google/wiki40b huggingface dataset:
חיים ממן

ביוגרפיה

ממן נולד ב-22 באפריל 1945 במרוקו למשפחה ציונית. בשנת 1955, בהיותו כבן 10, עלתה משפחתו לישראל והתיישבה במושב מטע, וכעבור מספר שנים עברה לירושלים. 
ממן למד באליאנס ובגימנסיה "דעת". באוניברסיטה העברית למד חברה ורוח, ובאוניברסיטת תל אביב למד עיתונאות ותקשורת. עם סיום שירותו הצבאי החל לעבוד במשרד החינוך בתפקידים כלכליים, בהם האחריות בתקציבית של מרחב ירושלים, ופיקוח מנהלי במוסדות החינוך. בשנת 1976 החל לשמש כדובר ההסתדרות במרחב ירושלים. בשנת 1989 נבחר לממלא מקום יו"ר ההסתדרות בירושלים וליו"ר האגף לחינוך ולתרבות.
ממן כתב מעל ל-1,300 מאמרים וכתבות בנושאים חברתיים, כלכליים ומדיניים, בהם לעיתון הארצי "דבר". כמו כן כתב מאמר בספר "העולם היהודי" ("THE JEWISH WORLD"), שהופץ באנגלית ובעברית ב-103 מדינות. 
כתב וערך 11 ספרים וחוברות, בהם: "מקוצ'ין לארץ ישראל", "נשים בעידן הטכנולוגי", לשכת המסחר ירושלים, "עלמה" בנושא מעמד הנשים, ארגון המושבים, "מטה יהודה", "ארבע שנות עשייה בירושלים" ועוד.
שימש חבר דירקטוריון של החברה הממשלתית למדליות וחבר דירקטוריון בתיאטרון ירושלים. 
כן ערך מעל ל-350 מגזינים, בהם המגזין השבועי הארצי "אנשים".
משנת 2005 משמש בעלים ועורך המגזין "ירושלים שלנו", שתכניו רבים ומגוונים בנושאים רבים ובירושלים בפרט.
ממן משמש מזה כ-10 שנים יו"ר מועצת עורכי כתבי העת והעיתונאים בישראל (האיגוד הישראלי לעיתונות תקופתית), שמאגד בתוכו 280 כתבי עת.
חבר בארגונים ציבוריים בהווה ובעבר, חבר בהנהלת ארגון קהילות יהודי צפון אפריקה בירושלים, חבר המועצה הציונית בישראל, חבר איגוד הדוברים, חבר לשכת העיתונות הממשלתית וחבר מועצת המרכז העולמי למורשת יהודי צפון אפריקה.
ממן נשלח פעמים רבות בשליחויות לחו"ל מטעם גופים ציבוריים כגון: האיגוד הישראלי לעיתונות תקופתית, עיריית ירושלים, ההסתדרות הכללית ועוד.

חיים אישיים

ממן אב לשלושה ילדים. הוא התאלמן מאשתו כשהייתה בת 33 וגידל לבדו 2 ילדים. מאוחר יותר נישא שוב ונולדה לו בת.
אהרן פלד

קורות חייו

אהרן פלד נולד בתל אביב ב-1933, הבן הצעיר במשפחה לה חמישה ילדים, אביו נפטר כשהיה בן 10 חודשים. היה חבר בתנועת המחנות העולים. הוא התגייס לצה"ל, שירת בנח"ל וסיים קורס קצינים, ב-1954 השתחרר ועבר לעבוד בקיבוץ. לפני מלחמת סיני חזר לשירות הקבע ושירת כקצין בחטיבת הצנחנים. בעקבות פציעת צניחה עבר לחיל השריון. שירת כמפקד פלוגת חרמ"ש ומפקד פלוגת טנקים בגדוד 9. בהמשך שירת כסגן מפקד גדוד ויצא ללימודים במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
במלחמת ששת הימים היה מפקד קורס בבית הספר לשריון ובמינוי חירום, מפקד גדוד 125 בחטיבה 200, גדוד מילואים של טנקי צנטוריון. בתחילת הקרבות לחם הגדוד בקרב כיבוש ביר לחפן, נשלח לסייע בכיבוש מתחם אבו עגילה, השתתף בהתקפה חטיבתית על מתחם ג'בל ליבני ובליל ה-6 ביוני כבש אותו בקרב בו הושמדו עשרות טנקים מצריים. בליל ה-7 ביוני ביצע חסימה בביר תמדה והשמיד יחד עם הסיירת החטיבתית טנקים, נגמ"שים, תותחי נ"ט ועשרות משאיות עמוסות חיילים, בהמשך ניהל קרב שריון במעבר הגידי, נגד חטיבה 2 מדיוויזיה 4 המצרית שניסתה לחסום את המעבר, הגדוד בפיקודו השמיד לחטיבה 28 טנקים ופרץ את הדרך עד תעלת סואץ.
במבצע תופת (פעולת כראמה), ב-21 במרץ 1968, פיקד על כוח שמשימתו הייתה לבלום התקפות אויב מול מתחם כופריין, בצומת אל-מזר, על כביש גשר עבדאללה-עמאן. הכוח מנה 11 טנקי צנטוריון וכיתת חיל-ההנדסה על גבי זחל"ם. במשך רוב יום הלחימה היה נתון הכוח עליו פיקד לאש ירדנית עזה ושמונה מבין 11 הטנקים הישראלים נפגעו במהלך יום הלחימה הכוח בפיקודו פגע ב-14 טנקים ירדנים, מהם 8 טנקים, שנפגעו מירי מהטנק עליו לחם. על פועלו קיבל צל"ש ממפקד גייסות השריון, אלוף ישראל טל. בהמשך הומר הצל"ש לעיטור המופת.
במלחמת ההתשה שירת כסגן מפקד חטיבה 14 שהייתה אחראית על קו בר לב. ביוני 1972 מונה למפקד חטיבה 188. באותה שנה, השתתפה החטיבה במבצע קלחת 4 מורחבת. פלד קיבל את הפיקוד על הכוח המרכזי במבצע, "כוח אורן". הכוח בפיקודו כלל 106 כלי רכב, מהם 27 טנקי לחימה, והורכב מיחידות שריון, צנחנים, אגוז והנדסה. הכוח נכנס לעומק הפתחלנד, תוך כדי פגיעה במחבלים ובמבנים רבים.
ב-1 ביולי 1973 נאלץ לפנות את מקומו ליצחק בן שוהם לאחר שהצהיר בכנס קציני חטיבה 188 כי "אני מעדיף שנעשה מאה פעמים קיביה ושלא נמצא את עצמנו ולו פעם אחת בלבד בסיטואציה הפוכה". 
במלחמת יום הכיפורים פיקד על חטיבה 11, חטיבה מילואים ממוכנת בהרכב של גדוד טנקי שרמן, שני גדודי חרמ"ש ופלוגת סיור על ג'יפים. החטיבה הגיעה לגזרת סיני ב-8 באוקטובר והוכפפה לכוח משימתי בפיקודו של קלמן מגן בגזרה הצפונית של תעלת סואץ. במהלך הקרבות הוכפף לה גדוד טנקי צנטוריון מחטיבה 217 וגדוד טנקי פטון. ב-14 באוקטובר השתתפה החטיבה בבלימת מתקפת השריון המצרית ויחד עם חטיבה 204, השמידה מעל 40 טנקים T-62 מחטיבה 15 של דיוויזיה 18 המצרית. ב-19 באוקטובר חצתה את התעלה מערבה וחברה לאוגדה 252, בסיום המלחמה התייצבה בנקודה המערבית ביותר אליה הגיע צה"ל.
אחרי המלחמה שימש פלד סגן מפקד אוגדה 252, בשנים 1975-1979 פיקד על אוגדה 194, ובשנים 1981-1982 פיקד על מרחב שלמה ועל קורס מפקדי חטיבות. השתחרר בדרגת תת-אלוף ב-1983.
נשוי לחנה ואב לבן ובת.
אנציקלופדיה לעולם הקלאסי

אנציקלופדיה לעולם הקלאסי (בגרמנית: Realencyclopädie der Classischen Altertumswissenschaft) היא אנציקלופדיה רחבת היקף המתמקדת בעת העתיקה, שיצאה לאור בגרמניה בשנים 1839‏-1980 ונכתבה בגרמנית. האנציקלופדיה ידועה גם בשם פָּאוּלי-ויסוֹבָה (Pauly–Wissowa), על שם מייסדיה, וכן בשם RE.

המהדורה המקורית

הכרך הראשון של האנציקלופדיה יצא לאור על ידי אוגוסט פאולי, מורה בבית ספר תיכון, בשנת 1839. פאולי שיתף במיזם 17 כותבים נוספים, ונפטר כעבור שש שנים, מבלי שהשלים את המיזם. ארנסט כריסטיאן ולץ ווילהלם זיגמונד טאופל המשיכו במיזם, גייסו כותבים נוספים, והביאו את המיזם לידי גמר, בשישה כרכים, בשנת 1852. עבודה על מהדורה שנייה, בשנים 1864‏-1866, הולידה שני כרכים נוספים ולא הושלמה.

RE

בשנת 1890 החל גאורג ויסובה בהפקת מהדורה יומרנית יותר. הוא ציפה לסיים את המלאכה תוך 10 שנים. לאחר שהתברר שהוצאה של כרכי האנציקלופדיה כסדרם תארך זמן רב, הוחל במקביל, בשנת 1914, בפרסום כרכים החל מהאות R. הכרך האחרון של האנציקלופדיה הופיע רק בשנת 1978, וכרך המפתח הופיע בשנת 1980. האנציקלופדיה השתרעה על פני 66 כרכים, שלהם נוספו 15 כרכי מילואים ושני כרכי מפתח. ויסובה נפטר בשנת 1931, ואחריו המשיכו במיזם וילהלם קרול, קארל מיטלהאוס, קונרד ציגלר והנס גרטנר. 
האנציקלופדיה היא המקור המקיף ביותר ללימודי העת העתיקה. כ-1,100 מחברים השתתפו בכתיבתה - כל ערך נכתב על ידי מומחה בעל מוניטין בתחום הרלוונטי. רבות מהביוגרפיות על אישים ברפובליקה הרומית נכתבו בידי פרידריך מינצר. בערכים שיצאו לאור בשנים 1933–1945 יש כאלה שהושפעו מהאידאולוגיה הנאצית (למשל הערך על פייסיסטראטוס). עקב כך שהמיזם ארך שלושה דורות, הנחות היסוד של האנציקלופדיה השתנו במידה ניכרת במהלך השנים.

גרסאות מצומצמות

המחיר והממדים של האנציקלופדיה הרתיעו קונים פוטנציאליים. בין השנים 1964‏-1975 יצאה לאור, על בסיס RE, גרסה מצומצמת בחמישה כרכים בשם Der Kleine Pauly (פאולי הקטנה). בסוף הכרך החמישי נכללים מילואים לחמשת הכרכים.
מהדורה מעודכנת ב-15 כרכים וכרך מפתח, בשם Der Neue Pauly (פאולי החדשה), יצאה לאור בהדרגה בשנים 1996‏-2003. במהדורה זו ניתן דגש רב יותר לשלהי העת העתיקה. משנת 2004 יוצאים לאור כרכי מילואים (מתוכננים שבעה כאלה). מהדורה אנגלית בשם Brill’s New Pauly: Encyclopaedia of the Ancient World יצאה לאור בשנת 2006.
אבידוזאורוס

גילוי הסוג ותיאורו

לסוג זה נודעה חשיבות בשל כך שהוא נמנה עם הדינוזאורים היחידים בסדרת הזאורופודה שנחקרו עצמות גולגולותיהם, והוא הדינוזאור הזאורופודי הראשון שהתגלתה גולגולת שלמה שלו, מתקופת הקרטיקון, בארצות הברית. כמו כן, הוא ידוע בשל שיניו הצרות, מכיוון שברכיוזאורים מתקופות מוקדמות יותר התאפיינו בשיניים רחבות יותר.
הסוג התגלה עם גילוי הממצא DINO 16488 בשנת 2010, שנמצא במונומנט הלאומי דינוזאור - שכולל גולגולת כמעט שלמה, לסתות תחתונות ואת ארבע חוליות הצוואר הראשונות. ממצאים נרחבים של גולגולות ועצמות השלד נתגלו באותו אתר, לרבות גולגולות חלקיות של שלושה פרטים נוספים, חלק מהאגן וחוליות הזנב המחוברות אליו, עצם השכם, עצם הזרוע ועצמות המסרק. מאובנים אלו נמצאו בסלעי אבן חול בפארק בבסיס פרט מוסאנטושט (Mussentuchit Member) שבתצורת ההר סידר (Cedar Mountain Formation), ליד מרכז המבקרים הישן של המונומנט הלאומי דינוזאור. לפי גבישי זירקון שנמצאו באבני החול ואבני הבוץ שמתחתיהם, הוערך גילם של הממצאים ב-104.46±0.95 מיליון שנה, בגיל האלביאני בקרטיקון תחתון.
על אף שהאבידוזאורוס חי כ-45 מיליון שנה לאחר הג'ירפטיטן, הגולגולות של שני הסוגים דומות, מלבד השיניים הצרות והחדות יותר והאף הקטן יותר של האבידוזאורוס. האבידוזאורוס נבדל משאר סוגי הזאורופודים, לרבות הג'ירפטיטן, בהבדלים קלים במבנה עצם האף והלסת העליונה, בנחיריו הקטנים יחסית, ובמאפיינים מסוימים של שיניו.
את שמו של האבידוזאורוס טבעו בשנת 2010 דניאל צ'ור (Daniel Chure) ועמיתיו למחקר. שם הסוג מתייחס למיתולוגיה המצרית: אבידוס הוא השם היווני של עיר היושבת על שפת הנילוס, שבה נקברו ראשו וצווארו של אל המוות המצרי אוסיריס. זאת בעוד שהממצא המקורי שזיהה את הסוג, הנמצא בסלעים המשקיפים על הנהר גרין, יובל של נהר הקולורדו, כלל ממצאי ראש וצוואר. שם המין המקושר לסוג הוא A. mcintoshi, לכבודו של ג'ון ס. ("ג'ק") מק'אינטוש (John S. "Jack" McIntosh),‏ פרופסור אמריטוס לפיזיקה מאוניברסיטת וסליין (Wesleyan University), על שום תרומותיו למונומנט הלאומי דינוזאור והמחקר שהקדיש לדינוזאורים הזאורופודים.
אלכס גרסיה מנדוסה

קריירה

המדליה המשמעותית הראשונה של מנדוסה בקריירה המקצועית הייתה באליפות הפאן-אמריקאית בשנת 2013 שנערכה בסן חוסה בה זכה במדליית הארד בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג. בשמינית הגמר הוא ניצח את דארל קסטיו מגואטמלה, ברבע הגמר את דשון הווארד האמריקאי, בחצי הגמר הפסיד לרפאל סילבה הברזילאי ונשר לקרב על מדליית הארד שם גבר על פרדי פיגרואה מאקוודור. ביוני 2014 הוא השתתף בגראנד פרי הוואנה שבקובה וסיים במקום השביעי.
באפריל 2015, מנדוסה זכה במדליית ארד באליפות הפאן-אמריקאית שנערכה באדמונטון לאחר שגבר על רמון פילטה מהונדורס בקרב על המדליה. ב-14 ביולי הוא התחרה במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בטורונטו וזכה במדליית הארד לאחר ששוב ניצח את רמון פילטה בקרב על המדליה. ב-24 בינואר 2016, זכה מנדוסה במדליית ארד בגראנד פרי הוואנה לאחר שגבר בקרב על המדליה על אנדריי וולקוב הרוסי לעיני הקהל הביתי. ב-30 באפריל הוא התחרה באליפות הפאן-אמריקאית שנערכה בהוואנה וזכה במדליית הארד הרביעית שלו באליפויות היבשת.
ב-12 באוגוסט, מנדוסה השתתף באולימפיאדת ריו, התחרה בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג וסיים במקום החמישי. בקרב הראשון ניצח את מוקאמדמורוד אבדורקמונוב מטג'יקיסטן ובשמינית הגמר ניצח את בארנה בור ההונגרי. ברבע הגמר הוא הפסיד להיסאיושי הראסווה היפני ונשר לקרבות בית הניחומים שם ניצח את יורי קראקובצקי מקירגיזסטן ועלה לקרב על מדליית הארד שם הפסיד בעונשים לאורי ששון הישראלי.
באפריל 2017 הוא התחרה באליפות הפאן-אמריקאית שנערכה בפנמה סיטי וזכה לראשונה במדליית הזהב. ברבע הגמר ניצח את דויד גומז המקסיקני, בחצי הגמר את רואן איסקיירדו הברזילאי ובגמר גבר על הקטור קמפוס הארגנטינאי. ב-18 ביוני מנדוסה זכה במדליית הכסף בגראנד פרי קנקון לאחר שהפסיד בקרב הגמר לדויד מורה הברזילאי.
ב-11 בנובמבר, מנדוסה התחרה באליפות העולם הפתוחה שנערכה במרקש וזכה במדליית הארד. בקרב הראשון ניצח את מבגניק נדיאייה מסנגל ובשמינית הגמר ניצח את אדלאן ביסולטנוב הרוסי לאחר שיריבו ספג שלושה עונשים. ברבע הגמר הוא הפסיד לקוקורו קגאורה היפני לאחר שספג שלושה עונשים ונשר לקרבות בית הניחומים שם ניצח את אלכסנדר מיכאילין הרוסי ועלה לקרב על מדליית הארד שבו גבר על בן-ארצו אנדי גראנדה הקובני. ב-17 בדצמבר מנדוסה התחרה בטורניר המאסטרס שנערך בסט. פטרסבורג וזכה במדליית הארד כשניצח את מאצ'יי סרנאצקי הפולני בקרב על המדליה.
עמוס פרישמן

קריירה

כבר בקבוצות הצעירות התבלט עמוס פרישמן ביכולתו כרכז. כשחקן נבחרת הנוער היה מלך הסלים באליפות אירופה (שני אחריו ברשימת הקלעים היה דראז'ן פטרוביץ', מגדולי הכדורסלנים בכל הזמנים).
בעונת 1982/1983 עלה עמוס פרישמן לשחק בקבוצת הבוגרים של הפועל תל אביב, וקיבל את גופייה מספר 14.
בעונת 1983/1984 ניצחה הפועל בדרבי את יריבתה מכבי תל אביב לראשונה זה חמש שנים. בסיום העונה זכתה הפועל תל אביב בגביע המדינה לראשונה מאז 1969, לאחר ניצחון על הפועל רמת גן, ופרישמן הפך לאחד השחקנים המשמעותיים בסגל שלה.
בעונת 1987/8 החל לשמש כקפטן הקבוצה.

בעונת 1989/1990 עבר לשחק בהפועל חולון, צעד שעורר הדים רבים וזכה לסיקור רב בעיתונות הספורט באותם ימים. במהלך אותה עונה ניצח עם חולון את הפועל תל אביב, ובתום אותה עונה חזר פרישמן להפועל תל אביב.
בעונת 1991/1992 העפילה הפועל תל אביב לסדרת הגמר-סל נגד מכבי תל אביב והפסידה לה בתוצאה 2 - 3. בעונה שלאחר מכן סיימה הקבוצה במקום הראשון, והפסידה להפועל גליל עליון בסדרת הגמר של הליגה. בגמר הגביע של אותה עונה גברה הפועל תל אביב על הפועל גבעתיים.
בתום עונת 1992/1993 עזב את הפועל תל אביב ועבר לשחק בהפועל גבעתיים למשך שתי עונות, ולאחר מכן בעירוני רמת גן למשך עונה אחת. בשנת 1996 הודיע על פרישה.
במהלך הקריירה שלו שיחק ב-300 משחקי ליגה, בהם קלע 3,101 נקודות.
במדי הנבחרת שיחק 48 משחקים, בהם קלע 190 נקודות. 

במשחק השיא שלו בנבחרת קלע 24 נקודות.

כיום

כיום משמש פרישמן כמנכ"ל אגודת הכדורסל הפועל גבעתיים וכסגן-יו"ר האגף המקצועי באיגוד הכדורסל.
ג'ורג' אלקוט

ג'ורג' אלקוט (באנגלית: George Elcoat;‏ 1863 - 3 ביוני 1929) היה מאמן כדורגל אנגלי.

ביוגרפיה

אלקוט נולד בסטוקטון-און-טיס, אך מאוחר יותר עבר להתגורר בחלק הדרומי של אנגליה והתמנה לתפקיד המאמן של וולוויץ' ארסנל באפריל 1898, בעקבות התפטרותו של תומאס מיצ'ל חודש אחד קודם לכן. אלקוט שימש בתפקידו במשך עשרה חודשים בלבד. בתקופתו הוא החתים בארסנל שחקנים רבים, כאשר שמונה מתוכם (כגון ג'ון דיק) היו סקוטים. הוא אימן את ארסנל בסיום עונת 1897/1898 שבה סיים המועדון במקום החמישי בליגה השנייה. בעונה הבאה ספג המועדון תבוסה של 0 - 6 מול דרבי קאונטי מהליגה הראשונה במסגרת גביע ה-FA. לתבוסה זו היה חלק משמעותי בהתפטרותו של אלקוט בפברואר 1899.
ימין רדיקלי בישראל

הגדרה

סביב הגדרת המושג "ימין רדיקלי" קיים פולמוס מתמשך. בעוד שבעבר הנטייה הייתה לצמצם את המושג ולהגדירו באמצעות מאפיין אחד - התנגדות לההגירה ולמהגרים, החל מתחילת שנות התשעים של המאה הקודמת התפתחה תפיסה כי מדובר ברעיון רחב יותר המשקף אידיולוגיה מורכבת. גם בישראל היה מקובל במשך שנים ארוכות לצמצם את המושג ולהגדירו רק על פי רעיון המקסימליזם הטריטוריאלי, עקב הדיון סביב שאלת שטחי יהודה, שומרון וחבל עזה. אהוד שפרינצק היה הראשון שהרחיב את ההגדרה והצביע על כך שהימין הרדיקלי בישראל מורכב משילוב של כמה רעיונות מרכזיים: אולטרה לאומיות, אי לגליזם, אי קבלת הדמוקרטיה והפלורליזם כתפישות עולם מעצבות במדינה, קסנופוביה, אפליה אתנית ודרוויניזם חברתי.

היסטוריה ושורשים

קיים קושי לקשור תנועות ימניות רדיקליות עם תנועות היסטוריות, כיוון שסיווג תנועות היסטוריות כימין רדיקלי אינו חד משמעי, לאור העובדה שתיחום הרדיקלית הוא על רקע התקופה ועל רקע קשת הדעות בשיח הצבורי. לכן, חלק מהתנועות שבזמנן נחשבו רדיקליות נחשבות היום בתוך הקונצנזוס ולהפך. בנוסף לכך, לא קיימות היום תנועות ימין רדיקלי שהן המשך היסטורי של תנועות מהעבר. למרות האמור, חלק מהימין הרדיקלי מושפע מתנועות היסטוריות.
התנועה הראשונה ביישוב שנחשבה בזמנו לתנועת ימין רדיקלי, היא ברית הבריונים שהוקמה בשנת 1931 על ידי קבוצת אינטלקטואלים שבראשה עמדו ד"ר אב"א אחימאיר, אורי צבי גרינברג וד"ר יהושע ייבין. התנועה דגלה באידאולוגיה לאומית פעילה וקראה למרד בשלטון הבריטי.
בתקופה מאוחרת יותר, נחשבו מחתרות האצ"ל והלח"י כימין רדיקלי], בעיקר עקב דרך פעולתן. למרות זאת המחתרות לא ראו את עצמן כבעלי השקפה רדיקלית, ובנוגע ללח"י גם האלמנט ה"ימני" אינו מוחלט.
החל ממלחמת ששת הימים החלו להתגבש תנועות ימניות רדיקליות, לאור השאלות המדיניות שעלו על סדר היום. אירועים רבים, ביניהם פינוי סיני במסגרת הסכם השלום עם מצרים, האינתיפאדה הראשונה, הסכמי אוסלו, האינתיפאדה השנייה ותוכנית ההתנתקות מרצועת עזה, גרמו בחלקים מהימין לתחושות של ניכור למדינה, ולכן הם פנו לימין הרדיקלי.
לאחר פריחתן של תנועות כגוש אמונים והתנועה למען ארץ ישראל השלמה, שראו בהקמת המדינה כ"אתחלתא דגאולה" עם ציפייתם לגאולה שלמה, או כהגשמת החזון הציוני. היו בהם קבוצות שתחושתם שהמדינה נקלעה למבוי סתום מבחינה תרבותית ומדינית, הביאה להתנגדותם לצביון המדינה ולגישות רדיקליות כנגדה.

מאפייני אוכלוסייה

קיים מחנה של ימין רדיקלי חילוני, המתאפיין בחתירה לפתרונות רדיקליים לבעיות המדיניות וקיים מחנה של ימין רדיקלי דתי התומך בשינוי אופיה החילוני של המדינה. תיחום זה הוא תאורטי ובפועל ניתן לראות טשטוש מסוים בגבולות הנזכרים לעיל.

ביקורת

מבקרי הימין הרדיקלי טוענים שהעמדות בהן הוא דוגל הן פשיסטיות, לאומניות וגזעניות כלפי ערבים ומהגרים. המבקרים רואים בימין הרדיקלי סכנה לדמוקרטיה, וטוענים שהוא נוקט באלימות ובאי כיבוד החוק, הדמוקרטיה וזכויות האדם.
בעקבות רצח יצחק רבין בידי יגאל עמיר, איש הימין הרדיקלי, היו שראו בימין הרדיקלי (או אף בכלל הימין) אשם ברצח, והאשימו אותו בהסתה שהובילה לרצח. היו בימין הרדיקלי שטענו שהשב"כ אחראי לרצח, תוך הסתמכות על תאוריות הקשר על רצח רבין.
יש המאשימים את הימין הרדיקלי בכך ששאיפתם לארץ ישראל השלמה ולהקמת ההתנחלויות תוביל למצב של מדינה אחת דו-לאומית ללא רוב יהודי, ובכך תמיט חורבן על מדינת ישראל ועל הציונות.
הרוב המוחלט של הימין המתון, מועצת יש"ע, המתנחלים ורבני הציונות הדתית מגנים את הפעולות האלימות של הימין הרדיקלי, ובפרט את תופעת "תג מחיר", הן מסיבות מוסריות של פגיעה בחפים מפשע, והן מסיבות הלכתיות של איסור "גזל הגוי".
הלן שרמן

ביוגרפיה מוקדמת

שרמן נולדה וגדלה בשפילד, אנגליה. למדה כימיה לתואר ראשון באוניברסיטת שפילד (1984), הדוקטורט שלה הוא מבירקבק, אוניברסיטת לונדון. היא עבדה במחקר ופיתוח בחברת ג'נרל אלקטריק האנגלית, ולאחר מכן בחברת מארס בפיתוח טעמים לשוקולד.

תוכנית ג'ונו

תוכנית ג'ונו הייתה יוזמה של קונסורציום בריטי פרטי לשלוח אסטרונאוט בריטי אל תחנת החלל הסובייטית מיר. זאת במסגרת שבה תוכנית החלל הסובייטית "מכרה מקומות" בתחנת החלל. הכסף נאסף באמצעות תוכנית הגרלות מיוחדת, מכירת זכויות לשידורי טלוויזיה ומכירת חסויות לחברות בריטיות. בסופו של דבר הבריטים לא הצליחו לאסוף את כל הסכום הנדרש, אולם שליט ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב הורה להמשיך את היוזמה במימון סובייטי.
הקונסורציום פרסם קריאה למועמדים: "דרוש אסטרונאוט, לא נדרש ניסיון קודם". 13000 איש נענו לקריאה מתוכם נבחרו 4 מועמדים: הלן שרמן, עוד מדען ושני טייסי קרב. בסופו של דבר שרמן והטייס טימותי מייס נבחרו להיות האסטרונאוטים ויצאו לרוסיה לאימונים שכללו גם לימוד רוסית.

המשימה בחלל

שרמן שוגרה אל תחנת החלל בחללית סויוז TM-12, יחד עם 2 קוסמונאוטים סובייטיים, ב-18 במאי 1991. היא הוחזרה בחללית סויוז סויוז TM-11 ב-26 במאי.
משימותיה של שרמן במהלך שהותה בתחנת החלל היו: ביצוע ניסויים בתחומי הרפואה ומדעי החקלאות, צילום מהחלל של האיים הבריטיים ותקשורת רדיו עם תלמידי בתי ספר בבריטניה. בין הניסויים שביצעה הייתה בחינה של מוליכות-על בטמפרטורות גבוהות באמצעות אלקטרוגרף ומספר ניסויים על התנהגות צמחים בתנאים של חוסר משקל: על הקרקע הם צומחים כלפי מעלה ובתנאים של חוסר משקל הם צומחים לכל הכיוונים.

לאחר הטיסה

שרמן עסקה בפופולריזציה של המדע בדגש על החלל. הנחתה תוכניות בטלוויזיה החינוכית של הBBC וברדיו, פרסמה אטוביוגרפיה בשנת 1993, וספר ילדים בנושא החלל (1997). בהמשך עבדה במעבדת המטרולוגיה הלאומית הבריטית. ב-2015 מונתה למנהלת התפעול של מחלקת הכימיה באימפריאל קולג'.
צ'זארה בורלי-פורטי

קורות חייו

בורלי-פורטי נולד בעיר ארצו ולמד באוניברסיטת פיזה עד 1884. מייד לאחר מכן לימד בבית ספר. בשנת 1887 עבר לטורינו, שם התמנה למורה באקדמיה צבאית. בורלי-פורטי לימד שם גאומטריה פרויקטיבית עד סוף ימי חייו.
בעקבות תמיכתו הנלהבת בשימוש וקטורים לא הוצעה לו משרת הוראה באוניברסיטה. באותם הימים השימוש בוקטורים עורר התנגדות רבה. לרוע מזלו, דעות אלו היו מקובלות ביותר אצל ועדת הדוקטורט שלו והוא נכשל בקבלת התואר ולא ניסה להשיג אותו שוב.
בין השנים 1893 ועד ל 1894 הוא נתן הרצאות בלתי רשמיות בלוגיקה מתמטית באוניברסיטת טורינו. לאחר הקורס הרצאותיו נחתמו לספר ובורלי-פורטי הציג עותק שלו לאקדמיה למדע של טורינו ביוני 1894.
בורלי-פורטי היה לעוזרו של המתמטיקאי ג'וזפה פאנו בטורינו מ-1894 ועד ל-1896. בזמן הזה הוא ניסח את הפרדוקס של בורלי-פורטי אותו הציג בשנת 1897.
הכנס המתמטי הראשון התקיים בציריך מה-9 באוגוסט ועד ל-11 באוגוסט 1897. בורלי-פורטי השתתף בכנס והציג את המאמר The postulates for the geometry of Euclid and of Lobachevsky.
בורלי-פורטי היה מתמטיקאי פורה ופרסם למעלה מ-200 מאמרים ומלבד זאת התעניין מאוד בהוראת מתמטיקה. הוא הצטרף לאגודת מת'סיס בין השנים 1898-1897.
חנון מלך עזה

חנון (ידוע לעיתים גם כחנו) היה מלך עזה שהשתתף במרד המס נגד תגלת פלאסר השלישי.
חנון, הצטרף לקואליציה האנטי אשורית שכללה את ממלכת ישראל, מצרים העתיקה, ארם דמשק, ושבטים ערבים. מלך אשור תגלת פלאסר השלישי יצא בראש נגד חנון. הוא עבר בדרך בממלכת יהודה ושעבד אותה אל אשור. לאחר מכן ככל הנראה בגלל תבוסות צבאיות נמלט חנון מעזה אל מצרים. תגלת פלאסר עלה על עזה ובזז אותה. לאחר מכן יצא למערכה על מצרים שתוצאותיה אינן ברורות.
תקבולת

תקבולת נרדפת

צורת התקבולת הרווחת ביותר היא זו שבה מקבילות וחופפות שתי צלעות/איברים בשיר, מבחינת התוכן, הצורה והמקצב.
הַאֲזִינוּ הַשָּׁמַיִם, וַאֲדַבֵּרָה / וְתִשְׁמַע הָאָרֶץ, אִמְרֵי-פִי. 

 יַעֲרֹף כַּמָּטָר לִקְחִי / תִּזַּל כַּטַּל אִמְרָתִי, 

   כִּשְׂעִירִם עֲלֵי-דֶשֶׁא / וְכִרְבִיבִים עֲלֵי-עֵשֶׂב.
— ספר דברים, פרק ל"ב, פסוקים א'-ב'
 
 
עָדָה וְצִלָּה שְׁמַעַן קוֹלִי / נְשֵׁי לֶמֶךְ, הַאְזֵנָּה אִמְרָתִי: 

   כִּי אִישׁ הָרַגְתִּי לְפִצְעִי / וְיֶלֶד לְחַבֻּרָתִי.
— ספר בראשית, פרק ד', פסוק כ"ג

 
מְלִיצָתִי בְּדַאְגָתִי הֲדוּפָה /

וְשִׂמְחָתִי בְּאַנְחָתִי דְחוּפָה
— שלמה אבן גבירול / מליצתי בדאגתי

תקבולת ניגודית

שני אברי התקבולת מביעים דבר והיפוכו
הִנֵּה עֲבָדַי יֹאכֵלוּ / וְאַתֶּם תִּרְעָבוּ 

 הִנֵּה עֲבָדַי יִשְׁתּוּ / וְאַתֶּם תִּצְמָאוּ 

הִנֵּה עֲבָדַי יִשְׂמָחוּ / וְאַתֶּם תֵּבֹשׁוּ
— ספר ישעיהו, פרק ס"ה, פסוק י"ג
בֵּן חָכָם, יְשַׂמַּח-אָב / וּבֵן כְּסִיל, תּוּגַת אִמּוֹ
— ספר משלי, פרק י', פסוק א'

תקבולת משלימה

האיברים משלימים זה את זה
תּוֹרַת ה' תְּמִימָה / מְשִׁיבַת נָפֶשׁ 

   עֵדוּת ה' נֶאֱמָנָה / מַחְכִּימַת פֶּתִי
— ספר תהילים, פרק י"ט, פסוק ח'
הֲרֵי אַתְּ מְקֻדֶּשֶׁת לִי בְּדֶשֶׁא

בּרַחַשׁ שַַרְעַפוֹת וְדַרְדַּרִים.

הֲרֵי אַתְּ מְזֻבֶּלֶת לִי בְּדֶשֶׁן,

בְּגֶלֶל שֶל צֹאנִים וְעֲדָרִים
— אברהם שלונסקי / הרי את

תקבולת מדורגת

התפתחות הנושא באיברים
נָשְׂאוּ נְהָרוֹת, ה' /

נָשְׂאוּ נְהָרוֹת קוֹלָם /  

יִשְׂאוּ נְהָרוֹת דָּכְיָם
— ספר תהילים, פרק צ"ג, פסוק ג'

תקבולת חסרה

האבר השני מחסיר חלק מהמשפט שקיים באבר הראשון לדוגמה בשירת למך:
כִּי שִׁבְעָתַיִם יֻקַּם-קָיִן / וְלֶמֶךְ, שִׁבְעִים וְשִׁבְעָה
— ספר בראשית, פרק ד', פסוק כ"ד
חנוך דגן

חנוך דגן הוא פרופסור מן המניין בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, ומנהל מרכז אדמונד י ספרא לאתיקה.

ביוגרפיה

התגייס לצה"ל בשנת 1981 והשתחרר ב-1986 בדרגת סגן לאחר ביצוע תפקידים מסווגים בחיל המודיעין. לאחר שחרורו החל את לימודיו האקדמיים. דגן קיבל את תואר הבוגר במשפטים בשנת 1988, מטעם אוניברסיטת תל אביב. את תוארו זה קיבל בהצטיינות יתרה (ממוצע הציונים שלו דורג במקום 1 במחזור). קיבל במהלך לימודיו את פרס הכנסת, היה מצטיין דקאן במשך שנתיים ונכלל ברשימת הרקטור בשנת 1987. את התמחותו השלים במשרד עו"ד הרצוג, פוקס, נאמן ושות'.
את תוארו השני השלים באוניברסיטת ייל, כמלגאי של תוכנית פולברייט (1991). עבודת הדוקטורט שלו נערכה גם כן באוניברסיטת ייל, וכותרתה הייתה The Law of Unjust Enrichment: A Philosophical Perspective.  מנחה העבודה היה דקאן הפקולטה, פרופ' אנתוני קרונמן.
ב-1993 שב ארצה והצטרף לסגל הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב כמרצה. ב-1996 מונה למרצה בכיר, וב-2000 מונה לכהונת פרופסור חבר. ב-2004 קודם לדרגת פרופסור מן המניין בפקולטה. היה דקאן הפקולטה בין השנים 2006 - 2011. היה פרופסור אורח במספר אונ': אוניברסיטת קורנל, אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת טורונטו, אוניברסיטת ייל, אוניברסיטת אלבמה, אוניברסיטת מישיגן ואוניברסיטת שנגחאי. 
הוא מלמד, כותב  וחוקר בתחומים של דיני קניין, דיני עשיית עושר ולא במשפט, תורת המשפט ותאוריה של משפט פרטי.
ייסד  וניהל את מרכז צבי מיתר ללימודי משפט מתקדמים (2007 - 2011) ובעבר שימש, בין השאר, כמנהל מרכז-על ע"ש צגלה למחקר בינתחומי של המשפט, כעורך ראשי של כתב-העת Theoretical Inquiries in Law וכ-Affiliated Overseas Faculty  באוניברסיטת מישיגן. כמו כן, הוא מכהן, בין השאר, כחבר ב-American Law Institute וב-International Academy of Comparative Law(הקישור אינו פעיל, 31.05.2018). בשנת 2009 היה שותף להקמת האגודה הישראלית למשפט פרטי. מכהן כעמית בכיר וכמנהל (משותף) של תוכנית זכויות האדם ביהדות, במכון הישראלי לדמוקרטיה.
פרופ' דגן הוא חתן פרס צלטנר לשנת 2005 ופרס צלטנר לחוקר הצעיר לשנת 1996. ב-2014 זכה בפרס ש"ז חשין למצוינות אקדמית במשפט, בשיתוף עם פרופ' איל זמיר. דגן נשוי לצילי, אף היא פרופ' למשפטים.

פרסומים

פרופ' דגן פרסם עד כה שישה ספרים, Unjust Enrichment ו-The Law and Ethics of Restitution, בהוצאת Cambridge University Press וספר נוסף – קניין על פרשת דרכים – בהוצאת רמות; ספרו Property: Values and Institutions, יצא לאור בשנת 2011 בהוצאת Oxford University Press. 
מאמריו של פרופ' דגן פורסמו במיטב כתבי העת בישראל ובעולם, ובכלל זה עיוני משפט, משפטים, מחקרי משפט, וכן:  Yale Law Journal, Columbia Law Review, New York University Law Review, California Law Review,  Virginia Law Review, Michigan Law Review, Cornell Law Review, Texas Law Review, University of Toronto Law Journal, American Bankruptcy Law Journal, American Journal of Comparative Law, Election Law Journal, Theoretical Inquiries in Law, and Yale Journal of Law and the Humanities.
אווי נורלונד

אווי נורלונד (בדנית: Evy Norlund; נולדה ב-3 באפריל 1938) היא שחקנית ודוגמנית עבר דנית.

ביוגרפיה

נורלונד נולדה בקופנהגן, היא הוכתרה כ"מיס דנמרק לשנת 1958", לאחר מכן ייצגה את דנמרק בתחרות מיס תבל ועלתה לשלב חצי הגמר, בנוסף היא למדה בבית ספר לדוגמנות.
בשנת 1959 שיחקה בסרט "The Flying Fontaines" אודות חבורת אמני קרקס ושיחקה גם בפרק הסדרה "Behind Closed Doors".
ב-1961 הופיעה בסרט קצר המהווה סרט פרסום לסרט תותחי נברון.
בשנת 1969 הופיעה בשעשועון הטלוויזיה "It Takes Two" של NBC, ומ-1969 ועד 1973 הופיעה גם בשעשועון "It's Your Bet".
ב-1960 נישאה לשחקן ג'יימס דארן ולזוג נולדו שני בנים.
פטרוצ'יינה

חברת פטרוצ'יינה (NYSE: PTR) היא חברת נפט מרכזית בסין.
פטרוצ'יינה נסחרת בבורסה בהונג קונג, בבורסה לניירות ערך בניו יורק ובבורסה בשאנגחאי.
עם הנפקתה בשאנגחאי נסק שוויה והפכה לחברה עם שווי השוק הגדול בעולם. תואר זה לא עמד לה במשך זמן רב ובמהרה נחתך שוויה.
עקב הקשר של החברה עם סודאן דרך חברת האם CNPC, משקיעים אקדמאים כגון אוניברסיטת ייל ואוניברסיטת הרווארד ניתקו בשנת 2005 את הקשרים עם Sinopec, אחת ממחזיקות המניות העיקריות.
מאז, ארגונים רבים מגבילים את הקשר עם פטרוצ'יינה והחברה נבדקת ביסודיות לגבי הקשר עם ממשלת סודאן אשר בעלת חלק ברצח העם בדארפור.