google/wiki40b huggingface dataset:
בארי יוגארט

קורות חיים

יוגארט נולד בעיר פאוריה  שבמדינת אילינוי. למד באקדמיית פיליפס. לדבריו, סבל בשנות החמישים מדיכאון חריף וכיוון שהממסד הרפואי טרם הכיר בבעיה זו, אובחן כחולה סכיזופרניה והגיע למוסד טיפולי. לאחר סיום טיפוליו למד באוניברסיטת קולומביה.  לאחר לימודיו באוניברסיטה, שירת בחיל האוויר האמריקני במזרח הרחוק, שם החל להתעניין במזרח הרחוק ובפרט בסין. עניין זה דרבן אותר לכתוב סדרת הספרים אודות "סין העתיקה שלא הייתה מעולם". לאחר שירותו השתקע באריזונה, שם קרא רבות ובשנת 1977 כתב גרסה ראשונית של "סיפור האבן" אשר נזנחה. לדבריו, לאחר שקרא את "חשיבות ההבנה" מאת לין יוטאנג, הבין מה הם הפגמים אשר גרמו לו לזנוח את היצירה ושב לכתיבתה.
ספרו הראשון, "גשר ציפורים", פורסם בשנת 1984. הספר עוסק בלי מקאו, חוקר זקן וראשון למלומדי סין, חכם "ולו פגם קל באופיו", כפי שמעיד על עצמו, ובלקוחו – שברומן ההמשך "סיפור האבן" הופך לעוזרו – בן איכרים בשם לו יו אשר גופו החזק הקנה לו את הכינוי "שור מספר עשר". הספר משלב יחדיו מוטיבים מן המיתולוגיה הסינית וסיפורי אגדה מומצאים אל תוך סיפור בלשי המלווה בהומור הפרוש לאורך היצירה כולה. בשנת 1985 זכה הספר בפרס הפנטסיה העולמי  עבור הנובלה הטובה ביותר ובשנת 1986 זכה בפרס המיתופאי. בשנת 1988 פורסם ספר שני בסדרה בשם "סיפור האבן" ובשנת 1990 פורסם ספר שלישי בשם  "שמונה ג'נטלמנים מוכשרים", ספרו האחרון בסדרה, אשר תוכננה בתחילה להכיל שבעה ספרים.
יוגארט תלה את הפסקת כתיבתו במספר גורמים. סגנונם של ספריו הקשה לסווגם לסוגה ברורה וההחלטה למתגם אל קהל היעד של חובבי מדע בדיוני ופנטסיה גרמה, לטענתו, להגבלת השוק אליו הוא פונה. המוציא לאור של ספריו לא יידע אותו בדבר פרסים לו זכה "גשר ציפורים" ואף הוציא את הספר "סיפור האבן" שלושה חודשים לפני המתוכנן, כך שלא היו בידיו של יוגארט העתקים כשרואיין לעיתונים. עקב אי הסכמות נוספות עם המוציאים לאור, ועקב חשש שלו שמא יחזור על אותם הרעיונות בספריו הבאים, פרש מכתיבה.
נפטר ב-1 באוגוסט 2019.

ספריו בעברית

ספריו "גשר ציפורים" וכן "סיפור האבן" תורגמו לעברית. הספר "גשר ציפורים" תורגם לעברית על ידי רחביה ברמן והספר "סיפור האבן" תורגם לעברית על ידי יעל סלע. שניהם יצאו לאור בהוצאת "אופוס".
Iced Earth

מוזיקה

המוזיקה של אייסד ארת' ניתנת לתיאור כאיירון מיידן משולב עם ת'רש מטאל של שנות השמונים. אחד האלמנט הייחודים ביותר בצליל של הלהקה הוא הפריטה של הגיטריסט ג'ון שפר על גיטרת הקצב, שנשמעת לעיתים כפריטת ה"שמינית תו, 2/16-תו" של סטיב האריס (נגן הבס והמלחין של איירון מיידן).
השירה היא לרוב בגובה גבוה (צרחות דקות) אם כי הזמר מתיו בארלו שר גם בקול בס עמוק. 
לצד מספר קטעים שקטים ואיטיים, קצב הנגינה הוא בדרך כלל מהיר מאוד ואנרגטי, בזמן שנגני הקצב משתמש בטכניקות של ת'רש מטאל ופאוור מטאל כגון תיפוף דאבל-באס לשמור על המהירות והאנרגיות בקצב גבוה. 
הליריקה של אייסד ארת' עוסקת בנושאים פילוסופיים ותאולוגיים כגון חטא ועונש, גורל, גן עדן וגהנום, האנטי-כריסט והאפוקליפסה. אייסד ארת' הוציאה גם מספר אלבומי קונספט, כגון The Dark Saga שמבוסס על עלילת הקומיקס Spawn המתארת אדם שמת ומוכר את נשמתו לשטן כדי לחזור אל אהובתו. עוד אלבומי קונספט הם The Horror Show ו-The Glorious Burden.
במספר לא קטן של שירים, כגון "Angels' Holocaust," "Damien," ו-"The Coming Curse" אייסד ארת' גם משלבת מזמורים גרגוריאניים (אלמנט גותי מובהק). בשני שירים משלבת אייסד ארת' גם שירה נשית: "A Question of Heaven" ו-"The Phantom Opera Ghost" (המבוסס על פנטום האופרה).

היסטוריה

בשנת 2002 עזב את הלהקה סולנה, מתיו בארלו. מתיו קיבל בצורה קשה את האסון במגדלי התאומים, וטען כי נמאס לו מאורח החיים של הלהקה וכי הוא החליט לתרום ל"עולם האמיתי". מאז ועד 2007 הוא עבד במשטרה. 
מאוחר יותר בשנת 2002 הצטרף ללהקה, הזמר טום "ריפר" אוונס, לשעבר סולן להקת ג'ודס פריסט האנגלית. כשריפר היה סולנה של ג'ודס פריסט, הוא נודע בסגנון שירתו הגס והצעקני, אך בתור סולנה של אייסד ארת', הוא שר בקול גבוה ועדין, המאפיין פאוור מטאל. באחת הביקורות על השתלבותו של ריפר באייסד ארת' נכתב: "לא ידעתי שריפר יודע גם לשיר. חשבתי שהוא יודע רק לצעוק".
ב-11 בדצמבר 2007 חזר בארלו לאייסד ארת'.
ב-2008 אייסד ארת' הוציאה יחד עם מתיו בארלו את הדיסק The Crucible of Man.
ב-2011 עזב בארלו שנית, בשל מחויבויות משפחתיות. מאז שינתה אייסד ארת' את הרכבה פעמים רבות.
בפברואר 2014 הופיעה הלהקה בישראל.
שופט (תואר)

שופט (ברבים שופטים) הוא תוארם של מנהיגים פוליטיים, צבאיים ומשפטיים במספר תרבויות ושפות שמיות עתיקות, הנובע מהשורש "ש-פ-ט", שמשמעו "לדון".

בפיניקיה ומושבותיה

בערי המדינה העצמאיות השונות שהיוו את פיניקיה (בחופי לבנון הנוכחית ובסוריה) ובמושבותיה הפוניות במערב הים התיכון, השופט (בשפה הפונית: 𐤔‏𐤐𐤈) היה שופט-שלום שאינו מבית המלוכה, לו הוענקה השליטה על עיר המדינה, תפקיד שדמה למגיסטראט ברפובליקה הרומית.
המונח ידוע בעיקר מהשופטים של קרת חדשת היא קרתגו, מושבה פיניקית לשעבר. בעקבות הדחת בית המלוכה שלה במאה ה-5 לפנה"ס, קרתגו נשלטה על ידי מספר מועצות אצולה מנוהלות על ידי שני שופטים, ששירתו בתפקיד דומה לקונסולים ברומא.
נועם גלאי

נועם גלאי (באנגלית: Noam Galai, נולד ב-9 בספטמבר 1984 בירושלים) הוא צלם תרבות ישראלי המתגורר בניו יורק. גלאי התפרסם בגלל תמונת הצעקה שאותה צילם, שהפכה במהלך השנים לדוגמה בתחום זכויות היוצרים מסביב לעולם.
בין רשימת המצולמים של גלאי אפשר למצוא את אלישה קיז, שון מנדס, כרים עבדול-ג'באר, ג'רי סיינפלד ולברון ג'יימס. כמו כן צילם גלאי רשימה של ידוענים ישראלים כגון עומרי כספי, מיקי חיימוביץ' ופיני גרשון.

קריירה

נועם גלאי הוא בנו של פרופסור דן גלאי. החל לצלם בעת שירותו הצבאי בצה"ל, ולקראת שחרורו החל לצלם עבור קבוצת מכבי תל אביב בכדורסל. בינואר 2006 היגר גלאי לניו יורק והחל לצלם עבור ליגת ה-NBA וליגת ה-WNBA במקביל לצילום משחקי יורוליג שאליהם טס מדי מספר חודשים. לאחר מספר שנים שבו התמקד בצילום ספורט, החל גלאי לצלם מוזיקאים ושחקני קולנוע עבור גטי אימג'ס ולקוחות כמו דיסני, אן-בי-סי ופרמאונט.
בשנת 2011 נבחרה תמונתו של גלאי של ניו יורק בערב ה-11 בספטמבר 2011 לאחת מתמונות השנה במגזין LIFE.

הצעקה הגנובה

ב-17 בפברואר 2006 צילם גלאי סדרה של פורטרטים עצמיים המראים אותו צועק. לאחר שהעלה את התמונות לאתר שיתוף התמונות פליקר, אחת מהתמונות החלה להגנב מסביב לעולם ללא ידיעתו של גלאי והפכה לסמל של מספר רב של הפגנות ומהפיכות אזרחיות במדינות כמו מצריים, איראן, עיראק, ארגנטינה, הונדורס וספרד. בנוסף, התמונה נגנבה והושמשה על ידי חברות לצרכים מסחריים כגון כריכות ספרים, עטיפות אלבומים מוזיקליים וחולצות. הסיפור של נועם הפך לנושא דיון בתקשורת האמריקאית בכל הקשור לזכויות יוצרים, ואף נכנס לתוכנית הלימוד בקולג'ים בארצות הברית.
לואיז, נסיכת בריטניה

ילדותה

הנסיכה לואיז נולדה כבתו החמישית והאחרונה של ג'ורג', נסיך ויילס, ורעייתו קרולין, מרקיזת ברנדנבורג-אנסבך. כשהייתה בת שנתיים נפטר סבה, המלך ג'ורג' הראשון, ואביה עלה לשלטון כמלך ג'ורג' השני.

נישואים

לואיז נישאה לפרדריק, נסיך הכתר של דנמרק ונורווגיה ב-11 בדצמבר 1743. פרדריק היה בנו הבכור של כריסטיאן השישי, מלך דנמרק ונורווגיה. שנתיים וחצי לאחר נישואיהם נפטר המלך כריסטיאן ולואיז הפכה למלכת דנמרק ונורווגיה.

מותה

המלכה לואיז מתה ב-19 בדצמבר 1751 בארמון כריסטיאנסבורג שבקופנהגן. המלכה הייתה בת 27 בלבד. לאחר מותה המלך פרדריק נישא בשנית ליוליאנה מריה, נסיכת בראונשווייג-לינבורג.
מאיר זרחי

קורות חייו

זרחי נולד בשנת 1937 בארץ ישראל המנדטורית. בצעירותו שימש ככתב לשבועונים "הארץ שלנו" ו"דבר לילדים". לאחר מכן כתב כמה ספרים בסוגת הספרות הזולה. אחד מספריו הבולטים "ניני", הפך לסרט בבימויו של שלמה סוריאנו כאשר אריק איינשטיין שיחק בתפקיד הראשי.
בשנת 1962 היגר זרחי לארצות הברית ועבד במחלקת ההסרטה של האו”ם בניו יורק.
ב 1974 סייע לאישה שנפלה קרבן לאונס, והמפגש עמה עורר אותו לכתוב את התסריט לסרטו "יומה של האישה", שצולם בשנת 1978. כשנה לאחר מכן נשא זרחי לאישה את קמיל קיטון, שכיכבה בתפקיד הראשי.
ב 1985 ביים והפיק את הסרט "אל תתעסק עם אחותי!".
לאחר שמכר את הזכויות לסרט "אני יורקת על קברך", רכש זרחי את הזכויות לסרט בשנית; בשנת 2010 צולם רימייק לסרט בשם "אני יורקת על קברך", וב-2013 צולם סרט ההמשך "אני יורקת על קברך 2".
בט"שית

בט"שית היא כלי רכב צבאי המשמש את צה"ל לסיורים לאורך גבולות מדינת ישראל. בכל בט"שית יכולים לנסוע 6 נוסעים, לרוב נוסעים בה מפקד, נהג, גשש ולוחם אחד עד שלושה.
מקור השם בט"שית הוא בראשי התיבות בט"ש, שפירושם ביטחון שוטף.
שנים ארוכות התבססה הבט"שית על רכב הנ"נ הוותיק, אולם לאחר התיישנותם של הרכבים והפסקת ייצורם הועברו הבט"שיות, בהדרגה, לרכבי האביר החדשים, תהליך שהושלם בראשית שנות ה-2000. הסבתו של ה"אביר" לבט"שית כוללת מספר שינויים שנערכו בו על מנת להתאימו למשימות הנדרשות ממנו. חלקה האחורי של הבט"שית פתוח, למעט גג העשוי יריעת ברזנט, וזאת על מנת לאפשר ללוחמים הנוסעים בה לצפות בדרך ולירות במקרה הצורך. כל המושבים פרט לקדמיים מופנים לצד, המשמשים את הגשש והלוחמים, ובסמוך להם זרקורים. כמו כן, משני צידי הבט"שית מותקנים מקלעים, לשימוש הלוחמים, ולעיתים גם בחזיתה, לשימוש המפקד.
כיום, הבט"שית כמעט כבר אינה בשימוש בצה"ל. ברוב קוי החי"ר רווח היום השימוש ברכבים ממוגנים, כגון האמר ממוגן, סופה ממוגנת, דוד, זאב וספארון.
סוג אחר של בט"שית מבוסס על ג'יפ מדגם "סופה", והוא מכונה סופשית. בסופשית מקום ל-4 נוסעים (מאחור יושב לוחם אחד בלבד).
פרשת קרח

בית לוי ובית אהרון

העם ממשיכים להתלונן למשה ולאהרן וקובעים: "אתם המיתם את עם ה'". בתגובה לכך פורצת מגפה בעם, ואהרן עוצר אותה על ידי הקטרת קטורת הסמים. כדי לחזק עוד יותר את בחירתו של אהרן מצווה ה' לקחת שנים עשר מטות, מטה לכל נשיא מנשיאי השבטים, ולשים אותם באוהל מועד. למחרת נתגלה כי מטה אהרון הוא היחיד שהעלה פרחים ושקדים. ה' מצווה לשמור על המטה ליד ארון הברית לעדות ומפרט את תפקידיהם של בני שבט לוי בפני אהרון:
וַיֹּאמֶר ה' אֶל אַהֲרֹן אַתָּה וּבָנֶיךָ וּבֵית אָבִיךָ אִתָּךְ תִּשְׂאוּ אֶת עֲו‍ֹן הַמִּקְדָּשׁ וְאַתָּה וּבָנֶיךָ אִתָּךְ תִּשְׂאוּ אֶת עֲו‍ֹן כְּהֻנַּתְכֶם. וְגַם אֶת אַחֶיךָ מַטֵּה לֵוִי שֵׁבֶט אָבִיךָ הַקְרֵב אִתָּךְ וְיִלָּווּ עָלֶיךָ וִישָׁרְתוּךָ וְאַתָּה וּבָנֶיךָ אִתָּךְ לִפְנֵי אֹהֶל הָעֵדֻת.
בהמשך הפרשה מובאים ציוויים הלכתיים, שרובם קשורים לעניין הכהונה: ציווי על שמירת המקדש על ידי הלוויים ופירוט של מתנות הכהונה והלוויים, ובהן תרומה, ביכורים, חרמות, קורבן בכור ותרומת מעשר.

הפטרה

ההפטרה היא בספר שמואל א', מפרק י"א, פסוק י"ד עד פרק י"ב, פסוק כ"ב. לקראת מותו מוכיח שמואל הנביא את העם ומצהיר: "הִנְנִי עֲנוּ בִי נֶגֶד ה' וְנֶגֶד מְשִׁיחוֹ: אֶת שׁוֹר מִי לָקַחְתִּי וַחֲמוֹר מִי לָקַחְתִּי וְאֶת מִי עָשַׁקְתִּי אֶת מִי רַצּוֹתִי וּמִיַּד מִי לָקַחְתִּי כֹפֶר וְאַעְלִים עֵינַי בּוֹ – וְאָשִׁיב לָכֶם" (שמואל א', י"ב, ג') קריאה זו מזכירה את קריאתו של משה בעיצומה של מחלוקת קרח: "לֹא חֲמוֹר אֶחָד מֵהֶם נָשָׂאתִי וְלֹא הֲרֵעֹתִי אֶת אַחַד מֵהֶם" (במדבר, ט"ז, ט"ו). (אגב, לפי ספר דברי הימים, אפשר ששמואל הנביא הוא צאצא של קרח.)
בשנים מסוג בחג, זחג וזשג פרשת קרח נקראת בראש חודש תמוז היוצא בשבת וביום ראשון ועל כן נהוג לקרוא את הפטרת "השמים כסאי" במקום ההפטרה הרגילה של פרשת קרח.
יחסי איי שלמה–צרפת

ביקורים מדרג גבוה

שר החוץ של איי שלמה, מר ויליאם האומאאה, השתתף בפסגת צרפת-אוקיאניה השלישת שנערכה בנומאה, קלדוניה החדשה ב-31 ביולי 2009. ראש ממשלת איי שלמה, מר גורדון דארסי לילו, נסע לנומאה לפסגת מדינות האוקיינוס השקט ה-21 בשנת 2014. איי שלמה יוצגה על ידי שגרירתה באו"ם בפסגת צרפת-אוקיאניה הרביעית ובוועידת האקלים בפריז ב-30 בנובמבר ובשבוע הראשון של דצמבר 2015 בהתאמה.

יחסים כלכליים

עסקים צרפתיים מעורים יותר באזור האוקיינוס השקט ובמיוחד באיי שלמה כאשר סוכנות צרפתית פרטית לאנרגיה קיימת בה.
בשנת 2015 צרפת יצאה לאיי שלמה סחורה בשווי 714 אלף דולר אמריקאי ועיקרה היה בולים ומכונות כביסה. לעומתה איי שלמה ייצאה לצרפת סחורה בשווי 1.53 מיליון דולר אמריקאי שכללה בעיקר דגים מעובדים.
שדרות בר-לב

היסטוריה

לאורך השנים, מאז איחוד העיר, הוצעו תוכניות שונות לפיתוח סביבות הקו העירוני, כשאחת מהן הייתה סלילת עורק תחבורה ראשי מצפון העיר לדרומה. החשש שעמד מול מתכנני הכביש היה כי במקום לאחד את העיר, ישמש הכביש כמחסום בין השכונות הערביות הנמצאות ממזרח לו לשכונות היהודיות הנמצאות ממערב לו. במסמכי התכנון ובשיח הציבורי (למשל במקומון "כל העיר") נקרא הכביש "כביש (עירוני) מספר אחת" ורבים קוראים לו כך אף כיום. הכביש נסלל בסופו של דבר והרחוב נחנך ב-1994. לאחר סלילתו החליף הרחוב את דרך שכם ההיסטורית כציר התנועה המרכזי המגיע לעיר העתיקה מצפון.

אופי ומהלך הרחוב

הרחוב נמתח, בכיוון צפון - דרום, בין כיכר פיקוד מרכז  (מעבר מנדלבאום) בדרום לצומת הגבעה הצרפתית בצפון. הרחוב מהווה עורק מרכזי ורחב לתנועה ממונעת, ועל כן מעטים בו הרחובות החוצים והולכי הרגל. חלקו הצפוני של הרחוב מפריד בין השכונות החרדיות ושכונות הבריח לשכונות שייח' ג'ראח, המושבה האמריקאית ובאב א-זהארה הערביות. הכביש נמצא בתפר בין חלקים ואוכלוסיות שונות של העיר המתהלכות ונוסעות בו: חרדים, ערבים וחילונים, ובכך ייחודו.
בחלקו הדרומי של הרחוב, באזור שער מנדלבאום לשעבר, נמצאת שורת בתי מלון גדולים, שהוקמו לקראת גל התיירים שהיה צפוי לפקוד את העיר בשנת 2000. בחלקו האמצעי של הכביש, על יד גבעת התחמושת, שוכנים קריית הממשלה על שם מנחם בגין ובניין המטה הארצי של משטרת ישראל. מלבד אזורים אלו משמשים הבניינים לאורך הכביש למגורים בלבד ורובם מרוחקים ממנו או מפנים אליו חזית אחורית. ברחוב ארבע תחנות של הרכבת הקלה: שבטי ישראל, שמעון הצדיק, גבעת התחמושת וגבעת המבתר.
עודד כרמלי

ביוגרפיה

כרמלי גדל בכפר סבא, והחל לכתוב שירה בגיל צעיר וכבר בגיל 16 פורסמו שיריו בכתב העת עכשיו. בעת לימודיו בתיכון השלים תואר ראשון במסגרת האוניברסיטה הפתוחה. לאחר שירותו הצבאי עבר לתל אביב והשתלב שם בזירת הספרות והשירה של בית הקפה הנסיך הקטן.

פועלו הספרותי

בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21, כרמלי החל לארגן שורה של ערבי שירה תחת הכינוי "תרכובת" ובשנת 2006 ייסד את כתב העת לשירה "כתם" יחד עם יהודה ויזן. בסך הכל פורסמו שישה גיליונות בין דצמבר 2006 למרץ 2008.
בשנת 2007 היה בין מייסדי פסטיבל תל אביב לשירה לצד ויזן ואחרים. באותה שנה, יחד עם ויזן, הניח חבילה חשודה על מפתן בית כתב העת הליקון,  לטענתם כדי להודיע על יציאתו לאור של גיליון חדש של "כתם". בעקבות האירוע נחקר במשטרה. לאחר סגירת כתב העת נפרדה דרכם הספרותית של השניים.
בשנת 2010 היה בין יוזמי ההוצאה לאור של פרויקט הספרות השירה והאמנות "תיקיות 02010".
בשנת 2011 הקים את כתב העת הבה להבא לשירה עברית עכשווית ועתידית, ועד כה פורסמו שבעה גיליונות. כתב העת חריג בכך שהוא מחולק בחינם ואף ניתן להורדה בשלמותו מהאינטרנט. בשנת 2015 הקים את ההוצאה הבא לאור מיסודו של כתב העת, ופרסם בה את ספר שיריו החדש.
באותה שנה אירגן ערב 'שיגעון' לכבוד האמן טל סלוצקר בו שיתפו פעולה משתתפי הבה להבא בהקראות ושיחות עם הקהל על נושא השיגעון. 
מאז שנת 2007 כרמלי פרסם רומן ושלושה קובצי שירה, ובמהלך פעילותו ערך עשרות ערבי שירה, ספרות, מחשבות ומדע. בנוסף רבים משיריו פורסמו בעיתונים יומיים רבים בישראל ובכתבי עת שונים, וכן תורגמו  לאנגלית איטלקית ואוקראינית. כרמלי פרסם טורי פובליציסטיקה וביקורת תרבות רבים במוסף עיתון הארץ, במגזינים Time Out תל אביב ואודיסיאה, ובאתר Mako.

מעורבות חברתית

כרמלי החל בפעילות פוליטית בתנועת נוער מרצ. הוא היה בין הפעילים הבולטים במסגרת המחאה החברתית בישראל 2011  וביוני 2012 נעצר לאחר שהיה בין אלו שניסו לחדש את המחאה. בשנת 2013 הציב את מועמדותו לרשימת מרצ למועצת העיר תל אביב יפו ונבחר במקום העשירי.
כרמלי הוא מהפעילים המוכרים בתנועה הטרנסהומניסטית בישראל ותרם רבות להעלאת המודעות לנושא בתקשורת הישראלית.
בית הלל - הנהגה תורנית קשובה

בית הלל - הנהגה תורנית קשובה הוא ארגון רבנים ונשים למדניות ציוני דתי, שהוקם בשנת 2012 בישראל.

שבת ישראלית

הארגון השיק בשנת 2013 את מיזם 'שבת ישראלית', שבו נקראים יהודים מכל גוני החברה הישראלית לארח ולהתארח זה אצל זה בשבת. המיזם הוקם בעקבות פרויקט השבת והחל משנתו השנייה הוא מתקיים בסנכרון עם פרויקט זה. המיזם שואף להפוך את השבת מסלע מחלוקת לאבן פינה מאחדת.
בין השותפים במיזם של ארגון בית הלל: חברת המתנס"ים, המדרשה באורנים, תנועת תיקון, המכון הישראלי לדמוקרטיה, הישיבה החילונית בינ"ה, תנועת גשר, קואליציית ירו-שלם, תנועת מתחברים ועוד. לפי הערכות המארגנים, בשנתו השנייה השתתפו במיזם בערך 50000 איש. שבת ראשונה התקיימה בפרשת חיי שרה, כ"ב בחשוון תשע"ד, 26-25 באוקטובר 2013. שבת שנייה התקיימה בפרשת נח, א' במרחשון תשע"ה, 24-25 באוקטובר 2014, ושלישית בפרשת לך לך, י"א במרחשון תשע"ו, 23-24 באוקטובר 2015.
ג'ון קרסון (שחקן)

ביוגרפיה

קרסון נולד בעיר קולומבו שבציילון. הופעת הבכורה שלו בקולנוע הייתה בשנת 1947, והוא פילס את דרכו כשהופיע בסרטים בריטים שנעשו בתקציב נמוך כמו "Seven Keys" (מ-1961); "Smokescreen" (מ-1964) ו-"Master Spy". מראהו הקודר וקולו המרושע (היו שהשוו אותו לשחקן ג'יימס מייסון) הוביל אותו לככב בסרטי אימה בהם "Night Caller" ו-"The Plague of the Zombies" (מ-1965); "The Man Who Haunted Himself" (מ-1970); ב-"Taste the Blood of Dracula" (מ-1970) והסרט "Captain Kronos – Vampire Hunter".
בנוסף להופעותיו בסרטי אימה ידוע קרסון מתפקידיו בסדרות הרפתקאות משנות השישים של המאה העשרים כגון "הרפתקאות רובין הוד", "הגומלים", "המלאך", "Adam Adamant Lives!", "הברון", "איש במזוודה", "The Champions" ו-"Department S".
בטלוויזיה שיחק קרסון באופרת הסבון "Emergency – Ward 10", בעיבוד לרומן "אייבנהו", בעיבוד ל"וילהלם טל", בתוכנית "תיאטרון הכורסה", בסדרה "המפקח מגרה", באנתולוגיה "Out of the Unknown", במיני-סדרה "אמה" בתפקיד מר נייטלי, בסדרה "Dixon of Dock Green", בסדרה המשפטית "Crown Court", בסדרה "Secret Army", בסדרה "הגומלים החדשים", ב"המקצוענים", "Tales of the Unexpected", בסדרה "Hammer House of Horror", בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" (בסיפור "Snakedance"); ב-"Shaka Zulu" ובסדרה "פוארו". כמו כן היה קרסון קריין בפרסומות לטלוויזיה.

חיים אישיים

בת זוגו של קרסון הייתה לואנשיה פלמר . הוא נפטר בקייפטאון שבדרום אפריקה ב-5 בנובמבר 2016 בגיל 89.
יצחק דמיאל

ביוגרפיה

יצחק דמיאל נולד בשם יצחק שוַוייגֶר, בראדומישל להוריו נחמה וצבי אריה. קיבל חינוך מסורתי בחדר ובישיבה, וכן לימודים כלליים בגימנסיה באודסה ובאוניברסיטת מוסקבה. לפני עלייתו ארצה עסק בהוראה בוורשה, בצ'נסטוכוב, בגימנסיה של מאיר בלבן בלבוב ובלודז'. בלודז' ערך את העיתון לנוער 'צפרירים' עד הגיליון הארבעה עשר.
דמיאל עלה לישראל ב-1920, ובתחילת ימיו בארץ שימש כמורה בין פועלי "גדוד-העבודה" בכביש טבריה-צמח, אחר כך עבד בחברת החשמל.
ממייסדי קבוצת עין חרוד, ואז היה עורך כתב הערת מחיינו.
התחתן בשנת 1931 עם חנה (לבית הרשברג). לימים הועלתה ההשערה כי בהשראת שם אשתו העניק דמיאל לגיבורת הסיפור שמלת השבת של חנה'לה את שמה, על שם רעייתו.
ממקימי סמינר המורים על-שם שיין בגבעת השלושה, ומראשי המורים בו.
בין מייסדי ההסתדרות ובין מניחי היסודות לזרם העובדים בחינוך.
דמיאל פרסם מאמרים, הגיגים ועיונים בעיתונות העברית מלפני מלחמת העולם הראשונה ובארץ, בעיקר בעיתונות הפועלים. עיוניו האחרונים עסקו בעמדת הדת בתקופתנו.
בערוב ימיו קיים מצוות באורח מלא, והתפלל בקביעות בבית הכנסת חב"ד ברמת גן.
יצחק דמיאל נפטר בתל אביב ב-24 בינואר 1972.
פי. ג'יי. טאקר

ילדות

בצעירותו היגר טאקר עם הוריו לפרנקפורט שבגרמניה, כיוון שאביו הוצב שם מטעם צבא ארצות הברית. את קריירת הכדורסל שלו הוא החל בתיכון אנלו שבעיר הולדתו ראלי.

קריירת מכללות

לאחר שסיים את לימודיו הוא הצטרף לאוניברסיטת טקסס, ושיחק שם במשך שלוש שנים. בשלוש עונותיו בטקסס הוא קלע בסך הכל 1,169 נקודות, ומתוכן 592 בעונת 2005/2006. בנוסף, הוא קלט 714 ריבאונדים, חטף את הכדור 116 פעמים ומסר 170 אסיסטים. בעונת 2005/2006 הוא נבחר לחמישייה השנייה בליגת המכללות ולשחקן השנה בליגה הביג-12. הוא התבלט גם בשל מוטת הידיים הארוכה שלו, ויכולתו האתלטית הגבוהה. נקודת התורפה שלו על המגרש הייתה קליעה מקו 3 הנקודות.

קריירה

בדראפט ה-NBA של 2006 הוא נבחר במקום ה-35 (סיבוב שני) על ידי טורונטו ראפטורס, וחתם בה לשנתיים. ב-5 בינואר 2007 העבירה אותו טורונטו לקולורדו 14' מליגת הפיתוח של ה-NBA. טאקר חזר לטורונטו ב-6 בפברואר 2007, אך כעבור חודש חזר שוב לקבוצתו מליגת הפיתוח. ב-24 במרץ 2007 הוא שוחרר סופית מטורונטו, כיוון שהנהלת הקבוצה רצתה לפנות מקום עבור שחקן חדש שאותו תבחר בדראפט. הוא שיחק בליגת הקיץ של 2007 במדי קליבלנד קאבלירס, אך לא הוחתם בקבוצה.
בעונת 2007/2008 חתם טאקר בהפועל חולון מליגת העל על חוזה בשווי 160 אלף דולר. בתום העונה הוא נבחר ל-MVP של הליגה, והוביל את קבוצתו לאליפות ראשונה בתולדותיה, לאחר 14 שנים רצופות שבהן האלופה הייתה מכבי תל אביב.
לאחר עונת האליפות בחולון חתם טאקר בקבוצת בי.סי. דונצק שעלתה לליגה הראשונה באוקראינה. את עונת 2008/09 סיים טאקר (שגם שיחק במשחק האולסטאר המקומי) במקום הראשון בליגה האוקראינית בממוצע הנקודות למשחק, אף על פי שנפצע ב-5 בדצמבר 2008 והושבת לתקופה ארוכה.
לאחר קשיים כלכליים שאליהם נקלעה דונייצק, הקבוצה הודיעה על התפרקותה בראשית שנת 2010 וטאקר שוחרר מהקבוצה. ב-3 במרץ חתם טאקר בבני השרון עד סוף העונה.
בעונת 2010/2011 חתם טאקר באריס סלוניקי היוונית, אותה אימן אז שרון דרוקר.
בעונת 2011/2012 חתם טאקר בקבוצת באמברג הגרמנית ששיחקה גם במסגרת היורוליג באותה העונה. בסיום העונה זכה טאקר, ששיחק גם במסגרת האולסטאר הגרמני, עם קבוצתו בגביע הגרמני ובאליפות הבונדסליגה ונבחר ל-MVP של הגמר.
בקיץ 2012 חתם על חוזה לשנתיים בקבוצת ספרטק סנט פטרסבורג מליגת העל הרוסית, אך בהמשך הקיץ הוחתם על ידי הפיניקס סאנס מליגת ה-NBA.
במהלך עונת 2016/2017 טאקר הועבר בטרייד מפיניקס סאנס לטורונטו ראפטורס עבור גירד סולינגר ושתי בחירות דראפט סיבוב שני.
לפני תחילת עונת 2017/2018 טאקר חתם ביוסטון רוקטס עבור 32 מיליון ל-4 שנים.

סטטיסטיקות הקריירה ב-NBA

נכון לסוף עונת 2018/2019.‏
הנסיך אוגוסטוס פרדריק, דוכס סאסקס

ראשית חייו

הנסיך אוגוסטוס פרדריק נולד בארמון בקינגהאם. הוא הוטבל באולם המועצה הגדולה של ארמון סנט ג'יימס ב-25 בפברואר 1773 על ידי פרדריק קורנווליס, הארכיבישוף מקנטרברי.
את חינוכו קיבל ממורים פרטיים בארמון, ובקיץ 1786 נשלח לאוניברסיטת גטינגן שבגרמניה יחד עם אחיו, הנסיך ארנסט והנסיך אדולפוס.
אוגוסטוס, שסבל מאסתמה לא השתתף בחינוך הצבאי שניתן לאחיו בהנובר, ואף שקל להפוך לכומר של הכנסייה האנגליקנית.

נישואיו הראשונים

בעת טיול באיטליה פגש אוגוסטוס את ליידי אוגוסטה מריי, בתו השנייה של רוזן דנמור הרביעי. בני הזוג נישאו ברומא ב-4 באפריל 1793. טקס נישואים רשמי, שני, נערך בכנסיית סנט ג'ורג' בכיכר הנובר שבלונדון ב-5 בדצמבר 1793. הטקסים נערכו בלי ידיעתו והסכמתו של המלך.
באוגוסט 1794 ביטל בית משפט את הנישואים מאחר שהם עומדים בניגוד לחוק הנישואים המלכותיים 1772 מאחר שלא אושרו על ידי המלך. הנסיך המשיך להתגורר עם ליידי אוגוסטה עד שנת 1801 עת הוענק לו מענק פרלמנטרי בסך 12,000 ליש"ט. לליידי אוגוסטה ניתנה המשמורת על ילדיהם ומענק של 4,000 ליש"ט לשנה לגידול הילדים.
בעקבות הפרידה העניק המלך לאוגוסטוס את התארים דוכס סאסקס, רוזן אינוורנסו וברון ארקלו, וכן את התואר אביר מסדר הבירית ב-27 בנובמבר 1801.
בשנת 1816 נבחר אוגוסטוס לתפקיד נשיא האגודה המלכותית לאמנויות.

נישואיו השניים

אוגוסטוס נישא בשנית ב-2 במאי 1831 לסיסילה לטיטיה בגין, בתם הבכורה של ארתור גור, רוזן אראן ואליזבת אנדרווד, ואלמנתו של סר ג'ורג' בגין. גם נישואים אלה נערכו בלא הסכמת המלך. ליידי אוגוסטה מוריי נפטרה שנה קודם לכן. ביום נישואיה שינתה סיליה לטיטיה את שם משפחה ל"אנדרווד" ברישיון מלכותי, אולם לא הוענק לה התואר "דוכסית סאסקס" אבל בשנת 1840 הוענק לה התואר "דוכסת אינוורנס" על ידי המלכה ויקטוריה.
ב-29 בינואר 1831 מינה המלך ויליאם הרביעי את אוגוסטוס, אחיו הצעיר, לתפקיד הצייד הראשי ושומר פארק סנט ג'יימס והייד פארק.
בין השנים 1830–1838 כיהן אוגוסטוס כנשיא החברה המלכותית.
אוגוסטוס והנסיכה ויקטוריה (לימים המלכה ויקטוריה) היו ביחסים קרובים, ובעת נישואיה לנסיך אלברט היה זה אוגוסטוס שליווה אותה אל הטקס.
אוגוסטוס נפטר בארמון קנזינגטון בשנת 1843. בצוואתו ביקש שלא תערך לו הלוויה ממלכתית, והוא נקבר בבית הקברות קנסל גרין ב-5 במאי 1843.
רעייתו, דוכסית אינוורנס, המשיכה להתגורר בארמון קנזינגטון עד מותה בשנת 1873, ונקברה לצד הנסיך אוגוסטוס.

במותו של הנסיך בלא יורשים זכרים התארים שהוענקו לו נכחדו.

שלט אצולה ותוארי כבוד

הנסיך אוגוסטוס פרדריק היה גרנד מאסטר של ה-Premier Grand Lodge of England של הבונים החופשיים מאז שנת 1813, ושל ה-United Grand Lodge of England בין השנים 1813–1843.
כמו כן הנסיך אוגוסטוס היה אביר במסדר הדרדר.

שלט אצולה

מהיותו בנו של המונרך, נשא הנסיך אוגוסטוס את שלט האצולה המלכותי, כאשר ההבדל היחיד היה בתגי הסמל - בתג האמצעי שני לבבות, ובתגים החיצוניים צלב.
לארי נאנס

מכללות

נאנס נולד וגדל בעיר אנדרסון שבקרוליינה הדרומית. בין השנים 1977–1981 למד באוניברסיטת קלמסון (קרוליינה הדרומית), ושיחק עבור קבוצת הכדורסל שלה. בעונת הג'וניור שלו הוביל את הקבוצה להישג השיא בתולדותיה - העפלה לשלב "שמונה הגדולות" (רבע הגמר) בטורניר אליפות המכללות. בארבע שנותיו בקלמסון רשם ממוצעים של 11.5 נקודות ו-6.7 ריבאונדים למשחק.

פיניקס סאנס

נאנס נבחר בבחירה ה-20 של דראפט ה-NBA לשנת 1981 על ידי קבוצת פיניקס סאנס. בעונת הרוקי שלו מיעט לקבל דקות משחק, אך בעונתו השנייה החל לשמש כשחקן חמישייה קבוע, לצד דניס ג'ונסון, וולטר דייוויס, מוריס לוקאס ואלבן אדמס, והעמיד ממוצעים של 16.7 נקודות, 8.7 ריבאונדים ו-2.6 חסימות למשחק. בסוף-שבוע האולסטאר 1984 זכה בתחרות ההטבעות הראשונה ב-NBA, בעונת 1984/1985 השתתף לראשונה במשחק האולסטאר, ובעונת 1986/1987 קלע שיא קריירה של 22.5 נקודות בממוצע למשחק. ב-6 וחצי עונותיו בפיניקס השיג ממוצעים של 17.3 נקודות ו-7.8 ריבאונדים למשחק, ועזר לקבוצה להעפיל 4 פעמים לשלב הפלייאוף (1982–1985).

קליבלנד קאבלירס

במהלך עונת 1987/1988 נשלח נאנס לקליבלנד קאבלירס בטרייד שהעביר לפיניקס, בין היתר, את הרוקי קווין ג'ונסון. לצד הרכז מארק פרייס והסנטר בראד דוהרטי, הפך נאנס את הקאבלירס לאחת הקבוצות החזקות באזור מזרחי, תחת המאמן לני וילקינס. ב-6 מתוך 7 עונותיו של נאנס בקליבלנד עלתה הקבוצה לפלייאוף ה-NBA, ובעונת 1991/1992 אף הגיעו הקאבלירס לגמר המזרח, בו הפסידו לשיקגו בולס בשישה משחקים. בתקופתו בקליבלנד השתתף פעמיים נוספות במשחק האולסטאר, ונבחר 3 פעמים לאחת מחמישיות ההגנה של העונה. בסיום עונת 1993/1994 הודיע על פרישה ממשחק, בגיל 35. בשנת 1995 העלו הקאבלירס את גופייתו של נאנס עם המספר 22 לתקרת אולמם הביתי, כהוקרה על תרומתו לקבוצה.
לאורך הקריירה התאפיין נאנס כשחקן יציב במיוחד – ב-11 מתוך 13 עונותיו ב-NBA רשם ממוצעים של לפחות 16 נקודות ו-8 ריבאונדים למשחק. כמו כן הצטיין בחסימת זריקות, כשממוצע הקריירה שלו עומד על 2.2 חסימות למשחק. בעת פרישתו דורג במקום השמיני ברשימת החוסמים המובילים בתולדות ה-NBA, וראשון מבין השחקנים שאינם סנטרים.