google/wiki40b huggingface dataset:
זיגפריד הראשון, נסיך אנהלט-צרבסט

ביוגרפיה

זיגפריד נולד בשנת 1230, והיה הבן הצעיר של היינריך הראשון, נסיך אנהלט ואירמגרד מתורינגיה, בתו של הרמן הראשון, רוזן תורינגיה. בשנת 1212 מת סבו ברנהרד, רוזן אנהלט, ואביו ירש את רוזנות אנהלט, ובשנת 1218 הועלה למעמד נסיך.
בשנת 1247 מת דודו היינריך ראספה, רוזן תורינגיה ללא יורשים, ובעקבות כך התערב זיגפריד במלחמת הירושה התורינגית. במהלך העימות, הנסיך הצעיר כבש את מחוז הפלטינית, אולם ויתר עליו מאוחר יותר לטובת היינריך השלישי, מרקיז מייסן מבית וטין תמורת פיצוי כספי. 
לאחר מותו של אביו בשנת 1252 חולקה נסיכות אנהלט בין האחים: היינריך השני, ירש את אשרסלבן, ברנהרד קיבל את ברנבורג, וזיגפריד ירש את צרבסט וקתן. בשנת 1273 הוא היה מועמד בבחירות הקיסריות, אולם לבסוף נבחר רודולף מהבסבורג למלך.
בשנת 1290 ויתר זיגפריד על שלטונו והפך לנזיר מטיף. כתוצאה מכך, בנו הבכור, הנסיך אלברכט הפך בפועל לשליט בנחלות בקתן וצרבסט, למרות שזיגפריד שמר על תוארו עד מותו ב-25 במרץ 1298.
אד סדאוסקי

קריירת משחק

לאחר לימודיו באוניברסיטת סיטון הול אשר בניו ג'רזי, החל סדאוסקי לשחק בשנת 1940 עבור קבוצת דטרויט איגלס מליגת ה-NBL. לאחר עונה אחת התגייס לצבא ארצות הברית, ובשנת 1945 שוחרר והצטרף לפורט ויין זולנר, אף היא מה-NBL. בפורט ויין שיתף פעולה עם שני חברי היכל התהילה לעתיד בובי מקדרמוט ובאדי ז'נט, וקלע 9.6 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת 1946/1947 עבר לטורונטו האסקיז בה שימש כמאמן-שחקן, לקראת עונת הבכורה של ליגת ה-BAA (לימים ה-NBA). ב-1 בנובמבר 1946 לקח חלק במשחק הראשון בתולדות הליגה, בין טורונטו לניו יורק ניקס, ואף היה הקלעי המוביל במשחק עם 18 נקודות. במהלך אותה עונה הועבר בטרייד לקליבלנד רבלס. לאורך העונה קלע 16.5 נקודות בממוצע למשחק, אשר הציבו אותו במקום השלישי בליגה אחרי ג'ו פולקס ובוב פיריק.
בעונת 1947/1948 קלע 19.4 נקודות למשחק (שלישי בליגה) כשחקן בוסטון סלטיקס, ונבחר לחמישיית העונה. בשתי העונות הבאות שיחק עבור פילדלפיה ווריורס ובולטימור בולטס, בטרם פרש ממשחק.
צבעוני ססגוני

צבעוני ססגוני

צבעוני ססגוני הוא צמח בעל בצל קטן בהשוואה לזה של צבעוני ההרים והוא גם מעמיק פחות בקרקע. צבעוני ססגוני גדל בישראל באזור הר הנגב ובמדרונות צפונית למכתש רמון. הפרחים הם בצבע לבן ורוד בצידם הפנימי ובצבע כתום צהוב בצד החיצוני, בעלי העטיף החיצוניים של הצבעוני הססגוני יש פס סגול. לצבעוני הססגוני פרח דמוי גביע בעל 6 עלי עטיף צבעוניים. גודל הפרחים הוא 2 עד 3 ס"מ. הגבעול מסתעף לשניים ונושא עליו שני פרחים. הפריחה בחודשים פברואר ומרץ.
לודוויג הראשון, הדוכס הגדול של הסן

ילדותו

לודוויג נולד ב-14 ביוני 1753 בפרנצלאו שהשתייכה לממלכת פרוסיה, ללודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטאדט, ולקרולינה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן, בתם של כריסטיאן השלישי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן וקרולינה, רוזנת נסאו-זארבריקן.

שלטונו

ב-6 באפריל 1790 מת אביו לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטאדט, ולודוויג עלה במקומו לשלטון.
בשנת 1803 הוחלט על חילוט נכסי הכנסייה באימפריה הרומית הקדושה, וחלוקתם בין הנסיכויות החילוניות. בעקבות זאת גדלה הרוזנות באופן משמעותי, על ידי צירוף שטחים מהנסיכויות של קלן, מיינץ, ווורמס, ובעיקר את דוכסות וסטפליה, ובשנת 1806 שודרגה הרוזנות למעמד של דוכסות גדולה, ולודוויג קיבל את התואר "לודוויג הראשון, הדוכס הגדול של הסן".
במהלך קונגרס וינה נאלץ לודוויג לוותר על דוכסות וסטפליה לממלכת פרוסיה, אך קיבל בתמורה שטח בגדה המערבית של נהר הריין, כולל המבצר החשוב במיינץ.
בשנת 1815 הצטרפה הדוכסות לקונפדרציה הגרמנית, ובשנת 1816 שונה שם הדוכסות ל"הדוכסות הגדולה של הסן ועל הריין".
ב-16 באפריל 1830 מת לודוויג בעיר דרמשטדט, ובנו לודוויג השני, הדוכס הגדול של הסן עלה לשלטון במקומו.
עירית גדולה

תיאור

שורש העירית הוא ציצת פקעות מוארכות. צבע הפקעות צהוב-חום, אורכן כ-15 ס"מ, ועוביין כ-2.5 ס"מ. עלי העירית ארוכים - עד כ-50 ס"מ, ורוחבם כ-2 ס"מ. לעלים חתך בצורת V, העוזר לעירית לאגור מים. מי הגשמים והטל מטפטפים אל מרכז העלה, משם למרכז הצמח, ונספגים בקרקע סביבות השורשים. העלים מציצים בתחילת החורף; בתחילת האביב, מפברואר עד מאי, מתפתח עמוד התפרחת. עמוד התפרחת ארוך ומסתעף, גובהו עולה לעיתים על מטר אחד. בראשי הסעיפים מתפתחים הפרחים במכבדים גדולים. הפרחים בעלי עוקץ, 6 עלי עטיף כותרתיים, ו-6 אבקנים. הפרח נפתח בערב, האבקנים נפתחים בשתי קבוצות - אחת בבוקר, ואחת במהלך היום. לקראת ערב, נובל הפרח, ובמכבד נפתח פרח נוסף. הפרחים צופניים. הפרי הוא הלקט בצורת ביצה, הנפתח עם הבשילו. הרוח מפיצה את הזרעים השחורים לאזור הסמוך לצמח האם. 
משרעת התפוצה של העירית הגדולה היא מזרח ים-תיכונית, בארץ נפוץ באזורים ים-תיכוניים ואירנו-טורניים. צומח בעיקר בבתה ובגריגה, ולעיתים יוצר מרבדים צפופים. בולט בעיקר במקומות בהם ישנה רעייה אינטנסיבית, שכן הוא מוגן משן בעלי החיים על ידי רעלים ורפידים (מחטים מיקרוסקופיות), הנמצאים בעלים הטריים.

שימושים

את פרחי העירית ניתן לאכול, וכמו כן את שורשיה. את השורשים מקובל לחלוט.
אבו אל-עבאס א-נבאתי, רופא ועשבונאי אנדלוסי, ערך מסע בארץ ישראל בתקופה האיובית ותיעד בספרו את השימוש בשורשים טחונים של העירית הגדולה לצורך הכנת דבק בירושלים
משה רוח

ביוגרפיה

בשנים 1965-1958 למד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים, במסגרת העתודה האקדמית. בשנת 1966 החל בשירות סדיר בצה"ל כרופא גדודי בגדוד שריון 52, תפקיד שאותו מילא גם במלחמת ששת הימים. בשנים 1968-1967 היה קצין רפואה חטיבתי בחטיבה 14 בסיני. בשנת 1969 היה בשליחות בכורדיסטן. במלחמת יום הכיפורים שירת כרופא חטיבתי של חטיבת אגרוף הברזל. בשנים 1974–1976 היה רופא פיקודי בפיקוד הדרום, בשנת 1980 מונה לסגן קרפ"ר, ובשנים 1983–1987 שימש קצין רפואה ראשי בדרגת תת-אלוף.
ב-17 בינואר 1987 החל לכהן כמנהל המרכז הרפואי רמב"ם, כיהן בתפקיד זה במשך למעלה מ-18 שנה, תקופה ארוכה יותר מכל מנהל שקדם לו. היה חבר הפקולטה לרפואה של הטכניון בדרגת פרופסור חבר ופרסם למעלה מ-30 מאמרים בירחונים רפואיים.
נשוי לדינה ואב ל-3 בנות.
יוסי ארנהיים

לימודים וקריירה

יוסי ארנהיים נולד בתל אביב ב-26 באוגוסט 1955. את לימודי המוזיקה החל בהיותו בבית הספר היסודי, תחילה בחוג חליליות ואחר במקהלה. בעידוד המורה למוזיקה פנה אל בית תזמורת הנוער ביפו. בחירתו הראשונה הייתה אבוב, אבל מורה לאבוב לא היה במרכז, ולכן פנה לחליל צד.
אחרי שלוש שנות לימוד במרכז, כשהיה בן 15, העביר אותו מורו לידי אורי טפליץ, אז החלילן הראשי של הפילהרמונית.
בתקופת הצבא שירת ארנהיים  בקריה בתל אביב, וכך ניתנה לו האפשרות להמשיך להתאמן בנגינה. לאחר שחרורו מצה"ל החל ללמוד באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב, אצל אורי טפליץ, והמשיך בהשתלמות במינכן, גרמניה. משנת 1983 הוא חלילן ראשי בתזמורת הפילהרמונית הישראלית. אל התזמורת הגיע בראשית שנות ה-80', כאשר זובין מהטה הודיע על אודיציה למשנה לחליל הראשון. ארנהיים הגיע מגרמניה לאודיציה וזכה בתפקיד.
ארנהיים מופיע גם כסולן ואף מנגן מוזיקה קאמרית. הוא מעריך את מורו הראשון, שידע להעבירו בזמן הנכון אל אורי טפליץ ובכך סלל לפניו את הדרך לקריירה של חלילן ראשי בתזמורת. מקור השראה לנגינתו היה גם החלילן הנודע ז'אן-פייר רמפל.

הוראה

לצד תפקידו בפילהרמונית, ארנהיים עוסק גם בהוראה. הוא מלמד באוניברסיטת תל אביב ובאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, שם הוא אחראי על תוכניות כלי נשיפה למצטיינים, השמאתרות נגנים מתאימים בכל הקונסרבטוריונים.
בין תלמידיו: אייל עין הבר, גי אשד ובועז מאירוביץ.

משפחה

יוסי נשוי לאביגיל, שאותה הכיר בעת לימודיהם באוניברסיטת תל אביב. אביגיל ניגנה בקלרינט והשניים נסעו יחד ללימודים בגרמניה. לאחר שובם ניגנה כמה שנים כקלרניטנית מחליפה בפילהרמונית ואחר עברה לעסוק בניהול במוזיקה. היא ניהלה את אנסמבל מוזיקה נובה, את סדרות המוזיקה במוזיאון תל אביב לאומנות ואת מרכז פליציה בלומנטל למוזיקה. היא עוסקת גם במשחק. לזוג שלושה ילדים ונכד אחד. בתם הבכורה היא זמרת ומורה לפיתוח קול בתחום קלינאות תקשורת.
ועדת חקירה פרלמנטרית בישראל

ועדת חקירה פרלמנטרית במדינת ישראל היא ועדת חקירה המוקמת על ידי הכנסת על מנת לחקור נושא העומד על סדר היום הציבורי.

ועדות החקירה

אלו ועדות החקירה הפרלמנטריות שהוקמו במדינת ישראל:

סמכויות ועדת החקירה

לפי סעיף 22 לחוק יסוד: הכנסת, "סמכויותיה ותפקידיה של ועדת חקירה ייקבעו על ידי הכנסת". הכנסת הסדירה בתקנונה את הליכי מינויה של ועדת חקירה פרלמנטרית, אך לא קבעה מהן סמכויותיה, וניסיונות להסדיר את הסמכויות בחקיקה לא צלחו. משכך, הפרשנות המקובלת היא שסמכויותיה של ועדת חקירה פרלמנטרית הן כשל ועדה מוועדות הכנסת. פירושו של דבר שבסמכותה לזמן רק עובדי מדינה, חברות ממשלתיות, תאגידים שהוקמו בחוק, רשויות מקומיות ומועצות דתיות. עובדים שזומנו כאמור חייבים להתייצב בפניה ולמסור לה את המידע שברשותם, אך השר הממונה או ראש הגוף הרלוונטי רשאי להופיע בוועדה במקום מי שזומן. זאת, בניגוד לוועדת חקירה ממלכתית, שבסמכותה לזמן גם גורמים פרטיים ואף להוציא צווי הבאה כדי לכפות את הגעתם, ושראשי הגופים הציבוריים אינם רשאים להופיע בפניה במקום עובדיהם. בנוסף, בשונה מוועדת חקירה ממלכתית, ועדת חקירה פרלמנטרית אינה רשאית להוציא צווי חיפוש, והסנקציות נגד מי שאינו מציית לוועדה הן במישור המשמעתי ולא במישור הפלילי.
יש הסבורים (כאמנון רובינשטיין) כי ועדת החקירה הפרלמנטרית מוסמכת לחקור בעניינים הנוגעים לחקיקה עתידית, ובכל עניין הנוגע לביצוע תפקידי הפיקוח של הכנסת על הממשלה. עם זאת, השימוש הגובר וההולך בכלי זה, והיקפו המרשים של טווח העניינים הנחקר על ידי ועדות החקירה הפרלמנטריות מותיר מקום לדעה כי למעשה מסמיך סעיף 22 את הכנסת לחקור כל עניין שהוא.
יש הסבורים (כפרופסור גיורא גולדברג) שהמטרה העיקרית של ועדת חקירה פרלמנטרית הוא "לממש את העיקרון הדמוקרטי של זכות הציבור לדעת".
ועדת החקירה בנוגע לאירועי עמונה חשפה את חולשתה של ועדת החקירה הפרלמנטרית. בוועדה זו ישבו נציגים מובהקים של סיעות פוליטיות בעלות עניין באירועים, ואף חברי כנסת שנכחו באירועים ולקחו בהם חלק פעיל.
פעולת הוועדה נתקלה בקשיים, עת אסרו שר הביטחון שאול מופז והשר לביטחון פנים גדעון עזרא על בכירים בצבא ובמשטרה שזומנו להעיד בפני הוועדה להגיע למתן עדותם, וניצלו את זכותם להופיע במקום קצינים אלו בפני הוועדה. הועלו טענות כי בכך סוכלה עבודת הוועדה, ונמנעה ממנה האפשרות להגיע לחקר האמת.
הוועדה כונסה וקיימה את דיוניה שבועות ספורים לפני הבחירות לכנסת ה-17, תוך שמשפטנים כאריאל בנדור, אשר חיווה דעתו בפני הוועדה, הביע את הדעה שהמדובר בפורום בלתי מתאים לחקירת האירוע, אירוע הראוי לחקירה לפי כל קנה מידה, בהיות הפורום פורום פוליטי.
אריק סטולץ

ביוגרפיה

סטולץ נולד בעיר וויטייר שבקליפורניה למורה ולכנרית אוולין ווטר ולמורה ג'ק סטולץ.
גדל בסמואה האמריקנית ובסנטה ברברה ולמד ב"אוניברסיטת דרום קליפורניה", משם נשר לאחר שנה אחת.

קולנוע

סטולץ לוהק לתפקיד מרטי מק'פליי בסרט "בחזרה לעתיד" אך לאחר חמישה שבועות של צילומים הוא פוטר ומייקל ג'יי פוקס החליף אותו. רוברט זמקיס, במאי הסרט, אמר שסטולץ נתן הופעה מצוינת אבל חסרו לו היכולות הקומיות שזמקיס חיפש.
התפרסם לראשונה בדרמה של פיטר בוגדנוביץ' "מסכה" בתור הנער רוקי דניס שנולד עם פרצוף מעוות בשל מחלה נדירה, התפקיד בו התפרסם לראשונה גם העמיד את סטולץ לפרס גלובוס הזהב.
בשנת 1989 זכה סטולץ בפרס התיאטרון העולמי והועמד לפרס הטוני על תפקידו במחזה "העיר שלנו".
סטולץ המשיך לצבור ניסיון משחק בדרמות "משהו נפלא", "תגיד משהו..." ו"ממפיס בל" בתור סמך דני דיילי טכנאי הרדיו של צוות ה"B-17 מבצר מעופף" "ממפיס בל", שיחק בנוסף גם בסרט ההמשך למותחן האימה הבדיוני המצליח "הזבוב".
ב-1994 שיחק כשחקן משנה בסרט הקאלט של קוונטין טרנטינו "ספרות זולה" בתפקיד סוחר ההרואין לאנס, אליו פונה וינסנט וגה (ג'ון טרבולטה) לעזרה כדי להציל את חייה של מיה וולאס (אומה תורמן).
בשנה זו שיחק בהפקת פשע נוספת של טרנטינו, "להרוג את זואי" בתפקיד הראשי בתור פורץ הכספות זד.
השתתף בנוסף גם בדרמת ההתבגרות "נשים קטנות".
ב-1995 הופיע בדרמת המלחמה התקופתית "רוב רוי" בתור אלן מק'דונלד חברו של המנהיג הסקוטי רוברט רוי מק'גרגור (ליאם ניסן).
בסוף שנות ה-90 שיחק במותחנים "אנקונדה" בתפקיד הפרופסור לאנתרופולוגיה ד"ר סטיבן קול, "רב מכר לרצח" ובדרמה הטלוויזיונית "התשוקה של איין ראנד", בה גילם את הפסיכולוג נת'ניאל ברנדן ומאהבה של הפילוסופית איין ראנד (הלן מירן).
ב-2003 שיחק בקומדיה "חוקי המשיכה" בתור המורה לאנס לאווסון וב-2004 בדרמה המדע בדיונית "אפקט הפרפר" בתור ג'ורג', אביה המתעלל של קיילי מילר.

טלוויזיה

סטולץ התפרסם בטלוויזיה בשישה פרקים בקומדיית המצבים "משתגעים מאהבה" ובעונה החמישית של סדרת הדרמה "שיקגו הופ", בה שיחק בתפקיד ד"ר אריק ייטס.
ב-2005 הופיע סטולץ במיני סדרה הבדיונית "המשולש" בתור הכתב הווארד גרגורי תומאס.
סטולץ ביים שני פרקים בסדרת הדרמה "האנטומיה של גריי" והופיע בשלושה בתפקיד הרוצח השכיר ויליאם דן.
ב-2010 שיחק בתפקיד הראשי בסדרה "קאפריקה" וביים פרק אחד מתוכה, ביים בנוסף שלושה פרקים בדרמה המוזיקלית "Glee".

בימוי

ביים סדרות טלוויזיה רבות, בהן: "מזכירת המדינה", "המדריך לרוצח", "קליפורניקיישן", "צווארון לבן", "מרפאה פרטית", "נאשוויל", "ניפ/טאק", "בוסטון ליגל", "להתחיל מחדש" ו"חוק וסדר".
ביים את סרטו הקולנועי הראשון בשנת 2017 "דירוג כיתתי", בהשתתפותם של קריסטין צ'נוות', ברוס דרן ואוליביה הולט.
אסכולת השמות

אסכולת השמות (במנדרינית: 名家; בפין-יין: Míngjiā), המכונה לעיתים אסכולת הלוגיקנים, הייתה אסכולה בפילוסופיה הסינית שנפרדה מהמוהיזם בתקופת המדינות הלוחמות. אנו יודעים שהיא התקיימה פעם בעיקר מכתביו של ההיסטוריון הסיני הנודע סי מה צ'יאן המתאר אותה כאחת משש אסכולות ששרדו מתוך מאה האסכולות שהיו קיימות. לאחר שריפת הספרים הגדולה של הקיסר צ'ין שה חואנג.
קיים דמיון בין אסכולת השמות לזרמים מסוימים בפילוסופיה היוונית כגון הסופיסטים והדיאלקטיקאים.
עם פילוסופים נודעים מאסכולה זו נמנים חוי שי וגונגסון לונג.
סרגיי בלוב

קריירה

נולד בעיירה נשצ'יוקובו (כיום במחוז טומסק). בצעירותו התאמן בלוב באקדמיות ספורט של הצבא האדום. בגיל 20 ערך בלוב את הופעת הבכורה שלו בקבוצה המקומית של סברדלובסק, ושיחק במדיה במשך שלוש עונות בשנים 1964-1967. לאחר מכן עבר בלוב לקבוצת צסק"א מוסקבה, ושיחק במדיה במשך שתים עשרה שנים. עם צסק"א זכה בלוב ב-11 אליפויות ברית המועצות ובשתי אליפויות היורוליג, בשנים 1969 ו-1971.
בנוסף, שיחק בלוב במשך ארבע עשרה שנים במדי נבחרת ברית המועצות בכדורסל, בשנים 1967-1980. הוא זכה עם נבחרתו בארבע מדליות במשחקים האולימפיים: מדליית זהב באולימפיאדת מינכן 1972, ושלוש מדליות ארד באולימפיאדות של 1968, 1976 ו-1980. הוא הוביל את נבחרת ברית המועצות לזכייה באליפות העולם בכדורסל בשנים 1967 ו-1974, ולזכייה באליפות אירופה בכדורסל בשנים 1967, 1969, 1971 ו-1979.
בשנות ה-90 שימש בלוב כמאמנה של נבחרת רוסיה במשך שש שנים. הוא הדריך אותה בשתי אליפויות עולם (1994 ו-1998), שבשתיהן היא הגיעה עד לגמר, ובשלוש אליפויות אירופה, שבאחת מהן (ב-1997) זכתה במדליית הארד. בלוב גם שימש כמאמן הנבחרת הצעירה של רוסיה באוניברסיאדה ב-2009, שבה היא זכתה במדליית הכסף.
בלוב נחשב לאחד מהכדורסלנים הטובים ביותר שלא שיחקו ב-NBA. ב-1991 הוא נבחר על ידי פיב"א לכדורסלן האירופי הטוב ביותר בכל הזמנים, ובשנת 1992 הוא היה לאירופי הראשון שנבחר להיכל התהילה של הכדורסל. הוא הוכנס להיכל התהילה של פיב"א בשנת 2007.
נפטר ב-3 באוקטובר 2013 ממחלת הסרטן.
מרטין קאסרס

קריירה

את קריירת הכדורגל שלו החל קאסרס בקבוצת הנוער של דפנסור ספורטינג. בשנת 2006 שיחק לראשונה במדי קבוצת הבוגרים. בעונה זו שותף ב-16 משחקים שבהם הבקיע ארבעה שערים. בעונה שלאחריה שיחק בתשעה משחקים בלבד, כיוון שעבר באמצעה קבוצה אחרת.
בקיץ 2007, עזר קאסרס לנבחרתו להגיע למקום השלישי באליפות עד גיל 20 של דרום אמריקה. לאחר מכן, קאסרס שיחק היטב באליפות העולם לנוער שנערך בקנדה. הצלחתו בטורנירים אלו הביאה להתעניינות קבוצות אירופיות בו, ולכן וויאריאל החתימה אותו. הוא הושאל מיידית לרקראטיבו ולבה למשך עונה אחת כדי לצבור ניסיון.
בעונתו היחידה במועדון שיחק ב-34 משחקים, הבקיע שני שערים, צבר עשרה כרטיסים צהובים ועזר לקבוצה להישאר בלה ליגה. בסוף העונה הוגדר על ידי אופ"א כאחד מן השחקנים העולים בכדורגל האירופי, לצד שחקנים כמו בויאן קרקיץ'. ביצועיו בעונה זו זיכתה אותו בזימונים ראשונים לנבחרת אורוגוואי. קאסרס הפך לשחקן קבע בנבחרת.
בקיץ 2008 חתם בברצלונה על חוזה לארבע שנים. דווח כי ברצלונה שילמה עבורו 16.5 מיליון אירו.
בקיץ 2009 הושאל קאסרס למועדון הכדורגל האיטלקי יובנטוס בו שיחק עונה אחת, ובקיץ 2010 הושאל לסביליה הספרדית.
לאחר שהצליח בסביליה, החליטה סביליה לקנות אותו מברצלונה תמורת 3 מיליון אירו.
בינואר 2012, חזר קאסרס ליובנטוס, שוב בהשאלה. ב-8 בפברואר ערך הופעת בכורה מחודשת במדי הגברת הזקנה, כששיחק 90 דקות מול מילאן במשחק שהסתיים 2-1 לטובת יובנטוס, כאשר קאסרס כובש את שני הגולים.
ב-16 בפברואר 2017 חתם בסאות'המפטון עד לסוף העונה. ב-5 באוגוסט 2017 חתם בקייבו ורונה. ב-8 בינואר 2018 חתם בלאציו לשנה אחת. ב-29 בינואר 2019 חזר ליובנטוס והושאל עד לסוף העונה. ב-30 באוגוסט 2019 חתם בפיורנטינה לעונה אחת.
אגורה (מטבע)

אגורה היא המטבע בעל הערך הקטן ביותר במערכת המטבעות במדינת ישראל, החל משנת 1960. 
השם "אגורה" ניתן לשלושה מטבעות אשר שימשו במדינת ישראל מאז שנת 1960. כל אחד מהם היה חלוקת-משנה של המטבע העיקרי שנהג בשעתו. בין השנים 1960 ל-1980 הייתה אגורה החלק המאה של הלירה הישראלית. בין 1980 ל-1985 הייתה אגורה החלק המאה של השקל (הישן), ומאז 1985 האגורה היא החלק המאה של השקל החדש.

פרוטה (1952 - 1960) - החלק האלף של הלירה הישראלית

עם הנהגת הלירה הישראלית במדינת ישראל ב-1952 הוחלט להמשיך לקרוא למטבע חלוקת-המשנה שלה פרוטה. הפרוטה הייתה החלק האלף של הלירה (1,000 פרוטות = לירה ישראלית אחת), והיא החליפה למעשה את המיל המנדטורי. ב-1 בינואר 1954 בוטלה הצמדת הלירה הישראלית ללירה שטרלינג הבריטית. עקב כך חל פיחות חד בשער הלירה הישראלית, ומטבעות בני פחות מ-10 פרוטות הפכו בלתי-שימושיים. ב-1958, עם עיצובה של סדרת שטרות חדשה ללירה הישראלית, הוחלט להחליף את השטר "חמש מאות פרוטה" בשטר שעליו יודפס "1/2 לירה ישראלית", מתוך מחשבה ששינוי חלוקת המשנה של הלירה בלתי-נמנע.
משמר הירדן (מושבה)

שנים ראשונות

ב-1884 נרכש ממשפחת עבו שטח מישורי של כ-2,000 דונם, ממערב לנהר הירדן, על ידי קרוב המשפחה ישראל מרדכי לובובסקי, עולה מארצות הברית מראשוני יסוד המעלה, ועליהם הקים חווה חקלאית פרטית בשם "שושנת הירדן" ע"ש אשתו המנוחה.
לאחר שנוכח כי לא יצליח לבדו לתחזק את החווה המבודדת, מכרהּ מחולקת ליהודים, שאחזו באדמה בעזרה כספית של "חובבי ציון". הם ייסדו את המושבה משמר הירדן, בחודש אלול שנת ה'תר"ן (ספטמבר 1890). לצד כביש צפת-דמשק (היום: כביש 91 בצמוד לצומת גָּדוֹת של היום) ממערב לגשר בנות-יעקב. ב-1898 נטלה חברת יק"א תחת חסותה את המושבה, ובאמצעות חיים מרגליות קלווריסקי, רכשה עוד אדמות והעלתה על הקרקע מתיישבים נוספים. בשנת 1901 היו במושבה 12 משפחות על כ-4,400 דונם.
מייסדי המושבה היו: חיים גלבגיסר, חיים יוסל טייטלבוים, צבי שניידר, איציק מוינשטיר (אנגלברג), שלמה לוי גרוסמן, יעקב צבי פייגלין (סב סבו של ח"כ משה פייגלין), שיינוך, וייסבליט, ובסלר, לוין, וורהפטיג, בלשניקוב, ליפשיץ, קנטור, הרצוג, סגל, תמרי, לובובסקי, שור, שניידמן, הרוקח ר' משה לוריא, רוזנטאל, לרנר, חיים ורבקה גרבובסקי, טויסטר, הלפרין, שוורץ, יעקובסון, פינקלר, אלפסי, בוגראד, כהן. ב-1914 היו במושבה 125 תושבים על שטח של כ-7,600 דונם.
במלחמת העולם הראשונה התחולל באזור קרב קשה בין הבריטים לעות'מאנים. אך המתיישבים לא עזבו את בתיהם ומה שנהרס קומם ונבנה מחדש.
בשנות העשרים של המאה ה-20 עזבו חלק מהאיכרים בשל מחלות (קדחת שחור השתן) קשות ועברו להתגורר באזורי נתניה ואבן יהודה. במאורעות תרפ"ט סבלה המושבה מהתנכלויות וממעשי שוד.
בשנות ה-30 קיבל היישוב כתגבור, גרעיני חיזוק של תנועת בית"ר. במאורעות המרד הערבי סבלה המושבה מהתנכלויות, פסקה במידה רבה עבודת הערבים, וצעירי בית"ר מילאו את מקומם. בשנת 1938 נרצחו שני יהודים, אב ובנו, שהיו בדרכם לשאוב מים מנהר הירדן. בתגובה, הרגו המתיישבים שבעה ערבים וגרמו נזק לרכוש ערבי. בהמשך אותה שנה הותקפה המושבה, אך ההתקפה פסקה כאשר נוטרים ממשטרת היישובים העבריים הגיעו למקום. חברי בית"ר גם ערכו אימונים צבאיים במקום. הדבר נודע לבריטים, וב-18 בנובמבר 1939 פשטו הרשויות הבריטיות על המושבה, ואסרו 38 מהמתאמנים. חברי בית"ר עזבו את המקום עד סוף 1940. עם זאת, בשנות הארבעים נמצא במקום כוח קבוע של מספר נוטרים. במהלך מלחמת העולם השנייה חוותה המושבה שגשוג יחסי, אך מצבה הדרדר לאחריה, כולל עזיבה של חלק מן האיכרים.
בינואר 1947 התיישבו במשמר הירדן 42 חברי 'ארגון וג'ווד' (על שם ג'וזאיה וג'ווד, מדינאי בריטי פרו-ציוני), ארגון חיילים משוחררי הצבא הבריטי יוצאי בית"ר, אם כי רק כמחציתם נותרו במקום. מספר חודשים אחר כך התיישבו במקום, במספרים קטנים יותר, גם יוצאי מחנות קפריסין ועולים משארית הפלטה.
נאום ההשבעה של פרנקלין דלאנו רוזוולט

נאום ההשבעה של פרנקלין רוזוולט היה נאום שנשא פרנקלין דלאנו רוזוולט ב-4 במרץ 1933 בקפיטול, בעת השבעתו לנשיא ארצות הברית בפעם הראשונה. בתקופה זו היה המשבר הכלכלי העולמי של 1929, ואליו התייחס הנאום. בנאום רוזוולט מבטיח לתושבים את הניו דיל, מדיניות שננקטה בעקבות השפל הגדול וכללה בין השאר החזרת אנשים לעבודה באמצעות "גיוס ישיר על ידי הממשלה עצמה", פיזור אוכלוסייה מחדש באמצעות העברת אנשים מן הערים לעבודה חקלאית, מאמץ להעלות את ערך המוצרים החקלאיים ובמקביל את כוח הרכישה של המוצרים בערים, מניעת עיקולי בתים לפושטי רגל וחוות, באמצעות הפחתה משמעותית של גובה החוב, תכנון לאומי לפיקוח על תעבורה, תקשורת, חשמל ומים, פיקוח הדוק על כל ההשקעות הבנקאיות והאשראי וקץ לספק ולציות ושמירה על מטבע יציב. 
בנאום נטבע הביטוי "יש לפחוד רק מן הפחד עצמו".

חלק מן הנאום

" חברי, היום הוא יום חג לאומי, ואני סמוך ובטוח שחברי האמריקנים מצפים שעם כניסתי לנשיאות אשא אליהם דברים בגילוי הלב ובנחישות המתחייבים ממצבה הנוכחי של אומתנו. עת מובהקת היא לומר את האמת, את האמת כולה באומץ לב. ואל לנו להרתע מפני ההתמודדות  הכנה  עם מצבה הכנה של ארצנו כיום. אומה גדולה זו תעמוד איתן כפי שעמדה איתן בעבר...

 
...ועל כן בראש ובראשונה אביע את אמונתי האיתנה: יש לפחוד רק מן הפחד עצמו - אימה עלומת שם, נטולת הגיון ונטולת הצדקה, המשתקת את המאמצים הדרושים כדי להפוך נסיגה להתקדמות. בכל שעה של חיינו הלאומיים מצאה הנהגה גלוית לב ועזת לב הבנה ותמיכה מצד בני העם, שבלעדיהן אי אפשר לנצח...
אנו מתייצבים מול קשיינו המשותפים. אלה נוגעים, השבח לאל, לחומר בלבד. הנכסים התכווצו לרמות דמיוניות. המיסים עלו, יכולתנו לשלם צנחה, הממשל לסוגיו ניצב מול קיצוץ חמור בהכנסות, אמצעי התשלום בזרמי המסחר קפואים, עליהם הכמושים של מפעלי מעשייה זרועים בכל עבר, חקלאים אינם מוצאים שווקים לתנובתם, חסכונות שנים רבות של אלפי משפחות ירדו לטמיון... המוני אזרחים מובטלים מתמודדים עם בעיה קודרת, בעיית הקיום, ומספר רב לא פחות עמלים בשכר דל. רק אופטימיסט חסר דעת יכול להתכחש למציאות השחורה של הרגע...
לעומת הסכנות, נכיר תודה על דברים רבים... השפע רובץ על מפתננו, אבל שימוש רב בו מדלדל את מקורות השפע עצמם. וזאת בראש ובראשונה משום שהחולשים בסחר האנושי כשלו, בשל עקשנותם וליקוייהם... מעשיהם של חלפני הכספים חסרי המצפון מורשעים בבית הדין של דעת הקהל... אמת הם ניסו, אבל מאמציהם נעשו בתוך תבנית של מסורת שחוקה... משנלקח מהם פיתוי הרווח... הם נקטו דברי תוכחה, ונשאו תחינת דמע... הם נטולי חזון...
לאומה נדרשת פעולה, ופעולה עכשיו".

מטרת הנאום

בתקופתו של רוזוולט, היה המשבר הכלכלי העולמי של 1929, שהיה משבר כלכלי כלל עולמי שהתחיל מנפילת הבורסה הניו יורקית. אמנם הייתה לרוזוולט אהדה רבה, אך נשיא ארצות הברית היוצא הרברט הובר לא תמך במדיניות הניו דיל, אבדה האמונה בבנקים, כל האנשים היו מיואשים לגמרי והתוצר הלאומי הגולמי ירד ב-25 אחוזים. דוגמה לאי שביעות רצון נגד רוזוולט היא ניסיון התנקשות בו קצת לפני שהוא נכנס לתפקיד.
הנאום נתן לאנשים תקווה והציג להם את התוכניות לעתיד של רוזוולט.
קבוצת האחים עופר

החברה

נכסי המשפחה כוללים בנוסף את חברת הספנות הפרטית מהגדולות בעולם, כולל חברת צים ורויאל קאריביאן, וכן נכסי דלא ניידי, בעלות (מלאה או חלקית) על חברת האחים עופר, החברה לישראל, כימיקלים לישראל, בתי הזיקוק (בז"ן) בחיפה, בנק המזרחי, טאואר סמיקונדקטור ועוד.
בשנת 2002 פירקו האחים סמי ויולי את השותפות ביניהם, בניסיון לבצע הפרדה בין הנכסים שלהם לקראת העברתם לדור ההמשך. סמי רכש אז את חלקו של יולי בחברה לישראל לפי מחיר השוק עם פרמיה מוסכמת. את אחזקות האחים בבנק מזרחי טפחות רכש יולי עופר, וכן את השליטה באחים עופר נכסים ועסקי נדל"ן בחו"ל. לימים פורסם כי בני משפחתו של יולי עופר הרגישו שמכרו את החברה לישראל במחיר נמוך מדי.

ספנות

תת הקבוצה קבוצת עופר ספנות היא רכיב ליבה של קבוצת האחים עופר. היא מפעילה אוניות מכולה, אוניות צובר, נושאי מכוניות, מיכליות כימקלים, אוניות קירור ומיכליות עבור מוצרים מיוחדים. ב-24 במאי 2011 נכללה החברה ברשימה של חברות שעליהן הוטלו סנקציות על ידי ארצות הברית, באשמת הפרה של איסור הסחר עם איראן.

תעופה

"עופר תעופה" מעורבת מאז הקמתה בשנת 2005 בליסינג מטוסים ובניהול צי של כלי טיס. הצי כולל כיום דגמי בואינג 737 ו-איירבוס A320.

החברה לישראל

מאז שנת 1999 מחזיקה קבוצת האחים עופר ב-53% ממניות "החברה לישראל", חברת האחזקות הגדולה בישראל, שעם החברות הבנות שלה נמנות כימיקלים לישראל, צים, בתי הזיקוק (בז"ן) בחיפה, טאואר סמיקונדקטור, מיזם בטר פלייס (33.3%), אינקיה, קוונטום.

פיננסים

באמצעות חברת האחרים עופר נכסים, מוחזקות 25.6% ממניות בנק מזרחי טפחות, הבנק השלישי בגודלו בישראל.

קניונים ומרכזים מסחריים

חברת מליסרון היא קבוצת הקניונים ומרכזי המסחר הגדולה בישראל. בין 19 המרכזים המסחריים שבבעלותה נמנים קניון רמת אביב, הקריון, קניון רננים והגרנד קניון באר שבע. לאחרונה מותגו המרכזים המסחריים של החברה מחדש בשם "קניוני עופר".
בנוסף, למליסרון אחזקות והשקעות בנדל"ן באירופה.

מלונאות ונופש

הקבוצה מחזיקה בחברת חוף אלמוג, לה אחזקות בשלושה מלונות בעיר אילת: מלון מועדון הים התיכון, מלון מרידיאן ומלון לגונה.
סלקציה

במהלך השואה, סלקציה היא פעולה שביצעו שלטונות גרמניה הנאצית כדי למיין ולנפות על ידי "טיהור חכם" יהודים שנחשבו "בלתי פרודוקטיביים" (לא יצרניים, כלומר חסרי כושר עבודה). אנשים שנכנסו לקטגוריה זו היו בדרך כלל בגיל העמידה, בעלי משפחות גדולות, ילדים, נתמכי סעד, נכים, חולים וזקנים. כל אלה גורשו למחנות ריכוז לצורך השמדה שיטתית שהחלה במאי 1942. היתר נוצלו ככוח עבודה עד לשחיקתם וקריסתם. בדרך דומה נערכו סלקציות בכניסה למחנות. 
התהליך הכפול נועד להטעות את היהודים, כחלק מאחיזת העיניים באמצעים שונים של התעמולה הנאצית, כדי שהיהודים יעלו ללא התנגדות לרכבות שהובילו אותם למחנות ההשמדה. גם במהלך שגרת חיי המחנות נערכו סלקציות כדי למיין ולהפריד בין אלה ששרדו והיו מסוגלים לעבוד עדיין לבין אלה שגורלם נחרץ - המוזלמנים. אלה שהצליחו להישאר בחיים המשיכו לעבוד עד המיון הבא, וחוזר חלילה.