google/wiki40b huggingface dataset:
מנזר הגברים

בנית המנזרים

בנית המנזר נעשתה מאבן מקומית במהלך המאה ה-11 ונמשכה במשך עשרות שנים. המנזרים התחרו ביניהם ולמעשה היוו מקשה ארכיטקטונית אחת. ונחשבו לחלוצים של המבנים הגותיים. במאה ה-11 נוסף אפסיס רומנסקי. ובמאה ה-13 נוספו תשעה מגדלים וצריחים. מה שאפיין את הבניין זה הצלעות המעגולות והקמרונות המחודדים. כתוצאה מהמלחמות הרבות ועלית הקלויניסטים המגדל האמצעי נהרס ולא חודש.

העברת המנזרים לצרפת

שני המנזרים נתרמו לצרפת על ידי ויליאם הכובש ואשתו מתילדה מפלאנדריה כעונש שהוטל על ידי האפיפיור עקב נישואיהם. גם ויליאם וגם אשתו נקברו בו. ויליאם במנזר הגברים ואשתו במנזר הנשים. הקבר של ויליאם עשוי משיש שחור נהרס על ידי הקלויניסטים במאה ה-16 ועצמותיו של המלך פוזרו.

המנזר לאחר המהפכה

לאחר המהפכה הצרפתית דוכא המנזר הבנדיקטי והפך לכנסיית הקהילה. בהמשך הוסב המבנה לבית ספר יוקרתי. במהלך מלחמת העולם השנייה מצאו התושבים המקומיים מקלט במבנה. כדי להגן על עצמם שמו סדין עם סמל של הצלב האדום שנעשה בדם כדי להראות שמדובר במבנה השייך לבית חולים.
אונומסטיקה

אונומסטיקה או אונומטולוגיה (מיוונית: ὀνοματολογία; ‏מהמילה ὄνομα, "שֵם") היא תחום העוסק בחקר שמות העצם הפרטיים ומקורם.
עם הענפים העיקריים באונומסטיקה נמנים טופונומסטיקה – חקר שמות מקומות, ואנתרופונומסטיקה – חקר שמות פרטיים.
הקורפוס השלישי (בוואריה)

היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-1 באפריל 1900. באותה תקופה הייתה ממלכת בוואריה חלק מהקיסרות הגרמנית והצבא הבווארי היה חלק מצבא הקיסרות הגרמנית, אולם מכיוון שבוואריה הייתה המדינה הגדולה ביותר בקיסרות אחרי פרוסיה, היא נהנתה מפריבילגיות שונות שהתבטאו בין היתר בתחום הצבאי. בעוד שבעתות מלחמה היו חייבות שאר המדינות לאחד את המטות הכלליים של צבאותיהן עם המטכ"ל הפרוסי, בוואריה הורשתה להחזיק מטכ"ל עצמאי. בעתות מלחמה היו הקורפוסים של שאר המדינות מתאחדים עם הקורפוסים הפרוסיים ובהתאם לכך ממוספרים מחדש. הקורפוסים הבווארים נותרו עצמאיים ושמרו על המספור המקורי שלהם. הקורפוס השלישי הוצב במחוז הצבאי הרביעי ובסיסו היה בנירנברג.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, היה הקורפוס תחת פיקוד לודוויג פון גבסטל. הוא נערך בחזית המערבית במסגרת הארמייה השישית אשר חייליה גויסו בעיקר מבוואריה (למעט הקורפוס ה-21 הכלל גרמני) והייתה תחת פיקוד רופרכט, נסיך הכתר מבוואריה. הקורפוס לקח חלק בקרב לורן, לאחר מכן לחם כחלק מפלגת הארמייה C. הקורפוס נטל חלק בקרב שמפאן השני ובקרב על הסום. ב-1917 הוחלף גבסטל בהרמן פון שטיין, אשר פיקד על הקורפוס במהלך קרב אראס וקרב פלנדריה. בהמשך הועבר הקורפוס לחזית האיטלקית כחלק מהארמייה ה-14. הוא קיבל תחת פיקודו באופן זמני גם את הדיוויזיה האוסטרו-הונגרית ה-50. הקורפוס השתתף בהצלחה בקרב קפורטו ובמרץ 1918 הוחזר לחזית המערבית כחלק מהארמייה ה-17 והשתתף במתקפת האביב. בספטמבר 1918 הוא נפרש בגבול ההולנדי, ופורק עם סיום המלחמה.
בית הסוהר עופר

בית הסוהר עופר (בעבר כלא עופר) הוא מתקן כליאה המשתייך למחוז מרכז של השב"ס.
הכלא מיועד לכ-1,500 אסירים ביטחוניים פלסטינים ברמת סיווג ביטחונית גבוהה. בית הסוהר ממוקם בסמוך לירושלים, מצפון לכביש 443 ומדרום לרמאללה, ליד צומת גבעת זאב.
בית הסוהר עופר הוא הכלא היחיד שמנהלת מדינת ישראל בתחומי יהודה ושומרון והוא מחזיק רק חלק קטן מתושבי יהודה ושומרון הכלואים בידי ישראל.
בית הסוהר עומד על מקומו של בסיס ירדני לשעבר, שלאחר מלחמת ששת הימים הפך לבסיס של צה"ל ונקרא "מחנה עופר", על-שם סא"ל צבי עופר בעל עיטור הגבורה בפשיטה על נוקייב.
במהלך האינתיפאדה הראשונה הוקם בצמוד למחנה הצבאי בית מעצר שכונה על ידי הפלסטינים כלא ביתוניא.
בית המעצר הוסב לכלא צבאי לאסירים ועצירים ביטחוניים לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה, בראשית המאה ה-21. במהלך מבצע חומת מגן נקלטו במתקן המעצר אלפי אסירים והמתקן הורחב במהירות לצורך קליטתם.
בינואר 2003 ברחו מבית הסוהר שני אסירים ביטחוניים לאחר שחתכו את גדר המתחם. השניים לא נתפסו. ב-12 במאי 2003 ברחו ארבעה אסירים ביטחוניים נוספים, דרך מנהרה שחפרו מתחת לחומות הבטון המקיפות את הכלא. אחד מהם נתפס, והאחרים נמלטו לכיוון רמאללה. ארגון הג'יהאד האיסלאמי הודיע שהאסירים שנמלטו הגיעו ל"מקום מבטחים".
ב-3 באוקטובר 2006 עבר מידי צה"ל לרשות שב"ס. בסוף שנת 2007 שהו בכלא כ-900 אסירים ובמרץ 2010 שהו בכלא עופר 691 כלואים.
האסירים בכלא שוכנו לפחות עד סוף שנת 2008 באוהלים צבאיים. מסביב לכל קבוצת אוהלים ששיכנה מחלקה של אסירים היו שלוש גדרות תיל אשר מנעו את תנועת האסירים מחוץ למתחם המחלקה. בכל אוהל היו בממוצע כ-20 עצירים. במהלך שנת 2009 יצא מכרז להקמת 4 אגפים של ביתני אשקוביות ואלו החליפו את האוהלים. נוספו אגפים חדשים במהלך שנת 2010 שנבנו באופן חדיש, כמו כן נבנתה חומה חדשה מסביב לבית הסוהר עם גזרות כלבים ומגדלי שמירה, מצב זה שיפר באופן משמעותי את רמת הביטחון בבית הסוהר.

מחנה עופר

במחנה עופר מוצב כיום גדוד איסוף קרבי ומפקדת גדוד ניצן, הגדול ביותר בצה"ל, בסיס של השב"כ, מג"ב, מרחב הבינוי 562 אשר שייכת לפיקוד מרכז ופלוגת קישור וגיוס. כמו כן ממוקמת במחנה "קריית המשפט עופר", הכוללת את בית המשפט הצבאי יהודה, בית משפט של ביקורת שיפוטית על מעצרים מנהליים, ועדות עררים ובית משפט צבאי לערעורים.
בטא

במחשבים

בפיתוח תוכנה, גרסת בטא היא גרסה ניסויית שאמורה לעבוד, אך מפתחי תוכנה לא יופתעו מקיומם של באגים בה. בדרך כלל מופצת התוכנה למבחר מצומצם של משתמשים, המכונים בודקי בטא (בטא-טסטרים).

בכלכלה

בכלכלה, הבטא היא מדד סטטיסטי המייצג את רגישות נייר הערך לתנודתיות השוק, או במילים אחרות את רמת הסיכון שבו. המדד משווה את התזוזות של המניה יחסית למדד אחר כלשהו, בניכוי הפרשי ריבית. לדוגמה אם לקרן יש בטא 1 אז תזוזה של 1 אחוז במדד הרלוונטי תגרום לתזוזה של 1 אחוז בקרן, אם לקרן אחרת יש בטא 2, הציפייה שהקרן תשקף תזוזה של 2 אחוז על כל 1 אחוז תזוזה של המדד הרלוונטי, וכדומה.
ארס נובה

ארס נובה הייתה תקופה סגנונית במוזיקה של ימי הביניים המאוחרים. סגנון הארס נובה היה מבריק ויצירתי ונבע מתנועה, שראשיתה באיטליה וששמה לה למטרה לשחרר את המוזיקה מכבליה הנוקשים. מאיטליה התפשטה התנועה במהירות לצרפת. היא הקיפה את השנים שבין פרסום ה-Roman de Fauvel (שנת 1310 ו-1314) ומות גיום דה מאשו (1377). לעיתים נוקטים שימוש חופשי יותר במונח, כמתייחס לכל המוזיקה האירופית במאה ה-14, ואז הוא כולל דמויות כמו פרנצ'סקו לאנדיני, שעבד באיטליה. מדי פעם משמש המונח "ארס נובה איטלקית" לציון המוזיקה של לאנדיני ובני ארצו (ראו מוזיקה של הטרצ'נטו לתנועה המוזיקלית המקבילה באיטליה). פירוש המונח ארס נובה הוא "אמנות חדשה" או "טכניקה חדשה", והוא הופיע לראשונה בחיבור מאת פיליפ דה ויטרי, הנושא אותו שם (בסביבות 1322). 
המונח ארס נובה משמש בדרך כלל יחד עם מונח אחר, ארס אנטיקווה, המתייחס למוזיקה של תקופת השנים הקודמת, ונמשך בדרך כלל אחורה לכלול את תקופת הפוליפוניה של אסכולת נוטרדאם (ומכסה אם כן את התקופה שבין 1170 עד 1320, פחות או יותר). באומדן גס אפשר אפוא להגיד, שארס אנטיקווה היא המוזיקה של המאה ה-13 וארס נובה היא המוזיקה של המאה ה-14; בתולדות המוזיקה נוטים להשתמש בהגדרה זו, הכללית יותר. 
המוזיקה, שהייתה שנויה במחלוקת בכנסייה הקתולית-רומית, נתקלה בדחיה ברורה ונחרצת מצד האפיפיור יוהאן ה-XXII, אך האפיפיור קלמנט השישי אימץ אותה בשמחה. המזמור המונופוני, המהורמן כבר באורגנום פשוט, עבר שינויים, נקטע ופורק והוסתר מתחת לנעימות חילוניות. מילים של שירי אהבה הושרו מעל טקסטים דתיים, או שהטקסט הדתי היה מושר במלודיה חילונית מוכרת. לא רק הפוליפוניה היא שפגעה באוזניים של ימי הביניים, אלא גם רעיון המוזיקה החילונית, המתמזגת עם הקדושה ומחלחלת אל תוך המוזיקה הליטורגית. 
סגנונית, נבדלה המוזיקה של הארס נובה מקודמתה בכמה מובנים. השימוש במקצב היה חופשי פי כמה, לאחר שהשתחרר מכתונת הכפיה של התבניות הרתמיות, שהיו שכיחות במאה ה-13; המוזיקה החילונית אימצה לה הרבה מן התחכום הפוליפוני, שנמצא עד אז רק במוזיקת קודש; וטכניקות וצורות חדשות, כמו האזוריתמוס והמוטט האזוריתמי, נכנסו לשימוש תדיר. התוצאה האסתטית של תמורות אלה הייתה יצירת מוזיקה עתירת ביטוי ומגוונת, בהשוואה לזו של המאה ה-13. למעשה, אפשר להשוות את התמורה ההיסטורית הפתאומית, שחוללה העלייה המרשימה בעומק ההבעה המוזיקלית, להופעת הפרספקטיבה בציור, וכדאי לזכור, שהתמורות באמנות המוזיקה בתקופת הארס נובה חלו במקביל למהפכות הגדולות של ראשית הרנסאנס בציור ובספרות.
מייצגו העיקרי והגדול ביותר של הסגנון המוזיקלי החדש היה, ללא ספק, גיום דה מאשו, שניהל גם קריירה מכובדת לא פחות ככומר וכמשורר. סגנון הארס נובה מוצג בשלמות שאין דומה לה במערך רב הממדים של מוטטים, לאי, ויראליי, רונדו ובאלאדות של מאשו. בתקופת כהונתו של האפיפיור אורבן החמישי מאביניון חיבר מאשו את המיסה הפוליפונית הראשונה, שנקראה "מיסה דה נוטר דאם".
אסכולת מלחינים, שמרכזה באביניון שבדרום צרפת, התפתחה; המוזיקה המסוגננת לעילא ולעילא של תקופה זו נקראת לעיתים קרובות ארס סובטיליור, אם כי יש מלומדים הבוחרים לראות בה פיתוח מאוחר של הארס נובה, במקום לפצל אותה כאסכולה נפרדת. הרפרטואר המוזר אך המעניין הזה של מוזיקה, המוגבל בתפוצתו הגאוגרפית (דרום צרפת, אראגון ובהמשך, קפריסין), שנועד בבירור לביצוע של מומחים לאוזני קהל של מביני דבר אניני טעם, כמוהו כהערת סיכום לימי הביניים בשלמותם.
הפלנטריום ע"ש משפחת ויליאמס

היסטוריה

תחילת דרכו של הפלנטריום בשטח קרקע שהוקצה לידי האגודה הישראלית לאסטרונומיה בשנת 1953 במערב ירושלים לשטח שהוקצה לאחר מכן לאוניברסיטה העברית בעזרת תרומה של משפחת ויליאמס, ממנהלות בנק אפ"ק (לימים בנק לאומי) במימון של 200,000 לירות.
בשנת 1962 עבר אל הפלנטריום טלסקופ, מכפר הנוער בן שמן, ששימש את המדען אלברט איינשטיין.
בעקבות התמעטות הפעילות של האגודה הישראלית לאסטרונומיה בפלנטריום, בשנת 1986 עבר הניהול של הפלנטריום מידי האגודה לרשותה המלאה של האוניברסיטה ונבלע בשטח הקמפוס של גבעת-רם. האוניברסיטה הסבה חלק מהמבנה לשטחי משרדים. האגודה ניהלה תביעה משפטית נגד האוניברסיטה, אך האוניברסיטה זכתה והמבנה נותר ברשותה.
בשנת 1987 ננטש מבנה הפלנטריום.]
ד"ר אופיר אשל, המשמש בתור ביולוג באוניברסיטה, גילה את הטלסקופ במרתף הבניין הנטוש. רק לאחר השוואת אחד המכשירים עם תמונות מארכיון איינשטיין באוניברסיטה הוכר המכשיר כטלסקופ של איינשטיין ושוחזר לאופן המקורי.
בשנת 2007 נחנך הטלסקופ מחדש במרכז הנוער ע"ש מאירהוף באוניברסיטה.

פרויקט הקמת מוזיאון אלברט איינשטיין

בשנת 2012 החליטה ממשלת ישראל על הקמת מוזיאון אלברט איינשטיין בקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים שמתוכנן להחליף את מבנה הפלנטריום הישן והנטוש. המוזיאון מתוכנן לכלול את כתביו של אלברט איינשטיין ופריטים נוספים מחייו. בנוסף - מתוכנן המוזיאון לכלול גם פלנטריום ומצפה כוכבים בשטחו ואמור להיות תשובה ישראלית למכון האסטרונומי "מגדל איינשטיין" המצוי בפארק המדע על שם אלברט איינשטיין בעיר פוטסדאם בגרמניה.
עמק סן גבריאל

אוכלוסייה

רוב רובה של האוכלוסייה בעמק סן גבריאל היא היספנית ומזרח-אסיאתית. במהלך שנות ה-70 וה-80 הגיעו לעמק מהגרים רבים מטאיוואן, והחל משנות ה-80 ועד היום מגיעים לאזור יותר ויותר מהגרים סינים. כיום בעמק סן גבריאל חיה האוכלוסייה הגדולה ביותר של סינים בארצות הברית.
האוכלוסייה הלבנה בעמק מרוכזת בעיקר בפסדינה, גלנדורה, מונרוביה, סיירה מנדרה וצ'רטר אוק. כמות האפרו-אמריקאים בעמק נמוכה יחסית.

אקלים

כמו שאר אזור לוס אנג'לס, גם בעמק סן גבריאל שורר אקלים ים תיכוני ומזג אוויר חם וקיצי. שלג הוא נדיר באזור, אך מדי פעם יורד בחורף בהרי סן גבריאל.
צמד העמרנים

צמד העמרנים הוא צמד זמרים ישראלי, האחים שלום וברק עמרני, שהיה פופולרי משנות ה-60 עד שנות ה-80.

היסטוריה

האחים שלום (הבכור) וברק עמרני נולדו בשכונת כרם התימנים לשושנה, מנהלת משק הבית של ראש העיר דאז, מאיר דיזנגוף, והאב, רחמים, היה בעל חנות תבלינים בשוק הכרמל הסמוך. משפחתם עלתה מתימן כבר בסוף המאה ה-19 ונמנתה על מייסדי השכונה. האחים למדו את שירי תימן בביתם. בסוף שנת 1955 החל שלום, עוד לפני גיוסו לצה"ל, לנגן עם יוסף פלטה כ"צמד הגיטרות". הצמד פעל כשנתיים ובשנת 1962 הופיע תקליטם היחיד, שכלל את הלהיט "שובה אלי". שלום שירת בצה"ל בלהקת חיל השריון ולאחר שחרורו צירף אליו את אחיו צעיר, ברק. המנהל המוזיקלי של הצמד היה יוסף הדר, שבחר ועיבד את השירים בתקליט אריך הנגן הראשון, "העמרנים", שהופיע ב-1966. התקליט כלל גם שירי מסורת תימניים. שני האחים, שליוו את עצמם בגיטרות, הופיעו בכל רחבי הארץ והתפרסמו בשיריהם: אגדת הל"ה, ברח המלך, הרמטכ"ל התימני, אביגיל ועוד. הצמד השתתף בכמה מופעים של פסטיבל דרור למנצח שיר מזמור. בשנת 1976 ביצעו השניים את שירו של אורי שבח, "פזמון האגודה", בפסטיבל הזמר המזרחי וזכו במקום השני בתחרות. בתחרות הזמר העברי בשנת 1985 בערד השתתפו בשיר "עוד תוסס היין" של מוני אמריליו ועדנה פלג. בשנת 1988 הוציאו את תקליטם השני "רוח דרומית" שכלל שירים תימניים ישנים. התקליט הופיע כתקליטור ב-2007.
פרד רוטן

קריירה

רוטן נולד בעיירה לה-ורנה במחוז חלדרלנד. כשחקן רוטן היה כל שנותיו בקבוצת נעוריו טוונטה אנסחדה ההולנדית, שם שיחק כבלם. ב-317 הופעות ליגה הוא כבש 11 פעמים. רשם הופעה אחת במדי נבחרת הולנד, פרש בסוף 1992.
כשנה לאחר פרישתו ממשחק החל את קריירת האימון. תחילה כמאמן נוער בטונטה ולאחר מכן כעוזר מאמן. ב-1999 הוא הפך לראשונה למאמן ראשי בטוונטה ושימש בתפקיד במשך שנתיים, כשבעונה השנייה הוא זכה בגביע אחרי ניצחון על פ.ס.וו בפנדלים. לאחר מכן שימש כעוזרו של מאמן פ.ס.וו. איינדהובן חוס הידינק, וב-2006 שב לטוונטה כמאמן ראשי. את עונתו השנייה במועדון (07/08) סיים במקום הרביעי בליגה והעפיל לליגת האלופות בזכות ניצחון על אייאקס במשחקי הפלייאוף. בסיום העונה קיבל את פרס "ריינולס מיכלס" - מאמן השנה בהולנד.
עונה לאחר מכן חתם לשנתיים בשאלקה 04. למרות סגל שכלל שחקנים כמו איבן רקיטיץ', מנואל נוייר, חליל אלטינטופ ועוד, הוא לא הרשים על הקווים ופוטר לפני סיום העונה. לאחר חוסר ההצלחה בגרמניה חזר פרד להולנד וחתם בפ.ס.וו כמאמן ראשי. בשתי עונותיו הראשונות סיים במקום השלישי בליגה, כאשר ב-24 באוקטובר 2010 רשם ניצחון 10-0 על פיינורד החזקה. מדובר בהפסד הגדול ביותר בהיסטוריה של פיינורד. בעונתו השלישית במועדון פוטר לקראת סיום העונה, ומחליפו פיליפ קוקו הוביל את הקבוצה לזכייה בגביע הולנד. בשנים אלו שיחקו תחתיו שחקנים כמו איברהים אפליי, דרייס מרטנס, ג'רמיין לנס, ויינלדום ועוד.
התחנה הבאה שלו הייתה ויטסה בין השנים 2012-2013 איתה סיים במקום הרביעי בליגה ועזב בסיום העונה. בעונת 2014-2015 חתם רוטן בפיינורד הוא הצליח להעפיל איתה לשלב הבתים של הליגה האירופית ולאחר מכן גם להעפיל לשלב הנוקאאוט שם הודח על ידי רומא. בסיום העונה עזב לאחר שלא הצליח להבטיח את המקום לליגה האירופית. את העונה האחרונה העביר כמאמן ראשי בדובאי בקבוצת אל-שבאב.
ב-24 בינואר 2018 מונה למאמן מכבי חיפה. את משחק הבכורה שלו על הקווים העביר ב-27 בינואר נגד מכבי פתח תקווה באצטדיון סמי עופר, אשר הסתיים בתוצאה 1–1. תחת הדרכתו המשיכה הקריסה של הקבוצה והיא הסתבכה במאבקי התחתית בסכנת ירידה לליגה הלאומית, אך סיימה לבסוף במקום ה-10 ונשארה בליגה. הקבוצה המשיכה ביכולתה החלשה גם בפתיחת העונה הבאה והשיגה רק תשע נקודות בשמונת המשחקים הראשונים. בעקבות התפטרותו של מוחמד אלאך מתפקיד המנהל המקצועי של הקבוצה הודיע רוטן גם הוא על התפטרות. ב-6 בינואר 2019 מונה למאמן אנדרלכט הבלגית. ב-16 באפריל 2019 פוטר מתפקידו.
מרוץ לאתמול

עלילה

הסדרה עוסקת בטרו דייוויס, בוגרת קולג' עם שאיפות ללמוד רפואה, המתחילה בפרק הראשון לעבוד בחדר המתים המקומי. שם היא מגלה כי יש לה כישרון מיוחד – גופות של אנשים שמתו בנסיבות בלתי טבעיות פונות אליה לעזרה. ברגע שהן עושות זאת, היום חוזר על עצמו מרגע יקיצתה של טרו. עבור שאר העולם, יום זה מתרחש לראשונה. טרו היא היחידה שזוכרת כי היום חוזר על עצמו ומנסה לעשות כל שביכולתה כדי להציל את האדם שפנה אליה לעזרה.
במהלך החלק השני של העונה, אדם בשם ג'ק מנסה לחבל בעבודתה של טרו, ולמנוע ממנה להציל את מי שהיה אמור למות.
מנטרה

סוגי מנטרות

המנטרות הן לרוב צלילים מקודשים או שמות של האל. דוגמה למנטרה בולטת היא "אום" או "אום מאני פאדמה הום", שמשמעותה בתרגום הרווח: "הלל לאבן החן שבלוטוס" (מאני: אבן חן, פאדמה: פרח לוטוס). מנטרה הינדית ידועה אחרת היא מנטרת ה"הרא קרישנה", תפילה בת שש-עשרה מילים המורכבת משמות האל בסנסקריט. יש גם שהמנטרה היא צליל חסר משמעות שמוליך את התודעה באופן טבעי לסמאדהי, אל המוחלט.

השפעות המנטרה

בניגוד למילים הנאמרות במהלך שיחה, המנטרה אמורה לקבל את עוצמתה מהתגובה האנרגטית שהצליל שלה יוצר, ללא תלות בהקשר בו נאמרה. אמירת המנטרה בקול תוך חזרה עליה שוב ושוב, יוצרת צליל מיוחד המושפע מהתדירות בה נאמרת המנטרה. המנטרה גורמת לתודעה ליצור מחשבות חיוביות וכך הופכת את מתרגל המנטרה לממוקד וחסין יותר בפני מצבים קשים. יש המאמינים כי הצליל יוצר תגובה אנרגטית הן בגוף הפיזי והן בגוף האנרגטי, וכתוצאה מכך המנטרה מאזנת ומטהרת את התודעה, ובכך מגינה ממחשבות שליליות ומאנרגיות הרסניות. בסוגי מדיטציה של אנרגיה, אומרים מנטרות תוך דגש על הבנת משמעותן כדי ליצור השפעה אנרגטית גבוהה יותר לעומת אמירת המנטרה ללא כוונה או הבנה מעמיקה.
מרגל במשרה חלקית

עלילה

בוב הו (ג'קי צ'אן) הוא סוכן סמוי של ה CIA, המחליט לפרוש מחיי הביון לאחר שהצליח לתפוס את המבוקש הרוסי אנטון פולדארק. הוא נפגש עם חברתו ג'יליאן הגרה בשכונותו שאיתה הוא במערכת יחסים, ומבקש ממנה להתקדם הלאה במערכת היחסים ביניהם, ג'יליאן מסרבת מפאת שילדיה אינם מחבבים את בוב כלל. בוב שתכנן לספר לה על עבודתו האמיתית אינו מספיק מכיוון שהוא נקרא בדחיפות לסוכנות הביון, לג'יליאן יש שלושה ילדים ממערכות יחסים קודמות. הגדולה פארן (בת חורגת) המאמינה שאביה שעזבה יחזור אליה, איאן ונורה. ג'יליאן וילדיה בטוחים כי בוב הוא מוכר עטים.
לאחר זמן, אביה של ג'יליאן חלה, והיא נסעה לבקר את אביה בבית חולים, בוב מתנדב להשגיח על ילדיה כדי לרכוש את חיבתם, ונתקל בקושי רב מצידם, הם בזים לו ורבים איתו כדי להיפטר ממנו. הוא מחליט להיעזר בטכנולוגות של ה- CIA, ולאחר מאמצים אף משיג שליטה עליהם. בינתיים שותפו קולטון ג'יימס () מודיע לו כי פולדארק נמלט כשהובל בדרך לכלא והם חושדים שיש חפרפרת ב- CIA. קולטון שולח קובץ למחשב של בוב שנלקח ממחשביהם של הרוסים המכיל צופן סודי ביותר עבור פולדרק. ובעת שביקרו הילדים בביתו של בוב, איאן מוריד את הקובץ הסודי לאייפוד שלו כי חשב שזה קובץ מוזיקה.
הרוסים מגלים שיש למישהו עותק של הקובץ ומאתרים את בוב. הם תוקפים אותו ליד נורה הקטנה אך לאחר קרב הוא מצליח להימלט מהם. בוב אוסף את הילדים והולך למסעדה סינית, שם אחד הרוסים תוקף אותו שוב. בוב מביס אותו ולילדים הנדהמים הוא נאלץ לספר על עבודתו האמיתית. הבוס שלו גלייז מופיע וחושף שבוא הבוגד, ותוך שהוא מכוון אליו אקדח הוא דורש את הקובץ, בוב מטעה אותו עם הצב של נורה ונמלט מהמקום, ושוכר חדר במלון שם מסתתר עם הילדים. פארן מתקשרת לג'יליאן ומספרת לה על עבודתו המסוכנת של בוב המאשר את דבריה בלית ברירה. ג'יליאן נזעקת וממהרת הביתה מחשש לביטחונה של ילדיה, וכועסת על בוב ששיקר לה ושסיכן את משפחתה.
בוב יוזם פגישה עם הרוסים וגלייז הבוס שלו, ומפזר מצלמות ומיקרופונים כדי לתעד את בגדיתו של גלייז. איאן שרוצה להיות מרגל כמו בוב עוקב אחריו ומגיע למפעל, ופארן שעקבה אחרי איאן מגיעה אחריו. השלישייה נתפסת על ידי הרוסים שגילתה את כל המצלמות והמיקרופונים. לאחר שחקרו אותם התברר שאיאן הוא זה שהעתיק בטעות את הקובץ על ה- אייפוד שלו. הם הולכים לביתה של ג'יליאן ומשאירים כמה שומרים על בוב והילדים, בוב מצליח להביס את השומרים והם נוסעים במהירות הביתה. בוב מאוכזב שלא הצליח לתעד את בגידתו של גלייז אבל איאן הפתיע אותו שהקליט הכל על הסלולרי שלו. בוב שולח את ההקלטה לחבירו קולטון גיימס.
לאחר נסיעה מהירה במיוחד הם מצליחים להגיע לפני הרוסים לביתה של ג'יליאן, ופולדרק וצוותו מגיעים מיד אחר כך. איאן שלקח לעצמו אביזרים של בוב, משתמש בהם כדי להביס את הרוסים שניסו לתפסם. זמן קצר לאחר מכן, קולטון וצוות CIA מגיעים לעצור את הרוסים ואת גלייז. ג'יליאן בתחילה מתעמתת עם בוב ודורשת ממנו שוב להתרחק, אבל לאחר שנורה אומרת שהיא רוצה שהוא יהיה אבא שלה ופארן ואיאן משכנעים אותה שבוב שיקר כדי להגן עליהם, היא מבינה כי הוא אדם טוב, והם מתחתנים.

הכנסות

לאחר שבוע מעת שעלה לאקרנים, ההכנסות עמדו על 9,9 מיליון דולר מ -2,924 בתי קולנוע. הסרט הכניס לבסוף 45.1 מיליון דולר מתקציב של 28 מיליון דולר.

ביקורות

ב- IMDb קיבל הסרט דירוג של 5.4, וכמו כן נכתבו על הסרט ביקורות שליליות כגון "העדר תסריט מצחיק מספיק" ו- "נכשל בכל רמה שאפשר להעלות על הדעת".
מרדכי אבי סרור

כסוחר

נולד בעיר אוג'דה שבמרוקו. טרם הגעתו לטימבוקטו ממרוקו בשנת 1859, היו סוחרים מוסלמים עוסקים במסחר ישיר מול כפרים ושבטים במערב אפריקה, באזור שכונה סודאן. הסוחרים הערבים פעלו כדי למנוע כניסה של סוחרים לא-מוסלמים לתחרות עמם.
כאדם שטייל תכופות והכיר את דרכי הארץ, התאים לתפקיד הסוחר. הוא היה פיקח, נועז, ממולח והתבטא בבהירות, אך החשוב מכל, התמצא בחוקי הקוראן כשם שידעו אותם מוסלמים. 
במהלך נסיעותיו לטימבוקטו העדיף שרוב סחורתו תועבר דרך הסהרה על שיירה קצרה של גמלים המלווה במורה דרך מקומי.
כיהודי, נמנע ממנו להקים עסק מסחר משלו. הוא פנה לשליט המקומי, פולאני אמיר, וניהל איתו משא ומתן מתוקף היותו 'ד'ימי' - בן עם הספר. וכך, בשנים 1860-‏1862 היה הוא ואחיו לסוחרים מצליחים ומוכרים באזור. לאחר שצבר הון קטן חזר למרוקו ב-1863 ונתן לאביו סכום גדול של כסף. הוא שיכנע את אחיו האחרים להצטרף אליו בנסיעתו הבאה לטימבוקטו.

הסתירה בין חוקי הדימים והקמת בית הכנסת

הקמת בית כנסת בשטח מוסלמי אסורה, בהתאם לתנאי עומר. לפיכך לא ברור האם הוקם המבנה בפועל לפני הכיבוש הצרפתי בשנת 1894. יחד עם זאת, נפוץ היה בקרב יהודי מרוקו ש'בית הכנסת' היה פשוט כינוי למקום ההתכנסות שבו היו מתפללים חברי הקהילה. חברי הקהילה ידעו את התפילות בעל פה ולכן לא היו זקוקים לסידורים ויכלו לקיים את התפילות בביתו של כל אחד מהם. כמו כן, ניתן לציין כי תנאי עומר אמנם אסרו בניית בתי כנסת חדשים אך לא אסרו על רכישת מבנה קיים ושימוש בו כבית כנסת.
רקוויאם (סן-סנס)

הרקוויאם של סן-סנס, אופ' 54 הוא יצירה פרי עטו של המלחין הצרפתי קאמי סן-סנס לטקסט הרקוויאם הקתולי. היצירה הולחנה בשנת 1878 ולא נחשבת לאחת מהיצירות החשובות של סן-סנס.

חיבור היצירה

קאמי סן-סנס לא היה אדם דתי, אולם בשל בעיות כלכליות הוא עבד כנגן עוגב בכנסיית מדלן בפריז, בסוף שנות השבעים של המאה ה-19. בשנת 1877 נפטר אלברט ליבון, שהיה מעריץ של סן-סנס, ובעזבונו הוריש למלחין 100,000 פרנק בתנאי שיכתוב רקוויאם לזכרו. סן-סנס קיבל את ההצעה בשמחה, שכן הכסף שחרר אותו מתלות בכנסיית מדלן. הוא כתב את היצירה בברן, שם שהה במשך שמונה שבועות באותה השנה, והיא בוצעה לראשונה ב-22 במאי 1878, יום השנה לפטירתו של ליבון, בכנסיית סן-סולפיס בפריז. ביצוע הבכורה של הרקוויאם לא הכה הדים ולא דווח בעיתונות.
הרקוויאם מתקשר גם לטרגדיה האישית של סן-סנס. שישה ימים לפני ביצוע הבכורה של הרקוויאם נהרג אנדרו, בנו הבכור של סן-סנס בן השנתיים וחצי לאחר שנפל מחלון, ושבועות ספורים לאחר מכן נפטר בנו השני, שהיה בן חצי שנה, ממחלה.

היצירה

הרקוויאם לא נחשב לאחת היצירות המפורסמות של סן-סנס והוא לא מבוצע תכופות, עם זאת הרקוויאם זכה לכמה הקלטות וביצועים. הרקוויאם של סן-סנס, בניגוד לרקוויאמים אחרים בני התקופה כמו הרקוויאמים של ברליוז, ורדי ודבוז'אק, כתוב לתזמורת קטנה ובניגוד לרקוויאם של פורה כולל את כל מזמורי הרקוויאם. דבר זה הופך את הרקוויאם לאחד הרקוויאמים היחידים מן התקופה הרומנטית שנועד ללוויות של ממש בכנסיות, ולא לאולמות הקונצרטים. 
זמן ביצוע ממוצע של היצירה הוא כ-35 דקות.

הרכב

היצירה הולחנה למקהלה מעורבת בת ארבע קולות, לארבעה סולנים (סופרן, אלט, טנור ובס) ולתזמורת הכוללת: 4 חלילים, 2 אבובים, 2 קרנות אנגליות, 4 בסונים, 4 קרנות יער, 4 נבלים, טימפני, עוגב וסקיצת כלי קשת (כינור ראשון וכינור שני, ויולות, צ'לי וקונטרבסים).
ריימונד צ'או

ריימונד צ'או מאן-וויי (באנגלית: Raymond Chow Man-Wai; ‏1 בינואר 1929 - 2 בנובמבר 2018) היה מפיק סרטים הונג קונגי, ומנחה, שהיה אחראי לגל סרטי אמנויות הלחימה בקולנוע ההונג קונגי והעלאתו למעמד בינלאומי. כמקים חברת הסרטים גולדן הרבסט (Golden Harvest), הוא הפיק כמה מהכוכבים הגדולים ביותר בסוגה זו, בכללם: ברוס לי, ג'קי צ'אן, ריקי טאם ורבים אחרים.

שנותיו הראשונות

צ'או היה סיני ממקור האקה האן (Hakka Han). הוא למד באוניברסיטת שנחאי סנט ג'ון (Saint John's University, Shanghai) וקיבל תואר ראשון בעתונאות ב-1949. ב-1951 הוא הצטרף לסניף חברת קול אמריקה בהונג קונג. הוא גם למד אמנות לחימה תחת מאסטר לאם סאי-ווינג (Lam Sai-wing).

הקריירה הקולנועית

צ'או כיהן כמנהל הפרסום וההפקה באולפני האחים שואו (Shaw Brothers Studio) בשנים 1970-1958. הוא החכיר מידי אולפני קאתי (Cathay's studio) ‏104 אולמות קולנוע בדרום מזרח אסיה. באותה עת קאתי שלטו בתעשיית הסרטים המלזית. 
כשקאתי רצו לסיים את עסקי החברה בהונג קונג, צ'או עזב את האחים שואו וייסד את גולדן הרבסט ב-1970. צ'או שכר את ברוס לי והצליח להפוך את גולדן הרבסט למתחרה רצינית לאחים שואו. תחת מנהיגותו של צ'או הפכה גולדן הרבסט לחברה המובילה בתעשיית הקולנוע ההונג קונגית והיא הובילה בשנות השבעים והשמונים במכירות כרטיסים בהונג קונג.
למרות שנזקפים לזכותו של צ'או הפקת סרטים רבים, הרי בראיון רדיו שנערך בעקבות יציאתו לאקרנים של הסרט Zu Warriors from the Magic Mountain אמר הבמאי Tsui Hark בראיון עם ביי לוגן שקרדיט זה חסר חשיבות. Tsui אמר שתפקיד המפיק אינו יותר מאשר מתן אור ירוק לפרויקט, ושמפיקים כמו צ'או נראו לעיתים נדירות באתרי הצילום במהלך עשייתם של הסרטים.
פסח גינזבורג

פסח גינזבורג (מופיע גם גינצבורג; תרנ"ד, 1894, בכפר ליפניקי, ווהלין – ח' בשבט תש"ז, 29 בינואר 1947, תל אביב) היה מתרגם עברי, עורך ומו"ל.

תולדותיו

פסח גינזבורג היה בנו של מלמד ב"חדר מתוקן", ולמד אצל אביו. בהמשך עזב את העיירה, ויצא לעיר אודסה, שם השלים את לימודיו. בשנת 1911 פרסם את שיריו הראשונים בעיתון "השילוח", ומאז פרסם כל חייו שירה, סיפורת ובעיקר תרגום. בשנת 1913 יצא לנדודיו כדי להגר לאמריקה. בניו יורק התקרב לחבורת סופרים צעירים שכתבו עברית.
בשנת 1918 עזב את אמריקה ויצא בחזרה לרוסיה בניסיון להציל את הוריו ואחותו שנותרו שם. הוא הגיע לכריסטיאניה (אוסלו של היום) ושם שהה כשישה חודשים. במהלך שהותו הוא למד נורווגית ותרגם, לראשונה בעברית, מיצירות הסופרים הסקנדינבים המפורסמים בלשונות המקור. עד סוף שנות הארבעים היה פסח גינזבורג המתרגם העברי היחיד שתרגם מיצירותיהם. גינזבורג המשיך לרוסיה בניסיון לחצות את קו החזית במלחמת האזרחים ברוסיה בין הכוחות הצבאיים: "לבנים" ואדומים," אך נתפס בידי כוחות בריטיים, נחשד בריגול לטובת ה"אדומים," ונשלח לבריטניה.
גינזבורג ישב עת קצרה בלונדון, וגם שם השתתף בקביעות בעיתונות העברית. בשנת 1922 עלה גינזבורג לארץ ישראל, והחל לעסוק בעבודות תרגום ועריכה. 
גינזבורג ערך בין השאר את היומון "הזמן", את השבועון "החיים", את בטאון התאחדות האיכרים, "בוסתנאי" ופרסומים רבים אחרים. בין השנים 1928–1932, ערך והוציא את "הספרייה הקטנה", שבה נדפסו כארבעים ספרים. פסח גינזבורג תרגם וערך גם ספרונים לילדים, ובהם כמה מיצירות המופת של ספרות העולם לילדים. וכן עבד כעשרים שנה בעיתון "הארץ", ושימש שם כעורך לילה.
גינזבורג כתב גם כמה ספרים בעברית, סיפורים, שירים וזכרונות.
אחיו היה הסופר והעורך שמעון גינצבורג.