google/wiki40b huggingface dataset:
יום שישי

יום שישי הוא היום השישי מצאת השבת שלפניו, והוא ערב השבת שאחריו. בחלק ממדינות אירופה ובתקן ISO-8601, זהו היום החמישי בשבוע.
בכל מדינות אירופה ואמריקה זהו היום האחרון בשבוע-העבודה (למעט עסקים שפועלים שישה ימים בשבוע). באסלאם זהו יום המנוחה השבועי, והוא משמש ככזה במדינות מוסלמיות ברחבי העולם. בקרב היהודים יום שישי מתאפיין בהכנות לשבת.

חשיבות דתית

עבור הנוצרים, על-פי הברית החדשה, זהו היום שבו נצלב ישו. אצל הנוצרים הקתולים מקובל לציין את היום במנהג אֵבֶל כלשהו. רוב הקתולים, לפיכך, נמנעים מאכילת בשר ביום שישי. בנוסף, יום שישי הטוב, הוא מועד נוצרי מכונן, בו מנציחים נוצריים ברחבי העולם את מותו של ישו על הצלב.

עבור המוסלמים זהו היום המקודש בשבוע (על-פי הקוראן, סורה 62, פסוק 9), יום שבו מתנהלת תפילה המונית במסגדים הכוללת דרשה. לפיכך הוא מכונה בערבית "יום אל-ג'ומעה", כלומר "יום ההתכנסות" או "יום הקהל" (בערבית: يوم الجمعة). 
המאמינים, כאשר יקרא לתפילה ב"יום הקהל" ואצתם אל זכר אלוהים, וזנחתם את המשא ומתן, זה טוב לכם אם יודעים אתם
— הקוראן, סורת הקהל (62) פסוק ט', תרגום יואל ריבלין
המסורת המוסלמית אומרת בפירוש שאין זה יום מנוחה (מרובה איסורים), ואחרי כינוס התפילה מותר למוסלמים להמשיך בעסקיהם.
ברוב מדינות האסלאם זהו היום האחרון בשבוע.

יום שישי בשפות השונות

מקובל לקשר את יום שישי לאלה ונוס ולכוכב הלכת נוגה (ונוס), מכאן שמו בחלק מלשונות אירופה. בשפות הלטיניות הוא נובע מהשם הלטיני "דיאס ונריס" (Dies Veneris, יומה של ונוס). בצרפתית הוא נקרא vendredi, באיטלקית venerdì ובספרדית viernes. שיוכה של ונוס ליום שישי הפך אותו בספרות ליום "רומנטי", כשמבקש צ'וסר, גדול משוררי אנגליה במאה ה-14, לתאר את אהבתו של גיבורו ארקיטה בוחר אף הוא ביום השישי כיום שבו מגיעה סערת הנפש של האוהב לשיאה:
ארקיטה ששבע מלטייל

וכבר זימר רונדל בעליצות

שקע פתאום בהרהורי עצבות

כדרך אוהבים מתרוצצים

בין ראש אמיר ותחתיות קוצים

מעלה מטה כדלי בתוך באר

כשם שיום שישי יש שזוהר

באור חמה ויש רטוב מגשם

כך ונוס הקפריזית משבשת

לב עבדיה. הפכפכת היא

ממש כמו יומה הוא יום שישי

הרי יום ו"ו לא כהרי יום יום...
— סיפורי קנטרברי, סיפורו של האביר, תרגום: שמעון זנדבנק
בלשונות הגרמאניות שמו של יום שישי נגזר משמה של האלה הנורדית פריה. בגרמנית נקרא יום שישי Freitag, בשוודית ובדנית - fredag, ובהולנדית - vrijdag.
באנגלית השם Friday נובע מהצורה האנגלית העתיקה frigedæg, יומה של פריגה היא אלת האהבה והנישואין.
בפורטוגזית Sexta-feira פירושו "יום-החג השישי" (כי הימים בפורטוגזית נקראים על שם ימי שבוע הפסחא), וזהו פירוש השם גם בחלק מלשונות המזרח הקרוב, כמו העברית.
ביוונית נקרא היום Παρασκευή (פָּארָסְקֶוִוי, שפירושו "הכנה"; שם זה משמש גם בגאורגית - პარასკევი).
בערבית יום שישי הוא חריג. השם יום אלג'ומעה (يوم الجمعة) אין פירושו "יום שישי" כבשאר ימי השבוע (למעט השבת) אלא יום ההתאספות (לתפילה).
ברוסית השם הוא Пятница (פיאטניצה) - "חמישי".
בהינדית ובסנסקריט השם הוא שוקראוור, על שם שוקרא, שמו ההודי של הכוכב ונוס.
הקווייקרים נמנעים מלקרוא ליום שישי בשמו הפגאני ומכנים אותו "יום שישי" (Sixth Day).

יום שישי בתרבות

בתרבויות שונות, בעיקר המערבית. מיוחס ליום שישי משמעיות שונות. כמו למשל, האמונה טפלה הגורסת כי יום שישי ב-13 לחודש, מביא מזל רע, אמונה הידועה בשם יום שישי ה-13. מנהג מערבי נוסף המתקשר ליום שישי, התפתח בארצות הברית וידוע בתור יום שישי השחור, המסמל בארצות הברית את ראשית עונת חג המולד.
מרטים אפונסו דה סוזה

חייו

דה סוזה נולד בעיירה וילה ויסוזה (Vila Viçosa) למשפחת אצילים. הוא שימש תחילה שמשו של הדוכס מברגאנסה ואחר כך שמשו של הנסיך ז'ואאו, מלכה העתידי של פורטוגל. עם מותו של מנואל הראשון, התלווה דה סוזה לחצרה של אלמנתו, דונה לאונור (Dona Leonor) מבית הבסבורג. דונה לאונור עקרה לכתר קסטיליה מכיוון שבהיותה אשתו השלישית של מנואל הראשון לא הייתה אימו של המלך המיועד, ז'ואאו השלישי. בסלמנקה, נשא דה סוזה לאישה את דונה אנה פימנטל (Dona Ana Pimentel), בת אצילים מקסטיליה.
ב-1530 נשלח דה סוזה לברזיל. ז'ואאו השלישי, כבר מלך פורטוגל אז, קיבל דיווחים על הופעת ספינות צרפתיות והולנדיות לאורך חופה של ברזיל, כשאנשיהם מחפשים זהב ועץ ברזיל. לכן שלח ז'ואאו השלישי, ב-3 בדצמבר 1530, 400 איש ב-5 ספינות בפיקודו של מרטים אפונסו דה סוזה לחקור את הארץ ולהשתלט עליה. מטרותיו היו ללכוד ספינות צרפתיות, לבצע סקר של כל קו החוף, כולל בדיקת שפכי נהרות היכולים לשמש כנמלים במטרה להקים מושבות, ולהציב אבני סימון פורטוגזיים עד שפך הנהר ריו דה לה פלטה. הוא הותיר כמה מאנשיו בפרנמבוקו, וב-30 באפריל 1531  הפליג למפרץ גואנברה והמשיך דרומה לריו דלה לה פלטה. אחר כך חזר לאורך החוף ונחת במקום בה עתידה הייתה לקום סאו ויסנטה (כיום בסמוך לעיר הנמל סנטוס).
ב-22 בינואר 1532, הייתה סאו ויסנטה רשמית ליישוב הראשון במושבה הפורטוגזית בברזיל. באותה שנה הוביל דה סוזה משלחת צבאית בהדרכה של תושבים מקומיים ומתיישבים פורטוגזים ותיקים, כדוגמת ז'ואאו רמליו (João Ramalho), במעלה הרי סרה דו מאר (Serra do Mar) לאזור שבסמוך לכפר העתידי סאו פאולו (כיום העיר הראשונה בגודלה באמריקה הדרומית). על רמה גבוהה הוא ייסד את העיירה סנטו אנדרה, כיום פרבר תעשייתי של סאו פאולו. הוא גם הקים מפעל לזיקוק סוכר בסמוך לחוף בסאו ויסנטה, כשקני הסוכר הגיעו מהמטעים באיי כף ורדה. בשני מעשים אלו קבע אפונסו דה סוזה תבנית פעולה עליה חזרו מתיישבים פורטוגזים וברזילאיים זמן רב אחר כך: ה"אנטראדס" ו"בנדיירס" (entradas e bandeiras) - מסעות מחקר ופשיטות אל פנים הארץ - והפקת הסוכר לאורך החוף לשם ייצוא. כאשר חולקה ברזל לקפיטניות קיבל דה סוזה את הקפיטניה של סאו ויסנטה.
דה סוזה חזר לפורטוגל באוגוסט 1533. במאי 1534 הוא נשלח להודו. המושל נונו דה קוניה (Nuno da Cunha), שישב בגואה, מינה אותו למפקד כללי (Capitão-Mor) של הצי הפורטוגזי והורה לו להרוס את הביצורים של דאמאן משם יצאו הספינות שתקפו את המושבה הפורטוזית באי באסין (Bassein). שנה אחר כך הוא הביס את צבאו של הרג'ה מקליקוט (כיום קוז'יקוד), הזמורין. באותה שנה קיבל דה סוזה את האי דיו במסגרת ברית עם באהאדור שאח, סולטאן גוג'אראט באותה התקופה, לאחר שזה האחרון הותקף על ידי הקיסר המוגולי הומאיון. במסגרת הברית הורשו הפורטוגזים לבנות מבצר באי דיו ולהחזיק שם חיל מצב.
ב-1539 הוא חזר לליסבון, וב-1541 חזר להודו כמשנה למלך (מושל הודו הפורטוגזית) ושירת כמושל שלוש שנים. תקופה זו של חייו שנויה במחלוקת והסתיימה בטענות על שחיתות וקבלת טובות הנאה למטרות אישיות. מחליפו, ז'ואאו דה קסטרו (João de Castro), מצא את הצבא הפורטוגזי בהודו במצב מעורר רחמים, כשהסכנה מכיוון האימפריה העות'מאנית שזמן קצר לפני כן הטילה מצור ממושך על מבצר דיו עדיין לא פגה.
ב-1545 שב לליסבון. על הקורות אותו מאז חלוקות הדעות יש היסטוריונים הטוענים כי הצטרף  למועצת המדינה ואחרים טוענים כי פרש מהחיים הציבוריים בשל הטענות על צבירת עושר ממעשי שחיתות. 
מרטים אפונסו דה סוזה מת בליסבון ב-1571 ונקבר במנזר סאו פרנסישקו (Convento de São Francisco). בנו, פרו לופס דה סוזה (Pero Lopes de Souza) ירש את הקפיטניה בברזיל.
תרבית רקמה

תרבית רקמה (אנגלית: Tissue Culture) היא שיטה לגידול חלק רקמה או תאים בודדים מחוץ לגוף האורגניזם ממנו נלקחו.
הרקמות/תאים גדלים על קרקע מזון מלאכותית וסטרילית העונה על כל דרישותיהם מבחינה תזונתית, חומציות, טמפרטורה וכדומה.
לשיטה חשיבות רבה בחקלאות המודרנית בכך שהיא מאפשרת לייצר מקודקוד צמיחה בודד אלפי צאצאים ועמידה בדרישות השוק לזן מסוים באיכות מסוימת תוך פרק זמן קצר.

התהליך

בתחילה נלקח חומר צמחי מקודקודי צמיחה של חוטרים מבוררים. על החוטרים מפעילים חומרי-צמיחה המביאים ליצירת קאלוס. לאחר מספר חודשים, משנים את הרכב המצע וגורמים לקאלוס ליצור "עוברים וגטטביים". לאחר מספר העברות, מתפתחים עוברים אלה לצמחונים, ולאחר מספר העברות נוספות, לשתילונים בעלי מערכת שורשים מבוססת ועלים מוארכים. שתילונים אלה מוכנים לשלב האקלום לצמיחה מחוץ למעבדה.
הקפאה קריוגנית

בבעלי חיים

כיום ידועים מספר מינים של דו-חיים כגון צפרדעים וקרפדות שבבוא החורף מופרשים בגופם סוגים מסוימים של חומרים נוגדי קיפאון וכן אנזימים המגנים על איברי בעל החיים מפני השפעות הקיפאון. חומרים אלו מונעים מהמים בעת ההקפאה מלהפוך לגבישים חדים בתוך התאים וביניהם, ובכך למעשה מאפשרים הקפאה של בעל החיים בקרח או בשלג עד לבוא האביב. למשל סלמנדרה סיבירית.
חוקרים מנצלים הקפאה זו על מנת לשמר ידע, כמו למשל לשמר זנים שהונדסו גנטית. 
במחקר שפורסם ביולי 2018 חוקרים הצליחו להחיות שני מיני תולעים נימיות שהוצאו מקפאת-עד של כ-32-41.7 אלף שנים.

קולנוע וטלוויזיה

הקפאה קריוגנית נזכרת לעיתים בספרים ובסרטים העוסקים במדע בדיוני. כך בסרטים "ישנוני", "צעיר לנצח", "איש ההרס", "אוסטין פאוורס", "הנוסע השמיני", ״אווטאר״ ו"רובוטריקים" מוקפאות דמויות שונות ומתעוררות לאחר עשרות שנים לעולם שונה לחלוטין. כך גם בסרט קפטן אמריקה: חייל החורף, מתברר כי באקי עבר הקפאה קריוגנית והוקפא למשך 70 שנה.
בסרט בין כוכבים מאן נמצא בתוך מתקן שינה אשר מטרתו לשמר את חייו תוך שימוש במינימום משאבים.
בסדרת הטלוויזיה המצוירת "פיוצ'רמה" מוקפא בטעות כוכב הסדרה, פריי, בהקפאה קריוגנית ומופשר לאחר אלף שנים. בסדרה "גולשים" בפרק 19 של העונה ה-3 מוקפאת מגי (קארי וורר) בהקפאה קריוגנית על מנת לכבות את מערכות הגוף שלה ולהביאה לבית החולים ללא נזק נוסף. כמו כן, גם בסדרה סאות'פארק מתוארת הקפאה של אריק קרטמן, שמתעורר כ- 500 שנים לאחר מכן לתקופה חדשה.
בסדרת הטלוויזיה "עיירה ללא מוצא" המבוססת על טרילוגיית ספרים מאת בלייק קראוץ' תושבי העיירה נחטפים ומושמים בהקפאה קריוגנית, ממנה הם מתעוררים 2,000 שנים לאחר אסון שהחריב את המין האנושי על כדור הארץ. בסדרת הטלוויזיה "באק רוג'רס במאה ה-25" , האסטרונאוט האמריקני ויליאם אנתוני "באק" רוג'רס (שגולם בידי השחקן גיל ג'רארד) קופא בחלליתו בשנת 1987 ומוחזר לחיים רק כעבור 504 שנה, בשנת 2491.
גם בסדרת הטלוויזיה "המאה" המבוססת על ספרה של קאסי מורגן ישנו אזכור ושימוש בהקפאה קריוגנית. לאחר הפצצת האזור הירוק היחיד שנותר בכדור הארץ (לאחר שרוב כדור הארץ הושמד בידי 'האש הקדמונית') הניצולים בורחים מכדור הארץ באמצעות מעבורת חלל ושם הם מקפיאים את עצמם למשך 125 שנים.

ספרות

ספר שבו נזכר התהליך הוא "ארטמיס פאול: צופן הנצח", שבו מקפיא הנער הגאון את גופת שומר הראש שלו מספר דקות לאחר שפגע בו כדור בלב. לאחר מכן הוא יוצר קשר עם עולם הפיות, ומחייה בעזרתן את שומר הראש שלו. גם בחוברות הקומיקס קפטן אמריקה מסופר שקפטן אמריקה הוקפא בזמן מלחמת העולם השנייה והתעורר בשנות ה-60.

משחקי וידאו

בסדרת המשחקים "היילו" מופשר מהקפאה קריוגנית גיבור הסדרה, "מאסטר צ'יף" אך במשחק האחרון חוזר להקפאה במטרה שלא להזדקן עד שימצאו את ספינתו הנטושה בחלל.
במשחק המחשב Fallout 4 דמותו של השחקן לוקחת מחסה בבונקר גרעיני בשם כספת 111 בשנת 2077 לאחר שארצות הברית הותקפה גרעינית על ידי סין, שם נאמר לה על ידי הצוות הרפואי שעליה להיכנס לתא טיהור לפני קליטתה בתוך הכספת. תא הטיהור מתברר כתא הקפאה קריוגנית, ממנה הדמות מתעוררת רק כעבור 210 שנים והיא היחידה מבין דיירי הכספת שנותרה בחיים.
רויטל חובל

ביוגרפיה

חובל גדלה בכפר סבא. היא החלה את הקריירה שלה בעיתונאות בשנת 2007 במקומון החיפאי "כלבו".
בשנת 2009, זכתה בפרס פראט על סיקור תוכניות הבנייה בחיפה. באותה שנה, עזבה חובל את המקומון והחלה לעבוד בעיתון "כלכליסט" ככתבת איכות הסביבה והתשתיות. בתפקיד זה כיהנה כשנתיים עד לשנת 2011, אז החלה לעבוד בעיתון "הארץ". בעיתון "הארץ" תחילה הועסקה ככתבת המסקרת את העיר חיפה, ובהמשך מונתה לכתבת לענייני משפט של העיתון.
בסוף שנת 2015, עזבה חובל את תפקידה בעיתון "הארץ" והחלה לעבוד בתוכנית התחקירים "עובדה". מנובמבר 2016 הועסקה ככתבת תחקירים בתאגיד השידור הישראלי. ביוני 2017 חזרה לעבוד בעיתון "הארץ", שם היא סיקרה את תחום המשפט.
חובל גם כתבה בלוג בשם "צדק פואטי" באתר "הארץ". היא בעלת תואר ראשון בתקשורת ובמדעי המדינה ותואר ראשון נוסף במשפטים. 
בספטמבר 2019 הודיעה חובל כי היא פורשת מתחום העיתונות ומתחילה קריירה כעורכת דין.
סעיד עוויטה

ביוגרפיה

סעיד עוויטה נולד בקניטרה שבמרוקו ושלט בריצות למרחקים בינוניים במרוצת שנות השמונים של המאה העשרים, בכל מרחק למן 800 מטרים וכלה ב-5000 מטרים. בשנות פעילותו, היה האתלט היחיד שהצליח לסיים את ריצת 800 מטר בפחות מ-1.44 דקות, ריצת 1500 מטר בפחות מ-3.30 דקות, ריצת 3000 מטר בפחות מ-7.30 דקות ואת ריצת 5000 מטר בפחות מ-13 דקות. על יריביו נמנו האלופים האולימפיים ז'ואקים קרוז, פיטר רונו, ג'ון נגוגי ואלברטו קובה, איש-איש במרחק בו התמחה. בין ספטמבר 1983 לספטמבר 1990 הוא ניצח ב-115 מתוך 119 המירוצים בהם נטל חלק. הפסדיו היחידים היו לאלוף העולם, סטיב קראם בריצת 1500 מטר, מחזיק מדליית הארד האולימפית אלסנדרו למברושיני בריצת 3000 מטר מכשולים, האלופים האולימפיים ז'ואקים קרוז ופול ארנג ב-800 מטרים ואלוף העולם יובס אונדייקי בריצת 5000 מטר.
התחרות הבינלאומית הגדולה הראשונה של עוויטה הייתה אליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 ובה הוא התחרה בריצת 1500 מטר. בשלב הגמר, הקצב ב-1000 המטרים הראשונים הואט במכוון בריצה טקטית שלא התאימה לעוויטה והוא נותר מאחורי אצני הסיום שהותירוהו במקום השלישי בלבד. לאחר חוויה זאת, עוויטה החליט להתחרות בריצת 5000 המטרים באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). בגמר ריצת 5000 מטר קצב הריצה היה גבוה מאוד בזכות המתחרה הפורטוגזי אנטוניו לאיטאו, דבר שהתאים לעוויטה הרבה יותר מטקטיקת הריצה מהלסינקי. הוא נותר מאחורי לאיטאו עד לשלבי הסיום ואז האיץ קדימה, עבר אותו וזכה במדליית הזהב.
Perfume

רקע ושחרור

ב-17 בספטמבר 2013, סיפרה ​​ספירס בתוכנית "בוקר טוב אמריקה", שהשיר הכי אהוב עליה באלבום זה בלדה בשם: "Perfume".
ב-25 באוקטובר, חשפה ספירס כי זהו אכן הסינגל השני שלה: "Perfume", ויצא לאור ב-4 בנובמבר.
השיר הוא שיר בלדה בהשפעת שנות ה-80. ספירס מתארת את השיר כשיר "מיוחד במינו" שמאפשר למאזינים להזדהות עם המילים במקרה של חוסר ביטחון במערכת היחסים. השיר הופק על ידי will.i.am והזמרת סיה פרלר נטלה חלק בכתיבת השיר.

ביקורת

לאחר הוצאתו זכה השיר לביקורות חיוביות רבות ממבקרי מוזיקה. מבקר המוזיקה מארק הוגאן שיבח את ספירס על הרגש שהעבירה בשיר, דבר שלא הורגש ברוב להיטיה. מבקרת המוזיקה מלינדה ניומן שיבחה את השיר ואמרה כי יכולותיה הווקאליות של ספירס "עוצמתיות יותר מאי פעם" וכי זהו "השיר הטוב ביותר של ספירס בשנים האחרונות".

וידאו קליפ


הוידאו קליפ לשיר צולם על ידי ג'וזף קאהן, שהיה שותף בצילום קליפים אחרים של ספירס, ביניהם: "Stronger", "Womanizer" ו-"Toxic". ב-20 בנובמבר, חשפה ספירס תמונה מסט הצילומים.
גיאנה הצרפתית

פוליטיקה

כחלק מצרפת, גִיאָנָה הצרפתית שייכת לאיחוד האירופאי כטריטוריה הגדולה ביותר מחוץ לאירופה.

כלכלה

מוצרים רבים הנמכרים בגִיאָנָה הצרפתית הם מתוצרת הקהילה האירופית בלבד, דבר שמייקר את מחירם של מוצרי המזון. בהיעדר מוצרי מזון בסיסיים כגון קמח וסוכר שאינם מתוצרת אירופית, קיים שוק שחור של מוצרים איכותיים מתוצרת ברזיל. עקב מחירם הגבוה של המוצרים, אזרח צרפתי העובד ברשויות הממשל השונות (כולל מורים), מקבל משכורת הגבוהה ב-40% מהמשכורת של בעל תפקיד מקביל בצרפת.
מיקומה של גיאנה הצרפתית, קרוב לקו המשווה, כמעט אידיאלי לשיגור לוויינים למסלול גיאוסינכרוני סביב כדור הארץ, ולכן אטרקטיבי לסוכנויות חלל המשגרות לוויינים. הודות לכך נבנה ליד העיר קורו בסיס החלל האירופי קורו. בין סוכנויות החלל המשגרות לוויינים מקורו אפשר למנות את סוכנות החלל האירופית ואת התעשייה האווירית לישראל ששיגרה את הלוויין עמוס 1 מגיאנה הצרפתית.

גאוגרפיה

גיאנה הצרפתית ממוקמת לחוף הים הקריבי של דרום אמריקה. כמו שכנתה סורינאם, גם גיאנה הצרפתית ממוקמת בין קווי הרוחב השני לחמישי ביחס לקו המשווה ולכן מתאפיינת במזג אוויר טרופי חם מאוד.

דמוגרפיה

רוב התושבים בטריטוריה הם שחורים ומיעוטם לבנים, אינדיאנים ומולטים. האוכלוסייה מרוכזת ברובה בשפלת החוף ואזוריה הדרומיים של הארץ כמעט וריקים מאדם.
השפות המדוברות במדינה הן צרפתית וקראולית (שפת המתיישבים באיי הודו המערבית).
בוב קטלי

רוברט "בוב" קטלי (אנגלית: Robert "Bob" Catley; ‏ 1 בספטמבר 1942) הוא פוליטיקאי לשעבר במפלגת העבודה האוסטרלית ופרופסור באוניברסיטת ניוקאסל באוסטרליה.

אודות

נולד בוויילס שבבריטניה וקיבל תואר ראשון בכלכלה בהצטיינות בבית הספר לכלכלה של לונדון. סיים דוקטורט ביחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה בשנת 1968. נושא עבודתו היה "אוסטרליה, מלזיה ובעיית העימות". נבחר בשנת 1990 לכהן בבית הנבחרים האוסטרלי מטעם מדינת אדלייד ובשנת 1993 הפסיד בבחירות. בשנת 1967 קיבל אזרחות אוסטרלית וויתר על האזרחות הבריטית כשנבחר לפרלמנט האוסטרלי.
בשנת 2001 פרסם את הספר "Waltzing With Matilda" בו הוא טוען בעד איחוד בין ניו זילנד לבין אוסטרליה.
קטלי שימש כראש בית הספר לעסקים בקמפוס אורימבה של אוניברסיטת ניוקאסל עד 2008.
בשנת 1961 נישא לפריטישה מארי והוא אב לשניים.
כוונון מושווה

שיטת הכוונון המקובלת כיום במוזיקה המערבית נקראת כוונון מושווה. שיטת כוונון זו גורמת לכך שכל המרווחים (סקונדות גדולות וקטנות, טרצות גדולות וקטנות וכו') יהיו בנויים מחצאי טונים זהים.
המוזיקה המערבית נעזרת במתמטיקה כדי להגדיר מושגים בסיסיים כגון מרווחים מוזיקליים בין צלילים. קיימות מספר גישות שונות לכוונון כלים. הכוונון המושווה הוא כיום שיטת הכוונון המקובלת בכל רחבי העולם, אך גם כיום קיימות גישות שונות בנושא.

למה דווקא 12?

במאה החמישית לפני הספירה המתמטיקאי פיתגורס גילה שהמרווחים שנשמעים נעים במיוחד לאוזן הם 2:1 ו - 3:2. מרווח של 2:1 אנו כבר מכירים כמרווח אוקטבה, המרווח הזך ביותר. מרווח של 3:2 נקרא קווינטה והוא המרווח השני הזך ביותר. ניתן לראות שבשיטת הפסנתר המושווה (שיטת הכיוון שהראנו עד כה) המרווח 2:1 מופיע כ-12 חצאי טון (מרווח של אוקטבה), אך האם אנו יכולים להגיע ליחס של 3:2? מסתבר שלא ניתן להגיע ליחס זה באמצעות חלוקת האוקטבה למרווחים שווים, אך אם נחלק את האוקטבה ל-12 מרווחים, נקבל שמרווח של 3.5 טון (7 חצאי טון) יוצא קרוב מאוד ל 3:2. נחשב:
מרווח זה מספיק קרוב לשלושה חצאים כדי שהאוזן האנושית לא תוכל להרגיש בהבדל, לכן מחלקים את האוקטבה ל-12 מרווחים שווים.
שחור

אטימולוגיה

הטיות של תואר השם "שחור", כמו "שחרחר", מופיעות מספר פעמים בשיר השירים והן מתארות צבעי עור ושיער, הדומים לצבעו של העורב. על פי מודל השפה הפרוטו-שמית, באם כל השפות השמיות הייתה מילה, שתיארה את הצבע השחור. אולם, מילה זו שונה מן המילה העברית "שחור".
סוסיתא (מכונית)

סוסיתא היא מכונית שיוצרה על ידי יצרנית הרכב הישראלית  "אוטוקרס" תחילה בחיפה ובהמשך בטירת כרמל, דגמי סוסיתא יוצרו בין השנים 1960–1978.
"סוסיתא" יוצרה בתצורות: סטיישן, מסחרית וטנדר.

סוסיתא

בשנת 1952 פנה לדיסלאב שנלר, יהודי יוצא סלובקיה, לחברת Reliant הבריטית. רילאיינט יצרה באותה עת רכב תלת-גלגלי זול, בעיקר להובלה עירונית קלה, ושנלר קיבל את הזיכיון להרכבתו בחיפה. החברה שהקים שנלר, "מוסכים ומכוניות בע"מ", לא הייתה יותר מאשר בית מלאכה קטן, עם תפוקה דלה של עשרות יחידות עד לשנת 1955. עם המעבר של רילאיינט, ואיתו גם של המרכיב הישראלי, לשימוש בתאי נהג העשויים סיבי זכוכית (פיברגלאס), צדה החברה את עינו של יצחק שובינסקי, סוחר חיפני, שנכנס לשותפות במפעל, שינה את שמו ל"אוטו-קרס", וצירף לשותפות גם את החברה הא"י לאוטומובילים, יבואנית פורד. כעת פנה לרילאיינט כדי שזו תפתח עבורו רכב מסחרי קל, ארבע-גלגלי, המבוסס על מרכב מיצור מקומי, מפיברגלאס, ורכיבים מכניים מיובאים מפורד אנגליה, בעיקר.
בספטמבר 1958 יוצרה המכונית הראשונה, שנמכרה תחילה בשם Regent IV (ריג'נט ארבע) בשוק המקומי, ובשם Sabra בשוקי היצוא. גרסת הסטיישן של תחילת 1960 נמכרה בישראל כ"צברה". בסוף 1959 נולדה הסוסיתא. אוטוקרס הכריזה על תחרות לבחירת שם למכונית הישראלית. 2,355 הצעות הוגשו, ומהן נבחר השם "סוסיתא", שהוגש על ידי ששה משתתפים, בנפרד. בפרס, בסך 500 לירות, זכה יוסף שוב, סטודנט צעיר לאגרונומיה (לימים דר') מהפקולטה לחקלאות ברחובות.
המכונית עצמה, עד אז רק בגרסאות מסחרית סגורה וסטיישן, התבססה על חלקי פיברגלאס שחוברו זה לזה באמצעות קרשים. הרצפה הייתה עשויה מעץ לבוד. זה היה מוצר פרימיטיבי, ורק 300 יחידות ממנו יוצרו בשנת הדגם 1960. ועדת הרכב הממשלתית חייבה יצוא של שליש מן הכמות הזו.
בקיץ 1961 עברה הסוסיתא, שהוצעה גם בגרסת טנדר מזה כשנה, תכנון מחדש. המכונית החדשה, שפותחה ברילאיינט במסגרת פרויקט FW2, עם סיוע מסוים מצד מהנדסי אוטוקרס, התהדרה במרכב פיברגלאס אחוד ואיכותי בהרבה. חצי שנה מאוחר יותר הושלם התהליך עם רצפת פיברגלאס והחלפת הדלתות האחוריות. במקביל לפתיחתו של השוק הישראלי לרכישה חופשית של כלי-רכב, וביטול מכסות היצוא, עלה מאוד גם קצב היצור. הסוסיתא הזו, דגם 1962, יוצרה ב-1,216 עותקים.
המכונית החדשה, שעיצובה החיצוני דמה לזה של מכוניות בריטיות מן העשור הקודם, זכתה עד מהרה לכינוי העממי "קובייה". יצורה של הקוביה הסתיים בקיץ 1966, עם ירידתו של הטנדר האחרון מקוי ההרכבה בטירת הכרמל. בסך הכל יוצרו 8,670 "קוביות", שהפכו אותה לדגם הסוסיתא הנמכר ביותר.
ב- 1962 הרחיבה אוטוקרס את קשת דגמיה, והציגה (תחילה כאב-טיפוס מתוצרת בריטית) את ה"כרמל", סדאן קטנה בת שתי דלתות. בשבע השנים הבאות התעצמה אוטוקרס, והציגה קשת רחבה של מכוניות זולות, בעיקר לעבודה, וכן מכונית משפחתית טריומף 1300 מתוצרת Triumph הבריטית. הסוסיתא עצמה עברה עדכון מקיף ב-1965, ואחר כך ב-1968, כטנדר. ב-1970 הושקו הסוסיתא סטיישן והמסחרית החדשות.
לאחר שאוטוקרס פשטה את הרגל, בנובמבר 1971, פסק פיתוח המכוניות לזמן ממושך. החברה שהוקמה ב-1974, "רום כרמל", המשיכה ביצור מערך הדגמים של אוטוקרס. בשנים 1976 עד 1978 יצרה רום כרמל את טנדר הסוסיתא בגרסתו מ-1968, עם מנוע "פורד" 1300 סמ"ק. באוגוסט 1978 יוצרה הסוסיתא האחרונה.
חוק מטקלף

חוק מטקלף קובע כי הערך של רשת תקשורת פרופורציונלי לריבוע מספר המשתמשים המחוברים למערכת (n²). החוק נוסח כך לראשונה על ידי ג'ורג' גילדר  בשנת 1993, ויוחס לרוברט מטקלף  בהקשר ל"אתרנט", חוק מטקלף הוצג במקור בסביבות שנת 1980, בהתחלה החוק לא הוצג במונחים של משתמשים, אלא של "מכשירי תקשורת תואמים" (לדוגמה, מכשירי פקס, טלפונים וכדומה). רק לאחרונה עם השקת האינטרנט. חוק זה יוחס גם למשתמשים ולרשתות ולא רק ככוונתו המקורית שהייתה לתאר רכישות וחיבורים ברשת האתרנט. החוק קשור מאוד לכלכלה ומנהל עסקים, בעיקר עם חברות תחרותיות שמחפשות להתמזג אחת עם השנייה.

השפעות הרשת

חוק מטקלף מתאר הרבה מההשפעות של טכנולוגיות תקשורת ורשתות על הרשת, כגון אינטרנט, רשתות חברתיות, והרשת הכלל-עולמית, הנקראת Worldwide Web. לדברי ריד הנט , יושב הראש לשעבר של הוועדה הפדרלית לתקשורת בארצות הברית, החוק  מספק הבנה רבה לפעולת האינטרנט. חוק מטקלף קשור לעובדה שמספר החיבורים הייחודיים ברשת של מספר קשרים n יכול לבוא לידי ביטוי בצורה מתמטית כמספר משולשי n(n − 1)/2, שהוא יחסי לn² באופן אסימפטוטי.
חוק זה מודגם פעמים רבות באמצעות מכשירי הפקס: מכשיר פקס אחד הוא חסר תועלת לחלוטין בהיעדר יעד, אבל ערכו של כל מכשיר פקס נוסף עולה עם המספר הכולל של מכשירי הפקס שמתווספים לרשת, כי המספר הכולל של אנשים שאיתם כל משתמש יכול לשלוח ולקבל מסמכים עולה. כמו כן, ברשתות חברתיות, ככל שמספר משתמשי השירות גדל, כך ערך השירות גדל עבור הקהילה.
אלוהי הדברים הקטנים

תיאור העלילה

עלילת הרומן מתרחשת באיימנם, שבמחוז קוטיאם בקראלה, דרום הודו. הרצף העלילתי אינו כרונולוגי והפרקים מתארים תקופות שונות החל משנת 1969, המתארת את ילדותם של התאומים בני ה-7 אסתה ורהל, ועד שנת 1993, בה שבים התאומים בני ה-31 לעיר הולדתם.
שחר סגל (מגישה)

ביוגרפיה

שחר סגל נולדה וגדלה ברחובות. אביה, אל"ם (במיל') אורי סגל, שימש במשך תקופה מסוימת מנכ"ל העירייה ואמה רופאה.
את שירותה הצבאי עשתה בחיל המודיעין. לאחר שחרורה מהצבא החלה ללמוד ב"מכללת רדיו תל אביב", ובהמשך הפכה למגישה ברדיו תל אביב במשך תקופה ארוכה והצטרפה לצוות ההוראה של המכללה.
בתחילת דרכה בעולם הטלוויזיה הייתה סגל כתבת בערוץ הספורט וכן הופיעה בתוכנית הבוקר של מרב מיכאלי בערוץ 10. מאוחר יותר הייתה כתבת בתוכנית "ערב טוב עם גיא פינס" עד שנת 2005, אז מונתה למנהלת פיתוח באולפני הרצליה. 
כעורכת טלוויזיה ערכה סגל מגוון רחב של תוכניות, ביניהן "החיים יפים" בהנחיית עינת ארליך (רשת, 2004), "דייט לסטרייט" בהנחיית אביעד קיסוס (טלעד, 2005), "צהבת" (HOT, 2006), "תעשו מקום לחנה לסלאו" (קשת, 2006), "אינסטינקט בסיסי", גם היא בהנחיית אביעד קיסוס (רשת, 2009) ועוד.
את עבודתה כתסריטאית התחילה בשנת 2006 ככותבת בתוכנית הסאטירה "משחק מכור" ומאוחר יותר בתוכנית "מועדון לילה". באותה שנה הייתה גם התסריטאית של הסדרה "קטן עלי" בערוץ ניקלודיאון. בהמשך הייתה התסריטאית של השעשועון "תוצאות האמת", "מלכוד 24" בערוץ 24, תוכנית האירוח "הלילה עם ליאור שליין" בערוץ 10, "סינגלס" בהנחיית עידו רוזנבלום ויעל פוליאקוב ועוד.
בשנת 2008 כתבה וערכה יחד עם גורי אלפי את התוכנית "שולץ" ששודרה בחברת הלוויין yes. בתוכנית זו אירח "שולץ" ידוענים שונים והשיא להם עצות הומוריסטיות בנוגע לקריירה שלהם. בסדרה כיכב הקומיקאי והשחקן רועי בר נתן, שאף נמנה עם יוצרי התוכנית, והשניים הרבו מאז לשתף פעולה. 
בתקופה זו השתתפה בתוכנית התחקירים "אורלי וגיא בע"מ" ששודרה בערוץ 10, וכן הגישה פינות ביקורת טלוויזיה בתוכניות הרדיו "תוכנית מילוט" (בהנחיית גורי אלפי וליעד מודריק) ו"יחס חם" (בהנחיית גורי אלפי ועינב גלילי) והשתתפה בתוכנית "המצעד" בערוץ HOT בידור ישראלי.
בשנת 2010 לקחה חלק בכתיבה לעונתה השלישית של תוכנית הבידור "שבוע סוף החדש" ששודרה ברשת וכמו כן השתתפה בתוכנית התיעודית "אפס בהתנהגות" של הזכיינית. החל משנה זו משתתפת ככותבת ועורכת בתוכנית הסאטירה "מצב האומה".
החל משנת 2011 משמשת כתסריטאית של התוכנית "מה נסגר?" המשודרת בערוץ 10 בהנחיית רועי בר-נתן. כמו כן הייתה בין יוצרי וכותבי סדרת הדרמה היומית "נויורק" של yes.
החל משנת 2012 משמשת כיועצת תוכן בערוץ הילדים, מטעם נגה תקשורת. במסגרת זו יצרה בין השאר את התוכניות "הפרעת קשב" ו"פלאשבק", אותה גם כתבה לצד אורן יעקבי.
בין אפריל 2010 לסוף 2011 הגישה בהתנדבות את תוכנית הרדיו "ציפורי לילה מתגעגעות" בגלי צה"ל, לצד רועי בר-נתן. בתוכנית ראיינו השניים דמויות ידועות מעולם הבידור הישראלי ושוחחו על עשייתן התרבותית. התוכנית זכתה בפרס מפקד גלי צה"ל לשנת 2012.
בתחילת שנת 2012 הגישה יחד עם הזמרת ירדנה ארזי את תוכנית האירוח והמגזין "מלכות השבת" ששודרה בערבי שבת בערוץ 2. בשנה זו לימדה במכללת עמק יזרעאל וכן הצטרפה אל כותבות המדור הסאטירי "באנה באנה" במוסף הארץ עד לביטולו בשנת 2014. 
בין יולי 2014 ליוני 2015 הגישה תוכנית לילית שבועית בגלי צה"ל, תחילה לצד ירדנה ארזי ולאחר מכן כשדרנית יחידה.
ביימה יחד עם אילן דה פריס את הסרט התיעודי "אסירת תודה" שעסק בשיקומה של אסירה משוחררת. הסרט שודר בערוץ 10 בנובמבר 2015.
סגל נשואה ואם לתאומים.