קרבות סג'רה

רקע היסטורי

סג'רה נמצאת בגליל התחתון ליד צומת דרכים חשוב בין נצרת, טבריה והגליל העליון. הצומת הנקרא היום מחלף גולני נקרא אז "צומת מסכנה" על שם חורבת משכנה הנמצאת שם (כיום בתחום מוזיאון גולני). המושבה הייתה מוקפת משלושה צדדים ביישובים ערביים ורק הכביש מבית הספר החקלאי כדורי חיבר אותה לשאר הארץ. צמוד אליה היה הכפר הערבי שג'רה שבתיו גבלו בבתיה אולם האיום הגדול עליה היה הכפר הגדול לוביה. כבר בשלבים הראשונים של מלחמת העצמאות התנכלו ערביי לוביה לתנועת היהודים בכביש המוביל לטבריה. ב-24 בפברואר 1948 התפתח קרב גדול בין לוחמי לוביה לשיירת נוטרים יהודים ומאז נחסם הכביש לתנועה.
הכפר לוביה שכן על שתי כיפות מדרום לכביש טבריה - נצרת. בכפר היו כמה מאות ערבים חמושים. מערך ההגנה של לוביה היה מבוסס על שורה של משלטים קדמיים לכיוון סג'רה וכן על משלט חורבת מסכנה שחלש על הצומת החשוב.
ב-6 במאי 1948 נכבש הכפר שג'רה וכך חוזקה הגנת סג'רה אולם ההתקפה על כפר שבט הזביחים נהדפה באבידות כבדות.

ההתקפה על לוביה

ב-5 ביוני 1948, בשלישי מבין קרבות מלכיה, כבש 'צבא ההצלה', בסיוע לבנוני וסורי, את מלכיה. 
לקראת כניסת ההפוגה הראשונה לתוקף הוחלט להתקיף ולכבוש את לוביה כדי לפתוח את הכביש לטבריה ולחסום את תנועת הערבים מנצרת לצפון הארץ.
להתקפה על לוביה הוקצו שתי פלוגות חי"ר מגדוד דרור (גדוד 14) וגדוד ברק (גדוד 12) בסיוע מקלעים בינוניים, מרגמות 3 אינץ' ושני תותחי הרים 65 מ"מ (נפוליאונצ'יקים). ההתקפה נקבעה ל-9 ביוני 1948.
תוכנית ההתקפה הייתה השתלטות על המשלטים הקדמיים בדרום - מזרח הכפר ואחר כך פריצה לתוך הכפר מאותו הכיוון. באותה שעה היה צריך טור משוריין (כמה  משורייני "סנדביץ" ואוטובוס משוריין) לצאת מטבריה ולתקוף את לוביה מכיוון מזרח כדי להטיל מורא בקרב לוחמי לוביה ולהחדיר בהם את ההרגשה שהם מנותקים.
לוחמי גולני הגיעו למקום ההיערכות קרוב למשלטי לוביה בשעה 04.50. בראש הכוח הפורץ היה חיים לבקוב. ההתקפה החלה בהפגזת הכפר על ידי התותחים והמרגמות. התוצאה הייתה אובדן גורם ההפתעה. כשהחלה ההסתערות היו הערבים במשלטים הקדמיים מוכנים להתקפה. בהסתערות הראשונה נכבשו מספר משלטים. לוחמי לוביה לא ברחו כפי שהיה מצופה אלא החלו בהתקפות-נגד על המשלטים שנכבשו. תוך זמן קצר הוכרזה פזעה והגיעו תגבורות גדולות מנצרת ומכפרי הסביבה.
הערבים התקיפו את השדרה המשוריינת ואילצו אותה לחזור לטבריה. הקרב נמשך כל היום ובשעה 03.00 ב-10 ביוני 1948, כשהסתבר שאין סיכוי לחדש את ההסתערות, ניתנה פקודת נסיגה לסג'רה.
בהתקפה זו נהרגו 21 מחיילי גולני ורבים נפצעו. 13 מהנופלים נשארו בשטח ונאספו לקבורה בעת ההפוגה הראשונה.

ההתקפה השנייה על סג'רה

בתקופת ההפוגה הראשונה נתמנה נחום גולן למפקד חטיבת גולני. גדוד ברק הובא לסג'רה והחלה עבודת התבצרות קדחתנית לקראת חידוש הקרבות.
אל מול סג'רה ריכז קאוקג'י כ-800 לוחמים, רובם אנשי צבא ההצלה ומיעוטם לוחמים מקומיים, 8 משוריינים עם צריח, 6 משורייני זחל פתוחים, תותחים, מרגמות ומספר מטוסים (כנראה עיראקים).
קאוקג'י פתח בהתקפה ב-9 ביולי 1948 שנמשכה ללא הפסקה עד 18 ביולי 1948. הגנת סג'רה התבססה על שלושה משלטים עיקריים בצפון, במערב ובדרום. המגינים הפעילו יחידת קומנדו שהייתה מתגנבת לקווי הערבים ומניחה שם מוקשים שהיו מתפוצצים למחרת בעת ההתקפה. משלטים עברו מיד ליד אולם סג'רה לא נפלה. ב-12 ביולי 1948 השתמשו תותחני קאוקג'י בפעם הראשונה בפגזי רסס (שרפנל). מטוסי "טייסת הגליל" עזרו בהפצצות לילה על ריכוזי התוקפים. ב-14 ביולי 1948 ערכו כוחותיו של קאוקג'י 8 התקפות בסיוע מטוסים. כל ההתקפות נהדפו, אבל קאוקג'י התמיד בהתקפותיו כי כיבוש סג'רה נעשה בעיניו לעניין של יוקרה. הוא היה שקוע כולו בסג'רה ולא שם לב לכוחות צה"ל הנעים משפרעם לעבר נצרת במבצע דקל. ב-16 ביולי 1948 הבחינו מגיני סג'רה בתנועת בריחה ניכרת של מכוניות בכיוון נצרת-עילבון.
ב-17 ביולי 1948 פסקה הארטילריה של קאוקג'י מלפעול ונראתה בריחה מכפרי הסביבה. הכפר דבוריה חתם על הסכם כניעה. הארטילריה היהודית רוכזה על לוביה ונראתה מנוסה המונית משם.
ב-18 ביולי 1948 נכנסו חיילי גולני ללוביה ללא קרב והדרך לטבריה נפתחה. הכפר טורען חתם על הסכם כניעה.

הנצחה

לאחר הקרבות הוקם גלעד צנוע בגבעת מסכנה. ב-1959 הוקמה אנדרטה גדולה ועליה חקוק למשחררי הגליל התחתון ה'תש"ח. במקום הוקם מוזיאון גולני ובשנת 2010 נחנכה בו אנדרטה לחללי גולני בכל התקופות.