קבוצת יפעת

בתקופת אריאל אליצדק

בתחילת דרכה הסוכנות עסקה בעיקר בליקוט עיתונות עברית וציונית. אך לאחר זמן קצר שינתה גישה זו והחלה ללקט גם עיתונות יהודית ואידית. בהמשך החלה ללקט גם עיתונות אנגלית, גרמנית וצרפתית אשר היו שם דבר בעולם באותו העת. במקביל לכך ליקטה גם עיתונות פולנית, רומנית, הונגרית וצ'כית אשר שימשו בעיקר את אוכלוסיית העולים החדשים שהיגרו לארץ ישראל ממדינות אירופה. בתחילת שנות ה-70 הביקוש לעיתונות בשפות אלו פחתה עד שנפסקה ובמקומם הסוכנות החלה ללקט גם עיתונות רוסית, ערבית וספרדית. את קטעי העיתון שהסוכנות הייתה גוזרת מתוכם, קיבלו לקוחותיה מדי בוקר בדואר או באמצעות שליח. כיום יפעת בין היתר מלקטת גם עיתונים מסוגים שונים כגון: נשים, ספורט, כלכלה, משפטים, חרדית, דתית, תיירות, מקומונים, עלוני קיבוצים, ועוד.
עם לקוחותיה הראשונים של הסוכנות נמנו: משרדי ממשלת ישראל, לשכת נשיא המדינה, חברי כנסת, בתי חרושת, קרן היסוד, המגבית היהודית המאוחדת, נציבות המנגנון, קייזר פרייזר, שוהם שירות הים, מפעלי ים המלח, נשר מפעלי מלט ישראליים, מקורות, חברת הדלק הישראלית, החברה הישראלית לסיגריות, ק.ל.מ - נתיבי אוויר הולנדים, ועוד.
בזמן מלחמת העצמאות החברה הפסיקה את פעילותה. באוקטובר 1949 דניאל בן יעקב נכנס כשותף בסוכנות זו ובינואר 1952 השניים פירקו את שותפותיהם. ביולי 1955 הסוכנות פתחה נציגות בצרפת תחת השם "Israel's Press Clipping Service" והיא הצטרפה כחברה בארגון הבינלאומי FIBEP, המאגד את חברות ניטור המדיה מכל העולם.
באמצע שנות ה-50, אריאל העביר את משרדי הסוכנות לרחוב החבצלת 9 בירושלים, לבניין בן 3 קומות שבו שכנו משרדי עיתון ג'רוזלם פוסט ומשרדי עיתון המשקיף שלאחר מכן הוסב למשרדי עיתון החרות שיצא לאור על ידי אנשי האצ"ל. בראשית מלחמת העצמאות, בפברואר 1948, התפוצצה ליד בניין זה מכונית תופת, שאותה הובילו מחבלים ערבים בסיוע שוטרים בריטים. לבניין העיתון נגרם נזק רב אך הוא לא התמוטט.
בשנות ה-60 אריאל העביר את משרדי החברה לרחוב הנביאים 23 בירושלים וקיצר את שמה ל"סלע" (שזה בעצם ראשי תיבות של ה"סוכנות לקטעי עתונות" שהקים). כמו כן הוא פתח לה סניף ברחוב המלכים 43 שבחיפה בשם "כנפית - Canfit - שרות קטעי עתונות" וסניף נוסף בתל אביב בשם "לקט - Leket - סוכנות לקטעי עתונים ופרסומת". סניף נוסף היה אמור להפתח גם בבאר שבע אך בסוף לא יצא אל הפועל משיקולים כלכליים. עיקר לקוחות "סלע" היו משרדים ממשלתיים, עיקר לקוחות "לקט" היו הבנקים ושגרירויות, ועיקר לקוחות "כנפית" היו מפעלים וחברות ישראליות ובינלאומיות שפעלו בסביבת נמל חיפה. ביוני 1969 הסוכנות נקלעה לקשיים כלכליים ואריאל החל לחפש אחר משקיע שייכנס כשותף בחברה.

בתקופת קרלוס בגס

בנובמבר 1972 אריאל אליצדק מכר חברה זו לאיש העסקים קרלוס בגס, שהתחייב להמשיך להעסיקו כמנכ"ל החברה למשך 20 שנה הבאות. בתום תקופה זו אליצדק פוטר מתפקידו והוחלף על ידי אפרים לפיד. לאחר פיטוריו הקים עם בנו את החברה המתחרה "ארגוס".
ב-1982 החברה החלה לספק קטעי תמלול ותרגום של שידורי הרדיו. בסוף שנות ה-80 קרלוס מיזג את שלושת סניפי הסוכנות תחת חברת אם אחת שמרכזה בתל אביב והיא החלה להיקרא "יפעת המרכז לקטעי עתונות רדיו וטלוויזיה". את השם יפעת הוא נתן לה על שם חברת "יפעת מכרזים" שהייתה בבעלותו. מאז תחום אספקת קטעי העיתונות, הרדיו והטלוויזיה היה ונשאר האחראי לרוב הכנסות קבוצת יפעת ואף התרחב למדינות אמריקה הלטינית, כגון: ארגנטינה, צ'ילה ומקסיקו.
בשנת 2000 יפעת הסירה מהלוגו שלה את סמל המספריים אשר ייצג אותה מיום הקמתה, וזאת במטרה להדגיש על מעברה מתחום הפרינט לעולם הדיגיטלי. בהמשך אותה שנה, מונה גבי בגס למנכ"ל יפעת, ואביו קרלוס מונה לנשיא האיגוד הבינלאומי FIBEP. הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 2005.
באוקטובר 2011 השיקה יפעת מידע תקשורתי את מערכת "On Air", המאפשרת למשתמשיה לעקוב אחר מידע תקשורתי המשודר ברדיו ובטלוויזיה בזמן אמת.
נכון ל-2018, המתחרות היחידות שנותרו ליפעת בתחום המידע התקשורתי המשודר ברדיו ובטלוויזיה הן חברת מדיה פורסט וחברת "מקס דאטה מוניטורינג" שלה נתח שוק קטן מאוד והיא פועלת בעיקר במגזר הרוסי. מנכ"ל החברה הוא מני אברהמי.

מצב התחרות בשוק

מסוף המאה ה-19 ועד שנת 1947 לא היו חברות בארץ ישראל שפעלו בתחום אספקת קטעי עתונות, ועיקר עבודה זו בוצעה באופן עצמאי על ידי העובדים המשרדים הממשלתיים, שליקטו קטעי עתונות בעברית אנגלית וערבית. בשנת 1947 אריאל, שראה הזדמנות עסקית זאת, הקים את ה"סוכנות לקטעי עתונות" ובתחילת שנות ה-50 החלו משרדי ממשלת ישראל להשתמש בשירותיו.
משנת 1947 ועד סוף שנות ה-50 של המאה ה-20, יפעת פעלה כחברה היחידה בתחומה מיום הקמתה. בסוף שנות ה-50 הוקמו מספר מצומצם של סוכנויות שעסקו באספקת קטעי עיתונות, בעיקר בידי אנשים שעסקו בתחום התקשורת, פרסום ושיווק, וביחסי ציבור ודוברות. אף אחת מהסוכניות שהוקמו לא הצליחה להגיע לרמתה של קבוצת יפעת ולנגוס בנתח שוק משמעותי, כולן נסגרו במהרה למעט חברת "הוצאת עכשיו" שנוסדה על ידי ברוך חפץ והיא המשיכה לשרת מספר לקוחות בודדים עד לסוף שנת 1996.
ביולי 1991 נוסדה חברת "אקטיביטי קטעי עיתונות". עם הקמתה, היא זכתה במספר מכרזים ממשלתיים והחלה לספק למשרדי הממשלה קטעי עתונות במחירים הוגנים. בנובמבר 1992 נוסדה חברת "ארגוס מידע קטעי עיתונות" על ידי יואב אליצדק ואביו אריאל אליצדק שפוטר זמן קצר לפני כן מיפעת. לחברה הם קראו על שם חברת L'Argus de la presse הצרפתית ועם הקמתה, הם העבירו אליה מספר לקוחות בודדים וקבועים של יפעת. עד סוף שנות ה-90 שתי החברות היו למתחרות העיקריות של "יפעת". במשך השנים לקוחות רבים נטשו את שירותיהם ועברו למתחרה יפעת, עד שבשנת 2004 שתי החברות הפסיקו את פעילותיהם.
בשנת 2004 אייל כהן ורן קהת הקימו את חברת "צפנת מידע תקשורתי ממוקד" בניסיון להתחרות ביפעת. באוקטובר 2008 הם מכרו את פעילות צפנת לחברת "סיקור מחקרי תקשורת" שהוקמה באוגוסט 2007 וזו ניסתה להמשיך את דרכה. במאי 2009 סיקור פיטרה את כל עובדיה והפסיקה את פעילותה עקב מצוקה תזרימית וקשיים כלכליים.
בספטמבר 2009 הממונה על ההגבלים העסקיים, רונית קן, אישרה ליפעת לרכוש מסיקור את מוצר הדגל שפיתחה והפעילה, "מערכת סיקור אונליין", בנימוק כי אין "חשש סביר לפגיעה משמעותית בתחרות" מרכישה זו. כמו כן צויין בדו"ח כי יפעת היא גורם דומיננטי בשוק זה והיחידה העוסקת בניתוח תקשורתי יחד עם בליקוט המידע מכלל אפשרויות המדיה. באוקטובר 2009 יפעת גייסה אליה את מייסד סיקור מור לביא.
בפברואר 2006, רונית קן, הממונה על ההגבלים העסקיים, ניהלה בדיקה שמטרתה לבחון האם יש להכריז על חברת יפעת כמונופול. עם זאת, הליכי הבדיקה הוקפאו בטענה שהבדיקה דורשת משאבים רבים, והמצב נותר ללא שינוי.
נכון ל-2018 לא קיימת ליפעת שום מתחרה בתחום הליקוט קטעי העיתונות הכתובה, והיא החברה היחידה במשק שמספקת שירות זה משנת 2009 ללא תחרות. בין חסמי הכניסה לשוק זה ניתן למנות כשכל פעם נכנסה מתחרה חדשה לשוק, יפעת חתכה את מחיריה באופן מיידי למחיר טורפני וכך שמרה על מעגל לקוחותיה ואף הגדילה אותו. חסם נוסף הוא התשלומים הגבוהים שאותם דורשים מוציאי לאור העיתונות הכתובה מחברות לקטי העיתונות, וזאת עבור הזכות לשימוש במידע המפורסם על ידם, שמוגן כולו בחוק זכויות יוצרים.
עם לקוחות הקבוצה נמנים גופי שלטון כגון: עיריות, רשויות, מדינת ישראל באמצעות משרדיה הממשלתיים וחברותיה הממשלתיות, ומדינות זרות שלהן שגרירות בישראל. ארגונים גדולים ובינוניים כגון: בנקים, חברות ביטוח, בתי השקעות, משרדי יח"צ ופרסום, משרדי עורכי דין, משרדי רואי חשבון ואישים כגון: פוליטיקאים, מנכ"לים, אנשי עסקים וסלבריטאים. את כולם משרתת יפעת כספק יחיד והגופים הציבוריים מתקשרים עימה ללא מכרז.
רובם הגדול של לקוחות יפעת הם משרדים מתחום היח"צ. יפעת היא גם נותנת החסות והמממנת העיקרית והגדולה של איגוד יועצי התקשורת ויחסי הציבור בישראל לרבות כנסיו השנתיים ותחרות "האריה השואג" הנערך על ידו.
לעומת איגוד היח"צ, איגוד חברות הפרסום, אינו ממומן על ידי יפעת ומנהל קו תקיף נגדה.

טלגרם

במהלך השנים 2017 ו-2018 עם התפתחותה של קבוצת הטלגרם "טלגראס", הוקמו גם קבוצות הטלגרם "עיתונים יומיים" ו-"קיוסק העיתונים" בידי אספני עיתונים שראו כי משטרת ישראל אינה מצליחה לעצור את הפשיעה הקיברנטית המתרחשת בתחומי האפליקציה.
מדי יום החל משעות הבוקר המוקדמות האספנים מעלים לקבוצותיהם באופן לא חוקי את סריקות העיתונים היומיים הגדולים בישראל כקובץ PDF אשר זמין לקריאה במגוון פלטפורמות. 
באמצעות כל דפדפן פשוט שמותקן כיום בכל מחשב, משרדים רבים יכולים לאתר בתוך קובצי ה-PDF הללו את מילות המפתח שלהם או שמות הלקוחות המיוצגים על ידם, מבלי לשלם שקל ליפעת.
קבוצות טלגרם אלה בשילוב השירות "גוגל אלרטס" מבית "גוגל" אשר מנטרת את אתרי החדשות, הובילו לירידה במספר הלקוחות של יפעת, אך הוא עדיין נשאר יציב. 
מכיוון שמשרדים רבים עדיין מעוניינים גם בניטור עיתונים קטנים יותר כגון מקומונים שסריקותיהם לא מועלות לטלגרם ויפעת עדיין ממשיכה לספק אותם, או, שהם מעדיפים שהעסק שלהם ייפעל בצורה חוקית, ולכן נמנעים מאלטרנטיבת הטלגרם, ונאלצים להשאר כלקוחות של יפעת.

בעלי עניין

משנת 1947 ועד נובמבר 1972, מייסד, מנהל ובעל החברה היה אריאל אליצדק. בנובמבר 1972 מכר אליצדק את מלוא מניותיו בחברה לאיש העסקים קרלוס בגס שהתחיל לכהן כיושב ראש החברה. בשנת 2000 חילק קרלוס 48% ממניות החברה שהוחזקו על ידו לשני בניו באופן שווה תוך כדי שהוא שומר על השליטה בחברה. בנו הקטן גבריאל גבי בגס שמכהן כמנכ"ל החברה קיבל 24% ממניות אלה ובנו הבכור אדריאן אבי בגס שכיהן כמנכ"ל החברה בין השנים 1996 - 2000 קיבל גם הוא 24% מאותם המניות, ואילו קרלוס נותר רק עם 52% ממניות החברה.
נכון לעשור השני של המאה ה-21, יפעת היא חברת משפחתית שנמצאת בבעלותה המלאה של משפחת בגס.
הקבוצה אינה מפרסמת את הדוחות הכספיים שלה ואת נתוני הרווחים וההכנסות השנתיות שלה עקב היותה חברה פרטית. עם זאת, בשנת 2004 בתביעה שהגישה ביאטריס בגס לבית המשפט כנגד בן זוגה לשעבר קרלוס בגס, היא חשפה כי "הכנסותיה של קבוצת יפעת הן פי 4 מהכנסות החברה הציבורית קו מנחה". עם זאת, בריאיון לדה מרקר בשנת 2010 טען גבי בגס כי הרווחיות של יפעת פחותה מזו של קו מנחה, אך סירב לספק נתונים. סמנכ"ל הכספים בקבוצה הוא אילן וסרמן.