דוקטור סוס

חייו ועבודתו

גייזל נולד בספרינגפילד שבמסצ'וסטס, למשפחה ממוצא גרמני. הוא החל את לימודיו בקולג' דרטמות ב-1925, ולמד שם יחד עם חברו, הסופר נורמן מקלין. במהלך שהותו בה כתב עבור מגזין הומור. לאחר שקיים מסיבת שתייה בעת תקופת היובש בארצות הברית הושעה מן הלימודים והחליט לכתוב למגזין (ולכתבי עת אחרים) תחת שם העט "סוס", שהוא שמו האמצעי ושם הנעורים של אמו. סוס ביטא את השם, ממוצא גרמני, "זוֹיְס" (על פי ההגייה הגרמנית), אך בארצות הברית השתגרה ההגייה "זוּס", ובישראל "סוּס" (בתרגומים ישנים של ספריו לעברית, כמו תרגום של "המלך צב-צב" על ידי לאה גולדברג, השם אכן נכתב: "ד"ר זויס"). גייזל השתמש גם בשם העט תאו לזיג (Theo. LeSieg, "גייזל" בהיפוך אותיות) בספרים שהוא חיבר ואחרים איירו. הוא נרשם ללינקולן קולג', שבאוקספורד בבריטניה, במטרה לעשות דוקטורט בספרות. התואר "דוקטור" הוא מחווה לאביו, שתקוותו שבנו יעשה דוקטורט באוקספורד לא התממשה - הוא פגש שם את הלן פאלמר, נישא לה ב-1927 וחזר לארצות הברית.
גייזל החל לשלוח מאמרים ואיורים הומוריסטיים למגזינים ועיתונים שונים. במהלך השפל הגדול התפרנס מציור מודעות. הוא כתב ואייר רצועת קומיקס קצרת-יומין בשם האג'י ב-1935.
ב-1936, בעת ההפלגה השנייה של ד"ר סוס לאירופה, נתן קצב מנועי האונייה את ההשראה לפואמה שהייתה לספרו הראשון, "רחוב תות, סיפור לא פשוט". סוס כתב עוד שלושה ספרי ילדים לפני מלחמת העולם השנייה ובאופן לא טיפוסי שניים מהם כתובים בפרוזה (ראו רשימת יצירות להלן).
כאשר החלה מלחמת העולם השנייה, פנה ד"ר סוס לציור קריקטורות פוליטיות, עבור "PM", עיתון ניו יורקי בעל נטייה שמאלנית. במשך כשנתיים צייר ד"ר סוס את "מאמר המערכת המאויר" של העיתון, ובסך הכול צייר מעל 400 קריקטורות. בקריקטורות הביע את איבתו למשטרי היטלר ומוסוליני. חלקן תיארו אזרחים אמריקאים ממוצא יפני כבוגדים, אחת מהן הופיעה ימים ספורים לפני שממשלת ארצות הברית החלה לכלוא אותם.
ב-1942 הפנה ד"ר סוס את מרצו לתמיכה ישירה במאמץ המלחמתי של ממשלת ארצות הברית. תחילה עבד בציור כרזות עבור משרדי ממשלה אמריקאיים, ביניהם משרד האוצר. ב-1943 הצטרף לצבא ארצות הברית ונשלח להוליווד ליצור סרטים עבור הצבא האמריקאי. ביניהם: "המשימה שלך בגרמניה" - סרט תעמולתי מ-1945 על שלום עתידי באירופה, "תוכנית למוות" - מחקר על תרבות יפנית שזכה באוסקר לסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר ב-1947 ו"טוראי בלגן" - סדרת סרטי הכשרה צבאית. על סדרת הסרטים הפטריוטים שיצר קיבל מהצבא את אות לגיון ההצטיינות. גם סרטים לא-צבאיים שלו מאותה תקופה התקבלו באהדה: "ג'רלד מקבוינג-בוינג" זכה באוסקר לסרט הקצר המצויר הטוב ביותר ב-1951.
לאחר המלחמה, ד"ר סוס ואשתו עברו ללָה הוֹיָה בקליפורניה, קהילה קטנה בסן דייגו. סוס חזר לחבר ספרי ילדים, שנחשבים ליצירותיו הטובות ביותר, וכתב ספרים אהובים כמו "אם היה לי קרקס" (1956) ו"כך גנב הגרינץ' את חג המולד" (1957).
באותו זמן אירעה התפתחות חשובה שהשפיעה רבות על עבודתו המאוחרת של סוס. במאי 1954 פרסם מגזין לייף דו"ח על אנאלפביתיות בקרב ילדים, שמסקנתו הייתה שילדים מתקשים ללמוד לקרוא בגלל אופיים המשעמם של ספריהם. המוציא לאור של סוס חיבר רשימה של 400 מילים חשובות לדעתו, וביקש מד"ר סוס לבחור 250 מילים מתוך הרשימה ולכתוב ספר שמורכב מהן בלבד. לאחר עבודה של תשעה חודשים חזר סוס עם הספר "חתול תעלול", שמכיל 236 מהמילים שניתנו לו. הספר המשיך את סגנון הציור והחריזה המצוי ביצירותיו המוקדמות של סוס, ומפגין את אותו כשרון יצירתי, אבל בשל אוצר המילים הפשוט שלו היה קריא גם לקוראים מתחילים.
ב-1960 התערב בנט קרף עם ד"ר סוס על 50 דולרים שאין ביכולתו של האחרון לכתוב ספר שלם המשתמש באוצר מילים של חמישים מילים בלבד. התוצאה הייתה "לא רעב ולא אוהב". קרף מעולם לא שילם את הכסף. ספרים אלו נחלו הצלחה גדולה בעולם, והם עודם אהודים מאוד. סוס המשיך לכתוב ספרי ילדים רבים, הן בסגנון הפשטני החדש (שנמכרו בתור "ספרים למתחילים") והן בסגנון הישן והמפורט יותר. ספרי המתחילים לא היו קלים לחיבור, וסוס עבד חודשים רבים על יצירתם.
סוס חיבר גם ספרים למבוגרים באותו סגנון של חריזה ואיורים, לדוגמה: "אם יוצאים מגיעים למקומות נפלאים!" ו"זקנים רק פעם אחת", סאטירה על בתי חולים וחיי קשישים. ספריו של סוס זכו לפופולריות עצומה ברחבי העולם, ומספר העותקים שנמכרו הוא מעל 222 מיליון.
בעקבות מחלה, התאבדה אשתו, הלן פאלמר גייזל, ב-23 באוקטובר 1967. סוס התחתן עם אודרי סטון דיאמונד ב-21 ביוני 1968. סוס בעצמו נפטר בביתו בלה הויה שבקליפורניה ב-24 בספטמבר 1991 בגיל 87, לאחר מספר שנים שבהן סבל ממחלת סרטן הפה.

איוריו של ד"ר סוס

באיוריו המוקדמים, השתמש ד"ר סוס לעיתים קרובות במרקם המוצלל שנוצר על ידי רישומי עיפרון או צבעי מים, אך בספרי הילדים של התקופה הפוסט-מלחמתית השתמש לרוב בעט ודיו שיצרו איורים נוקשים יותר, בדרך כלל רק בשחור, לבן ועוד צבע אחד או שניים. ספרים מאוחרים יותר כמו "הלורקס" מכילים יותר צבעים.
דמויותיו של סוס הן לעיתים תכופות עגלגלות ושחוחות במקצת. לדוגמה ניתן לציין את פניהם של הגרינץ' ושל חתול תעלול. קביעה זו תקפה גם לרובם המוחלט של הבניינים והמכונות שצייר ד"ר סוס: אף על פי שחפצים אלו בנויים בקווים ישרים בעולם הממשי, סוס נמנע בקפידה מקווים ישרים כאשר צייר אותם.
סוס נהנה בבירור מציור חפצים משוכללים מבחינה ארכיטקטונית. הארמונות, המשטחים, השיפועים וגרמי המדרגות שעומדים מאליהם אותם צייר בסגנון משתנה תמידית (אך לעולם לא ישר), הפכו להיות סימן ההיכר שלו. סוס צייר גם מכונות דמיוניות מפורטות, כמו בספר "המלחמה האיומה על החמאה", שבו כלי הנשק שבהם משתמשים הצדדים הופכים להיות יותר ויותר משוכללים ומתוחכמים, כמו: "מקל מתפצל משולש דובדבן". סוס אהב לצייר גם סידורים מוזרים של פרווה או נוצות, לדוגמה, זנבה של "ציפ-ציפורה הציפור".
ציוריו של ד"ר סוס מעבירים לעיתים תחושה חיה של תנועה. הוא חיבב מחווה שבה היד מתהפכת קדימה, פושטת את האצבעות מעט אחורה ואת האגודל למעלה. תנועה זו נעשית, למשל, על ידי חתול תעלול כאשר הוא מציג את החתולים הקטנים ב"חתול תעלול חוזר". סוס שומר גם על המסורת של ציירי קריקטורות בכך שהוא מראה תנועה של דמויות בעזרת קווים. קווים כאלו משמשים גם כדי להדגים פעולה של החושים (ראייה, ריח ושמיעה) ב"הארנב החשוב בעיניו", ואפילו למחשבה, כמו הרגע שבו הגרינץ' הוגה את רעיונו המרושע.

תרגום ספרי ד"ר סוס לעברית

במשך השנים תורגמו רבים מספריו של ד"ר סוס לעברית, והספרים זכו להצלחה גדולה בישראל. במלאכת התרגום עסקה בעיקר לאה נאור, שמאז שנת 1979 תרגמה 34 מספריו. מתרגמים אחרים הם לאה גולדברג, אבירמה גולן ועוד. נאור אמרה על מלאכת התרגום: "קשה מאוד לתרגם אותו. ההומור שלו מוזיקלי. קשה להעביר את הקצב שלו לעברית. את הציורים הפרועים שלו הוא מצייר לפי המילים המתחרזות באנגלית. למשל, בספר המפורסם שלו "חתול תעלול", הוא המציא את הכובע רק מפני שבאנגלית, המלים חתול וכובע, מתחרזות. איך אפשר לתרגם את זה לעברית?"
עד שלהי 2018 מעולם לא תורגם הספר "איך גנב הגרינץ' את חג המולד" לעברית, בטענה שנושאו הנוצרי לא התאים לקהל היעד דובר העברית. עם זאת, העיבוד הקולנועי של הספר תורגם והוקרן בישראל, והגרינץ' הופיע בסדרת הטלוויזיה "העולם המופלא של דוקטור סוס" ונקרא בעברית "ירקול".
במקביל ליציאת הסרט "הגרינץ'", עיבוד הנפשה מחודש לספר, יצא תרגום עברי בתרגומה של לאה נאור תחת השם "הגרינץ' שגנב את חג המולד" בהדפסתו הראשונה, שלאחר מכן נקרא בפשטות "הגרינץ'" בהתאם לשם הסרט וגם על מנת להשכיח אזכור לחג המולד על הכריכה, אם כי הגרינץ' המחופש לסנטה קלאוס עדיין מופיע.
משחקי הלשון נופל על לשון של דוקטור סוס היוו אתגר למתרגמיו, שנאלצו לוותר על תרגום מילולי מדויק. כך למשל "The Cat in the Hat" ("החתול שבכובע") תורגם בשם "חתול תעלול". קושי נוסף היה שמירה על מקצבי השירה, שלא מתאימים תמיד לסגנון העברי.
גם תרגום הספר "Green Eggs and Ham" ("ביצים ירוקות וירך חזיר") יצר קשיים למתרגמת לאה נאור, שכן ירך חזיר אינו מאכל כשר ואיננו מקובל בתרבות העברית-ישראלית. לבסוף היא בחרה להתעלם לחלוטין מסוג המזון שמבקש סם מהדמות השנייה לאכול, ולקרוא לספר "לא רעב ולא אוהב" מבלי להתייחס בשום מקום בספר למילה "חזיר". בתרגום העברי לספר הודגש מוטיב האמא היהודייה, שבא לידי ביטוי בדמותו של שמי-הוא-שב המשכנע את "הילד הסרבן" לאכול בנימוקים כמו: "הי! אולי בחושך? זה נעים. תאכל בחושך. לא רואים".
אף שמלאכת התרגום של ההומור המיוחד לו היא מלאכה קשה, בכל זאת הכניסו המתרגמים משחקי מילים מוצלחים, כמו המשפט "תתקל במקל קוצני במיו-חד" בספר "אם יוצאים מגיעים למקומות נפלאים!".
תרגומו של הספר "ימים צבעוניים" לעברית על ידי בני הנדל הולחן ובוצע כשיר על ידי הזמר דודו טסה.

עיבודים ליצירותיו של סוס

במשך רוב הקריירה שלו, התנגד ד"ר סוס למסחור הדמויות שלו. למרות זאת הרשה ליצור מספר אנימציות שלהן - דרך ביטוי אמנותית שהוא עצמו צבר בה ניסיון בזמן מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1942 יצא לאקרנים סרט מצויר קצר מבית האחים וורנר אודות הורטון הפיל ונקרא "הורטון דוגר על הביצה".
ב-1966 אישר סוס לאמן הידוע צ'אק ג'ונס, חברו ועמיתו לשעבר מזמן המלחמה, ליצור גרסת אנימציה ל"כך גנב הגרינץ' את חג המולד". גרסה זו הייתה נאמנה מאוד למקור, והיא נחשבת קלאסיקה בעיני רבים עד היום. ב-1971, גרסת אנימציה של חתול תעלול נעשתה גם כן, אך היא נחשבת מוצלחת פחות.
שנה לאחר מכן, גרסת אנימציה קצרה יצאה גם ל״הלורקס״, אשר סוס השתתף ביצירתה.
לקראת סוף חייו, דומה שסוס ריכך את גישתו, ויצאו לשוק צעצועים שהתבססו על דמויותיו, כמו גם סרטוני אנימציה, בעיקר על חתול תעלול והגרינץ'. כאשר מת סוס ב-1991, אלמנתו אודרי גייזל נעשתה המחזיקה הראשית בזכויות היוצרים. מאז הפכה לשנויה במחלוקת בקרב המעריצים, מאחר שהיא סובלנית הרבה יותר למסחור דמויות ד"ר סוס מאשר בעלה. היא נתנה אישור להפקת גרסת סרט לא מצויר של "הגרינץ'" בכיכובו של ג'ים קארי, וכן להפקת מחזמר בשם "סוסיקל" שהועלה בברודוויי (שניהם בשנת 2000).
גרסת סרט לא מצויר של "חתול תעלול" יצאה לאקרנים בשנת 2003 בכיכובו של מייק מאיירס, וגרסה קולנועית מצוירת של "הורטון שומע מישהו" יצאה לאקרנים ב-2008 בדיבובו של ג'ים קארי. כמו כן בפארק שעשועים "איי ההרפתקאות" באורלנדו שבפלורידה ניתן למצוא מתקנים בדמות ספרים ודמויות של ד"ר סוס.
הופקה סדרת טלוויזיה בשם "העולם המופלא של ד"ר סוס", שבה הדמויות הן בובות. הדמויות הראשיות הן חתול תעלול וחתוליו הקטנים, שבמהלך התוכנית שומעים סיפורים ברוחו של ד"ר סוס.
עיבוד קולנועי לספרו "הלורקס" יצא לאקרנים בשנת 2012.