google/wiki40b huggingface dataset:
ארכייב

1994-1997: השנים הראשונות

ארכייב הוקמה בשנת 1994 בידי דריוס קילר ודני גריפית'ס, שהיו במקור חברי הרכב הברייקביט הבריטי || Genaside. יחד עם הזמרת רויה אראב והראפר רוסקו ג'ון, הלהקה הוציאה בשנת 1996 את אלבומה הראשון, Londinium. האלבום שילב טריפ-הופ, מוזיקה אלקטרונית, ברייקביט, עם השפעות קלות של בארוק וקלאסיקה.
האלבום השיג הצלחה בינונית, אך בעקבות חילוקי דעות אומנותיים, הלהקה התפרקה מאוחר יותר באותה שנה. במגזין המוזיקה Q, כתב פיטר גבריאל "לונידיניום היה אחד מהאלבומים האהובים עלי ביותר השנה".
בשנת 1997 צרפו קילר וגריפית'ס אל ההרכב את הזמרת סוזן וודר, ויחד איתה הוציאו את אלבומם השני, Take My Head שהכיל מוזיקת פופ וטריפ-הופ, והיה מלודי בהרבה מקודמו. בעקבות חילוקי דעות מזויקליים עם מספר לא מבוטל של מפיקים שאיתם ניסו קילר וגריפית'ס לעבוד על האלבום, הלהקה הגדירה את האלבום כפחות מועדף עליה מבין כל אלבומיה.

2000-2004: עם הסולן קרייג ווקר

בשנים 2000-2001 החלו גריפית'ס וקילר להקליט רצועות דמו להפקה הבאה שלהם. הם פרסמו מודעה במגזין המוזיקה Mojo, בחיפוש אחר סולן חדש ללהקה. קרייג ווקר ענה למודעה והחל לעבוד באופן מידי עם הלהקה, על לחן שכתב קילר, שעתיד להיקרא Again. בין השנים 2002 ו-2005, הוציאה הלהקה עם ווקר שלושה אלבומי אולפן, והשיגה הערכה גדלה, והכרה גדולה יותר בצרפת ופולין, בהן כבר הייתה מפורסמת. שלושת האלבומים- You All Look the Same to me, Noiseו-Michel Vaillant היוו מפנה בסגנון המוזיקלי של הלהקה, שעברה מטריפ-הופ ואלקטרוניקה לכיוון של מוזיקה פסיכדלית ורוק מתקדם. Michel Vaillant היה פסקול לסרט צרפתי שיצא לאקרנים בנובמבר 2003.
בנובמבר 2004, ארכייב החלה את סיבוב ההופעות Noise באירופה מבלי ווקר, ונכתב באתר הלהקה כי ווקר עזב את ארכייב בעקבות מחלוקות אישיות עם שאר חברי הלהקה. בנוסף, נכתב כי דייב פן יחליף את ווקר בסיבוב ההופעות.

2005 ועד היום: עם הסולן פולארד ברייר

בזמן סיבוב ההופעות Noise, פגשו קילר וגריפית'ס את הזמר פולארד ברייר, באחת מהופעותהם בווינה שבאוסטריה. השלושה החלו להקליט יחדיו בלונדון, בספטמבר 2005.
תקופה חדשה נפתחה בארכייב עם אלבומה השישי Lights, בה השתתפה גם הזמרת מריה קיו, מלהקה עם דמות מרכזית בקדמת הבמה, להרכב בו שלושה אנשים כותבים תורמים יחדיו ליצירת סאונד חדש. האלבום יצא במאי 2006, וזכה לביקורות טובות בצרפת, שווייץ, יוון ופולין. בסיבוב ההופעות Lights, נמכרו כל הכרטיסים לרוב ההופעות, והלהקה זכתה להערכה גבוהה בפסטיבלים ברחבי אירופה.
במאי 2009, הוציאה הלהקה את מה שנחשב לאלבום הטוב והעוצמתי ביותר שלה,  Controlling Crowds I-III. האלבום השיג מקום ראשון במצעדים בצרפת למשך שבוע, וכמו כן מקום ראשון ביוון, מקום שני בשווייץ ומקום חמישי בלוקסמבורג. ההפתעה הגדולה של האלבום הייתה חזרתו של אחד מחברי הלהקה המקוריים- רוסקו ג'ון. 
בספטמבר 2009, הוציאה להקה את האלבום Controlling Crowds: Part IV.

ארכייב וישראל

ביולי 2010, הייתה אמורה הלהקה להגיע לשתי הופעות בישראל. ההופעות בעזה ובלבנון בוטלו חודש לפני התכנון לדברי הלהקה בשל "נסיבות בלתי צפויות", אך ככל הנראה בוטלו ההופעות בעקבות אירועי המשט הטורקי לעזה.
חיים נוי

חיים נוי (נולד בתל אביב בשנת 1946), עיתונאי ועורך. 
אביו של נוי היה העיתונאי שבתי פורטנוי, מוותיקי ידיעות אחרונות. 
נוי עבד בעתי"ם, סוכנות החדשות הישראלית החל מ-1969. את דרכו המקצועית הוא התחיל ככתב בבתי המשפט, עורך חדשות, עורך חדשות ראשי ומרכז המערכת. הוא מונה לעורך הראשי, ולמנכ"ל ב-1998.
לאחר סגירת הסוכנות על ידי בעלי העיתונים בסוף 2003, נוי המשיך עד אפריל 2004 במסגרת מפעיל החברה ולאחר מכן עם החברה שקנתה את הפעילות העסקית. כאשר פרש הוא מונה לעורך הראשי של מיזם התקשורת הבינ"ל אי.פי.איי, סוכנות העיתונות הישראלית.
נוי נשוי למשוררת והפסלת מיכל הירש נוי, והם מתגוררים ברמת-גן. 
בשנים האחרנות עוסק נוי בכתיבת רשימות ביקורת בנושאי תרבות ואמנות, ובעיקר סיקור הצגות תיאטרון שונות ומופעי אופרה . רשימותיו מתפרסמות, בין השאר, באתרי אינטרנט ובלוגים שונים,ובכללם news1, דה מרקר קפה, מאמרים, יו-פוסט, ועוד.
עובד אייזנברג

עובד אייזנברג (13 ביוני 1896 – 17 ביוני 1956) היה איש ציבור ופעיל ציוני ביישוב.

ביוגרפיה

עובד אייזנברג נולד ברחובות, בנם של בלהה ואהרון אייזנברג, ממייסדי העיר, ואחיו של בן כרמי אייזנברג. למד בבית מדרש למורים בירושלים והחל את דרכו בפעילות ציבורית מקומית ברחובות ובעבודת חקלאות. בעשור הראשון של המאה ה-20 היה מנהל חוות סג'רה שבגליל התחתון. רעייתו הייתה מיכל כהן, בתו של המורה יצחק כהן, ממקימי העיר.
אייזנברג כיהן כחבר ויו"ר הנהלת אגודת הפרדסנים "פרדס" ברחובות. ממייסדי תנועת המכבי ברחובות, יו"ר הסתדרות החקלאים בעיר, חבר מועצת העיר ומחזיק תיק החינוך. מ-1943 היה חבר נשיאות ועד האיכרים. היה ממייסדי בית הספר התיכון החקלאי בפרדס חנה ושימש כחבר הוועד המנהל שלו. היה גם חבר הוועד המנהל של בית הספר הריאלי בחיפה. היה ממייסדי תיכון רחובות. כן היה חבר מועצת אורט. כיהן גם כחבר המועצות הממשלתיות לכוח האדם ולחקלאות בישראל. בקונגרס הציוני ה-21 שהתקיים בז'נבה השתתף כציר. כתב מאמרים על תולדות היישוב החקלאי במספר עיתונים חשובים, בהם "בוסתנאי", "הארץ" ו"הבוקר".
אייזנברג הקים לזכר אביו מושב ליד רחובות - רמת אהרן אייזנברג, שמאז התרחבה ומהווה כיום שכונה בתוך העיר. הוא גם הוציא את ספר זיכרונותיו של אביו, "ספר אהרן איזנברג".
עובד אייזנברג נפטר בשנת 1956 ונקבר ברחובות. אשתו מיכל נפטרה ב-1959.
הותיר שלוש בנות ובן.
מזימות זרות

עלילת הסרט

גיבורת הסרט היא סילביה ברום, ילידת ניו יורק אשר גדלה במדינה האפריקאית הבדיונית מאטובו ומשמשת כמתורגמנית באו"ם. שליט מאטובו, אדמונד זואני, נחשד על ידי ארצות הברית בביצוע פשעי מלחמה בארצו לאחר שהפך ממשחררה לרודן. זואני עצמו צפוי להופיע בפני העצרת הכללית של האו"ם כדי להציג את טיעוניו כנגד ההאשמות.
לאחר שאיום ביטחוני גרם לפינוי מטה האומות המאוחדות חוזרת בלילה ברום כדי לאסוף את חפציה. באותה העת ברום שומעת במקרה מזימת רצח, אך כאשר הדוברים מבחינים בה היא בורחת מהבניין. למחרת, במסגרת עבודתה, מזהה ברום ביטויים מסוימים מהשיחה ששמעה בליל אמש ומתחילה לחשוד כי מטרת המזימה היא להתנקש בחיי זואני. היא ממהרת לדווח זאת לגורמי האבטחה, אשר קוראים בתורם לאנשי השירות החשאי כדי לחקור את המקרה, להגן על ברום ועל זואני עצמו. 
עם התקדמות העלילה מגלים הצופים וחוקרי השירות החשאי יותר ויותר פרטים מרשיעים על ברום עצמה, כי הייתה חברה בארגון לוחמת גרילה מחתרתי במאטובו, כי משפחתה נהרגה ממוקשים שהונחו על ידי אנשי זואני ואף כי הייתה מעורבת במערכת יחסים רומנטית עם אחד מיריבו הפוליטיים של זואני. עם זאת מוצא עצמו הסוכן החשאי הממונה עליה, טובין קלר, נמשך אליה יותר ויותר ולבסוף הוא מגן עליה, על אף החשדות.
העלילה מגיעה לשיאה עם נאומו של זואני בפני עצרת האו"ם וניסיון ההתנקשות. אנשי השירות החשאי מבריחים אותו במהירות למבטחים, או אז מנסה ברום לנקום בו על אשר עולל למשפחתה ולעמה, אך הסוכן קלר מצליח לעצור אותה לפני שתרצח אותו. לבסוף מתגלה כי ההתנקשות הייתה תעלול פוליטי מבוים מצד זואני עצמו כדי להגביר את אמינותו בפני האו"ם. זואני נחשף ומועמד לדין על פשעיו, בעוד שברום מסולקת מארצות הברית וחוזרת לביתה במאטובו.

הסרט והמציאות

המדינה הבדיונית מטובו היא ככל הנראה המקבילה למדינה זימבבואה, ומנהיגה הדמיוני זואני הוא ככל המקביל לנשיא הרפובליקה של זימבבואה רוברט מוגבה.
גיא אוני (ספר)

תקציר העלילה

פאניה עוזבת את רוסיה בעקבות הפוגרומים שהתרחשו שם. היא חזתה במות הוריה, נאנסה ונכנסה להריון כבר בגיל 15. פאניה החליטה לעלות לארץ ישראל בעקבות חלומו של אביה - לעלות לארץ ישראל, אך הוא עיכב את יציאתו מפני שציפה לבנו לוליק (ישראל), אחיה של פאניה, שנחטף בגיל 12 לשירות בצבא הצאר. מאז חזר לביתם, סבל מבעיות נפשיות המתבטאות בחוסר תקשורת ובפחד מתמיד מאנשים. אחיותיה הגדולות של פאניה היגרו לאמריקה. לבסוף, ביחד עם בתה תמרה שנולדה כתוצאה מהאונס, דודה ואחיה, הם עולים לארץ ישראל. שבועיים לאחר שהגיעה ליפו פגשה פאניה את יחיאל. פאניה הייתה זקוקה למישהו שיעזור לה לגדל את ילדתה. יחיאל, מצד אחר, הוא אלמן ואב לשני ילדים, זקוק לצלע נשית בטיפול בילדיו כשם שפאניה זקוקה ל"גבר" משלה; במיוחד עכשיו, כשיש לה בת וכשהכסף הולך ואוזל ואיננה יכולה לסמוך על דודה הזקן. לכן, יחיאל ופאניה החליטו להתחתן משיקולים של כדאיות. בתחילה, נישואין אלו אינם מחייבים. בהסכם ביניהם דובר על כך שלא יהיו יחסי אישות ושהנישואין יהיו פיקטיביים בלבד, זאת משום שפאניה סבלה מטראומת האונס ולא יכלה לסבול את המחשבה שגבר כלשהו יגע בה. פאניה, יחיאל, תמרה ולוליק רוכבים על פרדות מחיפה לג'עוני, כפר ערבי ליד צפת. שם, ליד ג'עוני הוקמה היאחזות - גיא אוני.
החלטתה של פאניה היא לא להזכיר את נסיבות הולדתה של בתה תמרה כדי לא לסמנה באות קלון.
כאשר מגיעה פאניה לגיא אוני היא מתאהבת בהיסטוריה ובנוף של המקום, וכאן היא מתחילה את העלייה הראשונה שלה ונתקלת בקשיים. היא נוקטת בפעולות חריגות ובעבודות שבזמנו נחשבו ל"לא ראויות" לאישה: מכירת טבק ותרופות וסחר במטבעות. כל אלה נחשבו לשבירת הנורמה, מכיוון שנשים עבדו במשק הבית ודאגו לילדים. לפאניה יש כישורים רבים אותם רכשה עוד ברוסיה. כמו כן, יש לה תאוות קריאה ומשיכה למוזיקה שלא איפיינו את הנשים המקומיות. 
למרות הטרגדיות שפוקדות אותה מצליחה פאניה להתאושש במהרה ולשקם את חייה שוב ושוב.
בנוסף לסיפורה של פאניה מביא הספר את סיפור הקמתה של גיא אוני (ראש פינה) בשנת 1878, שהוקמה על ידי מספר חלוצים מצפת. 
לספר נוספו דמויות היסטוריות כמו: לורנס אוליפנט, נפתלי הרץ אימבר, הברון רוטשילד, אליעזר רוקח, דוד שוב וגיסו, מרדכי ברנשטיין.
טום ריילי

ביוגרפיה

טום ריילי נולד במיידסטון, קנט.
ריילי היה מעורב בכל הנוגע לתיאטרון ולדרמה בעיר הולדתו מאז גיל ארבע, ובילה את שנות בית הספר שלו בכתיבה ובבימוי מחזות. הוא למד ספרות אנגלית ודרמה באוניברסיטת ברמינגהם. הוא סיים את לימודיו בשנת 2002 בהצטיינות במחלקה ראשונה.לאחר לימודיו הקים חברת תיאטרון קטנה,לפני שהחליט ללכת ללמוד בבית הספר לדרמה. ריילי החל את לימודיו בקורס המשחק המקצועי שלו באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA), וסיים את לימודיו בשנת 2005.
אמנסטי אינטרנשיונל

היסטוריה

הארגון הוקם בשנת 1961 על ידי עורך-דין בריטי בשם פטר בֶּנֶנְסוֹן. בננסון קרא בעיתון על שני סטודנטים פורטוגזים שנשפטו לשבע שנות מאסר כשכל חטאם היה הרמת כוסית לחיי "החופש". בננסון כתב לעורך העיתון "The Observer", וב-28 במאי פרסם זה את מאמרו של בננסון. המאמר, תחת הכותרת "האסירים הנשכחים", קרא לקוראים לכתוב מכתבי תמיכה בסטודנטים. התגובה הייתה גדולה בהרבה מהצפוי, עד שבתוך שנה התארגנו קבוצות של כותבי מכתבים ביותר מתריסר מדינות, שכתבו להגן על קורבנות חוסר-צדק באשר הם. באמצע 1962 כבר היו לאמנסטי קבוצות פעילות, או בשלבי התארגנות, בגרמניה המערבית, בלגיה, שווייץ, הולנד, נורווגיה, שוודיה, אירלנד, קנדה, סרי לנקה, יוון, אוסטרליה, ארצות הברית, ניו זילנד, גאנה, ישראל, מקסיקו, ארגנטינה, ג'מייקה, מאלי, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, אתיופיה, ניגריה, בורמה והודו. מאוחר יותר באותה שנה עיצבה דיאנה רדהוס, חברה באחת הקבוצות, את הלוגו של אמנסטי, המורכב מנר וחוט של גדר תיל.
בשנותיו הראשונות התמקד הארגון רק בסעיפים 18 ו-19 של הצהרת זכויות האדם של האו"ם, העוסקים באסירים פוליטיים. עם הזמן הרחיב הארגון את מטרותיו לכיסוי קורבנות של מקרים אחרים של הפרת זכויות האדם, ולא רק אסירי מצפון. בשנת 2000 לבדה פעל הארגון בעניינם של 3,685 בני-אדם ספציפיים - וביותר משליש מהמקרים, חל שיפור במצבו של האסיר]. כיום ישנם סניפים ב-71 מדינות, עם כ-2.2 מיליון חברים הפעילים ב-180 מדינות ואזורים. מאז הוקם אמנסטי, הוא פעל להגנתם של מעל 44,600 אסירים במאות מדינות.
בשנת 1977 זכה ארגון אמנסטי אינטרנשיונל בפרס נובל לשלום על פעילותו להגנה על זכויות האדם ברחבי העולם. בסוף כל שנה מקיים אמנסטי פגישה כללית שנתית, עם "הרמת כוסית לחופש".
בשנת 1979 הוענק לו פרס ברונו קרייסקי.
בשנת 2010 הביע אמנסטי תמיכה בארגון Cageprisoners של מועזם בג שפועל בין השאר לטובת פעילי טרור מורשעים שנעצרו ומוחזקים בבית סוהר, ותומך בטאליבאן. כאשר גיטה שאגאל - פעילת זכויות אדם הודית וראש חטיבת המגדר של אמנסטי - הביעה ביקורת על כך, היא הושעתה על ידי המזכ"ל קלאודיו קורדונה שגם התבטא ואמר שהוא לא רואה פסול ב"ג'יהאד הגנתי". הפרשה והתבטאויותיו של קורדונה עוררו סערה רבה ושאגאל זכתה לתמיכה רבה, כולל ממוסלמים רבים, בהם סלמאן רושדי, שנרדף על ידי הקיצונים המוסלמים בעקבות פתווה שהוציאו עליו האייתולות מאיראן.
בפברואר 2011 ביקש אמנסטי משווייץ לפתוח בחקירה פלילית נגד נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ורג' ווקר בוש ולעצור אותו.
ב-12 באוקטובר 2011 הגיש אמנסטי בקשה דומה לקנדה. אמנסטי נימק את הבקשה בכך שתחת ממשל בוש, ביצעו הכוחות המזוינים של ארצות הברית וה-CIA עינויים כלפי אסירים, בפרט במתקן המעצר בגואנטנמו.
בסוף אוקטובר 2015 פרסם אמנסטי דו"ח על אזרח פלסטיני שלכאורה נהרג על לא עוול בכפו, בישראל נטען כי האזרח לא היה תמים אלא מחבל פלסטיני שנורה תוך כדי פיגוע דקירה, וכי אמנסטי התעלמה מכך שאחז בידו סכין בעת שנורה, שפצע חייל לפני שנורה ושבפרופיל הפייסבוק שלו הביע תמיכה בפיגועי טרור נגד יהודים.

אמנסטי ישראל


החל מספטמבר 2011, מנכ"ל אמנסטי אינטרנשיונל בישראל הוא יונתן גר. במאי 2019, סיים יונתן גר את תפקידו כמנכ"ל אמנסטי אינטרנשיונל בישראל והוחלף על ידי מולי מלקאר. יו"ר הארגון הנוכחי הוא גיא בר־אבן.
אנתרופולוגיה משפטית

אנתרופולוגיה משפטית (באנגלית: Forensic anthropology) היא ענף יישומי של האנתרופולוגיה הפיזית והאוסטאולוגיה (חקר מערכת השלד), עבור צרכים משפטיים, כגון חקירות פליליות בהן כמעט ולא ניתן לזהות את הקורבן. אנתרופולוג משפטי יכול לעזור בזיהוי אנשים מתים אשר שייריהם נרקבו, נשרפו, הושחתו או מסיבה אחרת קשים לזיהוי. המונח "משפטי" מתייחס ליישומו של תחום זה של המדע בבתי המשפט.
אנתרופולוגיה משפטית עושה שימוש בשיטות המפותחות על ידי האנתרופולוגיה הפיזית ומיישמת אותם בחקירות בהן יש חשיבות משפטית. טכניקות אלו יכולות להעריך גיל, מין, מעמד חברתי, מוצא, זמן מאז המוות, וכן לאבחן טראומה גופנית ומחלות. אנתרופולוגים משפטיים לעיתים עובדים עם רפואה משפטית, אודונטולוגים וחוקרי מקרי רצח לצורך זיהוי מתים, לגלות עדות לטראומה, ולצורך קביעת הפער שלפני המוות. אף על פי שחסרה להם הסמכות החוקית להכריז את נסיבת המוות הרשמית, דיעותיהם יכולות להלקח בחשבון על ידי חוקרי מקרי המוות. הם יכולים גם להעיד בבית משפט כעדים מומחים, למרות שלפי הלכת דאוברט רוב המידע ששגור בפיהם (כמו שיחזור הפנים המשפטי) אינו קביל כעדות.
אנתרופולוג משפטי נקרא גם כאשר שיירי אדם מתגלים בחפירות ארכאולוגיות או כאשר שיירי אדם מתגלים בידי משטרה או הציבור במצבי ריקבון גופה או שריפה. הצורך בזיהוי חיוני גם מסיבות חוקיות וגם הומאניטריות.
במקרה של טראומה גופנית, אנתרופולוג משפטי יכול לקבוע בדיוק רב אם נוצר שימוש בכוח, אם בפתאומיות או בפראות, או אם הפגיעה נגרמה לפני המוות, סמוך לזמן המוות או לאחר המוות. בנוסף, אנתרופולוגים מיומנים ביותר יכולים לזהות את סוג הנשק לפי סימנים שנותרו על העצמות. אפילו שיירי שריפת גופה יכולים לספק מידע בדבר האדם שמת.
ישנם מעט אנתרופולוגים משפטיים. בארצות הברית וקנדה רק מאה רשומים בדיפלומת הארגון האמריקני לאנתרופולוגיה משפטית, כאשר רק חמישים מתוכם פעילים בתפקיד.

אנתרופולוגיה משפטית בארצות הברית

שניים מהמאגרים החשובים ביותר למחקר בשיירי אדם הם "מאגר האמאן-טוד" הנמצא ב"מוזיאון להיסטוריה טבעית", קליבלנד, וכן "מאגר רוברט טרי" במכון הסמית'סוניאן. שני מאגרים אלה הם בסיס היסטורי חשוב ביותר לניתוחים סטטיסטיים הנחוצים לקיום השערות משיירים שנמצאו.

אנתרופולוגיה משפטית בישראל

המכון לרפואה משפטית ע"ש ל. גרינברג נכון להיום מעסיק שני אנתרופולוגים משפטיים.
פיקצ'רהאוס

היסטוריה

החברה הוקמה בשנת 2005 על ידי ניו ליין סינמה, חברה בת של האחים וורנר ו-HBO. היא הושפעה מ-Warner Independent Pictures, חטיבה אחרת של האחים וורנר. תחילת דרכה של החברה לא היה קל, ואחרי מספר כשלונות קופתיים, החברה זכתה סוף סוף להצלחה, עם המבוך של פאן, סרט שהיה מועמד ל-6 פרסי אוסקר, וזכה ב-3 מהם. החברה המשיכה והפיקה סרטים בעצמה, כגון "La Vie en rose" (שזכה בשני פרסי אוסקר) ו-"The King of Kong" (שבתחילה איכזב בקופות, אך עם הזמן הפך לסרט פולחן). החברה נסגרה במאי 2008.

חברה חדשה

ב-15 בינואר 2013, פורסם כי פיקצ'רהאוס תושק מחדש, לאחר שמייסדה בוב ברני רכש את הלוגו ואת הסימן המסחרי של החברה מהאחים וורנר וחתם על עסקה עם נטפליקס. הסרט הראשון אשר שוחרר תחת חברת פיקצ'רהאוס המחודשת היה Metallica Through The Never.
אלנה בססקו

ביוגרפיה

בססקו נולדה בקונסטנצה שברומניה, למריה וטראיאן בססקו, נשיא רומניה בשנים 2004–2014. בססקו היא בוגרת תואר בכלכלה ודוגמנית בעברה.
בתחילת דרכה הפוליטית, כיהנה בססקו בתפקיד מזכירת אגף הצעירים במפלגה הליברל-דמוקרטית.
בבחירות לפרלמנט האירופי מטעם ממשלת רומניה, היא החליטה להתמודד מטעם המפלגה הדמוקרטית ליברלית, בה חבר אביה, אך היא נדחתה על ידי המפלגה, עקב כך החלה להתמודד כמתמודדת עצמאית, במהלך התמודדותה היא צברה פופולריות במדינתה על פי סקר דעת קהל. במהלך מסע הבחירות שלה התעוררה מחלוקת, כאשר הביעה את תמיכתה בחוקיות של מריחואנה. למרות זאת, היא נבחרה ובאותה שנה החלה לכהן כחברה בפרלמנט. בעקבות בחירתה הואשמה בנפוטיזם על ידי גורמים שונים.
היא זכתה לסיקור נרחב על ידי אמצעי התקשורת במדינה וביחס מזלזל, העיתונאית אואנה לונג'סקו תיארה אותה כ"ידוענית סקסית", המתעניינית יותר במסיבות, (parties) מאשר במפלגות פוליטיות (party politics), אליסון מטלר, כתבת ה-Associated Press תיארה אותה כ"בובת ברבי מנופחת".
עליית פרינסס קאתלין

עליית פרינסס קאתלין (Princess Kathleen) הוא שמה של קבוצה גדולה של עולים, שהגיעה לארץ ישראל מאיטליה בימי מלחמת העולם השנייה  ולאחריה.  "פרינסס קאתלין", אונייה קנדית, ששימשה להובלת גייסות הצבא הבריטי, 
לא הייתה אונית מעפילים אלא אונית עולים ליגאלית. האוניה ערכה שתי הפלגות מאיטליה לארץ ישראל ב-1945.  
במסעה הראשון יצאה מנמל טאראנטו בדרום איטליה וכעבור שלושה ימים, בערב חג הפסח - 25 במרץ 1945 - הגיעה לנמל חיפה. נוסעי האוניה היו ניצולי שואה מאירופה, 900 במספר, שזכו ברישיון עלייה הודות לפעילות של נציג מחלקת העלייה של הסוכנות היהודית ברומא שלמה אומברטו נכון והמלווה של הפליטים מטעם החיילים היהודים באיטליה, אריה אבישר. היא הגיעה לחיפה ב-26.03.1945.
במסעה השני היא הגיעה לחיפה ב-8.11.1945 ומספר העולים היה 783.
האונייה הושקה בשנת 1924 ועסקה בשייט חופים. בשנת 1939 גויסה למאמץ המלחמתי ושימשה להסעת חיילות צבא. ספניה היו ממוצא סיני ומפקדיה בריטיים. האונייה טבעה באלסקה בשנת 1952.

בנמל חיפה

כתבה מעיתון הארץ מתארת את קבלת פני האוניה בנמל חיפה: 
כשעה לפני שעגנה ברציף, נמצאו במקום נציגי השלטונות של הנמל, הצי והצבא, ראשי מחלקת העלייה של הסוכנות מירושלים, מנהל בית העולים, נציגת הסתדרות העובדים ושליחי העתונות היומית. פקידים ושוטרי משטרת החוף שמרו על הסדר ובדקו בקפדנות את רישיונות הנמצאים על הרציף באותה שעה. במקום נמצאו 3 מכוניות של מגן דוד אדום, מספר אחיות ורופאים.
כאשר האוניה התקרבה לרציף המרכזי, נראו על סיפונה מתנוססים דגלי תכלת לבן וממנה נשמעו שירים עבריים מושרים מפי מאות נוסעים, המצטופפים לכל אורך האונייה. עם עגינת האונייה על יד הרציף, פרצו הנוסעים בשירת "התקוה". הגיעה למקום קבוצת סבלים גדולה מסבלי סולל בונה שהחלו בהטענת המטענים וחפציהם של העולים במכוניות-משא שהובאו למקום. הנוסעים, ברדתם מהאוניה, הופנו מיד לרכבת-המשא מיוחדת שהסיעה אותם למחנה עתלית.

העולים- הפלגה ראשונה

בין הבאים היו 720 פליטים והשאר יהודים מאיטליה. הייתה זו הקבוצה הגדולה ביותר מיהודי ארץ זו שעלתה ארצה בזמן מן הזמנים. בין העולים היו בניו של הרב נתן קאסוטו, רבה של יהדות פירנצה שנרצח בשואה.
לפי ארץ מוצאם התחלקו 899 העולים כדלקמן: פולין - 300, יוגוסלביה - 120, איטליה - 172, והשאר צ'כוסלובקיה, גרמניה, אוסטריה ועוד. לפי גילם ומינם התחלקו הנוסעים כדלקמן: גברים - 381, נשים - 322, תינוקות עד שנה - 19, ילדים משנה עד שמונה - 43, מגיל 8 עד 16 - 134.
כ-250 מבין העולים היו חלוצים שקבלו הכשרה חקלאית ומקצועית בארבעה משקי הכשרה שאורגנו על ידי החיילים היהודיים בחוות חקלאיות עזובות בדרום איטליה. 50 מהבאים הם מעליית הנוער, 60 ילדים - יתומים. בין החלוצים 30 שהוריהם נשארו באיטליה והמתינו לתורם לעלות לארץ. חלק מהחלוצים אורגנו בקיבוצי ההכשרה הבאים: "דרור" - 38, "הבונים" - 25, "הראשונים" - 15, "הנגב" 24. ליותר מ-300 מהם היו קרובים בארץ.
בין הבאים הייתה הכשרת "בית החלוץ" של פירנצה. ממנה עלו קבוצה של 35 חלוצים אשר הוכנו לקראת התיישבות בארץ באמצעות אימוץ העקרון של עבודה עצמית, שוויון והכנה לחיי ההתיישבות השיתופית.
פבלובו

חברת המניות המשולבת אוטובוסי פבלובו (ברוסית: "ОАО "Павловский автобус) היא יצרנית האוטובוסים הרוסית שמשרדה ומפעליה יושבים בעיר פבלובו, מחוז ניז'ני נובגורוד, ברוסיה. שמה הרשמי של החברה הוא "מפעלי האוטובוס של פבלובו על שם אנדריי ז'דאנוב".

היסטוריה

החברה הוקמה ב-1930 כשלוחה של חברת גא"ז. שנתיים לאחר מכן החלו לצאת מפס הייצור אוטובוסים על בסיס קבוע וב-1952 הפכה להיקרא בשם פא"ז - מפעל האוטובוסים של פבלובו (Павловский автобусный завод ,ПАЗ), על שם העיר בה שכנו המפעלים.

החברה הוציאה ממפעליה מספר אוטובוסים פופולריים. בשנות ה-90 ובעשור הראשון של המאה ה-21 החברה הכינה דגמים מודרניים של אוטובוסים, בעיקר לנסיעות בינעירוניות.
חי-בר יטבתה

היסטוריה

חי-בר יטבתה הוקם ב-1968 על ידי אברהם יפה, מנהלה הראשון של רשות שמורות הטבע הקמתו סימנה את תחילת תהליך השבתם לטבע של בעלי חיים שנעלמו מנופי ארץ ישראל. לצורך כך הוקמו שני גרעיני הרבייה, אחד לבעלי חיים שחיו בחורש הים תיכוני ואחר לבעלי חיים מדבריים. מטרת החי-בר היא ליצור סביבה טבעית מוגנת ומבוקרת, שתאפשר להגדיל את אוכלוסיותיהם של בעלי החיים שנבחרו ולהחזיקם עד להשבתם לטבע.
בשנות ה-60 הוקמה אגודה ציבורית בשם "חי-בר" בחסות רשות שמורות הטבע ובניהולם של אברהם יפה ואורי צאן. מטרות האגודה היו השבת מיני חיות בר שנכחדו בארץ וביסוס מינים בסכנת הכחדה. בתחילת שנות ה-70 גודר במלחת יטבתה שטח בהיקף כ-12,000 דונם והובאו אליו אוכלי עשב גדולים שנכחדו בארץ (וגם כמה מינים שלא התקיימו בארץ, אך הם בסכנת הכחדה בעולם), בהם פראים, דישונים, ראמי סהרה, ראמים לבנים, ערודים ויענים.
באמצע שנות ה-80 גודרו עוד כ-6000 דונם ממערב לכביש 90 כדי להגן על האוכלוסייה האחרונה בעולם של צבי השיטים – תת-מין של צבי מצוי בסכנת הכחדה בעולם – והיא במעקב שוטף לשם שמירה על מין זה.
בעלי הנפש

בעלי הנפש הוא ספר בן שבעה פרקים שכתב הראב"ד במאה ה-12 ועוסק בהלכות נידה. על דברי הספר הסתמכו בחיבוריהם התוספות, הרמב"ן, הרשב"א, הרא"ש, המאירי, בעל ההגהות מימוניות, רבי יוסף קארו בספרו הבית יוסף, ועוד. רבי זרחיה הלוי, חיבר כנגד הספר השגות בשם "סלע המחלוקת".
מיום הופעתו בכתב יד ועד ימינו, נדפס הספר במהדורות רבות. אך בין הציטוטים מתוך הספר, אותם מביאים הראשונים בחיבוריהם, לבין המופיע במהדורות המודפסות, קיימים שינויים גדולים ובעלי משמעות. הרב יוסף קאפח, חיפש פתרונות לסתירות אלו, ומצא אותם בכתבי יד מהספרייה הלאומית בירושלים, ומספריית אוקספורד. כתוצאה מתגליותיו אלה, התפרסמה מהדורה חדשה ומוגהת של הספר בהוצאת מוסד הרב קוק.

תוכן הספר

הספר מחולק לשבעה שערים, ששת הראשונים עוסקים בהלכות נדה, ואילו השביעי עוסק בענייני קדושת הזיווג. בתחילת הספר הקדמה.

הקדמה

בהקדמה מסביר המחבר מה הביאו לקרוא לספר בשם "בעלי הנפש". לדבריו על מנת לקיים מערכת יחסים בין אדם לאשתו, בהתאם לחוקים ולזמנים שקבעה התורה, על האדם להיות מהמושלים בנפשם, ולא מאלו שהנפש מושלת בהם, אנשים אלו נקראים "בעלי הנפש". בהמשך מפרט המחבר את ההבדל בין שאר בהמות וחיות, שנבראו זכר ונקבה, לבין האישה שנבראה מצלעו של האדם, ועל כן האדם הוא יצור מונוגמי בניגוד לרוב שאר בעלי החיים. עובדה זאת מחייבת את האדם לאהוב את אשתו ולכבדה כאילו היא אחד מאבריו, וכן להפך.
המחבר משתף את הקורא בסיבה אשר הביאה אותו לכתוב הספר, והיא המורכבות של דיני טהרת המשפחה, ורצונו לרכזם ולהבהירם, כדי למנוע מבני אדם לחטוא בשגגה בנושאים אלה.

שער שלישי - שער הכתמים

כתם - הוא מראה של דם, שאישה מצאה על אחד מבגדיה או מצעיה. חז"ל תיקנו כי במקרה שכזה אין האישה יכולה להיטהר לבעלה עד שתקיים את כל דיני הטהרה כאישה נידה. בפועל ישנן הקלות רבות בדיני הכתמים. ובסופו של דבר רק מעט מאוד כתמים אכן יטמאו את האישה. 
בשער זה מפרט הראב"ד את דיני הכתמים, צבעם, מיקומם, ושיעורם. כן מתייחס לאפשרות שניתן לתלות את הדם בגורם אחר, כגון שעברה בשוק של קצבים, ואולי הדם ניתז עליה, או שאר דברים העלולים ליצור כתם זהה לכתם של דם. לסיכום השער מביא המחבר 9 סוגי כתמים ודיניהם.

שער רביעי - שער הספירה והבדיקה

שבעה נקיים - בשער זה מפורטים הדינים לאחר שפסקה יציאת הדם, ונעשתה בדיקת הפסק טהרה, שיש לספור שבעה נקיים כמו אצל אישה זבה. ממתי מתחילה האישה לספור, ואת הלכות הבדיקה בזמן ימי הספירה. כן מפורטים, סוגי הבדיקות שיש קלה יותר, ויש חמורה יותר.

שער חמישי - שער הטבילה

טבילה - אישה נשואה, לאחר שחלפו ימי נידתה (הפסיקה לראות דם, וספרה שבעה ימים), כדי שתותר לבעלה עליה לטבול במקווה.
בשער זה מפרט המחבר את דיני הטבילה, החפיפה, והחציצה.

שער שישי - שער המים

מקווה - שער זה עוסק בהלכות מקווה.

שער שביעי - שער הקדושה

שער זה מתבסס על מאמר חז"ל: 
"אמר רבי בנימין בר יפת אמר רבי אלעזר: כל המקדש את עצמו בשעת תשמיש, הויין לו בנים זכרים, שנאמר: (ויקרא יא) והתקדשתם והייתם קדושים וסמיך ליה אשה כי תזריע, רבי יהושע בן לוי אמר: בנים ראוין להוראה, דכתיב: (ויקרא י) להבדיל...ולהורות."
בסיום פרשת שמיני מצוּוִים בני אהרן הכהנים, להבדיל בין הטמא לטהור..., ולהורות לבני ישראל. כן הם מצוּוִים לשמור על קדושת עצמם. כל זה מופיע בסמיכות לפרשה הבאה אישה כי תזריע. מסמיכות הדברים מלמדים חז"ל את הכלל שמי שמקפיד על קדושה בשעת תשמיש המיטה נולדים לו בנים הראויים להוראה.
בשער זה, מפרט המחבר כללים ותקנות כיצד על האדם להתנהג בעת תשמיש מיטתו. כן, הוא כולל בשער, כוונות ומחשבות אותן צריך האדם לחשוב בשעת המעשה. כל אלו על מנת שהמעשה יהיה מתוך קדושה, ועל כן נקרא השער, שער הקדושה.
מיקרו-בקר PIC

PIC הוא שם כללי למספר משפחות של מיקרו-בקרים בעלי ארכיטקטורת הרווארד אשר מיוצרים בידי חברת Microchip Technology. רכיבים אלו נגזרו במקור מרכיב PIC1640 אשר יוצר במקור על ידי חברה אחרת.
מעבדי PIC נפוצו גם בקרב מפתחי מוצרים לתעשייה וכן אצל חובבים, בעיקר בשל עלות נמוכה, זמינות גבוהה, בסיס משתמשים גדול, כמות נרחבת של אפליקציות לדוגמה, זמינות של כלי פיתוח זולים ואף חינמיים, תכנות בממשק טורי ואף יכולת תכנות מחדש ברכיבים בעלי זיכרון פלאש.
חברת Microchip הודיעה בפברואר 2008 כי יצרה את המעבד השישה מיליארד.