google/wiki40b huggingface dataset:
ערש המין האנושי

טאונג

אתר מאובני הגולגולת בטאונג (Taung Skull Fossil Site) (מיקום 27°37′10″S 24°37′59″E) משתרע על שטח של 158.74 הקטאר וכולל ארבע מערות, 19 אתרים פלאונתולוגיים אחרים ומספר מכרות ואתרים היסטוריים. באתר זה התגלתה בשנת 1924 גולגולת אשר זכתה מאוחר יותר לכינוי "הילד מטאונג", השייכת לאוסטרלופיתקוס אפריקנוס ואשר גילה בין 3 ל-3.5 מיליון שנים. מספר סברות הועלו באשר לאופן מותו של הילד, וביניהן בידי בני מינו, על ידי יונק טורף או בפגיעתה של ציפור טרף. המחקר הטפונומי מצביע לסברה אחרונה זו כמקובלת ביותר כיום. עוד נתגלו במקום מאובני בבונים. חשיבותו של הילד מטאונג היא בכך שזהו הממצא הראשון שהתגלה באזור המוכרז כולו, ואשר אישר את סברתו של צ'ארלס דרווין בדבר הקרבה בין קופי האדם האפריקאים לאדם.

מערת רייזינג סטאר

בשנת 2013 התגלו כ-1,500 חלקי מאובנים, המייצגים לפחות 15 פרטים של אדם, במערת רייזינג סטאר (Rising Star - "הכוכב העולה"), כ-40 ק"מ צפונית-מערבית ליוהנסבורג. עם תום בדיקת המאובנים, הוכרז ב-10 בספטמבר 2015 כי הם שייכים למין לא מוכר של אדם, אשר זכה לשם הומו נאלדי, על שם המערה בה התגלו שרידיו (נאלדי הוא "כוכב" בשפת סותו).
טוני דיצ'יקו

ראשית חייו

טוני דיצ'יקו נולד בוות'רספילד, קונטיקט לאב ממוצא איטלקי ולאם יהודיה. את לימודיו הוא סיים בבית הספר התיכון המקומי והיה פעיל בו בענפי הכדורגל, הבייסבול והכדורסל. ב-1970 הוא סיים את לימודיו במכללת ספרינגפילד, מסצ'וסטס ובשנתו האחרונה ללימודים שימש כשוער נבחרת המכללה. הוא שיחק בקבוצות קונטיקט ווילדקטס ורוד איילנד אושנירס מליגת הכדורגל האמריקאית במשך חמש שנים ובשנת 1973 הופיע הופעה אחת במדי נבחרת ארצות הברית בכדורגל. בתקופה זו הוא גם לימד חינוך גופני בבית ספר בבלאו פולס בורמונט.

קריירת אימון

בשנת 1991 מונה דיצ'יקו למאמן השוערות של נבחרת ארצות הברית בכדורגל נשים. כמו כן הוא שימש כמאמן השוערים של נבחרת ארצות הברית עד גיל 20 לגברים בשנת 1993. בשנת 1994 הוא מונה להיות המאמן הראשי של נבחרת הנשים ובתפקידו זה קבע שיא של 103 ניצחונות, 8 הפסדים ו-8 משחקי תיקו, כששיא הישגיו היה הניצחון הדרמטי על נבחרת סין בגביע העולם בכדורגל נשים 1999. ב-2008 ניהל דיצ'יקו את נבחרת הנשים עד לגיל 20 כשניצחה במשחקי הגביע העולמי בצ'ילה. בין השנים 2009-2011 שימש דיצ'יקו כמאמן קבוצת בוסטון ברייקרס מהליגת הכדורגל המקצוענית לנשים (WPS). בשנים 2000-2003 שימש דיצ'יקו בתפקיד ניהולי באיגוד הכדורגל האמריקאי לנשים. לאחר סיום קריירת האימון שלו שימש דיצ'יקו כפרשן בשידורי רשת ESPN. ב-2012 נבחר דיצ'יקו להיכל התהילה הלאומי של הכדורגל. דיצ'יקו היה נשוי ואב לארבעה בנים.
טוני דיצ'יקו הלך לעולמו ממחלת הסרטן בביתו שבוות'רספילד, קונטיקט ב-19 ביוני 2017 בגיל 68.
צמד רעים

אודות

גוטסדינר ורוזנבאום היו חברי להקת הרבנות הצבאית. כשהשתחררו מצה"ל, בשנת 1969, החלו להופיע יחד בשם "צמד רעים". הם הופיעו ברוב פסטיבלי הזמר החסידי. בסוף 1971 זכו במקום השלישי עם השיר "והבא עלינו". בשנת 1971 זכו במקום הראשון בפסטיבל שירי התנ"ך עם השיר "אשת לוט". שנה לאחר מכן זכו בפסטיבל הזמר החסידי עם השיר "עוד יישמע" במקום השני. בשנת 1975 זכו שוב במקום השני כששרו את "ולירושלים עירך" יחד עם גלי עטרי. בשנת 1974 יצאו לסבב הופעות בדרום אמריקה ובשנת 1975 הופיעו בקנדה ובארצות הברית.
זכו באות הוקרה על תרומה ייחודית לזמר העברי מטעם אוניברסיטת בר-אילן במאי 2009. צפויים לקבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם האוניברסיטה ב-2019.

טלוויזיה

בסוף 1969 הופיעו במוצאי שבת בטלוויזיה בתוכנית "המבדיל בין קודש לחול". 
בהמשך הגישו תוכניות מסורת שונות במשבצת ערב שבת/מוצאי שבת. בשנים 1973-1972 הגישו את התוכנית "יום השישי". בשנים 1976-1975 הגישו את התוכנית "שלום לבוא שבת". בשנים 1980-1977 הגישו את התוכנית "בצאת השבת".
קרחון גרין (רכס האסקל)

גילוי הקרחון

הקרחון מופה לראשונה על ידי משלחת חקר קרחון דרווין (The Darwin Glacier Party) שהייתה חלק מהמשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1958–1956.

מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו בשל הצבע הירוק של פני הקרחון.
נבחרת גאורגיה בכדורגל

שיאים

נכון ל-19 בנובמבר 2018. כתב מודגש מסמל שחקן פעיל בנבחרת.
A New Day... Live in Las Vegas

רקע ותוכן

אלבום ההופעה מכיל שלושה עשר ביצועים של דיון בהופעה חיה, במהלך סדרת המופעים שלה באולם "The Colosseum at Caesars Palace", שבנבדה, לאס וגאס ובנוסף מכיל אלבום ההופעה גם שני ביצועים (באולפן הקלטות ולא בהופעה חיה), ביצוע לשיר "You and I", שיר חדש אשר גם יצא כסינגל מתוך האלבום וביצוע לשיר חדש נוסף, בשם "Ain't Gonna Look the Other Way". בנוסף לכך, יצאה לאור גרסה נוספת לאלבום; גרסה הכוללת די וי די של סרט תיעודי באורך 45 דקות הנקרא "One Year... One Heart".  
אלבום ההופעה כולל חמישה ביצועים חיים לשירים אשר לא הופיעו באלבומים קודמים של דיון: "Fever", "I've Got the World on a String", "I Wish", "If I Could" ו-"What a Wonderful World" אך מאוחר יותר שני השירים האחרונים נכללו באלבומה Miracle. השיר "If I Could" הוא גרסת כיסוי לשירה של הזמרת ננסי וילסון שבשנים קודם לכן זכה לגרסאות כיסוי נוספות. במהדורה הצרפתית של אלבום ההופעה, ישנו ביצוע נוסף לשיר בשם "Contre nature" אשר במהדורה זו מופיעה כרצועת בונוס. 
הגרסה המקורית של אלבום ההופעה הייתה אמורה לצאת לאור במקור בסתיו של אותה השנה, לאחר שנערכו מספר שינויים במופע מאז שהמופע הזה צולם, אך בסופו של דבר גרסה זו יצאה ב-2007 בשם "Live in Las Vegas: A New Day...".

הצלחה מסחרית

אלבום ההופעה זכה להצלחה רבה מבחינה מסחרית כאשר קיבל את תואר הזהב בארצות הברית, עבור מכירות של 530,000 עותקים. בבריטניה זכה לתואר הכסף, עבור מכירות של 60,000 עותקים. ביוון נמכר אלבום ההופעה בכ-10,000 עותקים ובכך זכה לתואר הזהב.
בצרפת לא זכה אלבום ההופעה לתואר מסוים, אך מכירותיו שם נעמדות בכ-55,000 עותקים בסך הכל.
ויקטור השני

ויקטור השני (בלטינית: Victor II; ‏1018 - 28 ביולי 1057) היה אפיפיור מ-13 באפריל 1055 ועד מותו. נולד כגבהארד, רוזן קלוו, טולנשטיין והירשברג (Gebhard Graf von Calw, Tollenstein und Hirschberg), היה זה האפיפיור האחרון ממוצא גרמני שמונה על ידי היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. כמו לאו התשיעי שכיהן לפניו וכמו אלכסנדר השני וגרגוריוס השביעי שיבואו לאחריו, היה רפורמטור שביקש לטהר את הכמורה משחיתות ולהדגיש את עליונות האפיפיור כשליט העולם הנוצרי.

תולדות חייו

נולד בקלוו (Calw) שבשוואביה, למשפחת אצולה, אביו היה נאמנו של היינריך השלישי. בגיל 24 מונה לבישוף איכשטאט ( Eichstätt) בבוואריה. בתפקיד זה היה לאחר מיועציו הקרובים של הקיסר. 
לאחר מותו של לאו התשיעי, נבחר גברהארד בספטמבר 1054 על ידי היינריך במיינץ, בהסכמתו של הילדברנד (לימים גרגוריוס השביעי). הוא הוכתר בבזיליקת פטרוס הקדוש ברומא ב-13 באפריל 1055 ונטל לעצמו את השם ויקטור השני. ביוני כינס ועידה בפירנצה, בראשות הקיסר, בה חזר על דרשותיו של קודמו בגנות השמעונות (רכישת משרות כנסייתיות בכסף) ונישואי כהני דת. שנה לאחר מכן זומן לחצר הקיסר בהרי ההארץ והיה ליד מיטת הקיסר עם מותו ב-5 באוקטובר 1056.
כפטרון של הילד היורש, היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ויועצה של אמו, אגנס, היה בידי האפיפיור כוח שלטוני עצום. מטרתו של ויקטור השני הייתה כינון "שלום אלוהי" בין כל הנוצרים בקיסרות, תוך הדגשת עליונותו של השלטון הרוחני על זה הארצי. ביולי 1057 שב לאיטליה ומת בארצו, בדרכו לרומא, ב-28 ביולי.
הוא נקבר ברוונה, במאוזוליאום של תאודוריקוס.
American Me

עלילת הסרט

הסרט אשר מציג שלושים שנה בחיי כנופיות הרחוב המקסיקניות במזרח לוס אנג'לס תוך שמתמקד בנער מקסיקני-אמריקאי בשם מונטוייה סאנטנה (מגולם על ידי אדוארד ג'יימס אולמוס) ובידידיו - מונדו וג'יי.די (שאינו ממוצא מקסיקני אלא "לבן"). בתחילת הסרט, בעודם בגיל 16, ג'יי.די מקים את הכנופיה שלהם. הכנופיה נעצרת זמן קצר לאחר מכן לאחר במהלך שוד אותו ביצעו והם נשלחים לבית מעצר לקטינים (Youth detention center). בהמשך סאנטנה מסתבך שוב ומועבר אל בית הסוהר "Folsom State Prison" בקליפורניה למאסר ארוך טווח, שם הוא מעביר שמונה עשרה שנים מחייו והופך למנהיג של כנופיה בעלת השפעה בתוך כותלי הכלא ומחוצה לו. כאשר הוא משתחרר לבסוף הוא מנסה להסתגל לחיים בחוץ ומגלה שהעולם השתנה רבות מאז שהוא נכנס לכלא.

הבסיס לסרט

דמותו של מונטיה סאנטנה התבססה באופן רופף על סיפור חייו של רודולפו קדנה, מנהיג כנופיית בית סוהר אשר כונתה "La Eme", אשר מוכרת כמאפיה המקסיקנית. קאדנה נדקר למות על ידי חברי הכנופיה היריבה "Nuestra Familia" לאחר שניסה לאחד את כנופיית "La Eme" עם כנופיית "Nuestra Familia". דמותו של ג'יי.די מבוססת על ג'ו מורגן אשר נחשב כ"סנדק" של המאפיה המקסיקנית אשר מוצאו היה קרואטי-אמריקאי.

ליהוק

אדוארד ג'יימס אולמוס ליהק בסרטו אסירים אמיתיים כניצבים כאשר צילם את הסצנות בבית הסוהר.
גלוק 17

היסטוריה

גלוק 17 הוא האקדח הראשון שעוצב ופותח על ידי החברה האוסטרית גלוק. האקדח ייחודי בכך שבייצור גוף הנשק ורבים מחלקיו נעשה שימוש חלוצי בפולימרים פלסטיים. האקדח הופיע לראשונה ב־1980 בצבא האוסטרי לבדיקת ניסיון, ונכנס לצבא האוסטרי תחת השם P80.
סקירות ראשונות על האקדח הציגו את כלי הנשק כאילו הוא עשוי כולו מפלסטיק, ולכן לא ניתן לגילוי בגלאי מתכות. הצגה זו אינה נכונה: הנוקר, הקנה, וחלקים נוספים עשויים ממתכת, ומופיעים בגלאי מתכות. האקדח קרוי "גלוק 17" משום שהוא מתבסס על הפטנט ה-17 שנרשם על שמו של גסטון גלוק, בניגוד לדעה הרווחת, הגורסת כי האקדח נקרא כך על שם כושר הנשיאה של מחסניתו הסטנדרטית.

תפוצה בעולם

אקדח גלוק 17 נחשב לאחד האקדחים הטובים בעולם ומשרת ביחידות לוחמה בטרור רבות בעולם. זהו האקדח הנפוץ ביותר בתחום הביטחון. בישראל נבחר האקדח על ידי משרד הביטחון כנשק ממלכתי, והוא משרת, בין השאר, בימ"מ, בשב"כ, ביחידות האבטחה הממלכתיות, אצל מאבטחי אל על, מאבטחי נמלים ואוניות, וכן בשייטת 13 (חברת גלוק מייצרת ערכה מיוחדת למניעת חלודה ממי הים עבור כוחות ימיים). בנוסף נמצא האקדח בשימוש, בין היתר, על ידי צבא אוסטריה; כוחות הביטחון של שוודיה; משטרת נורווגיה; בארצות הברית נמצא האקדח בשימוש הבולשת הפדרלית, ה-DEA - הרשות למלחמה בסמים, וכוחות משטרה בערים הגדולות: לוס אנג'לס, שיקגו, ניו יורק, ועוד; בצרפת משתמשות באקדח יחידות מיוחדות: - GIGN (היחידה הלאומית למלחמה בטרור), RAID (יחידת העילית של המשטרה), ו-GIPN (כוח המשימה המיוחד של המשטרה); בגרמניה - ה-GSG-9 (היחידה למלחמה בטרור של משטרת גרמניה); יחידות מיוחדות במשטרת איטליה - GIS ו-NIS; וכן יחידות מיוחדות של משטרת ספרד, הולנד, פולין, לוקסמבורג, במשטרת לונדון (CO-19), במשטרות אוסטרליה, מקסיקו, ברזיל ואחרות. עד היום מכרה גלוק מעל מיליון וחצי אקדחים מסוג זה לכוחות ביטחון שונים.
פאלאצו קאוואלי-פרנקטי

היסטוריה

המבנה הוקם בשנת 1565 כארמון עבור משפחת מארקלו, משפחת אצולה ונציאנית. במהלך המאה ה-19 שופץ המבנה בסגנון "גותי - ונציאני" ונוספו למבני עיטורי החלונות האופייניים לסגנון זה. השיפוץ נעשה ביוזמת הארכידוכס פרדריך פרדיננד לאופולד מאוסטריה אשר רצה להציג את עוצמת בית האבסבורג בוונציה על ידי בניית ארמון תואם על גדת התעלה הגדולה (באותה עת אוסטריה-הונגריה קיבלה חזקה בעיר ונציה בעקבות ניצחונותיהם על נפוליאון בונפרטה).
לאחר מותו של פרדיננד בשנת 1847, נרכש הארמון על ידי אנרי, רוסן שאמבור, אשר שכר את האדריכל ג'אמבאטיסטה מדונה להמשיך בשיפוץ המבנה.
בשנת 1878 רכש את המבנה הברון ריימונדו פארנקטי (בעלה של שרה לואיזה דה רוטשילד) ושכר את שירותי האדריכל קאמילו בוייטו לשפץ את המבנה. בוייטו הקים את גרם המדרגות המפואר המצוי כיום במבנה. 
בספטמבר 1922 נמכר המבנה למכון הפדרלי האיטלקי לאשראי עבור מחוז ונציה (Istituto Federale di Credito per il Risorgimento delle Venezie). 
ב-8 בספטמבר 1999 הפך המבנה למקום מושבו של המכון הונטי למדע ולאמנויות.
אדוטישקיס

תולדות היישוב

אדוטישקיס החלה כאחוזה במאה ה-14, ובשנת 1526 הועברה לבעלות משפחת רדזיוויל. מסוף המאה ה-19 החל היישוב להתפתח, והפך למרכז מסחר אזורי.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נפגע היישוב בשל קרבתו לקו החזית. לאחר המלחמה, נכלל במחוז וילנה שבשטח הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי אדוטישקיס

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-870 יהודים, למעלה משליש מתושביה, ופעלו בה מפלגות ותנועות נוער ציוניות ובתי ספר יידיים ועבריים. בתקופה הסובייטית הולאמו עסקים פרטיים בעיירה.
ב-2 ביולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ובו ביום רצחו בה כ-200 יהודים. כמה ימים לאחר מכן, הטילו על יהודי העיירה עבודות כפייה, והקימו במקום יודנרט.
ב-15 באוגוסט 1941 צוו יהודי העיירה לעבור בתוך שעתיים לגטו קטן שהוקם בה. ב-26 בספטמבר 1941 הובאו לגטו כ-300 יהודים מהכפר הסמוך סטויצישוק, וכעבור מספר ימים גורשו כל יושבי הגטו למחנה פוליגון, ולאחר כמה ימים נרצחו בו.
יורי סלזקין

יורי סלזקין (נולד ב-1956) הוא היסטוריון יהודי אמריקאי, פרופסור להיסטוריה רוסית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.

קורות חיים

סלזקין גדל במשפחה אינטלקטואלית שהתנגדה למשטר הסובייטי. בגיל 13 גילה לראשונה כי הוא יהודי מצד אמו. הוא למד ספרות ובלשנות באוניברסיטת מוסקבה במחלקה לפילולוגיה וסיים תואר שני. הוא עסק כמתורגמן מרוסית לפורטוגזית במוזמביק לאחר מכן חזר לרוסיה שם עבד במשך שנה וחצי בהוצאה לאור. הוא היגר לפורטוגל  וגר שם שנה, ומשם עבר לארצות הברית בשנת 1983. הוא סיים דוקטורט בהיסטוריה באוניברסיטת טקסס. היה עורך שותף במגזין Slavic Review. החל ללמד היסטוריה באוניברסיטת בברקלי שבקליפורניה. בשנת 1998 קיבל מעמד של פרופסור מן המניין.
בשנת 2004 יצא ספרו "המאה היהודית" בהוצאת אוניברסיטת פרינסטון. הספר זכה להצלחה רבה, וזכה בפרס הספר הטוב ביותר של מועצת הספרים הלאומית בארצות הברית. בשנת 2009 יצא בעברית בהוצאת אוניברסיטת תל אביב, בתרגום כרמלה ושחר פלד.
אלון רוזן

ביוגרפיה

רוזן נולד בכפר אז"ר ובגיל צעיר עבר להתגורר ביבנה שם התחנך בבית הספר התיכון ע"ש גינסבורג. שירת כלוחם בחיל התותחנים וסופח לתפקיד רס"פ ביחידה שהוקמה בחיל באותה תקופה. שוחרר מוקדם עקב פציעה במהלך שירותו שהצריכה ניתוח ושיקום במשך כשנה.
סיים תואר ראשון בממשל וחברה במכללה האקדמית תל אביב-יפו ותואר שני במשפטים באוניברסיטת בר-אילן.
החל את פעילותו הציבורית בגיל 22 כאשר נבחר לחבר במועצת עיריית יבנה מטעם מפלגת "יבנה שלנו" בראשות צבי גוב-ארי, ראש עיריית יבנה ובמקביל שימש במגוון תפקידים בהם- יו"ר אגודת הסטודנטים של המכללה האקדמית תל אביב-יפו, סגן ומ"מ יו"ר ארגון הסטודנטים בישראל ויו"ר עמותת "אנוש" ביבנה. לאחר מכן, חבר לח"כ מתן וילנאי וליווה אותו במגוון תפקידיו בממשלת ישראל החל משנת 2007 כסגן שר הביטחוןועד פרישתו באוגוסט 2012 לאחר סיום תפקידו כשר להגנת העורף בעקבות מינויו לשגריר ישראל בסין. במסגרת תפקידו כראש המטה של השר להגנת העורף שימש רוזן כמזכיר "ועדת ליבנה" אשר בראשה עמד האלוף במיל' זאב ליבנה, הוועדה עסקה בחלוקת תחומי האחריות והסמכויות בין משרד הביטחון למשרד להגנת העורף. עם הקמת המשרד (הכפוף למשרד הביטחון) מינה וילנאי את רוזן למנכ"ל בפועל.
רוזן חבר בהנהלת עמותת "ציוני ישראל" למען קידום הגיוס של בני הקהילה האתיופית בישראל וחבר בחבר הנאמנים של המכללה האקדמית תל אביב-יפו.
רוזן חבר בלשכת המסחר ישראל קוריאה הדרומית. בין השנים 2007-2003 שימש חבר דירקטוריון בחברת "קסם – מישר בע"מ".
מכהן כמנכ"ל חברת Elements שהוקמה לאחר פרישתו של רוזן מהמשרד להגנת העורף, החברה עוסקת בניהול פרויקטים וייעוץ אסטרטגי לגופים, חברות, ממשלות וארגונים בתחומי הגנת המולדת והעורף.
סמבו (אמנות לחימה)

מקורות

ההתפתחות המוקדמת של הסמבו הייתה ניסיון עצמאי ליצור אמנות הלחימה המשלבת את הג'ודו והג'ו ג'יטסו עם סגנונות היאבקות מקומיים על ידי וסילי אושפצ'קוב וויקטור ספירידונוב. אושפצ'קוב באותה תקופה אימן קארטה וג'ודו בצבא האדום. הוא היה בין המערביים הראשונים שהתאמנו בג'ודו וקיבל את החגורה השחורה השנייה (מתוך חמש, באותה תקופה) ישירות מג'יגורו קאנו. ספירידונוב הגיע מרקע של אמנויות לחימה רוסיות עממיות והביע עניין מופגן בשיטות גראפלינג מזרחיות, כגון סומו, ג'ודו וג'ו ג'יטסו, אם כי מעולם לא התאמן רשמית באומנויות אלה. גישתו בנוגע ללחימה, שהעדיפה תנועה נכונה על פני כוח, נבעה חלקית מפציעתו על ידי כידון רובה בזמן מלחמת רוסיה-יפן אשר השאירה את ידו בעייתית במקצת.
אושפצ'קוב וספירידונוב לא עבדו יחדיו אלא יצרו כל אחד סגנון לחימה נפרד משלו. המיזוג בין שתי השיטות המקבילות נוצר על ידי מתאמנים ותלמידים אשר התאמנו בשתי השיטות, ובין כותלי הצבא האדום. כיום הסמבו נלמד גם כהגנה עצמית וגם כאמנות לחימה צבאית על ידי: משטרת הפדרציה הרוסית, אומו"ן (יחידה משטרתית מיוחדת), משמר הגבול הרוסי, שירות הביטחון הפדרלי, שירות האבטחה הפדרלי של רוסיה, צבא רוסיה והספצנאז.

תלבושת

בסמבו התלבושת המקובלת היא גי יפני בדומה לגי הנהוג בג'ודו אך בצבע אדום או כחול ומכנס קצר. למתחרים נעליים מיוחדות לאימוני סמבו והן נקראות "סמבובקי". החגורה בסמבו, בניגוד לאמנויות הלחימה היפניות, איננה מסמלת דרגה כלשהי אלא נועדה אך ורק לסימון.

פיתוח

ב-1918 לנין הקים את היחידה הראשית לאימון צבאי על מנת לאמן את הצבא האדום. למשימת אימון הצבא האדום בקרב פנים על פנים נבחר קלימנט וורושילוב שבהמשך הקים את הנ.ק.ו.ד. בעיר דינמו.
ב-1923 החלו וסילי וויקטור, באופן בלתי תלוי, לעבוד על פיתוח שיטה לשיפור קרבות פנים מול פנים של הצבא האדום, שילוב הטכניקות יחדיו נעשה בעזרת אנטולי חרלמפייב שגם הוא נסע סביב העולם ולמד אמנויות לחימה מגוונות.
חרלמפייב מכונה בדרך כלל ה"אבא" של הסמבו מפני שהיה היחיד בעל קשרים פוליטיים ויכל להעביר את הסמבו לאגודה הממונה על ספורט בברית המועצות, עד להכרזה ב-1938 על הסמבו כספורט הקרבי הרשמי של ברית המועצות.
ויקטור אחרי זה פיתח את השיטה הרכה לחיילים שנפצעו בקרב ולסוכנים חשאיים וזאת עקב פציעתו במלחמה.

באולימפיאדה

באולימפיאדת מוסקבה בקיץ 1980 נערכה הדגמה של סמבו וגם מועדוני נוער של סמבו הופיעו בטקס הפתיחה, אך סמבו מעולם לא הוכר כספורט אולימפי או כספורט לצורכי הדגמה בלבד.

היום

ארגון פיל"א FILA הארגון הבינלאומי להיאבקות הכריז על סמבו כסגנון השלישי בעולם להיאבקות ב-1968- זאת לפני שהוקם הארגון הבינלאומי של סמבו FIAS ב-1985. ב-1993 הופרד ארגון FIAS לשני ארגונים: FIAS המערבי תחת שליטה של ארצות הברית ומערב אירופה אל מול FIAS המזרחי בשליטת רוסיה ב-2005 FIAS מערב התאחדו עם FILA וFIAS מזרח חזרה לשם FIAS. כיום שני הארגונים מנהלים תחרויות באזוריהם לצד תחרויות בינלאומיות.
Magic (קולדפליי)

לחן

לאורך רוב השיר, מנוגן קצב הכולל תופי אלקטרונים עמומים וריף בס. ככל שהשיר מתקדם, מכשיר נוסף מתווסף בכל פעם למנגינה עד שלבסוף מוחלף בקצב מחיאות כפיים ושוב לקצב של סינתיסייזר. לאחר הפזמון השני בשיר, פעימות אלה לבסוף מחוברות יחד בעוד שמרטין שר פלצט. לאחר מכן, הקצב דועך בהדרגה עד שהוא מוחלף במנגינה הפשוטה מתחילת השיר (ובריף הבס).

הקלטה

השיר הוקלט על ידי הלהקה במהלך ההקלטות לאלבום הסטודיו השישי שלהם ב-2013, באולפני ההקלטה שלהם The Bakery ו-The Beehive בצפון לונדון, אנגליה. שני האולפנים נבנו עבור הקלטת שני האלבומים הקודמים שלהם, Viva la Vida or Death and All His Friends מ-2008 ו-Mylo Xyloto מ-2011 (בהתאמה). ריף הבס של השיר (החלק הראשון בשיר) חובר על ידי גיא ברימן (בסיסט הלהקה) בזמן ההקלטות של הלהקה בפברואר 2013. לאחר מכן ביצעה הזמרת לורן אקילינה גרסת כיסוי לשיר בהופעתה ב-BBC Radio 1.
רמת קוקונינו

גאוגרפיה

הרמה, חלק מרמת קולורדו, שוכנת צפונית מערבית לעיר פלאגסטאף, גובלת מצפון בגרנד קניון וממזרח בכביש מדינתי מספר 64 של אריזונה (כביש הכניסה לפארק הלאומי גרנד קניון). מרבית שטחה של הרמה מוגן כשמורת הטבע היער הלאומי קאיבאב (Kaibab National Forest). גובה הרמה הוא 2,250 מטרים בשפה הדרומית של הגרנד קניון והיא הולכת ומשתפלת כלפי דרום עד לשדה הגעשי סן פרנסיסקו (San Francisco Volcanic Field), שחלקו נכלל בשטח הרמה, ואחת מפסגותיו, פסגת קנדריק (Kendrick Peak) היא הנקודה הגבוהה ביותר ברמה בגובה 3,177 מטרים. הרמה שוכנת במרכז אגן גדול, "אגן רמת קוקונינו" (Coconino Plateau Basin), ששטחו כ-15,000 קמ"ר.
את השם לרמה טבע חוקר הטבע האמריקני קלינטון מריאם (Clinton Hart Merriam‏; 1942-1855) ב-1892 לשטח שבין מחנה בס (Bass Camp) לנקודת קוקונינו (Coconino Point), שתי נקודות תצפית על השפה הדרומית של הגרנד קניון. קוקונינו היא מילה בשפת השבט האינדיאני הוואסופאי שפירושה "מעט מים", ואכן האזור צחיח למדי ויורדים בו בממוצע בין 250 ל-300 מ"מ גשם לשנה. אין בו כמעט מקורות מים גלויים משום שהמים מחלחלים באבן הגיר הנקבובית, השייכת לתצורת אבן גיר קאיבאב המכסה את מרבית הרמה. מי הגשמים ומי הפשרת השלגים המים זורמים על פני השטח נספגים בסלע או מוסעים בנחלי האכזב אל הקולורדו הקטן ממזרח או אל קניון קטרקט ממערב. המים המחלחלים בסלע יוצרים אקוויפר שעוביו כ-500 מטרים ומימיו נובעים במספר מעיינות לאורך הקניונים.
הצמחייה הטבעית ברמה משתנה בהתאם לגובה ולמשטר הרוחות. באזורים המיוערים צומחים מחטניים בעיקר אורן הזפת, אשוח דאגלס, אורן פיניון (כמה מינים המייצרים צנוברים אכילים), וערער. עצים אלו מספקים מחסה ומזון למגוון בעלי חיים. ככל שהגובה יורד מתחלפים העצים בסבך שיחים דוגמת Purshia tridentata ממשפחת הורדיים או לענה משוננת (Artemisia tridentata), מין של לענה.
נכון לשנת 2000 התגוררו ברמת קוקונינו 9,164 תושבים מהם 650 אינדיאנים בני ההוואסופאי ו-3,068 בני הנאוואחו.
צפון אוסטיה - אלניה

גאוגרפיה

צפון אוסטיה - אלניה היא רפובליקה אוטונומית השוכנת באזור הקווקז והיא שייכת לחבל אוסטיה שמתחלק בין רוסיה לבין גאורגיה. 22% משטח הרפובליקה מכוסים ביער. הרפובליקה גובלת בתחום רוסיה בקברדינו-בלקריה, מחוז סטוורופול, צ'צ'ניה, ואינגושטיה וכמו כן היא גם גובלת בגאורגיה.

דמוגרפיה

הדת השולטת בצפון אוסטיה היא נצרות פרבוסלבית. בעבר ישבו באזור זה אינגושים רבים אך עם נפילת ברית המועצות רובם עזבו בחזרה לאינגושטיה. כיום יש ברפובליקה כ־90 קבוצות אתניות. הקבוצות העיקריות הן: אוסטים כ־60 אחוזים, רוסים כ־23 אחוזים, אינגושים כ־5 אחוזים, ארמנים כ־2 אחוזים - הנתונים נכונים לשנת 2002.
חנה ליבנה

חנה ליבנה היא סופרת ישראלית.

קורות חייה

חנה ליבנה נולדה ביבנאל. בוגרת תואר ראשון בספרות עברית וייעוץ חינוכי מאוניברסיטת תל אביב. כתבה תשעה עשר ספרים לילדים ומבוגרים.
ליבנה כותבת שירים וספורים קצרים שהתפרסמו בעיתונים וכתבי עת, היא כתבה גם מספר מחזות. המחזה "ארגון הלא מקובלים" הועלה בתיאטרון הקלאסי, המחזה "תכתבי בגוף זכר" הועלה בפסטיבל אישה בחולון. המופע "עמודו" הועלה בגלריית המדרשה לאומנות, במוזיאון תל אביב, בחנויות הספרים "האחים גרין" ו"הנסיך הקטן" ובספרייה העברית בברלין. המופע ״ערומה ברחובות״ בעקבות הנובלה ״עמודו״ בשתוף עם האומנית לילך ליבנה הועלה בפסטיבל א-ז׳אנר בפסטיבל ״החצר האחורית״ בתיאטרון תמונע אפריל 2018.
ליבנה מנחה סדנאות כתיבה יוצרת לילדים ומבוגרים בשירה ובספורת ונפגשת עם ילדים בבתי ספר וספריות, במסגרת סל תרבות וסופר אורח מטעם משרד החינוך. ליבנה מלמדת גם במרכז יום העשרה למחוננים ומצטיינים.
ליבנה נשואה ואם לשלושה ילדים, מתגוררת כיום בהרצליה.
יהדות סינגפור

באי סינגפור קהילה יהודית קטנה.
היהודים הראשונים שהגיעו לסינגפור היו סוחרים יהודים מעיראק, הודו ואיראן שהגיעו אליה בשנת 1840. בתי הכנסת בסינגפור הוקמו האחד ב-1878 והשני ב-1904. אל הקהילה היהודית בסינגפור נוספו יהודים מסין ואירופה. הקהילה לא סבלה רבות מאנטישמיות, ונהנתה ממצב כלכלי טוב יחסית.
ערב מלחמת העולם השנייה בשנת 1939 מנתה הקהילה כ-2,500 יהודים. במהלך המלחמה, כאשר נשלטה סינגפור על ידי יפן, נשלחו רוב היהודים למעצר בכלא היפני. כאשר שוחררו לאחר המלחמה, עזבו מרביתם את סינגפור לארצות הברית, בריטניה, ארץ ישראל ואוסטרליה.
כיום (2015) יש בסינגפור בין 2000 ל-3000 יהודים. בעיר פועלים שני בתי כנסת, 'מגן אבות' ו'חסד אל'. הקהילה היהודית-עיראקית היא הקהילה המרכזית באי.
תסמונת מרף

טיפול

כמו בהרבה מחלות מיטוכונדריאליות גם כאן אין ריפוי והטיפול הוא בעיקר סימפטומטי. נוסו מינונים גבוהים של קואנזים Q10 וקרניטין מסוג L בהצלחה מועטה.
איסורי מלאכה בחול המועד

המקור

בתלמוד (חגיגה י"ח א'), איסור זה נדרש מהמקרא, אולם ישנה מחלוקת בין הראשונים אם האיסור הוא מדאורייתא, כלומר נובע מפרשנות של המקרא, או מדרבנן, כלומר חידוש של חז"ל שרק הסמיכו אותו על המקרא.
כמו כן נאסרו מסחר, ודברים שיש בהם טרחה מרובה.
ישנה מחלוקת בפוסקים, האם ל"ט המלאכות האסורות בשבת ויום טוב משום יצירה, אסורות גם בחול המועד (אלא אם כן הותרו), או שבחול המועד אסורות רק מלאכות שיש בהן טרחה.
חז"ל אף התרו באנשים שנוהגים לעשות מלאכה בחול המועד שהם בכלל אלו המבזים את המועדות, ונמצאים בשורה אחת עם בעלי עבירות שונות שאין להם חלק לעולם הבא, והם כאילו עובדי עבודה זרה.

מלאכות שהותרו

בחול המועד הותרו שבעה סוגי מלאכות:
הארמייה ה-61 (ברית המועצות)

היסטוריה

הארמייה הוקמה ב-15 בנובמבר 1941, ולמפקדה מונה פיודור קוזנצוב.
הארמייה לחמה במהלך הקרב על מוסקבה כחלק מהחזית הדרום-מערבית, ולאחר מכן כחלק מחזית בריאנסק. לאחר מכן לחמה בקרבות שונים בגזרה המרכזית, ובקיץ 1943 לחמה במבצע אורל. בהמשך לחמה הארמייה בקרב דנייפר ובמבצע דנייפר-קרפטי, ובקיץ 1944 לחמה במבצע בגרטיון. בחורף 1945 לחמה הארמייה במבצע ויסלה-אודר ובמבצע פומרניה המזרחית, ובאפריל 1945 לחמה בקרב על ברלין. עם תום המלחמה פורקה הארמייה באוגוסט 1945.
האמריקני המכוער

העלילה

הרומן הוא פאזל של סיפורים קצרים המתארים את התנהלות מדיניות החוץ האמריקנית במזרח הרחוק. במרכז העלילה עומדת מדינה פיקטיבית בשם "סרחאן", שניצבת בפני סכנה של הפיכה קומוניסטית. שגריר אמריקני חדש שמגיע אל סרחאן מנסה להתמודד עם מציאות מורכבת ומבקר במקומות נוספים באסיה כדי ללמוד על התנהלות מוצלחת מול העמים האסייתים.
נציגי החוץ הרשמיים של ארצות הברית במזרח אסיה מתוארים בספר כמדושנים ובירוקרטים, שאינם דוברים את השפות המקומיות ומבלים במסיבות קוקטיילים, בתקשורת עם הגורמים הפוליטיים השונים בוושינגטון ובפגישות עם גורמי השלטון. לעומת זאת מציג הרומן את הסובייטים כפעילי שטח, העובדים עם הקהילה המקומית ובונים קשרים ברחבי המדינה. הגיבור המרכזי בספר הוא מהנדס אמריקני אשר בניגוד לאנשי משרד החוץ והצבא האמריקני, גר בקהילה המקומית עם אשתו וביחד הם מנסים לסייע לקהילה המקומית בין השאר במציאת פתרונות שישלבו ידע מקצועי אמריקני בתנאים הקיימים.

השפעת הספר על הדיון הציבורי

"האמריקני המכוער" עמד בראש רשימת רבי המכר האמריקניים במשך 76 שבועות ומכר למעלה מ-5 מיליון עותקים. הפופולריות של הספר הגיעה גם לצמרת השלטון. בעקבות טענות שמועלות בספר לגבי שחיתות וניהול כושל של משאבי תוכנית הסיוע האמריקנית, הורה הנשיא אייזנהאואר לחקור חשדות לשחיתות במערכת הסיוע. במקביל, נציגים של המפלגה הדמוקרטית החלו לאמץ רטוריקה שהתבססה על הספר תוך דרישה לרפורמות. בתחילת 1959 פורסמה מודעה בעיתון סוף השבוע של הניו יורק טיימס, שבה הודיעו ארבעה סנטורים וביניהם הסנטור ג'ון פ. קנדי, כי הם שלחו עותק של הספר לכל אחד מחברי הסנאט האמריקני.
לקראת תום מסע הבחירות שלו, נאם קנדי בכנס בחירות בסן פרנסיסקו ב-2 בנובמבר 1959. בנאום זה הכריז על הקמת חיל השלום האמריקני תוך שהוא מתייחס ישירות לרומן כדוגמה לצורך בשינוי.

הסרט

ב-1963 עובד הספר לקולנוע על ידי התסריטאי סטיוארט סטרן. הסרט, בכיכובו של מרלון ברנדו ובבימויו של ג'ורג' אנגלוד, המשיך למתוח ביקורת על התנהלות מדיניות החוץ האמריקנית ועל האפתיה של העם האמריקני. במהלך הסרט, השגריר האמריקני (אשר בספר תואר כגיבור נבון) בוחר להמשיך במדיניות החוץ של בניית כבישים מהירים על פני תמיכה בפרויקטים מקומיים. הוא למעשה זה שמספק לסובייטים את הפעולות האחרונות המדרדרות את סרחאן להפיכה סובייטית. המלחמה בין דרום סרחאן לצפון סרחאן פורצת בעקבות החלטתו של השגריר לבנות את הכביש המהיר בדרום סרחאן עד לגבולה הצפוני למרות התנגדות האוכלוסייה המקומית.