google/wiki40b huggingface dataset:
גמביט טורקי (ספר)

עלילת הספר

שנת 1877. רוסיה נמצאת במצב מלחמה מול האימפריה הטורקית. ורוורה סובורובה, נערה נאה מפטרבורג מחליטה לצאת בעקבות אהובה החייל אל החזית. בדרכה לשם היא פוגשת בחור צעיר בשם אראסט פנדורין, השניים נופלים לשבי הטורקים אך עד מהרה מחולצים יחד עם קצין רוסי בשם ירמי פרפיולקין ומובאים אל מחנה צבאי רוסי.
במחנה פנדורין נפגש עם הקצין מיזינוב המדווח לו כי הטורקים החדירו מרגל לשורות הרוסים איש בשם אנוור אפנדי שמתכנן פעולות חבלה מעבר לקווי האויב, בעורף הרוסי. על פנדורין מוטל למצוא את המרגל.
במחנה ורוורה מוצאת את חתנה, פיוטר יאבלוקוב, המשרת כמצפין מסרים. כשהוא יוצא לפגוש את אהובתו הוא נוטש את עמדתו. בזמן זה הצבא הרוסי מקבל הוראה לפיה יש לצאת למבצע כיבוש לשם כיבוש מבצר ניקופול. אך זו מתבררת כהוראה סותרת לפקודה אחרת שלפיה נאמר כי יש להתמקד בהגנה על פלוונה.

עיבוד קולנועי

בשנת 2005 יצא לאקרנים סרט הקולנוע "גמביט טורקי", בבימויו של דז'אניק פאיזייב ובכיכובם של ייגור ברויב כאראסט פנדורין, אולגה קרסקו כוורוורה סובורובה ואחרים.
גווידוניה מונטצ'ליו

גאוגרפיה

העיר גווידוניה מונטצ'ליו, שנוצרה מאיחודן של הערים גווידוניה ומונטצ'ליו, שוכנת מצפון-מזרח לבירת איטליה, רומא, במרחק קילומטרים ספורים מכביש הטבעת של רומא (Grande Raccordo Anulare). פני השטח של גווידוניה שטוחים ברובם.

היסטוריה

העיר מונטצ'ליו נוסדה בשנת 998 כקסטרום מבוצר (Castrum Monticellorum).
ב-1915 בנה הצבא המלכותי האיטלקי שדה תעופה צבאי ראשי באזור עבור גיס התעופה הצבאי (Corpo Aeronautico Militare), קודמו של חיל האוויר המלכותי האיטלקי אשר הוקם ב-1923.
גווידוניה הוקמה כרשות מקומית ב-1937 על ידי בניטו מוסוליני. העיר נקראה על שמו של מפקד חיל האוויר המלכותי האיטלקי, הגנרל אלסנדרו גווידוני (Alessandro Guidoni), שנהרג ב-1928 בתאונת צניחה.

כלכלה

כיום גווידוניה מונטצ'ליו היא חלק מהמטרופולין של רומא. התעשייה בה מפותחת מאוד, בעיקר תעשיות טרוורטין וצמנט. כמו כן מפותח בה מאוד מגזר השירותים. מספר תושבי העיר היוממים לרומא גבוה מאוד.
האמן ומרגריטה (סדרת טלוויזיה)

הפקה

הבמאי והתסריטאי ולדימיר בורטקו עיבד בעבר סיפור אחר של מיכאיל בולגקוב, את לב כלב כשהאמן ומרגריטה היה לעיבוד השני שלו. העבודה על הפקת הסדרה נמשכה זמן רב ותחילה לא הצליח להגיע להסכם בדבר רכישת זכויות היוצרים לצורך עיבוד לספר וזה הוסכם רק בשנת 2005 כששיתף פעולה עם ערוץ רוסיה-1.
אף שביקורת רבה ליוותה את שלבי ההפקה, הסדרה זכתה להצלחה רבה ולאחר ששודרה בערוץ רוסיה-1, ב-25 בדצמבר 2005 כבר צפו בה 40 מיליון איש.
אף שמוסקבה משחקת תפקיד חשוב בספר, הבמאי בחר לצלם את הסצנות של שנות ה-30 בסנקט פטרבורג ותירץ זאת בכך ש"סנקט פטרבורג של ימינו היא הרבה יותר דומה למוסקבה של תקופת סטלין מאשר מוסקבה של ימינו", הוא אמר. הסצנות המתייחסות לישו ופונטיוס פילטוס צולמו בבולגריה ובחצי האי קרים.
בורטקו התייחס לספר בזהירות רבה ונצמד מאוד לטקסט המקורי. הוא אף ציין ש"בולגקוב כתב את הספר כמעט כמו תסריט".
הבמאי לא אהב את קולו של אלכסנדר גליבין, השחקן המגלם את האמן ולכן קולו של השחקן לא נשמע לסדרה וקולו דובב בפועל על ידי סרגיי בזרוקוב, השחקן שגילם את ישו.
כמה מהשחקנים המופיעים בסדרה, הופיעו גם בסרט קולנוע בשם זה שבויים על ידי יורי קארה. אלכסנדר פיליפנקו שגילם את עזאזלו בסדרה, גילם את קורובייב בסרט, ולנטין גאפט שגילם את ראש השירות החשאי של פונטיוס פילטוס וקיפא בסדרה, גילם את וולנד בסרט.
מזל רע דבק בסדרה והנושא העיקרי בסדרה הוא מוות בנסיבות מסתוריות, בעיקר בעקבות שורת מקרי מוות שהתרחשו לאחר צילומי הסדרה: ולנטין גאפט איבד את בתו בת ה-29, שהתאבדה זמן קצר לאחר הצילומים. ולרי זולוטוחין שגילם את בוסוי איבד את בנו בן ה-27 באותה דרך. קיריל לברוב שגילם את פונטיוס פילטוס נפטר באפריל 2007. אלכסנדר אבדולוב, שגילם את קרוביוב, בינואר 2008, בגיל 54. ולדיסלב גלקין שגילם את המלחין איוואן בליבית נמצא מת בנסיבות מסתוריות בדירה שכורה במוסקבה, בינואר 2010. בן 39 היה במותו.
רייצ'ל ברוסנהאן

ביוגרפיה

ברוסנהאן נולדה במילווקי, ויסקונסין שבארצות הברית, למשפחה נוצרית. בת לאם בריטית ולאב אמריקאי. היא גדלה בעיר היילנד פארק שבמדינת אילינוי. ברוסנהאן היא אחייניתה של מעצבת האופנה קייט ספייד.
ברוסנהאן היא בוגרת בית ספר טיש לאמנויות שבחסותה של אוניברסיטת ניו יורק.

קריירה

עוד בעת שהייתה סטודנטית לוהקה ברוסנהאן בשנת 2009 לתפקיד קטן בסרט האימה "התאום" בהפקתו של מייקל ביי. בזמן לימודיה השתתפה כאורחת בסדרות "האישה הטובה", "אחת שיודעת", "האנטומיה של גריי" ו"בטיפול".
לאחר שסימה את לימודיה שיחקה ברוסנהאן בסדרות הדרמה המצליחות "הרשימה השחורה" בתפקיד לוסי ברוקס/ג'ולין פארקר ו"בית הקלפים" בתפקיד רייצ'ל פוזנר עליו הייתה ברוסנהאן מועמדת לפרס אמי. ברוסנהאן שיחקה בנוסף באחד התפקידים הראשיים בסדרת הדרמה "מנהטן" שעסקה בפרויקט מנהטן.
החל משנת 2017 מופיעה ברוסנהאן בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה הקומית "גברת מייזל המופלאה". על משחקה בסדרה בתור עקרת הבית היהודייה מרים מייזל זכתה ברוסנהאן פעמיים בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה קומית/מוזיקלית, ובספטמבר 2018 זכתה בפרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בקומדיה. בינואר 2019 זכתה גם בפרס גילדת שחקני המסך.
בנימין אטיאס

קורות חייו

נולד בתל אביב, כחודשיים לאחר שהוריו עלו ממרוקו עם שלושת ילדיהם הגדולים. אביו, הרב חיים אטיאס, הוא ממנהלי סמינר אור החיים בבני ברק. אמו, פדות, היא בתו של הרב רפאל ברדוגו, שהיה מזקני רבני מקנס שבמרוקו. גדל בבני ברק, למד בישיבת משכן יעקב בחיפה ולאחר מכן בישיבת "היכל התורה" (פרשבורג) בירושלים. בשנת 1990 נישא לאורלי קקון. 
לאחר נישואיו למד לרבנות ודיינות בכולל "הליכות עם ישראל" בקריית אונו. שימש גם כמשגיח כשרות ומפקח מטעם הרבנות פתח תקווה ובד"ץ בית יוסף. 
בשנת 1995 הוסמך לרבנות ובשנת 2002 קיבל כושר לדיינות. כיהן כדיין בית הדין לממונות בקריית אונו בראשות הרב רצון ערוסי. בשנת 2004 עלה שמו כמועמד לדיינות בבית הדין הרבני, ובשנת 2007 התמנה לדיין מטעם הרבנות הראשית לישראל וכיהן בבית הדין הרבני בתל אביב.
הרב אטיאס היה חבר מכון "המאור" בראשות הרב דניאל ביטון, והשתתף במספר פרויקטים של המכון, ובהם הוצאתו החדשה של ספר ארבעה טורים וכן פירוש על התלמוד ירושלמי.
בשנת 2010 עלה שמו על ידי מפלגת ש"ס כמועמד למשרת מנהל בתי הדין הרבניים, ומשלא נבחר עלה שמו לכהונת הרב הספרדי של העיר פתח תקווה. ב-21 בפברואר 2012, לאחר 13 שנים שבהן לא היה רב ראשי ספרדי בפתח תקווה וכשלוש שנים שבהן לא היה רב ראשי כלל לעיר, נבחר הרב אטיאס לתפקיד, יחד עם עמיתו האשכנזי, הרב מיכה הלוי. לאחר בחירתו עתר יושב ראש המועצה הדתית בעיר לבג"ץ לפסול את הבחירה, בטענה שהוא הודר מוועדת הבחירות מטעמים פוליטיים. בית המשפט העליון הוציא צו על תנאי המורה לשר הדתות להסביר כיצד התנהל הליך הבחירה, ולאחר הדיון פסק הבג"ץ שהמינוי היה תקין.
מתגורר בשכונת הדר גנים עמישב בפתח תקווה. אחיו הבכור, הרב אברהם אטיאס, משמש כדיין בבית הדין של הרב נסים קרליץ. אחיו הצעיר הוא השר לשעבר אריאל אטיאס.
ג'ון מרפי (שחיין)

ביוגרפיה

מרפי נולד בשיקגו, אילינוי. הוא למד באוניברסיטת אינדיאנה ושחה בהדרכתו של המאמן הנודע "דוק" קונסילמן, לצידו של מארק ספיץ.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסנטיאגו דה קאלי, קולומביה בשנת 1971 זכה מרפי ב-2 מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב.

מדליית זהב אולימפית

באולימפיאדת מינכן (1972) זכה מרפי בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם דייוויד אדגר, ג'רי היידנרייך וכוכב המשחקים מארק ספיץ בשיא עולם חדש של 3:26.42 דקות, לפני ברית המועצות (3:29.72 דקות) ומזרח גרמניה (3:32.42 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.35 שניות, אחרי רולנד מאתס ממזרח גרמניה שקבע שיא אולימפי חדש של 56.58 שניות ובן ארצו מייק סטאם (57.70 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.08 שניות.

מדליית זהב באליפות עולם

באליפות העולם הראשונה בשחייה שנערכה בבלגרד, אותה העת יוגוסלביה בשנת 1973 זכה מרפי במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם מל נאש, ג'ו בוטם וג'ים מונטגומרי בתוצאה של 3:27.18 דקות, לפני ברית המועצות (3:31.36 דקות) ומזרח גרמניה (3:32.03 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה בסנטיאגו דה קאלי בשנת 1975 זכה מרפי ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחי שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם ברוס פורניס, ג'ים מונטגומרי ואנדי קואן בשיא עולם חדש של 3:24.85 דקות, לפני מערב גרמניה (3:29.55 דקות) ואיטליה (3:31.85 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא אליפות חדש נוסף של 3:49.00 דקות, לפני מערב גרמניה (3:51.85 דקות) ובריטניה (3:52.80 דקות). מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.34 שניות, אחרי רולנד מאתס שקבע שיא אליפות חדש של 58.15 שניות ולפני מל נאש (58.38 שניות).
קייט אשפילד

ביוגרפיה

אשפילד נולדה בברמינגהאם אנגליה. היא למדה בבית הספר לבנות "King Edward VI Camp Hill"  בברמינגהאם, והייתה מהבנות הראשונות שלמדו בבית הספר "King Edward VI Five Ways School". היא שיחקה במחזה "כטוב בעיניכם" והשתתפה בהצגות של להקות תיאטרון לנוער מקומיות. את הכשרתה המקצועית רכשה בבית הספר למשחק "רוז ברופורד קולג'" .
במהלך הקריירה שלה הופיעה אשפילד בתפקידים רבים בקולנוע, בטלוויזיה ובתיאטרון. ב-1994 הופיעה לראשונה בקולנוע בתפקיד אלה בסרטו של ג'ון ולס "Princess Caraboo". אחד מתפקידה הראשונים בתיאטרון היה בשנת 1994 בהפקה של תיאטרון רויאל קורט של המחזה "ארורים" מאת שרה קיין. ב-1996 הופיעה חשופת חזה במחזה "Shopping and Fucking" מאת מארק רייבנהיל .
אשפילד השתתפה בהצגות רבות הקשורות לתנועת "In-yer-face theatre" . ב-2002 הוזמנה לנאום על הנושא באוניברסיטת מערב אנגליה בכנס "In-Yer-Face?: British Drama in the 1990s".
ב-2009 השתתפה אשפילד בסרט קצר בשם "War School" להעלאת המודעות לשימוש בילדים כחיילים. הסרט זכה בתחרות הסרטים CTRL.ALT.SHIFT שבה כל ההכנסות הועברו לשימוש "הקואליציה להפסקת השימוש בילדים חיילים". היא שיחקה בסדרת הטלוויזיה "יומנה של אנה פרנק" ובמיני-סדרה "Collision".
באפריל 2011 גילמה את דמותה של אלמה ג'ורג', מזכירת מועדון הכדורגל מנצ'סטר יונייטד, בסדרת הדרמה של ה-BBC "יונייטד", שהתרכזה באירועי האסון האווירי במינכן בשנת 1958.
נאוטיקה

נאוטיקה (באנגלית: Nautica) היא חברת אופנה אמריקאית שהוקמה ב-1983 על ידי המעצב האמריקאי דייוויד צ'ו. המותג מוכר ביגוד לגברים, נשים וילדים, אביזרי אופנה, כלי בית ובשמים. כיום החברה היא חלק מתאגיד הביגוד האמריקאי VF.
נאוטיקה משתמשת בלוגו הספינקר (סוג מיוחד של מפרש) כ"סמל של הרפתקה, פעולה וקלאסיקה" במטרה לשקף את אחד ההישגים הראשונים של האנושות: חקירת העולם בעזרת הים. משמעות השם נאוטיקה הוא "של הים" מלטינית.
החברה מפעילה מאות סניפים ברחבי העולם. 
הזכויות על מותג החברה בישראל הוחזקו בידי חברה פרטית של חיים סקאל ולמותג הייתה חנות אחת בקניון ארנה בהרצליה. אולם בשנת 2007 נרכשו הזכויות על המותג בישראל על ידי חברת SBN, מיזם משותף של סקאל ספורט בע"מ ובריל תעשיות נעליים בע"מ בחלקים שווים. נכון ל-2016 פועלות בישראל כ-20 חנויות של המותג.
אברדין

היסטוריה

ישנן עדויות להתיישבויות פרה-היסטוריות באזור אברדין, בשפך הנהרות די (Dee) ודון (Don) כבר לפני 8000 שנה.
המקום נותר יישוב קטן במשך שנים רבות עד שבשנת 1179 קיבלה רשות לביצוע מסחר (צ'רטר) מהמלך ריצ'רד לב הארי. ב-1319 החלה העיר להתפתח כלכלית בעקבות הצ'רטר המורחב שהוענק לה עם הכרזתו של רוברט הראשון, מלך סקוטלנד מבית ברוס עליה כעל עיר בעלת חשיבות לכתר המלוכה (royal bourgh). אברדין החלה לשגשג והפכה לעיר עצמאית כלכלית.
במהלך מלחמות העצמאות הסקוטיות אברדין הייתה תחת שלטון אנגלי. רוברט הראשון שחרר אותה ב-1308 תוך כדי הריסת הטירה המגינה על העיר והריגת חיל המצב האנגלי שהופקד לשמור על העיר.
אדוארד השלישי, מלך אנגליה שרף את העיר עד היסוד ב-1336, אך לאחר מכן שיקם את הריסותיה ואף הרחיב וביצר את העיר.
העיר החליפה ידיים עוד מספר פעמים במלחמות שניהלו סקוטלנד, אנגליה ואירלנד במאה-ה-17. ב-1647 גם נפטרו כרבע מתושבי העיר ממגפת אבעבועות שחורות.
אברדין הלכה וגדלה כמרכז כלכלי חשוב ועצמאי. חוסנה הכלכלי איפשר לפרנסי העיר לרצף את רחובותיה, לבנות בה מבני ציבור ולפתח את הנמל. ההשקעות הכבדות הביאו את אברדין לסף פשיטת רגל בשנת 1817 אך שנים של שגשוג הרחיקו סכנה זו ואפשרו לעיר להמשיך ולהתפתח. במהלך המאה ה-19 פותחו בעיר תשתיות של תאורה בגז, מים זורמים ומערכת ביוב סגורה אשר שיפרו רבות את איכות החיים בה.
אברדין למעשה התפתחה כשני כפרים נפרדים, אברדין הישנה על שפך נהר הדון ואברדין החדשה על שפך נהר הדי. כיום מדובר למעשה בעיר אחת למרות שתושבי אברדין הישנה שומרים במקצת על בדלנותם.

מקור השם

אברדין הישנה שוכנת במקומה המשוער של ההתיישבות הראשונה באזור, שנקראה "אברדון" (ניתן לתרגם שם זה לעברית בתור "בשפך הדון"). משמעה של התחילית aber היא זרימה משותפת לנחל הדון ולים. שמה הנוכחי, "אברדין", מתייחס לכך שהעיר יושבת בין שני נהרות. משמעה של התחילית aber במקרה זה היא זרימה משותפת לנהר הדי ולנהר הדון. לעיתים נטען כי מקור השם בגאלית הוא "העיר היושבת על פי שני הנהרות".

גאוגרפיה

מזג האוויר באברדין קריר אך ממוזג. הטמפרטורה הממוצעת בה היא 8 מעלות צלזיוס (5-11 מעלות בחורף ו9-16 מעלות בקיץ). בסך הכול יורדים בעיר כ-750 מ"מ גשם במשך כל חודשי השנה. החודשים הגשומים ביותר הם אוקטובר-נובמבר.
העיר מוקפת במצוקים של סלע, בעיקר גרניט, שהפכו לחומר הבניה המועדף על האוכלוסייה בתקופה הוויקטוריאנית. מצוקים אלה מעניקים לשולי העיר גם נופים ייחודיים ואתרי טיפוס מצוקים פופולריים. ברצועת האדמה המחברת בין השפך של נהר הדי ונהר הדון התפתח חוף חולי כתוצאה מחומרי הסחיפה שמביאים הנהרות עמם.
העיר, המאחדת בתוכה את אברדין הישנה, אברדין החדשה, וודסייד והטירה המלכותית של טורי, משתרעת על 185 קמ"ר. היא פרושה על מספר גבעות, ושלוש מהן אף מונצחות בסמל העיר (גבעת הטירה, גבעת כנסיית סנט קת'רין וגבעת טחנת הרוח). ניתן לזהות את אברדין כעיר שצמחה באופן קלאסי מהטירה על ראש הגבעה ומשם התרחבה באופן הדרגתי.
הארי ג'אד

ביוגרפיה

ג´אד נולד בקלמספורד, אסקס. ג'אד הוא הצעיר במשפחה, יש לו אח בשם איתן ואחות בשם קימברלי. הוא למד בבית-הספר אפינגהאם. הארי ג´אד מתופף במשך חמש שנים, ויש לו מעט קטעי שירה במקפליי, במסע הופעות הוא נוהג לשיר בגרסה מיוחדת את השיר Hero של אנריקה איגלסיאס. הוא לימד את עצמו לנגן בתופים. הלהקות האהובות עליו הן "The Who", להקת הרוק הקנדית Simple Plan, להקת הרוק האמריקנית Dashboard Confessional, דה יוזד, בלינק 182 והביטלס.
הוא מעורב לאחרונה בקמפיין צדקה הנקרא Rupert´s Fund, בהוקרה לחבר ותיק שחלה בלוקמיה בנעוריו, למרות שזה האחרון החלים מאז. במרץ 2006 ג´אד השתתף ב-Sport Relief – All Out For India, טיול של קבוצת סלבריטאים שטיילו בהודו כחלק מקבוצת קריקט, על מנת לסייע בגיוס כספים לילדים הגרים שם.
ב-2006, הופיע ג'אד בסרטה של לינדזי לוהאן Just My Luck עם שאר חברי הלהקה, זה היה בזמן שלהארי היה קשר רומנטי עם לינדזי לוהאן, אף על פי שהיא מכחישה זאת.
הארי נשוי לכנרית בשם איזי, שניגנה במסע ההופעות Wonderland של מקפליי בשנת 2005.
ישיבת גאון יעקב (בני ברק)

הקמת הישיבה

הישיבה הוקמה באלול תשל"ח (1978) על ידי הרב אהרן לייב שטינמן וחתנו הרב זאב ברלין, יחד עם בן דודו הרב מנחם צבי ברלין שלימים פרש מהישיבה בשל חילוקי דעות, והקים את ישיבת רבינו חיים עוזר. הישיבה הוקמה בבנין כולל וולוז'ין בבני ברק שהיה בבעלות הרב שמעון לנגבורט, חתנו של הרב יעקב שפירא רבה של וולוז'ין שהישיבה נקראה על שמו. גרעין היסוד של הישיבה הורכב מתלמידיו של הרב שטיינמן מישיבת פוניבז' לצעירים שעלו ללמוד אצלו בישיבת גאון יעקב לצד קבוצות תלמידים שעברו מישיבות פוניבז', סלובודקה ועוד.
ביסוד הישיבה החליט הרב שטיינמן שהישיבה לא תשתמש בתקציבי המדינה ותישען על שכר לימוד ותרומות. בשיחה שמסר בעת ייסוד הישיבה אמר הרב שטיינמן שיש מעלה לקיים ישיבה ללא תקציבים מהמדינה ומי שיכול לעמוד בזה זה עדיף.

צוות הישיבה

בשנים הראשונות לקיומה, מסר הרב שטינמן שיעור יומי בישיבה 3 פעמים בשבוע לבני השיעור הגבוה, ושיעור כללי מדי שבוע. לאחר שהקים את ישיבת ארחות תורה עבר למסור רק שיעור כללי, ובשנים האחרונות מוסר שיעור לבני הקיבוץ של הישיבה בביתו. הרב שמעון לנגבורט היה מוסר בישיבה שיעור פתיחה בכל תחילת זמן עד לפטירתו בשנת תשמ"ג (1983). לאחר פטירתו, הקפיד הרב שטיינמן למסור שיעור לעילוי נשמתו ביום פטירתו.
בנוסף מכהנים בישיבה חתנו של הרב שטינמן הרב זאב ברלין וכן הרב נתן זוכובסקי שהיה תלמידו מישיבת חפץ חיים בכפר סבא. הר"מים בישיבה הם הרב יצחק לאער (חתנו של הרב זאב ברלין), הרב נתן רוטשילד והרב ישראל ברמן.
לאחר פטירת הרב לנגבורט ללא ילדים, הוא הותיר את הבניין בצוואתו לישיבת ולוז'ין, והתנהל דין תורה בבית דין של הרב נסים קרליץ, בין יורשי משפחת שפירא, לבין הישיבה. לפי פסק הדין, הישיבה זכתה בחלקו העליון של הבניין ובשימוש בחדרי הפנימיה, בלא יכולת לערוך שינויים במבנה. בקומה התחתונה בבנין קיים כולל ולוז'ין המנוהל על ידי יורשי משפחת שפירא. בשנים האחרונות הושג הסדר, ונערכו שיפוצים נרחבים במבנה בהרחבת היכל הישיבה והוספת חדרי פנימיה.
במשך השנים הראשונות לקיומה, לא היה בישיבה משגיח, וראש הישיבה הרב שטיינמן מסר מדי שבועיים שיחות מוסר עם צאת השבת. השיחות כונסו לאחר מכן בסדרת ספריו ימלא פי תהלתך. בהמשך מונה הרב דוד מנחם שניידר כמשגיח, תפקיד בו החזיק עד שעבר לכהן כמשגיח בישיבת גרודנא באר יעקב. לאחר פרישתו מונה הרב חזקיהו מישקובסקי לכהן כמשגיח, שמכהן במקביל כמשגיח גם בישיבת ארחות תורה. לצידו מכהן כמשגיח הרב נחום ברנשטיין. 
בישיבה נמסרים בשבתות שיעורי חומש על ידי ראש הישיבה הרב זאב ברלין, בסגנון שיעורי החומש הנמסרים בישיבות בריסק. מדי שבוע מתפרסם בישיבה עלון עם קושיא תלמודית, עליה עונה לאחר מכן ראש הישיבה הרב ברלין. בשנים קודמות אף הרב שטיינמן היה מפרסם תשובות משלו לחלק מהקושיות. מעלונים אלו יצאו לאור על ידי הישיבה, סדרת ספרים בשם פירורים משולחן גבוה.
עד לשנת תשנ"ב, נאמרו כל השיעורים והשיחות בישיבה בשפת היידיש. מאז עברו בהדרגה לשפת העברית. בתקופה מסוימת בשנות ה-90, למדו בישיבה קבוצה גדולה של בחורים מחסידות דארג, שפרשו מישיבת חוג חתם סופר.
נשיא תוניסיה

היסטוריה

התפקיד נוצר ב-25 ביולי 1957 עם הכרזת כינון הרפובליקה התוניסאית. קודם לכן שלט במדינה שליט תוניסיה מוחמד אל-אמין משושלת חוסייניד. נשיא המדינה הראשון היה ראש הממשלה חביב בורגיבה, ששלט עד 1987, כשאז הודח על ידי ראש הממשלה זין אל-עאבדין בן עלי שנבחר ברוב קולות ב-1989 והודח גם הוא כעבור למעלה מ-20 שנה לאחר שפרצו מחאות אלימות.
חסן תוהאמי

ד"ר עבד א-רחמן חסן א-תוהאמי (בערבית: عبد الرحمن حسن التهامي, תעתיק מדויק: עבד אלרחמן חסן אלתהאמי; 26 באפריל 1923 - 9 בדצמבר 2009) היה מדינאי מצרי, סגן ראש ממשלת מצרים בשנות ה-70, בעת כהונתו של אנואר סאדאת כנשיא מצרים. פגישותיו החשאיות עם גורמים ישראליים ב-1977 סללו את הדרך להסכם השלום בין מצרים וישראל ב-1979. בשנים 1974-1975 שימש כמזכיר הכללי של ארגון הוועידה האסלאמית.

חייו

נולד בקואסנה (Quesna) שבמחוז אל-מנופיה בדלתה של הנילוס. סיים את האקדמיה הצבאית המצרית ב-1942. השתתף בפעולות גרילה וטרור נגד השלטון הבריטי במצרים והיה מעורב בפעולה נגד שגרירות ברזיל בקיץ 1947 בקהיר. ב-1951 היה מעורב בפעולות גרילה כנגד הבריטים באזור תעלת סואץ. תוהאמי היה מקציני הצבא המצרי שנטלו חלק במהפכת הקצינים החופשיים ב-1952 במצרים. 
תחילה היה מקורב לנשיא נאצר, אך ב-1961 מונה לשגריר מצרים באוסטריה לאחר שהתנגד לצעדים פוליטיים וחברתיים שביצע נאצר; שם גם היה נציג מצרים בסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית. לאחר התבוסה המצרית במלחמת ששת הימים ביקש לשוב למצרים והתמנה לתפקידים בכירים בממשל. 
עם מות נאצר ועליית סאדאת, שימש תוהאמי כחבר בית הדין המיוחד שמינה סאדאת נגד יריביו הפוליטיים שהואשמו על ידיו בניסיון קשר. במלחמת יום הכיפורים נתמנה כאחראי על הגנת העיר סואץ, וב-1977 זכה לאות כבוד על חלקו בהדיפת התקפת צה"ל על העיר ביומה האחרון של המלחמה. בשנים 1974-1975 כיהן כמזכיר הכללי של ארגון הוועידה האסלאמית.
תוהאמי עסק כבר מראשית דרכו בעניינים מודיעיניים ונחשב כמקורב לחוגים דתיים שמרניים ולערב הסעודית. כמו כן, היה מקורב לסאדאת ונחשב כמי שאינו תמיד רציונלי ונמשך אחרי חזון ומטרות ארוכות טווח. במלחמת יום הכיפורים נהרג בנו, טייס חיל האוויר המצרי, והדבר השפיע עליו עמוקות. תוהאמי הצליח לשכנע את סאדאת לקיים פגישות עם הישראלים במטרה לקדם הסכם שלום.
ב-1977 נפגש תוהאמי בחשאי עם ראש המוסד הישראלי, יצחק חופי. לאחר מכן נפגש תוהאמי, בחשאי גם כן, ב-16 בספטמבר עם שר החוץ הישראלי, משה דיין. השיחות שנוהלו במרוקו, בחסותו של חסן השני, מלך מרוקו, נועדו להבהיר את כנות כוונותיהם של שני הצדדים לסכסוך להגיע להסכם שלום על בסיס נסיגה כוללת מחצי האי סיני. פגישות אלו איפשרו את ביקורו הדרמטי של סאדאת בישראל בנובמבר 1977, ביקור שהביא בעקבותיו את הסכמי קמפ דייוויד ואת הסכם השלום בין מצרים וישראל. לאחר ביקור סאדאת בישראל נפגשו תוהאמי ודיין פעם נוספת ב-2 בדצמבר 1977.‏ לאחר המשא ומתן עם ישראל וחתימת הסכם השלום פרש מהחיים הפוליטיים.
אנציקלופדיה יודאיקה

אנציקלופדיה יודאיקה (Encyclopaedia Judaica) היא אנציקלופדיה המתמקדת בנושאי עם ישראל: יהדות, מדעי היהדות ותולדות עם ישראל שיצאה לאור בישראל באנגלית, בשנת 1972, ובה 16 כרכים ו-25,000 ערכים. בתחילת 2007 יצאה לאור מהדורה מחודשת של האנציקלופדיה, ב-22 כרכים.

מהדורה ראשונה, 1972

בשנים 1928–1934 יצאה לאור בגרמנית אנציקלופדיה יודאיקה, שלא הושלמה עקב עליית הנאצים לשלטון בגרמניה. אחדים מהערכים של אנציקלופדיה זו, (וכן חלק מכספי השילומים לגולדמן), שימשו בהכנת "אנציקלופדיה יודאיקה" באנגלית שיצאה לאור ב-1972, בהוצאת כתר. 
במהלך השנים 1972-1994 יצאו לאור עשרה כרכי עדכונים, שקובצו בשני מקבצים: אירועי 1973-1982 ואירועי 1983-1992. העורך הראשי של האנציקלופדיה היה ססיל רות, ואחריו ג'פרי ויגודר (השניים ערכו קודם את "אנציקלופדיה של היהדות", בשפה העברית, שראתה אור בהוצאת מסדה ב-1969).
במהלך השנים יצאה לאור גם גרסת CD-ROM של מהדורה זו.
בתחילת שנות השבעים הושק מיזם להוצאת מהדורה מקוצרת ברוסית. מיזם זה הפך למיזם עצמאי, בשם "אנציקלופדיה יהודית קצרה בלשון הרוסית" (Краткая еврейская энциклопедия), שיצא לאור ב-11 כרכים בשנים 1976-2005.

מהדורה שנייה, 2007

מהדורה מחודשת של האנציקלופדיה יצאה לאור בתחילת 2007, בעריכתם של פרד שקולניק, שנמנה עם עורכיה של מהדורת 1972, ומיכאל ברנבאום. במהדורה החדשה נוספו ערכים חדשים, חלק מהערכים הישנים עודכנו ומספר התמונות והאיורים הוקטן. יש כמה ערכים שהיו במהדורה הראשונה ואינם בחדשה, ועל כן המהדורה החדשה אינה מייתרת את הראשונה. בין כותבי ועורכי המשנה של המהדורה: פרופ' אבי רביצקי (מחשבה יהודית ופילוסופיה), פרופ' משה אידל (קבלה וחסידות), פרופ' מנחם אלון ופרופ' אביעד הכהן (משפט עברי), פרופ' ענת פינברג (ספרות). 
המהדורה יצאה לאור ב-22 כרכים והודפסה בשיתוף פעולה של הוצאת כתר עם הוצאת מקמילן (Macmillan Reference USA) מדטרויט, שבבעלות חברת תומסון גייל. מהדורה זו מופצת גם בגרסת ספר אלקטרוני.
כנסיית סנטה מריה דל מאר (ברצלונה)

היסטוריה

האזכור הראשון של כנסיית מריה הקדושה של הים מתוארך לשנת 998. המבנה הנוכחי נבנה מאוחר הרבה יותר, במאה ה-14. את בניית המבנה הנוכחי יזם הקנון ברנט לול, שמינה את הארכידיקאן של סנטה מריה ב-1324. עבודות הבנייה החלו ב-25 במרץ 1329, אז הניח המלך אלפונסו הרביעי, מלך אראגון את אבן הפינה כפי שמונצח בלוח בלטינית בחזית הפונה כלפי כיכר Fossar de les Moreres. האדריכלים שהיה אחראים על הבנייה היו Berenguer de Montagut (שתכנן את הכנסייה) ו-Ramón Despuig. בבנייה עצמה היו מעורבים גם הגילדות של רובע ריברה. הקירות, הקפלות הצידיות וחזיתות המבנה הושלמו ב-1350. ב-1379 פרצה שריפה בכנסייה ופגעה קשה בעבודות הבנייה. לבסוף, ב-3 בנובמבר 1383 הושלמה הבנייה וב-15 באוגוסט נערכה בה המיסה הראשונה.
ב-1428 רעידת אדמה גרמה לנזק ואבדות בכנסייה והרסה את חלון הרוזטה בחזית המערבית. חלון זה הוחלף בחלון רוזטה חדש בסגנון Flamboyant בשנים 1459-1460. איקונין ומזבח מתקופת הבארוק נהרסו בשריפה בשנת 1936. במאה ה-19 נוספה קפלת הסקרמנט המבורך ליד האפסיס.

חוץ

מבחוץ, סנטה מריה דל מאר נותנת רושם של איפוק חמור-סבר שמסווה את הפנים. מאחר שהכנסייה בנויה בצמוד לסמטאות והרחובות הצרים של רובע הריברה, קשה לקבל מבט כללי על חוץ הכנסייה, למעט שתי החזיתות שצמודות לכיכרות דה לס מוררס (Fossar de les Moreres) ומריה הקדושה (Plaça de Santa Maria), ששימשו בעבר כבית קברות. האחרונה שבהן נשלטת בידי החזית המערבית ובה חלון רוזטה. פסלים של פטרוס ופאולוס ניצבים בגומחות משני צידי השער המערבי, והטימפנון מראה את המושיע מאוגף בבתולה וביוחנן המטביל. המגדל הצפון-מערבי הושלם ב-1496 אך תאומו הדרומי הושלם רק ב-1902.

פנים

בניגוד לחוץ המבנה, פנים המבנה נותן רושם של אור ומרווח. היא בנויה כבזיליקה בת 3 אגפים, ללא טרנספט וללא גבול בין הספינה הראשית (המתנשאת לגובה 32 מטר) לבין בית הכמורה (presbytery). הכנסייה מקורה בקמרון צלעות פשוט שנתמך בידי עמודים דקים ומתומנים ואור רב חודר דרך החלונות הגבוהים של הספינות המשניות. מעל לקשתות הספינה הראשית, בשני הצדדים מנוקבים חלונות עגולים במקום חלונות ענק כמו בקתדרלות הגותיות של צרפת ומרכז אירופה.
בתוך הכנסייה, כמעט שאין דימויים המצויים בכנסיות הגותיות האחרות של ברצלונה: קתדרלת יולליה הקדושה וכנסיית סנטה מריה דל פי, אחרי ששריפה שפרצה ב-1936 בעת מרידה נגד הכמורה השמידה יצירות אמנות רבות בתוך הכנסייה, הידועה שבהן הייתה לוח מזבח בארוקי מאת Deodat Casanoves ו-Salvador Gurri. מספר חלונות ויטראז' שרדו מתקופות שונות.

פרופורציות

לפי ההיסטוריון Josep Bracons‏ יחידת המידה הבסיסית ששימשה בבניית הכנסייה הייתה רגל מימי הביניים באורך 33 ס"מ. לפי מידה זאת עומק הקפלות הצידיות כ-10 רגל (כ-3 מטר), רוחב הספינות המשניות הוא כפול ורוחב הספינה הראשית הוא כ-40 רגל (כ-12 מטר). הרוחב הכולל של הכנסייה הוא כ-100 רגל (כ-33 מטר) שזהו בערך גובה המבנה הפנימי (32 מטר).

בתרבות הפופולרית

בניית הכנסייה סנטה מריה דל מאר משמשת כרקע לרומן "הקתדרלה ליד הים" מאת אילדפונסו פלקונס (Ildefonso Falcones).
הקורפוס ה-101 (ורמאכט)

היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-9 בפברואר 1945, וכמפקדו מונה וילהלם ברלין. הקורפוס לחם במהלך הקרב על ברלין כחלק מהארמייה התשיעית. ב-18 באפריל הוחלף ברלין על ידי פרידריך זיקסט, שהוביל את הקורפוס בקרבות סביב ברלין, ובנסיגה לעבר האלבה עד סוף המלחמה.