יהדות אורתודוקסית בתל אביב

היסטוריה

בטרם הוקמה תל אביב, החלו לבנות מחוץ ליפו, הראשון היה חיים שמואל שמרלינג, יהודי דתי, שבנה מספר בתים עבור משפחתו על חוף הים. ליד המתחם, שנקרא "חצר שמרלינג", אהרון שלוש, הקים בסמוך את השכונה הרשמית הראשונה נווה צדק. אל השכונה נהרו יהודים דתיים וחסידים והקימו מוסדות ציבור ובתי כנסת "מאה שערים", והמתנגדים הקימו את בית הכנסת הגר"א. שלוּש העביר לנווה צדק את בית הכנסת הספרדי שבנה ביפו, (לימים נקרא בית הכנסת על שמו של בן משפחתו, שנרצח בפרעות, גבריאל שלוש). כעשרים שנה לאחר מכן, בשנת ה'תרס"ד, הוקם בית הכנסת אוהל יצחק חב"ד, הקיים עד היום ברחוב עין יעקב. את בית הכנסת מפארים ציורי קיר פרי מכחולו של הצייר נחום גוטמן, שהיה תושב השכונה.
העלייה הראשונה הביאה לשכונה זרם של תושבים, רובם יהודים דתיים. בסמוך לנווה צדק הקים זרח ברנט שכונה נוספת נווה שלום, וראשון המשתכנים בה היה רבה של יפו - נפתלי הרץ הלוי. ברנט הקים בשכונה את ישיבת "אור זורח" ושטיבלאך, ותרם קרקע לבניית מרכז רוחני בשם "שערי תורה". בהמשך התאחדה השכונה עם שכונת נווה צדק. אחד מתושבי השכונה המפורסמים היה הרב אברהם יצחק הכהן קוק, שהיה רבה של יפו והמושבות לאחר הרב הלוי. הרב קוק הטביע את חותמו על השכונה. הוא הקים בה בית הכנסת אורחים, בו שהו תלמידי חכמים שבאו להתארח ביפו.
עשרים ושתיים שנה לאחר הקמת נווה צדק הוקמה תל אביב. מייסדיה ברובם הגדול היו חילוניים, אך עדיין הייתה העיר בעלת אוריינטציה יהודית מסורתית. לדוגמה, הותקן בה חוק עזר עירוני האוסר השקיה בשבת, והמפר אותו היה צפוי להענש בניתוק זרם המים. מועצת העיר אסרה להעסיק ערבים בשבת, והטילה קנס על העובר על כך. ברחוב הרצל, רחובה הראשי הראשון של העיר, נאסרה נסיעת כרכרות בשבת. חלק ממייסדי העיר, כגון עקיבא אריה וייס, שמרו מצוות וראו עצמם כאנשים דתיים. ראשי העיר הראשונים, מאיר דיזנגוף, חיים לבנון וישראל רוקח, כיבדו את הדת, תמכו בקיומם של המוסדות הדתיים בעיר, והעניקו יחס של כבוד לרבני העיר.
בתקופת העלייה החמישית הגיעו לעיר אלפי תושבים דתיים וחרדים. הוקמו בה מוסדות דת וישיבות רבות, עם עליית הנאצים לשלטון, ובעיקר בשלהי שנות השלושים, עלו ארצה אדמו"רים ורבנים רבים שנמלטו מאירופה, והתיישבו בלב תל אביב. בשנות השואה חל מיתון בהגירת הדתיים אל העיר, אך לאחריה הוסיפו עולים דתיים רבים לבוא בשעריה.
תקופת הזוהר של החיים הדתיים והחרדיים בתל אביב הייתה בעיקר בין הקמת המדינה לסוף שנות השבעים של המאה העשרים. חיי הדת פרחו, בתי כנסת נפתחו למאות, הוקמו מוסדות חינוך. בראש השנה נהגו אלפי אנשים להגיע אל גדות הירקון, לתשליך. באותה תקופה שרר כבוד הדדי בין התושבים הדתיים והחילוניים בעיר, שחיו בשכנות. רוב החנויות היו סגורות בשבתות, ואווירת השבת ניכרה בחוצות העיר.
בשנות השבעים החלה מגמה של עזיבה, בעיקר בחוגים החרדיים. גורם משמעותי בתהליך זה היה ראש העיר שלמה להט, שהחלטתו לפתוח מועדונים, בתי קולנוע ומוסדות תרבות אחרים בשבתות, גרמה לדתיים לתחושה שתל אביב הולכת ומקצינה בחילוניותה. בד בבד, עם התייקרות הנדל"ן בתל אביב וטרם ההתייקרות בבני ברק, נקרתה הזדמנות מיוחדת לאותם שחפצו לעבור לסביבה חרדית יותר, והם מכרו את דירותיהם בתל אביב ועקרו לבני ברק השכנה. רבים מהאדמו"רים שהשתכנו בעיר נפטרו במשך השנים, וממשיכי דרכם לא חפצו לגור בעיר המתחלנת. גם התפרצויות של מאבקי דת שאירעו פה ושם, הגבירו את ההגירה לערים אחרות, דתיות יותר. סיבות אלו, הקיימות עד היום, גורמות עדיין להגירה חרדית מתל אביב החוצה.
בקרב הציבור הדתי-לאומי לא ניכרה מגמה בולטת של הגירה שלילית, אך חלה ירידה ניכרת באוכלוסייה זו. הגורם העיקרי לכך הוא משפחות שהזדקנו או נפטרו וללא ילדים. חלק מתלמידי בתי הספר הממלכתיים-דתיים העירוניים נטשו את הדת כשהתבגרו, חלק עברו לערים אחרות, כגון גבעת שמואל, רעננה ופתח תקווה, חלק קטן יותר עקרו להתנחלויות, ומיעוט התלמידים הקצינו והפכו לחרדים.

מוסדות חינוך דתיים וחרדיים בתל אביב

ברוב התקופות התקיימו בתל אביב מספר רב של מוסדות חינוך חרדיים. המוסדות כללו תלמודי תורה, ישיבות וסמינרים לבנות.

בתי ספר תיכוניים

מבין בתי הספר הדתיים בעיר היה התיכון העירוני ב'-ג', הידוע יותר בכינוי "צייטלין".

בתי ספר ותלמודי תורה

בתל אביב היו תלמודי תורה רבים ובתי ספר לבנים ולבנות.
בית הספר הדתי הראשון בתל אביב היה בית הספר "תחכמוני". הוא הוקם תחילה ביפו, ולאחר מכן עבר לתל אביב. במשך שנים רבות הוא היה בית הספר הדתי-ציוני היחידי בעיר. בית הספר הוקם בשנת ה'תרפ"ה, על ידי רבנים ועסקנים של תנועת המזרחי. הוא כלל ארבע עשרה שנות לימוד, בחטיבה יסודית ותיכונית. נלמדו בו מקצועות היהדות, לצד לימודים כלליים. בית הספר השתכן ברחוב ליליינבלום, בבניין שנרכש בכספי תרומות שנאספו על ידי פעילי תנועת המזרחי. הוא נסגר בשנות השבעים של המאה העשרים, עקב התמעטות האוכלוסייה הדתית בתל אביב. בעיר שוכנים מספר בתי ספר ממלכתיים דתיים. מהידועים שבהם בית ספר מירון, בית ספר מוריה, ממלכתי דתי דיזנגוף.
תלמוד התורה החרדי הראשון שנוסד בעיר היה "הסתדרות החרדים", שנבנה ברחוב החשמונאים פינת מלצ'ט. מאוחר יותר הוקמו תלמוד התורה "יסודי התורה", שיועד בעיקר עבור הציבור הכללי, ו"סיני", שיועד בעיקר עבור החסידים.
אחד ממוסדות החינוך הידועים הוא תלמוד התורה של חסידי בעלז. המוסד שכן בתחילה בשכונת נווה צדק, אך הועבר אחר כך לבנין שבו התגורר האדמו"ר רבי אהרן רוקח מבעלז, ברחוב אחד העם. במוסד זה מתחנכים רבים מבני העיר, אף כאלו שלא קשורים כלל לחסידות.
תלמוד תורה ותיק וגדול בתל אביב הוא תלמוד תורה של חסידות חב"ד. התלמוד תורה נוסד בשנת 1930 ברחוב הרב קוק, וכיום שוכן בשכונת יד אליהו ומונה כ-200 תלמידים, בהנהלת הרב יוסף שמואל גרליצקי.

סמינרים ואולפנות לבנות

אחד ממוסדות הלימוד העל תיכוניים המפורסמים ביותר במגזר החרדי שוכן בתל אביב. בית הספר היסודי בית יעקב לבנות הוקם בשנת ה'תרצ"ג (1933), על ידי הרב שצ'רנסקי, בקרבת התחנה המרכזית הישנה של תל אביב. בשנת 1937 כאשר גדל בית הספר והתפתח, הקים שצ'רנסקי גם בית ספר תיכון וסמינר ללימודים על תיכוניים. כיום מפורסם "סמינר שצ'רנסקי" בקרב המגזר החרדי, ובאות ללמוד בו אף בנות מחוץ לתל אביב.
בשנת ה'תרצ"ו הקימה הרבנית חיה דבורה גולדשמיד את סמינר בית יעקב החדש]. בשנת תשי"ח נסגר הסמינר.
סמינר לבנות 'בית יעקב' הוקם בבניין איחוד שיבת ציון.
בעיר שוכנת אולפנה המשתייכת למרכז ישיבות בני עקיבא וידועה בכינוי "האולפנית". בראשה עמדו עד שנת ה'תשע"ה הרב יהושע מגנס ורעייתו הרבנית יפה.

היהדות האורתודוקסית בתל אביב כיום

על המתחולל כיום בתחום חיי הדת בתל אביב חלוקות הדעות. רבה של תל אביב, הרב ישראל מאיר לאו, טוען כי בעבר פעלו בעיר כשבע מאות בתי כנסת, וכיום ישנם 545 בתי כנסת פעילים, מחציתם פעילים אף בימות החול. מאידך יש המבחינים בין המתרחש בחלק מהשכונות, כגון יד אליהו, שכונת שפירא, קריית שלום, תל כביר והתקווה, שם קיימת התעוררות דתית ובתי הכנסת פעילים ושוקקים, לבין המתרחש במרכז העיר, שם קיימת שקיעה דתית ובתי הכנסת עומדים שוממים. הדעות חלוקות גם בשאלה מה לעשות לנוכח המצב. לדעת הרב הראשי לישראל לשעבר, יונה מצגר, כדאי לסגור בתי כנסת שפעילותם במצב של גסיסה מתמשכת ולצרף מתפללים מכמה בתי כנסת שכאלו לבית כנסת פעיל אחד. לעומתו סבור רבה של תל אביב, ישראל מאיר לאו, כי אין להחפז בסגירת בתי כנסת, אף אם פעילותם חלקית ביותר, משום שתמיד עשוי המצב להשתפר, מתפללים חדשים עשויים להצטרף ולבתי הכנסת תהיה עדנה.
במספר שכונות בצפון העיר אין כלל בניין קבוע של בית כנסת, והנושא נמצא בתהליכים שונים של אישורים או במאבקים בין קבוצות שונות של תושבים. ברמת אביב ג' הוקצה מגרש לבית כנסת אבל בנייתו מתעכבת זמן רב בשל התנגדות השכנים. בתל ברוך צפון הונחה אבן-פינה לבית כנסת ב-2008. שכונות נוספות שבהן מתוכננת בניית בית כנסת הן כוכב הצפון, רמת אביב החדשה ואזורי חן.
כתשע מאות חנויות ובתי עסק מצוידים בתעודת כשרות של הרבנות, וכמה עשרות מהם מצוידים אף בכשרות למהדרין. בעיר ישנם כעשרים מקוואות טהרה המותחזקים על ידי הרבנות הראשית לתל אביב.
חסידות גור, שהייתה מהחסידויות הגדולות בעיר, עדיין קיימת ופעילה. במרכז העיר קיימים ארבעה בתי כנסת של החסידות. החסידים אף הקימו שכונה בצפון העיר - קריית הרי"ם לוין, בה מתגוררות כמאתיים משפחות גוראיות. בסמיכות לשכונה נמצאת ישיבת חידושי הרי"ם.
חסידות חב"ד אף היא מהקהילות הוותיקות והגדולות בעיר, מפעילה כ30 בתי כנסת בכל רחבי העיר, 20 סניפי בית חב"ד, תלמוד תורה, רשת גני ילדים ושתי ישיבות. רב ושליח חב"ד בתל אביב המכהן גם כרב לב תל אביב הוא הרב יוסף שמואל גרליצקי שמונה בתחילת שנות השמונים לרב בית כנסת גאולת ישראל שבגינת שיינקין.
לקהילת חסידי בעלז מוסדות דת רבים פעילים. בתלמוד התורה של הקהילה לומדים כמאה וחמישים תלמידים (נכון ל-2009). מוסדות נוספים של החסידות הם כולל אברכים, מקווה ומאפיית מצות.
אחת הקהילות המתפתחות בעיר היא קהילתו של הרב מרדכי אוירבאך, בנו של הרב שלמה זלמן אוירבאך. הקהילה מורכבת מבעלי תשובה ותיקים וחדשים, רובם מתגוררים במרכז העיר, ברחובות הסמוכים לרחוב אבן גבירול ולרחוב דיזנגוף (ריכוז גדול של חוזרים בתשובה קיים גם באזור רחוב שיינקין). מוסדות הקהילה מונים ישיבה, שני כוללים ובית כנסת מרכזי. הילדים מתחנכים בתלמוד התורה של חסידות בעלז.
קהילה ייחודית נוספת היא קהילתו של האדמו"ר מווסלוי. לקהילה בית כנסת וכולל. האדמו"ר עוסק רבות בפעילות של לימוד והנחלת ערכי היהדות לתושבי העיר החילוניים. קהילתו של האדמו"ר מקוז'ניץ המתגורר לסירוגין בתל אביב ובבני ברק, עוסקת אף היא בפעילות של החזרה בתשובה.
בעיר מיוצגת גם חסידות ברסלב. לקהילת הברסלבים בית כנסת משלה.
מספר ישיבות של הזרם הדתי-לאומי פועלות בעיר, בהן ישיבת מעלה אליהו וישיבת עטרת נחמיה. ביפו הוקמה ישיבת ההסדר "שירת משה", מטעם עמותת 'מאירים ביפו' ובה לומדים (בתחילת 2017) כמאה תלמידים. הישיבות משמשות כמרכז לגרעינים תורניים-חברתיים המונים לרוב עשרות משפחות בכל גרעין. ביפו פועלת מדרשת יפו לנשים.
הגירה חיובית של חרדים אל העיר היא תופעה שקיימת במידה מועטה ביותר. המדובר בדרך כלל, בקבוצות של גרעינים תורניים, או של רשת הכוללים של קרן וולפסון. לקבוצות אלו מספר שלוחות בעיר, אך גם כאן מדובר בזוגות צעירים הבאים לתקופה קצרה ו"בורחים" חזרה לחממה דתית או חרדית. גרעין כזה קיים בשכונת יד אליהו, והוא מנוהל על ידי בנו של הרב ישראל מאיר לאו.
מספר מרכזי תרבות-יהודית של הזרם הדתי-לאומי פועלים בעיר בשנים האחרונות. ביניהם המקום המשמש כמרכז תרבות ורוח ומרכז שורשים.
בשנת תשס"ז הקים הרב יעקב שלמה לוי את "מכון תל אביב של מעלה" העוסק בתיעוד תל אביב הדתית ואישיה. המכון מפרסם בקביעות מאמרים על תל אביב הדתית בעבר, בעיתון "המודיע", ובסיון תשס"ט אף הוציא לאור יחד עם "המודיע" חוברת בת 124 עמ' לציון 100 שנה לתל אביב. מקור המידע הוא ממשפחות השולחות למכון סיפורים משפחתיים היסטוריים ומאמרי זיכרון, כמו גם תמונות מן העבר, לשם שימור דמויות אבותיהן שומרי המצוות שגרו בתל אביב.