google/wiki40b huggingface dataset:
המרגלת היפה

עלילה

הילארי קרייבן היא אם שכולה שננטשה על ידי בעלה לשעבר. כאשר מגיעים מסמכי הגירושים מצבה הנפשי הופך רעוע והיא טסה מבריטניה למרוקו כדי להירגע מעט, אולם שם הולך וגובר רצונה למות. לאחר שהגורל מתעתע בה בדמות התרסקות המטוס בו הייתה אמורה לטוס, נחישותה גוברת והיא רוכשת כדורים מבית מרקחת.
החוקר ג'סופ מחליט להיעזר בה לצורך חקירת מקרה בלתי מפוענח ומבטיח לה שאין סיכויים רבים שתיחלץ מהמקרה בחיים והילארי מסכימה.
במסגרת חקירת המקרה, מתחזה הילארי לרעייתו של מדען מוכשר שנעלם ומובלת יחד עם קבוצת אנשים בעלי יכולות גבוהות בתחומים מדעיים לאזור מבודד וסודי, שם מתברר לה ש"בעלה" המדען תומאס בטרטון גנב את התגלית בשלה התפרסם. עצביו מעורערים מנוכחותם האפשרית של מיקרופונים ואמצעי האזנה החבויים בכל מקום והוא לא מצליח לבצע תגלית מדעית נוספת. שניהם חפצים לברוח מהמקום אולם בלתי אפשרי לצאת מהמקום. הילארי מתיידדת עם צעיר בשם אנדי פיטרס, כימאי מחקר, ונעזרת בו כדי לתכנן בריחה אפשרית. במהלך הספר דנים מספר מדענים בסיבה בשלה הסכימו להגיע למקום: אחדים עשו זאת בשל בצע כסף, אחרים הגו רעיונות כמו השתלטות על העולם ומעמד עליון של מדענים.
במהלך הספר פוגשת הילארי במר אריסטידס, יווני עשיר האחראי על המיזם. הוא מסביר שמטרתו היא איסוף המוחות הטובים ביותר בעולם וכאשר ירצו מדינות העולם במדענים, יהיה עליהם לרכשם ממנו. מטרת המיזם היא בעצם השקעה כספית. במהלך משלחת ביקור בריטית במקום מצליחים הילארי ופיטרס להשתחרר וג'סופ פותר את התעלומה. מר אריסטידס נחלץ מהתקרית בהסבר שלא ידע מה מתחולל, וג'סופ סבור שלא ניתן יהיה להאשימו בדבר. בנוסף מתגלה כי פיטרס הגיע למקום כדי לתפוס את תומאס בטרטון שאחראי למותה של קרובת משפחתו וגניבת תגליתה המקצועית. מסוף הסיפור משתמע, שניתן יהיה להרשיע את בטרטון וכן שהילארי ופיטרס נהיו בני-זוג.

רעיונות מרכזיים

הספר שפורסם בשנות ה-50 עוסק ברעיונות סובייטים אבל גם נושא בחובו את השפעת גירושיה של כריסטי משנת 1921. כמו ספר אחר של כריסטי מאותה תקופה, "דיוקן לא גמור", הוא עוסק באישה צעירה שהתגרשה לאחר שילדה בת. בשני הספרים מצוינות נטיות אובדניות שמזוהות על ידי אדם אחר המצליח להצילה. הספר מתבסס על אירועי ריגול אמיתיים שקרו בשנות ה-50, כאשר שני פיזיקאים, ברונו פונטקורבו וקלאוס פוקס, ערקו לברית המועצות לשעבר.
שמואל מסטצ'קין

ביוגרפיה

מסטצ'קין נולד בשנת 1908 בעיר ואסילקיב שבאוקראינה, ובשנת 1923 עלה עם משפחתו לארץ ישראל והתיישב בתל אביב, בה חי ופעל עד מותו בגיל 96, בבית שאותו תכנן בכיכר הבימה. את הכשרתו המקצועית כאדריכל רכש מסטצ'קין בבית הספר הידוע "באוהאוס" בדסאו שבגרמניה, שם למד בין השנים 1931–1933. מסטצ'קין אהב לספר על מבחן הקבלה לבית הספר שנערך לו: הוא נדרש להפוך יריעת בד גס למשהו שימושי. הוא קלע מהיריעה חבל עליו אמר שבו יתלה את עצמו אם לא יתקבל.
עם שובו ארצה עבד במשרדו של האדריכל יוסף נויפלד, ובשנת 1937 פתח את משרדו הפרטי. אחד המבנים הבולטים אותם תיכנן מסטצ'קין בתקופה זו הוא מבנה מגורים ברחוב רופין, הקרוי "בית קרייתי" (ע"ש מזמין הפרויקט: אחיו של מסטצ'קין - מרדכי קרייתי). מבנה זה מכיל את כל המרכיבים המאפיינים את סגנון הבנייה הבינלאומי: הטיח הלבן, האופקיות השלטת, הצורות הנקיות, חלונות זכוכית ורטיקלים המסמנים את חדרי המדרגות. החידוש שהכניס מסטצ'קין במבנה זה היה השימוש בסימטריה מוחלטת, דבר שנחשב עד לאותה העת כאלמנט שעבר זמנו.
היה ממובילי זרם "הסגנון הבינלאומי" בתל אביב של שנות ה-30. בשנות ה-50 התעדכן מסטצ'קין עם רוח הזמן, והשתלב עם הסגנון הברוטליסטי ששלט באותה העת בישראל.
השפעתו של מסטצ'קין על התכנון והעיצוב בישראל רבה, החל מהקמתם של עשרות מבנים שהפכו את תל אביב לעיר הלבנה - שזכתה להכרזה של אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. כמו כן תרם לתנועה הקיבוצית, שבה שימש כאדריכל ראשי של הקיבוץ הארצי תחת הנהלתו של ישראל פיינמסר: עשרות חדרי אוכל מונומנטלים, אולמות תרבות וספורט, מוסדות חינוך ובתי מגורים. 
כמו כן השתתף בתכנון גדרות הגנה ומבני שמירה במטה הפלמ"ח. מגדל מחנאי שאותו תכנן במחנה הנוער העובד ביער בן שמן בשנת 1928, ומגדל מפותח יותר ומאוחר יותר ממחנה נוסף בשנת 1934. המגדל השני הרשים את ידידו שלמה גור, והיה להשראה למגדלי ה"חומה ומגדל" שגם בתכנונם היה שותף. בסוף שנות השישים החל לעבוד עם בנו, האדריכל יוסי מסטצ'קין על מספר פרויקטים משותפים ובראשם מבני ציבור בקיבוץ עין גדי ו"משכן ברנר וחבריו" (בית הנוער העובד והלומד) ברחוב קיבוץ גלויות בתל אביב.
נפטר ב-2 ביוני 2004. מבקרת האדריכלות, אסתר זנדברג, הספידה את מסטצ'קין עם מותו: "מסטצ'קין התחנך על תנועת העבודה וערכיה והיה ממייסדי הנוער העובד. כאדריכלים רבים בני דורו, היה מעורב בפעילות ציבורית באגודת האדריכלים ועמד בראשה בין השנים 1963-1959. ב-1980 היה הראשון שקיבל את אות יקיר האדריכלים, וב-2001 קיבל תעודת הוקרה מטעם עמותת האדריכלים על מפעל חייו. עם זאת, נדמה שההערכה הפומבית שזכה לה בחייו פחותה בהרבה מהמורשת האדריכלית שהותיר".
בפעילותו בנוער העובד היה יוזם רעיון "חדרי המלאכה ע"ש מקס פיין" ללימוד מיקצועי לנוער עובד, בית הספר הראשון קרוי מכללת מקס פיין, שלימים צמח להיות רשת בתי ספר מקצועיים של ההסתדרות "עמל".
ארכיון מסטצ'קין נמצא בארכיון יד יערי (ארכיון השומר הצעיר) בגבעת חביבה.
מוחמד ותד

ביוגרפיה

ותד נולד בשנת 1937 בג'ת ולמד בבית ספר מקומי. לאחר תקופה קצרה בתנועת הנוער בנק"י הצטרף לתנועה הערבית המקבילה לתנועת "השומר הצעיר", במסגרתה נבחר להנהגת התנועה. את לימודיו התיכוניים סיים בבאקה אל-גרבייה ומאוחר יותר למד בחוג ללימודי אסיה ואפריקה באוניברסיטת תל אביב.
בהמשך לפעילות בתנועת הנוער, ותד היה פעיל בשורות מפ"ם במגזר הערבי. תקופה ארוכה שימש עורך עיתון התנועה בערבית, "אל מרצאד" (המקביל לעיתון "על המשמר") וחבר הוועדה המדינית של מפ"ם. כן התמנה לחבר הנהלת המרכז ללימודים ערביים ופעל במועצות ציבוריות שונות הנוגעות למגזר הערבי. לפרנסתו עסק בכתיבה ובעריכה. ב-1970 הוצג מחזהו "דו קיום" בתיאטרון העירוני חיפה בבימויה של נולה צ'לטון.
בבחירות למועצות בשנת ב-1978 התמודד על ראשות מועצת ג'ת, אך הפסיד בסיבוב השני.
בשנים 1981–1988 כיהן כחבר בכנסת העשירית והאחת עשרה. לשתי כנסות אלו נבחר מטעם מפ"ם במסגרת המערך. בכנסת ה-11 פרש ותד עם חברי מפ"ם לסיעה נפרדת ובשנת 1988, טרם הבחירות, פרש ממנה על רקע האינתיפאדה והצטרף למפלגת חד"ש. לאורך שבע שנות כהונתו היה חבר ועדת החינוך והתרבות וועדת הפנים ואיכות הסביבה.
לאחר סיום כהונתו בכנסת ניהל וערך את העיתון "כל אל-ערב" בנצרת ובשנותיו האחרונות ניהל משרד יחסי ציבור.
ותד נהרג בשנת 1994 בתאונת דרכים. היה נשוי ואב לשבעה.
קניון גבעתיים

פעילות

הקניון נבנה על חלק מ"שטח 9", שטח חולי ריק, אשר על חלקו האחר בנוי פארק גבעתיים. שטחו הכולל של הקניון 90,000 מטר רבוע בנוי, מתוכם 22,000 מ"ר המוקדשים למסחר, פנאי ומשרדים. חלק המסחר כולל שלוש קומות ומעליו קומות משרדים. 
הקניון נהנה מתאורה טבעית המגיעה מתקרת ה"סקיי לייט" בשטח של 1,400 מ"ר, אשר מוגברת על ידי מערכת מראות מיוחדת. 
בקניון 131 חנויות בתמהיל הכולל רשתות ובוטיקים, בתי קפה, מסעדות, שבעה בתי קולנוע מרשת רב חן ומכון כושר וספא בשטח של 2,300 מ"ר מרשת הולמס פלייס, פוקס, THE CHILDREN'S PLACE, אמריקן איגל מקבוצת ויזל, רשת קסטרו, רשת גולף, סופר פארם, מגה, רנואר, זארה מקבוצת אינדיקטס, רשת מוצרי החשמל א.ל.מ, רשת הוניגמן, רשת חנויות הבגדים הפולנית RESERVED ורשת ורטהיימר ספורט.
בין בתי הקפה והמסעדות ניתן למנות את רשתות בתי הקפה ארומה, ארקפה, רולדין, קפה גרג, מקדונלד'ס.
לרשות הבאים ברכב עומדים 1,250 מקומות חניה.
עיקול בדרך

עלילת הספר

הספר עוסק בסיפור אהבתם של מיילס, סגן השריף ושרה אנדרוז, מורה בבית ספר יסודי.
השניים מתגוררים בעיירה ניו-ברן שבמזרח מדינת צפון קרוליינה. שניהם היו נשואים בעברם: מיילס היה נשוי במשך שבע שנים לאהובתו מימי התיכון, מיסי, שילדה לו את בנו ג'ונה בן השבע. נישואים אלו הסתיימו באופן טרגי, זאת לאחר שמיסי נהרגה בתאונת פגע וברח, בעת שיצאה לריצה. שרה הייתה נשואה למייקל, אולם כעבור שנתיים התגרשו, זאת לאחר ששרה גילתה שהיא עקרה, מייקל אינו יכל לשאת את המחשבה שאשתו לא תוכל ללדת, ונישואיהם הלכו מדחי אל דחי עד לגירושים.
מיילס ושרה נפגשו לראשונה בבית הספר, זאת לאחר ששרה הייתה המורה של בנו, ג'ונה, והתאהבו. אולם אהבתם לא מנעה ממיילס להמשיך ולחפש מי הוא האיש שהרג את אשתו, ומתוקף תפקידו כסגן השריף, היה מעורב בכל פרטי החקירה, שהגיעה למבוי סתום זמן קצר לאחר התאונה. התפתחויות משמעותיות בחקירת התאונה הביאו את מיילס להרהר שנית בכל מה שידע בנוגע לחקירה, וכמו כן אהבתו לשרה עמדה למבחן לאחר שגילה את הקשר בינה לבין התאונה.
צוויקאו

היסטוריה

האזור סביב צוויקאו כבר היה מיושב על ידי סלאבים מהמאה ה-7. השם צוויקאו הוא ככל הנראה הטיה גרמנית של השם הסורבי, Šwikawa, שלקוח משמו של סבארוג, אל השמש הסלאבי ורוח האש. במאה ה-10, החלו מתיישבים גרמנים להגיע והסלאבים התנצרו. תחנת מסחר הידועה בשם "Terretorio Zcwickaw" מוזכרת בשנת 1118. היישוב קיבל מגילת זכויות של עיר ב-1212 ושיכן נזירים פרנציסקנים וציסטרסיאניים במהלך המאה ה-13. צוויקאו הייתה עיר אימפריאלית חופשית בין השנים 1290-1323, אך בסופו של דבר הוענקה למרגרייב של מייסן. למרות שפעילות כרייה החלה באזור כבר ב-1316, פעילות כריה נרחבת החלה רק עם גילוי הכסף בשנברג (Schneeberg) ב-1470.
כריית פחם בקנה מידה תעשייתה החלה רק בראשית המאה ה-19. מכרות הפחם של צוויקאו ושל הערים השכנות תרמו לתיעושו של האזור ושל העיר. בין השאר תעשיות ציוד כריה, תעשיות ברזל ופלדה, תעשיות טקסטיל, תעשיות כימיות, חרסינה, נייר, זכוכית, פיגמנטי צביעה, מוצרי בדיל, גרבים ווילונות. כמו כן הופעלו בעיר מנסרות, מלטשות יהלומים ומבשלות בירה.
ב-1904 הוקם בעיר מפעל המכוניות הורך (Horch) ובעקבותיו הוקם מפעל אאודי ב-1909. ב-1932 אוחדו שני המפעלים לחברה אחת בשם אוטו יוניון, אך הם שמרו על סמליהם העצמאיים. מכוניות המרוץ מתוצרת אוטו יוניון, שפותחו על ידי פרדיננד פורשה, נודעו ברחבי העולם. במהלך מלחמת העולם השנייה הפעילה ממשלת גרמניה הנאצית מחנה משנה של מחנה הריכוז פלוסנבירג בצוויקאו, ששכן ליד המפעל של אוטו יוניון. הממשל הנאצי הקים מחנה לעבודת כפיה במצודת אוסטרשטיין (Osterstein). שני המחנות שוחררו על ידי צבא ארצות הברית ב-1945. לאחר המלחמה, החל מ-1 באוגוסט 1945, הועבר הממשל הצבאי מידי ארצות הברית לידי הצבא האדום. מפעלי המכוניות של הורך ואאודי פורקו על ידי הרוסים ומפעל אוטו יוניון עצמו הועבר לאינגולשטאט שבבאווריה והפך להיות הבסיס למפעל אאודי של היום. ב-1948 הולאמו כל מפעלי המכוניות על ידי ממשלת גרמניה המזרחית.
עם יסודה של גרמניה המזרחית ב-1949 החל תהליך הבנייה מחדש שלאחר המלחמה. ב-1958 מוזגו מפעלי הורך ואאודי למפעל זאקסנרינג (Sachsenring) שייצר את מכוניות הטראבנט. במכוניות קטנות אלה הותקנו מנועים בעלי שני הצילינדרים ושתי פעימות. הייתה זו המכונית הראשונה בעולם שהגוף שלה יוצר מפלסטיק.
שני מתקנים תעשייתיים של חברת כריית האורניום SDAG Wismut הוקמו בצוויקאו: מפעל האורניום שייצר אורניום מרוכז (עוגה צהובה) ומפעל לייצור ציוד כריית אורניום. פעילות כריית האורניום הסתיימה ב-1989 ולאחר איחוד גרמניה נמכר מבנה המפעל למשקיע פרטי. המפעל שייצר את מכוניות הטראבנט נרכש ב-1990 על ידי חברת פולקסווגן ומאז הוא משמש כמפעל לייצור מנועים ותיבות הילוכים.
מורגן פיירצ'יילד

השנים הראשונות

פיירצ'יילד נולדה בשם פטסי אן מק'ליני (Patsy Ann McClenny) בדאלאס שבטקסס למרתה ג'יין (בעבר הארט), מורה בבית ספר תיכון, ולאודוורד מילטון מק'ליני. לפיירצ'יילד אחות קטנה, קת'רין הארט, גם כן שחקנית. כילדה סבלה פיירצ'יילד מהתקף שנית שגרם לה להיות חירשת באופן חלקי.

קריירה

תפקידה הראשון של פיירצ'יילד היה ככפילה של פיי דאנאוויי בסרט "בוני וקלייד" (1967). היא לקחה את ההשראה לבחירת שמה הפרטי מורגן מסרטו של דייוויד וורנר "Morgan!‎". פיירצ'יילד עברה לניו יורק, וקיבלה את תפקידה הראשון בטלוויזיה, בתור ג'ניפר פייס באופרת הסבון "החיפוש אחר המחר" בה הופיעה בשנים 1973 - 1977. החל מאמצע שנות השבעים היא החלה לבצע הופעות אורח בסדרות טלוויזיה, בין ביתר ב"קוז'אק", "ימים מאושרים" ו-"Police Woman".
היא גילמה את ג'נה וייד באחד מפרקי הסדרה "דאלאס" ששודר ב-1978. בהמשך הדמות חזרה לסדרה וגולמה על ידי פרנסין טאקר (1980) ופריסילה פרסלי (1983 - 1988). ב-1978 הופיעה פיירצ'יילד בסרט הטלוויזיה "טקס החניכה של שרה" ובסיטקום "מורק ומינדי". ב-1980 היא קיבלה תפקיד משמעותי ראשון כקונסטנס ולדון קרלייל באופרת הסבון "פלמינגו רואד". אף על פי שלסדרה הייתה התחלה מרשימה, הרייטינג צנח והיא בוטלה לאחר שתי עונות. פיירצ'יילד הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסדרה.
לאחר ביטול הסדרה פיירצ'יילד המשיכה לבצע הופעות אורח בסדרות כמו "Hotel",‏ "Simon & Simon", "מאגנום" ו"ספינת האהבה". בשנת 1982 היא כיכבה בסרט התיאטרלי "The Seduction". ב-1984 היא כיכבה באופרת סבון נוספת, "בובות של נייר", בתפקיד רסין, בעלת סוכנות דוגמנות. הסדרה בוטלה לאחר מחצית פרקי העונה הראשונה, וב-1985 הצטרפה פיירצ'יילד לקאסט סדרת הלהיט "פלקון קרסט" בתפקיד עורכת הדין ה"זוהרת" ג'ורדן רוברטס אותה גילמה במשך עונה אחת. היא הופיעה בסדרה "צפון ודרום".
במהלך שנות ה-80 המשיכה פיירצ'יילד להופיע בקולנוע ובטלוויזיה, וקיבלה מועמדות לפרס אמי על הופעת האורח שלה בסדרה "מרפי בראון". בתחילת שנות ה-90 היא לוהקה לסדרה "רוזאן" בתפקיד בת זוגה הביסקסואלית של סנדרה ברנרד, מרלה.
ב-1994 הופיעה פיירצ'יילד בקמפיין לחברת הבגדים "Old Navy" לצד ג'ואן קולינס וכוכבי טלוויזיה אחרים.
ב-1995 היא החלה לככב באופרת הסבון היומית "The City" בתפקיד סידני צ'ייס, תפקיד אותו גילמה במשך שנה עד שהחלה לשחק ב"בית חולים כללי". היא הופיעה בכמה פרקים של קומדיית המצבים הפופולרית "חברים" בתפקיד אמו של צ'נדלר בינג, נורה וביצעה הופעת אורח בקומדיית המצבים "סיביל" בתור אנדריאה, יריבת דמותה של סיביל שפרד.
במהלך שנות הקריירה שלה פיירצ'יילד הופיעה גם בכמה הצגות תיאטרון. היא גילמה את גברת רובינסון בהצגה שמבוססת על הסרט "הבוגר".
ב-2005 היא הופיעה בתחרות הריאליטי "But Can They Sing?‎" ברשת VH1.
ב-2006 היא לוהקה לתפקיד ה"ריץ' ביץ" סופיה בלייקלי, אויבת דמותה של בו דרק, בסדרה של MyNetworkTV, "בית האופנה". היא הופיעה בתור ד"ר האני וודקומב, אמו של דווין וודקומב, בסדרה "צ'אק". ב-2009 היא חזרה לתחום אופרות הסבון כשהופיעה בתפקיד אורח בסדרה "היפים והאמיצים".
בנוסף לעבודתה כשחקנית, פיירצ'יילד מכהנת זמן רב בתפקיד מרכזי במסגרת גילדת שחקני המסך.

חיים אישיים

פיירצ'יילד הייתה נשואה לג'ק קאלמס בשנים 1967 - 1973. היא יצאה עם הסנטור ג'ון קרי בתחילת שנות השמונים. פיירצ'יילד בזוגיות עם מארק סילר כבר 25 שנה, ודיווחה שהם לא מתכננים להינשא.
היא פועלת למען המודעות לאיידס וסביבתנות.
בתחילת שנות ה-70, נחטפה פיירצ'יילד והוחזקה בניגוד לרצונה בשתי הזדמנויות שונות.
הדרך לגיהנום רצופה כוונות טובות

הדרך לגיהנום רצופה כוונות טובות - אמרה שבאה לתאר מעשה שנועד להועיל, אך התגלה בסופו של דבר כהרה אסון. משמשת את מי שבא למתוח ביקורת על המעשה.

כוונות ותוצאות במחקר המדעי ובתקשורת

חוקרי התפישה האנושית, הפרופסורים פטר גולוויצר, פסקל שירן ושיינה ארבל, הראו שכאשר ההנעה לפעולה היא "עשית טוב" בלבד, יש נטייה לפעול באופן לא מבוקר ולא הגיוני, המוביל לתוצאות בלתי רצויות. גם ניסיונות לשפר את התנהגות הציבור דרך חקיקה מובילים לעיתים להיטפלות האנשים לנוקדנות והצמדות לפרטים הטפלים שבחוק, במקום לאמץ את רוח הדברים. במחקר נמצא שבעת משא ומתן, קבוצות המתחשבות בעמדות ובתפישות של הצד שכנגדן (חברות "נאורות") מצליחות פחות מאשר הקבוצות ה"לא נאורות". במערכת המשפט, החמרת הענישה מחמירה לעיתים את ההתנהגות הבלתי רצויה או הבלתי מוסרית במקום לשפר אותה. 
מחקרים בנושא כשלונות מוסריים בסביבה העסקית מראים שלרוב הפגיעה במוסר נובעת משגגה ולא מתוך כוונת זדון מרושעת. 
לעומתם, כתב סטפן גררד פוסט בנושא עזרה לזולת, שלאחר בחינתם העמוקה, המניעים האמיתיים למעשי חסד הם לרוב אנוכיות ופחות יפים מכפי שנראה בתחילה. לדעתו "הדרך לגיהנום רצופה כוונות טובות, מכיוון שזו הדרך שאליה הן יצאו מראש".
בספרה "תעשיית החמלה" כתבה העיתונאית לינדה פולמן על הנזקים של ארגוני סיוע בינלאומיים. בשנת 2012 בעיתון הארץ הופיעה כתבת ביקורת על הסיוע הבינלאומי המוגש בעת אסונות טבע, בשם "כוונות טובות, כל הדרך לגיהנום" הכולל סקירה קצרה על ספר זה.

הביטוי בתרבות

בשנת 1989 הביטוי שימש כבסיס לפזמון ולשם שירו של כריס ריאה: 'הדרך לגיהנום' שיר שהצעיד אותו לראשונה לפסגת רשימת ההשמעה בבריטניה.
ב-1991 יצא סרט האימה 'הכביש לגיהנום', בו מוצגת חברת כוונות טובות בע"מ שבה עובדים "אנדי וורהולים" המרצפים את הדרך לגיהנום באנשים שהיו להם "כוונות טובות". 
בשנת 2008 שודרה סידרה בשם "כוונות טובות" בהפקת 'רשת', המציג סיפור על חברות של אשה יהודיה ישראלית החיה בארץ לערביה מוסלמית החיה ברשות הפלסטינית. למרות ביקורת אוהדת בעיתונים הקהל הישראלי לא אהב את הסדרה שהרבה להציג את צה"ל כצבא אכזרי ושרירותי, ואת הסכסוך המקומי כמונע בעיקר על ידי ההנהגה. ערוץ אל-ג'זירה הביעו כוונה לקנות את הסדרה, והשמועה על כך דרדרה עוד יותר את דעת הקהל על הסדרה בישראל.
גיל דסיאנו ביטון

ביוגרפיה

דסיאנו ביטון נולד בראשון לציון בשם גיל ביטון. הוא בן דודו של הראפר אבי מסיקה.
את שירותו הצבאי עשה כלוחם בחטיבת גולני.
בשנת 2002 סיים את לימודיו בבית הספר לאומנויות הבמה "בית צבי". לאחר סיום לימודיו, הוסיף את שם המשפחה המקצועי דסיאנו על ידי נומרולוגית. מלבד לימודיו ב"בית צבי", ביטון הוא בוגר הקורס למשחק מול מצלמה של רותי דייכס ובוגר הקורס לדיבוב בהדרכתה של יפה גבאי.
החל את דרכו בעולם המשחק מיד בסוף השנה השלישית ללימודים, בסרטו של שמי זרחין, "הכוכבים של שלומי".
בשנת 2003–2004 שיחק בסרט אמריקאי ישראלי "שבעת החודשים הראשונים" של הבמאי פיליפ שיפקו. הסרט צולם אבל מעולם לא יצא לאקרנים.
בשנת 2005 כיכב לצידם של גיא אריאלי, ויעל דואני במחזמר "טרזן וג'יין" בבימויו של חנוך רוזן
בשנת 2006 שיחק בתפקיד "הר זלר" (הקצין הנאצי) במחזמר "צלילי המוסיקה" בבימויו של משה קפטן.
בשנת 2007 שיחק בהצגת הבידור "הגליל והתחתון", לצידם של אוולין הגואל ועמוס תמם.
בשנת 2008 הופיע בדרמה המוזיקלית של YES "דני הוליווד", בה גילם את "בוקי באום", בנה של גילה אלמגור והאח התאום של איה, המגולמת על ידי טל טלמון.
בשנים 2009- 2010 שיחק בדרמה המוזיקלית היומית לנוער ב-YES "תיכון השיר שלנו" של "טדי הפקות" ומגלם שם מורה לספורט צעיר גרוש ומתוסכל.
בשנת 2012 לוהק לשחק בסרט הקולנוע "הסיפור של יוסי" סרט ההמשך של "יוסי וג'אגר", לצידם של אוהד קנולר ועוז זהבי.
נשוי ליפעת פיש.
דמבוביצ'וארה

גאוגרפיה

דמבוביצ'וארה שוכנת על נחל באותו שם. במעבר ההרים רוקאר-בראן המפריד בין רכס פיאטרה קראיול (Piatra Craiului) לבין רכס בוצ'ג'.

תחבורה

בדמבוביצ'וארה עובר כביש 730 המחבר את הכפר לכביש הארצי E574.
מאגר מידע שיווקי

מאגר מידע שיווקי הוא מאגר, המכיל תוצאות של חקר שוק מקיף. הוא מבוסס על סקרים ומיועד לשרת בעיקר אנשי שיווק. מחקרים מעין אלה מכילים מידע בנוגע למוצרים, שירותים, מותגים, סגנון חיים, צריכת אמצעי תקשורת ונתונים דמוגרפיים.

סקר TGI

"סקר TGI"‏ (ראשי תיבות של "Target Group Index") הוא סקר המכיל בתוכו נתונים רחבים על סגנון חיים, צריכת שירותים ומותגים, נתוני קריאה לגבי העיתונים, השבועונים והמגזינים השונים, וכן נתוני האזנה לתחנות הרדיו השונות. סקרים מסוג זה נערכים בעשרות מדינות ברחבי העולם. בשונה ממדידת נתוני הצפייה בטלוויזיה בשיטת הפיפל-מיטר למשל, הסקר אינו מכיל נתוני קריאה והאזנה בפועל, אלא מסתמך על הצהרה בלבד של הנשאלים. על כן, מהימנותו מוטלת בספק מסוים.
בישראל נערך סקר TGI מאז 1998 והנתונים העולים ממנו מתפרסמים מידי חצי שנה. הסקר הישראלי מבוצע בידי חברת "קנטאר מדיה מחקרי TGI", מקבוצת "קנטאר מדיה" (בעבר, "TNS טלגאל"). זהו מקור המידע היחיד בישראל המלמד על נתוני קריאה בעיתונות והאזנה לרדיו. משום כך, הוא נחשב לכלי חשוב ביותר בתעשיית הפרסום ועל בסיסו מחושבת העלות/תועלת של פרסום מודעה בעיתון או שידור תשדיר ברדיו. לאור נתוני הסקר, לעיתים מו"ל יעדיף להוזיל את המחיר לקונים של עיתון שבבעלותו, עד כדי חלוקתו בחינם, ובלבד שזה יזכה לאחוזי חשיפה גבוהים ביחס לעיתונים המתחרים. באופן זה, יוכל לאחר מכן אותו מוציא לאור להעלות את מחירן של המודעות המפורסמות בעיתון.
הסקר מבוצע על ידי משלוח 10,000 חוברות-שאלונים בדואר ותשלום סמלי לכל משיב. הסקר מתפרסם פעמיים בשנה, בינואר וביולי. סקר נפרד למגזר החרדי מתפרסם בפברואר ובאוגוסט מדי שנה. סקר מקביל בקרב ערביי ישראל נערך על ידי "SMI"‏ (Sector Media Index), חברה-בת של "קנטאר", ומתפרסם בחודשים מרץ וספטמבר.
אנטונינה ויז'יקובסקה

אנטונינה ויז'יקובסקה (בפולנית: Antonina Wyrzykowska, ‏1916–2011) הייתה חסידת אומות העולם מחבל ידוובנה שבמחוז ביאליסטוק בפולין.

מעשה ההצלה

אנטונינה גדלה בבית איכרים קתולים. בגיל 16 נישאה לאלכסנדר ויז'יקובסקי (Wyrzykowski) והתגוררה עמו ביאנצ'בו (Janczewko) שליד ידוובנה.
ב-10 ביולי 1941 נרצחו כ- 1600 יהודים בידוובנה - רוב יהודי העיר - על ידי שכניהם הפולנים, שריכזו אותם בכוח בחווה ושרפו אותם חיים. קבוצה של שישה ניצולים מהטבח הגיעה לגטו לומז'ה ומשם ברחו בנובמבר 1942 לביתם של אנטונינה ואלכסנדר ויז'יקובסקי וילדיהם. שם הסתירו בני משפחת ויז'יקובסקי את השישה במשך למעלה משנתיים, עד השחרור בידי הצבא האדום, בינואר 1945.

לאחר השחרור

לאחר השחרור נרדפו בני משפחת ויז'יקובסקי בשל הסיוע שנתנו ליהודים, ובסוף 1945 עזבה אנטונינה את פולין לאוסטריה אך שבה לאחר מספר שנים והתגוררה ביישוב מילנובק (Milanówek), סמוך לבירת פולין, ורשה. אחד מהיהודים שניצלו בזכות בני משפחת ויז'יקובסקי העיד על הטבח במשפט שנערך לאחר המלחמה. חלק מהיהודים שניצלו בזכות בני משפחת ויז'יקובסקי היגרו לארצות הברית ולארגנטינה.

הנצחה

בשנת 1976 הכיר יד ושם באנטונינה ובאלכסנדר ויז'יקובסקי בתור חסידי אומות העולם. 
תשומת הלב הציבורית לטבח בידוובנה התעוררה בשנת 2000, אחרי פרסום ספרו של יאן תומאש גרוס, שכנים, על הטבח. גרוס תיאר בספרו גם את סיפור ההצלה של היהודים על ידי בני משפחת ויז'יקובסקי.
ב-10 ביולי 2001, בטקס שהתקיים לציון יום השנה השישים לטבח בידוובנה, הזכיר נשיא פולין אלכסנדר קוואשנייבסקי את מעשה ההצלה של בני משפחת ויז'יקובסקי, בנוכחות אנטונינה ויז'יקובסקה.
בהלת המצורעים

צרפת

באביב 1321 החלו לפרוץ השמועות על הקנוניה באזור דרום צרפת. בעקבות עינויים שהעבירו הרשויות את המצורעים בסופו של הדבר יצאה הודאה מאולצת שקבעה כי המצורעים פועלים תחת פקודת היהודים, שבתורם שוחדו על ידי המוסלמים של ספרד. זאת במטרה "להרעיל את האוכלוסייה הנוצרית של אירופה". הבהלה פרחה בעקבות מסעות הצלב שהתקיימו שנה קודם לכן; מסע הצלב של הרועים, בהם ההמון שכלל נשים וצעירים כפריים תקפו את יהודי צרפת וממלכת אראגון השכנה למרות הוראות יוחנן העשרים ושניים, פיליפ החמישי, מלך צרפת וג'יימס השני של אראגון . כבר ב-1320, בזמן ביזת מושבות המצורעים, מספר צלבנים טענו כי מצאו חביות מלאות בלחם רקוב והפכו את ההאשמה המוזרה הזו לבולטת, בטענה כי המצורעים התכוונו להשתמש בלחם על מנת להכין רעלים ולזהם את באר השתייה. בעוד מסע הצלב של הרועים הובל על ידי ההמונים, רדיפת המצורעים הייתה מתוזמרת על ידי הרשויות מקומיות. מה שהפך את זה לשיפוטי למרות שהיה חוץ-משפטי.
בזמן שהסיפורים החלו המלך פיליפ היה בסיור אזורי ולכן מצא עצמו במצב קשה; הוא לא יכל היה לתמוך או לגנות את הרדיפות בפומבי. שכן האופציה הראשונה הייתה מובילה לעוד אלימות והשנייה מערערת את סמכותו. האינקוויזיטור הדומיניקני ברנרדו גי הורה לערוך חקירה מקיפה. ב-21 ביוני, המלך פיליפ הוציא צו שהורה לכלוא ולתחקר את כל המצורעים תחת עינויים. אלו שנמצאו אשמים הועלו המוקד; ומאחר ופשעיהם הוכרזו כביזיון המלכות, רכוש המצורעים הוחרם על ידי הכתר. אולם החלטה זו נקראה תיגר תחת הוואסלים והוכרעה כהצלחה.
מטומטמת

עלילה

עלילת הסדרה עוקבת אחרי שירי אזוגי (בת חן סבג), שחקנית מובטלת בת 30 אשר נראית כמו נערה מתבגרת. חסרונותיה רבים: היא מרבה להסתבך ולאכזב את חבריה שוב ושוב למרות כוונותיה הטובות, המראה הצעיר שלה מונע ממנה לקבל תפקידים ראשיים ונחשקים בהצגות תיאטרון והיא מתפרנסת מתפקידים קטנים ומהצגות ילדים בלבד. היא נמצאת בזוגיות מתוסבכת עם נמרוד, שחקן במקצועו, אשר יום אחד נתפס על החזקת סמים. היות שבמשטרה צריכים סוכנת סמויה שתחדור לתיכון "משעולים" בניהולו של אסף, אשר נחשד ברומן עם תלמידתו שהתמוטטה בעקבות השפעת סמים במסדרונות בית הספר ומאושפזת כעת בבית החולים, מציע מוריס, ראש צוות הבילוש, לשירי עסקה: הוא ישחרר את בן זוגה ממעצר ובתמורה עליה לחדור לתיכון כתלמידה ולגלות עבורם מה באמת מתרחש בבית הספר.
Taki Taki

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי דיג'יי סנייק, סלינה גומז, קארדי בי, אוזונה, ג'ורדן ת'ורפ, אווה בריגנול, ויסנטה סאבדרה וחואן ואסקז והופק על ידי דיג'יי סנייק. השיר הוא שיר לטיני, המשלב בתוכו את סגנון הרגאטון ואת סגנון המומבהטון.
בנוסף לכך, הפך השיר ללהיט בינלאומי ונמכר בכלמעלה מ-5.1 מיליון עותקים בסך הכול.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על ידי קולין טילי והועלה לערוצו של דיג'יי סנייק ב-9 באוקטובר 2018. הקליפ זכה להצלחה חסרת תקדים כאשר צבר 100 מיליון צפיות בשמונה ימים אחדים. הקליפ צולם במקום דמוי הר געש.
נכון לפברואר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כמיליארד צפיות.
שוגון (ספר)

עלילה

ג'ון בלאקתורן (המקבל מהיפנים את הכינוי אנג'ין, נווט, מאחר שהם לא יכלו לבטא את שמו), נווט והקפטן בפועל של ספינת הסחר ההולנדית אראסמוס, נקלע לחוף יפן כאשר ספינתו התרסקה. הוא נכנס לשירות טורנגה, מצביא פיאודלי רב עוצמה השולט במישור הקאנטו (קוונטו), האזור של טוקיו העכשווית, ומתאהב במריקו, מומרת לנצרות אשר קרועה בין דתה לבין תרבותה, אשר לא מקבלת את הנצרות.
על אף קבלת הפנים העוינת, בלאקתורן לאיטו מבין את היפנים ואת תרבותם, ולבסוף לומד לכבד אותם מאוד. נקודת מפנה בעלילה היא ניסיונו של בלאקתורן לבצע ספוקו (התאבדות טקסית). גם היפנים לומדים לכבד את ה"ברברי" ולבסוף הוא מקבל את התואר סמוראי והטמוטו.
לבסוף, הוא מתאחד עם צוותו המקורי ונדהם לראות עד כמה הוא התקדם מדרך החיים האירופית הממוצעת.
מטרותיו של בלקת'ורן הם לצבור הון למען הכתר האנגלי ולחזור לביתו בלונדון. הוא מאמין שהדרך להשיג את מטרות אלו היא על ידי השתלטות על ה"ספינה השחורה", ספינה שיוצאת פעם בשנה עמוסה אוצרות לסין - היפנים השתמשו בפורטוגלים בתור מתווכים לסחר במשי. הפורטוגלים היו אויביהם המושבעים של הבריטים באותה תקופה בהיסטוריה והדרך להשתלטות על הספינה השחורה רצופה סכנות - עליו להשתמש בעורמה אותה למד מהיפנים כדי להשיג מטרות אלו.

אזכורים נוספים

שוגון הוא הראשון בסדרת ספרים שקלאוול כתב על אסיה. ניתן לשמוע אזכורים נוספים לדמויות משוגון בספרי ההמשך: טאי פאן, גאי ג'ין ובית האצילים.

טלוויזיה

מיני סדרה טלוויזיונית, שוגון, הופקה בשנת 1980. אורכה היה תשע שעות ושודרה במשך חמישה לילות. בסרט כיכבו בין השאר ריצ'רד צ'מברליין, טושירו מיפונה, יוקו שימדה, וג'ון ריס דייוויס.