google/wiki40b huggingface dataset:
פארק גואל

הקמת הפארק

פארק גואל הוקם כמיזם נדל"ני של הרוזן ופטרונו של גאודי אזוביו דה גואל אשר התרשם ממיזמי דיור דומים שראה באנגליה (ולכן שמו ה"אנגלי" - "פארק"). תוכניתו של גואל הייתה להקים שיכון וילות באזור מרוחק מהעיר הצופה על העיר. לצורך העניין שכר גואל את האדריכל גאודי, וביקש ממנו להכין את השטח עבור המיזם. גאודי בנה את שער הכניסה למתחם, שתי וילות לדוגמה, וכן הכין את הטרסות עליהן היו אמורות להיבנות הווילות השונות. בשל כישלון המיזם, שהיה מרוחק מהעיר ועל כן לא קרץ לעשירי התקופה, לא נבנו וילות נוספות והאזור נותר עזוב במשך שנים רבות עד שנרכש על ידי עיריית ברצלונה והפך לפארק ציבורי.

רחבת הכניסה

רחבת הכניסה למתחם נועדה להפריד בין המולת העיר לשקט של המתחם האקסקלוסיבי. מבעד לשני ביתני שער ניתן להיכנס לשטח אשר נועד לאפשר לתושבי השכונה להתכנס בימות גשם. לשטח ציבורי זה, המצוי מתחת לשטח הציבורי העליון, תיקרה מעוטרת ועמודים הבנויים בסגנון דורי. למזרקה בכניסה למתחם צורת לטאה או דרקון - אותו ניצח גאורגיוס הקדוש - הקדוש המגן של קטלוניה.

השטח הציבורי - "הספסל"

השטח הציבורי של הפארק הוא אי רגולרי בצורתו. גאודי בנה את השטח הציבורי בצורה שאותה ראה על החול בשפת הים. צורת הספסל נועדה לאפשר לקבוצות שונות לשבת יחד ולשוחח בפרטיות. על אף היות הספסל ספסל אבן, מדובר בספסל אורתופדי המותאם לצורת הגב ומאפשר ישיבה נוחה ביותר. משטח הישיבה המוטה מאפשר למי הגשם לזרום מהספסל דרך מרזבים המצויים במקום. הטיה זו מאפשרת מחד את התייבשות הספסל במהירות אחרי גשם, ומאידך מונעת מאנשים להתיישב על חלקים רטובים של הספסל (שורה של גבשושיות מונעת ישיבה בחלקי הספסל הרטובים ויוצרת אזורי ישיבה יבשים זמן קצר אחרי גשם).

הטרסות

בהתאם לסגנונו של גאודי שהאמין בשילוב בין אדריכלות לאלמנטים הטבעיים המקומיים, נבנו הטרסות מאבנים מקומיות בלבד. המעברים מטרסה לטרסה נבנו בצורה טבעית (מעין זקיפים) בהם הוכנו אתרי קינון לציפורים. הטרסות נועדו להיראות כמו עצים, והצמחייה בראש כל עמוד נועדה להיראות כצמרת העץ.

הווילות

הווילות בשכונה נועדו להשתלב בשטחים הטבעיים ולכן אינן בולטות בשטח. הייחוד של המבנים הוא ארובותיהם.
בשטח הפארק שתי ווילות בולטות: לאחת גג חרוטי כחול-ולבן שבקצהו צלב ולשנייה גג לבן בעל כיפה  מעל הבסיס החום, דבר הגורם לגג המבנה להיראות כפיטריות ענקיות. אלו הבתים היחידים מתוך ארבעה בפארק בסך הכל, שמנהל הפרויקט אישר לגאודי לתכנן כרצונו. הוא לא היה מעוניין לאפשר לגאודי חופש יצירה מוחלט, מאחר שאותה עת סגנון הבניה המודרני של גאודי עדיין הרתיע חלק מהאנשים והיה יכול להפריע לשיווקם של הבתים. הבתים המעוצבים הם חדר המתנה לאורחים, ומבנה עבור צוות התחזוקה (הבית החום), ושני אלה לא היו אמורים להמכר בלאו הכי.
רנה ורבין

ביוגרפיה

רנה ורבין נולדה לד"ר נחום ורבין (בנו של פרופ' בן ציון ורבין), כירורג שהיה רופא מוצב המזח במלחמת יום הכיפורים ונפל בשבי המצרי ובתיה ברק. דודה היה יוסי שריד.
 ורבין גדלה בתל אביב, והיא בוגרת תיכון חדש. מגיל 14 החלה ורבין לרכוש ניסיון כשחקנית, כאשר ביצעה עשרות תפקידים בתוכנית "קשר משפחתי". לאחר שסיימה את שירותה הצבאי נסעה ללמוד משחק בארצות הברית, בבית הספר "Circle in the Square Theatre School" בניו יורק. עם שובה ארצה בשנת 1997 שיחקה ב"תיאטרון לילדים ולנוער", על שם אורנה פורת, ובהפקות טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון שונות.
בשנת 2002 סיימה בהצטיינות את הלימודים לתואר ראשון בספרות כללית ואנגלית באוניברסיטת תל אביב. במקביל ללימודיה תרגמה ורבין ספרי נוער בהוצאת ידיעות אחרונות, ביניהם הספרים: "שני ירחים", "בית שישים האבות" ו"חביבי". כמו כן כתבה ביקורות ספרים עבור מוסף הספרים של עיתון "הארץ". לאחר סיום לימודיה עברה לכתוב טור ספרים שבועי בעיתון "העיר" כשלוש שנים.
בשנת 2005 זכתה ורבין ב'פרס ברנשטיין' לביקורת ספרותית בעיתונות, וזמן קצר לאחר מכן החלה בעבודתה כעורכת ספרות המקור בהוצאת ידיעות ספרים, משרה בה החזיקה עד לספטמבר 2011
.
בהמשך הגישה את פינת הספרים בתוכנית הבוקר של גידי גוב והנחתה את תוכנית הראיונות "קצת תרבות".
בשנת 2010 סיימה בהצטיינות את לימודיה לתואר השני בחוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב והוציאה לאור את ספרה הראשון "כמה טוב לחיות".
השתתפה כחברת פאנל קבועה בתוכנית "הינשופים" בערוץ 8 בהנחיית רוגל אלפר.
בשנת 2016 סיימה לימודי תסריטאות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
בשנת 2017 הקימה הוצאת ספרים בשם "ערבי נחל" בשותפות עם הוצאת "ידיעות ספרים".
אפרו

אפרו הוא תסרוקת בה השיער מתרחב מהראש בצורה של הילה, ענן או כדור. אפרו דורש שיער מתולתל מאוד. עבור אנשים רבים ממוצא אפריקאי, אפרו הוא צורת השיער הטבעית שלהם.
כל אחד מכל רקע אתני מסוגל לגדל אפרו במידה ושיערו מתולתל מאוד. אנשים ממוצא אפריקאי שתלתליהם מלופפים באופן הדוק, יכולים ליישר אותם, וכך השיער מקבל נפח ואורך נוסף, על ידי קליעת השיער והפרדת ההתפתלויות תוך שימוש ב"מכוש אפרו". מכוש האפרו הוא עיבוד של כלי סירוק אפריקאי מסורתי, שהוא מסרק צר עם שיניים ארוכות ומרווחות. באופן דומה, אפשר להוסיף נפח לשיער בעזרת מכוש אפרו בשילוב עם חום של מייבש שיער. התוצאה מכונה "התפוצצות".
דיק מקגווייר

קריירה מקצועית

מקגווייר נבחר על ידי ניו יורק ניקס בבחירה השביעית של דראפט ה-NBA לשנת 1949. ב-8 עונותיו הראשונות שיחק במדי הניקס, ועזר לקבוצה להעפיל 3 פעמים לגמר ה-NBA, בעונות 1953-1951, לצד מקס זסלופסקי, וינס בורילה והארי גלאטין. לקראת עונת 1957/1958 הועבר בטרייד לדטרויט פיסטונס עבור בחירת דראפט, ושיחק בקבוצה במשך 3 עונות, בין היתר לצד ג'ורג' יארדלי, ג'ין שו, הארי גלאטין וביילי האוול.
מקגווייר התאפיין כמנהל משחק חכם ושקול, שניחן בראיית משחק מצוינת ויכולות מסירה גבוהות. ב-7 עונותיו הראשונות בניקס הוביל מקגווייר את הקבוצה באסיסטים, וב-10 מתוך 11 עונותיו ב-NBA דורג כאחד מעשרת מוסרי האסיסטים המובילים בליגה. במהלך הקריירה נבחר 7 פעמים להשתתף במשחק האולסטאר, ובעונת 1950/1951 נבחר לחמישייה השנייה של העונה. ממוצעיו לאורך הקריירה הם 8.0 נקודות, 4.2 ריבאונדים ו-5.7 אסיסטים למשחק.
במהלך עונתו השלישית והאחרונה כשחקן הפיסטונס, 1959/1960, מונה מקגווייר למחליפו של רד רוצ'ה כמאמן הקבוצה, והחזיק בתפקיד של מאמן-שחקן עד סיום העונה. הוא המשיך לאמן את הקבוצה עד סיום עונת 1962/1963, ובכל ארבע עונותיו כמאמן העפילה דטרויט לפלייאוף. באמצע עונת 1965/1966 החליף בניקס את המאמן הארי גלאטין, ואימן את הקבוצה בשנתיים הבאות, עד אמצע עונת 1967/1968 בה החליף אותו רד הולצמן. מאזן הניצחונות הכולל של מקגווייר כמאמן ראשי ב-NBA עומד על 197 ניצחונות ו-260 הפסדים.
בשנת 1992 הוציאו הניקס לגמלאות את גופייתו של מקגווייר, עם המספר 15. בשנת 1993 הוצג מקגווייר כחבר בהיכל התהילה של הכדורסל, שנה לאחר שהוצג אחיו הצעיר אל מקגווייר, ששיתף איתו פעולה בניקס בין השנים 1951–1953. בכך הפכו האחים מקגווייר לצמד האחים היחיד אי פעם שהוצג בהיכל התהילה.
ב-3 בפברואר 2010 מת מקגווייר כתוצאה מקרע באבי העורקים, בגיל 84.
יעקב זיו (מדען)

ביוגרפיה

נולד בטבריה למשפחה שעלתה ממוסקבה בירת ברית המועצות. אביו בן-ציון זיו (זלצין) היה מורה ומנהל, תחילה בטבריה ואחר כך ברעננה (על שמו נקרא בית ספר "זיו" ברעננה). אמו חנה הייתה צאצאית של הבעל שם טוב. אחיו הבכור של זיו, יהודה זיו, הוא גאוגרף ובלשן.
זיו קיבל תואר ראשון בשנת 1954 ותואר שני בשנת 1957, שניהם בהנדסת חשמל מהפקולטה להנדסת חשמל בטכניון. את הדוקטורט השלים במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בשנת 1962.
בשנים 1955–1959 עבד ברשות לפיתוח אמצעי לחימה, שם עסק במחקר ופיתוח של מערכות תקשורת. בשנת 1962, עם שובו מלימודי הדוקטורט בארצות הברית, שב לרשות לפיתוח אמצעי לחימה, שם שימש ראש המחלקה לתקשורת. בשנים 1968–1970 עסק במחקר במעבדות בל בארצות הברית, שאליהן שב שלוש פעמים בין השנים 1977 ו-1992 כמדען אורח.
בשנת 1970 הצטרף לסגל הטכניון, ושם שימש, בין היתר, דיקן הפקולטה להנדסת חשמל ומשנה לנשיא לעניינים אקדמיים. נושאי המחקר שלו כוללים דחיסת נתונים, תורת האינפורמציה ותקשורת סטטיסטית. בדצמבר 1985 החל לכהן כיושב ראש הוועדה לתכנון ולתקצוב.

פרסים והוקרה

בשנת 1981 נבחר כחבר באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ואף שימש כנשיאה בשנים 1996–2004.

בשנת 1998 נבחר כחבר זר של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ובשנת 2004 לחבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. הוא חבר החברה הפילוסופית האמריקאית.

בשנת 1995 זכה במדליית ריצ'רד המינג של ארגון IEEE וכן בפרס מרקוני.

ב-1997 זכה בפרס שאנון של IEEE.

במאי 2009 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב, על הישגיו בהנדסת חשמל ובתורת האינפורמציה, על חלקו בהפיכת ישראל למובילה עולמית בתחום התקשורת, כהוקרה על מנהיגותו בקרב קהילת המדענים הישראלית, ועל פועלו לחיזוק ביטחון ישראל ולפיתוח ההשכלה הגבוהה בישראל.
 
ביוני 2009 זכה בפרס חזית הידע (Frontiers of Knowledge) של קרן BBVA הספרדית, על "המצאותיו פורצות הדרך בתחום דחיסת המידע ותורת האינפורמציה". סכום הפרס 400 אלף אירו.
בשנת 1993 זכה בפרס ישראל.

בשנת 2017 זכה זיו ב- פרס א.מ.ת (פרס האמנות המדע והתרבות), בקטגוריה  מדעים מדויקים: הנדסת מחשבים ואלקטרוניקה
דוד זכות

ביוגרפיה

רבי דוד זכות נולד בסביבות שנת ה'תקל"ח (1778) לאביו מזל טוב מודינא בעיר מודנה (מודינה, בפי היהודים), מצאצאיו של רבי משה זכות, דודו ורבו היה רבי שמשון חיים נחמני (מחבר ספר "זרע שמשון"). בנוסף היה תלמיד מובהק של רבי ישמעאל הכהן ממודנה בעל שו"ת זרע אמת  וגם היה תלמידו של ר' שלום שרעבי.
כיהן כרבה של מודנה משנת ה'תר"ט (1849). היה מוהל מומחה, וכתב על כך חיבורים הלכתיים שהסתמכו על הידע שנרכש בתחום הרפואה והאנטומיה. כמו כן עסק בחינוך. התנגד להתבוללות, ואימץ את חידושי המדע והתרבות שאינם סותרים את הדת היהודית.
נפטר בכ"ט באייר ה'תרכ"ה (1865) ונקבר בעיר מודנה.
נוני גפן

קורות חייו

נוני גפן נולד בקריית אתא ועבר עם משפחתו בהיותו בן עשר לנופית (פינר). הוא עבר לתל אביב בסביבות גיל עשרים, כתב שירה, ניסה לפרסם את שיריו וכשל. הוא החליט לכתוב תסריטים. הוא רכש שני ספרים: "סיפור" של רוברט מקי  ו"תסריט" של קובי ניב ומהם למד לכתוב. הוא שיחק בסרטי סטודנטים ועבד כעוזר הפקה בסרטי טלוויזיה. באחד מסרטי הסטודנטים בהם שיחק התחבר עם סטודנטים לקולנוע מבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. אחד מהם, זיו ברקוביץ', נהיה צלם הסרט "לא בתל אביב". הוא כתב ביחד עם נמרוד עציון-קורן תסריט לסרט ארוך אודות המוזיקאי יוסי אלפנט, שזכה במענק פיתוח מהקרן הקולנוע. שיחק בסרטו של אלון זינגמן " בין השמשות" (2011).
אחר-כך שיחק בתפקיד הראשי ב"אף פעם לא מאוחר מדי", סרטו העלילתי של עדו פלוק. הוא כתב תסריט לסרט, פגש את המפיק איתי תמיר (שהפיק את "וסרמיל", "התגנבות יחידים" ו"השוטר") שהצטרף אליו. הוא גייס אנשי צוות ושחקנים שעבדו בעיקר בהתנדבות.
גפן ביים, כתב את התסריט ומשחק בתפקיד הראשי בסרט העצמאי  "לא בתל אביב". הסרט מספר על מיכה, מורה שפוטר מעבודתו עקב קיצוצים וחוטף את אחת מתלמידותיו (יערה פלציג). והוא רותם אותם לכבוש את ליבה של היפהפייה השכונתית (רומי אבולעפיה). הסרט  מתרחש בטבעון, וגם צולם בה. קרן הקולנוע הישראלי השקיעה בסרט סכום של 50 אלף ש"ח.
"לא בתל אביב" השתתף בתחרות הקולנוע העלילתי-עצמאי של פסטיבל קולנוע דרום ביוני 2012. אחר-כך השתתף בפסטיבל לוקרנו בשווייץ, בו זכה בפרס נמר הכסף – פרס להפצה בינלאומית. השתתף בפסטיבל בוורשה באוקטובר 2012 והשתתף בפסטיבל AFI, לוס אנג'לס בנובמבר 2012. 
בשנת 2015 השתתף בסרט האמריקאי "אבודים בעיר הלבנה" של הבמאי גיל קופמן, לצד היילי בנט ובוב מורלי. 
ב-2017 יצא לאקרנים סרטו "הכל שבור ורוקד", בו גם שיחק בתפקיד הראשי.
נסג

בטופולוגיה אלגברית, נסג (Retract) של מרחב טופולוגי הוא תת-מרחב אליו אפשר לסגת מהמרחב כולו על ידי פונקציה רציפה. נסג עיוותי (Deformation retract) הוא, אינטואיטיבית, תת-מרחב אליו ניתן להשתנות (או להתעוות) מהמרחב כולו בצורה רציפה.
אחת השאלות הבסיסיות בטופולוגיה אלגברית היא אילו תתי מרחבים של מרחב טופולוגי הם נסג/נסג עיוותי שלו.

הגדרה

יהי  מרחב טופולוגי, ו- תת-מרחב שלו. נאמר כי  הוא נסג של , אם קיימת העתקה רציפה  כך ש-. המיפוי  נקרא לעיתים נסיגה.
בשקילות, אם נסמן ב- את העתקת ההכלה  יש לדרוש כי , פונקציית הזהות על .
 ייקרא נסג עיוותי (Deformation retract) אם קיימת הומוטופיה  כך ש-
ההומוטפיה  נקראת לעיתים נסיגה עוויתית. במילים אחרות,  כזו היא הומוטופיה בין העתקת הזהות והעתקת נסיגה.
הערה: לעיתים בהגדרת נסג עיוותי מחלישים את הדרישה השנייה ל-, ואז להגדרה לעיל קוראים נסג עיוותי חזק. לאורך הערך נעסוק רק בנסג עיוותי חזק, וכאן הוא ייקרא פשוט נסג עיוותי.

נסגים והחבורה היסודית

קיים קשר הדוק בין נסגים לבין החבורה היסודית הראשונה של מרחב קשיר מסילתית  סביב (כל) נקודה , אותה נסמן .
ראשית, אם  נסג ו- העתקת ההכלה, אז ההעתקה , הנתונה על ידי  היא חד חד ערכית. יתרה מזאת, אם  נסג עיוותי,  איזומורפיזם חבורות. כלומר - למרחב טופולוגי ולנסג עיוותי שלו אותה חבורה יסודית.
טענות אלו עוזרות להראות למשל שתתי מרחבים מסוימים אינם מהווים נסג (ראו דוגמאות).
הקטה

מקור האלה

חוקרים רבים סבורים כי מקורה של הקטה הוא באנטוליה, ומשם נדדה למצרים, שם הכירו אותה בתור קאט, האלה בעלת ראש הצפרדע. לאחר מכן, היא הגיעה לתרבות היוונית הקדמונית. היוונים שינו את שמה ומעמדה: שמה השתנה להקטה, ומעמדה השתנה לכישוף ולצמתים במקום לנישואים.

משפחה

הקטה היא בתם של אסטריה ופרסס. ילדיה של הם האמפוזות. כמו כן, הקטה היא סבתה של מדיאה, שירשה ממנה את כוחות הכישוף שלה, ולפי גרסה אחת היא אמה של המכשפה המפורסמת קירקה, כך שזוהי משפחה אפלה מאוד.

אזכורים

הקטה מופיעה בספר בית האדס כשהיא מלמדת את הייזל ליצור ערפול.
הקטה מופיעה בספר האלכימאי של מייקל סקוט.
אמפוזות מוזכרות בסדרה פרסי ג'קסון והאולימפיים, שמוזכרת ביחד עם קירקה, שמופיעה בספר הגיבור האבוד, הארי פוטר ואבן החכמים וגם בסדרת פרסי ג'קסון.
הקטה מאוזכרת בסדרה באפי ציידת הערפדים במספר לחשי-כישוף לאורך העונות.
כוכב הלכת המינורי 100 Hekate,  שהתגלה ב-1868 על ידי ג'יימס קריג ווטסון נקרא על שמה.
לם (להקה)

לם (באנגלית: Lamb) הם צמד מוזיקלי בריטי היוצר מוזיקה אלקטרונית. הצמד כולל את המפיק אנדי בארלו והזמרת-יוצרת לואיז רודז, או בשם הבמה שלה לו רודז.
הצמד היה פעיל בין השנים 1996–2004 וחזר לפעילות בשנת 2009.

היסטוריה

חברי הלהקה המרכזיים היו תמיד לו רודז ואנדי בארלו, אך במהלך שנות פעילותם הם חברו למגוון רחב של נגנים, ביניהם נגן הקונטרבס ג'ון ת'ורן, שעדיין נחשב לחבר מרכזי בלהקה.
הלהקה הוציאה לאור את אלבומה הראשון "Lamb" בשנת 1996.
במהלך שמונה השנים הבאות, לם הוציאו שלושה אלבומים נוספים, ומאוחר יותר גם אלבום אוסף להיטים בשם "Best Kept Secrets" בשנת 2004.
הלהקה זכתה להצלחה מסחרית גדולה עם הסינגל "Gorecki" מתוך אלבומם הראשון Lamb וכן עם הסינגל "Gabriel" מתוך אלבומם השלישי What Sound.
הלהקה ידועה בשל סגנונה הייחודי המשלב את סגנונות הטריפ הופ והדראם נ' בייס יחד עם סגנון הג'אז.

הפירוק

להקת לם התפרקה בשנת 2004.
לאחר הפירוק, פנתה לו רודז לקריירת סולו, במסגרתה היא הוציאה לאור שלושה אלבומי סטודיו - "Beloved One", "Bloom, "One Good Thing" -בסגנון מוזיקת הפולק.
קריירת הסולו של רודז, הייתה תפנית חדה בקריירה המוזיקלית שלה, שכן היא החלה לעשות דברים שלא היו נהוגים בעבודתה עם לם, בהם ביצוע גרסאות כיסוי לשירים שונים - ביניהם Down by the Water (פי ג'יי הארווי) ו-Satellite (אליוט סמית') - שינוי חד בסגנון המוזיקלי, וביצוע גרסה אקוסטית ללהיט של לם, "Gabriel".
אנדי בארלו המשיך בעבודתו כמפיק מוזיקלי. במסגרת עבודתו עבד עם מגוון אמנים ולהקות, ביניהם הלהקה הבריטית פלסיבו והזמר-יוצר האירי דמיאן רייס.
בנוסף לכך, הוציא בארלו לאור בשנת 2013, בפרויקט בשם "LOWB" אלבום סולו בשם "Leap and the Net Will Appear".

האיחוד

בעקבות ביקוש רב, התאחדו לם בשנת 2009 למספר הופעות בפסטיבלים ברחבי אירופה. מאוחר יותר באותה שנה, הודיעו לם כי הם עובדים על אלבום סטודיו חמישי, שלבסוף ראה אור בשנת 2011, תחת השם "5".
באוקטובר 2014 הוציאו לם אלבום סטודיו שישי בשם "Backspace Unwind".
ז'וזף קנטלוב

ביוגרפיה

קנטלוב החל את מלימודי המוזיקה ב-1901 בבית הספר למוזיקה סקולה קנטורום שנוסד על ידי ונסן ד'אנדי. בהשפעת ד'אנדי הוא הקדיש עצמו לאיסוף שירי עם מחלקים שונים בצרפת וספרד ועיבד אותם לתזמורת, פסנתר, סולנים, מוזיקה קאמרית ועוד. הוא חיבר גם מוזיקה מקורית משלו שכללה גם שתי אופרות שלא זכו להצלחה.
הוא עיבד שירים מאזור הולדתו, אוברן (Auvergne), טורן, לנגדוק, חבל הבסקים, קטלוניה ועוד.
ב-1951 פרסם אוטוביוגרפיה על ד'אנדי.

שירי אוברן

קנטלוב אסף כמוזיקולוג שירי רועים מחבל אוברן בו נולד ופרסם אותם בחמש סדרות כ"שירי אוברן" (Chants d'Auvergne). הוא תזמר את השירים והם מבוצעים כיום על ידי זמרות סופרן בליווי תזמורת. השירים הם בשפה האוברניינית שהיא ניב מקומי של השפה האוקסיטנית.
מסדרה זו ידוע בעיקר השיר "ביילרו" (Baïlèro) שהוא השיר השני מהסדרה הראשונה. השיר מספר על רועָה ורועֶה הרועים את עדריהם משני צידי עמק שבו זורם נחל. היא משכנעת את הרועה לעבור עם עדרו לצד שלה שהוא טוב יותר. העיבוד התזמרתי העשיר של קנטלוב הפך יצירה זו למפורסמת מאד והיא משמשת לעיתים קרובות כשיר רקע לסרטי טלוויזיה העוסקים בחיי בר ומראים שדות מרעה הרריים ושוממים. קנטלוב ידוע ומוכר בעולם בזכות יצירה זו בלבד והוא שייך לקבוצת מלחינים המוכרים בגלל יצירה אחת מכל יצירותיהם
קיימים ביצועים לשיר זה של שרה ברייטמן, נתניה דברת, ויקטוריה דה לוס אנחלס, קירי טה קאנאווה, אלי אמלינג, פרדריקה פון שטאדה ועוד.
לאס פאלמס (כדורגל)

היסטוריה

אף על פי שהקבוצה נרשמה בהתאחדות הכדורגל הספרדית ב-6 ביוני 1949, לאס פאלמס נוסדה באופן רשמי ב-22 באוגוסט של אותה שנה, כתוצאה ממיזוג בין כל חמש הקבוצות באי: מועדון דפורטיבו גראן קנריה, אתלטיקו קלוב דה פוטבול, ריאל קלוב ויקטוריה, ארנס קלוב ומרינו פוטבול קלוב. מטרת האיחוד הייתה ליצור קבוצה חזקה מספיק שתעודד את השחקנים של האיים הקנריים להישאר באי ולא לחפש קריירה טובה יותר ביבשת. נערך דיון על שמו של המועדון, שבו הוסכם לא לכלול את שמותיהם של כל קודמיו, וכך נוצרה לאס פאלמס.
בעונת 1949/50, עונתה הראשונה כקבוצה, בליגה השלישית, סיימה הקבוצה במקום השני ועלתה לליגה השנייה. בעונה הבאה סיימה במקום השלישי ועלתה לליגה הראשונה. בכך הייתה הקבוצה הראשונה והיחידה בספרד שמצליחה לעלות מהליגה השלישית לראשונה תוך שנתיים מהקמתה.
לאס פאלמס שיחקה ברצף בליגה הראשונה החל מעונת 1964/65 עד 1982/83, כשהישגי השיא שלה היו הגעה למקום השני בעונת 1968/69 ולגמר גביע המלך בעונת 1977/78. החל מסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 איבדה את מקומה בליגה הראשונה, ולמעט שנתיים בתחילת המאה ה-21, הייתה בעיקר בליגה השנייה ולפרקים גם בליגה השלישית. ב-21 ביוני 2015 עלתה לאס פאלמס חזרה לליגה הראשונה לאחר שניצחה בפלייאוף ההעפלה את ריאל סראגוסה. ב-22 באפריל 2018 לאחר שלוש עונות רצופות בליגה הבכירה ,לאס פאלמאס ירדה לליגה השנייה בעקבות הפסד 4-0 לאלאבס.
הברדלס

העלילה

הספר מתחיל במאי 1860, עם נחיתתו באי של ג'וזפה גריבלדי. על הנסיך דון פבריציו קורברה, נסיך סאלינה, בעליהם של אלפי דונמים של אדמה ומאות נתינים בסיציליה, להחליט האם יצטרף לכוח העולה החדש של ממלכת איטליה המאוחדת בהנהגתו של גריבלדי תחת שלטון בית סבויה או יישאר נאמן לבית בורבון, פטרוני משפחתו מימים ימימה. למעשה מכיר הנסיך בכך שהוא חי בתקופה היסטורית ופוליטית שהכרעתו האישית בה חסרת חשיבות של ממש והוא וארצו מהווים כלי-משחק בידי כוחות גדולים ממנו. אחד ממשפטי המפתח בספר הוא: "אני שייך לדור אומלל, שתלוי על בלימה בין הזמנים הישנים לחדשים, ולא נוח לו לא כאן ולא כאן."
העלילה מתקדמת על קו של התפוררות מקבילה הן של הארמונות והאחוזות והן של היחסים הבין-אישיים במשפחות האצולה המנוונות ("בגלל הנישואים בין דודנים, שהיו רווחים בגלל עצלנות מינית וחישובי קרקעות... נמלאו הטרקלינים בימים ההם במין המון של נערות קטנות-קומה עד מאוד, ירוקות-עור להפליא ועילגות לשון עד בלי נשוא").
הספר מסתיים עם מותו של הנסיך ומותה של התקופה, ערב מלחמת העולם הראשונה.

כתיבת הספר והוצאתו לאור

הספר נכתב בפלרמו בין 1954 ו-1956 והושלם בטרם התבשר המחבר על כך שלקה בסרטן הריאות. בימי חייו של תומאזי די למפדוזה נדחה הספר על ידי מוציאים לאור. רק שנה לאחר מותו ראה הרומן אור בהוצאת פלטרינלי (Feltrinelli) לאחר שאלמנתו של תומאזי די למפדזה העבירה את כתב היד לג'ורג'ו באסאני (מחבר "גן פינצי קונטיני"), שהיה עורך בהוצאה זו. עד מהרה זכה הרומן למעמד של יצירת ספרות נשגבת, וב-1959 זכה תומאזי די למפדוזה לקבל, לאחר מותו, את הפרס הספרותי הגבוה ביותר באיטליה, פרס סטרגה.
עם צאתו לאור ספג הספר ביקורת פוליטית מימין ומשמאל. הימין השמרני תקף את התיאור הגרוטסקי של הריקבון הפיזי והרוחני של החברה האצילית והכמורה. השמאל, מצדו, תקף את התיאור החומל, המבין והסלחני למעמד זה, שבא מתוך האצולה עצמה, שנתפסה על ידי השמאל כמעמד נצלני ורודני. המבקרים הספרותיים והציבור ככלל, באיטליה ומחוצה לה, הכירו באיכויות הספר הן כסיפור והן כמעשה אמנות וזיכו אותו הן בהצלחה מסחרית והן בהוקרה ביקורתית ואמנותית, בעוד הביקורת הפוליטית היטשטשה עם השנים. אחד הראשונים שהיללו את הספר היה הסופר האנגלי א.מ. פורסטר.

מהדורות בעברית

ההוצאה העברית הראשונה של הרומן יצאה ב-1961 בתרגומה של פנינה בת-שלה, בסדרת "הספריה לעם" של הוצאת עם עובד. הספר יצא במספר הדפסות בסדרה זו.
ב-1994 יצאה מהדורה נוספת שכללה גם סיפורים קצרים מאת המחבר ועריכה של התרגום על ידי אמציה פורת.
ב-2009 יצאה מהדורה נוספת, שכללה סיפורים נוספים מן העיזבון, נספח ואחרית דבר מאת מיכל פלג ומשה רון.
חוג אידיאלים חופשיים

בתורת החוגים, חוג אידיאלים חופשיים (באנגלית: free ideal ring; מקובל הקיצור fir) הוא חוג שבו כל אידיאל שמאלי הוא מודול חופשי בעל דרגה מוגדרת היטב. כל חוג כזה הוא תחום, היינו חוג ללא מחלקי אפס. הדוגמה המוכרת ביותר היא חוג חופשי. תכונת האידיאלים החופשיים, וגרסאותיה השונות המוצגות להלן, מכלילות את אלגוריתם החילוק של חוגים אוקלידיים, ומספקות מידע חשוב על מטריצות מעל חוגים כלליים. את התאוריה של חוגי אידיאלים חופשיים פיתח פול כהן .
מעל חוג אידיאלים חופשיים, כל תת-מודול של מודול חופשי הוא חופשי. כל חוג אידיאלים חופשיים הוא בעל ממד גלובלי 1. בנוכחות תנאי אור, חוגי אידיאלים חופשיים אינם אלא חוגי אידיאלים שמאליים ראשיים. בפרט, עבור חוגים קומוטטיביים, חוג הוא בעל אידיאלים חופשיים אם ורק אם הוא ראשי.
מכפלה חופשית של שני חוגי חילוק, מעל תת-חוג עם חילוק משותף, היא fir. ב-fir מתקיימת הגרסה הבאה של פירוק יחיד לגורמים: כל איבר ניתן לכתיבה כמכפלה של מספר סופי של אטומים (אטום הוא איבר לא הפיך שאינו ניתן לכתיבה כמכפלה של איברים לא הפיכים), ואם שתי מכפלות שוות, אז עד כדי סדר, הגורמים "דומים"; x,y דומים אם חוגי המנה  איזומורפיים.

הכללות

חוג שבו כל אידיאל שמאלי נוצר סופית הוא חופשי בעל דרגה מוגדרת היטב, נקרא חוג אידיאלים חופשיים למחצה (semifir). כל fir הוא semifir. חוג שבו כל אידיאל שמאלי הנוצר על ידי לכל היותר n יוצרים הוא חופשי בעל דרגה מוגדרת היטב, נקרא חוג אידיאלים n-חופשיים (n-fir). לכן חוג semifir אם ורק אם הוא n-fir לכל n, ומחלקת ה-n-fir-ים הולכת וקטנה כאשר n גדל. תנאים אלו, בניגוד לתנאי ה-fir עצמו, הם סימטריים להחלפת ימין ושמאל. כל חוג הוא 0-fir וחוג הוא 1-fir אם ורק אם הוא תחום. מודול מעל semifir הוא שטוח אם ורק אם כל תת-מודול נוצר סופית שלו הוא חופשי.
חוג קומוטטיבי הוא 2-fir אם ורק אם הוא semifir, אם ורק אם הוא תחום בזו. באופן כללי יותר, עבור תחומים המקיימים את תנאי אור, כל 2-fir הוא semifir, ותנאי זה שקול לתכונת בזו משמאל.
כל semifir מוכל בחוג עם חילוק (ויש חוג חילוק אוניברסלי ביחס לתכונה זו).
גביע הערוץ הראשון בהוקי קרח (רוסיה)

היסטוריה

הגביע הוקם ב-1967 בשם "הטורניר לכבוד יובל למהפכת אוקטובר". בהמשך הוחלט לערוך אותו כל שנה. מ-1969 עד 1996 נקרא בשם גביע איזבסטיה בחסות העיתון רב-התפוצה. ב-1997 הגביע נקרא גביע "בלטיקה" על שם מבשלת הבירה הפטרבורגית, בעלת אותו השם. ב-2003 הטורניר נקרא בשם טורניר מוסקבה הבינלאומי, בשנים 2004-2005 נקרא בשם "גביע רוסנו" על שם חברת ביטוח והחל משנת 2005 הטורניר נערך בחסות הערוץ הראשון הרוסי. 
הטורניר נערך ברציפות מאז 1967, למעט שנת 1991 שאז בוטל בשל התפרקות ברית המועצות.
על פי רוב משתתפות 4 נבחרות: רוסיה (ברית המועצות), צ'כיה (צ'כוסלובקיה), פינלנד ושוודיה, אך בחלק מהתחרויות השתתפו נבחרות נוספות כמו קנדה, פולין, קוריאה הדרומית ואחרות.
מריה ויטוריה דאל פוצו, נסיכת דלה ציסטרנה

ביוגרפיה

מריה ויטוריה נולדה בפריז ב-9 באוגוסט 1847, לקרלו אמנואלה דאל פוצו, נסיך דלה ציסטרנה ולואיז, רוזנת מרודה, בתם של ורנר דה מרודה וויקטואר דה ספנגן ד'אורטרן.
ב-30 במאי 1867 התחתנה מריה ויטוריה עם הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה, ממנו נולדו לה 3 ילדים. בשנת 1868 הודחה איזבלה השנייה, מלכת ספרד, ובשנת 1870 נבחר בעלה למלך ספרד, ובעקבות כך עברה המשפחה להתגורר במדריד. מריה ויטוריה התרחקה מהפוליטיקה, ועסקה בעיקר בתמיכה בארגוני צדקה. בשנת 1873 ויתר בעלה אמדאו על כס המלוכה הספרדי, והוא ומריה ויטוריה עם ילדיהם חזרו לאיטליה. כתוצאה מהנסיעות ומטלטולי הדרכים נפגעה בריאותה של מריה ויטוריה, וב-8 בנובמבר 1876 היא מתה בסן רמו כתוצאה משחפת.
מארקוורד פון אנוויילר

חייו

החל את דרכו כאציל ששירת את פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (ברברוסה) וכאדמיניסטרטור ומפקד צבאי רכש לעצמו מעמד וחשיבות. עם מות הקיסר ברברוסה המשיך לשרת את בנו היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בעיקר באיטליה ומאוחר יותר בסיציליה. בתמורה לשירותיו הטובים זכה לתארים ולנחלות בדרום איטליה, שהציבו אותו בעמדה אסטרטגית וכמגן של האינטרסים הקיסריים באיטליה מול הכס הקדוש. מותו של הקיסר היינריך השישי נשא בכנפיו עצמאות עבורו. מארקוורד פון אנוויילר קשר עצמו תחילה עם אלמנת הקיסר, קונסטנס מסיציליה; לאחר מכן, משהובררו שאיפותיו העצמאיות להשתלט על הממלכה הנורמנית שמרכזה סיציליה ותחום שלטונה דרום איטליה ומרכז אגן הים התיכון, ניסתה קוסטנצה לסלק אותו מסיציליה, אך אחיזתו בדרום איטליה הותירה אותו כאיום מתמשך על האי. מארקוורד ראה עצמו כיורש חוקי של נחלות הקיסרות באיטליה, ולדבריו הקיסר היינריך השישי הפקיד בידיו, בטרם מותו, צוואה המותירה אותו כשליט על סיציליה - אך צוואה זו מעולם לא הוצגה. מאחר שראה עצמו כחלק מהקיסרות, הוא לא טמן ידי בצלחת, השתתף בפוליטיקה הפנימית הגרמנית ותמך בהכתרתו של פיליפ דוכס שוואביה כמלך גרמניה.
תוך ניצול התפוררות הקיסרות והמאבק בין המלכים היריבים פיליפ משוואביה, מלך גרמניה ואוטו הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה – שהותירו את הזירה האיטלקית מחוץ לתחום ההשפעה הגרמני – מחד, ומותה של קוסטנצה מאידך, הצליח מארקוורד פון אנוויילר לממש את שאיפתו לתפוס את פלרמו ולשלוט באי כעוצר מטעם פרידריך, מלך סיציליה, שהיה קטין ונזקק לעוצר על מנת למשול. מארקוורד ניצל את חוסר האונים של פרידריך וחולשתו של האפיפיור על מנת למשול בסיציליה, לחלק נתחים מהנחלות הקיסריות על מנת לגייס תומכים, ולצבור עושר לעצמו. מאמציו של האפיפיור לסלק את מארקוורד מדרום איטליה וסיציליה שהחלו בהטלת חרם ונידוי על האציל הגרמני ולאחר מכן גיוס צבא שכירים צרפתי נגדו לא הצליחו לעצור את מארקוורד.
הקריירה של מארקוורד פון אנוויילר נסתיימה במפתיע בשנת 1202 כאשר הוא נפטר ככל הנראה מדיזנטריה, תוך שהוא מותיר את הזירה הסיציליאנית-איטלקית למלחמות בלתי פוסקות של אצילים מקומיים ואצילים גרמניים שנאבקו על הזכות לשמש כעוצרים.
אסטריקס הגלדיאטור

תקציר העלילה

הנציב הרומי של גאליה, אודיאוס אספרגוס, מעוניין להעניק את אחד התושבים הגאלים מהכפר הגאלי הבלתי מנוצח כמתנה ליוליוס קיסר, ובעקבות כך לוחמי הליגיון הרומי מהמחנה הסמוך לכפר הגאלי לוכדים את חמשיריקס, פייטן הכפר, ושולחים אותו לרומא. בעקבות כך, אסטריקס ואובליקס יוצאים לרומא כדי להחזיר את חמשיריקס.
ברומא יוליוס קיסר פוגש בחמשיריקס אך משום שאין לו כל עניין בו הוא מורה להשליכו לאריות במהלך המשחקים הבאים בקולוסאום. בעקבות כך, אסטריקס ואובליקס הופכים לגלדיאטורים במטרה להציל את חייו של חמשיריקס.