google/wiki40b huggingface dataset:
ארנסט וייס

חייו

וייס נולד בברנו שבמוראביה, אז באימפריה האוסטרו הונגרית (כיום בצ'כיה), למשפחה אמידה של סוחר בדים יהודי. לאחר מות אביו כשהיה בן ארבע מת אביו, והוא חונך על ידי אמו, ברטה לבית ויינברג, וזו הובילה אותו אל האמנות. לאחר השלמת השכלתו התיכונית בברנו, הוא הגיע לפראג כדי ללמוד רפואה. בשנת 1908 סיים את לימודיו בווינה ועבד כמנתח בברן, וינה, וברלין. וייס סבל משחפת, בשנת 1912 ניסה להתאושש בעבודה כרופא אונייה בנסיעה להודו ויפן. בשנת 1913 פגש את רחל סנזרה (Sanzara), רקדנית ושחקנית. מערכת היחסים שלהם נמשכה עד מותה מסרטן בשנת 1936. באותה שנה פגש את פרנץ קפקא, והשניים היו לחברים קרובים. בין השאר וייס תיווך בין קפקא לבין אהובתו פליציה באואר. וייס היה בקשר גם עם סופרים אחרים של חוג פראג כגון פרנץ ורפל ומקס ברוד. 
בשנת 1914 חזר וייס לאוסטריה כדי להתחיל קריירה כרופא צבאי. הוא שירת במשך מלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית, ובסופה עוטר בצלב זהב על אומץ לב. לאחר המלחמה הוא חי בפראג, אז בירת צ'כוסלובקיה. בשנת 1920 כשסיים לעבוד בבית החולים בפראג הוא ויתר על הקריירה הרפואית. בשנת 1921 הוא עבר לברלין, ושם החלה התקופה הפורה ביותר שלו בכתיבה, שבמהלכה פרסם רומן כמעט כל שנה. תקופה זו הגיעה לסיומה בשנת 1933, כאשר חזר לפראג כדי לטפל באמו הגוססת. הוא לא יכול היה לשוב לגרמניה הנאצית, ועל כן נסע בשנת 1934 לפריז. בפריז הוא חי חיי דוחק והיה תלוי בעזרתם של סופרים כתומאס מאן וסטפן צווייג.
הרומן האחרון של וייס, "עד ראייה" (Der Augenzeuge), נכתב בשנת 1938. הוא עוסק בפרטים אפלים שנכתבו כמעט בזמן אמת, על חייו של A.H. (הוא אדולף היטלר). ברומן מסופר על מטופל צעיר שמגיע לבית חולים פסיכיאטרי עם תום מלחמת העולם הראשונה. היטלר מתאשפז כדי לטפל בתסמונת ה"עיוורון העצבי" כתוצאה מתבוסתה של גרמניה במלחמה. המטופל עובר תהליך של היפנוזה משולבת בתרפיה (וייס היה בקיא בטכניקות של פרויד ואף הכירו אישית), ובזכות התרפיה, הפיהרר לעתיד חוזר לעצמו וביטחונו העצמי מתחזק. המטופל מחלים, אוזר כוחות ומוצא את ייעודו המשיחי. תחילה הוא משתלט בכישוריו הרטוריים על הרופא, ולאחר מכן – על העם הגרמני כולו. עלילת הספר היא מזיגה של מיטב הכתיבה הנקייה השנונה והצינית של גרמניה באותה תקופה, יחד עם נגיעות של אקספרסיוניזם מודרני, וכל זאת בהישענות על יסודות של רומן חניכה על דמות מרכזית – דוקטור פורסטר – הרופא שתפקידו להציל את אדולף היטלר. 
לא ברור כמה הדמות שתוארה בספרו של וייס היא בדיונית. הסופר הגרמני ואלטר מהרינג טען שלווייס הייתה גישה לתיק הרפואי מהטיפול הפסיכיאטרי שקיבל היטלר, לאחר המלחמה. 
עם כניסת הצבא הנאצי לפריז ב-14 ביוני 1940 התאבד וייס בבליעת רעל במלונו.
ארנסט וייס חיבר סך הכל 14 רומנים, כולם בגרמנית. הם תורגמו לשפות רבות; לעברית לא תורגם אף אחד מספריו.
וולטר בראטיין

ביוגרפיה

בראטיין נולד ב-10 בפברואר 1902 באמוי (כיום שיאמן), פוג'יין להורים אמריקנים, רוס בראטיין ואוטילי בראטיין. בשנת 1903 חזרו לוושינגטון, ובשנת 1911 עברו לגור ולעבוד בחווה.
ב-1924 גמר את לימודיו לתואר ראשון דו-חוגי, בפיזיקה ובמתמטיקה, בקולג' ויטמן  בוואלה וואלה , וושינגטון. את התואר השני שלו, גם כן בפיזיקה, קיבל ב-1926 מאוניברסיטת אורגון, ובשנת 1929 קיבל דוקטורט בפיזיקה מאוניברסיטת מינסוטה, עם תזה בנושא "יעילות של עירור באמצעות פגיעת אלקטרון ופיזור אנומלי של אדי כספית".
ב-1929 החל לעבוד במעבדות בל כפיזיקאי חוקר, ובתפקיד זה עבד עד יציאתו לגמלאות ב-1976, ועיקר מחקרו התעסק בתכונות שטח פנים של מוצקים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, סייע באוניברסיטת קולומביה למחקר על זיהוי מגנטי של צוללות.
ב-1945, מעבדות בל פתחה קבוצה שהתמקדה במחקר בנושא הפיזיקה של המוצקים, בדגש על טכנולוגיות למטרות תקשורת. את הקבוצה ניהל ויליאם שוקלי, ואליה הצטרפו בראטיין וג'ון ברדין.
לאור התאוריות שרווחו באותו הזמן, תיכנן שוקלי לטרנזיסטור, אשר היה מורכב מצילינדר מכוסה בשכבת סיליקון דקה שהורכב על צלחת מתכתית. כאשר מתקן זה לא פעל, הוא מינה את בראטיין וברדין לברר מדוע לא עבדה.
בנובמבר 1947, גילו בראטיין וברדין כי במהלך הפעלת המתקן, התעבו מים פעם אחר פעם על הסיליקון, ובעקבות זאת ניסו להפעיל את המכשיר מתחת למים. ניסיון זה הביא להגברה הגדולה ביותר שמדדו עד אז. בעקבות הגילוי, התעודד ברדין, והחליט לנסות להוסיף חתיכת זהב שתהיה בתוך הסיליקון ותוקף במים מזוקקים, דבר שהביא לשיפור קל.
בראטיין וברדין דורבנו לשפר את ההמצאה בעקבות התוצאות, ובמהלך השבועות שלאחר מכן ניסו להחליף את הסיליקון במספר מתכות שונות. לבסוף, הם החליפו את הסיליקון בגרמניום, דבר שיצר הגברה גדולה פי 330, אך ההגברה תפקדה רק בתדרים נמוכים. לאחר מכן, הם החליפו את הנוזל בשכבה של גרמניום דו-חמצני, אך לאחר ששכבת החמצן נשטפה בטעות, דחף בראטיין את הזהב אל תוך הגרמניום והצליח ליצור הגברה שתפקדה בתחום תדרים רחב.
חודש לאחר מכן, ב-16 בדצמבר, הצליחו בראטיין וברדין להפעיל את המגבר שלהם בפעם הראשונה.
ב-23 בדצמבר הציגו בראטיין, ברדין ושוקלי את המגבר בפני עמיתיהם במעבדות בל. שוקלי הציג עצמו כשותף בהמצאה, על אף שתיאור זה אינו נכון. בעקבות אמונתו של שוקלי שהוא זה שאמור לקבל קרדיט על המצאת הטרנזיסטור, הוא הדיר את בראטיין וברדין מהמשך המחקר, ובדגש מהמחקר על הטרנזיסטור הביפולרי, אותו שוקלי המציא לבדו.
לאחר המצאת הטרנזיסטור, המשיך בראטיין לחקור את תכונות שטח הפנים של מוצקים ואת "אפקט הטרנזיסטור", היכולת של מוליך למחצה להגביר אותות.
בשנת 1956 זכו בראטיין, ברדין ושוקלי בפרס נובל לפיזיקה על מחקריהם במוליכים למחצה ועל גילוי אפקט הטרנזיסטור.
בראטיין נפטר ב-13 באוקטובר 1987 בבית אבות בסיאטל, וושינגטון לאחר שסבל ממחלת האלצהיימר. הוא נקבר בבית הקברות פומרוי סיטי בפומרוי, וושינגטון.
ג'ו פשי

ביוגרפיה

פשי נולד בעיר ניוארק, ניו ג'רזי, ועבד בה כספר בשנות ה-60. באותה תקופה, תחת השם ג'וזף ריצ'י, יצא אלבומו "ג'ו הקטן יודע לשיר", בליווי להקה שכללה את חברו הקרוב ומי שעתיד להיות עמיתו למקצוע המשחק, פרנק וינסנט.

קריירה

פריצת הדרך הקולנועית של פשי אירעה ב-1980, עת כיכב לצידו של רוברט דה נירו בסרטו של מרטין סקורסזה, "השור הזועם". בשנים שלאחר מכן, הוסיף לשחק לצידו של דה נירו, בסרטים "היו זמנים באמריקה", "קזינו" ו"החבר'ה הטובים". בעבור זה האחרון זכה פשי בפרס האוסקר בקטגוריית שחקן המשנה. פשי כיכב גם בסרטים "שכחו אותי בבית", "ג'י. אף. קיי - תיק פתוח", "סהרורי" ו-"בן דודי ויני". כן הופיע בסדרת סרטי "נשק קטלני" (החל מהסרט השני). ב-1999, לאחר יציאתו של הסרט "נשק קטלני 4", הכריז פשי כי הוא פורש ממשחק לטובת פיתוח קריירה מוזיקלית. עם זאת, הוא שב למשחק כאשר הופיע בתפקיד אורח בסרטו החדש של רוברט דה נירו, "שומר המדינה" (2006).
חיבוק ראשון (עמותה)

עמותת חיבוק ראשון  עוסקת בטיפול בתינוקות נטושים ובודדים בבתי חולים בישראל.

חזון העמותה

עמותת חיבוק ראשון (עמותה רשומה), הוקמה במטרה לטפל בתינוקות הנטושים והבודדים ישראל, על ידי צוות של מתנדבות מסורות, הממלאות בהרבה חום ואהבה את החלל שנוצר אצל התינוקות בעקבות נטישת ההורים.

רקע

עמותת "חיבוק ראשון" הוקמה בשנת 2004 על ידי מיכל קוריאט, מנכ"ל ובעלים של חברת "טרנסקום גלובל", לאחר שנחשפה לפרסום באינטרנט שעסק בתינוקות נטושים. את הפרסום כתבה ד"ר תמר שלזינגר, אשר טיפלה באופן עצמאי בתינוקות נטושים בבית החולים איכילוב, וחיפשה מתנדבות נוספות שתטפלנה בתינוקות בבתי חולים נוספים. 
במדינת ישראל נולדים מדי שנה כ-300 תינוקות, אשר ננטשים על ידי הוריהם בבתי החולים, ונשארים שם עד להחלמתם המלאה או עד למציאת פתרון מתאים למצבם, לפעמים למשך חודשים ארוכים. תינוקות אלו זוכים לטיפול פיזי ורפואי מסור על ידי צוות בית החולים, אך בשל עומס העבודה אין באפשרותם להעניק טיפול רגשי רציף לו הם זקוקים, והחיוני כל כך להחלמתם ולהתפתחותם.

פעילות העמותה

העמותה שמה לה למטרה למלא את החלל הנוצר בהיעדר הטיפול ההורי, ולספק עד כמה שניתן את הצרכים הרגשיים והקוגניטיביים החיוניים כל כך להתפתחותו התקינה של התינוק. העמותה מטפלת גם בתינוקות הסובלים מהיעדר נוכחות הורית מספקת (הנובעת מאילוצים שונים), החיונית להחלמתם ובריאותם הנפשית. 
נכון לשנת 2012, מכהנת בתפקיד יו"ר העמותה הגב' מיכל קוריאט. מנכ"לית העמותה היא הגב' סיון אלמוז פלביץ. 
העמותה פעילה ב-22 מתוך כ- 35 בתי-חולים ומוסדות מדינה מוכרים ברחבי הארץ, ונותנת מענה לכל תינוק ותינוק, ללא הבדל דת, גזע או מין, באמצעות הפעלת מערך מתנדבות המונה כ- 500 נשים הנבחרות בקפידה ומקדישות חלק ניכר מזמנן למען התינוקות.
מתנדבות העמותה המלוות את התינוקות באופן יומיומי מדמות למעשה עבורם את ההורה הביולוגי החסר ויוצרות עימם קשר אנושי קבוע, מחייכות אליהם, מחבקות אותם ודואגות לכל צורכיהם.

תמיכה כספית

פעילות עמותת חיבוק ראשון, מתקיימת מכספי תרומות של אנשים פרטיים. העמותה מעסיקה מערך סוציאלי, המשמש לזרוע המקשרת בין העמותה לבין בתי החולים. כל מקרה של תינוק נטוש הוא מקרה רווחה מורכב והטיפול מתבצע בין עובדת סוציאלית של העמותה לבין עובדת סוציאלית מבית החולים. כמו כן המערך הסוציאלי מבצע את הסינון, המיון, ההכשרה והליווי של המתנדבים. ללא גוף מקצועי האחראי על פיקוח, הכשרה וליווי כוח האדם המתנדב בעמותה, הכניסה למחלקות רגישות כמו פגייה ויילודים, לא הייתה מתאפשרת.
קואורדינטות בריצנטריות

במתמטיקה, מערכת של קואורדינטות בריצטנריות היא מערכת קואורדינטות שבה מתואר מקומה של נקודה ביחס לקודקודי סימפלקס מסוים (למשל משולש). בקואורדינטות אלה השתמש לראשונה אוגוסט פרדיננד מביוס.
במקרה הפשוט, בהינתן משולש , כל נקודה P ניתן לכתוב על ידי
 עבור  סקלרים כלשהם, כאשר מתייחסים לנקודות A, B ו-C כוקטורים. הנקודה תלויה בווקטור הקואורדינטות  רק עד כדי כפל בסקלר, ולכן מקובל להניח . הנקודה P נמצאת בתוך המשולש אם ורק אם כל המקדמים חיוביים.
הנקודה P שהקורדינאטות שלה הן  היא מרכז המסה של המערכת, אם לנקודות A,B,C יש מסות של .
לובוש קמנאר

קריירת מועדונים

קמנאר רשם את צעדיו הראשונים בכדורגל במועדון עיר מולדתו ספרטק טרנבה. הוא עבר דרך כל מחלקות הנוער של הקבוצה עד שהגיע לקבוצה הבוגרת של המועדון. קמנאר הופיע חמש פעמים במדי ספרטק טרנבה לפני שחתם בפברואר 2005 בקבוצת ארטמדיה ברטיסלאבה. בעונתו הראשונה בקבוצה הוא היה שותף לזכייה באליפות הקורגון ליגה, אף על פי שלא היה שוערה הראשון של ארטמדיה ושיחק רק במשחק ליגה אחד. בעונת 2007-2008 היה שותף פעם נוספת לזכייה באליפות הליגה הסלובקית ובנוסף זכה יחד עם קבוצתו גם בגביע הסלובקי.
ב-2 ביולי 2009, חתם קמנאר בן ה-22 על חוזה ל-5 עונות, במדי נאנט הצרפתית. לאחר שנתיים הושאל לקבוצות סיבאספור, ספרטק טרנבה וסלטיק.
בשנת 2013 חתם בקבוצת גיור מליגת העל ההונגרית. בשנת 2015 עבר לשחק בקבוצת ספרטק טרנבה. בקיץ 2016 עבר לשלונסק ורוצלב הפולנית. ב-4 ביולי 2017 חתם קמנאר בואשאש ההונגרית.

קריירה בינלאומית

קמנאר שיחק את משחקו הראשון בנבחרת הסלובקית בניצחון 3-1 נגד סן מרינו, ב-11 באוקטובר 2008, במשחק במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010.
We Can't Dance

Since I Lost You

השיר ה-11 באלבום, Since I Lost You (מאז שאיבדתי אותך), הוא השיר הקצר השני באלבום. הראשון הוא I Can't Dance אשר אורכו הוא 8 שניות פחות.
"Since I Lost You" הוא לא שיר על חברות שנגמרה. השיר נכתב לחברו של המתופף פיל קולינס, הזמר אריק קלפטון.
ב-20 במרץ 1991 קונור, בנו בן הארבע של קלפטון, נפל אל מותו מחלון קומה 53, בבניין רב קומות בעיר ניו יורק, מתוך דירתה של חברה של אמו. קלפטון, שהגיע לדירה זמן קצר לאחר התאונה, היה הרוס ושבור בעקבות האירוע.
קולינס ניגן לקלפטון את השיר לפני שהשיר נכנס לאלבום. באותו הזמן, קלפטון ניגן לקולינס את שירו המפורסם שנכתב לבנו, Tears in Heaven.
ענת אסולין

ביוגרפיה

אסולין הפיקה לאורך השנים סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה במסגרת חברת ההפקות שלה, "ענת אסולין הפקות", ושמה לה למטרה לעודד יצירה מקורית המבטאת את ההוויה הישראלית במלואה. ב-1993 הפיקה אסולין את סרט הדרמה של חגי לוי "שלג באוגוסט", בו כיכב רמי הויברגר. באותה שנה הפיקה את סרטו של אנריקה רוטנברג "נקמתו של איציק פינקלשטיין", בכיכובם של משה איבגי ואסטבן גוטפריד, שנחל הצלחה וגרף שבעה פרסי אופיר, בהם לאסולין עצמה בקטגוריית הסרט הטוב ביותר.
ב-1995 הפיקה אסולין את סרטו של שבי גביזון "חולה אהבה בשיכון ג'", בו כיכבו משה איבגי, חנה אזולאי הספרי ושמיל בן ארי. גם סרט זה זכה להצלחה רבה בישראל ובעולם, וגרף שמונה פרסי אופיר, בהם לאסולין. 
בשנת 1999 יצרה יחד עם בעלה ארי פולמן, רני בלייר ואורי סיון את סדרת הטלוויזיה הדרמטית "שבתות וחגים" בערוץ 3, בכיכובם של אלון אבוטבול ויעל אבקסיס. הסדרה נחלה הצלחה, ושודרה במשך חמש עונות מלאות עד שנת 2004, במהלכן זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה.
בשנת 2001 הפיקה את "Made in Israel" של ארי פולמן, בכיכובום של מנשה נוי ויבגניה דודינה, שזכה לאהדה ולשבחים. 
ב-2003 הפיקה את סרטו השלישי של שבי גביזון, "האסונות של נינה", בכיכובם של איילת זורר ויורם חטב. הסרט זכה להצלחה בינלאומית מסחררת, גרף אחד-עשר פרסי אופיר, בהם לאסולין, והשתתף בפסטיבלים בינלאומיים. 
בשנת 2006 חברה בשנית לארי פולמן ולרני בלייר ויצרה והפיקה יחד עמם את סדרת הדרמה "פרשת השבוע", אשר שודרה בהוט 3 במשך שלוש עונות עד שנת 2009. הפיקה גם את "אבידות ומציאות" בבימויו של שבי גביזון, שגם כתב את התסריט יחד עם דנה מודן. הסדרה שודרה בשנת 2008 בשידורי "רשת" בערוץ 2. ב-2010 חברה שוב לרני בלייר והפיקה את הסדרה "אדמה", ששודרה בהוט.
אסולין היא אשתו של ארי פולמן.
ואט, מלך סאסקס

ואט (באנגלית: Watt) היה מלך ממלכת סאסקס בשלהי המאה השביעית ובראשית המאה השמינית. ככל הנראה ואט מלך לצד נות'הלם וכן לצד ברייני וייתכן שכל אחד מהם היה חבר במועצת זקנים (אלדרמן), והם שלטו יחדיו בממלכה.
פרטים מועטים ידועים אודות מלכותו של ואט, והוא מוזכר בשני צווים מלכותיים. ואט חתום כעד על צו מלכותי שהוציא נות'הלם בשנת 692. בצו זה נושא ואט את התואר "המלך ואט" (Wattus rex). צו נוסף עליו חתום ואד כעד הוא צו משנת 705 לערך (המועד המדויק של הוצאת הצו אינו ידוע). בצו מאוחר זה, אשר הוצא על ידי ברייני, הוא נושא את אותו התואר. על צו מאוחר זה חתום גם נות'להם, המכונה בצו "המלך נונה" (Nunna rex).
צו שלישי עליו הוא חתום (בתעתיק Uuattus rex - "אוואטוס המלך") מתוארך לשנת 775, וכיום סבורים כי צו זה מזויף, או כי מדובר בטעות והצו הוצא למעשה בין השנים 705–717.
הנריק, נסיך דנמרק

ביוגרפיה

הנריק נולד ב-11 ביוני 1934 בטאלנס, ז'ירונד שבצרפת, לאנדרה דה לאבורד דה מונפזאט ולרנה איבון דורסנו, בתם של מוריס דורסנו ומרתה גיי. בשנות ילדותו הראשונות התגוררה המשפחה בהאנוי שבהודו-סין הצרפתית, שם ניהל אביו כמה חברות תעשייתיות. בשנת 1939 חזרה המשפחה לצרפת, ובשנת 1940 התגרשו הוריו. בשנת 1948 החל אנרי את לימודיו בבית ספר תיכון בבורדו, ובשנת 1950 חזר שוב להאנוי. בשנת 1952 החל אנרי את לימודיו באוניברסיטת סורבון, ובשנת 1957 הוענק לו תואר במשפטים ובמדעי המדינה וכן בסינית ובוייטנאמית.
בשנת 1959 התגייס אנרי לצבא הצרפתי, ולחם עמו במלחמת אלג'יריה. בשנת 1962 הצטרף אנרי למשרד החוץ הצרפתי, ובשנת 1963 נשלח לשגרירות בלונדון, שם שהה עד לשנת 1967.
ב-10 ביוני 1967 התחתן אנרי עם מרגרטה, נסיכת הכתר של דנמרק, בתם של פרדריק התשיעי, מלך דנמרק ואינגריד, נסיכת שוודיה, וקיבל את התואר "הנריק, נסיך דנמרק".
בשנת 1972 מת חמיו פרדריק התשיעי, מלך דנמרק, ואשתו עלתה לשלטון במקומו כמרגרטה השנייה, מלכת דנמרק.
בשנת 2002 עזב הנריק את דנמרק, ועבר להתגורר באחוזתו בדרום צרפת, לאחר שבנו פרדריק, נסיך דנמרק מונה להיות המארח בסעודת ראש השנה החדשה, והנריק הרגיש שהוא נדחף הצידה ומושפל, על אף שהדגיש שהבעיה אינה של אשתו או בנו. מרגרטה טסה לצרפת על מנת לשכנעו לחזור, ואכן לאחר 3 שבועות חזר הנריק לדנמרק, אולם הוא לא השתתף כמצופה בחתונתם של וילם אלכסנדר, נסיך אורנז' ומקסימה זוריגיאטה סרוטי.
בשנת 2005 קיבל הנריק את התואר "הנסיך בן הזוג של דנמרק", על מנת להבדיל בינו לבין נסיכים אחרים במשפחה. ב-30 באפריל 2008 העניקה מרגרטה לבניה את התואר "רוזן מונפראט", מה ששימח מאוד את הנריק. ב-14 באפריל 2016 ויתר הנריק על התואר "הנסיך בן הזוג של דנמרק", וחזר לתוארו "נסיך דנמרק", משום שלדעתו תואר זה יותר הלם אותו בעת שהוא פנסיונר זקן ופחות מעורב בענייני הממלכה.
ב-6 בספטמבר 2017 הודיע בית המלוכה שהנריק סובל מדמנציה. הוא נפטר ב-13 בפברואר 2018 ממחלת הסרטן.
פגניות

פגניות (בעברית: עבודת אלילים) הוא מונח מערבי המתאר פולחנים ומנהגים של דתות פוליתאיסטיות לרוב, עתיקות וחדשות, מערביות ומזרחיות. הדתות הפגניות שונות זו מזו אך יש להן מאפיינים ייחודיים המבדילים אותם מהדתות האברהמיות.

פגניות בתקופה הרומנטית

המשיכה לדתות הטרום-נוצריות נמשכה גם בתקופה הרומנטית שהדגישה שיבה למסורות אותנטיות וחזרה אל הטבע. בתקופה זו התגבר העניין בפולקלור, אגדות עמים, מיתוסים עתיקים ופולחנים קדומים. כמו כן, נוסדו אגודות לחקר הפולקלור, המאגיה, ומנהגי דת וכישוף פגניים עתיקים. ציירים כגון דנטה גבריאל רוזטי, ויליאם הולמן האנט וג'ון ויליאם ווטרהאוס תיארו ביצירותיהם מגוון סצנות מיתולוגיות ופולקלוריסטיות. גם במוזיקה הקלאסית ניסו יוצרים להתחקות אחר מסורות פגניות, ולבטא את הקשר שלהן לטבע המשתנה. דוגמה ליצירה כזאת היא "פולחן האביב" של סטרווינסקי, המתארת טקס הקרבת קורבנות לכבוד בוא האביב והאופרות של ואגנר שנסובות סביב המיתולוגיה הנורדית.

משקעים פגניים בתרבות המודרנית

אף שהתרבות הפגנית נשכחה בחלקים גדולים של העולם, עדיין קיימות שאריות פגניות לא מעטות בתרבות העכשווית, במנהגים ובשפה. במיוחד ניכר רישומם של שמות אלים אף בתרבויות המונותאיסטיות השונות. שמות חודשים עבריים מסוימים כתמוז, אדר, כמו גם שמות גיבורים יהודיים כמו מרדכי (מורדוך), אסתר (אשתר) ועוד, הם למעשה שמות של אלים של אותה תקופה. יש שטענו שהשם "אלוהים" ברבים הוא שריד לתקופה הפגנית; לדעת אחרים זוהי תופעה לשונית של "ריבוי של כבוד" , ומתרחשת לאו דווקא ביחס לאלוהות (לדוגמה: "אני הבעלים של רכב זה"). בשפה העברית מוטמעים שמות אלים רבים וביניהם: אל, שחר, שלם, מות, ים, בעל, רשף, עשרת, כושר, חורון, ענת, וסער, אך לפחות בחלקם ככל הנראה שם האל נבע מהמקור הפרוטו-שמי לדבר שייחד אותו, ולא ששם הדבר נבע מכינוי האל.
מסורת שחוגגים עד היום היא חג המולד. הצבת עץ חג המולד מקורו במנהג פגני שמסמל את החיים באמצע החורף.
שמות ימות השבוע מקושרים ברבות מהשפות האירופאיות לשמות של אלים רומיים או נורדים, שריד לזיהוי שמקורו בתרבות היוונית של ימי השבוע עם גרמי השמיים, אשר עצמם זוהו עם אלים- כך למשל יום ראשון מזוהה ברבות מהשפות האירופאיות עם השמש, יום שני עם הירח, יום שלישי עם מרס, אל המלחמה הרומי או עם טיר, אל המלחמה הנורדי, יום רביעי עם מרקוריוס או אודין, יום חמישי עם יופיטר או עם תור, יום שישי עם ונוס או עם פריה, ויום שבת עם סטורנוס.
גם רבים משמות החודשים השנה האזרחית, שמקורם בתרבות הרומית, נקראים על שם אלים: שמו של חודש ינואר מקורו באל הרומי יאנוס. חודש מרץ משמו של האל מרס. חודש מאי משם האלה הרומאית מאיה. יוני מהאלה יונו, אשתו של יופיטר.
כביש 204

היסטוריה

הקטע הדרומי של הכביש, מירוחם דרומה, נפרץ בידי צה"ל החל משנת 1951, במסגרת סלילת הכביש לאילת דרך מכתש רמון. הכביש לאילת נחנך רשמית בפברואר 1954.
הקטע הצפוני של הכביש נסלל בשנת 1952 ונחנך בפברואר 1953, במסגרת סלילת כביש באר שבע - סדום. הוא נסלל כמעקף זמני המחבר את הכביש מסדום לכביש הנפט ובכך דחה את ההוצאות של סלילת כביש 25 מדימונה לבאר שבע. הכביש הפך את ירוחם לצומת דרכים מרכזית בנגב בשנות ה-50 וה-60. פתיחת כביש 25 מבאר שבע לדימונה, צמצמה את השימוש בקטע הצפוני של הכביש, בעוד הקטע הדרומי שימש את הדרך הראשית לאילת. במאי 1961 נסגר הקטע הצפוני לזמן מה לתיקון ובשנת 1963 בקשו ראשי דימונה וירוחם לשפצו ולהרחיבו. אולם מע"ץ ביקש לסלול כביש חדש במקום הכביש הישן ועל כן לא שפצו ולא בנה בו גשרים, למנוע את סגירתו בגלל שטפונות. בינואר 1966 תואר הכביש: "הקטע של 14 הקילומטרים בין דימונה לירוחם, איננו ראוי כלל להיקרא כביש. נותרו שם כ"מזכרת" חלקי אספלט מרופטים לכל האורך, אפילו ללא שוליים. בהמשך מצויים כ-4 קילומטר טובים מירוחם ושוב 15 קילומטרים גרועים ביותר".
הרחבת הכביש לכל אורכו נכלל בתוכנית של מע"ץ לשנת 1968 ושוב בתוכנית לשנת 1969 ויצא אל הפועל בשנים 1969-1970. הכביש נחשב לעדיף על פני הדרך המפותלת של כביש הנפט, במיוחד לאחר הרחבת הכביש. בפברואר 1973 נפתח קטע כביש 40 ממשאבי שדה לשדה בוקר והמעבר על כביש 204 התייתר. בעקבות זאת נסגר כביש הנפט והתנועה לירוחם עברה על הקטע הצפוני של כביש 204.
הכביש עובר בקער שבין קמר חתירה של המכתש הגדול לקמר חלוקים. תוואי הכביש עובר במשוער על דרך עתיקה, בין ממשית ועבדת. הכביש עובר בחלקו בתוואי 'דרך האתרים המקראית ולאורכו נמצאו מספר מצודות הישראליות בנגב כמן חרבת חלוקים וחרבת הרועה .
לב חופשי

השירים באלבום

האלבום "לב חופשי" הוא האלבום הראשון בקריירת הסולו של מוקי בו הוא בחר לשתף פעולה עם אמנים שונים, שהלחינו את שירי האלבום. השיר "לב חופשי", שהיה הסינגל הראשון שיצא בחודש אוקטובר 2013, הולחן על ידי דודו טסה. השיר זכה להצלחה במצעדים והגיע למקום השני במצעד הפזמונים השנתי של גלגלצ ווואלה ולמקום השישי במצעד של רשת ג'. חודשיים לאחר מכן יצא הסינגל השני "ילד של אבא", שהולחן על ידי יאיא כהן אהרונוב מלהקת הדג נחש. השיר נחשב ללהיט הגדול של האלבום ואף נבחר כשיר השנה של אקו"ם וזכה בתואר במצעד של וואלה וגלגלצ, במצעד של ערוץ 24 ותחנות הרדיו האזוריות ובמקום השלישי במצעד של רשת ג'.
דודו טסה הלחין גם את שיר הסיום של האלבום ("אוהב אותך יותר") ויאיא כהן אהרונוב הלחין שני שירים נוספים ("אם יש סיכוי", "מה תעשי איתי"). בנוסף השתתפו בלחני האלבום גם שלומי שבן, זאב נחמה, יזהר אשדות ויונתן גולדשטיין (ג'וני הקטן). בנוסף אירח מוקי את הזמרת שירי מימון בשיר "לראות הפוך".
באוקטובר 2014 קיבל מוקי אלבום זהב על מכירה של יותר מ-15,000 עותקים.
לאחר הוצאת האלבום יצא מוקי למסע הופעות ברחבי הארץ שנקרא "ילד של אבא". מסע ההופעות תועד ויצא כאלבום בשנת 2015.
הדיוויזיה ה-25 (ורמאכט)

הדיוויזיה הממונעת ה-25

הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1936 בלודוויגסבורג לצורך כיבוש חבל הריין, והועמדה תחת פיקוד הוברט שאלר-קלידה, שהוחלף ב-6 באוקטובר 1936 על ידי כריסטיאן הנזן. במהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-9 במסגרת הארמייה הראשונה בחזית המערבית. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-18 במסגרת הארמייה התשיעית, ובנובמבר 1940 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיה ממונעת. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-3 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, והשתתפה בקרב אומן ובקרב קייב. בספטמבר 1941 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השנייה, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-48. במהלך שנת 1942 לחמה הדיוויזיה בגזרה המרכזית במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, כחלק מקורפוס הפאנצר ה-47 והקורפוס ה-53 לסירוגין.

דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-25

ב-23 ביולי 1943 שונה שמה של הדיוויזיה לדיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-25. הדיוויזיה לחמה בתחילה כחלק מארמיית הפאנצר השנייה, ולאחר מכן כחלק מהארמייה הרביעית. במהלך מבצע בגרטיון לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-27 במסגרת הארמייה הרביעית, וביולי 1944 הושמדה הדיוויזיה על יד מינסק.
בסתיו 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש, על בסיס חטיבת הפאנצר ה-107, והועמדה תחת פיקוד הקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה הראשונה. בינואר 1945 לחמה הדיוויזיה במבצע נורדווינד, ובפברואר הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד קורפוס הפאנצר אס אס ה-11 במסגרת הארמייה התשיעית. באפריל השתתפה הדיוויזיה בקרב על ברלין, ולאחר מכן נמלטו שרידי הדיוויזיה מערבה ונכנעו לבעלות הברית המערביות.
לפנים משורת הדין

לִפְנִים מִשּׁוּרַת הַדִּין היא הנהגה המוטלת על האדם לעשות מֵעֵבר לחיוב המוטל עליו כלפי חברו, ולנהוג עמו במידת החסד. חז"ל בתלמוד אף מצאו אסמכתא להנהגה זו, אך חיובה אינו מן התורה.
ה'שורה' פירושו הקו שמסמל את החיוב הנדרש, ולפנים מן השורה, הכוונה לתת יותר מהחיוב. 
היפוכה של מידה זו היא ההתנהגות לפי שורת הדין ולפי ההלכה בלבד, ללא התחשבות בטובתו של הזולת.
ואדי פוכין (נחל)

ואדי פוכּין (לעיתים ואדי פוקין או ואדי אלפוקין, בערבית: وادي فوقين או وادي فوكين) הוא נחל הזורם בהרי ירושלים ונשפך לנחל עציונה. 
אל הוואדי זורמים תשעה (או אחד-עשר) מעיינות הנובעים בתחומו.
היישוב הפלסטיני ואדי פוכין שוכן לצד הנחל, ותושביו משתמשים בערוץ הנחל לחקלאות אורגנית].
שיכון ה' (בני ברק)

שיכון ה' הוא שכונה בבני ברק שהוקמה על ידי הפועל המזרחי בראשית ימיה של מדינת ישראל. השכונה גובלת בכביש גהה רחוב השומר ושכונת רמת אהרן.

היסטוריה

אבן פינה לשכונה הונחה בנובמבר 1949. המשתכנים הראשונים, קרוב ל-500 משפחות, נכנסו לבתיהם באמצע 1951. הבתים חוברו לרשת החשמל רק מעל שנה לאחר אכלוס הבתים. בשנת 1956 התגוררו בשכונה כ-700 משפחות, רובן מאנשי הציונות הדתית. בשנת 1964 היו בשכונה כ-800 משפחות.
חלק מבתי האזור כונה "שכונת מרמורש" ויועד ליוצאי אזור מרמורש שברומניה. מספר בנינים ברחוב צירלזון בשיכון מכונים "רמת לעלוב".

בתי כנסת ורבנים

בשנת 1953 הונחה אבן הפינה לבית הכנסת המרכזי בשכונה, שתוכנן על ידי יעקב נטל. בשכונה היה גם בית כנסת של פועלי אגודת ישראל.
בשנת 1964 התקיימו בשכונה, בנוסף לבית הכנסת המרכזי, בית כנסת של יוצאי טריפולי, שלושה מנייני תימנים, מניינים של גור, סאטמר, צאנז וחוג חתם סופר וכן מניין של יוצאי פולין בשם "בית יצחק".
בשנת 1952 התמנה הרב נתן צבי פרידמן כרב השכונה. טקס הכתרה רשמי התקיים במאי 1953 עם הנחת אבן פינה לבית הכנסת. לאחר פטירתו, בשנת 1993, מילא את מקומו בנו, הרב יעקב פרץ פרידמן. בשנת 2008 נפטר הרב יעקב פרץ פרידמן ואת מקומו ממלא חתנו הרב מרדכי בונם זילברברג, אף הוא בוגר ישיבת פוניבז'.

מוסדות חינוך

בשכונה היה בית ספר ממלכתי דתי ותלמוד תורה של בעלזא. כן נמצא בשכונה מוסד אחוזת שרה.

תושבי השכונה

בשכונה התגורר זבולון המר, שעל שמו רחוב בשכונה. כן התגוררו בה אברהם שלום שאקי וראובן אהרונוביץ'.
בלוויו היל

גאוגרפיה

בלוויו היל ממוקם כחמישה ק"מ מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, באזור הפרוורים המזרחיים. הוא גובל במזרח ברוז ביי, בצפון בפוינט פייפר, במערב בפרוורים אדג'קליף, פדינגטון וולהרה ובדרום בבונדיי. בדרומו של הפרוור עובר פארק קופר, גן ציבורי צר וארוך שנמתח לאורך ערוץ נחל מצוקי. הפארק כולל מגרשי ספורט, אזורי פיקניק, שביל הליכה ומחסות גשם עשויי פיברגלס, המוסווים בין הצוקים.

היסטוריה

בלוויו היל נוסד במאה ה-19, כשמהגרים אירים קראו למקום ויניגר היל (Vinegar Hill), על שם מרד ידוע באירלנד ב-1798. בעקבות מחאתו של המושל הכללי דאז לכלן מקוורי, הוא החליט לשנות את שם הפרוור לבלוויו היל - מצרפתית, גבעת הנוף היפה. בתחילת המאה ה-20 עבר בפרוור קו חשמליות, שנסע מאזור העיר דרך רחוב אוקספורד, ובבונדיי ג'נקשן פנה דרך בלוויו היל בדרך לבונדיי.

תרבות

בלוויו היל נחשב כפרוור עשיר, כשחציון ערך הנכסים בו עולה על 3.5 מיליון דולר אוסטרלי, נכון ל-2011. במדד ערך הבתים, הוא הפרוור השני הכי יקר בסידני, שני אך לווקלוז הסמוך לו. בלוויו היל ניתן לציון בריכוז יהודי גדול - אחוז הדרים בו המגדירים עצמם כיהודים הוא 24.5 אחוז (כמעט רבע) - זאת לעומת יחס היהודים לכלל האוכלוסייה בסידני רבתי, שעומד על 0.9 אחוז בלבד. בפרוור בית ספר יהודי, מוריה, שנחנך בשנת 1952.
בפרוור שמונה בתים שנמצאים במרשם הנכסים של המדינה. הוא מציג מספר רב של סגנונות אדריכליים, כגון ויקטוריאני, ארטס אנד קרפטס ועוד. הפרוור היה בעבר ביתה של השחקנית טוני קולט ובעלה.
לז ארק

לז ארק (צרפתית: Les Arcs) הוא אתר סקי בהרי האלפים של מחוז סבואה, צרפת. האתר הוא חלק ממרחב הגלישה פרדיסקי (Paradiski), המשותף עם אתר הסקי לה-פלאן. האתר נמצא מעל העיירה בור-סן-מוריס (Bourg-Saint-Maurice). 
באתר פועלות 54 מעליות סקי והוא מכיל 106 מסלולי סקי באורך כולל של 200 ק"מ, בגובה 810 עד 3,225 מ'. באזור הגלישה פרדיסקי ישנם מסלולים באורך 425 ק"מ. את אתר הסקי משרתים ארבעה כפרים, שנבנו במיוחד עבור גולשי הסקי: ארק 1600, ארק 1800, ארק 1950 ו- ארק 2000.