נמל התעופה הבינלאומי דנוור

הקמת הנמל

נמל התעופה הוקם על מנת להחליף את נמל התעופה הקודם של דנוור, נמל סטייפלטון, שסבל ממגבלות הפעלה רבות ומחוסר אפשרות להרחבה. הוא ממוקם בפרברים הצפון-מזרחיים של דנוור, כ-40 קילומטר ממרכזה. האתר להקמתו, המרוחק יחסית מן העיר, נבחר על מנת למנוע מטרדי רעש, להשיג שטח מספיק לסלילת מסלולי טיסה ולאפשר עתודת שטח להרחבת הנמל בעתיד לפי צורכי התחבורה. 
הקמת הנמל החלה בספטמבר 1989. הוא היה אמור להיפתח באוקטובר 1993, אך בעיות ואירועים שונים (כולל כישלון מערכת הובלת מטען הנוסעים שהותקנה בו (ראו להלן)) הביאו לדחיית הפעלת הנמל עד ל-28 בפברואר 1995. בהקמתו השתתפו 11 אלף עובדים ועלותה הייתה 4.8 מיליארד דולר (כמעט 2 מיליארד יותר מתקציב ההקמה המתוכנן).

מבנה הנמל

בנייני השירות לנוסע בנמל – טרמינל ג'פסן ושלושה בנייני מסופים (A, B, C) – מקובצים כולם במרכז שטחו ובמקביל זה לזה. ששת מסלולי הטיסה (ארבעה בכיוון צפון-דרום, שניים בכיוון מזרח-מערב) פרוסים סביבם במרווח וללא כל הצטלבויות ביניהם. מבנה הנמל מאפשר להוסיף לו בעתיד עד ששה מסלולים נוספים. המסלול הארוך בנמל (16R/34L, ‏4,877 מטר) מאפשר גם למטוסי נוסעים כבדים ועמוסים - כולל האיירבוס A380 - להמריא מן הנמל למרות הגובה הניכר שלו (1,655 מטרים מעל פני הים).
מבנה בנייני השירות לנוסע נקבע בהשראת מבנהו של נמל התעופה של אטלנטה. עם זאת, המרווח בין הבניינים הוא גדול יותר מזה שבאטלנטה (כ-500 מטר בין מסופים A ו-B, כ-450 מטר בין מסוף B ו-C). בשל כך יכולים מטוסים המגיעים לשער או עוזבים אותו לנסוע על המסלולים מבלי שיצטרכו להמתין לסיום תנועתו המקבילה של מטוס בעמדת חניה במסוף שממולם.
בשלושת בנייני המסוף קיימים 136 שערי עלייה למטוס ובהם גשרי עלייה. הבניינים נבנו במרחק מספיק ממסלולי ההסעה על מנת לאפשר את הארכתם בעתיד (מסוף B הוא כיום ארוך יותר משני המסופים האחרים). לאחר שתמוצה אפשרות ההארכה שלהם ניתן יהיה להקים בנמל עד שני בנייני מסוף נוספים (D ו-E) מצפון לבנייני המסוף הקיימים. 
טרמינל ג'פסן, השער היבשתי לנמל, נקרא על שמו של חלוץ הבטיחות בתעופה אלרוי ג'פסן (Elrey Jeppesen). הוא ידוע בשל עיצוב גגו – כיפות לבנות מפיברגלס דק, הנתמכות בתרנים ובמיתרי מתכת, שנועדו לייצג את הפסגות המושלגות של הרי הרוקי הסמוכים לדנוור. משני צידיו נבנו חניונים רחבי ידיים למכוניות. בטרמינל נערך הבידוק לקראת טיסה של נוסעים יוצאים, בטרם יורשו להמשיך אל בנייני המסוף.
המעבר מן הטרמינל נעשה באמצעות גשר להולכי רגל המוביל ממנו למסוף A או באמצעות רכבת הנוסעת בין הטרמינל והמסופים מתחת למפלס המסלולים (בין מסופים B ו-C אין מעבר של הולכי רגל אלא רק של רכבת). הגשר להולכי רגל הוא כה גבוה מעל פני הקרקע עד כי מטוסים הנמצאים בהסעה יכולים לחלוף מתחתיו.
כל הטיסות הבינלאומיות שעל נוסעיהן לעבור בדיקת ביקורת גבולות ומכס בנמל מגיעות למסוף A. שמונה שערים במסוף זה משמשים לצורכי הטיסות הבינלאומיות. מבנה שערים אלו גם יאפשר בעתיד עלייה למטוס בשני מפלסים – אפשרות הדרושה לצורך מתן שירות בנמל למטוסי איירבוס A380.
במהלך בניית הנמל תוכנן להתקין בו מערכת להובלת מטען הנוסעים אשר תהיה משותפת לכל בנייני השירות לנוסע (טרמינל ומסופים). מערכת זו התגלתה ככישלון. היא הייתה נגועה בבעיות קשות שהצריכו חודשים של תיקונים ושינויים, שהעלו את עלות הקמתה במיליון דולר ליום (בנוסף לעלות המקורית של 186 מיליון דולר). היא הביאה לדחיית תחילת הפעלתו של נמל התעופה ב-15 חדשים ובמקומה הותקנו לבסוף מערכות נפרדות לכל אחד מן הבניינים.
ב-2008 הותקנה בנמל מערכת אנרגיה סולארית המכילה 9,200 לוחות ופרוסה על שטח של 30 אלף מטרים מרובעים. היא מייצרת 3.5 מגוואט חשמל בשנה – מחצית תצרוכת החשמל של הרכבות המובילות נוסעים בין בנייני הנמל.
בנין טרמינל נוסף מתוכנן להיבנות מדרום לטרמינל ג'פסן ובסמוך אליו. השלמתו מתוכננת ל-2016. הוא יכיל גם מלון ותחנת רכבת, אשר תחבר את הנמל למרכז העיר דנוור (בנוסף לקווי האוטובוסים המשרתים כיום את הנמל). האדריכל שנבחר לתכנן פרויקט הרחבה זה הוא סנטיאגו קלטראווה.
כאשר יורחבו מתקני הנמל עד למקסימום האפשרי הוא יוכל לשרת 110 מיליון נוסעים בשנה.
הנמל מופעל על ידי עיריית דנוור ומחוז דנוור.