google/wiki40b huggingface dataset:
שלמה פיוטרקובסקי (עיתונאי)

ביוגרפיה

נולד לרב חנוך הכהן פיוטרקובסקי, ממייסדי ישיבת בני צבי ולשרה, בתו של הרב אברהם צוקרמן. 
למד בישיבת ירושלים לצעירים ובישיבת קריית שמונה, בפרט אצל הרב צפניה דרורי והרב ישראל קירשטיין. במסגרת ישיבת ההסדר שירת בחיל התותחנים. בעל תואר ראשון מהאוניברסיטה הפתוחה. 
בשנים 2009 - 2019 פיוטרקובסקי שימש כעורך חדשות וכתב כלכלי בעיתון "בשבע". תחילה בטורו הכלכלי 'תכלס' ובהמשך ככותב הפינה הכלכלית והמשפטית בעיתון. לעיתים כתב פיוטרקובסקי גם כתבות כלליות בעיתון.  משמש כראש דסק כלכלה ומשפט בערוץ 7. בנוסף הוא מפרסם טורי דעה ב"ידיעות אחרונות" וברשתות החברתיות פייסבוק וטוויטר.
החל מספטמבר 2019 משמש כעיתונאי במקור ראשון.
נשוי לאיה ואב לחמישה. מתגורר ביישוב בית אל.
כריס אוונס

ביוגרפיה

אוונס נולד בסדברי , מסצ'וסטס שבארצות הברית למשפחה נוצרית-קתולית ממוצא איטלקי ואירי. הוריו הם ליסה ובוב אוונס ויש לו שתי אחיות ואח: קרלי, שאנה וסקוט , שהופיע באופרת הסבון של ABC "לחיות את החיים" . כריס הוא אחיינו של איש הקונגרס האמריקני מייק קפואנו . בשנת 1999, לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, עבר לניו יורק והחל ללמוד במכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע .

קריירה

תחילה, היו לאוונס מספר תפקידים קטנים בסדרות טלוויזיה כ"בוסטון פבליק" , "הנמלט"  ו"המין השני" , לפני שהשתתף בסרטיו הראשונים, "קטע מהסרטים", "השוד המושלם" ו"סלולר". כמו כן, הוא השתתף במספר סרטים עצמאיים, בהם זכה להראות את כישורי המשחק שלו - "אנשים ללא מורא"  משנת 2005 ו"לונדון"  משנת 2006.
שמו זכה להכרה לאחר שהשתתף בסרט המדע הבדיוני "Sunshine"  של הבמאי דני בויל, הוא אף השתתף בתפקיד משנה וגילם את השכן הנאה מהבניין בסרט "יומני האומנת"  בשנת 2007. בשנת 2008 השתתף אוונס לצד קיאנו ריבס, פורסט ויטאקר ויו לורי בסרט "מלכי הרחוב" , ולצד ברייס דאלאס הווארד ואלן בורסטין בסרט "אובדן היהלום" , המבוסס על מחזה מאת טנסי ויליאמס. בשנת 2009 הוא השתתף במותחן המדע בדיוני "פוש".
ב-2011 הופיע בתפקיד הראשי בקומדיה הרומנטית "מה המספר שלך?" ובסרט "נקר" . ב-2013 כיכב במותחן הקוריאני "רכבת הקרח"  (בימוי של בונג ג'ון-הו), בהופעת קמע ב"תור: העולם האפל" ו"לא מתרגש" .
בשנת 2015 ביים ושיחק בתפקיד ראשי בדרמה הרומנטית "לפני שניפרד"  לצידה של אליס איב.
בשנת 2017 שיחק בסרט "חיבור פשוט", בבימויו של מארק ווב, לצד אוקטביה ספנסר ולינדזי דאנקן.
בשנת 2019 כיכב בסרט "אתר הצלילה בים האדום" של נטפליקס בתור ארי/גיא תומאס, סוכן המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים שעסק בהעלאת יהודי אתיופיה ממחנות הפליטים בסודאן תחת כיסוי של הפעלת מלון ואתר צלילה לחופי הים האדום. הסרט מבוסס על סיפור אמיתי, מבצע אחים.

סרטים המבוססים על קומיקס

בשנת 2005 נבחר אוונס לגלם את דמותו של הלפיד האנושי בסרט גיבורי העל "ארבעת המופלאים" ובהמשכו "ארבעת המופלאים: עלייתו של הגולש הכסוף" משנת 2007.
נוסף לארבעת המופלאים, אוונס כיכב בסרטים מבוססי קומיקס נוספים כ"המפסידנים" (2010), המבוסס על קומיקס מבית ורטיגו, "האקסים של החברה שלי", והוא חתם על השתתפות בסרטי אולפני מארוול קומיקס המבוססים על דמותו של קפטן אמריקה. את קפטן אמריקה גילם בסרטים קפטן אמריקה, הנוקמים, קפטן אמריקה: חייל החורף, הנוקמים: עידן אולטרון, קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים, הנוקמים: מלחמת האינסוף וב"הנוקמים: סוף המשחק" אשר יצא לאקרנים בשנת 2019.

בימוי

בשנת 2014 ביים לראשונה סרט קולנוע, את סרט הקולנוע "לפני שניפרד", סרט קומדיה רומנטית בכיכובו ובכיכובה של אליס איב.
אוונס יצא בעבר עם השחקניות ג'סיקה ביל ומינקה קלי. ב-2015 יצא עם השחקנית לילי קולינס.
פר גינט

בארמון מלך ההרים (מתוך המערכה השנייה)

בקטע הזה משלב איבסן את המציאות והדמיון כאשר הוא משתמש בדמויות מתוך הפולקלור הנורווגי - הטרולים. הטרולים נאספים באולם השמחות כדי לחגוג את חתונתה של הנסיכה (בתו של מלך ההרים). פר גינט מסתתר מאחורי הסלעים ומביט בשמחה הגדולה בארמון.
המוזיקה מתחילה ברגיסטר נמוך, שקט ואיטי מאוד. ככל שהשמחה גדלה, כך גם המוזיקה הולכת והופכת יותר שמחה, ויותר סוערת.
התפתחות המוזיקה מתבטאת בהרחבה במנעד, בעוצמת הנגינה ובמהירות. בהתחלה אופי הקטע כבד, אך הוא נהיה קליל יותר לקראת הסוף. מבנה המוזיקה מורכב מאותו משפט מוזיקלי החוזר מבחינה מלודית בגבהים שונים.

שירתה של סולויג (מתוך המערכה השלישית)

פרק זה חובר בנפרד מהסוויטה, והוא מתאר את שירתה של סולויג - ארוסתו של פר גינט שחיכתה לו שנים רבות כשהיה במסע. כשפר גינט חזר ממסעו הוא התחתן עם סולויג. השיר של סולויג מבטא את געגועיה לארוסה ואת שמחתה בזמן חזרתו.
פתיחת השיר מורכבת משני חלקים: חלק איטי המנוגן בכלי קשת, וחלק קצבי יותר שמנוגן בכלים בעלי רגיסטר נמוך יותר (בס).
השיר עצמו מחולק גם־כן לשני חלקים: החלק האיטי, העצוב ומלא הגעגועים, מול החלק המז'ורי, השמח, והריקודי, המבטא את שמחתה של סולויג לקראת חזרתו של פר גינט מהמסע. המשקל מתחלף גם הוא: מארבעה רבעים לשלושה רבעים.
פרק זה שייך לסוויטה מס' 2 של היצירה.
גם סוויטה מס' 2 מורכבת מ־4 פרקים. שירתה של סולוויג הוא הפרק השני.

מות אוסֶה (מתוך המערכה השלישית)

הפרק מתאר את מות אימו של פר גינט - אוסֶה. לאחר ימים ארוכים של מסע, פר גינט מקבל בשורה המכריזה כי אימו - אוסה, חולה במחלה קשה, והיא גוססת. פר גינט ממהר וחוזר לביתו, אך איננו מספיק לחזור בזמן, והוא מגיע להלוויה של אוסה.
הפרק מבוסס על משפט מוזיקלי שחוזר על עצמו מבחינה מלודית וקצבית. בחלק הראשון של הפרק המנגינה עולה אחרי כל שני משפטים יחד עם קרשנדו (עלייה בעוצמה), ולבסוף מגיעה לפורטיסימו (עוצמה גבוהה מאוד). בחלק השני של הפרק משתנה כיוון המנגינה, והיא מתחילה לרדת.
המוזיקה מתחילה ברגיסטרים נמוכים, בנגינת צ'לו וקונטרבס, ועולה באיטיות. לקטע אופי מלנכולי.
קיימים ניגודים בין הפרק הראשון לשני בסולם, בעוצמה, במבנה, במפעם, בגובה ובאופי. ריבוי ניגודים זה מאפיין את הסוויטה.

בוקר (מתוך המערכה הרביעית)

פר גינט, הנער, נמצא בנמל ומתבונן בים בזמן שהוא ממתין לאוניה שתגיע, ותיקח אותו למסע. המוזיקה מתארת את גלי הים הקטנים והגדולים, המתנפצים על הסלעים במזח.
המלחין משתמש בעוצמה כדי לתאר את הגלים (גלים קטנים - עוצמה נמוכה, גלים גדולים - עוצמה גבוהה).
כל הפרקים במחזה במבנה קצר וברור. המוזיקה קיבלה את השראתה מהנוף הנורווגי שמורכב מפיורדים, הרים, איילות ושלגים והנוף האנושי המכיל את תושבי הכפר הפשוטים והעניים.

ריקוד אניטרה (מתוך המערכה הרביעית)

הפרק השלישי מספר את ריקודה של אניטרה - אישה בעלת יופי רב אותה פוגש פר גינט באחד ממסעותיו.
המוזיקה קלילה יותר מהמוזיקה בפרק השני ומתארת את ריקודה המרהיב של אניטרה.
דיתיראמבוס

דיתיראמבוס היה מזמור שהושר ביוון העתיקה לכבוד האל דיוניסוס. סגנונו של המזמור היה אקסטטי ופרוע, במטרה לעודד את המזמרים להשתתף בחגיגות של האל (בניגוד לסגנון המכובד של מזמור הפאאן שהושר לאל אפולון). 
על פי אריסטו, מזמור זה היה המקור של הטרגדיה בתיאטרון ביוון העתיקה: 
"מכל מקום, הטרגדיה צמחה מראשית מאולתרת, גם היא וגם הקומדיה, הראשונה מאלה אשר הובילו את הדיתיראמבוס, האחרת מאלה שהובילו את ההופעות הפאליות"
— פואטיקה שורה א1449
.

אופן שירת המזמור

הדיתיראמבוס הושר על ידי מקהלה של 50 גברים או נערים שעמדו או רקדו במעגל. לסברה המודרנית שהם היו לבושים כסטירים, אין ראיות היסטוריות. הדיתראמבוס שהושר תיאר אירוע מחייו של האל דיוניסוס. ראש המקהלה (האָכּסארכוֹס) היה הפרוטגוניסט, ונוצר דיאלוג בינו לבין שאר המקהלה, באמצעותו סופר האירוע המיתולוגי מחיי האל.
במהלך הפסטיבלים לכבוד האל - הדיוניסיה והלנאיה נערכו תחרויות בין הקבוצות ששרו את הדיתראמבוס. שמם של הקבוצות תועד בתעודות הרשמיות של העיר בהן נערכה התחרות (אולם שם המשוררים אשר כתבו את המזמורים לא תועד ).
לזוכה בתחרות הותר להקים (בכספו הוא) אנדרטה ציבורית המנציחה את ניצחון קבוצתו בתחרות.

היסטוריה

ככל הנראה הדיתיראמבוסים הראשונים נכתבו באתונה, במאה השביעית לפנה"ס. לא ברור מה מקורם של שירים אלה, וייתכן כי המקור אינו יווני. מקור השם דיתיראמבוס אינו ידוע, וככל הנראה אינו יווני. 
המשורר אריון הוסיף את אלמנט הדיאלוג למזמור על ידי כך שהפריד בין ראש המקהלה לכלל המקהלה והפך את הדיתיראמבוס למין בלדה המספרת סיפור.
צורה שירית זו התפשטה במהירות בערי המדינה של יוון. בין המשוררים שכתבו דיתיראמבוסים ניתן למנות את סימונידס, פינדר ובאכילידס.
על פי אריסטו, אף לאחר התפתחות הדיתיראמבוסים לטרגדיה היוונית, המשיכו תחרות הדיתיראמבוסים להתקיים לצד תחרויות הטרגדיות.
במאה הרביעית לפנה"ס פסק כמעט לחלוטין השימוש בצורה סיפרותית זו, אף שמספר מועט של תחרויות דיתיראמבוסים התקיים עד הכיבוש הרומי של יוון.
יחסי זימבבואה–שווייץ

היסטוריה

רפובליקת זימבבואה והקונפדרציה ההלווטית מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים שבין שווייץ וזימבבואה היו מאז ומתמיד איתנים והתחזקו אף יותר במאה העשרים ואחת.
לאחר הכרתה של שווייץ בעצמאות זימבבואה ב-17 באפריל 1980, שווייץ פתחה קונסוליה בהארארה, ששודרגה למעמד שגרירות ב-1981. ב-2008, שיתוף הפעולה השווייצרי החל להפוך משמעותי עבור זימבבואה שלאזרחיה ניתנה עזרה הומניטרית ועזרה בפיתוח המדינה. המשרד האזורי השווייצרי לשיתוף פעולה עבר מפרטוריה להארארה בשנת 2016.
נדבך חשוב ביחסים שבין המדינות הוא הנוכחות של המיסיונרים הנוצרים השווייצרים אשר נוכחים במדינה מאז העשור הראשון של המאה העשרים. הקהילה השווייצרית הגדולה ביותר בזימבבואה הוקמה ב-1906. הקהילה ידועה בעקבות בניית בית ספר יסודי בזימבבואה ב-1934, בו התחנכו חשובים מאנשי זימבבואה. הקהילה אחראית גם להקמת בית ספר טכנולוגי במדינה.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2016 התגוררו בזימבבואה 240 אזרחים שווייצרים.
חור שחור כוכבי

חור שחור כוכבי הוא חור שחור שנוצר כתוצאה מקריסה כבידתית של כוכב בודד. הכוכב צריך להיות בעל מסה של יותר מ-8-10 מסות שמש. הקריסה הכבידתית מתרחשת כאשר ההיתוך הגרעיני שמתרחש בליבת הכוכב נגמר, וכתוצאה מכך אין אנרגיה שתאזן את כוח הכבידה של הכוכב, ולכן כוח הכבידה של הכוכב גורם לקריסת הכוכב אל תוך עצמו. בשלב זה ליבתו נדחסת אל תוך עצמה וכתוצאה מהלחץ העצום והחום הרב, מעטפת הכוכב מתפוצצת ומשוחררת כגז שנע במהירות עצומה, בעוד ליבת הכוכב המסיבי תהפוך לחור שחור כוכבי.
מסת החורים השחורים הכוכביים נעה בין 3 לכמה עשרות מסות שמש. תהליך היווצרותם של חורים שחורים כוכביים ניתן לצפייה על ידי איתור התפוצצות של כוכבים מסיביים - סופרנובה, או על ידי איתור של התפרצות גמא.

מערכות בינאריות

חורים שחורים כוכביים שנמצאים במערכת כוכב כפול קרבה לכוכב, סופחים אליהם את מסתו של הכוכב הקרוב אליהם במערכת הבינארית. האנרגיה שמגיעה מהחור השחור הכוכבי לכוכב כ"כ גדולה, עד שהחומר שממנו עשוי הכוכב מגיע לטמפרטורה של כמה מאות מיליוני מעלות ומוקרן כקרני רנטגן לתוך החור השחור שסופח אותן.
קרני הרנטגן הללו ניתנות לצפייה על ידי טלסקופים אופטיים וכך ניתן לזהות מערכת בינארית של חור שחור כוכבי וכוכב שממנו החור השחור סופח מסה.
האנרגיה שמשתחררת מחור שחור כוכבי וכוכב נייטרונים (בעל מסה של פחות מ-3-5 מסות שמש) היא זהה ולכן קשה להבחין בין השניים. לעומת זאת, סיבובו של כוכב נייטרונים שונה מתנועת הסיבוב של החור השחור הכוכבי, ובנוסף, לכוכב נייטרונים ישנו שדה מגנטי והתפרצויות תרמו גרעיניות, וכאשר מאפיינים אלה נצפים, העצם הדחוס במערכות בינאריות הוא כוכב נייטרונים ולא חור שחור כוכבי.
הוכחה לקיומם של חורים שחורים כוכביים במערכות בינאריות היא לא אמפירית לחלוטין, אלא נשענת על תאוריה. לא ניתן לחשוב על עצם אחר שמתאים למערכת המאוד דחוסה הזאת, בה עצם אחד סופח לתוכו מסה של עצם שקרוב אליו, חוץ מחור שחור כוכבי. הוכחה ישירה לקיומו של חור שחור כוכבי במערכת כזאת תהייה רק מצפייה של חלקיק חומר כלשהו שנשאב לתוך החור השחור הכוכבי.

בגלקסיית שביל החלב

נכון ל-2012, בגלקסיית שביל החלב יש 14 מועמדים להיות חורים שחורים כוכביים, כולם נמצאים במערכות בינאריות שבהן הם סופחים אליהם מסה של כוכב שקרוב אליהם אל תוך דיסקת הספיחה שלהם, וכולם יותר קרובים לכדור הארץ מאשר החור השחור העל-מסיבי שנמצא במרכזה של הגלקסיה. החור השחור הכוכבי בעל המסה הקטנה ביותר בגלקסיית שביל החלב שידוע כיום, הוא בעל מסה של 3 מסות שמש והחור השחור הכוכבי בעל המסה הגדולה ביותר בגלקסיית שביל החלב שידוע כיום, הוא בעל מסה של יותר מ-12 מסות שמש.
החור השחור הכוכבי הקרוב ביותר אלינו שידוע כיום, נמצא בערך כ-3,500 שנות אור מכדור הארץ.
ניקולס קייג'

ביוגרפיה

נולד בשם ניקולס קים קופולה בלונג ביץ', קליפורניה שבארצות הברית למשפחה נוצרית-קתולית ממוצא איטלקי, גרמני ופולני. הוא בנו של חוקר הספרות אוגוסט קופולה ודודן של הבמאית סופיה קופולה ודודן של השחקן ג'ייסון שוורצמן. קייג' הוא אחיינם של במאי הקולנוע פרנסיס פורד קופולה והשחקנית טליה שייר. אבי סבו מצד אביו, אוגוסט קופולה, היה פסנתרן שליווה את אנריקו קארוזו, והגיע לאמריקה במהלך מסע הופעות של קארוזו. אבי סבו מצד האם היה אף הוא מוזיקאי, בשם פרנצ'סקו פנינו. סבו, קרמיין קופולה היה נגן חליל בתזמורות רדיו, וסבתו, איטליה קופולה, הייתה שחקנית. כמי שנולד למשפחה ממוצא איטלקי, אבי ואם סבו מצד אביו הגיעו מהעיר ברנלדה שבבזיליקטה.
קייג' בחר בקריירה של משחק לאחר שצפה בג'יימס דין בסרטו "קדמת עדן". כבר בשלב מוקדם בקריירה שינה את שם משפחתו "קופולה" ל־"קייג'", כמחווה על שם גיבור הקומיקס לוק קייג', וכל זאת על מנת להימנע מאישומי פרוטקציות משפחתיות.
ניהל רומנים עם שרה ג'סיקה פרקר, אומה תורמן וכריסטינה פולטון (שממנה נולד ב-1990 בנו ווסטון). בין 1995 ל-2001 היה נשוי לשחקנית פטרישה ארקט. ב-2002–2004 היה נשוי לליסה מארי פרסלי, בתו של אלביס פרסלי, ובשנים 2005–2015 היה נשוי לאליס קים, ויש להם בן שנולד באוקטובר 2005.
במרץ 2019 נישא לאריקה קויקה. כעבור 4 ימים בלבד הגיש קייג' בקשה לגירושים.

קריירה

ב-1976, כאשר היה בן 12, התגרשו הוריו, והוא עבר לסן פרנסיסקו עם אביו, שם בילה ולמד רבות על עולם הקולנוע מדודו פרנסיס פורד קופולה. תפקידו הראשון היה ב-1983 בסרט של דודו. תפקידו המשמעותי הראשון היה בסרט "בירדי". בשנת 1987 התפרסם בסרטים "בייבי אריזונה" ו"מוכת ירח". ב-1996 זכה בפרס האוסקר על תפקידו בסרט "לעזוב את לאס וגאס".
קייג' ידוע בהכנות המדוקדקות שהוא עושה לפני כל תפקיד וביכולת המשחק הרב-גונית ורבת העוצמה שלו. הוא עבד עם מיטב הבמאים בהם, סקורסזה, דייוויד לינץ', קופולה ודייוויד פינצ'ר.
סלייט

סלייט (באנגלית: Slate) הוא מגזין אינטרנט, העוסק בעניינים שונים, בעיקר פוליטיקה, תרבות, כלכלה וטכנולוגיה, ושייך לחברת וושינגטון פוסט.
המגזין נוסד ב-1996 על ידי מייקל קינסלי, שהיה עורך בניו ריפבליק. הוא היה תחילה בבעלות MSN. העורך כיום הוא ג'ייקוב וייסברג. מקור הכנסת המגזין היא מפרסומות, והכניסה אליו היא ללא תשלום מאז 1999.
המגזין מכיל טורים קבועים, ובהם Dear Prudence, שהוא advise column, ו-Kausfiles, הבלוג של מיקי קאוס. בין הכותבים למגזין נכללים דליה ליטוויק, כריסטופר היצ'נס, אן אפלבאום והכלכלנים טים הארדפורד ופול קרוגמן.
המגזין נקט עמדה תוקפנית ליברלית כלפי המלחמה בעיראק, ורוב הכותבים הקבועים תמכו בה בתחילתה.
Try Me (שיר של ג'ייסון דירולו)

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי דירולו, לינדי רובינס, שיי קרטר, מרווין גיי, אודל בראון ודוד ריץ, והופק על ידי מאטומה. מבקרי מוזיקה רבים הפנו כלפי השיר שבחים רבים, ואף אמרו כי "דירולו ולופז שרים באופן הרמוני יחדיו, ומאטומה אף מוסיף בכך שדאג להפיק כראוי את השיר".
סם סי מק'דונלד ממגזין סלנג, ראה תיאר את השיר כב-"בלדת פופ משגשגת שמזכירה את שירו הקודם של דירולו, "Trumpets"."

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר תוכנן לצאת בסמוך ליציאות כסינגל באירופה, אך לאחר כמה קשיים שבהם נתקלו השלושה, הוחלט כי הקליפ ייגנז, ולא יעלה לערוץ היוטיוב של אף אחד מהם, ובמקומו העלה דירולו לערוצו אודיו של השיר.
סרג'יו הרט

ביוגרפיה

הרט נולד בבוקרשט שברומניה ועלה לישראל בשנת 1963. התגייס לעתודה האקדמית והשלים בהצטיינות יתרה לימודי תואר ראשון במתמטיקה ובסטטיסטיקה (1967–1970) ולימודי תואר שני במתמטיקה (1970–1971) באוניברסיטת תל אביב. נושא תזת המסטר שלו היה "ערכים של משחקים מעורבים", בהנחייתו של פרופסור ישראל אומן. אומן שימש כמנחה של הרט גם בעבודת הדוקטורט, שאותה סיים בשנת 1975 ובה עסק ב"מודלים שיתופיים של שיווי משקל כלכלי".
בצה"ל שירת ביחידה 8200 של אגף המודיעין. בשנת 1975 זכה בפרס ביטחון ישראל כחלק מצוות של חיל המודיעין שכלל גם את מיכה שריר ונתן צימרמן.
היה מרצה באוניברסיטת סטנפורד (1976–1979). בשנים 1979–1991 היה חבר סגל באוניברסיטת תל אביב, בבית-הספר למדעי המתמטיקה, ופרופסור מן המניין משנת 1985. היה פרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד (1984–1985 ובשנית בין 1990–1991). בשנת 1991 הצטרף לאוניברסיטה העברית בירושלים והוא משמש פרופסור מן המניין במחלקות לכלכלה ולמתמטיקה והיה המנהל המייסד של המרכז לחקר הרציונליות (1991–1999).
הרט נבחר לעמית האגודה האקונומטרית (1985), היה חבר המועצה הראשונה של האגודה הבינלאומית לתורת המשחקים (2000–2005), נשיא האיגוד הישראלי למתמטיקה (2005–2006), סגן נשיא של האגודה הבינלאומית לתורת משחקים (2006–2008) ונשיא האגודה הבינלאומית לתורת המשחקים (2008–2010).
בשנת 1998 הוענק לו פרס רוטשילד. הוא נבחר לשאת את הרצאת Cowles באוניברסיטת ייל (2000) ואת הרצאת Walras-Bowley באגודה האקונומטרית (2003). בשנת 2006 נבחר הרט לחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בשנת 2016 נבחר לחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
סרג'יו הרט הוא הזוכה בפרס ישראל לשנת תשע"ח (2018) בחקר הכלכלה והסטטיסטיקה.

מחקרים

פרופ' הרט הוא חוקר מהחשובים בעולם בתחומי תורת המשחקים, כלכלה מתמטית ותאוריה כלכלית. בין תרומותיו החשובות מחקרים על היווצרות שיתוף פעולה בצורה אסטרטגית; שימוש יעיל באינפורמציה באינטראקציות רב-שלביות ("משחקים חוזרים" - במשחק חוזר האינטראקציה בין השחקנים אינה מסתיימת לאחר מפגש אחד.), מודלים דינמיים של למידה, הסתגלות ואבולוציה כאשר המשתתפים הם בעלי "רציונליות מוגבלת", מצבים של תחרות במודלים כלכליים והקשר בינם לבין גישות שונות לפתרון בעיות של חלוקה הוגנת. הוא תרם בעבודותיו גם בתחומים אחרים, למשל בקומבינטוריקה ובגאומטריה חישובית במדעי המחשב.
אורלי בנימין

אורלי בנימין (נולדה ב-14 במרץ 1960) היא סוציולוגית, חברת סגל בדרגת פרופסור חבר במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת בר-אילן ופעילה חברתית.

ביוגרפיה

אורלי בנימין היא סוציולוגית ופמיניסטית העוסקת בנשים המועסקות במשרות בהן משולם שכר נמוך. לטענתה, הפרטה פוגעת בנשים המועסקות בהוראה ובשירותים חברתיים אחרים.
בשנים 1985–1990 למדה לתואר ראשון ולתואר שני בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב. ב-1990 נסעה לאנגליה וסיימה את עבודת הדוקטורט באוניברסיטת אוקספורד בשנת 1995 בנושא "התפתחות עצמית והפתיחות למשא ומתן של עבודת המשפחה". בנימין מלמדת באוניברסיטת בר-אילן החל משנת 1996 בחוגים לסוציולוגיה, אנתרופולוגיה ובתוכנית ללימודי מגדר. לימדה גם באוניברסיטה העברית בירושלים ובמכללה האקדמית תל אביב-יפו.
בשנת 2013 קיבלה בנימין דרגת "פרופ' חבר".

מחקר

מחקרה של בנימין מנסה להבליט דיכוי של נשים, במיוחד כשאלו באות מקבוצות אתניות וכלכליות חלשות. היא גם עוסקת בחד-הורות בקרב פלסטיניות-ישראליות, ובמוסריות של הכלכלה.

מעורבות חברתית

בשנים 2007–2008 הייתה חלק מצוות שפיתח תוכנית בשם "רשתות", להכנת בני נוער לעולם העבודה. התוכנית מבוססת על הקניית אוריינות כלכלית ופיתוח מיומנויות התרשתות אצל בני נוער שנשרו ממסגרת לימודים נורמטיבית. הפרויקט מתבצע בשיתוף עם עמותת אשלים, קידום נוער והחברה למתנס"ים ונערך במסגרת התוכנית ללימודי מגדר באוניברסיטת בר-אילן.
בשנים 2002–2005 קידמה, יחד עם עו"ד דפנה רובינשטיין, הצעת חוק למניעה העסקה פוגענית, המבוססת על הידע שצברה במחקרה על השותפות בין חברות כוח אדם לבין המדינה בישראל בהעסקת נשים באופן פוגעני ארוך טווח תחת מראית עין של זמניות.
פעילה בפורום להגנת ההשכלה הגבוהה.
זאוויר מרץ

זאוויר מרץ (בגרמנית: Xavier Mertz; ‏6 באוקטובר 1882 - 8 בינואר 1913) היה חוקר ארצות, מטפס הרים וגלשן סקי שווייצרי, יליד בזל. הוא השתתף במשלחת המזרח הרחוק, רכיב מן השנים 1913-1912 של משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה בהנהגת דאגלס מוסון, שבה קיפד את חייו. קרחון מרץ קרוי על שמו.

חייו

מרץ, בנו של יצרו מכונות טקסטיל, למד משפטים ודיני פטנטים באוניברסיטת ברן, ומדעי הטבע באוניברסיטת לוזאן, שם התמחה בתצורות קרחונים והרים. בתקופת לימודיו, הרבה מרץ לעסוק בסקי, גם בתחרויות לאומיות, ובטיפוס אל רבות מן הפסגות הגבוהות ביותר של הרי האלפים. בראשית 1911 פנה מרץ אל הגאולוג וחוקר הארצות דאגלס מוסון בבקשה לצרפו למשלחתו. מוסון תכנן לצרף למשלחתו רק בריטים ואוסטרלים, אבל מיומנותו של השווייצרי על מגלשי סקי שכנעה אותו לשנות את דעתו ולשלב אותו במשלחת. תחילה עבד כמדריך סקי, אבל באנטארקטיקה עבד עם אדוארד ניניס בטיפול בכלבי ההאסקי הגרינלנדי של המשלחת.
בקיץ 1913-1912 בחר מוסון במרץ ובניניס להילוות אליו בקבוצת המזרח הרחוק. הם השתמשו בכלבים למסע מהיר מבסיס המשלחת בארץ אדלי לעבר אדמת ויקטוריה. אחרי שניניס ומזחלת שנשאה עליה את רוב המזון נבלעו בתוך בתרון במרחק כ-500 ק"מ מן הצריף, החלו מרץ ומוסון לחזור מערבה. כיוון שחלק הארי של אספקת המזון אבד עם המזחלת, נאלצו להמית בהדרגה את הכלבים ככדי להזין בבשרם את הכלבים הנותרים ולהשלים את מכסות המזון הזעומות שנשארו להם. מרץ חלה אנושות ומת במרחק 160 ק"מ מן הבסיס, מוסון, שהיה גם הוא חולה אם כי לא במצב אנוש כמו מרץ, המשיך בדרך לבדו. סיבת מותו של מרץ לא נקבעה מעולם בבירור; התאוריה המקובלת היא ששני האנשים חלו בהיפרוויטמינוזיס A (צריכת יתר של ויטמין A) כתוצאה מאכילת כבדי ההאסקי, המכילים כמות גדולה מאד של ויטמין זה. הבעיה הייתה מוכרת אז למספר קטן מאוד של אנשים בעולם, בהם בני האינואיטים, שאינם אוכלים לעולם כבד של כלב האסקי, ומוסון ומרץ לא היו מודעים לסכנה. תאוריות אחרות גורסות, שייתכן ומרץ מת משילוב של תת-תזונה, שינוי בדיאטה (בהיותו צמחוני במקור), חשיפה לקור ומתח נפשי.
פאבל הילה

פאבל מרק הילה (בפולנית: Paweł Marek Huelle) (נולד ב-10 בספטמבר 1957 בגדנסק, פולין) הוא  סופר פולני.
הילה למד פילולוגיה באוניברסיטת גדנסק, לימד ספרות, פילוסופיה והיסטוריה ועבד כעיתונאי. היה חבר בתנועת סולידריות ועבד עבור שירות העיתונות של התנועה. היה מנהל הטלוויזיה הפולנית בעיר הולדתו מ-1994 עד 1999.
ספרו הראשון, "לאן נעלם דויד וייזר", יצא לאור ב-1987. הספר, רומן חניכה ריאליסטי המשקף זכרונות מתקופת התבגרותו של הסופר בגדנסק, ובה בעת מסמל את אובדן יהודי פולין והתרבות היהודית בפולין, זכה להצלחה רבה וביקורות נלהבות. בשנת 2001 הופק על פיו הסרט הפולני המצליח "וייזר".
הילה הוא מחשובי הסופרים הפולנים כיום, ספריו תורגמו לשפות רבות, ביניהן אנגלית, צרפתית, ספרדית, גרמנית ועוד, וזיכו אותו בפרסים ספרותיים יוקרתיים.
הילה ביקר בישראל, אליה חש זיקה מיוחדת, ב-2003 וב-2005 כאורח יריד הספרים הבינלאומי בירושלים.
עיר נחש

עיר נחש היא אתר המופיע בתעודת חכירה מתקופת מרד בר כוכבא. שמו של היישוב עיר נחש מעיד כי ישבו בו חרשי נחושת (דברי הימים א, פרק י"ב).

פפירוס מורבעת 24

תעודה זו היא אחת מעשרה חוזי חכירה הכתובים בעברית. רק ששת הראשונים שרדו וניתנים לקריאה. התעודה נושאת את התאריך כ' בשבט בשנה השנייה למרד. לפי תעודה זו, החכיר הלל בן גריס קרקעות לאנשים שונים שאדמותיהם היו בעיר נחש. החוזים נחתמו בהרודיון (הרדיס), מקום מושבו של הלל בן גריס. נוסח התעודה:
[ב] עשרין לשבט ש[נ]ת שתי[ם] [ל]גאלת ישראל על יד שמעון בן כוסבא נסיא [י]שרא[ל] [במחנ]ה שיושב בהרד[יס] [אלעז]ר בן השלני אמר [ל]הלל בן גריס: אני מרצונ[י] [חכרתי ה] מך מן קצת עפר [שיש לי ב] עיר נחש... הכול חכרתי המך מן היום עד סוף ערב השמטה א[ת] [חכי]ר שאהא שוקל לך ה[כ]ה [כו]ל שנה ושנה חנטין יפות [ו]נקיות ארבעת [כ]ורין ושמנה סאין מעשרת
— פפירוס מורבעת 24

זיהוי המקום: דיר נחאס או חירבת א-נחש

מיליק סבר, בעקבות אבל, כי יש לזהות את עיר נחש עם דיר נחאס, כ-2.5 ק"מ מזרחית לבית גוברין, על הדרך שבין תרקומיא לבין בית גוברין, כ-2 ק"מ מזרחית לנחושה. ראיה לכך ראו החוקרים בשימור השם ובשל כך שעיר נחש מופיעה בדברי הימים א', ד', יב . בחורבת דיר נחאס נמצאה מערכת מסתור, מערות קבורה יהודיות מן התקופה הרומית הקדומה ומתקנים חקלאיים. 
משמעות זיהויה של עיר נחש עם דיר נחאס באזור בית גוברין היא שהלל בן גריס שישב בהרודיון, החכיר אדמות בשפלה. 
עולה מכך שיהודה חולקה לתחומי מנהל גדולים במיוחד, דבר שאינו מתיישב עם התעודות, מה גם שקשה לנהל מערכת מינהלית ביעילות במהירות בזמן מלחמה. בועז זיסו טוען כי משמעות השם הערבי "דיר נחאס" הוא "מנזר מובילי הבקר". לדעתו המקום קיבל את שמו בתקופה הביזנטית ולא בעקבות השתמרות השם מיישוב קדום מתקופת בית שני. לפיכך זיסו הציע כי יש לזהות את עיר נחש עם חירבת א-נחש הסמוכה להרודיון, שם התגלתה מערכת מסתור, וכן בגלל שהחורבה נמצאת במרחק של 1.8 ק"מ בלבד מצפון-מערב להרודיון, לעומת 32 ק"מ בקו אווירי מדיר נחאס. לטענת יואל אליצור וחיים בן דוד, השם דיר הוא כינוי לחווה חקלאית קדומה.
מגדלי המים (בני עי"ש)

ההיסטוריה של האתר

עם תחילת מלחמת העולם השנייה החלו הבריטים לחזק את מערך הכוחות שלהם בארץ ולהרחיב ולבנות מחנות צבאיים. אחד המחנות שנבנו השתרע על השטח שנמצא כיום בין היישוב בני עי"ש ליישוב ביצרון. מחנה זה נבנה ב-1941 על ידי יחידה פולנית (שהייתה חלק מהצבא הבריטי) על גבעה שהתנשאה כ-70 מטר מעל פני הים בקרבת שדה התעופה חצור. בראש הגבעה, ברום של 85 מטר מעל פני הים, הוקמו 2 מגדלי מים שסיפקו מים למחנה. עם סיום המלחמה החלה בריטניה לצמצם את צבאה במזרח התיכון וסגרה בסיסים צבאיים וביניהם גם הבסיס בבני עי"ש עד פינוי כל הבסיסים עם סיום המנדט. עם התרחבות ההתיישבות באזור נהרסו, בהדרגה, מבני המחנה עד שנותרו רק שני המגדלים. המגדלים הוגדרו כאתר מורשת אך תקופה ארוכה הוזנחו עד החלטת המועצה המקומית לפתח פארק בסביבת המגדלים ולהקים במגדלים עצמם מוזיאון לתולדות היישוב.
עמק הוורדים

עמק הוורדים נמצא בבולגריה, הרי הבלקנים, בין שני נחלים.
בפתח המזרחי של עמק הוורדים שוכנת העיר קאזאנלק. העמק מתוחם ממערב על ידי הנחל סטריאמה, יובל של המריצה וממזרח על ידי הנחל טונדז'ה, יובל נוסף של המריצה. העמק מפורסם בגידול הוורדים מזן ורד בולגרי (Rosa Centifolia). מעלי הכותרת של הוורדים מופק שמן ורדים, מוצר יקר שמחירו עולה על מחיר הזהב (לפי משקל).
קטיף הוורדים מתבצע בחודשים מאי-יוני מהזריחה ועד השעה 08:00 לכל המאוחר, וזאת כדי למנוע התאיידות שמן הוורדים. בתקופה זו האוויר מבושם בריח ורדים והמקום משמש גם כנקודת משיכה לתיירים. בעמק גדלים גם גפנים ועצי פרי שונים.
בעמק תלים של קברים תראקיים עתיקים. הקבר הידוע ביותר באזור הוא הקבר התראקי בקאזאנלק.