google/wiki40b huggingface dataset:
תחנת הרכבת חיפה מזרח

היסטוריה

בשנות ה-20 של המאה ה-20 נסללה על ידי הבריטים מסילה ברוחב תקני מתחנת חיפה עד לצומת רמז ממערב לפרדס חנה-כרכור, על מנת לחבר את תחנת חיפה עם המסילה המזרחית במסלול קצר יותר במקום חיבור במסלול עוקף דרך רכבת העמק ומסילת השומרון. כך הפכה חיפה לתחנת הקצה הצפונית של המסילה המזרחית.
תחנת חיפה/חיפה-מזרח של ימי המנדט היא תחנת הרכבת היחידה בעולם ממנה יצאו רכבות ל־3 יבשות שונות: אפריקה – (מצרים), אסיה – (סעודיה, סוריה ולבנון) ואירופה (טורקיה).
בספטמבר 1946 פוצצה תחנת חיפה מזרח על ידי חברי האצ"ל, כחלק מהמאבק במנדט הבריטי, ונגרמו למבנה נזקים כבדים. לאחר פתיחת תחנת הרכבת חיפה מרכז, ובהמשך תחנות נוספות בחיפה ירד מעמדה, ובשנות ה־90 של המאה ה־20 נסגרה התחנה לתנועת נוסעים. מתחם התחנה משמש כיום כמשכן למשרדי רכבת ישראל בחיפה, כתחנת ניתוב, וכמוזיאון להיסטוריה של הרכבות בישראל.
הרכבות הנוסעות על הקו הראשי של רכבת ישראל חולפות בתחנה, אך אינן עוצרות בה. כמו כן, התחנה היא אחת הגדולות שבתחנות התפעוליות של רכבת ישראל, ומסילותיה הרבות משמשות, בין היתר, לדיור רכבות, לתחזוקת הציוד הנייד ולעריכת רכבות.
שימוש נוסף ייחודי לתחנה הוא היותה נקודת האפס של רכבת ישראל לצורך מדידת מרחקים (אם כי בפועל נמצאת היום התחנה 83 מטר מצפון לנקודת האפס). כל התחנות שלאורך הקו הראשי של רכבת ישראל מציינות את מיקומן על הקו ביחס לתחנה. למשל, תחנת הרכבת קריית מוצקין נמצאת בקילומטר ה־10.409 של הקו הראשי, משמע 10 קילומטר ו-409 מטרים מתחנת חיפה מזרח.
נוסחה אמפירית (כימיה)

בכתיב כימי, נוסחה אמפירית של תרכובת היא ביטוי פשוט של המספר היחסי של כל סוג אטום (יסוד כימי) בתוכה. נוסחה אמפירית אינה מתייחסת לאיזומרים, למבנה או למספר האבסולוטי של האטומים. נוסחה אמפירית היא התקן של תרכובות יוניות, כגון  CaCl₂ או מקרומולקולות כמו SiO₂. 
התואר "אמפירי" מתייחס לתהליך אנליזה יסודית (elemental analysis), טכניקה של כימיה אנליטית שמשתמשים בה כדי לקבוע את אחוז ההרכב הרלוונטי ביסודות של חומר כימי טהור. לעומת זאת, הנוסחה המולקולרית מזהה את מספר האטומים המדויק של כל יסוד שנמצא במולקולה אחת של התרכובת. 
לדוגמה, הקסאן יכול להיות מבנה מולקולרי של CH₃CH₂CH₂CH₂CH₂CH₃, שמראה שיש לו מבנה  של שרשרת ישרה, 6 אטומי פחמן, ו-14 אטומי מימן. הנוסחה המולקולרית של הקסאן היא 
C₆H₁₄ . והנוסחה האמפירית של אותה מולקולה היא C₃H₇
שמראה יחס C:H של 3:7.
ונדה

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מבנה פוליטי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
יוסטינוס

מרקוס יוניאניוס יוסטינוס (בלטינית: Marcus Iunianius Iustinus) היה היסטוריון רומאי. תקופת חייו אינה ידועה, והיא נעה בין המאה ה-2 או המאה ה-3 לספירה.

יצירתו

על חייו לא ידוע מאום, פרט לעובדה שהוא לא גר ברומא. על פי ההערכות הוא חי באזור המאה ה-3 לספירה, אם כי יש המקדימים אותו לתקופת המאה ה-2 בהתחשב בסגנונו המיושן מעט. חיבורו ששרד הוא תקציר (Epitoma - אפיטומה) לחיבורו האבוד של ההיסטוריון הרומאי מתקופת אוגוסטוס, פומפיוס טרוגוס, "היסטוריקה פיליפיקה" (Historiarum Philippicarum). התקציר נכתב בשפה הלטינית, הוא מחולק ל-44 ספרים, ועל פי עדותו של יוסטינוס הוא מאגד רק את הקטעים החשובים ביותר בעבודתו של טרוגוס. חיבור נוסף הנדפס לרוב עם חיבורו של יוסטינוס הוא תוכן עניינים (Prologi - פרולוגים) של ספרו של טרוגוס. לא ידוע מי הוא מחברו האמיתי של חיבור זה, אולם הוא ככל הנראה לא נכתב בידי יוסטינוס, שכן הפרולוגים אינם תלויים באפיטומה ואף מרמזים על עניינים שלא הגיעו לתקציר. תוכן העניינים פורסם לראשונה יחד עם כתבי יוסטינוס בשנת 1581 על ידי המשכיל הצרפתי בונגרסיוס.
על פי ההערכות התקציר של יוסטינוס מהווה רק עשירית או שישית מהספר המקורי של טרוגוס. יוסטינוס משבח את רהיטותו של טרוגוס, אולם נראה שהתיר לעצמו לעיתים לסטות מהטקסט המקורי ולשלב עמדות ומסקנות משלו. התקציר מאופיין בגישה רהוטה, ברורה וקלה לבנה, לעיתים אף על חשבון הבהרת עניינים מורכבים. עם הזמן דחק התקציר של יוסטינוס את החיבור המקורי, כפי שאירע לעיתים קרובות להרבה יצירות ספרותיות. בימי הביניים התקבל החיבור באהדה באירופה בין היתר בשל כך שמחברו זוהה לעיתים בטעות עם יוסטינוס מרטיר.
התקציר הוא אחד מחמשת החיבורים היחידים ששרדו העוסקים בהרחבה באלכסנדר הגדול (המחברים האחרים הם דיודורוס, קורטיוס, פלוטרכוס ואריאנוס) אם כי הוא נחשב למרושל והכי פחות אמין מבין החמישה. הוא מהווה גם את אחד מהמקורות הבודדים העוסקים בתקופת מלחמות הדיאדוכים.
חננו

עמותת חֹנֵּנוּ היא עמותה ישראלית שהוקמה בשנת 2001 ועוסקת בהענקת ייעוץ וסיוע משפטי לאזרחים, לחיילים ולשוטרים שנעצרו או שמעורבים בהליכים משפטיים על רקע לאומי.
העמותה מסייעת בסוגיות של, מעצרים מנהליים של יהודים ביהודה ושומרון, סיוע לישראלים החשודים בפעולות תגובה ונקמה כלפי ערבים וכן באירועים שבהם מעורבים חיילי צה"ל שנקלעים להליכים משפטיים בשל תביעות על שימוש בכוח מופרז.
יד לאישה

יד לאישה הוא ארגון שמטרתו לסייע לנשים עגונות ומסורבות גט. 
בארגון עובדות טוענות רבניות ועורכות דין המגישות ייעוץ משפטי ראשוני לכל פונה בענייני גירושין וייצוג משפטי לנשים מסורבות גט ועגונות בין כותלי בית הדין הרבני בתשלום סמלי. בנוסף יד לאישה מפעילה חוקרים פרטיים לאיתור בעלים נעלמים ולחקירות שונות שיסייעו לקבלת הגט, וכן מספקת שירות של עובדות סוציאליות ומאמנות אישיות להעצמת הנשים בתהליך הגירושין הקשה שלפתחן. 
הארגון הוקם בשנת 1997 על ידי עורכת הדין סוזן ווייס יחד עם המכון להכשרת טוענות בית דין של מדרשת לינדנבאום, השייך למוסדות אור תורה סטון. ליד לאשה יש שלשה סניפים: בירושלים, תל אביב ובאר שבע בנוסף יש ליד לאישה שלוחה בצפון.
ביד לאישה גם מרכז גישור "מתגשרים" שמטרתו לסייע לזוגות הנמצאים בהליך גירושין, להתגרש בהסכמה ובכבוד הדדי .
כיום עומדת בראש העמותה פנינה עומר
טוראקו רוס

מאפיינים

הטוראקו צמחוני ופעיל ביום. הוא חי בחופה ומזונו העיקרי הוא פירות. הטוראקו הוא העוף לו פיגמנטים ירוק ואדומים טבעיים על הנוצות ולא ערבוב של פיגמנטים אחרים. הטוראקו אינו נמצא בסיכון. הטורפים העיקריים שלו הם קופים ונחשים. הטוראקו חי במדינות אנגולה, בוטסואנה, קמרון, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, בורונדי, סודאן, אוגנדה, טנזניה, רואנדה, גבון, וזמביה. עיקר הפעילות של הטוראקו נעשית בחופה. אורכם של הטוראקויים ממין זה כ-52 ס"מ. הציצית אדומה. המקור צהוב. הגוף והכנפיים בצבע כחול כהה. הצוואר ואזור הבטן בצבע שחור. הזנב בצבעים כחול ושחור. הרגליים בצבע שחור. בדומה לשאר הטוראקואים, הטוראקו יכול להניע את אצבעו הרביעית קדימה ואחורה בשונה מרוב העופות. חברתי וחי בלהקות. בבוקר הטוראקו מתחיל לשיר, ואחריו-כל הלהקה. מטרת השירה היא כנראה הכרזה על טריטוריה.
מתיו מקנולטי

ביוגרפיה

מקנולטי נולד בהנובר וגדל במנצ'סטר. הוא שינה את שמו למתיו כדי להצטרף לאיגוד השחקנים Equity, מכיוון שהשם מייקל מקנולטי כבר היה רשום באיגוד.

חיים אישיים

מקנולטי נשוי לקייט ולשניים שני בנים ובת.
מיטוזה

מיטוזה (Mitosis; בעברית: חֲלֻקַּת גַּרְעִין הַתָּא) היא תהליך במחזור התא שבו מתחלק גרעין התא לשני גרעינים שבכל אחד מהם מצויים בסופו של התהליך מספר של כרומוזומים הזהה למספר הכרומוזומים שהיו בגרעין התא לפני החלוקה. בסוף המיטוזה מתרחשת בדרך כלל התחלקות הציטופלסמה, ולבסוף מתחלק התא כולו. תוצאת תהליך המיטוזה עם התחלקות הציטופלסמה היא שני תאי בת (נקראים גם "תאי צאצא") הזהים לחלוטין לתא האם. תהליך המיטוזה הוא הבסיס לגדילה, לרגנרציה ולרבייה אל-זוויגית בתאים איקריוטיים. התהליך המקביל בתאים פרוקריוטיים נקרא פליגה.

שלבי המיטוזה

כבר לפני המיטוזה, בשלב מקדים לתהליך, הנקרא "אינטרפאזה" או שְׁלַב מְנוּחָה, מוכפל ה-DNA שבגרעין תא ההורה וכעת כל כרומוזום מורכב משתי כרומטידות אחיות הקשורות זו לזו באזור הנקרא צנטרומר. לאחר מכן מתחילה סדרה של שלבים המתרחשים ברצף עד לקבלת שני גרעינים.

שלב ראשון: פרופאזה

פרופאזה או שָׁלָב תְּחִלִּי, הוא השלב המתחיל את תהליך המיטוזה. המאפיין הראשון של התחלת המיטוזה הוא הסתדרות הכרומטידות כחוטים דקיקים (מכאן השם "מיטוזה") המסתדרים אט אט למקלונים דקים. המיקרוטובולים מתפרקים לתת-יחידות, הנקראות טובולינים. הטובולינים מסתדרים מחדש, בקרבת הגרעין, למיקרוטובולים חדשים בדוגמת סיבי כישור החלוקה. סיבי הכישור הם סיבים אשר תפקידם לנתב את תנועת הכרומוזומים בזמן המיטוזה. הסיבים נמתחים משני קטבים (קטבי הכישור), בדרך כלל צנטריולים, רובם מתחברים לצנטרומר של אחד הכרומוזומים (אחד מכל צד) והשאר חופפים זה את זה באזור הנקרא מישור המשווה של הכישור. בתחילת הפרופאזה אחד משני זוגות הצנטריולים נע לעברו השני של התא. ממברנת הגרעין עדיין קיימת בתחילת הפרופאזה ולכן הכישור עדיין לא יכול להיקשר אל הכרומוזומים, אך בסיום הפרופאזה הממברנה מתחילה להיקרע ולהפוך לבועיות גדולות.

פרומטפאזה

הוא מצב המעבר מהפרופאזה למטפאזה, ואינה מהווה שלב בפני עצמו על אף שהיא עשירה מאוד באירועים. בפרומטפאזה ממברנת הגרעין נעלמת כליל. חלק מסיבי הכישור נקשרים לצנטרומר של הכרומוזומים, שאר הכישור לא נוגע בכרומוזומים אלא נועד להרחקת הקטבים זה מזה.
כדי שתא יעבור משלב הפרופאזה למטפאזה: ישנם למינים המייצבים את הממברנה של הגרעין, ה CDK של המיטוזה מזרחן את הלמינים וזה גורם לפירוק של קרום הגרעין ומיקרוטובולים יכולים להיכנס כעת לאזור הגרעין ולקשור את הכרומוזומים.

שלב שני: מטפאזה

מטפאזה או שָׁלָב אֶמְצָעִי, הוא השלב בו בעקבות אירועי הפרומטפאזה נדחפים ונמשכים הכרומוזומים עד להתייצבותם במישור המשווה כשכל כרומטידה בכרומוזום פונה לעבר קוטב אחר.

שלב רביעי: טלופאזה

טלופאזה או שָׁלָב סוֹפִי, הוא השלב בו מגיעות הכרומטידות האחיות אל קטבי התא, הכישור מתפרק הבועיות שנוצרו בשלבים הקודמים מממברנת הגרעין מתהוות שוב לשתי ממברנות חדשות, שעוטפות כל קבוצת כרומוזומים, ויוצרות למעשה שני גרעינים.
במקביל לתהליך זה מתבצע בדרך כלל תהליך נוסף הנקרא ציטוקינזה, במהלכו נפרד התא לשני תאי בת נפרדים. תהליך זה אינו נחשב לחלק מהמיטוזה.
זקיר חוסיין (מוזיקאי)

חייו ויצירתו

חוסיין נולד במומבאי, אביו היה נגן טאבלה ידוע, אוסטאד אללה רח'ה. כילד פלא ניגן והופיע כבר בגיל 12. 
ב-1970 עבר לארצות הברית והיה נגן ליווי של ראווי שנקר. בשנת 1975 הקים יחד עם הגיטריסט ג'ון מקלפלין את אנסמבל "שאקטי" (Shakti) שיצר מוזיקה המשלבת מוזיקה הודית קלאסית (מבוססת ראגות) וג'אז (פיוז'ן). ההרכב הוציא בשנות קיומו (עד 1977) שלושה אלבומים והופיע ברחבי העולם פעמים רבות. ב-1999 אוחד ההרכב מחדש, תחת השם "Remember Shakti" והוציא חמישה אלבומים, בהם שניים בהופעות חיות. 
ב-1987 הצטרף לנגן הסקסופון יאן גרברק יחד עם מקלפלין ונגן הבנסורי האריפראסאד צ'אוראסיה לפרויקט "Making Music" שיצא בחברת "ECM" בניגוד ל"שאקטי" אלבום זה מצטיין בצליל רך ולא חשמלי.
אלבומו "Planet Drum" משנת 1991, בהפקת מייקי הארט ובהשתתפות מוזיקאים מברזיל (איירטו מוריירה ופלורה פורים) וניגריה (סיקירו אדפוג'ו ובבטונדה אולטונג'י), היה הראשון שזכה בפרס גראמי לתקליט מוזיקת עולם. ב-2006 זכה בפרס גראמי נוסף עבור האלבום "Golden Strings of the Sarode". 
חוסיין ניגן בפסקולי הסרטים "אפוקליפסה עכשיו" של פרנסיס פורד קופולה ו"בודהה קטן" של ברנרדו ברטולוצ'י ובסרטים נוספים. כמו כן הופיע ב-1983 בסרט "אבק לוהט" (Heat and Dust) בהפקת מרצ'נט ואייבורי, הוא גם כתב את פסקול הסרט.
חוסיין משמש כפרופסור אורח באוניברסיטאות סטנפורד ופרינסטון.
ישראל שיינפלד

קריירה

גדל ברמת גן ושיחק במחלקת הנוער של הפועל תל אביב.
בעונת 1996/1997 רשם 3 הופעת במדי הקבוצה הבוגרת של מכבי רמת גן. בהמשך חזר להפועל תל אביב אך לא שיחק. בשנת 1998 השתתף במדי נבחרת ישראל הצעירה באליפות אירופה עד גיל 22 .
בשנת 1998 עבר שיינפלד למכללת רייט סטייט האמריקאית, ושיחק במדי קבוצת רייט סטייט ריידרס  במשך שלוש שנים. בעונתו האחרונה קלע שיינפלד 14.7 נקודות (ב-59 אחוז מהשדה ו-80 אחוז מהקו) וקלט 6.1 ריבאונדים למשחק. לאחר שהכריז על עזיבת המכללה, יצא שיינפלד לשחק בבויוס דה גויאמה מהליגה הפורטוריקנית, המתקיימת בחודשי הקיץ.
בשנת 2001 חזר להפועל תל אביב. במהלך שנותיו הראשונות במועדון לא הצליח להשאיר את חותמו ומיעט לשחק וקלע בממוצעים של 5.2 ו-2 נקודות למשחק. בעונת 2004/2005, כששאול אייזנברג הפך לבעל שליטה במועדון, הוא הסתכסך עם שיינפלד, קפטן הקבוצה. במרץ 2005 עזב שיינפלד את הקבוצה בטריקת דלת, לאחר שאייזנברג האשים אותו שהדליף מידע לתקשורת שהקבוצה אינה משלמת לשחקניה את שכרם. כן כינה אותו אייזנברג "סוס מת". שיינפלד תבע את אייזנברג, ולאחר 4 שנים פסק בית המשפט כי חוזהו הופר, ופסק לטובתו 610 אלף ש"ח, שישולמו באופן אישי מכיסו של אייזנברג.
ביולי 2005 חתם שיינפלד באולימפיה לאריסה  מליגת העל היוונית בכדורסל. שיינפלד פתח את העונה בצורה חזקה עם ממוצע של 9 נקודות ו-3.4 כדורים חוזרים במדי קבוצתו בגביע האתגר, אך בליגה היוונית מיעט לשחק, ולא מצא את מקומו בקבוצה. בנוסך לכך, לא שולמו לו שתי המשכורות. במרץ 2006 הגיע עם הקבוצה להסכמה על התרת חוזהו. סך הכל שיחק שיינפלד בממוצע כעשר דקות בליגה היוונית, קלע 4.2 נקודות ואסף 1.4 ריבאונדים. לאחר שחזר לארץ הצטרף למכבי ראשון לציון ושיחק במדיה 13 משחקים בהם קלע בממוצע של 3.4 נקודות למשחק.
בספטמבר 2006 חתם שיינפלד בצסק"א סופיה  הבולגרית, יחד עם עוד שני ישראלים: ליאור ליובין ודיון תומאס ותחת המאמן הישראלי יעקב ג'ינו. בדצמבר 2006 פוטר ג'ינו, והקבוצה שחררה את שלושת הישראלים. על שיינפלד נאמר כי לא עמד בדרישות המקצועיות. ב-12 משחקי ליגה בסופיה קלע שיינפלד בממוצע 4.8 נקודות והוריד 2.8 ריבאונדים.
כשבוע לאחר שחררו מסופיה, חתם שיינפלד באגאלו היוונית , אולם כחודש בלבד לאחר מכן שוב שוחרר. בארבעה משחקים בליגה היוונית שותף בממוצע למשך 14 דקות וחצי, בהן קלע 4 נקודות והוסיף 1.7 ריבאונדים.
לאחר שחררו הצטרף להפועל באר שבע בני שמעון מהליגה השנייה, זו הייתה קבוצתו השלישית בשנת 2007. בעונתו הראשונה העפילה הקבוצה לפלייאוף העליון, שם הודחה בידי אליצור מכבי נתניה. בתום העונה, נתגלעו חילוקי דעות בינו לבין ההנהלה. לאחר שעזב את באר שבע פרש מכדורסל מקצועני.
בנבחרת ישראל קלע שיינפלד 65 נקודות ב-25 הופעות בנבחרת ושיחק באליפות אירופה 2001 ו-אליפות אירופה 2003.

לאחר הפרישה

לאחר הפרישה החל שיינפלד לעבוד כיזם נדל"ן.
בשנת 2011 חזר שיינפלד מפרישה לשחק בצורה חובבנית בליגות נמוכות, ובתוך כך שיחק בהפועל כפר סבא, רמת השרון ו-מכבי פתח תקווה, עד שבשנת 2015 פרש מכדורסל באופן סופי.
קהילת בית אל בזכרון יעקב

קהילת בית אל היא קבוצה של נוצרים ציוניים פרוטסטנטים המונה היום כ-800 חברים המתגוררים בעיקר בזכרון יעקב ובבנימינה וחיים חיי שיתוף במסגרת של קיבוץ עירוני.
הקהילה הגיעה לישראל בשנת 1963 בהנהגתה של האחות הגרמניה אמה ברגר. לאחר שנרפאה ממחלה קשה ראתה בכך נס ונדרה נדר להקדיש את חייה לעבוד את אלוהים. הדרך בה בחרה לעשות זאת הייתה על ידי עזרה בפועל לשיבת העם היהודי לארץ ישראל, כמובטח במקורות. גב' ברגר ואחותה אלזה הצליחו לרכז אנשים שהסכימו לדרכה בשם קהילת בית אל. חברי הקהילה עזבו את הזרמים השונים בנצרות ויצאו מהכנסייה, הם מאמינם בתנ"ך ובברית החדשה כלשונם, ללא פרשנויות. 
הם חרתו על דגלם את הסיסמה: מי שיברך את מדינת ישראל ותושביה, יבורך הוא בעצמו.

ברגר שלחה שליחים לתור את ישראל ולמצוא מקום להתיישב בו. הם מצאו באקראי בזכרון יעקב את בית ההבראה של דורה שוורץ ליד אחוזת לנגה שהיה נטוש ועמד למכירה.
התיישבות הגרמנים בזכרון יעקב העלתה התנגדות קשה מצד המועצה המקומית בזכרון יעקב וחוגים דתיים שחששו מפעילות מסיונרית של הקהילה וכינו אותה בשם כת. רק לאחר דיון משפטי ממושך אישר בית המשפט העליון את הרכישה.
בשנת 2004 קבלו חברי הקהילה מעמד של תושבי קבע בישראל. ילדי הקהילה בגיל גיוס משרתים בצה"ל בתפקידים טכניים.
בשנת 1977 חברי הקהילה החלו לייצר מערכות סינון אוויר ובשנת 1999 הוקמה חברת תעשיות בית אל זכרון יעקב בע"מ בבעלות קיבוץ בית אל. בתחילה הביקוש היה מצומצם לתוצרתם אולם לאחר מלחמת המפרץ עלה הביקוש למוצרים וכיום חברת תעשיות בית אל זכרון יעקב בע"מ מייצאת את מוצריה לכ-70 מדינות. לקהילה מפעלים בזכרון יעקב, אזור התעשייה שח"ק, אזור תעשייה בני יהודה, מושב מגן שאול ואזור התעשייה ספיר בערבה.
הסמליל של תעשיות בית אל הוא תיבת נח ומעליה הקשת, בדומה לסיפור נח שבנה את התיבה להגן על יושביה, גם מערכות הסינון אוויר נועדו למגן את האוכלוסייה. 
לקהילה מפעלים המתמתחים בעיבוד שבבי, הזרקת פלסטיק, קווי ייצור ומזון. כמו כן, לקהילה חנות מפעל כשרה בזכרון יעקב ובה: לחמים ודברי מאפה, דבש, ריבות, מוצרי שוקולד ומגוון שמיכות וכריות פוך. 
מתוך רצון לחיות חיים שוויוניים המבוססים על ערכי הצניעות, ההרמוניה והתנ"ך התאגדו חברי הקהילה לקיבוץ עירוני, כאשר כל אחד תורם כפי יכולתו ומקבל לפי צרכיו. הקהילה מחזיקה בית הורים לזקני הקהילה הממוקם בבנין הראשי של פנסיון דורה שוורץ לשעבר, חדר אוכל משותף בו הם אוכלים בצהרים, משק חי לתוצרת העצמית ואולם תפילה. לקהילה אין כנסייה או כומר. ילדי הקהילה לומדים בבית ספר של הקהילה ובכיתה ט' עובדים במפעלי התעשייה ומקבלים הכשרה מקצועית - טכנולוגית, במקביל ללימודים בבית הספר.
הקהילה קוברת את מתיה בזכרון יעקב, בנימינה - גבעת עדה ובמתחם בתי הקברות בחיפה שם קבורה אמה ברגר. קבריהם אחידים ואין עליהם צלב.
עד עתה לא ידוע על שום פעולה מסיונרית מצד חברי הקהילה. עובדה המצוינת באתר של יד לאחים.
צ'יפ ודייל

סרטים

הסנאים הופיעו לראשונה בסרט ההנפשה "טוראי פלוטו" משנת 1943 בו הם מציקים לפלוטו. אולם שמותם ניתנו להם לראשונה בסרט ההנפשה "צ'יפ ודייל", משנת 1947 בו הם הציקו לדונלד דאק.
בשנת 1989 נעשתה סדרת הנפשה שהם הדמויות העיקריות בה, הנקראת: "צ'יפ ודייל שומרי היער". 
הם הופיעו בסדרות "בית העכבר" ו"מועדון החברים של מיקי מאוס".
בגרמניה הם ידועים כ-"Ahörnchen und Behörnchen" או "Chip und Chap", בהולנד כ-"Knabbel en Babbel", בצרפת כ-"Tic et Tac", בספרד כ-"Chip y Chop", באיטליה כ-"Cip e Ciop", בערבית הם נקראים "סאנגוּב וסאנגוֹב" (سنجب وسنجوب), ובברזיל "Tico e Teco".
הורמוזגאן

היסטוריה

מרקו פולו ביקר פעמיים בנמל בנדר עבאס, בשנת 1272 ובשנת 1293. הוא דיווח על מסחר בתכשיטים פרסיים, שנהב, משי מחצי האי הודו-סין. וכשביקר בנמל הורמוז הוא דיווח על פנינים שיובאו מבחריין .
ב-1497 נחתו אירופאים באזור בפעם הראשונה, בראשותו של ואסקו דה גאמה.
בשנת 1508 הפורטוגזים, בראשות אפונסו דה אלבוקרקי פלשו לאזור עם שבע ספינות מלחמה, באמתלה של הגנה על האינטרסים שלהם ממצרים וונציה. נמל הורמוז בזמנו היה נחשב מיקום אסטרטגי בשביל אינטרסים מסחריים במפרץ הפרסי.
אסמאעיל הראשון שניסה להתמודד עם האימפריה העות'מאנית ממערב, לא הצליח להציל את הנמל מן הפורטוגזים, עד שלבסוף הצליח שאה עבאס להוציא אותם מן המפרץ הפרסי בעזרת הבריטים. השם בנדר עבאס נגזר משמו של שאה עבאס הראשון. 
בינתיים התמודדו הבריטים על ההשפעה באזור עם קולוניאליסטים הולנדים, שפלשו לאי קשם ושלחו ספינות מלחמה לבנדר עבאס בשנים האחרונות לשלטונו של שאה עבאס. הממשלה הפרסית לא הצליחה להגן על עצמה מפני התקפה זו. עם זאת, בשל ההחמצה של יחסי בריטניה והולנד, המתחים הצבאיים גדלו באזור. הבריטים התחרו על ההשפעה באזור עם ההולנדים שניסו לבסוף להזיז את הבסיס שלהם עד לאי חארג איילנד. האמיר של חארג, מיר מאנה, הצליח להביס את הכוחות ההולנדים בחארג, ולהשאיר את הבריטים אחראים בכל האזור כולו. עד מהרה השתלטה בריטניה על כל המפרץ הפרסי באמצעות חברת הודו המזרחית. הבריטים אימצו מדיניות המעודדת אוטונומיה מקומית בכל רחבי המפרץ הפרסי כדי למנוע גיבוש כוח מאוחד שיאיים על המפעלים שלהם במפרץ. 
החשיבות האסטרטגית של המפרץ הפרסי התגברה לאחר מלחמת העולם הראשונה, עם גילוי הנפט באזור.

גזע ומוצא אתני

האוכלוסייה הערבית האתנית של הורמוזגן מדברת במגוון ניבים ערביים, ובשנת 2006 הם היוו כ -10% מאוכלוסיית הורמוזגן, המונה כ -1.5 מיליון איש. כ-90% מהאוכלוסייה במחוז היא הקבוצה האתנית הפרסית. הקשר של אוכלוסיית הורמוזגן עם עמים מחצי האי ערב כולל את החלק העיקרי של אזורי החוף של קטר, דובאי, עומאן ותימן. המגע בין העמים האיראנים לבין עמי החוף הערבי המזרחי הוא בגדר אגדה. סיפורים על הקשר העתיק מוטבעים באפוס של המשורר פרדוסי, השאהנאמה. אחת האגדות הללו מספרת על הקשר בין השגריריות ומשפחות המלוכה של איראן ותימן. העמים המגוונים של הורמוזגן והשפות שהם מדברים הם עדות חיה להיסטוריה של הורמוזגן שפעם היה מרכז סחר בינלאומי.

גאוגרפיה

המבנה הדמוגרפי של המחוז הוא בעיקר הררי ובקצהו הדרומי עובר רכס הרי הזגרוס. במחוז אקלים חם ולח מאוד, בקיץ הטמפרטורה יכולה לעלות על 120 מעלות פרנהייט (49 מעלות צלזיוס). בכל השנה המשקעים נמוכים מאוד.

הורמוזגאן כיום

להורמוזגן כיום יש 11 נמלים, חמישה שדות תעופה לאומיים, ושלושה שדות תעופה בינלאומיים. במחוז ענף חקלאות פעיל המדורג כמוביל באיראן בייצור לימוני הליים והשני בייצור התמרים. 30% מתוצרת הדיג האיראנית מגיעה ממחוז זה. שלושה סכרי הידרו גדולים משרתים את צורכי המים של המחוז - סכר אסטקלאל (הקרוי גם סכר מינאב, המספק חלק ניכר מהמים הנצרכים בבנדר עבאס), סכר ג'גין וסכר שמיל.
גרמניה הציעה לאחרונה לבנות גשר שיחבר את האי קשם ליבשת. 
הורמוזגן כוללת שני אזורי סחר חופשי, הראשון באי כיש והשני באי קשם. באי כיש שוכנת בורסת הנפט האיראנית, אחת מחמש בורסות יחידות מסוגן בעולם והיחידה מביניהן שבה לא נסחר נפט בדולרים אמריקאים.
לימן (גוף מים)

לימן (ברוסית: Лиман) היא לגונה שנוצרה מהצפת עמק או שטח נמוך אחר בקרבת חוף מקווה מים גדול יותר או על חוף נהר.
בדרך כלל הלימן מופרד מגוף המים האחר על ידי סף שנוצר מחול או סחף. עודפי המים של הלימן נשפכים לגוף המים האחר מעל הסף או דרך פתח צר בסף. הלימנים נחלקים לשני סוגים לפי מקור המים, לימנים מריטימים, שמקורם בים או באגם ולימנים פלוביאלים שמקורם בנהר או נחל. בדרך כלל מי הלימן הם מים מלוחים.
מקור השם הוא בצורה הרוסית שניתנה למילה היוונית λιμένας, שמשמעותה נמל או מפרץ.
בנדיקט ניזה

יורגן אנטון בנדיקט ניזה (Jürgen Anton Benedikt Niese;‏ 24 בנובמבר 1849 – 1 בפברואר 1910) היה מלומד גרמני של התקופה הקלאסית.
ניזה נולד בבורג, על האי פמארן , אז חלק מהקונפדרציה הגרמנית אולם תחת שלטונו של פרדריק השביעי, מלך דנמרק. אביו היה אמיל אוגוסט ניזה, כומר בעיירה, ואמו נולדה בשם בנדיקטה מארי מטהיסן. הוא למד בדומגימנסיום בשלזוויג והחל מ-1867 באוניברסיטת בון ואוניברסיטת קיל, שם למד אצל אלפרד פון גוטשמיד . לאחר שהתנדב לצבא במהלך מלחמת צרפת-פרוסיה, הוא קיבל דוקטורט בשנת 1872. לאחר שלימד במשך זמן קצר בבית ספר תיכון בפלנסבורג, הוא נסע לאיטליה ולצרפת. ב-1876 הוא הפך למרצה באוניברסיטת גטינגן. הוא היה פרופסור באוניברסיטת מרבורג  בין השנים 1877–1881, ולאחר מכן הפך לפרופסור לפילולוגיה קלאסית באוניברסיטת ברסלאו . ב-1885 הוא קיבל את אותה משרה באוניברסיטת מרבורג וכיהן בה כרקטור בשנים 1900–1901. ב-1906 הוא מונה לפרופסור להיסטוריה של העת העתיקה באוניברסיטת האלה-ויטנברג, ונפטר שם בשנת 1910. ב-1881 הוא נישא לברתה צימרמן (1859–1937). בנם, האנס, נולד ב-1882. הוא הפך למרצה להיסטוריה באוניברסיטת גוטינגן (Göttingen) ונהרג בשנת 1915 במלחמת העולם הראשונה. נכדתם, אנמארי, נולדה ב-1890 ונפטרה ב-1975.
ניזה ידוע ביותר בשל "המהדורה הגדולה" שלו של ספריו של ההיסטוריון היהודי יוספוס פלאביוס, שהתבססה על מחקר מדוקדק של כתבי היד הטובים ביותר הקיימים. שיטת המספור שלו היא עדיין בשימוש הנפוץ ביותר ביחס לטקסט. עבודותיו האחרות כוללות את ההיסטוריה הרומית, מחקרים על סופרים יוונים קלאסיים, "התפתחות השירה ההומרית" ו"היסטוריה של יוון ומקדוניה מאז קרב כאירוניאה".
אחותו של בנדיקט ניזה הייתה הסופרת שרלוטה ניזה .
לילי בולאנז'ה

חייה

לילי בולאנז'ה הייתה ילדת פלא, שכישרונה ניכר כבר בגיל שנתיים. הוריה, מוזיקאים שניהם, עמדו על כך ועודדו את בתם לרכוש השכלה מוזיקלית. (אמה, ראיסה מישצ'קאיה, הייתה נסיכה רוסייה, שנישאה למורה שלה בקונסרבטואר בפריז, ארנסט בולאנז'ה; סבה, פרדריק בולאנז'ה, היה צ'לן נודע וסבתה, ז'ולייט, הייתה זמרת). עוד בטרם מלאו לה חמש שנים התלוותה לילי אל נדיה בת העשר לשיעורים בקונסרבטואר בפריז, וזמן קצר אחר כך כבר ישבה בשיעורי תאוריה של המוזיקה ולמדה נגינה בעוגב; במקביל גם שרה וניגנה בפסנתר, כינור, צ'לו ונבל. בשנת 1913, בגיל 19, זכתה בפרס רומא על יצירתה "פאוסט והלנה", האישה הראשונה שזכתה בפרס זה; נדיה ויתרה על התחרות אחרי ארבעה ניסיונות כושלים ומיקדה את מאמציה בהדרכת אחותה.
לילי החלה כתלמידתה של נדיה והמשיכה אצל פול וידאל, ז'ורז' קוסאד וגבריאל פורה. פורה התרשם ביותר מכשרונותיה של האישה הצעירה ונהג להביא לה שירים לקריאה. מות אביה בשנת 1899 השפיע עליה מאוד; רבות מיצירותיה נוגעות בנושא האבל והאובדן. יצירתה המוזיקלית התייחדה בססגוניות של ההרמוניה והכתיבה האינסטרומנטלית שלה, ובמיומנותה להתאים מוזיקה לטקסט; בחיבוריה אפשר להבחין בהשפעתם של פורה ושל קלוד דביסי. ארתור הונגר הושפע כמלחין מיצירתה החדשנית. לדברי פסנתרן הג'אז הרבי האנקוק, היא אחת המלחינות האהובות עליו.
על חייה ועבודתה העיבה מחלה כרונית, שראשיתה בדלקת סימפונות בגיל שנתיים, שהחלישה את המערכת החיסונית שלה. כתוצאה מכך התפתחה אצלה שחפת מעיים (הנקראת כיום מחלת קרוהן), שקטלה אותה בדמי ימיה, בגיל 24. אף כי אהבה מסעות והשלימה יצירות אחדות באיטליה לאחר הזכייה בפרס רומא, בריאותה המעורערת אילצה אותה לשוב הביתה, שם אירגנה עם נדיה פעולות תמיכה בחיילים צרפתים במלחמת העולם הראשונה. שנותיה האחרונות היו גם הן פוריות מבחינה מוזיקלית, כאשר עמלה להשלים יצירות שנותרו עד אז באמצע העבודה. לילי בולאנז'ה נקברה בפריז, בבית הקברות של מונמארטר, בלי שהספיקה להשלים את האופרה La princesse Maleine, שלה הקדישה את רוב שנותיה האחרונות. הביוגרפיה המדויקת ביותר שלה היא The Life and Works of Lili Boulanger (ISBN 0-8386-1796-4) מאת המוזיקולוגית ליאוני רוזנשטיל.
האסטרואיד 1181 "לילית" נקרא על שמה.
ליאורה מוריאל

ביוגרפיה

מוריאל גדלה בבאר שבע. היא בוגרת האוניברסיטה העברית בירושלים בסוציולוגיה ובפסיכולוגיה.
בשנות ה-80 שימשה מוריאל כתבת ג'רוזלם פוסט בנגב וצלמת וכתבת בעיתון דבר בדרום.
בסוף יוני 1986 הפיקה את פסטיבל המוזיקה הבינלאומי הראשון לנשים שנערך בבאר שבע והוקדש ליצירות של מלחינות נשים מכל התקופות, הלאומים והז'אנרים.
בשנת 1991 הניחה מוריאל, כיו"ר אגודת הלהט"ב זר במוזיאון יד ושם, לזכר הקורבנות ההומואים שנרצחו בשואה. היא התבקשה לעזוב את המקום והזר הוסר. היא ערכה את העיתון נתיב נוסף בין השנים 1991–1994. בתקופתה כיו"ר האגודה, תוקן החוק לשוויון ההזדמנויות בעבודה, שנאסרה הפליה מחמת נטייה מינית ונערך ההפנינג הגאווה הראשון בישראל בגינת שינקין.
מוריאל לימדה בחוג לאנגלית באוניברסיטת מרילנד, שם קיבלה את הדוקטורט שלה בספרות על דמותו של היהודי בקולנוע ובספרות בארצות הברית בשנים 1927–1947.
מוריאל כתבה את הביוגרפיה של ברברה סטרייסנד באנציקלופדיה לנשים יהודיות באנגלית.
כיום חיה מוריאל עם סוזן קירשנר, בת הזוג שלה בסילבר ספרינג  מרילנד ארצות הברית.