גלעד עצמון

ביוגרפיה

עצמון נולד בתל אביב, וגדל בשכונת גבעת המבתר בירושלים למשפחה ציונות רוויזיוניסטית. סבו ראובן ילין ואח סבו יצחק ילין היו חברי אצ"ל וממיסדי מסדר ז'בוטינסקי. עצמון החל ללמוד לנגן בקלרינט מגיל 6. בגיל 17, לאחר ששמע את צ'ארלי פרקר ברדיו, החל לנגן בסקסופון.
את רוב שירותו הצבאי עשה בשורות תזמורת חיל האוויר, אך התנדב לקורס חובשים ושירת כחובש קרבי במלחמת לבנון הראשונה.
לטענתו, התפנית הפוליטית שלו התרחשה כאשר ביקר במחנה השבויים אנצאר וראה את תנאי המאסר הקשים במקום (מאז שנות ה-2000 עצמון מגדיר את עצמו בתור "יהודי לשעבר").
למד באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים קומפוזיציה וג'אז, ופילוסופיה באוניברסיטה העברית.
בשנת 1984, השתתף בהקלטות האלבום לפסקול הסרט "קוקו בן 19" שכתב המוזיקאי הירושלמי שלמה מזרחי. את להיט הסרט, "קוקו בן 19", שר דני בסן. בשנת 1985 עצמון השתתף בהקלטות אלבום הסולו הראשון של בסן, ובאלבומו השני, "הילד שבי", שיצא בשנת 1989. בשנת 1988, ניגן ב"Shaday", אלבומה הבינלאומי הראשון של הזמרת עפרה חזה.
בשנת 1989, הקליט והופיע עם סי היימן. כמו כן ניגן באלבום הבכורה של החברים של נטאשה שהגיע למעמד של אלבום פלטינה עם 40,000 עותקים. באותה שנה גם יסד והפיק את להקת הרוק "פרות קדושות". חברי הלהקה עטו על עצמם מסכות, בטענה כי הם לא רוצים פרסום אישי וחשוב להם שהמלים ייחרטו בראש המאזין. מאוחר יותר התגלה, כי בין האמנים שהשתתפו בפרויקט היו דני בסן, סי היימן, דורי בן זאב, אלי גורנשטיין ואשתו של עצמון, טלי. ההרכב הוציא שלושה תקליטי שדרים, "שובי לפרדס", "חזור אליי" ו-"במדינת הגמדים". כולם שירי מחאה פוליטיים.
בשנת 1990, ניגן באלבום האולפן השלישי של מאיר בנאי הצבעים משתנים. באלבומה השני של להקת נוער שוליים, "ציירי לך שפם", שזכה להצלחה גדולה ונמכר ביותר מ-70,000 עותקים. ובאלבום הסולו הראשון של הזמרת והיוצרת אלונה דניאל.
בשנת 1992, שימש כמנהל מוזיקלי והלחין חלק מהשירים באלבום "אנשים זרים" של ירדנה ארזי, באותה שנה גם שימש כמנהל מוזיקלי באלבומו השלישי של זאב טנא "חצי צוחק". וניגן באלבומו החמישי כסולן של יהודה פוליקר "לעיניך הכחולות".
בין 1993 ל-1996 הופיע עצמון במסגרת "רביעיית גלעד עצמון", והקים את ההרכב "שפיל אסיד ג'אז" שהקליט שלושה אלבומים בהוצאת חברת MCI (חברי ההרכב האחרים היו: גיא בן ברק - שירה, יוסי לוי - גיטרה, דורון רפאלי - תופים, ירון סתוי - בס, אברהם פלדר - חצוצרה). ההרכב גם הוציא לאור תקליט שדרים עם השיר "בובינוע" שזכה להשמעות רבות ברדיו. בנוסף, הופיע בפסטיבל הג'אז הבינלאומי אילת, והשתתף בפסטיבלי מוזיקה בלייפציג, ציריך, ברלין, דרזדן ופראג. פרט לכך, כתב מוזיקה לבלט מודרני, לסרטים, ולמחזה מוזיקלי. בשנים 1993–1995, השתתף בתוכנית לילה גוב כחלק מלהקת התוכנית - להקת "התנינים". בשנת 1997, הצטרף לסיבוב ההופעות של הרכב הג'אז הישראלי מינואט.
בשנת 1995, החל ללמוד לתואר דוקטור בפילוסופיה ובפסיכואנליזה באוניברסיטת אסקס שבאנגליה, אך המשיך להופיע ולהקליט בישראל. מאז שנת 1997 עבר לגור בקביעות בממלכה המאוחדת ובשנת 2002 קיבל אזרחות בריטית.
בין 1997 ל-2000 התחיל עצמון בקשר מתמשך עם איאן דיורי ולהקתו "הבלוקהדס", והופיע איתם ברחבי בריטניה ואירופה. גם לאחר מותו של דיורי בשנת 2000 המשיך עצמון להופיע עם הלהקה כחבר קבע. בשנת 2001, השתתף עצמון במופע מחווה ובאלבום לזכרו של דיורי. בפרויקט השתתפו גם: רובי ויליאמס, שינייד אוקונור, פול מקרטני ושון מקגואן.
בשנת 2000, הקים את "אנסמבל האוריינט האוס" (שבו חברים גם פרנק הריסון, אדי היק וירון סתוי והמתופף אסף סירקיס (שעזב את ההרכב ב-2009). באותה שנה הקליט ההרכב את האלבום הראשון שלו ובשנת 2001 את האלבום השני "Nostalgico".
בשנת 2003, השתתף בהקלטת האלבום "Cuckooland" של המוזיקאי הבריטי רוברט ואייט שהיה מועמד לפרס אלבום השנה הבריטי. ובשנת 2007, באלבום "Comicopera" של ואייט.
בנובמבר 2010, הוציא ביחד עם רוברט ואייט ורוז סטפן את האלבום "For the Ghosts Within". האלבום קיבל ביקורות חיוביות, כולל חמישה כוכבים מעיתון הגרדיאן הבריטי. על עשיית האלבום אמרה סטפן כי "רוברט וגלעד הם חברים נפלאים שעבדו ביחד מספר שנים. העבודה עם גלעד הייתה חוויה מופלאה. הוא אחד האנשים האנרגטיים והחיוביים שפגשתי אי פעם וכמוזיקאי הוא פשוט מעורר השראה ותדהמה".
בשנת 2014, השתתף בהקלטות אלבום האולפן ה-15 והאחרון של להקת הרוק המתקדם, פינק פלויד - The Endless River.

דעותיו על ישראל והיהודים

עצמון, בספרים ומאמרים שכתב, מבקר את מדינת ישראל, בעיקר מהזווית האתית והיחס לפלסטינים, ואת היהדות המקדמת פוליטיקה של זהויות כדי לתמוך באג'נדה לאומנית במדינת ישראל. ספרו "המי הנודד?" (The Wandering Who, משחק מילים על The wandering Jew, "היהודי הנודד" באנגלית) עוסק ביהודי העולם ובמדינת ישראל, ומנסה להגדיר ולהבדיל בין המושגים:  Judaism, Jewishness, Jewish culture, Jewish ideology. טענתו העיקרית היא שיהדות (Judaism) כדת, אמונה ועניין רוחני היא שונה מהיהדות כזהות פוליטית (Jewishness), שהיא מושג מודרני שהביא לתפיסה בדלנית, לאומנית ואף גזענית. לתפיסתו גם המרקסיזם (שהובל בתחילת דרכו ברובו על ידי יהודים) וגם הציונות הם דוגמאות ליהדות המשמשת ככוח וזהות פוליטית. תפיסה הדומה ליחס החרדים לציונות. בנוסף לכך, הספר נודע לשמצה בעיקר בשל היותו רווי בדעותיו האנטישמיות של עצמון, בהן טענות כי היהודים שואפים להשתלט על העולם, סוחרים באיברים ועוסקים ברצח המונים; הכחשת השואה; והתבטאויות אוטואנטישמיות דוגמת הגדרתו את עצמו כ"יהודי השונא את עצמו בגאווה", "יריב חזק... של היהודיוּת" וכיוצא באלה. ניק לולס, מנכ"ל עמותת Hope Not Hate נגד גזענות ופשיזם, כתב על ספרו של עצמון: "למרות היותו יהודי בעצמו, עצמון מקדם מכחישי שואה וטענות שהיסטוריית השואה המקובלת היא מטעה. הוא תוקף את הזהות היהודית בדרך שהייתה בבירור מוגדרת כגזענית אם הוא היה כותב על מיעוט אחר, וטוען שאנשים יכלו לחשוב שהיטלר צדק בנוגע ליהודים בגלל התנהגותם כיום. הוא מספר בדיחות אנטישמיות גסות ולועג לדאגה בגלל האנטישמיות."
הספר זכה לחסותו ולתמיכתו של ריצ'רד פאלק, חוקר מצב זכויות האדם בשטחים מטעם מועצת זכויות האדם של האו"ם, שהביע אף הוא דעות אנטישמיות ואנטי-ישראליות קיצוניות.
ב-21 במרץ 2017 בדיון בבית הספר לכלכלה של לונדון (LSE) לרגל השקת ספרו של ריצ'רד פאלק, "Palestine's Horizon", ובהשתתפותו, נכח עצמון בקהל. בוויכוח שפרץ בקרב הקהל, אמר עצמון לטענת נוכחים באירוע, ש"יהודים גורשו מגרמניה בגלל שהתנהגו לא בסדר", והמליץ על ספריו של מכחיש השואה דייוויד אירווינג.