכל האזור, דבר שלימד כי החוצבים הוציאו את החומר בערימות קטנות ופיזרו אותו על פני שטח נרחב, כנראה בלילה. חורבת עקד, שהותקנה בתוך גיר, היוותה בעיה, שכן רסיסי הגיר הלבן בולטים למרחוק. פתרון התעלומה נמצא, כאשר החוקרים איתרו מערומים נמוכים של שברי סלע ושיירי חציבה מאחורי קיר נמוך בשדות. ההנחה היא שהחוצבים הקימו את הקיר כדי להסתיר מעיני הרומאים את שברי הגיר במהלך היום, ופיזרו אותם בלילות.

חיסול המרד

ההסבר המקובל לניצחון הרומאים הוא שהם איתרו את פתחי האוורור של מערכות המסתור, הדליקו מדורות בקרבתם והיפנו את העשן פנימה, עד שהמחסור בחמצן הרג את המורדים, או אלצם לצאת ולהיכנע. עם זאת, בחורבת עקד נתגלה פתח מערכת המסתור חסום בדרדרת אבני גזית גדולות, שפורקו בעמל רב מבית סמוך. במערכת נתגלה שלד אדם אחד ומטבע משנה ג' למרד בר כוכבא. באזור יתיר נתגלתה מערכת מסתור חסומה, ובה כמה שלדי קשישים, נשים וילדים, שנלכדו בה כנראה בידי הרומאים. מערכות מסתור רבות טרם נבדקו, ולכן קשה לדעת אם המורדים נחנקו בעשן או נקברו חיים. בכל אופן, נראה כי לאחר דיכוי המרד התירו הרומאים ליהודים לאסוף את מתיהם מתוך מערכות המסתור ולהביאם לקבורה, כך שלא ניתן היום לדעת כמה מתו ובאילו נסיבות.

מערכות המסתור בגליל

בגליל נסקרו מערכות מסתור הדומות לאלו שבשפלת יהודה, בשטח שבין גוש חלב ומרות בצפון ותל עמל בדרום, ובין אעבלין במערב לבין איילת השחר וחוקוק במזרח. בסקרים האחרונים שנעשו על ידי שבטיאל (2009) נמצאו 65 מערות ב-35 אתרים בהם גוש חלב, עלבון, יודפת, ציפורי, בית שערים, בית נטופה, טורען, נצרת, מגדל העמק, אילניה, כפר כנא ועוד. שבטיאל מסווג את המערות לטיפוסים הבאים: מערכות מסתור פשוטות, הדומות למערכות מסתור בשפלת יהודה, מתקופת הבית השני. מערכות מסתור מפותחות, הדומות למערכות מסתור בשפלת יהודה מתקופת מרד בר כוכבא. מערכות מסתור שנחצבו מתוך מתקנים ששימשו לחיי שגרה, מערכות מסתור שנחצבו מתוך מערות קבורה. מחילות מילוט דומות למערכות שנמצאו בנחל יתיר ובחורבת עקד ביהודה.
רוב הממצא הארכאולוגי המועט מן המערות, מתוארך לזמן שבין המרידות. בעקבות פלויוס יוספוס המזכיר בספרו מחילות ומנהרות בקשר למרד הגדול, הניח גדעון פרסטר כי יש לתארך את מערכות המסתור לתקופת המרד הגדול.כתוצאה מכך שאין ולו מטבע אחד מזמן מרד בר כוכבא במערכות המסתור בגליל, הניח מוטי אביעם כי מערכות המסתור בגליל שייכות לתקופה שבין שתי המרידות. לעומתם יובל שחר רואה במערכות המסתור בגליל חלק מההכנות למרד בר כוכבא. לדעתו, מערכות המסתור בגליל לא שייכות לתקופת המרד הגדול, מכיוון שבעוד שבזמן המרד הגדול בוצרו היישובים ההרריים בלבד, מערכות המסתור נחצבו בגליל ביישובים רבים, כולל אלו שבבקעות.
לדעת שחר הנתונים הטיפולוגיים וצורת החציבה מצביעה כי יהודי הגליל התכוננו לקראת מלחמת בר כוכבא. וכי שיתוף הפעולה של היהודים בגליל ניכר גם בחציבה עצמה וגם בשמירה על החשאיות המוחלטת שהסתירה את מערכות המסתור מהרומאים. התקוממות בגליל בתחילת מרד בר כוכבא ריתקה כוחות לאזור זה, אולם הידוק השליטה הצבאית בגליל כנראה מנע את התפשטות שלטון בר כוכבא לאזור זה.
על פי ינון שבטיאל יש במערות הללו עדות לפחד מהשלטון הרומי בזמנים שונים, והיו מערות שנחצבו בתקופת המרד הגדול (הפשוטות ללא גימור), והיו מערות מהמאה השנייה (המפותחות), שנחצבו או לקראת מרד בר כוכבא, או לאחריה על ידי אנשים שבאו מיהודה לגליל וידעו את החיוניות שיש במערות מעין אלו.

מערכות מסתור תת-קרקעיות נוספות בעולם

מערכות מסתור תת-קרקעיות אינן נפוצות. בקפדוקיה שבאסיה הקטנה נתגלו מערכות מסתור תת-קרקעיות בכעשרה אתרים שונים, אך הן שונות מאד ממערכות המסתור שנתגלו בישראל, ולכן סביר כי אינן קשורות זו בזו. מערכות המסתור בקפדוקיה מאופיינות בחדרים גדולים, במחילות ארוכות מאד ומשופעות, באגנים גדולים לניקוז נוזלים ובפירים עמוקים ביותר. נראה כי מערכות אלו שימשו למסתור למשך תקופות ארוכות ותארוכן אינו חד משמעי. עם זאת, מקובל כי שימשו נוצרים שהסתתרו מפני השלטון או ההמון המוסלמי.