google/wiki40b huggingface dataset:
Just Give Me a Reason

רקע ופרסום

הקליפ לשיר בוים על ידי דיאנה מרטל וצולם על ידי ג'ף קרוננוות' בנובמבר 2012. תמונות והצצות לסרטון פורסמו בטוויטר. בתמונות מוצגת פינק כאשר היא שוכבת במיטה עם בעלה, קארי הארט. פינק הייתה מאוד מאוכזבת בעקבות הדליפה, כך שהתמונות נמחקו מיד לאחר מכן. הקליפ הרשמי פורסם ב-5 בפברואר 2013. וידאו אחר מאחורי הקלעים נוסף לאחר מכן לערוץ ה-Vevo של פינק, שם היא מאשרת שהווידאו צולם בבריכת שחיה בלוס אנג'לס.

תקציר

בקליפ מוצגת פינק שוכבת על מזרן במרכז ביצה מלאכותית, עם ערפל סביב הסט ורקע משובץ. הסרטון הוא מאוד סמלי והסיפור שלו הוא עקיף, עם הפניות התומכות בנושא של השיר, כולל דובון, טלוויזיה הצפה על פני המים, המים עצמם וקיר עשוי עץ ברקע. הסצנות כוללות בהן את פינק שוכבת לבדה במזרן, אחרת עם נייט רוס המציגה את שני הזמרים שרים את השיר במערך לבן ריק, וסצנה שלישית שמראה את פינק ואת בעלה קארי הארט חובקים זה בזו.

קליפ מילולי

הווידאו המילולי הרשמי של השיר פורסם בחשבון ה-Vevo הרשמי של פינק בספטמבר 2012, והוא כולל בו כוכבים נוצצים ברקע.
יחסי ארצות הברית–שוודיה

היסטוריה

בשנת 1638 הקימו מתיישבים שוודיים את שוודיה החדשה לאורך נהר הדלאוור על החוף האטלנטי של צפון אמריקה, אשר התקיימה עד לשנת 1655. שוודיה לא התערבה במלחמת העצמאות של ארצות הברית, ובשנת 1783 הכירה במדינה האמריקנית החדשה וחתמה עמה על הסכם סחר.
בין השנים 1820–1930 היגרו כ-1.3 מיליון שוודים לארצות הברית ורובם התיישבו במרכז ובמערב ארצות הברית, וחלק ניכר מתוכם התיישבו במינסוטה. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית תמכו רוב המהגרים השוודים בכוחות האיחוד.
בשנת 1952 ביקר טאגה ארלנדר, ראש ממשלת שוודיה בבית הלבן, ונפגש עם נשיא ארצות הברית הארי טרומן. במהלך המלחמה הקרה נערכה הממשלה השוודית בחשאי לקבלת סיוע מארצות הברית, במקרה של תוקפנות סובייטית. בין השנים 1968–1976 היו היחסים בין המדינות קרירים, עקב התנגדותה התקיפה של שוודיה למעורבותה של ארצות הברית במלחמת וייטנאם. בשנים שלאחר מכן התחזקו היחסים בין המדינות, ולאחר פיגועי 11 בספטמבר תמכה שוודיה בפלישה לאפגניסטן. בשנת 2003 התנגדה שוודיה לפלישה לעיראק וטענה כי היא מנוגדת לחוק הבינלאומי, אולם התנגדותה הייתה פחות נחרצת מהתנגדותה למלחמת וייטנאם. בשנת 2011 שיתפה שוודיה פעולה עם הכוחות האמריקניים ועם כוחות נאט"ו במלחמת האזרחים בלוב, וחיל האוויר השוודי השתתף בתקיפה הבינלאומית בלוב.

יחסים כלכליים

בין ארצות הברית לפינלנד מתקיימים יחסי מסחר פעילים, וארצות הברית כיום היא שותפת הסחר השלישית בגודלה בשוודיה. בנוסף, חברות אמריקניות הם החברות הזרות המיוצגות ביותר בשוודיה.

יחסים דיפלומטיים

ארצות הברית מחזיקה בשוודיה רק שגרירות בסטוקהולם, ואילו שוודיה מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די סי, ו-28 קונסוליות כבוד באנקורג', אטלנטה, בוסטון, שיקגו, קליבלנד, דאלאס, דנבר, דטרויט, פורט לודרדייל, הונולולו, יוסטון, ג'יימסטאון, קנזס סיטי, לאס וגאס, מילווקי, מיניאפוליס, ניו אורלינס, ניו יורק, נורפוק, אומהה, פילדלפיה, פיניקס, ראלי, סולט לייק סיטי, סן דייגו, סן פרנסיסקו, סיאטל וסנט לואיס.
מסמכי התאגדות

בדיני התאגידים, מסמכי התאגדות (constitutional documents) הם המסמכים המקימים תאגיד ומהווים את הסכם הבסיס שלו. מכונים, לעיתים, מסמכי יסוד, ומסדירים את מערכת היחסים המשפטית בין חברי התאגיד ובינם לבין התאגיד. שני הסוגים הנפוצים של מסמכי התאגדות נקראים תקנון ותזכיר. בישראל, מאז שנת 2000, מסמך ההתאגדות היחיד הנדרש בחברה הוא תקנון. להלן ידונו בעיקר מסמכי ההתאגדות של חברה, אם כי גם מרבית הסוגים האחרים של תאגידים (כגון עמותה ואגודה שיתופית) מתקיימים על בסיס מסמך התאגדות.

מהותם של מסמכי ההתאגדות

תאגיד הוא תופעה משפטית. אין הוא אדם טבעי, אלא תולדה של הסכמה בין בני אדם. אותה הסכמה חייבת לבוא לידי ביטוי במסמך מסוים. המסמך קובע את כללי הבסיס של התאגיד – אילו זכויות וחיובים ישררו בין התאגיד לחבריו, ובין החברים לבין עצמם. מסמך זה עצמו מכונן את התאגיד. מסיבה זו, מסמכי ההתאגדות נקראים constitutional documents – בלעדיהם, לא יתקיים התאגיד. הקונספט של מסמך ממנו "נובעת" תופעה או אישיות משפטית נמצא למשל גם בשטר משכנתא או בחוזה נאמנות. מסמכי ההתאגדות נכנסים לתוקפם בעת הקמת התאגיד וממשיכים להתקיים לכל אורך חיי התאגיד. חברי התאגיד יכולים לשנות את תוכנם של מסמכי ההתאגדות, על ידי הסכמה ביניהם על כללים חדשים (הסכמה זו באה לידי ביטוי בהצבעה על נוסח חדש של המסמך). הרוב הנדרש לשם שינוי כזה נקבע במסמכי ההתאגדות עצמם או בדין. מסמכי התאגדות הם סוג של חוזה. ניתן לראות מסמכי התאגדות כמקבילים לחוקה של מדינה – נורמה עליונה, אותה אין להפר, המתווה את כללי היסוד ליחסים בין החברים או האזרחים.
במקרה של תאגיד מסוג חברה, בעלי המניות הם בעלי התאגיד. הווה אומר, הם מחזיקים בכוח לקבל החלטות על אופן השימוש בנכסיו ויצירת חיוביו. הם הנהנים מנכסי התאגיד לאחר שסולקו כל החיובים לנושים. מסיבות אלו, רואים את בעלי המניות כחברי התאגיד, ומסמכי ההתאגדות הם חוזה ביניהם (חוזה אשר לא מערב, למשל, את הנושים).
חנוך ברקת

חנוך ברקת (נולד ב-1959) הוא איש עסקים ויזם חברתי ישראלי. מכהן כיום כיו"ר 'קרן דואליס להשקעות חברתיות' שהוקמה על ידו בשנת 2008.

חיים אישיים

חנוך ברקת נולד בטורונטו, קנדה, לחנה ולפרד בורובוי, שהוריהם הגרו לאמריקה ממזרח אירופה, ולו שלושה אחים. הם עלו לישראל בשנת 1970, והשתקעו ברמת השרון. בצבא שירת כקצין קשר בחיל המודיעין.
לברקת תואר ראשון בהנדסת מחשבים בטכניון ותואר MBA מתוכנית המנהלים הבינלאומית קלוג-רקנטי שבאוניברסיטת תל אביב. בנוסף, עבר קורס מדריכי טיולים לידיעת הארץ.

פעילות עסקית

ברקת כיהן כסגן נשיא שיווק ומכירות בחברת האלקטרוניקה האמריקאית DSP Corporation, ומנהל המשרד היפני של החברה. לאחר מכן כיהן כמנכ"ל בקרן אייפקס פרטנרס ישראל, למשך 10 שנים, קרן השקעות והון סיכון שמרכזה בלונדון.
עם פרישתו מאייפקס, עסק ברקת ביזמות חברתית במסגרת פרויקטים חברתיים וחינוכיים רבים. שאיפתו לשלב בין ניסיונו העסקי מעולם ההון סיכון ורצונו לקדם מטרות חברתיות הביאו אותו לייסד את 'קרן דואליס להשקעות חברתיות'.

פעילות עסקית-חברתית

בשנת 2005 החליט ברקת לעזוב את העולם העסקי ולעבור לעולם החברתי. לאחר שהתנדב בעמותות שונות בישראל הוא החליט לבחון האם פעילות חברתית תהיה משמעותית יותר במידה ותנוהל עם כלים עסקיים מעולם ההון-סיכון, מה שהוביל אותו להקים את 'קרן דואליס להשקעות חברתיות'. השם "דואליס" נובע מהדואליות שבין העולם העסקי לחברתי.  
'קרן דואליס' פועלת לקידום מטרות חברתיות באמצעות עסקים חברתיים. הקרן מאמינה כי יש מקום ליצירת שילוב בין העולם העסקי לעולם החברתי שלא על בסיס תרומה, וכי קיימים הזדמנות וצורך אמיתי לעודד יזמים חברתיים לבנות עסקים חברתיים למטרות רווח (אך לא למיקסום רווח). 'קרן דואליס', הפועלת במתכונת של קרן הון סיכון, שואפת לסייע לעסקים החברתיים ומאמינה כי ניתן להגיע לאיזון בין מטרותיו החברתיות של העסק החברתי לבין מטרותיו העסקיות. רווחי הקרן מהשקעות בעסקים חברתיים חוזרים להשקעות חדשות.
הקרן, אשר השקיעה עד היום ב-11 עסקים חברתיים, פועלת בשיתוף פעולה רב מגזרי ומשלבת בכל אחד מהעסקים החברתיים בהם היא שותפה עמותות אשר מתמחות באוכלוסיות היעד, יזמים פרטיים, משקיעים, אנשי עסקים וגורמים רלוונטיים ברשויות המקומיות ובמשרדי הממשלה. לצד פעילות זו, הקרן פועלת לקדם שינויים רגולטוריים הנדרשים לביסוס תעשייה של עסקים חברתיים בישראל ואף פועלת להעמקת המחקר בתחום חדש ומתפתח זה.
בשנת 2014 פתחה מדינת ישראל מכרז לקרנות השקעה בעסקים חברתיים- "קרן יוזמה חברתית" בניהול קרנות הביטוח הלאומי, משרד האוצר והמועצה הלאומית לכלכלה. לפי הקריטריונים שפורסמו במכרז, הקרנות שיזכו יזרימו 45 מיליון ₪ משלושה מקורות (מדינה, משקיעים ותרומות), לפתיחת עסקים חברתיים חדשים בישראל. במרץ 2015, זכו 'קרן דואליס' ו-IVN  במכרז של המדינה- כ-20 מיליון ₪ להשקעה בעסקים שיספקו תעסוקה לאוכלוסיות מוחלשות.

פעילות ציבורית

2007- כיום - חבר ועד מנהל- 'קרן דואליס להשקעות חברתיות'.
2010 - חבר בשולחן העגול הממשקי במשרד ראש הממשלה מטעם המגזר העסקי.
2006 - יוזם תוכנית "פקחים צעירים" לנוער ברשות שמורות הטבע והגנים הלאומיים.
2002- 2008 - חבר ועד מנהל- טכנודע גבעת אולגה – מרכז העשרה חינוכי במדעים וטכנולוגיה.
2005 - 2007 - יו"ר קרן נס להלוואות לעסקים קטנים בנגב בניהול הסוכנות היהודית.
2004 - 2006 - חבר בהנהלת קבוצת הכדורגל- הפועל תל אביב (בוגרים).
2002 - 2004 - יו"ר ועדת תקינה ואתיקה - איגוד קרנות הון סיכון בישראל.
1999 - 2002 - משרד התמ"ת- המדען הראשי- חבר ועדת המחקר.
סטפן לויצקי

שנותיו הראשונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

פעילות השחמטית

בשנת 1899 הגיע לויצקי למקום השלישי בתחרות מוסקבה, שהייתה אליפות רוסיה הראשונה. (ניצח: מיכאל צ'יגורין). 
בשנת 1903 הגיע למקום השמיני בתחרות קייב, אליפות רוסיה השלישית. (ניצח: צ'יגורין).

בשנת 1905 חלק מקום 8–11 בתחרות סנקט פטרסבורג, אליפות רוסיה הרביעית. (ניצח: גרז סלווה).

בשנת 1907 הגיע למקום השני, אחרי אז'ן זנוסקו-בורובסקי בתחרות סנקט פטרסבורג. באותה שנה הפסיד בדו-קרב לשמעון אלאפין 5-0.
לויצקי ניצח באליפות כלל-רוסיה לחובבים סנקט פטרסבורג בשנת 1911. בחודשים יולי-אוגוסט 1912 חלק מקום 13 - 14 בברסלב (ניצחו: עקיבא רובינשטיין ואולדריך דוראס.

בחודשים אוגוסט - ספטמבר 1912 הגיע שלישי בתחרות וילנה, אליפות רוסיה השמינית (ניצח: רובינשטיין).
בשנת 1913 הפסיד לויצקי דו-קרב לאלכסנדר אלכין 3-7 בסנקט פטרסבורג. באותה שנה הגיע למקום ה-13 באליפות רוסיה התשיעית. (ניצחו: אלכין ואהרון נימצוביץ').
דניאל אראפ מוי

תקופת שלטונו

בתקופת שלטונו חיזק את כוחה הפוליטי של מפלגתו, "האיחוד הלאומי האפריקני של קניה" (KANU), אשר הייתה המפלגה הדומיננטית בקניה מאז זכתה לעצמאות ב-1963. בעוד שתחת שלטונו של נשיאה הקודם של קניה ג'ומו קניאטה (נשיא: 1978-1964, ראש ממשלה: 1963) מפלגה זו שיחקה תפקיד משני בלבד בפוליטיקה הקנייתית, הרי שתחת שלטונו של מוי רוכז הכח המדיני בידי המפלגה, אשר נוצלה על ידו לשם ניטור והשתקה של גורמים אופוזיציוניים. ב-1982 אף הנהיג במדינה משטר חד-מפלגתי בכך שהעביר חוק שאסר על השתתפותן של מפלגות מתחרות בבחירות. ב-1991 נאלץ לבטל חוק זה בשל לחץ של גורמים מבית ומחוץ. לכל אורך שלטונו, הנהיג מוי משטר עריצי, תוך הפעלת כלי דיכוי מגוונים כמו: צנזורה של אמצעי התקשורת המקומיים והזרים, סגירת אוניברסיטאות, מעצר של מתנגדים ללא משפט ועוד. בבחירות של 2002 לא השתתף בשל חוק המגביל את מספר הקדנציות המותרות לנשיא. לאחר בחירות אלו, מפלגתו, לראשונה מאז עצמאותה של קניה, פינתה את מקומה למפלגת "קואליציית הקשת הלאומי" (NARC), ואת משרת הנשיא תפש מוואי קיבאקי.
מוי התנגד לואנגרי מאטאיי ולתוכניותיה, ואנגרי זכתה בפרס נובל לשלום בשנת 2004 וייסדה את תנועת החגורה הירוקה שתכנוניה התפשטו לעולם כולו.
אראפ מוי פרש מן החיים הציבוריים לאחר תום נשיאותו, מלבד הצהרות פוליטיות מעת לעת ושליחות תיווך לסודאן ב-2007, מטעמו של קופי אנאן.
רולו מיי

ביוגרפיה

ב-21 באפריל 1909 נולד רולו מיי בעיירה הקטנה אדה שבאוהיו. במהלך ילדותו נאלץ להתמודד עם בעיות משפחתיות לא-מעטות, אשר נגרמו בין השאר מן הגירושים של הוריו והתמוטטות העצבים שסבלה אחותו. מיי למד לתואר ראשון ב-Michigan State College וב-Oberlin College. לאחר מכן, נסע ללמד זמן-מה ביוון, וכשחזר למד ב-Union Theological Seminary עד 1938, וזכה ב-BD (ידוע גם כ-BDiv - בוגר בתאולוגיה, או באנגלית: Bachelor of Divinity). את לימודיו האקדמים הוא סיים ב-1949 בליגת הקיסוס, עם דוקטורט בפסיכולוגיה קלינית מאוניברסיטת קולומביה.
את שנותיו האחרונות הוא בילה במפרץ סן פרנסיסקו אשר לחופיה של קליפורניה, שם הוא נפטר ב-22 באוקטובר 1994, בן 85.
אריה אבן-ארי

אריה אבן-ארי (4 בנובמבר 1931 - כ"ח בחשוון תשס"ז, 18 בנובמבר 2006) היה סגן נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב.

ביוגרפיה

נולד בגרמניה, בנם של דניאל ופאולה לוונשטיין. בשנת 1937, בהיותו בן שש, עלה עם הוריו לארץ ישראל והתגורר בתל אביב. למד בבית הספר הדתי ביל"ו בתל אביב. בצעירותו נאלץ לצאת לעבודה ולא למד לימודים תיכוניים סדירים. במלחמת העצמאות, בהיותו כבן 17, השתתף בקרבות לשחרור הנגב. בתום המלחמה השלים את הלימודים התיכוניים והיה בוגר המחזור הראשון של גימנסיה גבע בלימודי ערב.
למד משפטים בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב. לאחר שנתיים נשלח בשליחות המדינה למשך שנתיים לאנגליה ועם שובו השלים את לימודי המשפטים. בין השנים 1961 – 1969 עבד כעורך דין.
בשנת 1969 התמנה לרשם בית משפט השלום בתל אביב וכיהן בתפקיד שלוש שנים. בשנת 1972 התמנה לשופט בית משפט השלום בתל אביב. בשנת 1977 התמנה לרשם בית המשפט המחוזי בתל אביב, וכעבור שנתיים התמנה לשופט בית המשפט המחוזי בתל אביב. בשנת 1999 התמנה לסגן נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב, ובנובמבר 2001 פרש לגמלאות.
נפטר בשנת 2006 ונקבר בבית העלמין ירקון.
בניו הם עורכי הדין צחי ורון אבן-ארי.
יוסף סלבדור

ביוגרפיה

סלבדור נולד במונפלייה. אבות המשפחה, שלפי מסורת משפחתית הם צאצאי המכבים, מושיעיהם של ישראל – "Salvador" בספרדית פירושו "מושיע" – היגרו מאפריקה לספרד במאה התשיעית, ומשם לדרום צרפת במאה ה-15 בבורחם מהאינקוויזיציה הספרדית. אביו, איין (Ayen; בשמו העברי "חיים"), לא נמנה עם נכבדי ועשירי הקהילה, ואמו, אליזבת וינצנס, הייתה קתולית. הוא היה הבכור מבין שלושת בניהם של איין ואליזבת, לאחריו אחיו בנז'מין, שנישא להוגנוטית, בת למשפחה מכובדת (בנו, גבריאל סלבדור, כתב ביוגרפיה על דודו יוסף), ואחותו סופי, שנישאה לעורך דין יהודי. הוא היה ליחיד מבין אחיו שנותר רווק.
קיבל חינוך יהודי ובבית ספר כללי ולאחר מכן סיים את לימודיו באוניברסיטה של עיר מולדתו כדוקטור לרפואה (1816). את התזה שלו כתב על "היישום של פיזיולוגיה בפתולוגיה". ב-1819 קרא על מהומות אנטי-יהודיות בגרמניה, והוא מתאר את ההשפעה של קריאה על רדיפת היהודים בספרו המאוחר יותר, "Paris, Rome, Jerusalem ou la Question religieuse au XIX siecle". נסע לפריז על מנת להשתלם במקצועו והרחיב את ידיעותיו במדעי החברה. בפריז בילה את שארית חייו. הוא נטש את הקריירה הרפואית – מעולם לא עסק ברפואה למעשה – והקדיש את עצמו לחלוטין לספרות. הוא סירב לכמה משרות ציבוריות שהוצעו לו, והעדיף לשמור על עצמאותו. נפטר בוורסאי. נקבר, לבקשתו, בבית הקברות הפרוטסטנטי של לה ויגאן שליד מונפלייה. היה ביחסי ידידות עם כמה מהצרפתים המוכרים בזמנו, בהם גיזו וסילבסטר דה סאסי.

עבודתו

בספר "La Loi de Moïse, ou Système Religieux et Politique des Hébreux" ("תורת משה, או המערכת הדתית והמדינית של העברים") ניסה סלבדור, באמצעות ניתוח מדוקדק של הרעיונות הטבועים בטקסט, למצוא בסיס רציונלי בכתבי הקודש. בחקירתו זו הושפע הרציונליות שרווחה במאה השמונה עשרה. מסקנתו הייתה שמטרתו של החוק הקדום הייתה לרסן את כוחו של הכהן, ולבסס את כוחו של המלך על טעמים חוקתיים. בעבודה ובמסקנתה נגע בשאלות בוערות ביותר באותו הזמן, והוא בוקר מצדם של הקונסטיטוציונליסטים והקלריקלים. חולשתו של הספר נובעת ממחסור בחומר היסטורי לביסוס הטענות, ובחוסר יכולתו של המחבר לברור בין מקורות שונים.
בספרו "Jesus-Christ et sa doctrine" עסק במשנתו של ישו. הספר עורר דיון והתנגדות רבה; חלק מהקלריקלים דרשו לגונזו ולהחרימו, ומן הצד השני, הליברלים קידמו אותו בברכה וראו בו תרומה למחשבה חופשית.
בספרו מ-1847, "Histoire de la domination romaine en Judee, et de la ruine de Jerusalem", עסק בחורבן ירושלים. באמצעות ראייה רחבה של חורבן הבית כחלק מההיסטוריה האוניברסלית, טענתו המרכזית הייתה שלחורבן הבית היה חלק חשוב בהיפרדות מה שיקרה בהמשך "נצרות" מהיהדות.
ספרו "Paris, Rome, Jerusalem ou la Question religieuse au XIX siecle" הוחרם על ידי הכנסייה הקתולית. התזה של סלבדור בספר הייתה ניסיונו ליצור דת אוניברסלית המבוססת על שילוב של היהדות והנצרות. המחבר מאמין שמרכזה של דת משיחית זו צריך להיות ירושלים, ורואה באמונה האוניברסלית הזו תולדה ישירה של מה שתפס כיהדות הקלאסית. כדי לגרום להתכת שתי הדתות זו לזו, קרא סלבדור להקמתה של מדינה חדשה, שתגשר בין מזרח למערב, ותשכון בגבולותיה של ארץ ישראל הקדומה.
סלבדור ציפה לירושלים ולמדינה ללאום היהודי לא כציפייה פוליטית, אלא כשאיפה רוחנית. התזה שלו חזרה והדהדה בדבריהם של הוגים ציוניים מאוחרים יותר, כגון אחד העם ובנימין זאב הרצל.
ביוגרפים ומבקרים צרפתיים בסוף המאה התשע עשרה ראו בו יהודי צרפתי מתבולל שעבודתו עסקה באופיה של הדת היהודית. בהגות הציונית המאוחרת יותר נתפש סלבדור כמקדים את ההגות הציונית של סוף המאה התשע עשרה, וכ"פרוטו-ציוני".
אויפן בערגל

תולדות בית הכנסת

בית הכנסת עמד ברחוב שירוקה, בצמוד לבניין מס' 22. ליד בית הכנסת "הישן".
בית הכנסת נוסד במאה ה-17 על ידי משה יעקלעס (יעקובוביץ') אחיו של הפרנס הידוע אייזיק יעקלס, עבור חתנו המקובל הידוע הרב נתן נטע שפירא מחבר הספר 'מגלה עמוקות'.
בית המדרש נהרס במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי הפולנים שהאמינו כי בקירותיו העבים הוסתרו אוצרות היהודים.
בית המדרש הוא בית הכנסת היחידי שחרב בקרקוב בזמן המלחמה.
דבון אלן

ביוגרפיה

אלן נולד ברנטון, וושינגטון. הוא שחקן פוטבול אמריקאי בעמדת תופס באוניברסיטת אורגון.

אלוף ארצות הברית

באליפות המכללות שנערכה ביוג'ין, אורגון ביוני 2014 זכה אלן במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.16 שניות. שבועיים לאחר מכן, באליפות ארצות הברית שנערכה בסקרמנטו, קליפורניה בסוף יוני הוא זכה במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.16 שניות.

2016

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערכו ביוג'ין, אורגון ביולי 2016 סיים אלן ראשון בריצת 110 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 13.03 שניות ונכלל במשלחת האמריקאית למשחקים.
גימנסיה

גימנסיה (בלטינית: Gymnasium) הוא שמו של מוסד חינוכי במדינות רבות באירופה, המעניק לחניכיו השכלה על-יסודית. במדינת ישראל המושג מקביל לבית ספר תיכון, אם כי לא במלואו.

אטימולוגיה

מקור השם "גימנסיה" במילה היוונית העתיקה גימנסיון (γυμνασιον) שפירושה להתאמן בעירום – מוסד ששימש ביוון העתיקה כמתחם שבו קיבלו אנשים צעירים חינוך גופני ואינטלקטואלי. ברוב השפות האירופאיות, כולל: ספרדית, גרמנית, רוסית, יוונית, הולנדית, פולנית ושפות סקנדינביות, המילה משמשת לתיאור מוסד השכלה על-יסודי.

באנגלית

באנגלית המילה "ג'ימנזיום" Gymnasium, או Gym בקיצור, משמשת לאולם ספורט או חדר כושר.

בישראל

בישראל, גימנסיה היא בדרך כלל מוסד חינוכי על-יסודי, המשלב בתוכו תיכון וחטיבה, ומעניק לתלמידיו שש שנים של חינוך על-יסודי, שבסיומן הם ניגשים לבחינות הבגרות. הגימנסיה העברית "הרצליה", שהוקמה ב-1905, הייתה המוסד החינוכי העל-יסודי העברי הראשון. כיום פועלים בארץ מספר מוסדות חינוך המכילים בשמם את המילה "גימנסיה": הגימנסיה הריאלית בראשון לציון (אשר נוסדה בשנת 1939); גימנסיה גן נחום בראשון לציון, שנוסדה כשלוחה של הגימנסיה הריאלית; גימנסיית קציר בחולון; הגימנסיה העברית רחביה בירושלים; וכן רשת תיכונים פרטיים לה שבעה סניפים, הנקראת "תיכון גימנסיה".
נמייה דקה שחורת-זנב

מאפיינים

לנמייה זו קרוב ל-50 תת-מינים הנפוצים ברחבי אפריקה. הנמיות חיות ברחבי מגוון בתי גידול מערבות ואזורים שחונים ועד לערבות שיחים וביצות. הם נדירים ביערות עבותים וצפופים ובמדבריות. 
כמו ששמה מרמז, לנמייה הדקה גוף צר ומוארך שאורכו 27–40 ס"מ, זנבם באורך 23–33 ס"מ ומשקלו 640–715 גרם אצל זכרים ו-460-575 גרם בנקבות. הם בעלי פרווה שמשתנה לפי כל תת-מין מהנמייה הדקה השחורה (Galerella sanguinea nigrata ;לעיתים נחשבת למין עצמאי) שפרוותה שחורה ועד לחום-אדמדם ולכתום-אדום וחלק אף אפורים בהירים או "בלונדינים". הם בעלי זנב ארוך עם קצה שחור והרגליים קצרות.

התנהגות

הנמיות חיות לבד או בקבוצות קטנות והן פעילות בעיקר ביום. הן מתחבאות במאורות בין העצים, הסלעים או בתל טרמיטים. הטריטוריה של הזכרים, הגדולים מהנקבות, יכולה לכלול כמה נקבות בשטחה והם נפגשים למטרות הזדווגות. הזכרים לא עוזרים לטפל בגורים הנולדים (בדרך כלל שני גורים להמלטה) לאחר הריון של 60–70 יום.
אלו טורפים קטנים הניזונים בעיקר מחרקים או עכבישים. בנוסף לחרקים הם אוכלים גם מכרסמים קטנים, זוחלים כמו לטאות ונחשים, דוחיים, ביצים ואף נבלות. הם אוכלים גם פירות יער. לעיתים מטפסים על עצים שם הם יכולים לצוד עופות קטנים או עטלפים.
הנמייה עלולה לפגוע גם בלולי עופות, מה שגורם לציידים שונים לרדוף אותה באזורים רבים. כמה תת-מינים נחשבים מאוימים, אך המין עצמו לא נמצא בסכנה.
במאי טלוויזיה

במאי טלוויזיה הוא אדם העוסק בבימוי וניהול הפעילויות הקשורות להכנת תוכנית טלוויזיה.
בדומה לבמאי תיאטרון וקולנוע, גם במאי טלוויזיה עומדים בראש הצוות היצירתי של ההפקה; אך לעיתים קרובות המפיק הוא האחראי על הצד היצירתי בסופו של דבר. המשימה החשובה ביותר של במאי טלוויזיה בהנחיית המשתתפים - בין אם מדובר בבדרנים או מגישי תוכנית חדשות, בשחקנים, או באורחים בתוכנית אירוח. הבמאי גם אחראי על מיקום המצלמות, אמצעי התאורה והקול, והעזרים.
קיימות התמחויות בתחום, לפי סוג התוכנית שבה מטפל במאי הטלוויזיה. כך, למשל, קיימים במאים המתמחים בבימוי תוכניות המועברות בשידור חי או בתוכניות ספורט. בימוי שידורי הספורט נחשב לאחד האתגרים הקשים של במאי הטלוויזיה. זאת בשל קצב האירועים המהיר, ריבוי המצלמות בשידור וחוסר היכולת לתכנן מראש את המתרחש במגרש. רוב שידורי הספורט מועברים בשידור חי ללא אפשרות לערוך ולתקן את התוצאה הסופית.
אינטרובאנג

היסטוריה

האינטרובאנג הומצא על ידי האמריקאי מרטין ספקטר בשנת 1962 כגימיק פרסומי, במטרה להמציא סימן אחד המביע תמיהה. ספקטר אף הציע את שם הסימן – אינטרובאנג מלטינית: interrogatio - "שאלה רטורית", כאשר "באנג" הוא כינוי בענף העריכה לסימן קריאה. בשנת 1966 המציא ריצ'רד איסבל את הגופן "אמריקנה" וכלל בו את סימן התמיהה. בהמשך הפך הסימן מקובל במכונות הכתיבה מדגם רמינגטון, מאחר שהסימן הפך נפוץ יותר ויותר.
בשנות ה-80 דעך השימוש בסימון והוא אינו מצוי בגופנים רבים.
T.H.E. (The Hardest Ever)

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי וויל.איי.אם, קנת' אוליבר ודאלאס אוסטין והופק על ידי וויל.איי.אם, דאלאס ומפיקים מוזיקליים נוספים. בנוסף לכך, בסמוך לצאתו, סקר מגזין הבילבורד את השיר, תוך שהפנה כלפיו ביקורת חיובית.
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר, הועלה ליוטיוב ב-12 בדצמבר 2011, והצליח לצבור 53 מיליון צפיות.
נובוקוזנצק (כדורגל)

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1946 בחסות מפעל המתכות המקומי ונקראה "מטאלורג". הקבוצה התמודדה בליגת המשנה הסובייטית. ב-1961 הקבוצה העפילה עד לשלב שמינית גמר הגביע הסובייטי בכדורגל, אחרי שגברה בשלבים המוקדמים על קאיראט אלמטי ופחטקור טשקנט ופגשה את לוקומוטיב מוסקבה בשלב שמינית הגמר, שהדיחה אותה.
הישג השיא של הקבוצה בתקופה הסובייטית היה בעונת 1969 כאשר הקבוצה בהדרכת המאמן בוריס אוגלוב סיימה במקום השני בליגת המשנה הסובייטית. בשנות ה-70 הקבוצה התמודדה באליפות מחוז קמרובו. בשנת 1972 האצטדיון עבר שיפוץ ובהיעדר מגרש חלופי הקבוצה פורקה. היא הוקמה מחדש בשנת 1980 בשם זפאסיבובץ והתמודדה בליגה השנייה, אך פורקה כעבור שנה ופעילותה חודשה רק לאחר התפרקות ברית המועצות כשהוקמה מחדש בשם "מטאלורג קוזבאס" והתמודדה בליגת המשנה הרוסית ב-1993, אך לאחר שסיימה במקום 11 ירדה לליגה השנייה והתמודדה בה במשך 9 עונות.
ב-1999 החלה להתחזק אך התקשתה להעפיל לליגת המשנה והצליחה להעפיל רק ב-2002. הקבוצה, שנקראה "מטאלורג קוזבאס", נצמדה לצמרת טבלת ליגת המשנה בעונת 2003, אחרי 18 מחזורים, אך לאחר מכן התדרדרה עד למקום 13. בעונת 2004 הקבוצה התדרדרה למקום האחרון אחרי 9 מחזורים ללא ניצחון, אך בהמשך ניצלה מהדחה. ברם הקבוצה לא הצליחה להיחלץ ממלחמות הישרדות ובעונת 2005 שוב הציגה כדורגל לא משכנע ולבסוף סיימה במקום האחרון וחזרה לליגה השנייה.
בעונת 2006 הקבוצה הצליחה לחזור לליגת המשנה ומאמנה ויאצ'סלב מלניקוב הוכתר למאמן הטוב ביותר באליפות המזרח של הליגה. הקבוצה שמרה אומנם על מקומה בליגת המשנה בעונת 2007 אך עונה לאחר מכן חזרה לליגה השנייה, בה סיימה את עונת 2009 במקום התשיעי באליפות המזרח ושחקנה, ולנטין יגונוב, הוכתר למלך השערים של הקבוצה ואליפות המזרח. לפני פתיחת עונת 2010 הבעלים של הקבוצה החליטו על החלפת הנהלת הקבוצה: לנשיא הקבוצה מונה דמיטרי קוצ'אדזה, למאמן הספורטיבי — יורי בארגיי, שיחד מינו את ולדימיר פדוטוב למאמן הקבוצה.
בעונת 2012/2013 מטאלורג קוזבאס חזרה לליגת המשנה והתמקמה במרכז הטבלה, אך בהמשך סיימה במקום ה-15, מתוך 17 ולכן לא ירדה ליגה. בעונת 2013/2014 הקבוצה נקלעה למשבר פיננסי שהשפיעו על הרכב צוות האימון והשחקנים והורדה לליגה השלישית תחת השם "קוזבאס". באותה עונה הקבוצה סיימה ראשונה לאחר שגרפה 33 נקודות ב-11 משחקים עם יחס שערים של 24:2.
בינואר 2014 מונה ולדימיר ברזובסקי לנשיא הקבוצה, שהגיע להסכמים על כיסוי חובות הקבוצה ובכך הותר לקבוצה לשוב ולהתמודד בליגה השנייה והיא השתתפה גם בטורניר הגביע הרוסי בכדורגל, בהן השתתפה תחת השם "מטאלורג נובוקוזנצק". בקיץ 2015 הפכה למועדון הכדורגל "נובוקוזנצק" ובהדרכת המאמן קונסטנטין דזוצב הקבוצה סיימה במקום השלישי באליפות המזרח בעונת 2014/2015 וקשר הקבוצה אנטון קיסליוב הוכתר לשחקן המצטיין ולמלך השערים של הטורניר.
בעונת 2015/2016 שוב נתקלה הקבוצה בקשיים פיננסיים ובינואר 2016 הקבוצה הורדה מהליגה השנייה.
באוקטובר 2018 זכתה באליפות המזרח של הליגה הרוסית השלישית.

אצטדיון הקבוצה

אצטדיון הקבוצה הוא אצטדיון מטאלורג, המכיל 8,500 מושבים.
ג'אנלוקה פליוקה

קריירת מועדונים

פליוקה גדל במחלקות הנוער של קבוצת עיר מולדתו, בולוניה, אך את קריירת הבוגרים שלו החל בשנת 1987 בסמפדוריה. בסמפדוריה שיחק עד שנת 1994, והיה שותף לתור הזהב של הקבוצה, כאשר זכה עימה בזכייה היסטורית בסרייה א' בעונת 1990/1991, בשלושה גביעי איטליה, פעם אחת בסופרקאפ האיטלקי ובגביע אירופה למחזיקות גביע ב-1990. בנוסף לכך, העפיל עם סמפדוריה לגמר גביע אירופה לאלופות 1992, אך שם הפסידו בגמר 1-0 לברצלונה הספרדית.
אחרי 7 עונות מצוינות בסמפדוריה והופעה מצוינת בשער הנבחרת האיטלקית במונדיאל 1994, חתם באינטר מילאנו תמורת סכום שיא דאז עבור שוער על סך 7 מיליון פאונד. פליוקה שיחק במילאנו במשך חמש עונות, והיה שותף לזכייתה בגביע אופ"א ב-1998, כאשר שימש כקפטן במשחק הגמר בו ניצחה אינטר 3-0 את לאציו. בקיץ 1999, חתם במועדון נעוריו מבולוניה. בסוף עונת 2004/2005, ירדו פליוקה וקבוצתו לסרייה ב', הוא המשיך לשחק עם הקבוצה בעונה שלאחר מכן, עד שבקיץ 2006 חתם באסקולי, בה שיחק את עונתו האחרונה ככדורגלן מקצועני. במהלך עונה זו, ב-17 בספטמבר 2006, פליוקה שבר את שיא ההופעות לשוער בסרייה א', שהיה שייך עד אז לדינו זוף, במשחק נגד מסינה.

קריירה בינלאומית

פליוקה היה חלק מסגל הנבחרת האיטלקית שסיימה במקום השלישי במונדיאל 1990. לאחר כמה עונות מצוינות בסמפדוריה, עמד כשוער ראשון בשערה של איטליה כאשר סיימה כסגנית במונדיאל 1994 בארצות הברית. כמו כן, נמנה עם סגלי איטליה לאולימפיאדת 1996 באטלנטה ומונדיאל 1998 בצרפת, בו תיפקד כשוער ראשון. סך הכל, הופיע 39 משחקים בשערה של הנבחרת האיטלקית.