google/wiki40b huggingface dataset:
מטחנה

מטחנה היא מכשיר המשמש לשבירת חומר מוצק לחתיכות קטנות. ישנם סוגים רבים של מטחנות המעבדות חומרים שונים. מטחנות שונות משתמשות באמצעים שונים להפעלתן. קיימות מטחנות המופעלות ידנית (עלי ומכתש), מטחנות המונעות על ידי בעלי חיים, בעיקר סוסים וחמורים. מטחנות המשתמשות בכוח הנוצר מהרוח, ומטחנות המונעות מזרימת המים. כיום הן מופעלות בעיקר על ידי חשמל.

מכשירי טחינה

מכשירי טחינה לגריסה ועיבוד הם מכשירים המייצרים חלקיקים מופחתים בגודלם, באמצעות כוחות דחיסה הפועלים ברמת גודל הגרגר. מכיוון שתהליך השחיקה שהם מייצרים מצריך מידה רבה של אנרגיה, לאחרונה הוצעה שיטה למדידת האנרגיה הנדרשת למכונות הכרסום.

מטחנת כדור

מטחנת כדור מורכבת מגליל מסתובב (נוטה מעט או אופקי) ומלא חלקית בכדורים, בדרך כלל הם עשויים אבן או מתכת. המטחנה טוחנת את החומר למידת הדיוק הנדרשת על ידי חיכוך עם הכדורים המתגלגלים. מטחנות כדור משמשות לבדיקת שחיקה במעבדות אבטחת איכות, לשחיקת מינרלים או יצירת צמנט פורטלנד.

מטחנת קליפה קשה

מטחנת קליפה קשה משמשת לטחינת מוצרי מזון קטנים בין שני משטחים שוחקים מסתובבים, המופרדים על ידי מרחק מוגדר. בדרך כלל, המכשיר כולל בורג מסתבובב הדוחף את המזון דרכו. והוא יכול להיות מופעל חשמלית או ידנית. ברוב המקרים המטחנות מיוצרות עבור מטרה אחת למשל: מטחנות קפה, פלפל, מלח גס, תבלינים, פרג. בעוד שמטחנות הקפה הן חשמליות, מטחנות הפלפל והתבלינים ידניות ברובן, ומשמשות כאמצעי לפיזור אחיד של תבלין על מאכלים שונים.

מטחנת פטיש

מטחנת פטיש היא מכונה שמטרתה לגרוס או לכתוש חומר לחתיכות קטנות. קיימים יישומים רבים בתעשייה למטחנות אלה. הם משמשות לטחינת חומרים כגון: צמח אתנול (תירס), טחינת דגן לקמח המשמש מאכל לחיות החווה, מיץ פירות, ניסור עצים במנסרה, גריסת נייר ועוד.

מטחנת בשר

מטחנת בשר היא מכשיר המשמש לטחינה עדינה או ערבוב של בשר חי או מבושל, דגים, ירקות או מזון כלשהו מקבוצה זו. הוא מחליף במידת הדיוק ועדינות הטחינה את הסכין ומשמש בעיקר לייצור בשר טחון, מילויים שונים המופקים מהעברת המזון הטחון לתוך משפך אשר ממוקם בחלקה העליון של המטחנה. משם החומר ממשיך לנוע דרך מסוע בורג אופקי שניתן להפעילו על ידי גלגל יד או מנוע חשמלי, המועך את תערובת המזון. בסוף המסוע ממוקמת סכין המותקנת אל מול פתחי חורים קבועים. גודל הבשר תלוי בגודלם של החורים מהם הוא יוצא.
יצחק יונגרלייב

תולדותיו

רבי יצחק נולד באוקראינה לרבי יחיאל מיכל המגיד מזלוטשוב ולמרים בתו של רבי מאיר פופריש. מקובל כי כבר מצעירותו נודע בצדקנות מופלאה וגדלות יוצאת דופן בהוראה תורנית וכך היה מצטרף אל אביו בנסיעותיו למגיד ממעזריטש. נישא לבתו של רבי משה שהם מדולינה ולאחר פטירתה (כשכבר שימש כאדמו"ר) נישא לבתו של רבי צבי הירש מנדבורנה. ובזיווג שלישי נשא את אלמנתו של רבי משה מברדיטשוב, בנו של רבי אליעזר הלוי ראש ישיבה בפינסק.
מסופר כי אביו אמר על חמשת בניו שהם כנגד חמשה חומשי תורה, והיות שרבי יצחק הוא כנגד ספר שמות בו מובא "גלות מצרים" לכן יהיו חייו תמיד בגלות ממקום למקום, אבל במקביל התורה תהיה נתונה בו, כמו שנתינתה מובאת בספר שמות. 
עם פטירת אביו בכ"ה באלול ה'תקמ"א החל רבי יצחק לכהן באדמו"רות בעיר מושבו ראדוויל (כאשר בתקופת נישואיו השניים התגורר זמן מה ליד חותנו בנדבורנה) לצד אחיו ששמשו בגלינא, זווהיל, יאמפולה, סקאליה ושאץ.
בהוראת החוזה מלובלין שימש ברבנות גם באפטשנה, רימינוב, בוטושאן, פאליטשאן ויאס. 
נפטר בי"א באייר ה'תקצ"ה. בנו רבי דן מילא את מקומו כאדמו"ר השני בשושלת.
גבריאלה ספניק

ביוגרפיה

ספניק נולדה בוונצואלה, לאב ממוצא קרואטי ואם ונצואליאנית. אביה היגר עם הוריו מקרואטיה לוונצואלה ב-1960. יש לה אחות תאומה בשם דניאלה, אח הצעיר ממנה בשנה, בשם אנטוניו ואחות צעירה יותר בשם פטריסיה.
ספניק החלה את הקריירה שלה כאשר זכתה בתואר "הגוף הכי יפה" בתחרות מלכת היופי של ונצואלה. לאחר מכן היא החלה ללמוד פסיכולוגיה באוניברסיטה למרות שתמיד התעניינה במשחק.
היא פרצה לתודעה באמצע שנות ה-90 כאשר החלה להשתתף בתפקידים ראשיים בטלנובלות. בספטמבר 2000, ביקרה ספניק בישראל והשתתפה בטקס פרסי ערוץ ויוה.
הטלבנולה אשר נתנה לה את המקפצה לעולם היא "המתחזה" אשר נמכרה ליותר מ-180 מדינות ותורגמה ליותר מ-25 שפות.
בשנת 2005 ספניק הוציאה לאור מארז בשם "גבריאלה 2005 טוטאל" אשר כלל לוח שנה שלה, DVD, דיסק בו היא שרה, וספר אוטוביוגרפי.
בשנת 2004 זכתה בוונצואלה בפרס השחקנית הוונצואליאנית הכי מוכרת בעולם.
בשנת 2005 היא זכתה בפרס אורכידאה ובפרס FAMAS על השתתפותה בטלנובלה "עמק התשוקות".
בשנת 2006 זכתה בארצות הברית בפרס הכוכבת הלטינית הכי משפיעה ופרס זה זיכה אותה בפרס Fama, גם ב- CNN en Español ו- "GM פרסים".
בשנת 2009 זכתה בתואר לשחקנית היחידה המוערכת במקסיקו אשר היא לא מקסיקנית בעיתון הנבחר TV Notas, ובאותה השנה זכתה בפסטיבל סרטים של Beverly Hills בתואר הכוכבת הלטינית של השנה.
בשנת 2011 זכתה והוכתרה בפרס הזהב במקסיקו על מפעל חייה.

חייה האישיים

ב-1995 הכירה ספניק את מיגל דה לאון בטלנובלה "כמוך...אף אחד". ב-22 באוקטובר נישאו השניים, והתגרשו ב-28 בספטמבר 2003. ב-7 ביולי 2008 ילדה ספניק את בנה גבריאל דה חסוס. אביו של התינוק הוא העיתונאי הוונצואליאני ניל פרץ.
ועדת רוטלוי

ועדת רוטלוי - הוועדה לבדיקת זכויות הילד היא ועדה ציבורית שהוקמה בישראל בשנת 1997 על-מנת לבחון מחדש את מכלול החקיקה הישראלית המסדירה את התייחסות החברה ורשויות המדינה לילדים, כדי להבטיח עמידה של מדינת ישראל בהתחייבויותיה על פי אמנת זכויות הילד של האו"ם. הוועדה מיפתה את תחום העיסוק והקימה שש ועדות משנה שנועדו לכסות את כל ההיבטים. בספטמבר 2003, ולאחר מכן במארס 2004, הגישה הוועדה את הדו"חות שלה. על פעילות הוועדה פיקחו המועצה הלאומית לשלום הילד ומשרד המשפטים.

כתב מינויה של הוועדה ומטרותיה

מינוי הוועדה בעקבות הצטרפות ישראל לאמנה הבינלאומית בדבר זכויות הילד בשנת 1991. עבודת הוועדה התנהלה מתוך ניסיון לאזן בין מגוון רחב של מורכבויות: רבגוניותה של החברה הישראלית וריבוי הדעות המתקיים בה בכל הנוגע להתייחסות לילדים, למעמדם בחברה, במשפחה, בבית הספר ולזכויותיהם; העת החברתית בה אנו מצויים - עת של מחסור, מצוקות ופערים, עת של אלימות, עת של התהוות בקיעים בערכים העומדים בבסיס החברה והתנהלותה; הצורך להתאים עקרונות אשר עוגנו באמנה ובחקיקה זרה למציאות הישראלית על כל היבטיה; כבוד לעשייה הרבה והמבורכת ביחס לילדים שנעשתה לאורך השנים הן על ידי רשויות המדינה השונות והן על ידי ארגונים חוץ ממשלתיים שונים בצד העמידה על החוסרים והליקויים בעשייה זו, והרצון שלא לפגוע בקיים אלא להשביחו.
בראש הוועדה כיהנה השופטת סביונה רוטלוי מבית המשפט המחוזי בתל אביב, אשר שימשה בעבר במשך חמש עשרה שנים שופטת בבית המשפט לנוער. עו"ד תמר מורג, המלמדת כיום במסלול האקדמי המכללה למנהל ובאוניברסיטת תל אביב, ולשעבר מנהלת המרכז לילד והמשפט במועצה לשלום הילד, שימשה סגנית יו"ר הוועדה. עו"ד תמר פלד-אמיר שימשה מרכזת הוועדה.
אחרי החגים

ביטוי לדחייה

ביטוי זה נפוץ לצורכי דחייה. בעקבות דחייה של פתיחת משפטו של הנשיא לשעבר, משה קצב, פרסם המשפטן אביעד הכהן מאמר נזעם, ובו כתב:
אל תדחה למחר מה שאתה יכול לדחות למחרתיים. הכלל הזה חל, כנראה, גם על הסימפוניה הבלתי גמורה של פרשת משה קצב. ... אם הייתה אליפות עולם ב"משחק על זמן", קצב ופרקליטיו כבר היו לוקחים את מדליית הזהב בהליכה. ... הרי מיד יגיע חג הפסח, ועד "אחרי החגים" לא יהיה זה ראוי לגזור את דינו של מי שהיה האזרח מס' 1. ואחר כך יחלו ימי ספירת העומר, וימי בין המצרים, ופגרת הקיץ הארוכה של בתי המשפט אף היא זכורה לטוב.
— אביעד הכהן, "אמנות הדחייה", ישראל היום, 26 במרץ 2008
באופן קיצוני יותר, הביטוי משמש כדחייה לאין קץ. הסופר והסאטיריקן אפרים קישון כינה תופעות שונות במדינת ישראל בשם "פרטאצ'יה", ואת השפה הדו משמעית של אזרחיה כינה "פרטאצ'ית". בין היתר כתב:
לשפה הפרטאצ'ית מילון עשיר ביטויים. "זה יהיה בסדר", פירושו אסון. "סמוך!" רומז שהדבר בלתי-אפשרי. "תיכף", זה שעתיים. "יום-יומיים", שנה. "אחרי החגים", לעולם לא.
— אפרים קישון, זה מה שיש, באתר ynet, 19 באוגוסט 2004
הדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שוורין

היסטוריה

מקלנבורג-שוורין נוסדה כדוכסות כאשר התפצלו שני בניו היורשים של נסיך מקלנבורג היינריך השני. יוהאן קיבל את החלק המערבי; דוכסות מקלנבורג-שטארגארד ואחיו, אלברכט השני קיבל את החלק המזרחי הגדול יותר. בשנת 1358 איחד אלברט את העיר שוורין לתוך הדוכסות והפך אותה לבירת דוכסות מקלנבורג-שוורין.
בתקופת המלחמות הנפוליאוניות שמר פרידריך פרנץ הראשון, דוכס מקלנבורג-שוורין על נייטרליות, אולם לאחר קרב ינה וקרב אאורשטדט הצטרף פרידריך פרנץ לקונפדרציה של הריין.
לאחר תבוסת נפוליאון ברוסיה, פרש פרידריך פרנץ מהקונפדרציה של הריין, והצטרף למדינות הקואליציה השישית, והשתתף בקרב לייפציג.
בקונגרס וינה קיבל פרידריך פרנץ יחד עם בן דודו קרל השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, מעמד של דוכס גדול. פרידריך פרנץ היה מהשליטים הגרמניים הריאקציונריים, ולא הסכים לשום רפורמה פוליטית במדינה.
בשנת 1819 ביטל פרידריך פרנץ את הצמיתות בדוכסות.
בשנת 1837 מת פרידריך פרנץ הראשון, ובמקומו עלה לשלטון נכדו פאול פרידריך, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין. בשנת 1842 מת פאול פרידריך, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין.
במהלך מהפכות 1848 התעוררה תסיסה בדוכסות למען חוקה יותר ליברלית, ובאוקטובר 1849 חוקק פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין חוקה יותר ליברלית. בד בבד הכניס גם גאורג, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ אף הוא חוקה יותר ליברלית במדינתו.
בשנת 1866 הצטרפה הדוכסות בראשות פרידריך פרנץ השני לפרוסיה במלחמת אוסטריה-פרוסיה, ובשנת 1867 הצטרפה לקונפדרציה הצפון-גרמנית. בשנת 1870 לחמו כוחות הדוכסות לצד פרוסיה במלחמת פרוסיה-צרפת, ובשנת 1871 הצטרפה הדוכסות לאימפריה הגרמנית.
בשנת 1883 מת פרידריך פרנץ השני, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך פרנץ השלישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין. בשנת 1897 מת פרידריך פרנץ השלישי, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין.
ב-22 בפברואר 1918 התאבד אדולף פרידריך השישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ, ללא שהשאיר בנים אחריו, ויורשו קרל מיכאל, דוכס מקלנבורג ויתר על התואר, ומשום כך קיבל את נחלותיו פרידריך פרנץ הרביעי שהיה בן דודו.
ב-14 בנובמבר 1918 התפטר פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה.

לאחר מכן

כאשר הדוכסות בוטלה, הפכה המדינה למדינה חופשית, שהתקיימה עד לשנת 1933.
במהלך השלטון הנאצי, בשנת 1933, אוחדו המדינות מקלנבורג-שוורין ומקלנבורג-שטרליץ לכדי מדינת מקלנבורג המאוחדת.
גרין לנטרן: דמדומי הברקת

עלילה

בחוברת Green Lantern #46, כחלק מסיפור "שלטונם של הסופרמנים", שר המלחמה החייזרי מונגול משתף פעולה עם האנק הנשאו, קיבורג המתחזה לסופרמן. הם מפוצצים את עירו של האל ג'ורדן, קוסט סיטי, מתוך מטרה לבנות במקום ההריסות אחת מארבע תחנות עגינה למנוע-על שנועד להפוך את כדור הארץ לספינת מלחמה מאסיבית בשם "עולם מלחמה". כאשר ג'ורדן רואה את החורבן שנגרם לעירו ואת המנוע המפלצתי שנבנה במקום, הוא מתקיף אותם. הוא שומע בראשו את קולות הקורבנות שמתו באסון, וקולות אלו נפסקים בחטף כאשר הוא מביס את מונגול. ג'ורדן גם עד לשובו של סופרמן, שמביס את סייבורג סופרמן. לאחר שהצטרף אל החץ הירוק למשימה אחרת ב-Green Lantern #47, ג'ורדן שב אל עירו ההרוסה ומתוך כאב על אובדנם של שבעה מיליון תושביה הוא יוצר מחדש את העיר על כל תושביה, כולל את אביו, בעזרת טבעת הכוח שלו. כאשר האנרגיה בטבעת אוזלת, אחד משומרי היקום יוצר עמו קשר דרך הקרנה הולוגרפית ואומר לו כי מדובר בהפרה של אחד מחוקי חיל הפקחים הירוקים, שאוסר על שימוש בטבעת הכוח לצרכים אישיים. ג'ורדן נתקף בזעם על כך, שואב את הכוח מההולוגרמה ושם פעמיו לכוכב אואה בו נמצאים שומרי היקום. הוא מתכוון לשאוב את כל האנרגיה מתוך סוללת הכוח הראשית כדי ליצור ולשמר את קוסט סיטי. בחוברת מספר 49, ג'ורדן מתעמת מול חבריו לחיל הפקחים הירוקים, אשר נופלים אחד אחד לכוחו, והוא לוקח את טבעותיהם ומשאיר אותם למות.
בחוברת מספר 50, ג'ורדן מתעמת מול סינסטרו, שהיה גרין לנטרן עריק שנכלא בסוללת הכוח אך שוחרר על ידי שומרי היקום כדי לעצור את ג'ורדן. ג'ורדן הורג את סינסטרו וכן את קילווג, חברו לחיל. שומרי היקום, בראותם שמטרתם אבודה, מעבירים את שארית כוחותיהם לטבעת כוח אחרונה, אותה הם מפקידים בידיו של שומר יקום בשם גאנטת, כאשר העברת הכוחות הורגת אותם. ג'ורדן לוקח את כל הכוח שבסוללת הכוח הראשית, וכאשר הוא מגיח ממנה יש לו תלבושת חדשה והוא נושא את השם פאראלקס.

השלכות

גאנטת מגיע לכדור הארץ ופוגש במאייר קייל ריינר, אליו הוא מעביר את טבעת הכוח האחרונה. בכך הופך קייל ריינר לאחרון חברי הגרין לנטרן. האל ג'ורדן, כפאראלקס, הופך לנבל ביקום DC. בסיפור "נשורת הברקת" (Emerald Fallout) שהופיע בחוברות Guy Gardner: Warrior #18-21, גאי גרדנר מקבל חזיון אודות אירועי דמדומי הברקת. הוא עורך מסע יחד עם וונדר וומן, הצייד ממאדים, אלן סקוט (הגרין לנטרן מתור הזהב), אריסיה, דארקסטאר, קפטן אטום והקרן כדי לבדוק מה נותר מכוכב הלכת אואה. הוא מתעמת מול ג'ורדן, שמביס אותו וממיס את טבעת הכוח הצהובה שלו.
דמותו של האל ג'ורדן לקחה חלק פעיל באירועי שעת אפס: משבר בזמן. בנוסף, ג'ורדן מבצע את מעשה הגבורה האחרון שלו כאשר הוא מצית מחדש את אור השמש בסוף אירועי הלילה האחרון. מעשיו הנפשעים זוכים לכפרה, ונערכת לו קבורה כיאה לגיבורים. נשמתו נדונה להתהלך בכור המצרף לאחר שלא נמצאה מתאימה להלך בגן עדן ובגיהנום, עד אשר הוא הופך למארח רוח נקמתו של אלוהים כהספקטר, בסוף המיני סדרה "יום הדין".
במהלך אירועי גרין לנטרן: לידה מחדש נודע, כי מעשיו של ג'ורדן היו כתוצאה מהשתלטותה של ישות הפחד פאראלקס עליו. פאראלקס בחר את ג'ורדן בבקשתו של סינסטרו (שהשתמש בכפיל שלו בקרב על אואה). ג'ורדן חוזר לחיים אל חיל הפקחים הירוקים ושב לדרגתו כקפטן בחיל האוויר של ארצות הברית. חזרתו וכן חזרתם של שומרי היקום מסמנים את תחייתו המחודשת של חיל הפקחים הירוקים.
שמעון בוכבינדר

קורות חייו

שמעון בוכבינדר נולד בעיר רדזין פודלסקי (Radzyń Podlaski) שבפלך לובלין של האימפריה הרוסית (בתחום המושב היהודי שבמערב האימפריה; באזור פולין). את שיעורי הציור הראשונים קיבל מאחיו הגדול ממנו, יוזף. מאוחר יותר למד אצל סטניסלב היימן, שהיה מומחה בציורי דיוקנאות, ואצל הצייר והתפאורן מלינובסקי, שהתמחה בתמונות נופים. בשנים 1869–1871 למד באקדמיה לאמנות בוורשה בכיתת הציור אצל מורים כמו וויצ'ייך גרסון, רפאל חג'ייביץ' ואנטוני קמינסקי. בשנים 1873–1878 המשיך לימודי אמנות באקדמיה לאמנויות יפות בווינה תחת הדרכתם של אדוארד פון אנגרט ול' מילר. 
החל משנת 1871 עבד כתפאורן באופרה של וינה. השתלמות נוספת עשה בוכבינדר בשנים 1879–1882 אצל הצייר המפורסם יאן מטייקו בבית הספר לאמנויות בקרקוב.
הודות למלגה שקיבל, עבר לעבוד בשנת 1883 במינכן. החל משנת 1897 התיישב בברלין, שם נפטר כעבור עשור בערך בגיל 55 בלבד.

יצירתו

שמעון בוכבינדר צייר בעיקר דיוקנאות, תמונות של דמויות ואירועים היסטוריים ומההווי היהודי, חפצים דוממים וכו'.
הושפע בחלק מציוריו מהאמנות ההולנדית.
אילינצי

תולדות היישוב

אתרה של אילינצי היה מיושב מתחילת הספירה, ובשנת 1448 הוקמה העיר רשמית בידי קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין. בשנת 1757 הוענקו לאילינצי זכויות עיר.
במהלך המאה ה-19 התפתחה העיר, ובשנת 1866 הפכה לעיר מחוז. בשנת 1900 נמנו בעיר כ-5,000 תושבים, רובם יהודים.

יהודי אילינצי

לאחר מלחמת העולם הראשונה חיו באילינצי למעלה מ-5,000 יהודים, רוב תושביה. בתקופה הסובייטית הצטמצמה האוכלוסייה היהודית בעיר, ונותרו בה ערב מלחמת העולם השנייה כ-2,200 יהודים, רוב תושביה. בתקופה זו פעלה בעיר מועצה יהודית, והתקיים בה בית ספר יידי.
עם פרוץ מבצע ברברוסה הגיעו לעיר פליטים יהודים רבים ממערב אוקראינה, והקהילה המקומית התגייסה לעזרתם. עם התקרבות החזית, נמלטו חלק מיהודי העיר מזרחה. ב-23 ביולי 1941 נכנסו לעיר הגרמנים, ואלו החלו מיד בביצוע מעשי התעללות ביהודיה, ותוך זמן קצר ריכזו את יהודי העיר בגטו שהוקם בשכונה ענייה בה, תוך חיובם בענידת סרט זרוע עם מגן דוד.
בנובמבר 1941 נרצחו 43 גברים יהודים מהגטו בידי שוטרים אוקראינים. ב-24 באפריל 1942 נרצחו כ-1,000 מיושבי הגטו ליד הכפר הסמוך גוליקובו. כ-700 יהודים נוספים מהגטו נרצחו בסוף מאי 1942.
יתר יהודי העיר הועברו בסוף שנת 1942 למחנה עבודה סמוך, וב-15 בדצמבר 1942 הוצתו בתי הגטו, וכל המסתתרים בו נרצחו.
תנין הביצות

תפוצה

תנין הביצות מצוי בהודו, בנגלדש, פקיסטן, נפאל, סרי לנקה, הקצה הדרומי של איראן וכנראה גם בהודו-סין. זהו מין התנין היחיד המצוי באיראן ובפקיסטן. תנין הביצות הוא הנפוץ ביותר בהודו מבין 3 מיני התנינאים המצויים שם ומספרם רב בהרבה מזה של תנין הים.

גודל

אורכן הממוצע של הנקבות הוא 2.45 מטר ושל הזכרים הוא 3 מטר. זכרים בוגרים עשויים להגיע לגדלים של 4 מטר ובמקרים נדירים אף ל-5.5 מטר, ולמשקל של 450 ק"ג ומעלה.
הפרט הארוך ביותר המתועד מצוי במוזיאון הבריטי ואורכו הגיע ל-4 מטרים (13 רגל).

אזור מחיה

תנין זה הוא בעיקרו תנין של מים מתוקים ומצוי באגמים, נהרות וביצות. הם מעדיפים גופי מים רדודים ובעלי זרימה איטית מאשר אזורים עמוקים ובעלי זרמת מים מהירה. תנין הביצות חי גם במאגרי מים מעשה ידי אדם ובתעלות מים. הוא מותאם לחיים על היבשה, כמו בן דודו התנין הקובני, יותר מרוב סוגי התניניים, אבל דומה מבחינה אקולוגית לתנין היאור. הוא מסוגל להיות נייד על האדמה ולנדוד מרחקים ארוכים על האדמה בחיפוש אחר מקום מחיה מתאים. הוא יכול לרדוף אחרי טרפו למרחקים קצרים על האדמה. ידוע גם כי תנין הביצות חופר מחילות כמקומות מסתור בזמן העונה היבשה.

תזונה

בהיותו זוחל טורף גדול, תנין הביצות ניזון מדגים, זוחלים אחרים וכן יונקים קטנים כמו קופים. כל חיה המתקרבת למים לשתות עשויה להיות טרף ומסתכנת במשיכתה לתוך המים עד לטביעתה וטריפתה. זכרים גדולים עשויים לטרוף יונקים גדולים כמו אייל סמבר ואף תאו המים ההודי.
התנין לא מאוים מטורפים בטבע. לעיתים הוא מתחרה עם הגאביאל ההודי על דגים עקב חיותם באותם אזורים והוא מתרחק כאשר תניני ים מתקרבים אל מזון שצד. תנינים קטנים יותקפו על ידי טורפים אחרים כמו אריה אסייתי, נמר הודי, דהולים, פיתון הודי ובכמה אזורים גם פיתון מרושת ובורמזי. הטיגריס הבנגלי הוא בין החיות הבודדות שיעזו לחטוף טרף לתנינים במים ובמקרים נדירים אף לטרוף תנינים בוגרים. אך במקרים רבים התנינים מתקבצים בקבוצות גדולות, מה שמציל אותם מטריפה. תנינים בודדים יותקפו גם בידי לוטרות מלאיות המנסות להרחיק אותם משטחם.
מין זה עשוי להיות מסוכן לאדם. בשנות ה-90 של המאה ה-20 בוצעו מתקפות רבות שיוחסו לתנין זה, בעת חוסר זהירות מצד האנשים, אך מרבית ההרוגים טבעו במים מבלי להיאכל. רוב המתקפות קרו בגוג'ראט שבהודו. לאחר מכן מספר המתקפות ירד בהרבה אף שהתנין עדיין ניזון מחיות בית השותות בקרבתו.
אף על פי שהוא מסוכן לאדם, נחשב תנין הביצות לפחות קטלני מתנין היאור ומתנין הים, הגדולים ממנו בהרבה.
היוצאים

אודות הספר

"היוצאים" הוא ספרה השני של פאראנאק מרגוליס העוסק ביוצאים בשאלה. כמו בספרה הראשון "Off the Derech", אשר פורסם לראשונה ב-2005, הספר עוסק בסוגיית היציאה בשאלה ומנסה לבחון מדוע דתיים עוזבים את הדת וכיצד להתמודד עם האתגר. הספר נכתב בעקבות מחקר שערכה מרגוליס במשך שש שנים לספרה הראשון אשר כלל שיחות עם יוצאים בשאלה, רבנים, מחנכים ומנהלי תוכניות.
עם זאת, הספר היוצאים מבוסס על מחקר חדש שבו מרגוליס ראיינה רבנים, אנשי דת, פסיכולוגיים ויוצאים בשאלה בישראל על מנת לראות האם ישנם הבדלים בין הקהילה הדתית בחו"ל לבין ישראל.

תקציר

הספר סוקר את התופעה בה יהודים אשר גדלו בבית יהודי-דתי, בחרו לנטוש את אורח חיים זה כבוגרים. הספר בוחן גם את הסיבות לכך ומציע לקהילה היהודית דרכי מנע לבלימת התופעה. לדברי מרגוליס, הסיבה העיקרית לעזיבת הדת היא שהדת והקהילה הדתית אינה יכולה לספק להם את הצרכים הרגשיים, וזאת בניגוד להנחה המקובלת כי הפרדוקסים הלוגיים-אינטלקטואליים הם אלו שגורמים ליציאה בשאלה.
לדבריה, למורים, להורים ולקהילות היהודיות יש אחריות גדולה למנוע את היציאה בשאלה שכן לרוב הסיבה ליציאה בשאלה היא חוסר מענה של המעגל הקרוב לצרכים של היוצא.

שבחים וביקורות

בדומה לספרה הראשון, הספר גרר תגובות רבות: הרב אלישע אבינר טען כי יחודו של הספר בכך שאינו מחקר נוסף על תופעת הדתל"שיות "אלא ספר עם אוריינטציה חינוכית מובהקת..ומצביע על חשיבותם של התהליכים המשפיעים על עיצוב עולמם הדתי של בנינו ובנותינו". הרב אורי שרקי טען כי הוא "ספר חובה לכל מי שהבנת תהליכי זמננו חשובה לו, לכל הורה ומורה". הרב הרשל שכטר כתב כי זהו "ספר מרתק ויוצא דופן זה, צריך להצטרף למדף ספרי המוסר של כל יהודי שומר מצוות". לעומתם העיתונאי שלמה פיוטרקובסקי טען כי הגישה המובאת בספרה של מרגוליס, מטילה את האחריות על הסביבה ולא על היוצא בשאלה עצמו, "ומשדרת לבנים ולבנות שזו בעצם לא אחריותם. האחריות לבניית עולמם הרוחני מוטלת על כולם חוץ מאשר עליהם עצמם. וכך גם כשהדברים לא מסתדרים התביעה כמעט תמיד תהיה כלפי מישהו אחר ולא כלפי עצמם".
מאורה טיירני

ביוגרפיה

טיירני נולדה בשכונת הייד פארק שבבוסטון, מסצ'וסטס. טיירני, אירית קתולית היא בתם של פאט, ברוקרית נדל"ן והפוליטיקאי ג'וזף מ. טיירני.

קריירת משחק

טיירני החלה את הקריירה שלה בהפקת הנעורים הטלוויזיונית של "וולט דיסני" "Student Exchange" ובסרט הפשע "חולות לבנים" בהפקתו של סקוט רודין. את תפקידה הגדול המשמעותי הראשון קיבלה טיירני בשנת 1995 בקומדיית המצבים "חדשות רדיו" של רשת NBC, בסדרה היא הופיעה בתפקיד כתבת החדשות ליסה מילר במשך כחמש עונות.
לתודעת הקהל העולמי הגיעה טיירני בשנת 1997 לאחר שלוהקה לתפקיד אודרי, פרודתו של עורך הדין פלטשר ריד (ג'ים קארי) בקומדיה הפופולרית המצליחה "שקרן שקרן".
תפקיד זה נתן חשיפה רחבה לטיירני ובשנים שלאחר מכן היא השתתפה בהפקות קולנוע גדולות ומצליחות כדוגמת: הקומדיה "כוחו של הטבע" בתפקיד ברידג'ט קהיל ארוסתו של בן הולמס (בן אפלק), הדרמה הקומית-פוליטית של מייק ניקולס "צבעי השלטון" בתפקיד דייזי גרין הדוברת של המועמד לנשיאות ג'ק סנטון (ג'ון טרבולטה) והמותחן הפסיכולוגי "אינסטינקט".
בשנת 1999 החלה טיירני את דרכה בעונתה השישית של סדרת הדרמה הרפואית המצליחה "ER" בתפקיד האחות ד"ר אבי לוקהארט, הדמות הייתה לדמות אורחת בתחילה ולאחר עונה הפכה לקבועה ולאחת המשמעותיות לאורך כל עונותיה של הסדרה. טיירני זכתה לסופרלטיבים רבים על משחקה בסדרה לאורך השנים והייתה מועמדת לפרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
ב-2002 השתתפה טיירני בסרטו הרביעי של כריסטופר נולאן "אינסומניה".
בשנת 2014 שיחקה טיירני בסדרת הדרמה של רשת "שואוטיים" "הרומן" בתפקיד הלן אשתו של גיבור הסדרה המורה נואה סלוואי (דומיניק וסט), על משחקה בסדרה זכתה טיירני בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 2015.

חיים אישים

טיירני הייתה נשואה במשך 13 שנים משנת 1993 עד לשנת 2006 לבמאי והשחקן בילי מורסט. טיירני התגרשה ממורסט ולא נולדו לה ילדים.
בשנת 2009 עברה טיירני ניתוח מוצלח להורדת גידול סרטני מהחזה, בשל הטיפולים נאלצה טיירני לוותר על תפקיד ראשי אליו לוהקה בסדרה "Parenthood".
רכס דוברידג'

גילוי הרכס

הרכס מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1963–1960.

מקור השם

שמו של הרכס ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. 
הרכס נקרא על שם לי דוברידג', חבר בהמועצה הלאומית למדע של ארצות הברית במשך שבע שנים, וכן יועץ לנשיא ארצות הברית בין השנים 1970–1969.
אסתר דומיניסיני

ביוגרפיה

דומיניסיני נולדה בפולין ועלתה לישראל בעליית גומולקה בגיל 7 עם הוריה ושני אחיה. למדה בתיכון עירוני ה' בתל אביב. ב-1968 התגייסה לצה"ל ושירתה במדור תשלומים. למדה באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר ראשון בחינוך ופסיכולוגיה ולתואר ראשון נוסף בסוציולוגיה ועבודה סוציאלית. לאחר מכן המשיכה ללימודי תואר שני בקרימינולוגיה.
היא נשואה לאדריכל מאוריציו דומיניסיני, ולזוג בן אחד.

שירות במשטרה

ב-1973 התגייסה למשטרת ישראל ובתפקידה הראשון שירתה כחוקרת נוער. לאחר שנתיים מונתה לראש יחידת עבריינות נוער במחוז תל אביב. 
בהמשך שירותה במשטרה מילאה שורה של תפקידים בכירים, בהם ראש מדור רווחה וגמלאות, ראש מחלקת פרט וסגן ראש אגף משאבי אנוש. דומיניסיני הייתה האישה השלישית במשטרת ישראל שנשאה בדרגת ניצב (קדמו לה ניצב חנה הירש וחנה קלר), אך הראשונה שכיהנה בתפקיד בתקן ניצב (לשתיים האחרות הוענקה דרגה אישית), כששירתה כראש אגף משאבי אנוש בשנים 1996–2000. היא יזמה תיקונים בפקודת המשטרה אשר הכפילו את תקופת הניסיון למתגייסים למשטרה, משנה אחת לשנתיים וכן הגבילו את תקופת חידוש השירות לאנשי משטרה. ב-2001 מונתה לראש אגף קהילה ומשמר אזרחי. תקופת כהונתה הייתה בימי האינתיפאדה השנייה וההתנדבות למשמר האזרחי הגיעה לשיאה. האגף בראשותה ארגן הורים שהתנדבו לאבטח בתי ספר.

שירות התעסוקה והביטוח הלאומי

מאוקטובר 2003, לאחר פרישתה מהמשטרה, שימשה כמנכ"לית שירות התעסוקה ועמדה בראש השירות עד ל-29 בנובמבר 2007. בעת כהונתה בראש שירות התעסוקה יזמה שינויים משמעותיים במבנה הארגוני של השירות: בין היתר צומצם מספר המחוזות מ-16 ל-5, ולחלק מן הלשכות הוכנסו מכונות לזיהוי ביומטרי של דורשי העבודה, דבר שייתר את התייצבותם בפני פקידי הלשכה. מהלכי ייעול שיטות העבודה בשירות התעסוקה הביאו לפיטוריהם של כ-180 עובדים מן השירות. בעת פרישתה משירות התעסוקה היה מספר דורשי העבודה הרשומים בשירות הנמוך ביותר זה חמש שנים.
ב־1 בינואר 2008 מונתה על ידי שר הרווחה יצחק הרצוג למנכ"לית המוסד לביטוח לאומי, והיא נכנסה לתפקידה ב־1 בפברואר 2008. במספר ראיונות והתבטאויות שלה שנחשפו בתקשורת, ביטאה את סלידתה ממערך הקצבאות הנרחב. לטענתה, יש לעודד אנשים לצאת לעבוד במקום לקבל קצבאות. כמו כן התבטאה נגד איכות השירות שנותן המוסד לביטוח הלאומי, ופעלה לייעול השירות הניתן לאזרח ולשיפור אכיפת ואיתור הונאות. ב-2009 מונתה לחברה ב"וועדת גורן" לבחינת הזכאות לסיוע מאגף השיקום. באוגוסט 2011 מונתה לחברה בוועדת טרכטנברג שקמה בעקבות מחאת האוהלים, במטרה לבחון ולהציע פתרונות למצוקת יוקר המחיה במדינת ישראל. היא סיימה את תפקידה בביטוח הלאומי באפריל 2012.

תפקידים נוספים

בשנת 2010 מונתה דומיניסיני לחברה במועצת המנהלים של המרכז הרפואי הדסה. בסוף 2011 מונתה ליו"ר מועצת המנהלים של המרכז הרפואי הדסה. היא התפטרה מהתפקיד יחד עם דירקטורים נוספים, באוקטובר 2013, על רקע הטענה שלא נתנו להם סמכויות לפקח על ניהול בית החולים.
דומיניסיני הייתה חברת הוועדה המייעצת למועצה הלאומית לכלכלה. במאי 2014 מונתה לחברת הוועדה לבחינת תקציב הביטחון ("ועדת לוקר"), שהגישה המלצותיה ביולי 2015. דומיניסיני כיהנה כדירקטורית בחברה ג'ובוקיט מדיניות של דן חלוץ, אך התפתחה אחרי חודש בלבד. היא דירקטורית בישראמקו-נגב 2 ובישראמקו אויל אנד גז בע״מ. בינואר 2017 מונתה לדירקטורית בבנק לאומי.
ז'אק-מרטין אוטטר

חייו

אוטטר נולד בפריז, בן למרטין אוטטר (יליד 1712. בראשית הקריירה שלו חי אוטטר ולמד ברומא, וכינויו "הרומאי" מקורו בתקופה זו. במשך שנתיים עבד בשירות הנסיך פרנצ'סקו רוספולי, הנסיך הראשון לבית צ'רווטרי, ברומא, לפני שאימץ לו את הכינוי "הרומאי" בין השנים 1705 ל-1707. בשנת 1708 התמנה לנגן בחצרו של לואי הארבעה-עשר מלך צרפת, יחד עם פרנסואה קופרן ומישל דה לה באר, וב-1717 ירש את משרתו של רנה פיניון דקוטו בחצר המלוכה.
בתו של אוטטר, מארי-ז'נבייב, נישאה למלחין, הצ'מבליסט ונגן העוגב קלוד בלבסטר.