פרויקט המטרייה האדומה

היסטוריה

פרויקט המטרייה האדומה הוקם בשנת 2010 על ידי הסופרת והפעילה אודיישה ריי. כעובדת מין לשעבר, ריי ראתה מקרוב את האפליה נגד עובדות מין על ידי המשטרה והחברה. ריי חזתה ארגון שבו עובדות מין יוכלו להתאסף ולחלוק את הסיפורים שלהן, לעודד שינוי ולעזור אחת לשנייה. היא בחרה את השם "פרויקט המטרייה האדומה", משום שבשנת 2001, במהלך הביאנלה ה-49 של ונציה, איטליה, הפגינו עובדות מין נגד תנאי עבודה לא אנושיים והפרות זכויות אדם באמצעות החזקת מטריות אדומות, שבכך הפכו לסמל של התנגדות עובדות מין לאפליה.
בשנת 2009 החלה ריי לקיים אירועי סיפור סיפורים לעובדות מין בטרקלין "Happy Ending Lounge" בניו יורק. מטרות הסדנאות והאירועים הללו היו העצמה עבור עובדות המין, אך עד מהרה התברר כי עובדות ועובדי המין חלקו מספר אתגרים ובעיות משותפות. רבות הזדהו כטרנס או קוויריות, ונמצא ביניהן שיעור מדאיג של HIV/איידס, בעיקר בעקבות חששות לשאת קונדומים עקב הפללה, ויותר מכל הייתה להן חוויה משותפת של הדרה ויחס מזיק בידי החברה, בעוד הן מנסות להתפרנס.

תוכניות להסבת עבודת מין

בשנת 2014 ניו יורק יסדה סדרה של בתי משפט מיוחדים לעובדי מין שנעצרו באשמות הקשורות לזנות. בתי המשפט החדשים, שכונו "בתי המשפט להתערבות בסחר בבני אדם" (HTIC), התייחסו לכל עובדת מין כקורבן לסחר בבני אדם, ובאמצעות מגוון של טקטיקות, לעיתים כוחניות, שיכנעו את המואשמות לוותר על זכותן החוקתית למשפט בפני חבר מושבעים ולהסכים להסדרי טיעון במסגרת תוכנית להסבת עובדות מין, שכללה תוכנית טיפול במנדט בית המשפט, שלאחריה תובא בפני בית המשפט האפשרות לבטל את ההאשמות נגד עובדת המין (המכניזם המשפטי נקרא adjournment in contemplation of dismissal או ACD). פרויקט המטרייה האדומה התערבה בהליכים אלו, והכירה בכך כי כוונותיה של העירייה טובות וכי בית המשפט החדש מסייע למי שנאלצים לעבודת מין. עם זאת, הארגון טען שבית המשפט עדיין מתייחס לעובדות המין כאל פושעות, ומניחה כי כל עובדות המין הם קורבנות סחר בבני אדם וכי אף אחד לא עושה עבודת מין כבחירה למקור פרנסה על פני האופציות האחרות הנתונות. הארגון הצביע על כך שהגעה לכדי עבודת מין יכולה להיות גם תוצאה של אפליה בשוק העבודה, מסקנה שמתבקשת בהינתן שמספר לא פרופורציונלי של עובדות המין הן נשים של צבע, טרנסיות או קוויריות. הייעוץ והסיוע המוצעים במסגרת תוכנית הטיפול המנדטורי של בית המשפט אינם מעניקים לעובדות המין שום אפשרות כלכלית אלטרנטיבית לעבודת מין. פרויקט המטרייה האדומה מבקש ארגון מחדש של התוכנית עם דגש על העצמה כלכלית למשתתפות בה, באמצעות הכשרה מקצועית ופיתוח הזדמנויות כלכליות.

HIV / איידס והשלכות בריאותיות

פרויקט המטרייה האדומה, יחד עם מרכז האומה לשוויון טרנסג'נדרי (NCTE) ופרויקט המדיניות המיטבית (Best Practices Policy Project, BPPP), פרסם דו"ח ממנו עולה כי טרנסג'נדריות עובדות מין לוקות באיידס/HIV פי 12 מאשר נשים טרנסג'נדריות שמעולם לא היו מעורבות בעבודת מין, ופי 25 יותר מאשר כלל האוכלוסייה. פרויקט המטרייה האדומה מצביע על החשש של עובדות מין שנשיאת קונדומים ישמש כראיות לעיסוק בזנות, יחד עם פרופיילינג גזעי ומגדרי על ידי שוטרים: "כשנשים ואנשים טרנס נושאים קונדומים זה פלילי, בעוד שכאשר לגברים לבנים סיסג'נדרים יש קונדומים, זה נתפש כפרקטיקה של מין בטוח".
פרויקט המטרייה האדומה וקבוצות אקטיביזם אחרות הצליחו לקדם רפורמה במספר ערים ליברליות כמו ניו יורק, סן-פרנסיסקו וושינגטון, אך בערים שמרניות יותר כמו פיניקס, קונדומים עדיין משמשים כראיות להפללת זונות, כמו בפרויקט אנטי-זנות בפיניקס, פרויקט רוז.

יומני המטרייה האדומה

"יומני המטרייה האדומה" התחילו כאירועים חודשיים לסיפור סיפורים במועדון "Happy Ending Lounge" בניו יורק, שמטרתם הייתה לשבור את הסטיגמה סביב עבודת מין, להפוך אותה לפחות מבודדת, ו"להראות שהיא יכולה להיות גם נצלנית וגם מעצימה" בו זמנית. "יומני המטרייה האדומה" סוקרו על ידי "וילג' ווייס" כ"הדרך הטובה ביותר לפגוש עובדות מין (בחינם)", ונכללו ברשימת "מיטב פעילות הפנאי של ניו יורק" בשנת 2010.
האירוע החודשי הוביל בסופו של דבר לסרט תיעודי שהופק על ידי אודיישה ריי והבמאי זוכה פרסי האמי דייוויד קורנפילד ובמימון פרויקט המטרייה האדומה. בסרט התיעודי הוצגו שבע עובדות מין שסיפרו את סיפוריהן על חיי העבודה שלהן ברחובות ניו יורק. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל פורטלנד, באורגון ובתיאטרון ה-IFC בניו יורק, והיה בחירה רשמית של פסטיבל דוק NYC .