google/wiki40b huggingface dataset:
אקסולוטל מקסיקני

מאפיינים

אורך בוגר נע בין 25 ל-30 ס"מ. גודל התטולה הוא 200 עד 600 ביצים. הראשן ניזון מפלנקטון. תפוצת המין היא באגם סוצ'ימילקו שבמקסיקו.

מראה הגוף

ראשו של האקסולוטל גדול, שטוח ומעוגל. עיניו גדולות ופיו רחב ומעוגל. מאחורי ראשו שלושה זימים חיצוניים ארוכים דמויי שיח בכל צד. גופו צר וזנבו לחוץ משני צידיו. לאקסולוטל מגוון רחב של צבעים ונושא זה אף נחקר בעבר פעמים רבות, יש לו צבעי ורוד, שחור וחום. הוורוד נפוץ יותר.

אורח חיים

האקסולוטל הוא יצור מיוחד במינו ואורח חייו שונה ביותר בהשוואה ליתר דו החיים. בניגוד אליהם, הוא ממשיך לחיות כראשן (לראשן שלו קראה האקדמיה ללשון "אַקְסוֹלוֹטֶל" או "זִימְעַד") וממדיו גדלים, כל עוד המים הם בעלי טמפרטורה מתאימה ומכילים שפע של מזון. הוא יתפתח לצורה בוגרת רק כשיופרו התנאים הדרושים לקיומו במי האגם. עם עלותו ליבשה משתנה צורת חייו וצורת גופו. הריאות מתפתחות והזימים נעלמים. גם תפריט מזונו משתנה וכולל: חסרי חוליות ובהם פרוקי רגליים קטנים כגון חרקים. ביבשה הוא שוכן בתנאי טחב ואפלולית.
כאשר גפיו או זנבו נתקים, הם צומחים מחדש תוך יומיים או שלושה, ואילו לשאר הדו-חיים מסדרת בעלי הזנב לוקחים כמה שבועות.
הרבייה מתרחשת במים בטמפרטורה שבין 15-20 מעלות צלזיוס. הזכר מטיל תיקי זרע על קרקעית המים. הנקבה אוספת מספר תיקי זרע אל נרתיקה. כעבור כיום הנקבה מטילה כמה מאות ביצים מופרות הנדבקות לצמחי מים. בקיעת הראשנים מתרחשת כעבור 25-30 ימים. האקסולוטל אינו מתרבה מחוץ למים והגלגול הבוגר שלו ביבשה הוא, ככל הנראה, עקר.
בנק הדואר

בנק הדואר בשוק הפיננסי

עם הפיכתו של בנק הדואר לחברה בע"מ, ומינוי מנכ"ל מקצועי מנסה הבנק לחדור לשוק הפיננסי ולנגוס פלחי שוק שהיו נחלתם של בנקים ומוסדות פיננסיים גדולים ומוכרים. פעולות שונות כבר נעשו במסגרת מגמה זו, כך למשל שודרגה תשתית המיחשוב ולקוחות הבנק יכולים לקבל מידע מיידי על פעולותיהם בטלפון ובאינטרנט, הבנק התקשר עם חברת ויזה כאל להנפקת כרטיסי אשראי ומתן הלוואות, ומציע מבצעים ייחודיים ללקוחות פרטיים ועסקיים. בין המבצעים האלה ראוי לציין את מבצע פדיון מלוות החובה, במסגרתו יכול כל אזרח לברר באחד מסניפי הבנק אם עומד לזכותו סכום כסף מפדיון מלוות שונות שגבתה ממנו המדינה בעבר.
בעתיד מתכוון הבנק למכור גם שירותי ביטוח וזאת במסגרת הרפורמה של ועדת בכר, וכהגדרת מנכ"ל רשות הדואר: "הכוונה היא להפוך את הדואר לבנק קמעונאי הנותן שירותים עממיים זולים ללא לקיחת סיכונים פיננסים גדולים".
דונטו ברמנטה

חייו

ברמנטה נולד למשפחת איכרים בכפר מונטה אברואלדו סמוך לאורבינו. הוא עסק תחילה בציור והיה מתפרנס מציור פרסקאות (ציורי קיר) כאשר הכיר והתלמד אצל הציירים מלוצו דה פורלי ופיירו דלה פרנצ'סקה. ברמנטה חי ועבד במילנו בין השנים 1499-1477 ועבד על פרויקטים רבים. הוא תכנן ושיפץ כנסיות וחלקים שונים של כנסיות באזור מילנו. בין השאר עבד על תכנון המגדל של קתדרלת מילנו יחד עם לאונרדו דה וינצ'י. הקריירה של ברמנטה התקדמה במילנו והוא היה לאדריכל החצר של הדוכס לודוביקו ספורצה עד 1499 כאשר עבר לרומא.
עבודותיו ברומא היו פחות קישוטיות ומעוטרות כפי שאופיינו בצפון איטליה. הוא הושפע מאוד מהאדריכלות הרומית והחל לתכנן בצורה נקייה והרמונית יותר, כמאפיין את אדריכלות הרנסאנס. הפרויקטים המוכרים ביותר שלו ברומא מאותה תקופה הם מנזר סנטה מריה דלה פאצה, הטמפייטו של סן פייטרו אין מונטוריו וסנטה מריה פרסו סן סטירו במילאנו.
בין השנים 1513-1503 עבד עבור האפיפיור יוליוס השני ותכנן מספר פרויקטים בוותיקן ביניהם בית המשפט וארמון קפריני. המבנה החשוב ביותר אותו תכנן היה כנסיית סן פייטרו על חורבות הבזיליקה של קונסטנטינוס שעמדה שם קודם, עוד מתקופת הקיסר קונסטנטינוס. ברמנטה נפטר בטרם השלים את מבנה חשוב זה. כנסיית סן פייטרו הושלמה לאחר מכן על ידי כמה אדריכלים שונים והתכנון המקורי שונה מספר פעמים.
ברמנטה נודע כאיש אשכולות שעסק אמנם בעיקר באדריכלות אך היה בעל הבנה מעמיקה גם בתחומים מדעיים ואמנותיים שונים. הוא עסק גם בהנדסה ובמוזיקה. הוא יישם ברבים מתכנוניו את חוקי הפרספקטיבה שהמציא רק כמה שנים לפניו פיליפו ברונלסקי. עבודותיו של דונטו ברמנטה הן דוגמאות טובות לסגנון הרנסאנס האיטלקי בשיאו.
מלון בוטיק

מלון בוטיק הוא מונח רווח ופופולרי בארצות המערב לתיאור בתי מלון קטנים יחסית המצטיינים באינטימיות, ייחודיות ומגע של יוקרה. 
המילה בוטיק בצרפתית מציינת חנות קטנה, בדרך כלל בתחום האופנה, המציעה סחורה ייחודית של פריטי ביגוד, הנעלה או תכשיטים בעיצוב אישי ובכמות מוגבלת, וזאת בהבדל מובהק מסניף של רשת שיווק גדולה או חנות כלבו המציעים סחורה מתועשת ואחידה. המונח אומץ לתחום המלונאות לאפיון מלון קטן וייחודי המנסה להציג אנטיתזה למלון סטנדרטי, אחיד ורשתי הדומה למלונות אחרים.

היסטוריה

"מלונות בוטיק" הופיעו לראשונה בתחילת שנות השמונים של המאה ה-20 בערים גדולות כמו ניו יורק, סן פרנסיסקו ולונדון, מתוך כוונה להעניק חוויית אירוח שונה, איכותית ומפתיעה, מעבר לרק פתרון אכסון נוח המאפיין בתי מלון רגילים רבים.
מלונות הבוטיק הראשונים היו כאלה שהופעלו על ידי בעלים פרטיים המעורבים אישית בניהולם, עובדה שהדגישה את ייחודיותם לעומת מלונות בניהול רשת או חברת ניהול. החל משנות ה-90 של המאה ה-20 הפכו מלונות הבוטיק יותר ויותר לבחירתם המועדפת של רבים מהנוסעים בעלי האמצעים, שמאסו במלונות היוקרה הסטנדרטיים וחיפשו חוויות אירוח חדשות ושונות. הפופולריות לה זכו מלונות הבוטיק גרמה לרשתות לאומיות ובינלאומיות רבות ליזום ולהקים, כענף בפעילותם, מותגי משנה יוקרתיים המדמים באופיים את מלונות הבוטיק הפרטיים, לעיתים קרובות תוך צירוף המילה "בוטיק" לשמם או לתיאורם של בתי המלון. כניסת רשתות אלו לתחום הביאה לעלייה במספר מלונות הבוטיק ובהיקף פריסתם בעולם, אך גם לשחיקה מסוימת בייחודם של מלונות אלה ובמשמעותו של המושג "מלון בוטיק".
דוריף

דוריף (בצרפתית: Durif) הוא זן ענבים אדומים המשמש לייצור יין, ומכונה גם פטיט סירה (Petite Sirah או Petite Syrah). מגודל בעיקר בארצות הברית, באוסטרליה, בצרפת ובישראל. הזן הוא הכלאה בין הזנים שיראז ופלורסין.
יינות המיוצרים מענבי דוריף ניכרים בטעם חריף ושזיפי, ולעיתים קשה להבדיל ביניהם ובין יינות שיראז או פלורסין, במיוחד כשמדובר ביינות ישנים. הם מצטיינים בעפיצות ניכרת ובטאנין חזק, ולפיכך מתיישנים היטב, גם בביקבוק המתמשך יותר מעשרים שנים. על פי רוב מדובר ביין כהה מאוד (כהה יותר מאשר שיראז ובעל גוונים סגולים יותר), חומצי במקצת, ובעל גוף חזק ומודגש. בניחוחו ניכרים תווים של עשבי תיבול ופלפל שחור.
בישראל גודל הדוריף בעיקר כזן לתמהיל, שהוסף ליינות נחותים יותר כדי להוסיף להם גוף. בשנות התשעים החל היינן יאיר מרגלית (מיקב מרגלית), שלמד בקליפורניה, לשלבם ביינות קברנה סוביניון. במהרה השיקו יקבים נוספים, כמו רקנאטי, יינות מעורבים ("יינות בלנד") שכללו גם דוריף. יקבים אחרים, כמו כרמל, סוסון ים וויתקין, הפיקו, לצד יינות מעורבים, גם יינות זניים על טהרת הפטיט סירה.
מאיר סטולביץ

הרב מאיר סטולביץ (בכתיב יידי: סטאלעוויץ; ח' בכסלו תר"ל, 1870 – ל' בשבט תש"ט, 1 במרץ 1949) היה רבה של חסלביץ שבבלארוס, ולאחר עלותו לארץ ישראל כיהן כרבה של שכונת זיכרון משה בירושלים.

תולדותיו

נולד באיישישוק לר' אברהם סטולביץ. למד בווילנה ולאחר נישואיו היה תלמיד הרב אלכסנדר משה לפידות בעיר ראסיין, אצלו למד תשע שנים. נישא לרחל לאה בת שמואל ויינר מראסיין (נפטרה בערך בשנת תרע"ב) ולהם בן אחד. בתחילת דרכו ברבנות כיהן כרבה של גירטיגלה, בתפקיד זה החזיק כ-15 שנה. באותן שנים חיבר את החלק הראשון של ספרו "מבית מאיר". בהמשך נתמנה לרב בקפצווא שבפלך סובאלק, אולם כעבור כחצי שנה, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נאלץ לברוח מעירו, נדד באוקראינה ואף בה כיהן ברבנות. לאחר מלחמת העולם מונה לרב בעיר שביז שבמחוז ויטבסק. לאחר כשש שנים החל לשמש ברבנות העיר חסלביץ. 
בקיץ שנת תרפ"ט נישא בשנית לחיה גיטל, בתו של הרב יצחק יוספזון מהעיר איווה שבפלך ווילנה. השלטונות הרוסים הערימו קשיים וצרות על מורי הוראה בארצו והחל משנת תר"ץ פתח במאמצים לעלות ארצה. בשנת תרצ"ב (1932) עלה לארץ ישראל עם אשתו בסיועו של הראי"ה קוק, בשנת תרצ"ד התמנה לרבה של שכונת זיכרון משה בירושלים, וכעבור מספר שנים נתמנה ליו"ר אגודת הרבנים ומורי הוראה בעיר. היה מראשי "התאחדות הרבנים פליטי רוסיא ושאר ארצות". בשנת תרצ"ח הוציא לאור בירושלים את החלק השני של ספרו "מבית מאיר". 
חיבר את סדרת ספרי השו"ת "מבית מאיר" הכוללת שלושה כרכים.
נפטר ביום ל' בשבט תש"ט, 1 במרץ 1949.
תוליום

תכונות

תוליום הוא מתכת רכה (ניתן לחותכה עם סכין), אפורה-כסופה, גמישה ועמידה בצורה סבירה בפני קורוזיה באוויר יבש. המתכת הנדירה ביותר מסדרת הלנתנידים.

היסטוריה

התוליום זוהה בשוודיה ב־1879 על ידי הכימאי השוודי פר תאודור קלב (Per Teodor Cleve) כשחקר זיהומים בתחמוצות של מתכות נדירות. תיאודור הסיר את כל הזיהומים שהצליח מתחמוצת ארביום (Er₂O₃) ובכך הפיק שני חומרים חדשים: האחד חום והשני ירוק. מאוחר יותר התגלה שהחומר החום הוא תחמוצת הולמיום והחומר הירוק הוא תחמוצת תוליום. פר תיאודור קרא למתכת על-שם תולה, שם מיתולוגי לסקנדינביה.

צורה בטבע

תוליום לא מופיע בטבע לעולם בצורתו החופשית, אך נמצא בכמויות קטנות במינרלים יחד עם לנתנידים אחרים. תוליום מופק בעיקר ממונזיט (0.007% בקירוב) בחילוף יונים. ניתן לבודד תוליום מתכתי באמצעות תגובה בין תחמוצתו ללנתן מתכתי או באמצעות תגובה עם סידן. אף תרכובת תוליום אינה חשובה מבחינה מסחרית.

אמצעי זהירות

כלנתנידים אחרים, לתוליום רעילות נמוכה. אבק תוליום מתכתי עלול להתלקח ומצריך טיפול בהתאם.
פראט אנד ויטני

היסטוריה

חברת פראט אנד ויטני הוקמה בשנת 1860 בהרטפורד שבקונטיקט על ידי פרנסיס פראט ועמוס ויטני. החברה החלה את דרכה כחברה לייצור חלקים מכניים למכונות תפירה ולרובים אשר שימשו את צבא ארצות הברית.
בשנת 1925, מספר שנים לאחר מותם של מייסדי החברה, שכנע המהנדס פרדריק רנטסצ'לר את החברה להשקיע כספים בפרויקט שלו שבו נבנה מנוע מטוס חדש. ויטני ופראט הלוו לו סכום של 250,000$ ואישור להשתמש בשם החברה על המנועים. משם נולדה חברת מנועי מטוסים פראט אנד ויטני. בשנת 1925 החלה החברה לייצר באופן סדרתי את המנוע המטוסים הראשון שלה, ואספ בעל 425 כ"ס. מנועי מטוסים אלו נמכרו לחיל האוויר של ארצות הברית ולצי האמריקני.
בשנת 1929 נגמר שיתוף הפעולה בין פראט אנד ויטני ופרדריק רנטסצ'לר, שהקים חברה בשם Aircraft and Transport Corporation אשר הפכה עם השנים ליונייטד טכנולוג'יס. ההסכם בין החברה לרנטסצ'לר קבע שהוא יוכל להמשיך להשתמש בשם החברה בפרויקטים עתידיים.
בשנת 2005 רכשה פראט אנד ויטני מבואינג את חברת רוקטדיין המתמחה ביצור כוח הנעה לכלי טיס בחלל.
ב-2014 רכשה את חברת טכנולוגיית להבים ממשפחת ורטהיימר.

פעילות בישראל

החברה מוכרת מנועי סילון לחיל האוויר הישראלי וכן השקיעה בתעשיית מנועי סילון בארץ. היא מחזיקה בבעלותה את מפעל חישולי כרמל ושותפה במפעל טכנולוגיית להבים (בעבר: להבי ישקר). ב-1984 רכשה Thames Holdings (חברת בת של חברת פראט אנד וויטני) 40% ממניות מפעל מנועי בית שמש והחזיקה בהם עד שנת 1992.
נאור שרון

ביוגרפיה

נולד בראשון לציון, החל לשחק כדורסל במכבי ראשון לציון, ובכיתה ז' עבר לקבוצת הנערים של מכבי תל אביב. כנער הצטרף לאקדמיה של פו אורטז הצרפתית, בה שיחק בשורותיה, ולאחר מכן שיחק בראסינג פריז.
בסוף 2012 חזר שרון לישראל ובעונת 2012/2013 הצטרף להפועל חולון. עקב מיעוט דקות משחק הצטרף בעונת 2013/2014 לקבוצת אליצור אשקלון מן הליגה הלאומית, תוך ניצול "הכרטיס הכפול" המאפשר לשחקני כדורסל צעירים מ ליגת העל בכדורסל לשחק במקביל גם בקבוצה מן  הליגה הלאומית בכדורסל. הוא תרם בשורותיה 8.2 נקודות ו־5.4 אסיסטים בממוצע למשחק, אך עזב אותה כעבור שלושה חודשים, בתום שנת 2013.
בעונת 2014/2015 שיחק בקבוצת אליצור יבנה מן הליגה הלאומית בה קלע בממוצע 15 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת 2015/2016 חתם לשנתיים בקבוצת מכבי אשדוד/באר טוביה. במהלך עונת 2016/2017 עזב את הקבוצה והצטרף להפועל אילת.
ב-12 באוגוסט 2018 חתם בהפועל חיפה.

שרון ייצג את ישראל בנבחרות השונות. היה שותף לאליפות אירופה במונטנגרו במסגרת נבחרת הקדטים בשנת 2010, שיחק באליפות אירופה דרג ב' במקדוניה בשנת 2011, והיה חבר בנבחרת הנוער ובנבחרת העתודה.
שלמה דרימר

רבי שלמה דרימר (ה'תק"ס, 1800 בערך - שמיני עצרת, כ"ב בתשרי תרל"ג, 24 באוקטובר 1872) היה רב ופוסק הלכה, מגדולי רבני יהדות גליציה בדורו. מחבר הספרים "ישרש יעקב" על מסכת יבמות, ושו"ת "בית שלמה".

ביוגרפיה

נולד בנדבורנה לרב יעקב דרימר ולמרים בת ר' שלמה לנדא, נכדתו של הרב משה לנדא ראב"ד לבוב. אביו היה חסידו של רבי צבי הירש מנדבורנה ולאחר פטירתו עבר לתלמידו רבי מנחם מנדל מקוסוב, ה"אהבת שלום". הוא למד תורה מפי רבי אברהם דוד וואהרמן מבוטשאטש ומפי רבי אהרן משה טויבש. בהמשך למד גם אצל רבי נתן נטע קליצר מפודהייץ. נישא לבתו של ר' משה מנחם מנדל מחסידי אפטא, ולאחר פטירתה נישא בשנית לבתו של רבי צבי הירש גרוסמן רבה של דילטין.
לאחר נישואיו עסק במסחר, אך רבו של אביו, רבי חיים הגר מקוסוב, שידל אותו לעזוב את מסחרו ולהתמנות לרב. בשנת ה'תקצ"ג (1833) התמנה כרב בעיר סקולה, והחזיק במשרה זו כארבעים שנים עד פטירתו בחג שמיני עצרת, כ"ב בתשרי תרל"ג, 24 באוקטובר 1872.
הספירה של רימן

באנליזה מרוכבת, הספֵירה של רימן, על שם ברנרד רימן, היא דרך לראות את המישור המרוכב המורחב (המספרים המרוכבים יחד עם נקודת האינסוף), כך שנקודת האינסוף אינה נבדלת מכל נקודה מרוכבת סופית. בצורה הזו ניתן להגדיר פונקציות שמוגדרות בנקודת האינסוף או מקבלות ערכים אינסופיים, ולדבר על רציפות וגזירות שלהן.
מבחינה טופולוגית, מבנה זה הומאומורפי לספֵירה הדו ממדית והוא מהווה קומפקטיפיקציה חד נקודתית של המישור המרוכב.

מבנה גאומטרי

מנקודת מבט גאומטרית, הספֵירה של רימן היא המישור הרגיל עם הישרים, המעגלים והזוויות שמוגדרים בו, בתוספת עוד נקודה מיוחדת, "אינסוף", שבה כל הישרים נפגשים. בהגדרה זו מאבדים את היכולת לשמור על המרחקים הרגילים מהמישור כי אם יוצאים מנקודה והולכים לכיוונים מנוגדים בקווים ישרים - מגיעים לאותה נקודה, אך בכל זאת מושגים כמו ישרים, מעגלים וזוויות נשמרים. ישרים מקבילים הופכים לקוים שמשיקים זה לזה בנקודת האינסוף (כלומר הזווית ביניהם בנקודה זו היא אפס).
ניתן לראות גם את הספֵירה של רימן כספירה (פני כדור) במרחב האוקלידי התלת ממדי, שבה נקודת ה"צפון" היא נקודת האינסוף ונקודת ה"דרום" (הנקודה האנטיפודית לנקודת הצפון) היא הנקודה אפס. ניתן לפרוש מחדש מהספֵירה את המישור המרוכב בעזרת ההטלה הסטריאוגרפית דרך נקודת האינסוף. קל לראות שהבחירה לבצע את ההטלה דרך נקודת האינסוף הייתה שרירותית וניתן היה לבצע אותה דרך כל נקודה אחרת על הספֵירה. כאן מתבטאת תכונה כללית של הספֵירה של רימן - נקודת האינסוף איננה נקודה מיוחדת אלא זהה לכל נקודה אחרת, והיא מקיימת כל תכונה גאומטרית שהנקודות האחרות מקיימות.
נסמן את המישור המרוכב יחד עם נקודת האינסוף בכיתוב . את תכונות המישור המרוכב המורחב נגדיר באמצעות הפונקציה  . באופן טבעי פונקציה זו מוגדרת על כל נקודות המישור חוץ מהנקודה 0, אבל אחרי שהוספנו את הנקודה  אפשר להגדיר את הפונקציה כך שיתקיימו השוויונים . בצורה הזו מתקבל בעצם הומאומורפיזם בין המישור המרוכב ללא נקודת האפס, אך עם נקודת האינסוף לבין המישור המרוכב הרגיל.

אוטומורפיזמים

כל האוטומורפיזמים של הספירה של רימן הם העתקות מביוס - כל פונקציה הפיכה שומרת מבנה (כלומר הולומורפית) על הספירה היא מהצורה , כאשר  רגולרית. אלו הן פונקציות הולומורפיות בכל המישור המרוכב למעט בנקודה , אך על הספירה של רימן הן מהוות אוטומורפיזמים - על ידי הפעלת ההעתקה  ניתן להחיל את העתקות מביוס גם על הנקודות שבהן המכנה מתאפס, וגם בנקודת האינסוף על ידי ההגדרות הרגילות: .
המטריצה שמגדירה העתקת מביוס מוגדרת עד כדי כפל בסקלר, ולכן העתקות מביוס הן למעשה אוטומורפיזמים של הישר הפרויקטיבי המרוכב . ולכן את הטענה לעיל ניתן לנסח כך: חבורת האוטומורפיזמים של טבעת מביוס היא ההחבורה הפרויקטיבית הליניארית .
קרפדה ירוקה

איומים

אויביהם העיקריים של הקרפדות הירוקות הם הנחשים. האויב העיקרי בישראל הוא נחש מים משובץ. קרפדות צעירות עם הפרשה מעטה של רעל נאכלות גם על ידי אנפיות בקר וקרפדות בוגרות. הקרפדות מתגוננות מפני איומים אלו באמצעות הפרשת נוזל חלבי רעיל שנקרא בופינין שמדיף ריח חריף מכל שטח העור ומבלוטות בעורף וכן באמצעות הפרשת שתן פתאומית.
בתקופות יובש מתחפרת בקרקע, בחורים ובמחילות. בעונת הגשמים אוגרת הקרפדה מים בשלפוחית השתן, המשמשים אותה בתקופות היובש. מסיבה זו, בארצות בהן היא נפוצה ניצלו אותן הילידים על ידי הוצאת המים מהן.

רבייה

הקרפדה הירוקה היא בעל חיים סוליטרי (מתבודד) והיא יוצרת קשרים חברתיים רק בעונת הרבייה.
עונת רבייה היא לרוב בחורף, בעיקר במקומות חיות מדבריים. בתקופת הרבייה, הנקבות נמשכות לקרקורי הזכרים, אותם הם משמיעים כאשר הם על גדת מקווה המים או בתוכו, טבולים חצי גוף כשראשם מורם מעל המים. כשהנקבה מגיעה למקווה המים, הזכר מתקרב אליה, עולה על גבה ונאחז בה בבית השחי. מנהג רבייה זה נקרא חיבוק כלולות. באצבעותיו מתפתחות יבלות אחיזה סמוך לעונת הרבייה.
הנקבה מטילה שרוכי ביצים והזכר שעליה מפריש את זרעו ומפרה את הביצים. אורך השרוכים עד 12 מטרים. מספר הביצים עד 7000. כעבור 5 ימים יש בקיעה של ראשנים שחורים. התפתחותם ובקיעתם תלויה בטמפרטורה ובכמות מזון זמין. קרפדות צעירות מתפתחות במהירות ומגיעות תוך שנה לגודל כמעט סופי ולבגרות מינית.
פאול פון רננקמפף

פאול פון רננקמפף (בגרמנית: Paul von Rennenkampf; ברוסית: Па́вел Ка́рлович фон Ренненка́мпф, פאוול קרלוביץ'; 17 באפריל 1854 - 1 באפריל 1918) היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית שהשתתף בקרבות בתחילת מלחמת העולם הראשונה. הוצא להורג על ידי הבולשביקים.

ביוגרפיה

הוא נולד באסטוניה במשפחה של גרמנים-בלטים. בגיל 19 התקבל לבית ספר צבאי בהלסינקי. הוא הצטיין בלימודיו והמשיך באקדמיה הצבאית ניקולאייבסקי בסנקט פטרבורג. הוא טיפס בתפקידים ובדרגות.
בשנים 1900–1901 השתתף במאבק במרד הבוקסרים, ניהל מספר קרבות מוצלחים במנצ'וריה והצליח להסיר את השתלטות הבוקסרים על חרבין. לאחר דיכוי המרד הוצע לו פיקוד על המשמר המלכותי של הצאר אבל הוא סירב.
הוא נפצע במלחמת רוסיה-יפן (1904–1905). הוא השתתף ביחד עם אלכסנדר סמסונוב בקרב מוקדן וסמסונוב האשים אותו בתבוסה בכך שלא מיהר לעזור לו בלחימה.
ב-1905 נשלח לסיביר ודיכא שם מרד מקומי. לאחר מכן הועלה לדרגת גנרל והתמנה לראש המטה הצבאי במחוז וילנה.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה התמנה פון רננקמפף למפקד הארמייה הראשונה ופלש לפרוסיה המזרחית. בתחילה נחל ניצחון בקרב גומבינן אבל קיבל ביקורות קשות ודרישה להדיחו לאחר שלא עזר לעמיתו, הגנרל אלכסנדר סמסונוב שהארמייה השנייה עליה פיקד הושמדה על ידי הגרמנים בקרב טננברג, תבוסה שגרמה להתאבדותו של סמסונוב.
לאחר שהגרמנים השמידו את הארמייה של סמסונוב הם התפנו לטפל ברננקמף ובקרב הראשון על האגמים המזוריים, בספטמבר 1914, נחל רננקמפף תבוסה קשה ונאלץ לסגת מפרוסיה.
לאחר כשלונו בקרב לודז' בנובמבר 1914, הוא הודח מתפקידו והואשם בחוסר תפקוד ואף בבגידה (בגלל מוצאו הגרמני). ב-6 באוקטובר 1915 הוא פוטר מהצבא.
במהפכת פברואר, 1917, הוא נאסר על ידי ממשלת המעבר הרוסית ונכלא במבצר פטרופבלובסקיה בסנקט פטרבורג באשמה של תפקוד לקוי ומעילה.
במהפכת אוקטובר הוא שוחרר ועבר לעיר טגנרוג לחוף ים אזוב, שם חי בשם "מנדוסאקיס" וטען שהוא אזרח יווני.
הבולשביקים גילו את זהותו והציעו לו תפקיד פיקודי בצבא האדום במלחמת האזרחים ברוסיה. לאחר שסירב הוא נידון למוות והוצא להורג ב-1 באפריל 1918.
משה שטרנברג

הרב משה שטרנברג (נפטר בט"ו בשבט ה'תשי"ח, 5 בפברואר 1958) היה רב באוקראינה, ובסוף ימיו מרבני הציונות הדתית בארץ ישראל בתקופת הקמת המדינה וממניחי היסוד לרבנות במושבי העובדים הדתיים בישראל, רבו הראשון של כפר פינס.

ביוגרפיה

נולד באלכסנדריה שבמחוז רובנו באוקראינה לברכה ולרב חיים מרדכי שטרנברג שכיהן כרב העיירה והיה צאצא למשפחת רבנים ותיקה בפולין. למד ב'חדר' המקומי ואחר כך מפי אביו, ובמקביל למד לימודים כלליים אצל מורה פרטי, נסע ללמוד בישיבות הגדולות בפולין והצטיין בלימודיו. לאחר מלחמת העולם הראשונה נפטרו הוריו מטיפוס והותירו אותו עם אח ואחות צעירים, אנשי העיירה שהכירו בידיעותיו התורניות מינו אותו כרב במקום אביו אף על פי שלא הייתה לו סמיכה לרבנות רשמית. זמן קצר אחר כך נבחן וקיבל תעודת בגרות ובמקביל נסמך לרבנות לאחר שעמד בבחינות בפני קבוצת רבנים בראשות הרב שמחה מה יפית מרובנו.
בהשקפתו היה נאמן לציונות הדתית, הצטרף לשורות החלוצים הדתיים ועסק בחינוך, הוא שוחרר משירות בצבא פולין כדי לאפשר לו ללמד תלמוד בכיתות הגבוהות בבית הספר היהודי באלכסנדריה.
הוא השיא את אחותו רחל לבחור תורני והדריך את גיסו לקראת קבלת רבנות העיירה אלכסנדריה, לו עצמו הוצע להתמודד על רבנות בדנציג ובריגה, אך הוא נענה להצעת רבנות בקוסטופיל וכיהן כרב העיר עד עלייתו לארץ ישראל בשנת ה'תרצ"ה, 1935.
בשנת ה'ת"ש, 1940, התמנה כרבו של היישוב המתהווה כפר פינס שבו שימש כרב (לצד אברהם הלל גולדברג) במשך שמונה עשרה שנה עד לפטירתו.
במקביל לתפקידו הרבני בכפר פינס, ראה הרב שטרנברג בעצמו "חלוץ התורה בשדה העבודה", הוא סייר בהתיישבות העובדת ודאג למינוי רבנים ולפעילות תורנית ביישובי המזרחי והפועל המזרחי במסגרת תפקידו בחבר הרבנים של תנועות אלו. כן היה חבר בוועדת החינוך של הרבנות הראשית לישראל ובוועדה למען מצוות התלויות בארץ. לקראת שנת השמיטה ה'תש"ה (1944–1945) השתתף בוועדה הרבנית לענייני שמיטה שקבעה את נוהלי הרבנות הראשית לישראל ליישום מעשי של הלכות השמיטה, יחד עמו היו חברים בוועדה: הרב דוד סלומון מכפר אברהם והרב דוד אוקס, בראש הוועדה ישב הרב שאול ישראלי.
חלק מחידושי תורתו ומחקריו בהלכה התפרסם בגיליונות כתב העת "התורה והמדינה", ורבים מכתביו לא נדפסו.
הרב שטרנברג נפטר בפתאומיות ממחלה בט"ו בשבט ה'תשי"ח, 5 בפברואר 1958. והותיר אחריו את אלמנתו רבקה (נפטרה בתשע"ח) וארבעה ילדים. שנים מהם, שהיו תאומים בני עשר עם פטירתו, הם הרבנים מרדכי ועמיאל שטרנברג, ראשי ישיבת הר המור ומן הרבנים הבולטים בזרמים התורניים והחרדים בציונות הדתית בישראל בראשית המאה ה-21. שתי בנותיו, חווה וברכה, נשואות לרבנים עודד ולנסקי ויעקב לבנון, בהתאמה, ממקימי ישיבת הר המור.
שפטיה בן אביטל

שפטיה הוא דמות מקראית, בנו החמישי של דוד, מאשתו אביטל. נולד בעת שאביו מלך בחברון, והבא בתור בסדר הירושה לאחר אמנון, כלאב, אבשלום ואדוניה.

לא מסופר על שפטיה דבר מלבד עובדת היוולדו לאמו: 
וְהַחֲמִישִׁי שְׁפַטְיָה בֶן אֲבִיטָל.
— ספר שמואל ב', פרק ג', פסוק ד'

צאצאיו

בגמרא מובאת מסורת על פיה: "רבי אתי משפטיה בן אביטל", דהיינו שרבי יהודה הנשיא היה מצאצאיו, ומדרש רבה מוסיף שהלל היה מצאצאיו, כלומר שכל שושלת הנשיאות הם מבני בניו של שפטיה. מסורת אחרת גורסת שרבי חייא הוא מצאצאי אביטל: "אמר רבי לוי: מגילת יוחסין מצאו בירושלים, וכתוב בה: הלל - מדוד, רבי חייא רבה - משפטיה בן אביטל."
עם זאת, מסורת זו יוצרת קושי עם עובדת השמדת כל זרע המלוכה בידי עתליה, כפי המתואר בספר מלכים, ומסורת לפיה צאצאי מלך יהודה יואש הם היחידים שנותרו מזרע דוד המלך, והם היו מבניה של בת שבע ולא מבני אביטל. הסבר אחד המתייחס לסתירה זו מסביר כי צאצאי דוד שכלו הם הזכרים, אבל הנקבות שהיו בזמן עתליה לא נהרגו בידי עתליה, ועל כן נותרו לאביטל צאצאים לאחר תקופת עתליה. חלק מהאחרונים, לדוגמה יפה עיניים ויעב"ץ, מסבירים על פי הירושלמי שרבי היה צאצא של שפטיה דרך הנקבות.
חיסלוויצ'י

תולדות היישוב

היישוב נזכר לראשונה באמצע המאה ה-15, ובחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכלל בתחום האימפריה הרוסית. העיירה נפגעה קשות בשריפה באמצע המאה ה-19 ושוקמה הודות לנדיבות שר העיר שפתח את היער שלו לתושבים לכרות ממנו עצים בחינם לשיקום בתיהם. שריפה נוספת פקדה את העיירה בשנת 1902.

יהודי חיסלוויצ'י

בשנים 1848-1864 כיהן כרב העיירה הרב משה נחמיה כהניו שגם הקים בעיירה ישיבה גדולה. בסוף המאה ה-19 נמנו בעיירה 3,642 יהודים מתוך 4,361 תושבים. בשנת 1900 נמנו ביישוב 3,901 יהודים. באותה תקופה, עד שנת 1904, כיהן כרב העיירה הרב אברהם יצחק משכיל לאיתן. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,100 יהודים, כשני שלישים מתושביה, ופעל בה בית ספר יהודי. רבים מהיהודים בעיירה, כולל הקומוניסטים שבהם הקפידו על אכילת בשר כשר ומצוות נוספות. בשנות ה-20 כיהן כרב העיירה, הרב מאיר סטולביץ. 
יהודי העיירה היו ברובם מתנגדים. טרם השואה היו שני בתי כנסת של חסידים, וכנגדם שבעה של מתנגדים. 
ב-16 ביולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו מיד גזירות שונות על יהודיה, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב. בהמשך מונה בעיירה יודנרט, אשר חבריו נרצחו בידי הגרמנים כעבור זמן קצר.
בספטמבר 1941 רוכזו כ-800 עד 900 היהודים שנותרו בעיירה בגטו שהוקם בה, תוך שוד רכושם. יהודי הגטו הועבדו בעבודות כפייה, ובמספר הזדמנויות הצליחו להימלט ממנו מספר יהודים. בהמשך, הובאו לגטו שבעיירה יהודים מכפרי הסביבה.
בסוף ספטמבר 1941 הוצאו להורג קרוב ל-150 מיהודי הגטו, ובינואר 1942 נלקחה מהגטו קבוצת נערים ונערות ליעד לא ידוע, ממנו לא שבו.
ב-20 במרץ 1942 הובלו כ-600 עד 800 היהודים שנותרו בגטו שבעיירה לגיא סמוך לעיירה, ושם נרצחו כולם.
סטיבן בויד

ביוגרפיה

בויד נולד בשם ויליאם מילר בעיירה גלנגורמלי שבמחוז אנטרים, צפון אירלנד למרתה בויד ולג'יימס אלכסנדר מילר, היה ילד אחד מתוך 9 אחים ואחיות. 
למד הנהלת חשבונות ב"אקדמיית יוז לפרסום" ועבד בתחילת חייו כפקיד במשרד נסיעות.
החל את דרכו המקצועית בתוכניות רדיו בבלפאסט ובהפקות בלונדון.

קריירת משחק

בויד החל את דרכו בתור שחקן קולנוע בדרמות המלחמה הבריטיות "גבעה בקוריאה", הסרט הראשון שעסק בפעולות הצבא הבריטי במלחמת קוריאה ו"האיש שלא היה" של רוברט נים בתפקיד פטריק אוריילי עליו היה בויד מועמד לפרס באפט"א בשנת 1956. בשנת 1958 ערך בויד את ההופעה הראשונה שלו בהוליווד במערבון "היהירים" של הנרי קינג בתפקיד הפושע ביל זכארי.
בויד זכה במהרה להגיע לתודעה העולמית כבר בשנת 1959 לאחר ששיחק בתפקיד הטריבון מסאלה בדרמת ההרפתקאות הקלאסית זוכת 11 פרסי האוסקר של ויליאם ויילר "בן חור".על תפקידו בתור מסאלה חבר ילדותו של יהודה בן חור (צ'רלטון הסטון) זכה בויד בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר. בשנה הזאת שיחק בויד גם בדרמה של ג'ין נגולסקו "הטוב ביותר מכל דבר" בתפקיד מייק רייס העורך במשרד הפרסום.
בויד הועמד בשנת 1962 בפעם השנייה לפרס גלובוס הזהב, הפעם בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בתפקיד קומי/מוזיקלי על הופעתו בתור סם רולינס בקומדיה המוזיקלית של צ'ארלס וולטרס "הג'מבו של בילי רוז". בויד שיחק בתפקיד מוערך נוסף בדרמה של פיליפ דיון בהפקת מארק רובסון "המפקח" בתור הבלש ההולנדי פיטר יונגמן.
ב-1964 הופיע בויד בדרמת המלחמה התקופתית של אנתוני מאן "נפילתה של האימפריה הרומית" בתור ליוויוס.
שנת 1966 הייתה פורייה ביותר עבור בויד ששיחק בפנטזיית ההרפתקאות המצליחה של ריצ'רד פליישר "המסע המופלא" בתור הסוכן החשאי צ'ארלס גרנט, בדרמה של ראסל רוז "האוסקר" בתפקיד כוכב הקולנוע פרנקי פיין ובתפקיד המקראי של נמרוד בסרטו של ג'ון יוסטון "התנ"ך". ב-1968 שיחק לצידם של שון קונרי ובריז'יט בארדו במערבון של אדוארד דמיטריק "שאלקו". בויד ערך את הופעתו האחרונה בשנת 1977 בסרט הגנגסטרים של מייקל אפטד "סקוויזי".

חיים אישיים

בויד ניהל שתי מערכות נישואין קצרות, אחת עם מרידלה די סרזנה שנמשכה שלושה שבועות עד לגירושין והשנייה עם אליזבת מילס שנמשכה 10 חודשים עד למותו של בויד.
בויד נפטר מהתקף לב ב-2 ביוני 1977 במהלך משחק גולף לו היה שותף בשכונת נורתידג' שבלוס אנג'לס, בן 45 בלבד היה במותו. 
נקבר ב"פארק הזיכרון אוקווד" שבצ'סווד, לוס אנג'לס.