לילית אפורה

היסטוריה של המין ומיון

הלילית האפורה חוברת לסוג "לילית" ממשפחת הינשופיים, שבה יש 24 מינים נוספים.
גודלה הניכר של אוכלוסיית הלילית האפורה הצפון-אמריקנית בעבר, תרם כפי הנראה לעובדה כי תוארה לראשונה בשנת 1772 על ידי חוקר הטבע יוהאן ריינהולד פורסטר (Johann Reinhold Forster), באזור מפרץ הדסון שבאונטריו, קנדה. הקן הראשון של הלילית האפורה תועד בשנת 1826 על ידי ג'ון ריצ'רדסון (John Richardson) באזור ימת הדובים הגדולה (Great Bear Lake) שבטריטוריות הצפון-מערביות של קנדה. אוכלוסייה זו הפכה ברבות הימים לתת-המין Strix nebulosa nebulosa, ולמין עצמו הצטרפו שני תת-מינים נוספים: האחד, S. n. lapponica, ששמו ניתן לו על ידי חוקר הטבע השוודי קארל פטר טונברג (Carl Peter Thunberg) בשנת 1798, 26 שנים לאחר שתועד תת-המין הראשון, והשני, S. n. yosemitensis, אשר הופרד מתת המין הראשון על סמך מחקרי דנ"א ומאפיינים התנהגותיים.

תפוצה ובית-גידול

תפוצת הלילית האפורה מתפרשת על פני חצי הכדור הצפוני בחלקים מאירואסיה ומצפון אמריקה. היא מין הלילית היחיד שחי הן בעולם החדש והן בעולם הישן, ואחד ממיני דורסי הלילה המעטים החיים בשני חלקיו של האזור ההולארקטי (האזור הנארקטי והפליארקטי). היא שוכנת ביערות הטייגה, ומעדיפה במיוחד לשהות ביערות האשוחית והאורן, המשקיפים על שטחים פתוחים שבהם היא יכולה לצוד, כגון ביצה מיוערת, כרי דשא או אזורי בירוא יערות.

התנהגות

גודל גופן ומשקלן של הלילית האפורה ושל רבים ממיני דורסי הלילה, מאפשרים להם לעוף בקלילות. מערכת שיווי המשקל של הלילית האפורה מאפשרת לה לעמוד ביציבות גם על ענפי עץ דקיקים הגדלים בצמרתו.
כרוב דורסי הלילה, וכנובע משמם, הלילית האפורה פעילה בעיקר בשעות הלילה, ולעיתים גם בדמדומי הערב ולפני עלות השחר. בעונת הרבייה היא פעילה לעיתים גם בשעות היום. בזמן מנוחה, היא מצטנפת על ענפי עץ, לרוב בסמוך לגזעו או לחופתו, ומקפלת קמעה את פרצוף השמע שלה כדי להסתוות באופן אופטימלי.

צלילים

הלילית האפורה משמיעה את קולה בתדירות השונה מזו של רוב דורסי הלילה. קריאתה מורכבת מסדרת המיות עמוקות, שוות אורך ומרווח, אשר מספרן יכול להגיע עד ל-12. כל סדרה נמשכת כ-6 עד 8 שניות, ומרווח הזמן הממוצע ביניהן הוא 33 שניות.
קריאת הזכר נמשכת בין 8–10 שניות ומורכבת מרצף של 10–12 המיות רכות ועמומות מעט, והמרווח ביניהן הוא כ-0.6 שניות. קריאתו מתחילה באופן חרישי ובהדרגה מתווספות לה עוד ועוד המיות. המיית הזכר יכולה להישמע בלילות שקטים עד מרחק של כ-400 מטרים. לזכר צורה נוספת של ביטוי קולי, שאותו הוא משמיע לעיתים קרובות ליד הקן, כאשר הוא מביא לבת זוגו מזון או כאשר הוא מתעתד להזדווג איתה. תקשורת זו נשמעת אף היא כרצף המיות עמוקות, אך מהירות יותר.
קריאת הנקבה דומה לזו של הזכר, אך היא צרודה למדי וצלילה גבוה יותר. קריאה זו שכיחה אצל נקבות רווקות ולפעמים מושמעת גם בעת ההזדווגות. היא משמיעה מעין ציוץ כאשר היא מפצירה בזכר להגיש לה מזון או כשהיא מנסה לתקשר עם פרט רחוק ממנה.
הגוזלים מפיקים צווחות בנות הברה או שתיים, והבוגרים משמיעים צלילים נוספים שהם קרקורים, ציוצים וקולות גרוניים.

טריטוריה ונדידה

גודל הטריטוריה של הלילית האפורה מותנה בכמות המזון המצויה בשטח, בצורת השטח ובגורמים נוספים. במקרים אחדים תועדו טריטוריות שגודלן נע בין 10 ל-25 קמ"ר, ומנגד תועדו טריטוריות קטנות יותר בגודל 2.6 קמ"ר ואף בגודל 0.47 קמ"ר. ללילית האפורה אין נטייה לנדוד, אלא לדור במקום מסוים לאורך זמן, כל עוד המזון מצוי בו. הצורך לנדוד מושפע מהתנודות בגודל אוכלוסיית הטרף המצוי בקרבתה: בתקופות חורפיות שבהן ניכר מחסור בטרף, היא תרה אחר מקום שבו הטרף מצוי בשפע רב יותר, ולפיכך היא משתקעת באזורים המרוחקים מגבולותיה הרגילים. ניתן למצוא אותה במקומות שונים, כגון במדינת ניו יורק, בצפון נורווגיה, בדרום פולין, באוקראינה ובצפון-מזרח גרמניה.

תזונה

בשל גודלה, מתמחה הלילית בציד נברנים – מכרסמים קטנים הדומים לעכבר, המהווים כ-98% מהתפריט שלה. במניטובה, אחת מפרובינציות קנדה, היא ניזונה בעיקר מנברן השדות מהמין Microtus pennsylvanicus. עם זאת, במקומות שבהם הנברנים אינם מצויים, מהווים בעלי חיים אחרים את חלק הארי של מזונה: בקליפורניה לדוגמה, היא ניזונה ממינים ממשפחת Geomyidae, הגדולים באופן ניכר מהנברנים. לעיתים טורפות הליליות חדפים ולעיתים נדירות גם ציפורים אחרות, צפרדעים וחסרי חוליות כגון חיפושיות, ואף פגרי יצורים גדולים יותר.
בדומה לדורסי לילה אחרים, מעדיפה הלילית האפורה לשחר לטרף ממקום גבוה. היא משקיפה לעבר שטח הציד שבקרבתו היא אורבת, ומאזינה לסובב אותה בעזרת פרצוף-השמע הגדול שלה. חוש שמיעתה החד מאפשר לה לאתר את מיקומו המדויק של הטרף, גם אם הוא חבוי תחת שכבת שלג בעובי של 25 ס"מ ובמרחק 30 מטרים. חוש הראייה שלה חד אף הוא, והיא מסוגלת להבחין בטרף הנמצא במרחק של עד כ-90 מטרים ממנה.
כאשר הלילית מאתרת טרף אפשרי, היא דואה מעליו מספר רגעים, מתנפלת עליו בצלילה, לופתת אותו ברגליה ומסתייעת בטפריה השחורים והארוכים כדי ללפות שטח נרחב מגופו. יש בכוחה לשבור קרום שלג המסוגל לשאת אדם שמשקלו כ-80 קילוגרמים, ובכוחה לחדור לעומק של כ-45 סנטימטרים. בזמן הצלילה מותירה הלילית האפורה סימנים על השלג באמצעות כנפיה, המעידים על הימצאותה באזור.
לילית אפורה יחידה מסוגלת לצרוך כ-1,400 נברנים בשנה. כאשר היא חשה רעב, החשש שלה מבני אדם פוחת. דוגמה מובהקת לכך היא תיעוד של לילית אפורה מפנסילבניה שצדה טרף סמוך מאוד לקרבת בני אדם, ואף הסכימה ליטול מידיהם פגרי עכברים שהוצעו לה.

רבייה

תהליך החיזור של הזכר אחר הנקבה, מתבצע כאשר הלה נושא בפיו בשר ציד בתקווה כי הנקבה תיאות לקבל את מנחתו. אם תקוותו מתממשת, נוצר ביניהם קשר שבמהלכו הם מזדווגים. רוב בני הזוג הם מונוגמיים כל עוד נמשכת עונת הרבייה. הם מצטנפים יחדיו על ענפי העץ ובדרך זו הם מפגינים את חיבתם זה לזו.
מין זה אינו בונה את קניו בעצמו, כך שזוגות רבים של ליליות אפורות נוטים לקנן בקנים שננטשו על ידי עופות אחרים, כגון העקב, הנץ גדול והעורב השחור. על אף שהלילית אינה צריכה להשקיע מאמץ בבניית הקן, שכרה יוצא בהפסדה, שכן לעיתים קרובות הביצים נשברות כתוצאה מנפילתן ממבנהו הרעוע של הקן הנטוש, שאינו עומד במעמסת הקינון. לכן, כאשר היא מוצאת מקומות קינון כגון גזע עץ שבור, סבך הנוצר ממחלת הצמחים מטאטא המכשפה, וקנים שנוצרו על ידי אדם, גוברים הסיכויים להישרדות מקום הקינון. לעיתים רחוקות היא מקננת גם על סלעים, בתוך גומחות בקרקע הסמוכות לגזע עץ, על גבי ערימות חציר ובמבנים. כשהמזון אינו מצוי בשפע, זוגות אחדים מעדיפים לא לקנן כלל וכלל.
הטלת הביצים נעשית בדרך כלל בין מחציתו של חודש מרץ לחודש אפריל, ולפעמים יכולה להתמשך עד חודש יולי. גודל התטולה הוא לרוב כ-3 עד 6 ביצים. צבען צחור כשלג ומשקלן כ-50 גרם. בדומה לגודלה של הטריטוריה, כך גם גודל התטולה מושפע אף הוא מזמינות המזון. לפיכך ציפור רעבה שבחרה לא לנדוד, עלולה לספק תטולה קטנה במיוחד, או להימנע מרבייה כלל וכלל. הטלת הביצים בקן, מתבצעת בהפרש של יום עד שלושה בין אחת למשנייה. הנקבה נשארת בקן ודוגרת באופן רצוף על הביצים. כעבור חודש, בוקעים הגוזלים במרווחים שווים למרווחים שבהם הוטלו הביצים. הטיפול בצאצאים נעשה בשיתוף פעולה בין הזכר לנקבה: לאחר ההטלה היא מגדלת את גוזליה, ועוזבת אותם רק כדי לעשות את צרכיה ולפלוט צנפות. הזכר יוצא לתור אחר מזון, ובחזרתו הוא מאחסן את עודפי המזון על שפת הקן. במשך תקופת הקינון משפחת הלילית האפורה צורכת כ-15 עד 25 נברנים ביום. על כן, כדי לשמר את כוחותיו, ניזון הזכר מטרף בגודל קטן, ואת רוב הטרף הגדול שלכד הוא מביא לקן. הנקבה חותכת פיסות קטנות מן הטרף ומאכילה את הגוזלים. עם גדילתם נאלץ הזכר לצוד אף במשך היום כדי לספק את דרישות בני משפחתו. כאשר אינו תר אחר טרף, הוא נח בעלוות עץ סמוך.
הגוזלים נולדים עיוורים. פלומתם לבנה, עורם ורוד, גוון עיניהם צהוב בהיר ומשקלם כ-40 גרם. הם פוקחים את עיניהם בהגיעם לגיל ארבעה עד שישה ימים. במשך הזמן מופע הנוצות אפור יותר, ומוכתם בלבן, וכן פניהם עוטות גוון אפור כהה. במשך השבועיים הראשונים לחייהם, אמם מקפידה על ניקיון הקן. היא בולעת שאריות מזון, קליפות ביצים, צנפות ואת לשלשת גוזליה.
עם הגיעם לגיל שבועיים משקלם מגיע לכחצי קילוגרם, ובסביבות מחציתו השנייה של החודש הראשון לחייהם (20–29 יום), הם מוסיפים כ-100 גרמים למשקלם ומתחילים לחקור את סביבת הקן, אף על פי שאינם מסוגלים עדיין לעוף. הם יוצאים בהדרגה מהקן, כיוון שכל אחד מהם בוקע בזמן אחר ונמצא בשלב התפתחותי שונה. הגוזלים צועדים בעידוד האם על שפת הקן, טופחים בכנפיהם ואוחזים בקצותיו עם טפריהם, עד אשר הם אוזרים אומץ וקופצים ממנו. בדרכם חזרה הם מפעילים את כושר הטיפוס שלהם, כיוון שהם נאלצים לשוב לקן במעלה העץ. אמם מגוננת עליהם בחירוף נפש, ומרחיקה באיומים כל פולש. אם איומיה נופלים על אוזניים ערלות, מצטרף הזכר לפעילות והם מסתערים יחדיו על כל יצור המהווה סכנה לגוזליהם. בני זוג נצפו תוקפים עורבים שחורים ליליות אפורות, עקבים אדומי-זנב, ניצים גדולים, אוחים ענקים, קויוטים ואף בני אדם.
הזכר מתחיל להאכיל את הגוזלים בעצמו באופן הדרגתי, בשעה שהנקבה מחפשת טרף לעצמה או מסייעת לו. בשבוע החמישי או השישי לחייהם מסוגלים הגוזלים לעוף היטב, ובעת ההיא אמם עוזבת את הקן ומותירה אותם תחת השגחת האב אשר ממשיך להאכילם עד השבוע ה-13–20 לחייהם, שבו הם כבר עצמאים לחלוטין ומסוגלים ללכוד את מזונם בעצמם.
במהלך שנתם הראשונה, הופכים הגוזלים לבוגרים מבחינה מינית, עם זאת הם נשארים בקרבת הקן עד גיל 4–5 חודשים. כאשר ניסיון הקינון אינו צולח, מנסה הנקבה לעיתים להזדווג פעם נוספת. (לא ידוע אם היא מזדווגת עם הזכר הראשון). פעולה זו תלויה במצבה הגופני ובכמות המזון המצויה בבית גידולה.
חוקרי הלילית האפורה גילו התנהגות חריגה בקרב מספר זוגות. במקרה אחד, בני הזוג העדיפו להשקיע מאמץ רב בגידול גוזל עיוור, ובמקרה אחר סעדה הנקבה גוזל פצוע עד שהיה מסוגל לעוף. במקרה אחר, הניחו החוקרים גוזל נטוש סמוך לקן, בתקווה כי בני הזוג יאמצו אותו. לאחר יומיים החל הזכר להאכיל את הגוזל כאילו היה בנו. התנהגות זו מוגדרת כחריגה במיוחד בעת מחסור. כאשר מקורות המזון מצומצמים, מעדיפים בני הזוג את הגוזל החזק והגדול על פני אחיו החלש והקטן, כדי לאפשר לפחות את הישרדותם של חלק מבני הקן.

איומים ושימור

על פי איגוד השימור העולמי (IUCN), מצב שימור המין נכון לשנת 2012, מוגדר "ללא חשש", בשל תפוצתו רחבת הידיים ויציבות האוכלוסייה. עם זאת, תת-המין S. n. yosemitensis, אשר אוכלוסייתו מונה כ-200 עד 300 פרטים, מוגדר על ידי "מחלקת חיי הבר והדגה של קליפורניה" (California Department of Fish and Wildlife) כמין הנתון בסכנת הכחדה.
בשנת 2004 מנתה האוכלוסייה העולמית כ-60,000 פרטים בערך: האוכלוסייה האירואסיתית מנתה כ-4,400 זוגות, ובחורף 2004–2005 דווח במינסוטה על קיומם של כ-10,000 זוגות, כמות ההופכת את תת-המין הצפון אמריקני לשכיח ביותר.
המין מוגן בחוק הפדרלי של ארצות הברית ובחוק המדינתי של אלסקה. במקומות אחדים, זוכה הלילית לתמיכה באמצעים שונים, כגון הקמת קנים מלאכותיים – שיטה שזכתה להצלחה בשוודיה ובקנדה.
בתקופות שבהן ישנו מחסור במזון, נאלצות הליליות האפורות לנדוד לאזורים אחרים כדי להשביע את רעבונן. המאמץ והרעב פוגעים בחוסנן הגופני של חלק מהליליות ולעיתים הן נמצאות על סף מוות. רבות מהן אורבות לצד הכביש אחר מכרסמים הנוברים באשפה המושלכת אל תעלות הניקוז. כתוצאה מכך, קרבתן לכלי הרכב הנעים בכביש מסכנת את חייהן (איום שאינו אופייני בבית גידולן הצפוני). הלילית האפורה נוהגת לצוד כשפניה מופנות לעבר הקרקע, ובמקרים רבים היא נפגעת גם בשל סיבה זו מרכב קרב, מעמודים ומקווי חשמל. כתוצאה מכך היא סובלת לעיתים קרובות משברי כנף ורגליים ומנזקי אוזניים בלתי הפיכים, המשבשים את חוש השמיעה שלה. הם פוגעים ביכולתה לאתר את מיקומו המדויק של טרפה ומקטינים את סיכויי הישרדותה בטבע.
השימוש בחומרי הדברה וכריתת עצים, הם גורמים נוספים המאיימים על גודל אוכלוסיית הלילית האפורה ביערות הצפון. כאשר הבירוא מנוהל באופן יעיל, מצליחה הלילית האפורה להסתגל לתנאי המחיה הסובבים אותה. על פי אחת מתוכניות השימור במניטובה, חוטבי העצים אינם כורתים את העצים הנמצאים מסביב לעץ הקינון והם דואגים להותיר מקבצי עצים המחוברים במסדרונות אקולוגיים.
הלילית האפורה משמשת כטרף לאויבים רבים: האויב העיקרי שלה הוא אוח וירג'יניה, אשר כבד ותוקפני ממנה ונוטה לתקוף כאשר קיים מחסור בטרפו – ארנבת השלג (Lepus americanus) ומיני שכוויים. כמו כן, חייה וחיי צאצאיה מאוימים גם על ידי הנץ הגדול, העקב רחב-הכנפיים (Buteo platypterus), העקב אדום הזנב, הדוב השחור האמריקני, העיט הזהוב, הדלק האמריקני (Martes americana), השונר הקנדי והעורב השחור. אויבים נוספים המאיימים עליה, הם מחלות קטלניות כגון קדחת מערב הנילוס.