google/wiki40b huggingface dataset:
הם חיים

תקציר העלילה

נאדה (מגולם על ידי רודי פייפר), נווד, מגיע ללוס אנג'לס ומוצא עבודה כפועל בנין. הוא מתחבר עם פרנק ארמיטראג' (מגולם על ידי קית' דייוויד) שלוקח אותו אל בית תמחוי הנמצא באזור זנוח של העיר. נאדה מוצא ארגז של משקפי שמש חבוי בתוך קיר. הוא לוקח את הארגז ומסליק אותו, אך שומר לעצמו זוג אחד. נאדה מתבונן דרך משקפי השמש ורואה שהמדיה המודפסת מלאה במסרים כגון: "ציית", "התחתן והתרבה", "צפה בטלוויזיה", "אל תחשוב בעצמך", "קנה", "שן", "היכנע" ועוד הוראות המטיפות לצייתנות, סדר חיים ואי פקפוק בסמכות. לבסוף נאדה מבחין באדם שפניו פני ביעותים, גולגולת ללא עור בעלת עיניים זוהרות, אך כאשר הוא מסיר את המשקפיים האדם נראה רגיל לחלוטין. מסתבר כי חייזרים פלשו לכדור הארץ. הם השתלבו והתמזגו עם האוכלוסייה ומפעילים שטיפת מוח נרחבת דרך אותות המשודרים מאנטנות הטלוויזיה המסתירים את חזותם המפלצתית.

ביקורת

הסרט קיבל ביקורות חיוביות מאוד. האתר Rotten Tomatoes נתן לסרט תוצאה של 82%, המבוססת על ידי 46 מבקרים.
ב-2012 סלבוי ז'יז'ק ציין את הסרט לשבח וניתח אותו במהלך סרטו "The Pervert's Guide to Ideology".
מה פתאום?

היסטוריה

במרכזה של התוכנית התקיימה אינטראקציה בין המגישים לבין בובת יד בצורת צבר מצוי (כמחווה לדמות הצבר הישראלי) בשם "קישקַשתָא", שהופעלה בידי אבי יקיר, שגם סיפק את קולה. את הבובה יצר משה אסם, שחקן מתיאטרון החאן הירושלמי, אשר שיחק גם בכמה תוכניות בטלוויזיה החינוכית ולמד עיצוב בובות בארצות הברית.
בנוסף לבובה קישקשתא, השתתפו בהגשת התוכנית גם נירה רבינוביץ, שלמה ניצן, חנה לסלאו, מיקי מרין, יצחק נוי, ישראל גוריון, מתי סרי, נחמה שוטן וחנן גולדבלט. ליווה אותם בפסנתר מישה בלכרוביץ' (שגם הלחין את נעימת הנושא).
כל תוכנית כללה סרטון מדובב שהתלווה אליה, כגון: "בזיק ויויו", "החבורה העליזה", "המצחיקנים" או "הכפתוריאדה".
חוץ מלהופיע ב"מה פתאום?", הופיע קישקשתא גם בתוכנית "רגע עם דודלי" בתפקיד אחשוורוש בפרק "רגע עם ציפקישפורים", פרק מיוחד עם כל גיבורי הטלוויזיה החינוכית דאז.
רוב פרקי הסדרה כבר לא נחשבים כיום לאבודים מאחר שהטלוויזיה החינוכית הצליחה לשמר באמצעות פרויקט הדיגיטציה .
בשנת 2009 חזר קישקשתא לטלוויזיה החינוכית בתוכנית חדשה ששמה "מי בא לקישקשתא". מסגרת זו היא בעצם הנחיה של שידורי רצף והצגת תוכניות הילדים של החינוכית. כיום התוכנית משודרת בשידורים חוזרים.
בשנת 2011 נבחר קישקשתא להופיע בקמפיין פרסומי
של מועצת החלב, לצדה של השחקנית עמית פרקש.
משנת 2011 התוכנית "מה פתאום?!" משודרת בימי שבת בשידורים חוזרים בטלוויזיה החינוכית.
לקראת אולימפיאדת לונדון ב-2012 בחר הוועד האולימפי הישראלי בדמות קקטוס בשם "שפיציק" כקמע הרשמי של המשלחת הישראלית במשחקים. הטלוויזיה החינוכית הגישה תביעה כנגד הוועד האולימפי, בטענה להפרת זכויות יוצרים מאחר שדמות הקמע חלקה קווי דמיון משמעותיים עם קישקשתא. לבסוף החליט בית המשפט לחייב את הוועד שלא להשתמש בדמות זו במשחקים. בעקבות כך הוחלט בוועד לאמץ את דמות התינוק של במבה כקמע, אך לבסוף אפשרות זו בוטלה גם היא.
בשנת 2017 הועלו לערוץ ה-YouTube של הטלוויזיה החינוכית שתי תוכניות פיילוט של "מה פתאום" משנת 1982, כשהן בצבע ובהן יש לקישקשתא שיער על ראשו. התוכניות עצמן היו למעשה מין רצועת שידורים עם קטעי קישור של קישקשתא והיו שונות בתכנם וללא שחקנים נוספים.
בשנת 2018 חזר קישקשתא לחינוכית בתוכנית חדשה לקראת יום העצמאות ה-70 למדינת ישראל בשם "70 עם קישקשתא".
מקדם וארבורג

מקדם וארבורג בכימיה בכלל ובאלקטרוכימיה בפרט הוא גודל המכמת את קצב הדיפוזיה של יון בתמיסה. קבוע זה מנהל קשר הדוק עם עכבת וארבורג.
חשיבותו של קבוע וארבורג רבה משום שהוא חלק מהותי בניתוח תוצאות מדידות עכבה חשמלית ומשמש לאבחון מערכות כימיות ואלקטרוכימיות במאמרים מדעיים רבים.

חישוב הקבוע

ניתן לחשב את גודלו של קבוע וארבורג בעזרת חישוב השיפוע של האזור תלוי הדיפוזיה בדיאגרמת נייקוויסט של מדידת עכבה חשמלית.

לחלופין ניתן לחשב את הקבוע בערת הנוסחא הבאה:
כאשר:
R- קבוע הגזים, T- הטמפרטורה במעלות קלווין, F- קבוע פאראדיי, n- מספר הקשרים הקוולנטיים של היון, D- מקדם הדיפוזיה, O או R בכתב תחתי- מסמנים את הצורון המחומצן או המחוזר בהתאמה, C- ריכוז היון, A- שטח הפנים של האלקטרודה בניסוי.
כוחה של משוואה זו יפה לשני חצאי תגובת חימצון-חיזור הן במקרה של תגובה הפיכות והן במקרה של תגובה הפיכה באופן חלקי.
יחסי מרוקו–קטר

יחסים פוליטיים

בעבר היחסים בין מרוקו לקטר היו יחסים קרים ואף היה מצב ששתי המדינות היו מדינות אויב אחת לשנייה. ככל שעבר הזמן המדינות הפכו ליותר ידידותיות אחת לשנייה ובשנת 2000 נחתם הסכם לנרמול יחסים בין שתי המדינות. קטר ומרוקו חותמות על הסכמים רבים ביניהם בין היתר היה הסכמן של השתיים על העברת 1.5 מיליארד דולר אמריקאי ועזרה בשיקום המדינה מהפגנות ושביתות האביב הערבי. היחסים בין קטר ומרוקו מוצגים כיחסים עמוקים המבוססים על אמון וכבוד הדדי. קטר מחזיקה שגרירות ברבאט שבמרוקו ומרוקו מחזיקה שגרירות בוסט ביי אשר בדוחה שבקטר.
במהלך המשבר הדיפלומטי הקטרי בשנת 2019 שלחה מרוקו עזרה כלכלית לקטר.
קרלוס בילארדו

קריירה

בילארדו שיחק כקשר אחורי וגדל בסן לורנסו בה שיחק בין השנים 1958 עד 1960. באותן שנים השתייך גם לנבחרות הצעירות של ארגנטינה והיה שותף לזכייה במשחקים הפאן-אמריקאיים ב-1959 ושותף גם במשחקי אולימפיאדת רומא (1960).
ב-1961 עבר בילארדו לשחק בקבוצת דפורטיבו אספניול מהליגה השנייה, ושיחק בשורותיה עד שנת 1965 בטרם עבר לשחק באסטודיאנטס לה פלאטה. במדי אסטודיאנטס הפך לשחקן מרכזי והיה שותף לזכייה באליפות אחת, 3 גביעי ליברטדורס ובגביע ביניבשתי אחד.
אחרי שסיים את לימודי הרפואה בשנת 1971, פרש בילארדו ממשחק יחד עם חברו ראול מאדרו המשמש כיום כרופא הנבחרת הארגנטינאית.
בילארדו התמנה למאמנה של אסטודיאנטס ב-1971ף ואימן אותה במשך 4 שנים. ב-1975 מונה כמאמנה של דפורטיבו קאלי הקולומביאנית ואימן אותה שנתיים. ב-1978 מונה כמאמנה של סן לורנסו אך פרש מתפקידו שנה לאחר מכן לטובת אימון נבחרת קולומביה. אחרי הכישלון להעפיל למונדיאל 1982, פוטר בילארדו מתפקידו וחזר לאמן את אסטודיאנטס. הוא הוביל את אסטודיאנטס לחצי גמר אליפות הנסיונל ב-1982 ולזכייה באליפות המטרופוליטנו באותה שנה.
ב-1983 מונה בילארדו כמאמנה של נבחרת ארגנטינה. במהלך כהונתו כמאמן, נהנה בילארדו משירותיו של דייגו מראדונה שהפך באותן שנים לשחקן הטוב ביותר בעולם. ארגנטינה תחת הדרכתו של בילארדו זכתה במונדיאל 1986 בפעם השנייה בתולדותיה. בשל הצלחת הנבחרת זכה בילארדו בתואר מאמן השנה בדרום אמריקה בשנים 1986 ו-1987. הוא הצליח להוביל את הנבחרת לגמר מונדיאל 1990 בו הפסידה למערב גרמניה אך ספג ביקורות קשות על סגנון המשחק ההגנתי והאלים של שחקניו. 
בתום המונדיאל, פרש בילארדו מתפקידו וחזר לאמן לעונה אחת ב-1992 את סביליה הספרדית, וב-1996 את בוקה ג'וניורס לתקופה קצרה. בשני המקרים זכה בילארדו לאמן את מראדונה. ב-1990 מונה כמאמנה של נבחרת לוב אך לא הצליח בה ואימן אותה רק שנה אחת. הוא חזר לאמן את אסטודיאנטס ב-2003 ואימן אותה עד פרישתו ב-2004.
קארן בולדווין

ביוגרפיה

בולדווין נולדה וגדלה בלונדון אונטריו בקנדה להורים שעסקו בתחום הנדל"ן. 
ב-1982 זכתה במקום הראשון בתחרות מלכת היופי של קנדה כייצגה את אזורה בתחרות. לאחר מכן זכתה בתואר מיס תבל שנערכה בפרו. 
לאחר זכייתה בתחרות היא הנחתה תוכנית לייף סטייל בטלוויזיה הקנדית.
ב-1989 הייתה בין המנחים של תחרות מיס תבל.
השתתפה במספר סרטי קולנוע וביניהם "מי הנערה הזאת" לצד מדונה.
כיום היא עובדת כמפיקה בהוליווד, ולקחה חלק בין היתר בהפקת הסרט "סהרה" עם מתיו מקונוהיי.
בולדווין נישאה ב-1987 לשחקן ג'ק סקאליה ולזוג נולדו שתי בנות.
הגן הלאומי ירקון

היסטוריה

במאי 1948 השתלט הצבא העיראקי על מחנה הצבא במקום, שזה עתה התפנה מהכוחות הבריטים שעזבו את הארץ. ב-30 במאי 1948 כבשו כוחות אצ"ל את ראש העין, אם כי לא עמדו בפני התקפות הנגד של לוחמי חסן סלאמה, שנעזרו בצבא העיראקי שחל להגיע לאזור ונהדפו באבידות כבדות. 6 חיילי אצ"ל נפלו בקרב זה. האזור נכבש שוב מבצע בתק בלילה שבין ה-11 ביולי ל-12 ביולי 1948. לאחר שגדוד 32 של חטיבת אלכסנדרוני כבש את מגדל אפק פינו העיראקים את ראש העין ללא קרב, לאחר שפיזרו מוקשים והניחו מטעני נפץ במכוני השאיבה של קו המים. הכוחות מנועו את הפעלת המטענים במכוני השאיבה ופינו את המוקשים. בכניסה לפארק אפק יש אנדרטה ל-36 הלוחמים שנפלו בכל קרבות ראש העין ומגדל צדק במהלך מלחמת העצמאות.
לאחר הקמת המדינה האזור סופח לפתח תקווה וכבר בשנת 1951 הוצע להקים במקום פארק עירוני סביב המבצר ומקורות הירקון בשטח של 750 דונם. במקביל החל תכנון פרויקט מפעל ירקון-נגב. התוכנית להקמת הפארק לא יצא לפועל והמקום היה מוזנח במשך שנים רבות. אבנים מהמבצר, שנשמר שלם עד שנות ה-50, נלקחו לשימוש משני וחלק מקירותו קרסו. הקמת הפארק החלה לבסוף בשנת 1971 על ידי עיריית פתח תקווה ורשות הגנים הלאומיים, במקום תוכנן לבנות בריכת שחייה, אגם ומסעדה. במקביל החלה הקמת פארק מגדל אפק הסמוך שבשטח המוניציפלי של ראש העין.
בשנת 2002 הוכפל שטח הגן עם תוספת של 1,900 דונם, מאזור טחנת אבו רבאח ועד כביש 5, לאורך גדות הירקון. בשטח שהוסף לגן נכללות אדמות הכפר הערבי אל מיר, ששכן במקום עד מלחמת העצמאות, ותושביו, שברחו במהלך הקרבות, לא הורשו לחזור אליו.

פיתוח כפארק מטרופוליני

בשנת 2003 אישרה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה את תוכנית המתאר המחוזית לנחל הירקון במחוז מרכז (תממ 3/10) ובמחוז תל אביב (תממ 5/2), לפיתוח לאורך הירקון כריאה ירוקה וציר מרכזי לפעילות פנאי ונופש.
בהתאם לתוכנית מפותח פארק מטרופוליני שנמשך לאורכו של הירקון עד למפגש עם פארק הירקון בתל אביב. התוכנית כוללת שטח של כ-29,000 דונמים לאורך הירקון ויובליו. במסגרת התוכנית גם יוקמו ארבעה פארקים עירוניים שונים בשטח כולל של 7,500 דונם (כולל גני יהושע). לאורכו של הירקון צפוים להיפתח מרכזי בילוי ופנאי באזורים הצמודים לערים ושמירת האופי החקלאי בחלקים האחרים. לאורכו של הגן יסללו דרכים להולכי רגל ושבילי אופניים. אתרים ארכאולוגיים והיסטוריים יפתחו מחדש וינגשו לקהל המבקרים. מטרת התוכנית להפוך את הירקון לפארק מטרופולני בדומה לפארק אריאל שרון בסמוך לנחל איילון. מטרה נוספת היא שיקום חלקיו המזוהמים והמוזנחים של הירקון והפיכתם ממפגע סביבתי ואקלוגי לריאה ירוקה. הגן יעבור דרך מועצה אזורית דרום השרון, פתח תקווה, הוד השרון, רמת השרון, בני ברק, רמת גן ותל אביב.
בשנת 2006 אושרה תוכנית להקמת פארק בשטח של 2,000 דונם בסמוך למרכז הטניס ברמת השרון.
בשנת 2018, נחנך פארק ואגם אקולוגי מצפון לירקון וממערב לאזור התעשייה נווה נאמן שבהוד השרון.
מטרו אלפין

מטרו אלפין (Metro Alpin) היא הרכבת התחתית הממוקמת במקום הגבוה ביותר על פני כדור הארץ. זוהי רכבת מסוג פוניקולר הממוקמת מעל סאס פה בקנטון ואלה שבשווייץ.
הרכבת התחתית, שהחלה לפעול בשנת 1984, מקשרת בין פלסקין (בגובה 2,980 מטרים מעל פני הים) הסמוכה לקרחון פגלטשר למיטלאלאלין (בגובה 3,456 מטרים מעל פני הים) על האלאלינהורן.
אורכה של מנהרת הרכבת 1,749 מטרים, ולרכבת שתי תחנות בלבד, בהפרש גבהים של 476 מטרים ביניהן. השיפוע המרבי במנהרת הרכבת הוא 42%. הרכבת נוסעת במהירות של 10 מטרים בשנייה, ומשך הנסיעה כ-3 דקות.
Free Bird

הפקה

השיר הופיע לראשונה באלבום הראשון של הלהקה (Pronounced 'Lĕh-'nérd 'Skin-'nérd) ב-1973, והתפרסם כסינגל בנובמבר 1974. סולו הגיטרה המסיים את השיר דורג ברשימת 100 סולואי הגיטרה הטובים בעולם של המגזין "Guitar World" במקום השלישי. חציו של השיר בלדת רוק וחציו סולו מהיר שנמשך כמעט 5 דקות. הוא משמש כשיר הסיום ומרכיב מרכזי בהופעות הלהקה והוא השיר הארוך ביותר שלהם. הוא נמשך בהופעות לעיתים קרובות מעל 14 דקות, והוא מוארך ומאולתר. עד היום נשאר השיר להיט האהוב על המעריצים, וקלסיקת רוק.

תארים

Free Bird נכלל ברשימות שונות כגון רשימת 500 השירים שעיצבו את הרוק אנד רול בהיכל התהילה של הרוק אנד רול, ורשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של מגזין הרולינג סטון (במקום ה-193‏). בשנת 2009 היה במקום ה-26 ברשימת שירי הרוק הכבד הטובים ביותר בכל הזמנים של ערוץ VH1.
פנים ושמות

הפקה

בשנת 1987 יצא אלבומו השני של דני רובס, "פנים ושמות", בהפקתו המוזיקלית של נתן כהן. האלבום הצליח יותר מן הקודם והגיע למעמד אלבום פלטינה כאשר נמכר בכ-40 אלף עותקים, למרות התנאים הקשים בהם הוקלט האלבום - קשיי מימון הכתיבו וצוות מצומצם של נגנים.
השירים הבולטים מהאלבום הם: "פנים ושמות", "לא נרדמת תל אביב", "זה לא אני", "מחר הוא יחזור" (הוקלט קודם לכן על ידי להקת פיקוד מרכז) ו"קטע מסוכן".
בעקבות הצלחת האלבום יצא רובס למסע הופעות ביחד עם "להקתו" - הקלידן דובי אנגלר.
האלבום הפך לקלאסיקה ברבות השנים ורבים מלהיטיו זכו לקאברים דוגמת "לא נרדמת תל אביב" שבוצע בשנת 2006 על ידי עדי כהן כפסקול הסדרה "החברים של נאור" עם נאור ציון בערוץ 10.
השיר "מחר הוא יחזור" נכתב לזכרו של אחיו, יואב, ושנים אחר כך הקדיש רובס בהופעותיו את השיר לחייל החטוף גלעד שליט בתקווה שיום אחד השיר ייעשה אקטואלי מתמיד.
דני רובס כתב בעמוד הפייסבוק שלו על האלבום הזה כך:
"פנים ושמות", כמה שזה נשמע מפתיע, הוא בעצם אלבום מחתרתי. אחרי ההשקעה הגדולה והנוצצת ב"מסגרות", שהתקדמה על אש קטנה מדי לטעמה של חברת התקליטים, נתקלתי בדלתות סגורות כשרציתי להפיק את האלבום השני. השירים בערו בי והחלטתי לעשות אותו ויהי מה. חברי הטוב נתן כהן (הגאון מ"הנשמות הטהורות") נרתם איתי למלאכה והתקציב היה בערך כמו תקציב לכפיות חד פעמיות להפקת אלבום רגילה. עבדנו בלילות באולפני "סיגמא" (לפעמים בגניבה) על עזרי תכנות פרימיטיביים אבל עם אהבה עצומה. בכל יום הקלטה כשעלה השחר הייתי עומד על גבעה קטנה ליד האולפן, שצפתה על נתיבי איילון הנבנים, ומשנן לעצמי שאני חייב לעשות את האלבום הזה. בעיקר בשבילי. כשהאלבום היה מוכן אף אחד לא האמין בו והוא שכב כחצי שנה על מדף אחורי במחסני החברה ולבסוף כשיצא והחל לצבור תאוצה עם הופעות מאוד אינטימיות, הפך בסופו של דבר לצונאמי גדול. "לא נרדמת תל אביב", "פנים ושמות", "זה לא אני", ו"מחר הוא יחזור" הולכים איתי מאז לכל הופעה. היום האלבום עומד על מעמד פלטינה והבעירה שבתוכו, למרות הסאונד המאובק, עדיין קיימת."
נאור גילאון

נאור גילאון (נולד ב-1964) הוא דיפלומט ישראלי שכיהן כשגריר ישראל באיטליה בין השנים 2012-2016.
נולד בישראל. למד לתואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת תל אביב ותואר שני ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת בודפשט. בשנת 1989 הצטרף למשרד החוץ ומונה בשנת 1990 לסגן השגריר הישראלי בהונגריה, עד לשנת 1995. לאחר מכן היה סגן יועץ מדיני לראש הממשלה, ובתפקידים שונים במשרד החוץ. בין השנים 2002-2005 היה יועץ מדיני בשגרירות ישראל בוושינגטון. בשנת 2004 נחשד על ידי ה-FBI כי היה בקשר עם לארי פרנקלין שהואשם כי לקח חומרים חסויים מהפנטגון והעבירם לישראל. בשובו לישראל היה ראש המטה של שר החוץ אביגדור ליברמן, ומשנת 2009 היה סמנכ"ל משרד החוץ האחראי על ענייני האיחוד האירופי. מאז פברואר 2012 מכהן כשגריר ישראל באיטליה ושגריר לא תושב בסן-מרינו.
בספטמבר 2019 החל נאור גילאון לשמש כשגריר ישראל בהולנד.
גילאון נשוי ואב לארבעה ילדים.
דונה וולפולק קרוס

ביוגרפיה

קרוס נולדה בניו יורק לדורותי וולפולק, חלוצה בתעשיית ספרי הקומיקס האמריקאים, ולסופר ויליאם וולפולק. קרוס קיבלה תואר ראשון באנגלית מאוניברסיטת פנסילבניה בשנת 1969. לאחר מכן עבדה כעוזרת עורך בחברת ההוצאה לאור "וירג'ין בוקס" בלונדון, ומאוחר יותר שבה לארצות הברית לעבודה בסוכנות הפרסום "יאנג אנד רוביקאם" בניו יורק סיטי.
בשנת 1972 שבה קרוס ללימודיה, וקיבלה תואר שני בספרות וכתיבה מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. לאחר שנה שבמהלכה נישאה, היא החלה להורות ספרות אנגלית וכתיבה יוצרת ב"אונונדאגה קומיוניטי קולג'" בניו יורק. מאוחר יותר הייתה קרוס לסופרת במשרה מלאה, ופרסמה ארבעה ספרים לא בדיוניים ורומן אחד בשם "האפיפיורית יוהנה", פרי שבע שנות כתיבה ומחקר היסטורי. בשנת 2006 החלה בכתיבת רומן חדש המתרחש בצרפת של המאה ה-17.
הדיוויזיה ה-71 (ורמאכט)

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939, הועמדה תחת פיקוד וולפגנג ציגלר. במהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-9 במסגרת הארמייה הראשונה בחזית המערבית, ובמהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-40 במסגרת הארמייה ה-16. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה  כחלק מהקורפוס ה-4 במסגרת הארמייה ה-17, והשתתפה עמה בקרב אומן ובקרב קייב. במהלך מבצע מקרה כחול לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-51 במסגרת הארמייה השישית והשתתפה עמה בקרב סטלינגרד, וב-29 בינואר 1943 נכנעו שרידיה לכוחות הסובייטים.
ב-1 במרץ 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בדנמרק, תחת פיקודו של מפקד הדיוויזיה לשעבר פריץ רוזקה. באוקטובר 1943 הועברה הדיוויזיה לאיטליה, שם לחמה כחלק מהארמיות העשירית וה-14, ובכלל זה בקרב מונטה קאסינו. בינואר 1945 הועברה הדיוויזיה להונגריה, שם לחמה כחלק מארמיית הפאנצר השנייה עד סוף המלחמה.
ואדודארה

דפוסי האקלים

ישנן שלוש עונות עיקריות באזור ואדודארה - עונת הקיץ, עונת המונסונים ועונת החורף. מלבד עונת המונסונים, האקלים באזור ואדודארה יבש למדיי. מזג האוויר חם למדיי בחודשים מרץ עד יולי, כאשר טמפרטורת המקסימום הממוצע בחודשים הללו היא 40 מעלות צלזיוס וטמפרטורת המינימום הממוצעת בחודשים הללו היא 23 מעלות צלזיוס. מנובמבר עד פברואר הטמפרטורה המקסימלית הממוצעת היא 30 מעלות צלזיוס, טמפרטורת המינימום הממוצעת היא 15 מעלות צלזיוס, והאקלים יבש במיוחד. עונת המונסונים נמשכת מאמצע יוני ועד אמצע ספטמבר. כמות הגשמים הממוצעת בתקופה זו היא 93 ס"מ, אך בלא מעט מקרים הגשמים העזים גורמים להצפות חמורות בעיר.
סיסאים

מאפיינים

הכנפיים ארוכות וצרות מאוד. הזרוע והאמה קצרות מאוד והאברות ארוכות מאוד. בזאת הם נבדלים מכל העופות. הרגליים קטנות וחלשות ביותר, את מזונם משיגים ביעף, או בתוך-כדי רפרוף באוויר. מטילים 2 ביצים לבנות, מוארכות וגדולות, ביחס לגודל העוף. הגוזלים בוקעים עירומים. 
המין הגדול בסדרה זו הוא סיס לבן עורף (Streptoprocne semicollaris) ודומה לו בגודלו סיס כתום (Hirundapus celebensis), משקלם עד 225 גרם ומוטת הכנפיים 0.6 מ'. הקטן ביותר הוא סיס גמד (Collocalia troglodytes) ששוקל רק 5.4 גרם ואורכו עד 9 ס"מ.
ממלכת הנובר

היסטוריה

בשנת 1692 קיבל ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג-לינבורג מעמד של נסיך בוחר מלאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כהוקרה על תרומתו של בית הנובר במהלך מלחמת תשע השנים. אולם ארנסט אוגוסט נפטר לפני שקיבל רשמית את התואר והוריש את כל תאריו ואדמותיו לבנו גאורג.
מעט לאחר עלייתו של גאורג לשלטון בהנובר נפטר ויליאם, דוכס גלוסטר, בנה ויורשה היחיד של אן, מלכת בריטניה והפרלמנט הבריטי העביר חוק לפיו יעבור הכתר הבריטי לאחר מותה של המלכה לקרוב משפחה פרוטסטנטי בלבד. קרובת המשפחה הפרוטסטנטית הקרובה ביותר לאן הייתה בת דודתה סופיה, נסיכת הפלטין, אמו של הדוכס גאורג, שהפכה בן לילה ליורשת העצר לממלכה הבריטית.
בשנת 1701 פרצה מלחמת הירושה הספרדית ונסיכות הנובר לחמה נגד ספרד לצד האימפריה הרומית הקדושה, בריטניה והרפובליקה ההולנדית. במהלך המלחמה כבש גאורג את שטחי הדוכסויות השכנות, בראונשווייג-וולפנביטל וסקסוניה-לאוונבורג, ואף מונה על ידי הקיסר כפילדמרשל קיסרי. בשנת 1708 אישר הדיאט הקיסרי את מעמדו של גאורג כנסיך בוחר.
ב-28 במאי 1714 מתה אמו של גאורג, סופיה מהנובר בגיל 83 והוא הפך ליורש העצר לכתר הבריטי. המלכה אן מתה חודשיים לאחר מכן והפרלמנט הבריטי הכריז על גאורג כג'ורג' הראשון, מלך בריטניה הגדולה ואירלנד.
במהלך המלחמות הנפוליאוניות לחם צבא הנובר לצד צבא בריטניה, אך בשנת 1806 נכבשה הנסיכות ונמסרה לממלכת פרוסיה. בשנת 1807 הוחלט בחוזה טילזיט על הקמת ממלכת וסטפאליה, שכללה את שטחי הנסיכות יחד עם שטחים מנסיכות הבוחר מהסן ונסיכות בראונשווייג-וולפנביטל. לאחר קרב לייפציג פורקה ממלכת וסטפאליה, והנסיכות חזרה לשליטת בית הנובר.
בתקופת נפוליאון ווסטפאליה זכו היהודים לאמנציפציה ואזרחות, אך זו בוטלה ב-1813 עם חזרת בית הנובר, והיהודים איבדו שוב את זכויותיהם.
באוקטובר 1814 הוחלט בקונגרס וינה על הקמת ממלכת הנובר בשטחי נסיכות הבוחר מהנובר, וצורפו אליה שטחים נוספים. כמלך הנובר הראשון כיהן ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, שהיה הנסיך הבוחר האחרון של הנובר. המדינה נשלטה על ידי בית הנובר, באוניה פרסונלית עם הממלכה המאוחדת.
לאחר מותו של ויליאם הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת ב-1837, עלתה לכס המלוכה בבריטניה ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, אולם בהנובר, שבה חל החוק הסאלי שמנע מלוכת אשה, הומלך דודה של ויקטוריה ארנסט אוגוסט הראשון, מלך הנובר.
במהלך מלחמת אוסטריה-פרוסיה ניסתה הנובר בתחילה להישאר נייטרלית, אך לבסוף נאלצה עקב דעת הקהל לחבור לאוסטריה. על אף שצבא הנובר יחד עם הצבא הבווארי נחלו בתחילה ניצחון על הצבא הפרוסי בקרב לאנגנזאלצה, בימים שלאחר מכן הביס הצבא הפרוסי את הצבא האוסטרי ואת בעלות בריתו.
בשלום פראג הוחלט על סיפוח ממלכת הנובר לפרוסיה, בתור פרובינציית הנובר.

בעקבות מלחמת העולם השנייה

הנובר נכללה בשטח הכיבוש הבריטי, והוקמה בה מחדש "מדינת הנובר", כהחייאה של הממלכה הקודמת ותוך אימוץ גבולותיה הקודמים וסמליה. שטח המדינה מהווה 85% משטח המדינה שהחליפה אותה, סקסוניה-תחתית, במסגרת הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
צביקה דרור

ביוגרפיה

נולד בעמק יזרעאל. בשנת 1931 עקרה משפחתו לתל אביב ולאחר מכן לבית וגן (לימים בת ים) ושוב חזרו לתל אביב. 
למד בבית החינוך לילדי עובדים א', היה חניך ופעיל בתנועת הנוער העובד. סיים את לימודיו במקווה ישראל בקיץ 1945. עם גרעין מבני מחזורו (שאליו צורפו בוגרות החווה של רחל ינאית בתלפיות) התגייס לפלמ"ח במסגרת הכשרה מגויסת. את עיקר שירותו בפלמ"ח מילא במחלקת ההסברה (חינוך) במטה הפלמ"ח. היה חבר בקיבוץ חוקוק ומשנת 1952 הוא חבר בקיבוץ לוחמי הגטאות.
בקיבוץ שימש מדריך בחברות נוער, וכבוגר סמינר הקיבוצים אורנים שימש במשך עשרות שנים מחנך בבית הספר המקומי ובתיכון האזורי. תוך כדי העבודה השתלם והוסמך להוראה במקצועות ההומניסטים בכיתות תיכון. 
במרוצת השנים מילא שורה של שליחויות מטעם התנועה הקיבוצית: מדריך בסניפי "הנוער העובד"; רכז משלחת התנועה באמריקה הלטינית ובה בעת סופר היומון "למרחב"; מזכיר פדגוגי של סמינר אורנים ואחראי על הסברה בכתב במחלקת ההסברה של מפלגת העבודה.
סיפורו "באוהלים" התפרסם בשנת 1946 ב"במעלה" (בטאון הנוער העובד והלומד) ותורגם על ידי התנועה לכמה שפות. סיפורים נוספים פורסמו בשנים ההן בעיתונים ובכתבי עת. לאחר הפסקה ממושכת, בשנת 1964 ראה אור ספרו הראשון "נושא השואה בשירה העברית", המבוסס על עבודת גמר באורנים שהכין בשנת 1956. בכך היה הצבר הראשון שכתב עבודה עיונית בנושא השואה.
בהיותו כבן חמישים הפכה הכתיבה למקצועו. עד צאתו לגמלאות בגיל שבעים, עבד במסגרת הוצאת הקיבוץ המאוחד ובית לוחמי הגטאות. השקיע ממיטב זמנו בגביית עדויות ובפרסומן. דרור סייע לאישים רבים, מתחומים שונים, לספר ולפרסם את הביוגרפיות והאוטוביוגרפיות שלהם. בין אלה היו מולה כהן, יעקב דרורי, יצחק שטיינברג וחברי קיבוץ לוחמי הגטאות.
ערך שורה של ספרים, שעניינם ההיסטוריה היהודית בת זמננו, כגון חומרים מן העיזבון של יגאל אלון ושל יצחק שדה. כן ערך פרסומים שענינם עדויות מן השואה ("עדות", "פנקסי עדות").
דרור פרסם כתבות ורשימות בעיתונות הקיבוצית ותיעד את תולדות קיבוצו. הוא ערך את יומן הקיבוץ וכתב את הספרים "בצרור החיים" - אוגדן לזכר הנפטרים חברי לוחמי הגטאות, "דפי עדות – 96 חברים מקיבוץ לוחמי הגטאות מספרים" ו"קיבוץ לוחמי הגטאות-סיפור מקום".
צביקה היה נשוי לקרמיקאית זמרה דרור, עד למותה ב-2016. לבני הזוג נולדו שלושה ילדים: יובב דרור, שחי בקיבוץ לוחמי הגטאות ונפטר ב-2015, ד"ר ישי דרור, יועץ אסטרטגי, וליאת דרור, כוראוגרפית, רקדנית ובעלת קבוצת מחול.
קרן לנדסמן

ביוגרפיה

קרן לנדסמן עובדת במרפאת לוינסקי בת"א. היא כיהנה כמנהלת המקצועית של עמותת "מדעת – למען בריאות מושכלת" הפועלת לקידום בריאות הציבור והנגשת מידע רפואי, מאז הקמת העמותה ועד 2018. היא גם כותבת את הבלוג "סוף העולם – מבט מהיציע" העוקב אחר מגיפות והתפרצותן.
לנדסמן התחילה לקרוא ולכתוב ספרות מדע בדיוני ופנטזיה בגיל 12. היא פירסמה סיפורים קצרים רבים בשפה העברית. שני סיפורים פרי עטה זכו בפרס גפן לסיפור קצר ישראלי: "הגורגונה של הייזנברג" שפורסם ב"בלי פאניקה" (2011), וכן "לבד, בחושך" שהיה חלק מפרויקט "העולם של סוזן" (2012) - זכה זכייה משותפת עם סיפור נוסף. לפחות חמישה סיפורים נוספים שלה היו מועמדים לפרס גפן.
בשנת 2014 פרסמה את ספרה הראשון, אוסף סיפורים קצרים בשם "שמיים שבורים", בהוצאת סיאל. הספר זכה בפרס גפן לספר המדע הבדיוני או הפנטזיה הישראלי.
בשנת 2018 פירסמה את ספרה השני, רומן מדע בדיוני בשם "לב המעגל", בהוצאת זמורה-ביתן. הספר הגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר של סטימצקי בקטגוריית ספרים דיגיטליים ויצא לאור בתרגום לאנגלית ביוני 2019. הספר זכה בפרס גפן לשנת 2019, בקטגוריית ספר מקור.

חיים אישיים

קרן לנדסמן נשואה ליואב לנדסמן, מהנדס מערכת בכיר בעמותת SpaceIL ומרצה רבות בנושאי חלל ומדע בדיוני, ולהם שני ילדים.
רון אטיאס

ביוגרפיה

אטיאס החל להתאמן בקראטה, ובגיל 9 עבר להתאמן בטאקוונדו. כבר כשהיה בן 12 החל להשתתף בתחרויות בינלאומיות. באליפות אירופה לקאדטים שנערכה ב-2007 בבודפשט, הראשונה בה השתתף, הודח בשלב רבע הגמר. באליפות אירופה לקאדטים שנערכה ב-2009 בזגרב זכה אטיאס במדליית הזהב בקטגוריית המשקל של עד 49 ק"ג, והוכתר כאלוף אירופה. ב-2010 השתתף לראשונה באליפות העולם לנוער בטיחואנה, והודח בקרב הראשון בשנת 2011, ימים ספורים לפני אליפות העולם שנערכה בקיונגג'ו, נפטר אביו. הוא החליט להשתתף בכל זאת באליפות, כדי להגשים את חלומו של אביו. בתחרות עצמה, בה השתתף כשהוא בן 16 בלבד, הודח בקרב השני. בהמשך השנה זכה במדליית כסף באליפות אירופה לנוער שנערכה בפאפוס, בקטגוריית המשקל של עד 55 ק"ג.
בשנת 2012 השתתף אטיאס לראשונה באליפות אירופה לבוגרים, שנערכה במנצ'סטר, והודח בשמינית הגמר. באליפות אירופה שנערכה באינסברוק ב-2014 הודח בסיבוב הראשון, ובאליפות אירופה שנערכה בבוקרשט ב-2015, אז התחרה בקטגוריית המשקל של עד 63 ק"ג, הודח בשמינית הגמר.
בשנת 2016 זכה במדליית הזהב בטורניר הקדם-אולימפי שנערך באיסטנבול, והבטיח את השתתפותו באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). בכך, היה לגבר הראשון שמייצג את ישראל במשחקים בענף זה, לאחר שקדמו לו מאיה ערוסי ובת אל גטרר. בהמשך השנה רשם את הישג השיא שלו, כשזכה במדליית הכסף באליפות אירופה שנערכה במונטרה שבשווייץ.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הפסיד בסיבוב הראשון לונילטון טורס טיישיירה מברזיל, והודח מתחרות מאחר שטיישיירה לא העפיל לגמר.