google/wiki40b huggingface dataset:
אמנון אשל

קורות חייו

נולד בקריית טבעון בשם מיימון אסולין, אחד מ-11 ילדיהם של סימה ושלמה אסולין. התגייס ב-1984 לחיל השריון, שם עבר את הכשרתו הבסיסית. בהמשך סיים קורס קצינים והיה מפקד מחלקה בגדוד 82 של חטיבה 7; באחת התעסוקות המבצעיות בדרום לבנון הרג הכוח בפיקודו בין 15 ל-20 מחבלים. בהמשך שירת כמפקד פלוגה א' של גדוד 82 בחטיבה.
בשנים 1991‏-1992 למד במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. ב-1994 סיים תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה, וב-2005 סיים שם תואר שני במנהל ציבורי וביטחון לאומי.
בשנת 1996 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד רומח של חטיבה 7. בתקופת כהונתו יצא צה"ל למבצע ענבי זעם, הגדוד קיבל אחריות על הטיפול בביטחון ובאספקת צורכי תושבי העיר קריית שמונה. באסון המסוקים איבד הגדוד בפיקודו חמישה לוחמים. בשנים 1997–1999 שירת כסגן מפקד עוצבת ברעם ועם סיום תפקיד זה יצא לארצות הברית ללימודי ניהול בכיר - פיקוד ומטה, במכללת צבא ארצות הברית, CGSC, בפורט לוונוורת'.
בשנת 2000 מונה לראש ענף שריון במרכז לאימונים טקטיים (מא"ט) במל"י, האחראי על מערך האימונים וההכשרה המקצועית של גדודי המילואים בחיל שריון. ב-2002 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד מרכז לאימונים באש (מא"ש) במל"י ושירת בתפקיד עד שנת 2004.
בספטמבר 2005 מונה למפקד חטיבה 7 ופיקד עליה במהלך מלחמת לבנון השנייה. במהלך המלחמה צולם לחדשות 10 כשהוא מותח ביקורת על גל הירש, מפקד עוצבת הגליל, ובעקבות כך ננזף, נרשמה לו הערה פיקודית חמורה וקידומו הוקפא על ידי הרמטכ"ל דן חלוץ לשנתיים.
עם סיום תפקידו כמפקד החטיבה באוגוסט 2007 מונה אשל לסגן מפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה (מל"י) ושירת בתפקיד עד שנת 2009. בתפקידו הבא שימש כקצין אג"ם של הגיס הצפוני עד לשחרורו במאי 2013.
בבחירות המקומיות 2014 התמודד אשל על ראשות העיר קריית טבעון מטעם מפלגת יש עתיד.
בוהק

בהלכה, בוהק הוא מראה לבן בעור בשרו של אדם, הפחות בדרגת הצבע הלבן מארבע מראות הנגעים, דומה למראה של קרום ביצת תרנגולת.

הכלל

בשונה מנגעים רגילים הבאים כתוצאה מעיפוש השבר, ה"בוהק" שהוא סוג של נגע טהור הוא כתם עור הנגרם כתוצאה מבעיות בעור ומסיבה זו אינו טמא. לפעמים, נקראים כל הנגעים בשם "בוהק" כשם מושאל.
כאשר מראה זה נתגלה בבשרו של אדם, הוא אינו טמא. ולא עוד, אלא אפילו אם נגע טמא גדל אלא שהחלק שבו התפשט הנגע הוא בצבע "בוהק" הנגע אינו טמא. הבוהק אף מקלקל את הנגע ואם הוא מפסיק בין שני חלקיו של הנגע לא ניתן לצרפם.
מצד שני, למרות שהבוהק אינו נגע, הוא גם לא נחשב "בשר חי" שעל פי ההלכה אם הוא נתגלה בצרעת הוא נחשב לסימן טהרה, ואינו בכלל האמור בתורה "ומחית בשר חי בשאת".
אלסנדרו מונטי דלה קורטה

הברון אלסנדרו אוגוסטו מונטי דלה קורטה (Alessandro Augusto Monti Della Corte, ‏1902–1975) היה היסטוריון איטלקי שעסק בחקר תולדות אתיופיה והאצולה האיטלקית, וחוקר בעל סמכות בינלאומית בחקר ההרלדיקה.
הוא שימש כנשיא "האגודה הבינלאומית ללימודי מסדרים אביריים" (Commissione internazionale permanente per lo studio degli ordini cavallereschi) בין השנים 1962-1970. אוגוסטו מונטי לימד בבית הספר הקלאסי מאסימו ד'אדזליו שבטורינו. מונטי דלה קורטה נישא לג'יזה קורסידי טורה מונטנארה, ונולדו להן שתי בנות - באטריצ'ה ומריה אנריקה.
דגל בית הספר לקציני ים

הכרה בצורך

ב-31 בינואר ,1939 בישיבת ועד הנאמנים של בית הספר הימי בחיפה, העלה המנהל ד"ר שלמה ברדין שיש צורך להניף על תורן בית הספר את הדגל הימי הארצישראלי ודגל המייחד את בית הספר הימי ויש לקבוע את צורתו. ב-29 במאי 1939 הציג ברדין את הצעתו עוגן לבן על רקע כחול. חבר הוועד אבא חושי הציע להוסיף בפינות הדגל את שבעת הכוכבים של הרצל. לאחר דיונים התקבלה הצעתו של ד"ר נפתלי וידרא "שדה כחול ועליו שבעה כוכבים ועוגן לבנים". 

ההצעה נתקבלה ומימושה הוטל על מנהל מחלקת השייט קומנדר סטיבנסון מילר בנסיעתו לבריטניה. בעת שהותו בבריטניה פרצה מלחמת העולם השנייה, מילר נשאר באנגליה. הדגל יוצר בארץ ישראל.

הנפת הדגל

הדגל נמסר על ידי מר רוג'רס מנהל נמל חיפה כנציג רשמי של המנדט הבריטי לקדט-קפטן בבית הספר במרץ 1941. מר רוג'רס הביע את קורת רוחו למסור את הדגל לבית הספר המתקיים תוך כדי מלחמת העולם השנייה. וברך "מקווה שהמוסד ימשיך לפעול לפי המסורת הטובה הקיימת בו זה שנתיים וחצי"
יו"ר ועד הנאמנים של בית הספר מר קפלנסקי ציין כי "לדגל נבחר הצבע הכחול כצבע הים וגם צבעו של דגל יהודה ועליו העוגן המסמל את הקשר לים ושבעת הכוכבים הלבנים שתיאודור הרצל רצה לראות על דגלו של העם היהודי הקם לתחיה בארצו. שימרו על טוהרו וכבודו של דגלכם זה ויהיה בית הספר הימי העברי הזה הראשון והיחיד לעם ישראל ולארץ ישראל לכבוד ולתפארת לכולנו."
מאז ועד סיום המנדט הבריטי הונפו על תורן בית הספר לקציני ים שלושה דגלים דגל הימי הארצישראלי דגל בית הספר הימי ודגל הקוד היומי. לאחר קום המדינה נפסק השימוש בדגל הימי הארצישראלי. ומדי בוקר הונפו דגל בית הספר ודגל הקוד. עם המעבר לעכו הועבר התורן והמנהג נמשך.

דגל הכבוד

בשנת 1955 שלחה משפחתו של מנהל בית הספר לקציני ים עכו אנריקו לוי מאיטליה את דגל כבוד שנרקם בטריאסט על ידי בנות משפחתו. מימון החומרים נעשה על ידי שתי משפחות שכולות לזכר בניהם שנפלו במלחמת העצמאות. היו אלה יוסף (פפי) אוסמו ומנחם- ארמנדו חיים זכרונם לברכה. האם ג'מה לוי מברכת את בית הספר ומוסיפה ציווי שהדגל הטהור יוכל להיות מוכתם רק בדם. "לציון החובה המוחלטת של הקדטים: נאמנות למולדת, רוח הקרבה, רגש החובה והחריצות. להיות ימאים ואנשים מצוינים, לגאוות ישראל על שבעת הימים בתבל." 

הדגל הוצג לראשונה לציבור ביוני 1955 בטקס הסיום של שנת הלימודים הראשונה בעכו. בנוכחות שר התחבורה יוסף ספיר יו"ר הוועד המפקח רב-אלוף יעקב דורי אורחים, קדטים וסגל בית הספר. מוט הדגל עשוי מצינור אלומיניום חדש תוצרת מפעל 'תמי' של משפחת סונינו מאיטליה. דגל הכבוד מופיע עם חולית הדגלים בטקסים השונים.
אילן גדל בברוקלין (סרט)

תקציר העלילה

קייטי נולן (דורותי מקגוויר) היא אישה קשת יום ומרת נפש המפרנסת בקושי את משפחתה. הם גרים בדירה שכורה ברובע ויליאמסבורג והיא מתפרנסת מניקוי חדר המדרגות בבנין בו הם גרים וממכירת גרוטאות תמורת פרוטות.
ג'ון נולן (ג'יימס דאן) הוא אבי המשפחה, מתפרנס בקושי מהיותו מלצר מזמר ואת רוב הכסף שהוא מרוויח הוא מוציא על שתיית אלכוהול. כשהוא מגיע הביתה הוא נחמד אליהם והם אוהבים אותו יותר מאימם המומרמרת והקפדנית.
פראנסי נולן (פגי אן גארנר) בת 13 היא הבת הבכורה. אוהבת לקרא ולחבר סיפורים פרי דמיונה הפורה. אביה מעריץ אותה וקורא לה "פרימדונה". כאשר היא רוצה לעבור לבית ספר טוב יותר שלא באזור מגוריה הוא מזייף למענה את כתובת מגוריה בבקשת הקבלה.
קורנליוס "נילי" נולן (טד דונלדסון) בן 12, אחיה של פראנסי
דודה סיסי (ג'ואן בלונדל) אחותה המבוגרת של קייטי. הייתה נשואה 3 פעמים לגברים בשם ביל ועתה מאוהבת בגבר בשם סטיב. היא מתחברת לילדים למורת רוחה של קייטי שרוצה להרחיק את ההשפעות הרעות שלה מהם. לבסוף היא מתחתנת עם סטיב ויולדת בן.
הקצין מקשיין (לויד נולן), שוטר המקוף באזור, מכיר את המשפחה ופעם אחת מחזיר את ג'ון נולן השיכור לדירה, הוא מחבב את המשפחה ובעיקר את קייטי.
המצב הכלכלי של המשפחה מידרדר והם נאלצים לעבור לדירה קטנה יותר באותו הבית. הם חוגגים בדירה חג מולד וקייטי מגלה לג'ון שהיא בהריון, ופראנסי תצטרף כנראה לעזוב את הלימודים כדי לעזור לכלכלת המשפחה. כששומע זאת ג'ון הוא יוצא החוצה בליל שלג למצוא עבודה ולא חוזר. כעבור שבוע מביא השוטר מקשיין את הבשורה הרעה שהוא מת לאחר שנפל ברחוב משתיית אלכוהול ולקה בדלקת ריאות.
קייטי נאלצת ללדת בבית כי אין באפשרותה לממן אשפוז בבית חולים ויולדת תינוקת בשם לורי. פראנסי מסיימת את בית הספר והשוטר מקשיין מבקש את ידה של קייטי, מבטיח לילדים כי יהיה אבא טוב ויאמץ את לורי.
הילדים מתבוננים בעץ האילנתה הבלוטית שצומח מול חלונם וממשיך לגדול לאחר שעבר גיזום רחב של ענפיו כמו שאביהם הבטיח להם.
SEA (צופן)

SEA (ראשי תיבות של Scalable Encryption Algorithm), הוא צופן בלוקים סקלבילי פרמטרי בסגנון רשת פייסטל המותאם למערכות משובצות מחשב זעירות. SEA הוצג בספרד בוועידת 2006 CARDIS (ועידה שנתית בינלאומית לכרטיסים חכמים).

מוטיבציה

בצפנים סימטריים שהתפרסמו מאז תקן AES בדרך כלל נלקח בחשבון שקלול עלויות יישום מול ביצועים עם דגש על יעילות על מגוון רחב של פלטפורמות מחשוב כיעד משני. לעומת זאת קיימים צפנים מודרניים המתמקדים דווקא בסביבה בה עוצמת המחשוב מוגבלת והתפוקה נמוכה. המטרה היא בעיקר טכנולוגיות בית חכם כמו שליטה ובקרה מרחוק בתאורה, מיזוג אויר וטמפרטורה מטעמים של חסכון באנרגיה וידידותיות לסביבה. לשם כך קיימת רשת אינטרנט 0 שהיא רשת עמית לעמית איטית אך זולה ופשוטה, הפועלת בסביבה מוגבלת משאבים ומאפשרת לכל מכשיר להתקשר עם מכשיר אחר ישירות. כמו בכל רשת חובה להגן על התקשורת מפני גורמים עוינים או מתחרים. והדבר דורש סט כלים ייעודיים.  הוצע כפתרון אפשרי להצפנה ואימות תעבורת הרשת במערכת כזו. כמו כן בשל זעירות הקוד מתאים גם לתיוג RFID ולסנסרורים אלחוטיים.
צופן SEA פותח על ידי François-Xavier StandaertGilles PiretNeil GershenfeldJean-Jacques Quisquater כצופן פרמטרי גמיש שניתן להתאמה למצבים רבים כמו אופי הקלט, סוג מעבד או אורך המפתח. הוא מותאם להשגת ביצועים אופטימליים עם קוד מינימלי על כל מעבד והביטחון שלו הוא פונקציה של אורך המפתח שנבחר. הצופן ניחן בפשטות הן בהצפנה ופענוח והן בהכנת מפתח ההצפנה.

ביטחון ויעילות

צופן SEA מבוסס על רשת פייסטל שנחקרה על ידי רבים ונחשבת לבטוחה. והוא נחשב מבין הצפנים היעילם ביותר בחומרה עם פחות מ-2280 GE (שערים). זהו צופן חדש יחסית ולכן נכון לשנת 2017 אין עדיין קריפטואנליזה נרחבת שלו.
ניבירו

ניבירו הוא שמה של פלנטה, אשר לפי המקובל כיום היא דמיונית וחסרה במערכת השמש, וממנה הגיעו האלים  על פי המיתוס השומרי.

התאוריה

קיימת תאוריה שלמה המנסה לקשר בין ביקור חוצנים על כדור הארץ לבין המיתוס השומרי. התאוריה מיוחסת לזכריה סיטשין, סופר הטוען שהוא חוקר התרבות השומרית אף כי חסרה לו השכלה פורמלית בתחום הארכאולוגיה.
בבסיס התאוריה עומד סיפור המיתוס השומרי, וחותם שומרי עתיק, הנקרא VA243 על פי המקוטלג במוזיאון ברלין. בחותם זה ישנו ציור של שנים עשר כוכבי לכת, המקיפים את כדור הארץ. היות שבתקופה העתיקה נחשבו השמש והירח לכוכבים המקיפים את כדור הארץ, תומכי התאוריה מפרשים את ציור כוכבי הלכת כציור המעיד על עשרה כוכבי לכת, הנמצאים כביכול במערכת השמש, כאשר העשירי בהם אחרי התשעה הידועים לנו כיום (כולל פלוטו, שבינתיים הורד מעמדו מכוכב לכת לכוכב לכת ננסי) הוא כוכב הלכת ניבירו.
השם "ניבירו" פירושו באכדית קדומה, "נקודת מעבר" וזכריה סיטשין היה זה שהעניק שם זה ב-1976 לכוכב הלכת התאורטי שלו.

מקור התאוריה

ב-1843, ג'ון קאוץ' אדמס, מתמטיקאי ואסטרונום בריטי, הגיע למסקנה שמקור ההפרעה למסלול אורנוס נעוץ בהשפעת כבידה מכוכב לכת אחר וכך התגלה נפטון. בצורה דומה התגלה בהמשך גם פלוטו, אך הוא לא סיפק במשך שנים את כל המסה הדרושה לפי חישובי המדענים ומכאן תחילת החיפוש אחרי כוכב לכת עשירי. 
כיום מסתבר שהחוקרים טעו במדידה, וכל כוכבי הלכת כביכול, שהתגלו אחרי פלוטו היו קטנים ולכן אף נפתחה בעבורם קטגוריה חדשה - כוכבי לכת ננסיים. למרות זאת, זכריה סיטשין ומעריציו עדיין מחפשים את הפלנטה החסרה ומזהים אותה עם ניבירו, אשר לפי הטענה הוא בעל מסלול אליפטי המקיף את השמש מידי 3,600 שנים.
נאס"א עוקבת כל העת אחר השמים בחיפוש אחר אסטרואידים המסכנים את כדור הארץ וכוכב לכת כה גדול לא היה יכול להתחמק ממכשירי התצפית שלה. חסידי התאוריה סבורים לפיכך, כי נאס"א מעדיפה להכחיש את המידע שברשותה כדי למנוע בהלה ציבורית. הם גם טוענים כי חור במערכת התצלומים של Google Earth הוא מקום שהמידע נמחק ממנו כדי להסוות את ניבירו. טענה נוספת קושרת צילום של ערפילית המרוחקת ממערכת השמש, שאינה חלק ממנה, כאילו מדובר בניבירו.
האי קייפ ברטון

היסטוריה

קודם לגילויו על ידי מגלי ארצות מערביים, היה האי מיושב על ידי אינדיאנים משבטי המיקמאק. ב-1497 דיווח המגלה ג'ון קאבוט כי ביקר בחופי האי, אך חוקרים מודרניים לא משוכנעים בכך, ומניחים כי המקום בו ביקר היה ניו פאונדלנד.
ב-1521 התיישבו באי דייגים פורטוגזים, במסגרת מושבת דיג שהקימו, שמנתה כ-200 נפש, אך מ-1570 לא נמצא זכר למושבה זו.
הצרפתים, שהתיישבו באזור במסגרת המושבה אקדיה, כינו את האי "איל רויאל" (Île Royale "האי המלכותי"). הם הקימו בסביבות 1629 יישוב בשם פור סנט אן, שלא שרד. ב-1713 עברה אקדיה כולה לשלטון בריטי, לאחר כיבושה על ידי הבריטים, אך האי נשאר בשלטון צרפתי. ב-1719 הקימו הצרפתים על חוף האוקיינוס האטלנטי את היישוב  לואיבור, כדי לשפר את מעמדם באזור מפרץ סנט לורנס ולהגן על צי הדיג שלהם. היישוב, שהפך למצודה מבוצרת. שרד ניסיונות כיבוש בריטיים, ונשאר הקשר היחיד של צרפת החדשה, כפי שקראו הצרפתים למושבת הכתר שלהם בצפון אמריקה, עם האוקיינוס האטלנטי. לאחר שנכבש ב-1745, והוחזר לצרפתים ב-1748, נכבש האי סופית על ידי בריטניה ב-1758, במלחמת הצרפתים והאינדיאנים, ועבר רשמית לשלטון בריטי ב-1763. לאחר מכן מוזג האי לתוך נובה סקוטיה.
ב-1775 החלה באזור התיישבות סקוטית בשם Judique. בעקבותיה הגיע לאי במחצית הראשונה של המאה ה-19 גל של הגירה מסקוטלנד שמנה כ-50,000 נפש. עד היום מהווים צאצאי המהגרים הסקוטים רוב באי, ותרבותם נחשבת לדומיננטית. באי שרדו גם קהילות אקדיות, שהן צאצאיהן של המתיישבים הצרפתים ששרדו את הגירוש הבריטי מאקדיה.

כלכלה

פרק זה דורש עריכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולערוך אותו.

גאוגרפיה

פרק זה דורש עריכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולערוך אותו. 
האי ממוקם בקצה המזרחי של נובה סקוטיה, והוא מופרד מחצי האי נובה סקוטיה על ידי מצר קנסו, אך מחובר ליבשת על ידי סוללה שעליה כביש. חופיו הצפוני והמערבי נושקים למפרץ סנט לורנס, ואילו חופיו המזרחי והדרומי פונים לאוקיינוס האטלנטי. בצפון האי ממוקם הפארק הלאומי רמת קייפ ברטון, ששטחו 950 קמ"ר, המוקף בחלקו על ידי שביל ג'ון קאבוט, שאורכו כ-300 קילומטרים. האי משופע במצוקים הנופלים אל האוקיינוס. במרכז האי שוכן האגם בראס ד'ור ששטחו 1,099 קמ"ר.

דמוגרפיה

פרק זה דורש עריכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולערוך אותו.

אוכלוסייה וחלוקה מנהלית

האי מחולק מנהלית בין ארבעה מחוזות של נובה סקוטיה: קייפ ברטון, אינוורנס, ריצ'מונד וויקטוריה. העיר הגדולה באי היא סידני, המהווה גם את מרכזו העירוני של האי, ובה כ-30,000 תושבים (2016). אוכלוסיית האי דלילה מאוד, כ-132,000 תושבים (נכון ל-2016), ורובה ממוצא סקוטי. עיר אחרת באי היא באדק, לגדות האגם בראס ד'ור, בה שוכנת אחוזתו של ממציא הטלפון אלכסנדר גרהם בל, בה בילה את שנותיו האחרונות ובה גם נקבר.
באי חמש שמורות אינדיאנים שבהם מתגוררים אנשי שבטי המיקמאק.
מידד טסה

ביוגרפיה

מידד טסה נולד בזכרון יעקב. מצעירותו החל לשיר, ובגיל 6 הופיע לראשונה על במה. מאז הופיע בחתונות ואירועים משפחתיים פרטיים במשפחתו. בשנת 2000 הופיע בתוכנית קול צופייך שהגיש אביעד גיל, וזכה במקום הראשון. 
בגיל 12 יצא אלבומו הראשון של טסה, "מול שלהבת", שהופק על ידי האחים גריידי. מיד אחרי יציאת האלבום הופיע באצטדיון טדי מול למעלה מ-22,000 אנשים בכנס של ארגון "השופר". 
בגיל 13 וחצי פגש טסה את אביעד גיל באירוע משפחתי. גיל התרשם מקולו פעם נוספת, והפך לאמרגן והמפיק שלו. בשנת 2009 יצא אלבומו הרביעי של טסה, "בשמחות שלך", שהכיל שירים חסידיים. ב-2010 הופיע פעם נוספת באצטדיון טדי לצד ציון גולן, בכנס של הרב עובדיה יוסף. כמו כן החל לשמש כ"זמר הבית" של תנועת ש"ס.
ב-2017 התחתן טסה עם אליה סומך. כחצי שנה לאחר חתונתו יצא אלבומו התשיעי, "אלבום החתונה", בו ביצועים של טסה לשירי חתונות פופולריים.
אביאל, אחיו הגדול של טסה, נפטר לאחר שטבע במקווה.
כיום טסה לומד בישיבת אור החיים בירושלים.
סק"א אריות הכסף

"אריות הכסף"

קבוצת "אריות הכסף" פעלה תחילה כבית ספר להוקי קרח משנת 2006. בשנת 2010, הקבוצה הגישה מסמכים להנהלת ליגת MHL להפיכתה למועדון הוקי קרח לנוער ב-30 ביוני 2010. ב-6 ביולי 2010 ועדה של ליגת ההוקי לצעירים בחנה את תשתיות הקבוצה ולאחר שאישרה שהם עונים  על הדרישות לכניסה לליגה הודיעה ב-5 באוגוסט על צירופה לליגה. המשחק הראשון שלה בליגה היה נגד חימיק שלה הפסידה בתוצאה 0-3. בנובמבר, במהלך הפסקה בעונה הסדירה של אליפות ה-MHL, הקבוצה השתתפה בטורניר של משחקי ידידות יחד עם סק"א-1946 וקבוצת הנוער של AIK השוודית. ה"אריות" סיימו במקום האחרון, לאחר שהפסידו בשני המשחקים: ל-AIK בתוצאה 1-6 (0:3, 0:0, 1:3), ולסק"א-1946 בתוצאה 4-5 (0:1, 2:2, 2:2). עם זאת, בעונת 2011/2012, הקבוצה התחזקה וסיימה לבסוף במקום ה-22 בעונה הסדירה.

"סק"א אריות הכסף"

ב-1 בדצמבר 2014 הקבוצה נכללה במערכת קבוצות הבת של סק"א סנקט פטרבורג ושינתה את שמה לשם "סק"א אריות הכסף".
בעונת 2014/2015, הקבוצה בראשות המאמן החדש סרגיי יארובוי, בפעם הראשונה העפילה לפלייאוף, ה-MHL. בעונה הבאה הקבוצה אומנם לא הצליחה להגיע לפלייאוף, לעומת זאת, היא השיגה את התוצאה הטובה ביותר בתולדותיה עד אז— מקום 19 בטבלת האליפות. ברם, בעונת 2017/2018 היא שינתה את הנתון הזה והצליחה לסיים במקום ה-11 בעונה הסדירה, אך שוב כשלה בהעפלתה לשלבי הפלייאוף של הליגה.
ביולי 2018 נודע שהקבוצה לא תתמודד בעונת 2018/2019 והיא תתמזג עם סק"א וריאגי.

ארנה

אולם הבית היה ההיכל הקטן של "יובילייני" המכיל 1,700 מושבים.
סולם טורינו

סולם טורינו הוא שיטת דירוג סיכון של פגיעת גופים קרובי ארץ בכדור הארץ. גופים אלה יכולים להיות אסטרואידים או שביטים. הסולם משמש את האסטרונומים להערכת סיכויי ההתנגשות ולחיזוי הסכנה הצפויה ממנה, וזאת על ידי צרוף של ההסתברות לפגיעה יחד עם פוטנציאל ההרס הטמון באנרגיה הקינטית של הגוף, אשר נמדד ביחידות שקולות לפיצוץ של מגהטון TNT. ביחד, מקבלים את רמת הסיכון בסולם של 0 עד 10.
נכון לאוקטובר 2018, אין שום גוף בעל דרגה בסולם טורינו הגדולה מאפס.

סקירה כללית

בסולם יש 11 דרגות מ-0 עד 10. דרגה 0 מציינת גוף בעל סיכוי אפסי להתנגשות עם כדור הארץ, או גוף קטן מדי שאינו יכול לחדור דרך אטמוספירת כדור הארץ מבלי להישרף. דרגה 10 מציינת התנגשות ודאית עם כדור הארץ של גוף גדול בעל פוטנציאל הרס עולמי. ההתנגשות יכולה ליצור שינויי אקלים משמעותיים שעלולים לגרום להכחדה המונית ולאיים על עתיד התרבות האנושית כפי שאנו מכירים אותה, בין אם יפגע ביבשה ובין אם יפגע בים. הסולם מורכב ממספרים שלמים בלבד.

היסטוריה

סולם טורינו הומצא על ידי ריצ'רד בינזל שמשמש כפרופסור ב-MIT, בעקבות החשש שעלה בשנת 1992 להתנגשות עתידית של שביט סוויפט-טאטל בכדור הארץ (חשש שהופרך מאז). הגרסה הראשונית, שנקראה בקיצור "מדד הסיכון" הוצגה בכנס בארצות הברית ב-1995 ופורסמה מאוחר יותר. גרסה מעודכנת יותר הוצגה ביוני 1999 בטורינו שבאיטליה בכנס של מדענים העוקבים אחרי גופים קרובי ארץ. המשתתפים החליטו לאמץ את הגרסה המעודכנת והעניקו לה את השם סולם טורינו, מתוך הכרת תודה לשיתוף הפעולה הבינלאומי שהוצג בכנס והרצון לעבודת מחקר משותפת להבנה ומניעה של סיכונים הטמונים בגופי חלל אלה. ב-2005 נוסח הסולם מחדש כדי לשקף בצורה טובה יותר את הסיכון לציבור.
הסולם הנוכחי כולל גם צבעים על פי רמות הסיכון. 
לאור החשיפה התקשורתית לסולם, בעקבות גילוי האסטרואיד אפופיס, מנסחים כעת מחדש את המלל הנלווה לכל דרגה בסולם.
חוק הספריות הציבוריות

חוק הספריות הציבוריות, התשל"ה-1975 הוא חוק שנועד להסדיר את פעילותן של ספריות ציבוריות בישראל, במטרה לקדם את החינוך והתרבות בישראל ולהבטיח לציבור שירותי ספרייה ציבורית בזמינות ובאיכות סבירים, לצד קביעת מקורות המימון להבטחת המשך פעילותן.
החוק מאפשר לשר החינוך והתרבות לחייב רשות מקומית להקים ספרייה ציבורית, במטרה לעודד קריאה ולאפשר שירותי השאלת ספרים לכלל הציבור בחינם. החוק מתיר לגבות כספים מהציבור בגין איחור בהחזרת ספרים, השחתת או אובדן ספרים, או בגין שירותי ספרייה מיוחדים כפי שקבע השר. 
החוק תוקן ועודכן בשנים 2002 ו-2007.

המועצה לספריות ציבוריות

חוק הספריות הציבוריות מטיל על שר החינוך והתרבות להקים מועצה לספריות ציבוריות בה יהיו חברים אנשי חינוך, ספרנים בכירים, נציגי משרד החינוך, משרד התרבות, משרד הפנים, רשויות מקומיות, ספרנים ומוסדות ציבור הנוגעים בדבר. תפקיד המועצה הוא לייעץ לשר בקביעת המדיניות של המשרד ובקביעת סטנדרטים להפעלתן התקינה של הספריות על פי החוק. המחלקה לספריות היא המוציאה לפועל את המלצות המועצה.
המועצה מונה 26 חברים ובראשה מכהן פרופסור אורציון ברתנא, סופר ופרופסור לספרות.
סידור קובפק

סידור קובפק (באוקראינית: Сидір Артемович Ковпак; ‏26 במאי (7 ביוני) 1887– 11 בדצמבר 1967, קייב) היה בין מפקדי הפרטיזנים במהלך מלחמת העולם השנייה. על פעילות זו הוענק לו תואר גיבור ברית המועצות, פעמיים.
סידור קובפק נולד בכפר בקרבת פולטבה (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה) למשפחת איכרים ענייה. במשפחה היו 10 ילדים. הוא גויס לצבא ולאחר שחרורו עבד כסבל בסרטוב. לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה הוא גויס מחדש ולחם בגבורה. על הגבורה בקרב הוענקו לו מספר עיטורים, כולל אחד שהוענק אישית על ידי הצאר.
לאחר מהפכת פברואר קובפק נבחר לוועד הגדוד והחל לתמוך בבולשביקים. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה קובפק לחם בשורות הצבא האדום בחזיתות שונות. בשנת 1921 הוא חזר לאזור ילדותו ומונה לקצין העיר באחת העיירות. בשנת 1926 קובפק שוחרר מהצבא ועבד בתפקידי ניהול זוטרים. בשנת 1937 הוא מונה למנהל אחת המחלקות במשרד מנהל מחוז.

מלחמת העולם השנייה ואחריה

בספטמבר 1941, במהלך מבצע ברברוסה, הגרמנים כבשו את האזור בו התגורר וקובפק מונה למפקד יחידת פרטיזנים בת מספר עשרות אנשים שהסתתרה ביערות. היחידה פעלה במזרח אוקראינה ובשטחים סמוכים במחוז קורסק, מחוז אוריול ומחוז בריאנסק. לאור ההצלחות, היחידה גדלה והגיעה במהלך שנת 1942 לכמה מאות לוחמים. ב-31 באוגוסט 1942 קובפק הוטס למוסקבה ונפגש עם יוסיף סטלין וקלימנט וורושילוב. לקובפק ניתנה משימה לבצע פשיטה לאזור של אוקראינה המערבית שהיה מרוחק כמה אלפי קילומטר מאזור פעילותו. לקראת תחילת המסע, היחידה שלו גדלה לכ-2000 לוחמים. ליחידה סופק ציוד רב כולל תותחים ולרשותה הועברו קצינים מקצועיים. במהלך המסע לגרמנים הוסב נזק גדול ולפשיטה היה הד מוראלי משמעותי. אומנם גם האבידות ביחידה של קובפק היו גדולות, וכשליש מהלוחמים לא חזרו מהמסע.
באפריל 1943 הוענקה לקובפק דרגת "גנרל מאיור". יחד עם זאת לאור גודלה של היחידה היה ברור שקובפק ללא השכלה צבאית לא יכול לפקד עליה ולכן הוא מונה לסגן מפקד ומעליו מונה קצין מקצועי.
לאחר שחרור השטח מהכיבוש הנאצי קובפק השתחרר ומונה לתפקידי ניהול בממסד הסובייטי. הוא כיהן בתפקידים בכירים עד לפטירתו בשנת 1967. לאחר המלחמה הוא נודע כ"מפקד הפרטיזנים האוקראינים" ונאם בעצרות שונות של הפרטיזנים.
דיר אל-בלח

היסטוריה

בחפירות ארכאולוגיות שהתקיימו בין השנים 1982-1971 במערבה של העיר, באזור החולות, בראשות הארכאולוגית טרודה דותן התגלה מבצר כנעני-מצרי גדול ומספר רב של ארונות קבורה דמויי אדם (אנתרופואיד) מחרס של מצרים  מתקופת הברונזה המאוחרת אשר עברו במקום בדרך הים צפונה אשר חלקה הדרומי כונה במקרא דרך ארץ פלשתים.
לפי צבי אילן, ייתכן כי השם המקורי של העיירה היה "דרום" או "כפר דרום". לדבריו, בימי התלמוד היה במקום כפר עברי, בו התגורר רבי אליעזר בן יצחק איש כפר דרום. שם זה השתבש, אולי בתקופה הערבית הקדומה, ל"דיר א-רום" - מנזר הביזנטים ואחר כך הפך לדיר אל-בלח. בתקופה הצלבנית נשמר השם העתיק בצורת "דרום" או דרון". היה זה שמה של מצודה רבת חשיבות שסימלה את גבולה של ממלכת ירושלים הצלבנית.
בשנת 1170 העיירה הושמה במצור על ידי צלאח א-דין. במקום היה חיל מצב קטן בראשות האציל הצרפתי אנזלם דה-פאסי. הוא החזיק מעמד 48 שעות עד הגעת תגבורת מאשקלון. צלאח א-דין נסוג מהעיר. בשנת 1187, סמוך לקרב חיטין נכבשה העיר.
יש עדות משנת 1192 כי למצודה היו 17 מגדלים שנראו מרחוק.

מלחמת העולם הראשונה

העיירה הייתה בסיס היציאה הקדמי של חיל המשלוח המצרי לקרב עזה הראשון והשני ובתקופת ההתארגנות שלאחר קרבות כושלים אלו, שכנו בסביבות העיירה מחנות צבא של הכוח הבריטי. לקראת הקרב על באר שבע נערכו באזור פעולות שהיוו חלק מתוכנית ההונאה של הבריטים בפיקוד אדמונד אלנבי; בחוף דיר אל-בלח רוכזו סירות שנועדו לביים התארגנות גדולה של כוח נחיתה. ספינות של הצי המלכותי שטו לאורך החוף, וביימו מדידות של עומק המים. כמו כן, במחנות במרחב רפיח - דיר אל-בלח נמשכה שגרת פעילות מבויימת של מספר קטן של חיילים, תוך הקפדה על תאורת לילה שגרתית מלאה, אבל למעשה התרוקנו מחנות אלה בהדרגה מהדיוויזיות של כוח המחץ.
במלחמת העולם הראשונה הוקמו בעיר שני בתי קברות לחללי האימפריה הבריטית בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה: בבית הקברות הצבאי (DEIR EL BELAH WAR CEMETERY ) נקברו 734 חללים, רובם מבריטניה, אך יותר מ-10% מהם ממוצא הודי ובבית הקברות המצרי ( DEIR EL BELAH EGYPTIAN CEMETERY) ) מספר החללים - 285, כולם בריטים. בין הנקברים בבתי קברות אלה ישנם גם חללים יהודים.
לאחר מלחמת העצמאות נבנה במקום מחנה פליטים פלסטינים. לאחר כיבוש רצועת עזה במלחמת סיני הקימה ישראל במקום מועצה כפרית. באותו זמן התגוררו בדיר אל-בלח 5,000 תושבים ו-40,000 פליטים.
ב-1989 הרג, שמעון יפרח, מתנחל תושב נוה דקלים תלמידת תיכון מדיר אל-בלח בעת תקרית של יידוי אבנים. הוא נידון לשנה וחצי מאסר.

כפר דרום

ליד העיירה הוקם בסוף תקופת המנדט הבריטי בשנת 1946, היישוב היהודי כפר דרום. הכפר נתפס ונהרס על ידי הצבא המצרי במלחמת השחרור, יושב מחדש לאחר מלחמת ששת הימים בשנת 1970 ופונה ונהרס שוב, במסגרת תוכנית ההתנתקות, יחד עם יתר ההתנחלויות ברצועת עזה.

פרשת קו 300

ב-13 באפריל 1984 השתלטה סיירת מטכ"ל סמוך לדיר אל-בלח על אוטובוס אגד שנחטף על ידי מחבלים פלסטינים. שניים מהמחבלים שנתפסו חיים הוצאו להורג, מה שהוביל לפרשת קו 300.
אלכסנדר צ'רנין

ביוגרפיה

אלכסנדר צ'רנין נולד בחרקוב. בשנת 1979 באליפות העולם לנוער הוא סיים במקום השני. הוא זכה באליפות אירופה לנוער של שנת 1980. החל משנת 1985 הוא היה משתתף באליפות ברית המועצות בשחמט ובשנת 1985 זכה במקום השני (ניצח את מיכאיל גורביץ' לאחר משחק נוסף). בשנת 1985 צ'רנין השתתף בתחרות בינאזורית (שלב מתקדם של העפלה למשחק על התואר מול אלוף העולם) וסיים אותו במקומות 4–5. כתוצאה מכך הוא העפיל לתחרות המועמדים אותה סיים במקומות 8–9.
בשנת 1985 הוענקה לצ'רנין דרגת רב אמן.
צ'רנוב היה חבר בנבחרת ברית המועצות שזכתה באליפות העולם בשחמט לנבחרות בשנת 1985 (זכה גם במדליה אישית). בשנות ה-80 של המאה ה-20 צ'רנין ניצח במספר תחרויות בינלאומיות. בשנת 1990 הוא ניצח בתחרות השחמט בדורטמונד.
לאחר התפרקות ברית המועצות צ'רנין היגר להונגריה. הוא היה חבר נבחרת הונגריה באולימפיאדת השחמט ובאליפות אירופה לנבחרות. צ'רנין זכה גם באליפות הונגריה בשחמט.
החל מתחילת המאה ה-21 צ'רנין מתרכז בעיקר מאימון, בין תלמידיו היה פביאנו קרואנה.
צ'רנין כתב מספר ספרי שחמט (בחלקו תוך שיתוף פעולה עם לב אלבורט).
המוזיאון היהודי של בלגיה

היסטוריה

ייסוד המוזיאון נהגה בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20, והאוסף החל להתהוות בראשית שנות ה-90. המוזיאון נחנך בשנת 2005.
K.O.

רקע והוצאה

לאחר שהוציאה ויטאאר שלושה סינגלים מן אלבומה הראשון, היא הודיעה ברשתות החברתיות כי באמצע אפריל 2017, עתיד לצאת הסינגל השלישי הרשמי מן האלבום, ובאותו זמן פרסמה גם את עטיפת הסינגל שבה היא נראית בחדר מלא בגביעים, ואותה עומדת במרכז. ב-19 באפריל באותה שנה, הודיעה רשמית כי הסינגל יצא לחנויות ולספוטיפיי. את השיר כתבו רודריגו גורקי, מפלדה, פאבלו ביספו, והוא הופק על ידי גורקי שגם כתב את השיר.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר מציג את ויטאאר בזירת אגרוף, שם חברה נלחם נגד מתאגרפים אחרים. בין לבין ניתן לראותה רוקדת בבגדים צמודים ופרואקטיביים שחושפים את גופה. הווידאו קליפ כשמו "K.O.‎" (נוקאאוט), עוסק באיגרוף. את הקליפ ביים וצילם ג'ואו מונטריו.
נכון למאי 2018, מונה הצפיות שלו עולה על למעלה מ-300 מיליון צפיות, מה שהופך אותו לנצפה ביותר של ויטאאר.