google/wiki40b huggingface dataset:
שמיכת מילוט

שמיכת מילוט היא יריעה דקה וקלה מאוד היכולה לשמש ככלי עזר בבניית מחסה משמש, קור, רוח וגשם.
השמיכה נועדה להפחית את אובדן החום אצל אדם במקרי חירום. היא עשויה מהחומר פוליאתילן טרפתאלט. החומר מורכב מגיליון דק של פלסטיק. זוהי שמיכה קלת משקל (רק 47 גרם) וקומפקטית, והיא משמשת לצורכי הישרדות בשטח.   

היסטוריה

שמיכת המילוט הראשונה פותחה על ידי מרכז החלל מרשל של נאס"א בשנת 1964 עבור תוכנית החלל האמריקאית.

שימוש

שמיכת המילוט אטומה וחוסמת כניסת אוויר וגם משמשת כגורם המפחית אובדן חום מגופו של אדם, לכן יש לה מגוון שימושים.

עזרה ראשונה

שמיכה זו מספקת עמידות גבוהה יותר מאשר שמיכת שטח בסיסית, ולכן היא יכולה להגן על הגוף במקרי חירום קיצוניים כמו חלק ממקרי היפותרמיה.

ערכות הישרדות ומחנאות

הן בדרך כלל עמידות במים, ומשמשות כמחסה מפני רוח וגשם. בסביבה חמה השמיכה יכולה לספק צל או הגנה מפני חום, ואף בסביבה קרה יהיה לה שימוש, כי חום הגוף יילכד על ידי רדיד אטים.

תפוצה

המשקל הנמוך שלהן והיכולת לארוז אותן לתוך שטח קטן הפך אותן לפופולריות בקרב חובבי חוצות ועובדי חירום. שמיכות שטח ניתנות למשתתפי ריצת מרתון וספורטאים אחרי מרוצים ארוכים כדי לא לאבד חום גוף. אף צבא ארצות הברית משתמש בה כשכבה תרמית רפלקטיבית, מחזירת אור וחום.
גם בקרב האסטרונאוטים נמצא שימוש לשמיכה זו במשימות חלל.
מברשת

מברשת היא כלי בעל מאחז (מקל או ידית) שבראשו סיבים, בעל גרסאות רבות, לשימושי ניקיון, לשימושים אמנותיים ועוד. מברשות הן פריט יומיומי ונפוץ, המשרתות מטרות רבות. כיום רובן עשויות מחומרים סינתטיים ועיצוביהן לרוב פונקציונליים אולם בעבר היו עשויות במגוון עיצובים, החל מיוקרתיים וכלה בהומוריסטיים, וממגוון חומרי גלם, החל מעץ וכלה בחומרי מותרות כגון שנהב, שריון צב ואף מתכות יקרות כגון כסף וזהב בשיבוץ אבני חן.

מקור המילה

את המילה מברשת חידש אליעזר בן-יהודה. המילה נגזרה ממילים זרות (brush האנגלית, Bürste הגרמנית וכדומה), וממנה נוצר השורש ב־ר־שׁ. בגלגולה הראשון נהגתה המילה "מברשה".
ספרות בלשית

ספרות בלשית היא ענף ספרותי שהתפתח מאמצע המאה ה-19 והגיע לשיא שגשוגו בעשורים הראשונים של המאה העשרים. בענף ספרותי זה מתוארים סיפורי פשעים - בעיקר רצח - בצורת תעלומה, שבלש (בלש משטרה, חוקר פרטי או בלש מטעם עצמו), גיבור הספר, פותר לקראת סיום הספר באמצעות הגיונו החריף ועל פי רמזים ועקבות השזורים לכל אורך הספר. חלק מספרי הבלשים הם סדרתיים ובהם דמות קבועה של בלש הפותר בכל ספר תעלומה אחרת.
הספרות הבלשית צמחה במקביל לאורבניזציה המואצת של החברה האנושית ולעליית תנועת הנאורות, שגרסה כי האדם יכול בכוח שכלו בלבד לפענח את העולם סביבו ולפתור את מצוקותיו.
סוגה ספרותית זו קרובה לספרי ריגול, סיפורי פעולה ובמידת מה לספרות אימה. חלק מספרים אלה הוסרטו כסרטי קולנוע.
בתרבות המערבית ישנם מופעים מוקדמים של סיפורים עם מאפייני בילוש, כגון המחזה "אדיפוס המלך" לסופוקלס, משפט שלמה, סיפור שושנה שבתוספות לספר דניאל,  וסיפור שלושת התפוחים במחרוזת אלף לילה ולילה. בניגוד למופעים נדירים אלה במערב, סוגה בלשית עשירה התפתחה בסין, החל מהמאה ה-14.

סופרים קנוניים

על אף שספרות זו אינה נחשבת ספרות קנונית ישנם סופרים קנוניים ונחשבים ששלחו ידם בכתיבת ספר בלשי. מבשר הסוגה, אדגאר אלן פו, הוא כאמור יוצר נחשב אף בתחומי השירה והפרוזה, ודוגמה טובה נוספת היא המחזאי השווייצרי פרידריך דירנמאט, שכתב את אחד מטובי הספרים בסוגה - "ההבטחה".

ספרות בלשית בישראל

בישראל זכתה הסוגה לקידום משמעותי רק משנות ה-80 של המאה העשרים. אמנם חלוצת הספרות הבלשית העברית הייתה "ספריית הבלש" בשנות ה-30 של המאה ה-20, אך לא היה לה ממשיך במשך עשרות שנים. "ספריית הבלש", נוצרה בשנת 1932 כאשר העיתונאי שלמה בן ישראל פנה אל דוד תדהר, דמות ידועה ופופולרית ביישוב ומי שהיה קצין במשטרת המנדט ולאחר מכן בעל משרד חקירות (לימים מחבר האנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו) והציע לו להוציא יחדיו ספרות בלשית מקורית. כך נולדה "ספריית הבלש" שהוציאה חוברות עם סיפורים בלשיים מקוריים, על רקע ארץ ישראל, נופיה ואנשיה, שנכתבו על ידי בן ישראל על יסוד מקרים שתדהר הכיר מעבודתו. כמו כן השאיל תדהר את שמו לחוברות כגיבור עלילותיהן ואת תמונתו לשעריהן. החוברות התפרסמו 28 שבועות ברציפות והיו ללהיט ביישוב. פרסומן הופסק עקב הטירדה שנגרמה לתדהר מלחץ הקוראים שצרו על ביתו ומשרדו כדי לראות את הבלש המפורסם.
הספרות הבלשית העברית התחדשה רק כיובל שנים לאחר מכן. 
פרצו את הדרך אמנון ז'קונט ובעקבותיו ראויות לציון בעיקר סופרות: בתיה גור, יוצרת הבלש סגן ניצב מיכאל אוחיון, שהתפרסם לראשונה בספר "רצח בשבת בבוקר", ושולמית לפיד, יוצרת הבלשית העיתונאית ליזי בדיחי, שהתפרסמה לראשונה בספר "מקומון". לשני הספרים באו המשכים שזכו אף הם להצלחה. עוד ידועות כסופרות בלשים, לצד יצירות מרשימות בתחום הספרות הקנונית, הסופרות רות אלמוג ואסתר אטינגר, הכותבות את ספרי הבלשים שלהן במשותף תחת שם העט "אלמוג אטינגר". סופרת נוספת הידועה בכתיבתה בתחום זה היא אדיבה גפן.
סופרים נוספים הפועלים בתחום בישראל - המשורר אריה סיון אשר ספרו "אדוניס" נחשב על ידי רבים לספר הטוב שפורסם בשפה העברית בסוגה זו, אורי אדלמן, ששימש אף כעורך תחום זה בהוצאת כתר, אהוד אשרי, לימור נחמיאס הידועה בנועזות השפה בספריה ובבחירה נועזת של הנושאים, הסופר, העיתונאי והעורך הספרותי רם אורן, העיתונאי, עורך העיתון מעריב, אמנון דנקנר, הסופר והעיתונאי רפאל פוגל, עורך הדין גל אמיר, העיתונאי יוסף שביט, יאיר לפיד והבלש הפרטי שיצר ג'וש שירמן, דרור משעני ופקד אברהם אברהם שיצר, והרשימה עודנה ארוכה.
רג'ינלד רוז

קורות חייו

רוג'ינלד רוז נולד ב-1920 במנהטן, ניו יורק כבנם של העורך דין ויליאם רוז ושל אליס, בת לבית אובנדורפר. הוא למד בבית הספר התיכון טאוזנד ואחר כך לזמן קצר (1938-1937) בסיטי קולג' שליד אוניברסיטת סיטי בעירו. בצעירותו עבד בפקיד קבלה, מנקה שמשות, מדריך במחנות נוער. בשנים 1946-1942 שרת בצבא ארצות הברית וסיים את שרותו בדרגת לטננט ראשון.

פעילותו בטלוויזיה

אחרי שכתב פרסומות ללא הצלחה גדולה, החל משנת 1948 כתב רוז דרמות לתוכניות לדרמה בטלוויזיה "סטודיו וואן" (Studio One).
הוא התחיל בשנת 1951 לכתוב תסריטים לרשת הטלוויזיה CBS, כשהתסריט הראשון היה The Bus to Nowhere - "אוטובוס לשום מקום". הוא התפרסם במחזהו בשתי מערכות Twelve Angry Men ("שנים עשר המושבעים") שנכתב גם כן ל-"Studio One" והוצג לראשונה בשנת 1953. כעבור עשור הוצג בלונדון, בשנת 1964. דרמה זו, המתרחשת כולה בחדר אחד שבו חבר מושבעים דן בגורלו של נער שנאשם ברצח אביו, נכתבה בהשראת השתתפות המחבר עצמו בחבר מושבעים כזה. המחזה שימש תסריט לשני סרטי קולנוע עלילתיים - אחד בשחור-לבן ב-1957 והשני בשנת 1997. 
רג'ינלד רוז זכה בפרס אמי על המחזה הטלוויזיוני הזה ולמועמדות ל"פרס אוסקר" על תסריט הסרט ב-1957. 
מאוחר יותר בשנות ה-1950–1980 רוז כתב תסריטים לשלוש רשתות הטלוויזיה הגדולות. 
הוא נודע כמחבר תסריטיהם של שלושה עשר הפרקים של סדרת דרמה טלוויזיונית שבועית מעולם המשפט "The Defenders" ("הסנגורים") (1965-1961) על צוות עורכי דין, אב ובן, המגולמים על ידי אי.ג'. מרשל ורוברט ריד,. סדרה זו הביאה לו עוד שני פרסי אמי על כתיבת דרמה.
המחזה הטלוויזיוני שלו "The Incredible World of Horace Ford" (עולמו הבלתי ייאמן של הורס פורד) שימש לבסיס לפרק בתוך סדרת The Twilight Zone ("אזור הדמדומים") בשנת 1963 עם השחקנים פט הינגל, נאן מרטין ורות וייט. הפרק שודר לראשונה ב-18 באפריל 1963, פרק 15 בעונה הרביעית. נושא הסרט הוא האדרת העבר תוך כדי הדקתם והצנזור העצמי של היבטיו השליליים, עד כמה נזכרים בטוב בעוד שוכחים את הרע. במקור המחזה הוצג כפרק של Studio One בשנת 1955.

סרטי קולנוע

בשנים 1956–1958 היה לו חוזה עם חברת "יונייטד ארטיסטס". תסריטו הראשון לסרט קולנוע עלילתי נכתב ב-1956:Crime in the Streets, שהיה עיבוד למחזה טלוויזיה משנת 1955 בשביל התוכנית "Elgin Hour".
רוז כתב תסריטים ל 4 סרטי קולנוע של המפיק הבריטי אוואן לויד: The Wild Geese, The Sea Wolves, Who Dares Who Dares Wins and Wild Geese II.
ידוע היטב גם תסריטו לסרט "הקומנדו של הוד מלכותו" ב-1980.
רג'ינלד רוז נפטר בשנת 2002 בגיל 81 מסיבוכים של אי ספיקת לב.
היה נשוי פעמיים: לברברה לנגבארט (ב-1943) איתה היו לו 4 ילדים, וב-1963 לאלן מקלאפלין, איתה נולדו לו שניים.
ליאון רוזנברג

ביוגרפיה

רוזנברג נולד לאביו אילן, שהיה איש צבא וסיים את שירותו בדרגת אלוף-משנה ולאמו אלישבע, ולו אח ואחות. שמו ליאון ניתן לו על שם סבו אריה. גדל בשכונת נווה יהושע ברמת גן ואת שנות התיכון עשה בבית הספר "בליך" בעיר.
הוא בוגר תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות מאוניברסיטת תל אביב, בלימודים שעשה כעתודאי.
בתחילת דרכו המקצועית, עבד רוזנברג ככתב הכלכלי של גלי צה"ל. במקביל, במשך פרק זמן לא רב, שימש דוגמן, כשהוא מיוצג בסוכנות הדוגמנות של בטי רוקאווי.
בשנת 1998 הצטרף ללהקה "בתרי זוזי" עם רם אוריון, בה ניגן על גיטרה בס. ובאותה שנה השתתף בסדרת הטלוויזיה המבוססת על הקומיקס הישראלי "זבנג!" בתפקיד הראשי. הסדרה שודרה בערוץ 2 וזכתה להצלחה רבה.
בשנת 1999 החל להגיש תוכניות טלוויזיה בערוץ הראשון, תחילה את התוכניות לנוער "לאב דווקא" ו"זאפ לראשון" ולאחר מכן גם את מגזין הקולנוע השבועי של הערוץ, "טלסינמה". באותה שנה גם הנחה את טקס בחירת מלכת היופי.
בשנת 2000 הצטרף לצוות המנחים של ערוץ הנוער YTV שהוקם ב-yes והחל להנחות תוכנית דו שבועית בשם "Y בלילה" יחד עם רפיק קמחי והשחקן אריק משעלי, במהלכה ייעצו השלושה לצופים בענייני זוגיות ואהבה.
ב-2001 שיחק בדרמה המוזיקלית דקות של תהילה, בשנת 2003 הנחה את תוכנית הכשרונות "בראבו" בערוץ 2.
בשנת 2004 שיחק בסדרה "אסתי המכוערת" ולאחר שנה בסדרת ההמשך "אלביס רוזנטל והאישה המסתורית". כן השתתף ב-2004 בסרט "דמיונות" של נמרוד עציון-קורן לצדן של ריקי בליך ואיריס אברמוביץ' והגיש שני פרקים של הסדרה "Y בעולם". רוזנברג שיחק גם ב"אהבה מעבר לפינה".
בשנת 2005 החליף את יונתן קוניאק כעורך הראשי של תוכנית הנוער "אקזיט".
ב-2006 הוציא אלבום עם ההרכב "בורדו" לצד יסמין בקר ומושיק שלומי. בו ניגן, שר, הלחין וכתב. ההרכב, ששילב מוזיקה אלקטרונית עם כלים אקוסטיים הופיע מספר פעמים בטרם התפרק. באותה שנה הנחה רוזנברג את תוכנית החדשות לילדים בערוץ הראשון, וכן מונה לעורך של תוכנית בשם "switched on" בערוץ MTV. כחלק מהעיסוק המוזיקלי שלו, מאז 2017 מופיע רוזנברג כחלק מלהקה חובבנית הנקראת "שמונים ומשהו".
לקראת סוף שנת 2006 מונה רוזנברג למנהל התוכניות של ערוץ ביפ. תפקיד בו כיהן למעלה משלוש שנים, בשנת 2008 הנחה במקביל את התוכנית "פרויקט ביפ" בערוץ זה, וכן הנחה בערוץ הראשון את תוכנית הנוער "תראו אותי".
בשנת 2010 עזב את ביפ והחל להנחות בערוץ הוט בידור ישראלי של HOT את התוכנית "חדשות הבידור", שהחליפה את "ערב טוב עם גיא פינס" לאחר מעברה לערוץ 10. בשנת 2015 עזב רוזנברג את "חדשות הבידור" לאחר 6 עונות.
בשנת 2014 הנחה יחד עם מייקל לואיס את התוכנית "ישנן בנות", בערוץ 24. באותה שנה החל גם להגיש יחד עם אשתו פאולה את התוכנית "חשבון משותף" בערוץ 2, ומאוחר יותר את התוכנית "בוקר בריא".
בשנת 2015 החל להנחות בערוץ הראשון את תוכנית החדשות לנוער "המהדורה".
באוקטובר 2017 עברה התוכנית "בוקר בריא", בהגשתו ובהגשת פאולה אשתו, מיתוג מחודש לקראת המעבר של "קשת" לערוץ 12, והיא עברה להקרא "פאולה וליאון". התוכנית משודרת בימי חול, החל מהשעה 9:00, אחרי "חדשות הבוקר", ועוסקת במגוון נושאים שמחוץ לחדשות, ולא רק בענייני בריאות בהם עסקו ב"בוקר בריא".
רוזנברג נשוי לנטורופתית פאולה רוזנברג והשניים הורים לשתי בנות. הם מתגוררים בהוד השרון.
שונדלנד

Thank God It's Thursday

ב-2014, תכננה רשת ABC את כל מערך הפריים טיים שלה בימי חמישי עם הדרמות של ShondaLand האנטומיה של גריי, סקנדל, והמדריך לרוצח, ואז מיתגה את השידורים כ"Thank God It's Thursday" (או בקיצור: "TGIT") ("תודה לאל שיום חמישי"). זה מזכיר את המיתוג לשעבר של הרשת, "TGIF", שמתייחס לקומדיות המצבים המשפחתיות ששודרו ברשת ABC בימי שישי. יום חמישי הוא ערב חשוב במיוחד לרשתות טלוויזיה אמריקאיות מכיוון שזה הסיכוי האחרון למפרסמים של רכישות בסוף השבוע כמו סרטים ומכוניות לגעת בקהל טלוויזיה גדול, ולוח שידורים בדירוג גבוה לערב של הרשתות למשוך את הכסף של מפרסמים אלה. סוכנות הידיעות Associated Press קראה לשלטון של ריימס על ערב שלם של רשת טלוויזיה "שאין כמוהו בתולדות הטלוויזיה".
פלאפל אטומי

עלילה

ישראל משיגה מודיעין שמשמרות המהפכה מתכננים לשגר פצצת אטום לעבר למדינת ישראל. ובתגובה לכך ישראל מתכננת מכה ראשונה באמצעות טילי יריחו משולבים ברש"ק גרעיני. 
המבצע מוקפא בעקבות משלחת פתע של האו"ם אשר מגיעה לישראל לבקר בכור. במשלחת נמצא "אולי" (אוליבר) - פקח גרמני בעל אלרגיה ייחודית לאורניום. הצבא מנסה להסתיר את המבצע הקרב מהמשלחת ולהטיסם חזרה.
העלילה מסתבכת כאשר אולי מתאהב במימי, בעלת דוכן פלאפל הפועלת בסמוך לכור, ונשאר בישראל.
במקביל נופר, בתה של מימי, בעקבות עבודת שורשים, מתחילה להתכתב עם שארארה - ראפרית איראנית מתחילה ובתו של עובד הכור בנתנז. לאחר שנופר נחשפת למבצע הישראלי - הן משתפות פעולה אחת עם השנייה במטרה למנוע מלחמה גרעינית בין איראן לישראל.
הסרט נגמר בסיטואציה אבסורדית בה בשידור חי בטלוויזיה שר הביטחון של ישראל משוחח עם מפקד משה"מ בפרסית ואלו מסכמים על הודנה. מיד עם סיום השידור שני הצדדים מעידים כי אינם סומכים על הצד השני, לוחצים על כפתור השיגור, אך זה אינו פועל.

קידום מכירות

במסגרת קידום המכירות שבוצע לסרט, הוצב שלט על מבנה בסמוך לכיכר רבין בתל אביב עם הכיתוב: "כאן תיפתח בקרוב שגרירות איראן בישראל", בתחילה היו כאלה שסברו כי מדובר במחאה על הסכם הגרעין עם איראן. הדבר סוקר בעיתונות הבינלאומית, כולל באתר החדשות אל-ערביה.
אלכסנדרה פטרובה

ביוגרפיה

פטרובה נולדה בצ'בוקסרי.
בגיל ארבע עשרה החלה ללמוד בבית ספר לדוגמנות ולאחר מכן החלה להשתתף בתחרויות יופי.
היא ייצגה את צ'בוקסרי בתחרות מיס רוסיה 1996 שנערכה בנובגורוד וזכתה בה. היא הופיעה במספר תוכניות טלוויזיה ואף הוצא לה תפקיד בהוליווד.] לאחר שנת כהונתה הוצא לה חוזה עם פורד מודלס אך היא סירבה לכך עקב הדרישות להוריד במשקל, ללמוד אנגלית ולהתפרק לשיער קצר. היא ייצגה את רוסיה במיס תבל 1999.
ב-16 בספטמבר 2000 נרצחה ביחד עם בן זוגה וחברו שלו, בחקירת נסיבות המעשה נתגלה שהיא הייתה עדה לפשע של ארגון פשע.
יאנג באק

ביוגרפיה

בראון החל לעסוק בראפ בגיל 12 והקליט לראשונה שירי ראפ באולפן הקלטות בגיל 14. בגיל 16 גילה אותו בריאן "בייבי" ויליאמס וצירף אותו לחברת התקליטים Cash Money שבבעלותו. בשנת 2000 הוא עבר לחברת תקליטים UTP Records, שם הוקלט אלבומו העצמאי הראשון, "Born to Be a Thug". במסגרת UTP הוא פגש את הראפר 50 סנט, שצירף אותו להרכב המצליח ג'י יוניט. ב-2003 יצא אלבומו הראשון של ההרכב, "Beg For Mercy".
אלבום הבכורה של יאנג באק, "Straight Outta Cashville" יצא ב-24 באוגוסט 2004, תחת חברות התקליטים G-Unit Records ו-Interscope Records. בשבוע הראשון לצאתו הוא הגיע למקום השלישי במצעד האלבומים בילבורד 200. ב-2005 יצא אלבומו העצמאי השני, "T.I.P.", שנכנס למקום ה-40 בבילבורד 200. אלבום האולפן השני שלו במסגרת חברת G-Unit,‏ "Buck the World", יצא ב-2007 והגיע שוב למקום השלישי בבילבורד 200. אלבומים נוספים שהוציא הם "They Don't Bother Me" ב-2007 ו-"The Rehab" ב-2010. בנוסף הוציא יאנג באק לאורך השנים מספר מיקסטייפים.
אות מלחמת הקוממיות

הזכאים לאות

האות ניתן לחיילים ששירתו בין 1 בפברואר 1948 ל-10 במרץ 1949 במשך 4 חודשים ברציפות לפחות. האות ניתן גם למי שהשתתף בפועל בקרבות, גם אם לא עמד בתנאים שלעיל, למי שהיה מרותק 120 ימים ליישוב ספר וכן לשליחי רכש והעפלה. 
על אות זה נענדו על ידי הזכאים לכך ארבעה סמלים: זכאי עיטור לוחמי המדינה (שחולק החל מ-1968) והיו עדיין במדים, ענדו גרסה מוקטנת של העיטור על גבי אות מלחמת הקוממיות. בנוסף, נהגו יוצאי פלמ"ח לענוד על האות גרסה מוקטנת של סמל הפלמ"ח (סמל זה היה אות עצמאי בטרם בוטל), נהגו יוצאי הבריגדה היהודית לענוד על האות גרסה מוקטנת של סמל הבריגדה וזכאי אות מגן ירושלים (אות שניתן, בטרם בוטל, למי ששירת באזור ירושלים, בין 1 באפריל ו-10 ביוני 1948) נהגו לענוד גרסה מוקטנת של אות זה. ניתן היה לצרף לאות מספר סמלים במקביל ואחדים ענדו שלושה סמלים במקביל.
הצעה לעצב מדליה לאות מדליה, בדומה לאותות המערכה של הצבא הבריטי הייתה קיימת, נעשתה עבודת מטה בצה"ל בקשר להנפקתה ובנובמבר 1951 הוכרז על תחרות לעיצוב המדליה. אולם המדליה לא הונפקה בסופו של דבר.

חלוקת האות

חלוקת האות החלה בשבוע של יום העצמאות בשנת 1951. ההודעה על חלוקת האות הביאה לתרעומת מצד חברי ההגנה על שאות הקוממיות חולק לפני אות ההגנה. לאבות חללי מלחמת השחרור הוענק אות הקוממיות אותו הם היו רשאים לענוד ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, יום העצמאות ויום נפילת הבן. בעת הדיון על חוק העיטורים בכנסת, הודיע שר הביטחון פנחס לבון שאות הקוממיות יוענק ביום העצמאות של 1955 לאזרחים ששיתפו פעולה במישרין עם צה"ל וליישובים שהצטיינו בלחימה. ביום העצמאות 1955 הוענק האות ל-98 יישובים ישראליים שכותרו או הותקפו במהלך המלחמה, ביחד עם נס, שנקרא נס הקוממיות.
צבי מניקר

ביוגרפיה

מניקר נולד במוסקבה בברית המועצות למשפחה יהודית ועלה לישראל עם משפחתו כשהיה בן שבע. בגיל 15 החל את לימודיו באוניברסיטת מוצרטיאום. את שירותו הצבאי בצה"ל עשה כחובש.
עם שחרורו מצה"ל החל את לימודיו בקונסרבטוריון שבאוניברסיטה לאומנויות ציריך. בין מוריו נמנים ניקולאוס הרנונקור, ויוהאן זונלייטנר. בהמשך התמחה מניקר בביצוע אותנטי בהדרכתו של מלקום בילסון באוניברסיטת קורנל.
בשנת 2001 השלים את לימודי הדוקטורט שלו באוניברסיטה, הדיסרטציה שלו עסקה בפרקטיקות ביצוע ביצירותיו של שופן לפסנתר.
עיסוקו של מניקר במוזיקולוגיה פורה בכל הקשור לשאלות מעשיות בביצוע היסטורי בכלי מקלדת.
ב-1997 לקח חלק ביוזמתו של בילסון, מורו, בהקלטה נודעת של כל הסונאטות לפסנתר מאת בטהובן על פסנתרים מקוריים בני תקופת הלחנת כל סונטה.
בשנת 2015 יסד מניקר את פסטיבל "ימי מוצארט" בישראל, גרסה של הפסטיבל שנוסד ב-1997 בגרמניה. בשנת 2018 נערך הפסטיבל בשנית, גם כן בניהולו של מניקר. במסגרת הפסטיבל היה בין מיסדי "תזמורת מוצארט הישראלית".
מניקר לימד ביצוע בצ'מבלו באוניברסיטת דיוק וכן הוא מרצה תקופה ממושכת באקדמיה למוזיקה בירושלים. מניקר היה מרצה גם בבית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג.
מאז 1999 מחזיק במשרת פרופסור לצ'מבלו ו"מוזיקה מוקדמת" בבית הספר הגבוה בהנובר.
Wild Belle

רקע

אליוט ונטלי ברגמן הם שניים מתוך ארבעה ילדים להורים מוזיקאים, אלו גידלו אותם בבית מלא במוזיקה. אליוט, האח הגדול, הוא רב-נגן שלמד באוניברסיטת מישיגן שם הקים להקת קצב-אפריקני בשם Nomo. אחותו הצעירה, נטלי, התחילה להופיע עם Nomo בגיל שש-עשרה, שם ניגנה בתוף מרים ושרה קולות רקע.
שיתוף הפעולה קרה כמעט במקרה. אליוט ברגמן ולהקתו, Nomo, בילו את הקיץ בבניה והקלטה של קלימבות חשמליות בברוקלין, כאשר שון לי, חבר בחברת הקליטים, מפיק ורב-נגן, ביקש מאליוט לשלוח לו שיר מהאלבום החדש שלו המנוגן בקלימבה. לי, שנמצא בלונדון, הוסיף קולות תופי פאנקי, בס ומעט תופי פלדה, ושלח אותו בחזרה ברגמן. כאשר נטלי, אחותו של ברגמן, שמעה את הקטע האינסטרומנטלי המיועד לאלבומו של שון, היא החליטה שהיא חייבת להוסיף לו שירה. היא נשארה ערה כל הלילה לכתוב את השיר, והקליטה את השירה בתוך ב-GarageBand. התוצאה הייתה שיר שמח ומלא גרוב שנקרא "Upside Down", והפך לקטע השירה הראשון של להקת Nomo.
אליוט ונטלי החליטו לצאת לפרויקט משלהם ובחרו לו את השם, Wild Belle.

2013: Isles

אלבום הבכורה שלהם, שנקרא Isles, שוחרר ב-12 במרץ 2013. שמו ניתן לו כיוון שכל שיר באלבום "מייצג אי בפני עצמו", הצבוע בהשפעות מסגנונות המוזיקה רגאיי, נשמה וג'אז.

2015–היום: Dreamland

ב-2 באוגוסט 2015 במהלך ראיון עם תחנת הרדיו WXRT, הודיעו האחים כי אלבום האולפן השני שלהם יקרא Dreamland. האלבום שוחרר ב-15 באפריל 2016.
הסינגל המוביל מן האלבום, "Giving Up on You" שוחרר ב-16 בספטמבר 2015.
דיוקנה הראשון של אדלה בלוך-באואר

היצירה

הציור, בגודל 138X138 סנטימטר, בוצע בטכניקה של צבעי שמן וזהב על קנווס בסגנון היוגנדסטיל, ומרובה בעיטורים מורכבים. העבודה על הציור נמשכה כ-3 שנים. במבט הראשון בולטת הדומיננטיות של הראש והידיים בפינה הימנית העליונה. הקומפוזיציה מחולקת לשני חלקים אנכיים, כאשר הימני מלא בתוכן והשמאלי ריק כמעט לגמרי. פניה של הדמות מובלטים באמצעות שיער שחור ושפתיים אדומות על רקע עור פנים חיוור במיוחד.

היסטוריה

היצירה הוזמנה מקלימט על ידי התעשיין ואיל הסוכר היהודי פרדיננד בלוך-באואר. אדלה, בתו של הבנקאי מוריץ באואר, הייתה בת 26 באותה העת. בשנת 1912 הזמין מקלימט פורטרט נוסף של אשתו. 
אדלה נפטרה בשנת 1925, וקבעה בצוואתה כי עם מותו של בעלה, תועבר התמונה לרשות הגלריה האוסטרית לאמנות בארמון בלוודר. לאחר הכיבוש הנאצי של אוסטריה נאלץ בעלה לברוח לשווייץ, וכל רכושו, כולל התמונה, הוחרם. בשנת 1945 קבע בלוך-באואר את אחייניו כיורשי כל רכושו, אולם ממשלת אוסטריה טענה כי על פי צוואתה של אשתו המנוחה, על הציורים לעבור לחזקתה.

המאבק המשפטי

לאחר מאבק משפטי שהתנהל בארצות הברית ובאוסטריה נקבע כי אחת היורשות, מריה אלטמן, היא הבעלים הבלעדית של היצירה ושל עוד ארבע יצירות נוספות של קלימט ובהן גם "הפורטרט השני של אדל בלוך באואר".
לאחר קביעה זו נשלחו התמונות לארצות הברית והוצגו בלוס אנג'לס.

כיום

ביוני 2006 נמכרה התמונה הראשונה של אדלה בלוך-באואר לרון לאודר תמורת 135 מיליון דולר, הסכום הגבוה ביותר ששולם מעולם עבור יצירת אמנות עד אז. התמונה מוצגת במוזיאון הפרטי של לאודר, נויה גאלרי (Neue Galerie New York), אשר מכנה אותה "המונה ליזה שלנו".
באותה השנה נמכר הפורטרט השני של אדלה בלוך-באואר משנת 1912 לרוכש אנונימי תמורת 88 מיליון דולר. משנת 2014 הוא מושאל לזמן ארוך, ומוצג במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק. מבקר האמנות הראשי של ה"ניו יורק טיימס" מייקל קימלמן טען כי מוטב היה שהיורשים יתרמו אחת או יותר מהיצירות למוסד ציבורי, או ימכרו אותן למוזיאון במחיר מוזל.
שולמית מיכאלי

ביוגרפיה

מיכאלי נולדה בעיר גבעתיים, שם גדלה.
אמה, נעמי מיכאלי, עלתה לארץ מגליציה שבפולין בשנת 1935, והייתה ממייסדי העיר גבעתיים. אביה, מיכאל מיכאלי, היה חייל בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה, ועלה מגרמניה במסגרת עליית הנוער בשנת 1939, כחודשיים לאחר פרוץ המלחמה. הוא היה ממייסדי חיל ההנדסה ואף הקים בצבא את יחידת הציוד המכני הכבד.
מיכאלי למדה בתיכון "קלעי" בגבעתיים, במגמת ביולוגיה.  
נשואה לד״ר משה גולדברג שעובד במשרד הביטחון, והם הורים לשלושה ילדים.

קריירה

פרופ' שולמית מיכאלי היא חוקרת בכירה בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת בר-אילן. ב-2014 היא נבחרה לדיקנית הפקולטה, ובאוקטובר 2017 מונתה כסגנית נשיא האוניברסיטה למחקר כשהיא מחליפה את אריה צבן שנבחר לתפקיד נשיא האוניברסיטה. היא שימשה במשך 7 שנים כראש החטיבה לרפואה בקרן הלאומית למדע ISF. מיכאלי היא מומחית עולמית בזיהוי ובאבחון מולקלות RNA קצרות שתפקידן בבקרת גנים הולך ומתבהר עם השנים.
פרופ' מיכאלי משפיעה במגוון וועדות, ונוטלת חלק בתהליכים שונים. הקדישה את הקריירה האקדמית שלה לתחום המיקרוביולוגיה ועבודותיה מתמקדות בעיקר בחקר תהליכים מטאבוליים בחיידקים ובתחום הפרזיטולוגיה המולקולארית, תוך הדגשת חשיבות מולקולת ה-RNA כגורם בקרה מרכזי בתאים. 

מחקר

במרוצת השנים, מיכאלי פיתחה מחקר העוסק בהשתקת גן הסרטן במטרה להפוך את המחלה לכרונית ולא לסופנית. המחקר עוסק בייצור ננו-חלקיקים לצורך השתקת גנים על מנת למגר תאי סרטן, כמו למשל, סרטן הלבלב – סרטן סופני שאין לו טיפול כיום, וסרטן הריאה – סרטן אלים נוסף.
לחלקיקים שמפתחת קבוצת המחקר יש פעילות כפולה, באמצעות החלקיקים אפשר לעשות הדמיה של רקמות הלבלב, הכבד או כל איבר אחר, וכך לגלות תאים סרטניים בודדים בשלב מוקדם מאוד, עוד לפני שיש גידול נראה לעין באמצעים אחרים. תפקידם השני של חלקיקים אלו הוא טיפולי, הרג תאי הסרטן. החלקיקים עטופים במולקולות siRNA שמשתיקות גנים ספציפיים, על חלקיק אחד לקשור מצד אחד מולקולה לצורך השתקה ספציפית של תא סרטני תא, ומצד שני מולקולה שתעזור לכוון את החלקיק רק לתא הסרטני, וכך לא ייגרם נזק לתאים אחרים וגם לא יהיה בזבוז של חלקיקים. החלקיקים ייכנסו רק לתאי הסרטן, וישתקו גנים אופייניים רק לתאים הסרטניים.
במשך שנים חקרה מיכאלי מחלות זיהומיות וטפיליות והתמחתה במחלת לישמניה - "שושנת יריחו" - המופצת באמצעות עקיצת זבוב החול (זבוב שפעיל בישראל בעיקר בדרום הנגב ובשומרון). העקיצה מחדירה את הטפיל לגוף האדם וגורמת לזיהומים שאי אפשר לרפא בעזרת אנטיביוטיקה. המחקר מצא שאם פוגעים בשינוע של חלבונים בתוך התא של הטפיל, מופעלת מערכת שמעודדת אותו 'להתאבד' בתהליך של מוות תאי מתוכנן.

פרסים

מיכאלי זכתה בפרס האקדמיה הצרפתית על תרומתה להבנה של תהליכי בסיס בטפילים ממשפחת הטריפנוזומה.
תעבורה מונעת-אדם

תעבורה מונעת-אדם היא התנועה של אנשים וסחורה ממקום אחד למקום אחר על ידי אמצעי תחבורה המופעל באמצעות כוח השרירים של האנשים. בעוד שכלי תחבורה המונעים על ידי בעלי חיים קיימים עוד מימי קדם, הטכנולוגיה המודרנית אפשרה ייצור של כלי רכב המופעלים על ידי כוח האדם בלבד.
בעוד שכמות כלי הרכב הממונעים מאפשרת לנוע במהירות רבה בהרבה ולהעמיס מטען גדול יותר על כלי הרכב, צורות רבות של תעבורה מונעת-אדם נותרו פופולריות בשל העלות הנמוכה שכרוכה בהפעלתן, משום שהפעלתן כרוכה בפעילות גופנית חיובית, ומשום שהן ידידותיות לסביבה. תעבורה מונעת-אדם היא לעיתים סוג התחבורה היחיד שזמין באזורים מסוימים ברחבי העולם (במיוחד באזורים העניים/לא מפותחים או באזורים בלתי נגישים), וכמו כן היא נחשבת לאחת הצורות האידיאליות של תחבורה בת קיימא.
עמנואל לויצה

קורות חיים

לויצה נולד בשווביש גמונד בוורטמברג שבגרמניה. בהיותו ילד היגרה משפחתו לפילדלפיה במדינת פנסילבניה שבארצות הברית, לאחר מכן עברו לפרידריכסברג שבמדינת וירג'יניה. לויצה למד אמנות בסטודיו של ג'י. אי. סמית', צייר דיוקנאות מפילדלפיה. לויצה מכר מספר דיוקנאות, ובכסף שחסך שב לדיסלדורף שבגרמניה, שם למד אמנות תחת קרל פרידריך לסינג. בשנת 1842 עבר למינכן על מנת ללמוד תחת פטר פון קורנליוס, וביקר בוונציה וברומא. בשנת 1845 שב לדיסלדורף, התחתן, והתגורר בעיר עד שנת 1859.
יצירתו הגדולה הראשונה לאחר שובו לדיסלדורף: "קולומבוס מול מועצת סלמנקה" נרכשה על ידי איגוד האמנות של דיסלדורף. 
לויצה היה תומך נילהב של התנועות הליברליות באביב העמים, והחליט ליצור יצירה שתעודד את רוחם של המהפכנים - לויצה נעזר בתיירים אמריקאים וצייר בשנת 1850 את יצירתו המונומנטלית "וושינגטון חוצה את הדלאוור". בשנת 1854 סיים את יצירתו "וושינגטון אוסף את פלוגותיו בקרב מונומות'"
בשנת 1860 התבקש לויצה על ידי בית הנבחרים של ארצות הברית ליצור יצירה עבור גרם המדרגות של בניין הקפיטול בוושינגטון הבירה. לויצה יצר את "מערבה נפקחת דרכה של האימפריה" המכונה כיום "וסטוורד הו".
לויצה נפטר בוושינגטון בגיל 53.
גן החיות בקלקיליה

אודות

גן החיות הוקם ונחנך בשנת 1986, ביוזמתו של ראש עיריית קלקיליה דאז. מרבית בעלי החיים שבו הגיעו מגני חיות בישראל. עם תחילת האינתיפאדה השנייה בשנת 2000 נאסרה הכניסה למבקרים שאינם מקלקיליה. 
במהלך שנות פעילות גן החיות נפגעו חלק מהחיות כתוצאה מהסכסוך הישראלי-פלסטיני, למשל זברות שמתו משאיפת גז מדמיע וג'ירף שמת כשנבהל מקול ירי.
הווטרינר של גן החיות, ד"ר סמי חאדר, השתמש בידע שלו בפחלוץ לשימור חלק מהחיות.
במהלך השנים הוסיף הגן לקבל בעלי חיים מגני חיות בישראל, כגון גן החיות התנ"כי בירושלים והספארי ברמת גן, כחלק ממהלך שנועד לסמל את שיתוף הפעולה הערבי-ישראלי. מאז הקמת גן החיות, סייע הווטרינר הישראלי, ד"ר מוטקה לויסון, בייעוץ לד"ר חאדר ובהעברת ציוד רפואי בשעות חירום. כמו כן, לויסון שימש כמתווך בעסקאות העברת בעלי-חיים לגן החיות וטיפל בחיות. 
בספטמבר 2004, שלושה אריות, שלושה יעלים ושתי זברות נתרמו על ידי הספארי ברמת גן לגן החיות שבקלקיליה.
ב-12 ביוני 2009 שני אריות, זברה ואנטילופה נתרמו על ידי הספארי ברמת גן לגן החיות בקלקיליה.