google/wiki40b huggingface dataset:
רובע המערב החדש

היסטוריה

רובע המערב החדש הוא אזור מגורים פרברי וצפוף. הרובע ממוקם במערב אמסטרדם של שטחה של העיירה סלוטן (Sloten) שנחשבת חלק מרובע זה.
שכונות הרובע מוקפות בחגורות דשא ירוקות הנקראות ערי הגן המערבי (Westelijke Tuinsteden) ורובן נבנו בשנות החמישים והשישים. במרכזו של הרובע שוכן אגם סלוטרפלאס (Sloterplas) המוקף בפארק גדול הנקרא סלוטרפארק (Sloterpark).
השכונות הוותיקות ביותר ברובע זה הן: סלוטרוארט (Slotervaart), חויזנואלד סלטרמייר (Geuzenveld-Slotermeer), אוברטומסה ולד (Overtoomse Veld) ואוסדורפ (Osdorp)
בשנות ה-90 מספר שכונות נוספות: אוסטאובר (Oostoever), ניו סלוטן (Nieuw Sloten) ודה אקר (De Aker).
בתחילת שנות ה-2000, כחלק ממסגרת התחדשות עירונית נרחבת, נבנו בתים חדשים, שהחליפו שכונות קטנות ואזורים מיושנים.
בשנת 2007, סימנה, שרת השיכון והדיור הגב' אלה בוחאלנר (Ella Vogelaar), את שכונת בוס אן לומר (Boss en Lommer) הנמצאת כעת ברובע מערב אמסטרדם, כשכונה מקופחת והכריזה על תוכנית שיקום שכונות.
התוכנית כללה גם את שכונות: סלוטרוארט (Slotervaart), חויזנואלד סלטרמייר (Geuzenveld-Slotermeer) ומרכז אוסדורפ (Osdorp).
אל-ג'יב

התקופה העותמאנית

על פי מפקד אוכלוסין עות'מאני משנת 1596, 106 משפחות התגוררו בכפר. בשנת 1870, לפי חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן, גרו בכפר 88 משפחות.
בשנת 1863, חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן ביקר בכפר וכתב שגרו בו כ-500 תושבים.
הכפר מוזכר בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1883.

בתקופת המנדט הבריטי

במפקד אוכלוסין מ-1922 שנערך על ידי המנדט הבריטי, אוכלוסיית אל-ג'יב מנתה 465 תושבים, כולם מוסלמים. במפקד 1931 אוכלוסיית אל-ג'יב מנתה 643 תושבים, ב-153 בתים.
בשנת 1945 אוכלוסיית אל-ג'יב מנתה 830 תושבים, אשר בבעלותם 8,205 דונם של קרקע, על פי סקר הכפרים של המנדט הבריטי בארץ ישראל.

לאחר 1967

מאז מלחמת ששת הימים ב-1967, אל-ג'יב נמצאת תחת שלטון ישראלי.
בשנת 1977 הוקמה במחנה צבאי ירדני הנטוש הצמוד לכפר ההתנחלות גבעון, ובשנת 1981 הוקמה בסמוך גבעון החדשה.
לאחר הסכם אוסלו, השטח הבנוי של אל-ג'יב סווג כשטח B.
בזמן האינתיפדה השנייה בשנת 2003, החלה ישראל בהקמתה של גדר הפרדה. הכפר כותר על ידי הגדר בתוך "מובלעת ביר נבאללה", תוך איבוד חלק מהשטחים החקלאיים שלו. ב-1998 החל להיבנות על אדמות הכפר סמוך, להתנחלות גבעת זאב, בית כנסת המכונה "איילת השחר" על אדמה פרטית וללא היתרי בנייה. ב-2008 החלה בניית מבנה נוסף, המשמש כולל לחוזרים בתשובה של עמותת "בניך ציון". המתחם כולו יושב על אדמותיו של רבאה אללטיף, תושב אל ג'יב. ביולי 2008 עתר אללטיף לבג"ץ ודרש שהמנהל האזרחי יאכוף את צווי ההריסה שהוצאו למקום. בתגובה לעתירה טענו בגבעת זאב כי רכשו את הקרקע, אולם התברר כי מסמכי הרכישה זויפו. לבסוף נקבע כי המדינה תהרוס, את בית הכנסת והכולל.

שכונת אל-ח'לאיילה

שכונת אל-ח'לאיילה נמצאת בצד המערבי של הכפר ממערב לכביש 436. השכונה מוקפת בהתנחלויות גבעת זאב מצפון ושני חלקי גבעון החדשה ממערב ומזרח. בשנת 2002, חסם הצבא בערמות עפר וסלעים, את הכביש המחבר בין אל-ג'יב לכביש 436 ושכונת אל-ח'לאיילה. ב-2005, הוקמה גדר הפרדה והוצב מחסום ("מחסום אל ג'יב") שאויש בשוטרי משמר הגבול וחברות אבטחה פרטיות באופן קבוע. על תושבים הוטלו ההגבלות תנועה במחסום, מעבר פלסטינים היוצאים מרמאללה דרכו אסור למעט תושבי שכונת אל-ח'לאילה, תושבי א-נבי סמואיל, שזוהי דרך הגישה היחידה שלהם לרמאללה ולכפרים שבצפון-מערב ירושלים, וכן פלסטינים בעלי היתר לעבודה בהתנחלות גבעת זאב ועובדי או"ם העוברים בכלי רכב של האו"ם. בפברואר 2013, הורשעו ארבעה שוטרי משמר הגבול בהתעללות בצעיר פלסטיני במחסום. באירוע שהתרחש בשנת 2009, הם הכניסו כלב לג'יפ שבו הוחזק הפלסטיני, שפכו עליו מים, הכו אותו בבטנו וצילמו את ההתעללות.
קייטי באומן

ביוגרפיה

באומן נולדה בשנת 1989 בארצות הברית. אביה, צ'ארלס באומן  הוא פרופסור להנדסת חשמל, הנדסת מחשבים והנדסה ביו-רפואית באוניברסיטת פרדו. באומן גדלה בווסט לפאייט, אינדיאנה, שם סיימה ב-2007 את לימודי התיכון. בין השנים 2007–2011 למדה הנדסת חשמל באוניברסיטת מישיגן באן ארבור, וסיימה את תארה הראשון בכבוד רב ביותר. ב-2011 החלה ללמוד ב-MIT לתואר שני בהנדסת חשמל ובמדעי המחשב (אותו קיבלה ב-2013), והמשיכה ללמוד במעבדת MIT למדעי המחשב ולאינטליגנציה מלאכותית (MIT CSAIL), שם סיימה את הדוקטורט שלה ב-2017. לאחר שסיימה את הדוקטורט שלה, הייתה פוסט-דוקטורנטית במרכז הרווארד-סמית'סוניאן לאסטרופיזיקה עד 2019. ב-2019 החלה לשמש מרצה בכירה במחלקת המחשוב ומדעי המתמטיקה של המכון הטכנולוגי של קליפורניה.

מחקר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  וכן נדרשת הרחבה על פועלה המחקרי מעבר לפרויקט EHT.
בשנת 2013 הצטרפה באומן לפרויקט Event Horizon Telescope , והופקדה על כתיבת האלגוריתם שיאפשר לתרגם את כמויות המידע המגיעות מהטלסקופים לכדי תמונה. באומן וצוותה עבדו במשך שלוש שנים בכדי לפתח את קוד הדימות CHIRP, שהוצג ביוני 2016. לאחר כתיבת הקוד נדרשו שנתיים לבחון את הקוד ואת עיצובו. ב-10 באפריל 2019 הוצגה לראשונה תמונה של חור שחור, שנוצרה, בין השאר, באמצעות האלגוריתם שפיתחו באומן וצוותה. לאחר פרסום התמונה, התפרסמה תמונה של באומן מגיבה בשמחה למראה תמונת החור השחור. במהרה, מספר גורמים פרסמו את תמונתה מתוך חשש שערך ההישג יופחת בשל היותה אישה. הפרסום גרם למצג שווא שהציג את באומן כאחראית היחידה להישג, אף על פי שבאומן הייתה חברה בצוות בן 200 מדענים שפעלו יחד למען יצירת התמונה.
במכון הטכנולוגי של קליפורניה מתמקד מחקרה של באומן בפיתוח מערכות דימות ממוחשב חדשות באמצעות עיבוד אותות, ראייה ממוחשבת, למידת מכונה ופיזיקה.
נסיגה (אדריכלות)

נסיגה (באנגלית: Setback או Step-back) היא פסיעה לתוך מישור הקיר היוצרת מראה מדורג. השימוש בנסיגות החל עוד בבנייה בעת העתיקה מסיבות מבניות של יציבות וכיום הן נבנות בעיקר כתוצאה מחוקי שימוש בקרקע כפי שמגדירה תוכנית בניין עיר או מסיבות אדריכליות. באזורים הבנויים בצפיפות גבוהה, כמו מרכזי ערים, נסיגות מבניות אלו תורמות בהחדרת אור השמש והאוויר למפלס הרחוב.

היסטוריה

הבנאים של העת העתיקה השתמשו בנסיגות כדי לשפר את היכולת לבנות לגובה. מאחר שחומרי הבנייה שהיו בנמצא באותה תקופה, כמו חומר, אבן ולבנים, היו בעלי משקל רב, צורות כמו פירמידות מדורגות בעלי ראש צר ובסיס רחב נמצאו יעילות בפיזור העומסים הגדולים לקרקע. דוגמאות בולטות לבנייה מדורגת בעת העתיקה הן הפירמידות המדורגות  שנבנו במסופוטמיה ומצרים העתיקה כדוגמת טפה סיאלק (Tepe Sialk) והפירמידה של ג'וסר.
במאות השנים שלאחר מכן, השתמשו בטכניקת הנסיגות לצורך בניית מבנים בעלי משקל גדול. כשאדריכלים למדו כיצד לרתום את הנסיגות לטובתם והפכו אותה לתכונה אדריכלית, מידותיהן של הנסיגות קטנו ונראו פחות לעין לעומת הנסיגות של הפירמידות המדורגות. לעיתים נסיגות אלו הוסתרו על ידי קישוטים ועיטורים רבים בחזיתות המבנה.
התפתחות שלד הברזל והפלדה במאה ה-19, ביטלה למעשה את הצורך בנסיגות אלו מבחינה הנדסית. שילוב שלד הפלדה לצד המצאות כמו המעלית פתחו את האפשרות לבנות גורדי שחקים רבים זה לצד זה בצפיפות גדולה וליצור מרכז אורבני שוקק. מההיבט הכלכלי, השימוש בנסיגות גם כן נראה מיותר מאחר שמשקיע רצה למקסם את רווחיו על ידי ניצול מלוא זכויות הבנייה שאושרו לו בקרקע. דוגמה בולטת לכך הוא בניין אקוויטבל במנהטן, שנבנה בשנת 1915 ללא נסיגות והותיר תחתיו צל גדול וכמעט תמידי על הרחובות והבניינים הסמוכים לו. השפעה שלילית זו הורידה את מחירי הבניינים הסמוכים לו ופגעה בבריאות הציבור. בתגובה לכך הוחלט לחוקק בניו יורק את ההחלטה על תוכנית בניין עיר של שנת 1916. החלטה זו הגדירה מערכת נסיגות בגורד שחקים ואומצה כמעט באופן מיידי בשאר הערים בארצות הברית ומאוחר יותר בעולם.
מערב לונדון

מערב לונדון (באנגלית: West London) הוא אזור בלונדון רבתי בירת הממלכה המאוחדת. האזור נמצא מערבית לאזור מרכז לונדון. באזור זה נמצא שדה התעופה לונדון הית'רו.

הגדרה

הגדרת האזור היא הגדרה בלתי רשמית. לרוב מקובל לשייך את האזורים של העיר לונדון הסמוכים לדרך M4 לאזור מערב לונדון. משמעות הדבר שאזורים המשויכים לרוב ללונדון הפנימית: קנזינגטון וצ'לסי, האמרסמית' ופולהאם, ורובעי לונדון החיצונית: אילינג, האונסלו והילינגדון נחשבים לרוב כאזור המהווה את מערב לונדון. לעיתים, גם רבעים צפוניים יותר: ברנט והארו נכללים בהגדרה של מערב לונדון (ולצרכים אחרים רבעים אלה נחשבים לרוב כחלק מצפון לונדון).

לונדון המערבית הפנימית

אזור לונדון המערבית הפנימית (Inner West London) הוא אזור מגורים יוקרתי ביותר. האזור כולל את שכונת נוטינג היל שזכתה לאיזכור בסרט משנת 1999 באותו שם בכיכובם של יו גרנט וג'וליה רוברטס. כמו כן האזור ידוע בקרנבל נוטינג היל הנערך בו מדי שנה על ידי מהגרים וצאצאי מהגרים מהאיים הקריביים המתגוררים באזור. בפסטיבל זה מבקרים מדי שנה כמיליון מבקרים והוא אחד הפסטיבלים הגדולים בעולם.
כמו כן לעיתים משייכים לאזור את השכונות קנזינגטון וצ'לסי (אשר לעיתים משויכות לאזור מרכז לונדון). שכונות אלה הן היקרות ביותר בממלכה המאוחדת.

לונדון המערבית החיצונית

אזור לונדון המערבית החיצונית (Outer West London) כולל את השכונות צ'יזוויק, אקטון, ברנטפורד, אילינג ואת אזור התעשייה פארק רויאל. 
באזור זה מתגוררות קהילות אתניות רבות ובהם קהילה אירית באזור אילינג, וקהילות גדולות פקיסטניות, הודיות, פולניות וסומליות.
בקצה המערבי של האזור ממוקם שדה התעופה לונדון הית'רו.
אלכסי סאווראסוב

קורות חיים

סאווראסוב נולד למשפחת סוחרים אמידה. הוא החל לצייר בגיל צעיר, ובשנת 1844 התקבל לבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות של מוסקבה ולמד תחת פרופסור ראבוס (בשנת 1848 נחשב למצטיין בין תלמידי בית הספר). סאווראסוב סיים את לימודיו בשנת 1850 והחל להתמקד בציורי נוף. 
בשנת 1852 נסע לאזור אוקראינה ובשנת 1854, בהזמנת הדוכסית הגדולה מריה ניקולאייבנה, נשיאת האקדמיה הקיסרית לאומניות הוא עבר להתגורר בסנקט פטרבורג. 
בשנת 1857 שב למוסקבה והחל ללמד בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות של מוסקבה. בין תלמידיו היו יצחק לויתן וקונסטנטין קורובין. 
בשנת 1857 נשא לאישה את סופיה קרלובנה הרץ. בני הזוג נהגו לארח בביתם אספנים ואישי אמנות ובהם האספן פאבל טרטיאקוב והצייר ואסילי פרוב שהיה לאחד מחבריו הקרובים של סאווראסוב. פרוב סייע לסאווראסוב בציור האנשים ביצירה "הוולגה ליד יורייווץ", וסאווראסוב סייע לפרוב בציור הנוף ביצירות "לוכד הציפורים" ו"הציידים".
בשנות ה-60 של המאה ה-19 נסע סאווראסוב לאנגליה והשתתף בתערוכה הבינלאומית שנערכה בשנת 1862. בשובו מהתערוכה נסע לשווייץ. בעקבות ביקורים אלה הושפע סאווראסוב מיצירותיהם של הצייר האנגלי ג'ון קונסטבל והצייר השווייצרי אלכסנדר קאלאם. בשנת 1869 הוא ביחד עם וסילי פוקירב פרסמו ספר ללימוד ציור.
היצירה "העורבים שבו" (1871) נחשבת על ידי המבקרים כיצירתו הטובה ביותר של סאווראסוב. יצירה זו זכתה להצלחה רבה והייתה פופולרית ביותר. היצירה מתארת את שובם של העורבים בעקבות נדידת הציפורים. הנוף מאחורי העורבים הוא נוף פשוט, אולם הציור מביע את רגע המעבר בין החורף לאביב, ומהווה דוגמה ל"ציורי הרגש" של התקופה, בהם ניסה האמן להשפיע על רגשותיו של הצופה.
בשנת 1870 הצטרף סאווראסוב לקבוצת "הנודדים" שהתנגדה לסגנון האקדמי הממלכתי.
בשנת 1871, בעקבות מותה של בתו, סבל ממשבר נפשי ואמנותי, והפך לאלכוהוליסט, ועקב התנהגותו התרחקו ממנו חבריו ובני משפחתו.
בשנות חייו האחרונות סבל מעוני רב, וגר בבתי מחסה לעניים. בעת פטירתו בשנת 1897 נכחו בהלווייתו רק השוער של בית הספר לאמנות, פיסול ואדריכלות של מוסקבה והאספן פאבל טרטיאקוב.
מחול הדבורה

מחול הדבורה הוא מונח בשימוש בדבוראות ובאתולוגיה לריקוד בצורת הספרה שמונה של דבורת הדבש. באמצעות המחול יכולות דבורים שהצליחו לאתר מקורות צוף לשתף את חברותיהן לכוורת במידע על הכיוון והמרחק לקבוצות של פרחים המניבים צוף, אבקת פרחים או שניהם, ולמקורות מים. בכך מהווה מחול הדבורה מנגנון שבו סיירות מזון מוצלחות יכולות לגייס דבורים אחרות במושבה שלהן לבקר באתרים טובים לאיסוף מקורות מזון שונים. פעם נהגו לחשוב שלדבורים יש שני מחולות גיוס נפרדים: ה"ריקוד העגול" (round dance), וה"הריקוד המפותל" (waggle dance), הראשון לציון מטרות קרובות והשני לציון מטרות רחוקות, אך כיום ידוע כי ה"ריקוד העגול" הוא פשוט ריקוד מפותל שבו הקטע הפתלתל קצר מאוד. האתולוג האוסטרי קרל פון פריש היה הראשון שפענח את משמעות מחול הדבורה.

תיאור

מחול הדבורה מורכב מאחד ועד מאה מעגלים או יותר, שבכל אחד מהם יש שני שלבים. השלב הפתלתל ושלב החזרה. על מנת לבחון כיצד דבורים מתקשרות תוך שימוש במחול הדבורה, יש לבחון את התנהגותה של דבורה כאשר היא חוזרת ממקור מזון חדש עשיר. נרגשת בשל תגליתה, היא נדחקת לתוך פתח הכוורת ומיד זוחלת על אחת מחלות הדבש האנכיות, ושם, בין אחיותיה היא מבצעת את המחול. 
המחול כולל ריצה תוך התוויית תבנית הספרה שמונה. ריצה פתלתלה (שלב הריקוד הפתלתל) המלווה בפנייה לימין על מנת לחזור לנקודת ההתחלה (שלב החזרה), שוב ריצה פתלתלה המסתיימת בפנייה במעגל לשמאל, וכך הלאה תוך החלפה קבועה בין פניות לימין לפניות לשמאל לאחר שלב הריקוד הפתלתל. שלב הריקוד הפתלתל במחול הוא החלק המרשים והאינפורמטיבי ביותר במחול הדבורה.
קיים מתאם מקורב בין הכיוון ומשך הזמן של הריקוד הפתלתל לבין הכיוון והמרחק של קבוצת הפרחים אליה מנסה הדבורה לכוון את הדבורים האחרות. פרחים המצויים בקו ישר עם השמש מיוצגים על ידי ריקוד פתלתל בכיוון כלפי מעלה על חלות הדבש האנכיות. המרחק בין הכוורת לבין המטרה מיוצג על ידי משך הזמן של הריקוד הפתלתל. ככל שהמטרה רחוקה יותר, כך נמשך שלב הריקוד הפתלתל יותר זמן, בקצב של כ-75 מילישניות ל-100 מטרים.
באופן מפתיע מסוגלות הדבורים הרוקדות ששהו בכוורת זמן ממושך לשנות את זווית המחול שלהן על מנת להתאימה לשינוי שחל בינתיים בזווית שבין השמש לקבוצת פרחי המטרה.
רוץ ילד, רוץ

עלילת הספר

שרוליק, הוא ילד בן שמונה בעל עיניים כחולות ושיער בלונדיני, בן למשפחה יהודית אורתודוקסית, הקטן מבין חמישה אחים. המשפחה גרה בפולין, בעיירה בלוניה, ובמהלך מלחמת העולם השנייה היא נאלצת לעבור לגטו ורשה.
החיים בגטו קשים, ולכן אביו ואמו של שרוליק מחליטים לברוח איתו דרך פרצה שמצא אחיו הגדול, במחשבה שאם יצליחו, יקראו ליתר האחים. ניסיון הבריחה נכשל, שרוליק ואמו מוחזרים לגטו והאב נעלם.
אמצעי המחיה בגטו דלים ואמו של שרוליק נאלצת לחטט בפחים כדי למצוא אוכל. יום אחד במהלך ליקוט שיירי מזון שרוליק מאבד את אמו. הוא לא זוכר את הדרך לביתו החדש בגטו, ומחליט להצטרף לחבורת יתומים שהוא פוגש ברחוב. שרוליק מעביר זמן מה בחברת החבורה בגטו. כעבור זמן היתומים שמבינים שסיכויי ההישרדות בגטו נמוכים, מחליטים לברוח. במהלך הבריחה שרוליק נאלץ להיפרד מהחבורה, אך הפעם הוא מצליח לצאת מהגטו.
שרוליק מצטרף לחבורת יתומים כפרית: הילדים מסתתרים ביערות וגונבים אוכל מהכפרים. לאחר זמן מה חבורת הילדים נתקלת בגרמנים ומתפזרת. שרוליק מנסה לשרוד לבדו ביער תקופה קצרה, ולאחר מכן מתחיל לשוטט בכפרים בחיפוש אחר עבודות תמורת אוכל ולינה, כשהוא מציג את עצמו כיוּרֶק, יתום פולני שהוריו מתו בהפגזות.
באחד משיטוטיו הוא נתקל בחיילים גרמנים שחושדים בו ומתחילים לרדוף אחריו. שרוליק מנסה להימלט אל היער, ובמהלך הבריחה הוא נתקל במפתיע באביו, שחשב כבר מזמן למת. כשהם שוכבים בתוך השיחים והגרמנים בעקבותיהם אבא של שרוליק מוסר לו צוואה: עליו להישאר בחיים, להתנהג כמו הגויים כדי לשרוד עד סוף המלחמה, לאמץ שם פולני, אך לעולם לא לשכוח שהוא יהודי. אבא של שרוליק נפרד ממנו, וכפעולת הסחה מסגיר את עצמו לגרמנים כדי לאפשר לשרוליק להימלט אל היער.
שרוליק לומד להתנהג כפולני וכנוצרי, מאמץ את השם יורק סטניאק, וחי מעבודות מזדמנות אצל מעסיקים פולניים. כשהוא לא מוצא עבודה הוא ישן ביער וניזון מפירות יער וחיות קטנות שהוא מצליח לצוד.
באחד מעבודותיו ידו הימנית נתפסת במכונת דיש ומתרסקת, ובבית החולים מתגלה סודו - שהוא יהודי. הרופא מסרב לטפל בו בשל כך, וביד מתפתח נמק. עד שמגיע רופא אחר כבר מאוחר מידי, הוא נאלץ לכרות את היד. יורק לומד להסתדר עם מגבלותו וחוזר לנדוד בין הכפרים והיערות.
לקראת סיום המלחמה הוא פוגש בצבא הרוסי, מתיידד עם כמה מחייליו ומחליט להשאר איתם. אחרי כמה זמן הצבא עוזב את המקום בדרכו לברלין, על מנת לכבוש אותה, ויורק נאלץ לחפש שוב עבודה. לאחר זמן מה הוא מגיע למשפחה שיש לה בן בגילו, והמשפחה מאמצת אותו כבן משפחה.
המלחמה נגמרת. יורק נקשר למשפחה ומחליט להישאר איתם, אך אט אט מתחילים להגיע לאזור יהודים ששרדו את השואה ששמעו עליו והם מציעים לו להצטרף אליהם.
יורק, שלמד על בשרו שמוטב לו להסתיר את מוצאו, מכחיש את יהדותו בתוקף ומסרב לכל ההצעות. אך עם זאת מתחילים לכרסם בו לבטים והוא מתנדנד בין הנאמנות לזהותו ודתו החדשות, בהם נאחז משך כל ימי המלחמה, ובין הבטחה שנתן לאביו: לעולם לא לשכוח שהוא יהודי.
ההתלבטות מוכרעת לבסוף כאשר יורק נלקח בכפייה למוסד להצלת יתומים יהודים. גברת רפפורט, העובדת עם מוסד זה, מסייעת לו להיזכר בזהותו האמיתית, ולאחר מכן - גם לאתר את אחותו, שנמצאת בארץ ישראל. יורק, שאף אחרי שהתפייס עם יהדותו החליט להמשיך להיקרא "יורק", נשאר ללמוד בפולין, ומשלים שם את כל לימודי היסודי והתיכון, ולאחר מכן ממשיך גם ללימודים באוניברסיטה. רק לאחר סיום לימודיו, ולאחר שנתקל מספר פעמים בגילויי אנטישמיות, הוא מחליט לעלות לארץ ישראל. שמו מעוברת ליורם, והוא עובד בישראל כמורה מחנך ומורה למתמטיקה. יורם מתחתן נולדים לו בן ובת. למרות שידו נכרתה, יורם מסרב להשתמש ביד תותבת, שבלעדיה הסתדר במהלך כל המלחמה.
מירב ארלוזורוב

ביוגרפיה

נולדה בגאנה, בעת שאביה, שאול ארלוזורוב (בנו של חיים ארלוזורוב), שהה שם בשליחות בתחום הנדסת המים. גדלה בתל אביב.
בעלת תואר ראשון בכלכלה, ותואר שני בניהול, שניהם מאוניברסיטת תל אביב.

קריירה

החלה בפעילות עיתונאית במסגרת שירותה בצה"ל ככתבת "במחנה". עם סיום שירותה הצטרפה לעיתון "חדשות". בשנות ה-90 הייתה עיתונאית בעיתון "גלובס". בפברואר 1994 פרסמה ככותרת ראשית ב"גלובס" הערכה כלכלית שהפיצה חברת "מודלים כלכליים" ללקוחותיה בסוף 1993. בעקבות הפרסום] ספג שוק המניות היצע חסר תקדים של מיליארד שקל והחל משבר המניות של 1994.
בשנת 1999 עזבה את "גלובס" והצטרפה ל"הארץ", וערכה את מוסף הכלכלה בעיתון במשך חמש שנים. לאחר הקמת TheMarker ומיזוגו עם מוסף הכלכלה של "הארץ" מונתה לעורכת המהדורה המודפסת של TheMarker. בעלת טור יומי ב-TheMarker, שבו היא מפרסמת מאמרי פרשנות העוסקים בכלכלת ישראל. בנוסף היא עורכת מדור הדעות של TheMarker. טוריה מתפרסמים גם באתר וואלה!.
בשנת 2011 הוענק לה אות אביר איכות השלטון מטעם התנועה למען איכות השלטון בישראל, "בהוקרה על תרומה לחיזוק המשק והחברה בישראל, להוקעת תופעות של התעשרות בלתי מוצדקת על חשבון רווחת הציבור, לשיפור איכות השלטון ולהעלאת רמת הפרשנות והביקורת בעיתונות".
בעקבות המשבר הכלכלי העולמי, ניכרו בכתיבתה של ארלוזורוב הסתייגויות מהמבנה הקלאסי של השוק החופשי. כך תיארה ארלוזורוב במרץ 2013 את היתרונות שיכולה להציע כלכלה קואופרטיבית על פני "כלכלת שוק".

חיים אישיים

הייתה נשואה למרון גרינברג, ולהם ארבעה ילדים. מתגוררת בתל אביב.

ביקורת

במהלך השנים נמתחה ביקורת על התנהלותה של ארלוזורוב כעיתונאית. נטען כי מאמריה כללו הטעיות, שימוש בנתונים לא מדויקים והצגת תחשיבים שגויים, התקפות אישיות על אישי ציבור, והתבטאויות שנויות במחלוקת.
נטען כי ארלוזורוב מנעה מספר פעמים פרסום של טורי דעה המנוגדים לקו הכלכלי של העיתון TheMarker. העיתונאי איתי לנדסברג-נבו כתב כי "התכתבויות אינסופיות עם עורכי "דה-מרקר" בניסיון להכניס מאמרי דעה נגד האג'נדה של העיתון עלו בתוהו... מירב ארלוזורוב וסמי פרץ מנעו את מאמרי הדעה הללו".
בשנת 2007 הגיש איש העסקים אליעזר פישמן תביעת דיבה נגד "הארץ" ואחדים מעורכיו, ובהם ארלוזורוב, בעקבות כתבה שפרסמה ב-TheMarker על השלכות שלטענתה נגרמו למשקיעים בחברות שבבעלות פישמן עקב הפסדיהן מהשקעה בלירה הטורקית.
רצועת אריזונה

רצועת אריזונה היא רצועת אדמה במדינת אריזונה שבארצות הברית לאורך נהר קולורדו. הקושי לחצות את הגרנד קניון, גרם לכך שלאזור הזה יש קשרים פיזיים ותרבותיים חזקים עם יוטה ונבדה, יותר מלשאר אזורי אריזונה.
האזור יושב באמצע המאה ה-19 על ידי חלוצים מורמונים תחת הנהגתו של ג'ייקוב המבלין. באותן שנים היה אזור רצועת אריזונה אחד המעוזים האחרונים של הפוליגמיה בארצות הברית של המאה ה-19; אף על פי שכנסיית ישו המשיח של קדושי אחרית הימים התנערה מנישואין פוליגמיים ב-1890. גם במאה ה-20 כיכבה רצועת אריזונה במרכזן של מספר שערוריות סביב קבוצות פוליגמיות שהיו פעילות באזור, אם כי קבוצות כאלו היוו באופן ברור מיעוט.
למשך תקופה ממושכת הייתה רצועת אריזונה גן עדן לבוקרים, כאשר שטחי עשב נרחבים הפרוסים בעמקים והמרחבים הגבוהים של רמת קאיבאב שימשו לבהמות למרעה ולשיטוט אחר מזון. אדמות המרעה ומקורות המים היוו עילה תמידית למחלוקות בין חברות מתחרות ובין בוקרים לרועי כבשים.
רצועת אריזונה הייתה גם במשך המאה ה-19 שדה קרב שראה סכסוכים בין ילידים לבין מתיישבים חדשים, עד שהושג שלום תודות למאמציו הדיפולמטיים של ג'ייקוב המבלין.
לרצועה היה גם היבט תחבורתי חשוב, כאשר היא שימשה כדרך העיקרית מיוטה לאריזונה, מאחר שהגרנד קניון ונהר הקולורדו היו מחסומים כמעט בלתי עבירים לנוסעים דרומה.
שמואל חיים (רב)

רבי שמואל חיים (תק"כ 1760 ~ - תר"ב, 1842), מחבר הספר שמן המשחה, היה רבה של קושטא. נפטר בירושלים.

ביוגרפיה

למד מפי רבי אליהו פאלומבו, רבי מנחם אשכנזי ורבי רפאל יעקב אסא. היה ראש ישיבה בבאלאט שבטורקיה. שימש כדיין ועסק בסידור גיטין החל משנת תקנ"ח. כאשר נבחר לחכם באשי (סוכות תקצ"ז, 1837) התברר שהוא נתין אוסטרי (למרות שלא היה באוסטריה, אלא קיבל נתינות מתוקף קשריו עם שגריר אוסטריה בטורקיה), ואז פוטר על ידי הממשלה ונשאר כאב בית דין.

ספרו 'שמן המשחה'

ספרו 'שמן המשחה' (נדפס בקושטא ת"ר; מצוי גם בפרויקט השו"ת) ערוך על פי סדר הרמב"ם, אולם פעמים רבות אינו עוסק בפרשנות הרמב"ם אלא זהו דיון עצמאי, כולל תשובות רבות בהלכה. הגיעו אליו שאלות מכל רחבי תורקיה ומחוצה לה, ואף מקרים ומלונדון.
המחבר מספר שסידר כך את ספרו מפני שבישיבה בה למד בימי שלישי למדו לפי סדר הרמב"ם, אולם את חידושיו בדיני עגונה סידר לפי סדר הטור, מאחר שעניין זה נלמד בישיבה אחרת, בה למדו בימי חמישי לפי סדר הטור אבן העזר.
הספר כולל גם דברי תורה מרבנים אחרים בקושטא ומסורות על מנהגי קושטא, כגון על איסור אכילת קטניות בפסח.
הספר מצוטט רבות בכתבי רבנים אחריו, כגון בשו"ת ציץ אליעזר (חכ"ב סי' י): "בזאת השאלה עצמה מצינו שכבר דן בזה בספר שמן המשחה (לאחד מגדולי קדמוני האחרונים)".

ספרים שהוציא לאור

רבי שמואל חיים עסק גם בהוצאה לאור של ספרי חכמי קושטא: ספר 'אם הדרך' מאת רבו, רבי מיכאל אשכנזי, בתוספת הערות משלו הפותחות במילים "א"ש [=אמר שמואל] חיים". ספר 'זכור לאברהם' מאת רבי אברהם ב"ר אביגדור, בתוספת הערות משלו. וספר 'ידיו של משה' מאת רבי משה פרישקו.

פטירתו

בערוב ימיו עלה לארץ ישראל, נפטר בירושלים ונטמן בהר הזיתים.
נוסח מצבתו: "מקום קבורת גדול הדור האחרון, הוא הרב המופלא שבסנהדרין בעיר ואם בישראל קושטא יע"א, כמה"ר שמואל חיים בן אסטרוגה זצוק"ל. פעל וחיבר ספר שמן המשחה. נלקח לשמיים מנוחתו עדן ו' חשוון שנת ה'תרב".

לקריאה נוספת

שלמה רוזניס, "קורות היהודים בתורקיה", חלק ו עמ 28 - 33.
ליז צ'ייני

ביוגרפיה

צ'ייני נולדה במדיסון שבויסקונסין והיא בתם הבכורה של דיק צ'ייני ולין צ'ייני. אביה כיהן כחבר הקונגרס, כמזכיר ההגנה וכסגן נשיא ארצות הברית ואמה עמדה בראש הקרן הלאומית למדעי הרוח.
היא סיימה ב-1988 תואר ראשון בקולורדו קולג' וב-1996 תואר JD במשפטים באוניברסיטת שיקגו. בשנים 1989–1993 עבדה בסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי ולאחר מכן עבדה בחברת הייעוץ של סגן מזכיר המדינה לשעבר ריצ'רד ארמיטאג', במשרד עורכי דין White & Case, וכן במחלקת המדינה.
ב-2002 מונתה לסגן עוזר מזכיר המדינה לענייני המזרח הקרוב. היא התפטרה מהתפקיד על מנת לסייע לאביה ולג'ורג' ווקר בוש בקמפיין הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004. לאחר הבחירות חזרה למחלקת המדינה ומונתה לסגנית בכירה לעוזר מזכיר המדינה לענייני המזרח הקרוב. במהלך הבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008, סייעה לפרד תומפסון ולאחר מכן למיט רומני.
ב-2009 ייסדה יחד עם ויליאם קריסטול ודברה בורלינגיים (אחותו של טייס טיסה 77 של אמריקן איירליינס שנחטפה והתרסקה לפנטגון במהלך פיגועי 11 בספטמבר), את ארגון "Keep America Safe", שפעל למנוע מנשיא ארצות הברית ברק אובמה לסגור את מתקן המעצר בגואנטנמו.
ב-2012 החלה לעבוד כפרשנית ברשת פוקס ניוז והתפטרה לאחר כשנה וחצי, אחרי שב-2013 הכריזה על כוונתה להתמודד מול מייק אנזי בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית לסנאט. היא נשרה מהמרוץ לאחר שזכתה לשיעורי תמיכה נמוכים. במהלך הקמפיין הסתכסכה עם אחותה מרי, לאחר שהביעה עמדה נגד נישואים חד-מיניים, דבריה של צ'ייני זכו לביקורת פומבית בפייסבוק מצד מרי שהיא לסבית, ובת זוגה.
בנובמבר 2016 זכתה צ'ייני בבחירות לנציגות מדינת ויומינג בבית הנבחרים של ארצות הברית לאחר שזכתה לרוב של 62%. בנובמבר 2018 נבחרה לתקופת כהונה נוספת.
צ'ייני נשואה לפיליפ פרי ששימש היועץ המשפטי של המחלקה לביטחון המולדת ואם לחמישה ילדים.
רשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי

רשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי (באנגלית: WHO Model List of Essential Medicines) היא רשימה שמפורסמת על ידי ארגון הבריאות העולמי WHO המכילה את התרופות הנחשבות כיעילות ביותר והבטיחותיות ביותר עבור מערכת הבריאות. הרשימה משמשת לעיתים קרובות כדי לעזור למדינות לפתח רשימת תרופות חיוניות מקומית משלהן.  
הרשימה מחולקת לתרופות ליבה ותרופות משלימות. תרופות הליבה נחשבות לבעלות יחס העלות-תועלת הטוב ביותר לפתרון בעיות בריאותיות מרכזיות, והשימוש בהן אינו מצריך משאבים נוספים ממערכת הבריאות. התרופות המשלימות דורשות תשתיות נוספות כגון ספקי שירותי בריאות ייחודיים או ציון אבחון או שהן בעלות יחס עלות-תועלת נמוך יותר. כ-25% מהתרופות נמצאות ברשימה המשלימה. חלק מהתרופות מופיעות גם ברשימת הליבה וגם ברשימה המשלימה, בקטגוריות שונות. אף שרוב התרופות ברשימה  הן תרופות גנריות, תרופה שעדיין רשומה כפטנט יכולה להיכנס אף היא לרשימה. 
הרשימה הראשונה פורסמה בשנת 1977 וכללה 212 תרופות. ארגון הבריאות העולמי מעדכן את הרשימה מדי שנתיים. המהדורה ה-20 פורסמה בשנת 2017, והיא מכילה 433 תרופות.
ארוחת בוקר קונטיננטלית

ארוחת בוקר קונטיננטלית היא ארוחת בוקר נפוצה בעיקר בבתי מלון באירופה אך גם בצפון אמריקה ובמקומות נוספים בעולם. שמה נובע מהתפיסה האנגלית של אירופה כיבשת ("קונטיננט") בניגוד לאי הבריטי, ואת הארוחה האירופאית כאנטיתיזה לארוחת הבוקר האנגלית.
הארוחה הקונטיננטלית היא ארוחה קלה, הכוללת קפה בחלב (לרוב קפוצ'ינו או קפה לאטה) או שוקו, מיץ, דברי מאפה כגון קלי, קרואסון ובריוש, לעיתים עם מילוי מתוק כמו ריבה, שוקולד או קצפת. לארוחה בסיסית זו נוספים לעיתים בשרים קרים פרוסים כמו סלמי ושינקן, דגני בוקר או יוגורט. ישנם בתי מלון, בעיקר בסקנדינביה, המוסיפים גם פירות, גבינות וביצה מבושלת או מקושקשת.