google/wiki40b huggingface dataset:
אסמא אגבארייה זחאלקה

ביוגרפיה

אגבארייה נולדה וגדלה ביפו. בשנת 1995, לאחר שלמדה לתואר ראשון בספרות ערבית ובחינוך והוראה, החלה לערוך את מגזין "אלסבאר", גרסתו הערבית של מגזין "אתגר".

קריירה

בזמן עבודתה החלה לעסוק בפעילות חברתית; היא הצטרפה למפלגת דעם, נאבקה למען זכות הדיור ביפו ופעלה לשיפורם של רמת החינוך ושל מעמד האישה. בשנת 2000 ייסדה וניהלה את סניף מען - עמותה לסיוע לעובדים בירושלים, עמותה שנועדה לסייע לפועלים ולמובטלים במזרח ירושלים. בשנת 2002 עברה לסניף העמותה באזור המשולש, שם פעלה בפרויקטים למציאת תעסוקה לפועלים ולמובטלים בתחומים שונים ולחינוך בני נוער. כמו כן החלה לרכז פרויקט להגנה על מובטלים נפגעי תוכנית מהל"ב. 
בבחירות לכנסת ה-15 התמודדה במקום השלישי ברשימת דעם לכנסת. בבחירות לכנסת ה-16, ה-17,  ה-18 וה-19 עמדה בראשות הרשימה. בכל המקרים לא עברה הרשימה את אחוז החסימה. לקראת הבחירות לכנסת ה-21 שובצה במקום ה-19 ברשימת דע"ם.
בנובמבר 2008 התמודדה אגבארייה על ראשות עיריית תל אביב-יפו ועל מקום במועצת העיר בראש רשימת דע"ם, שהתמודדה לראשונה בבחירות המקומיות. היא עצמה זכתה ב-0.45% מקולות הבוחרים והרשימה בראשותה לא עברה את אחוז החסימה.

חיים אישיים

אגבארייה נשואה למוסא זחאלקה, והיא אם לבן.

דעותיה

במהלך עבודתה כעיתונאית בעיתון "מען" המייצג את מפלגת דעם, הלכה לבתי הדיירים ביפו כדי לבחון מקרוב את בעיותיהם של העובדים. החלה את דרכה בהפגנה להגנת הדיור ביפו, יום הניקיון בשכונת עג'מי, הפגנת הקואליציה הנשית למען תעסוקה הוגנת, ופעילויות נוספות.
"הלכתי על כל הקופה כי אהבתי את המצע של דעם, את המעשים שלהם בשטח ואת הקרבה הגדולה שלהם לציבור... יש פתרון ריאלי לקיומו של שיח תרבותי ופוליטי בארץ מתוך הרצון לבנות חברה שוויונית דמוקרטיה ואמיתית. אין סיכוי להביא לשינוי תודעה מקובעת ולהביא לצדק חברתי ודמוקרטיה אם לא נפעל למציאת הדברים המשותפים לכולנו. פרנסה למשל, זה משהו משותף לכולם ללא הבדל גזע, דת ומין. אנחנו עדיין עסוקים בהישרדות כי יש מערכת שלמה שמפרידה אנשים על בסיס לאומני ויוצרים שנאה."
קניין חליפין

הגבלות

מכיוון שבפסוק נאמר נעלו, פוסק רב נחמן (בניגוד לדעת רב ששת) כי ניתן לבצע קניין חליפין דווקא בכלי, אבל לא באוכלים. אם כי, גם אם אין הכלי שווה פרוטה, ניתן לבצע בו קניין חליפין.
רב ולוי נחלקו האם מטבע נקנה בחליפין. רב פפא מסביר את דעתו של השולל, כי לא ניתן להחליף מעות בדבר אחר בתורת חליפין, מכיוון שלכסף אין חשיבות עצמית אלא על הצורה החקוקה בו והנותנת לו את שוויו, ומכיוון שאם יחליט המלך או הממשלה להחליף את המטבע לסמל אחר הוא לא יהיה שווה יותר כמובם, אין הוא נחשב ל"דבר מסוים" (מסוים = שלם) כדוגמת נעל, שהיא מסוימת ושלימה ויש לה שווי עצמי שאינו בטל לעולם.
רב נחמן מסביר באופן שונה; חז"ל גזרו, שקניין כסף אינו קונה, שכן הם חששו שאדם יקנה מחבירו חפץ, וישאיר אותו בבית המוכר, ואז אם תפרוץ שריפה בבית המוכר הוא לא יטרח יותר מדי להצילו, ולכן תיקנו שהחפץ יהיה של המוכר עד אשר הקונה ימשוך אותו לביתו, ואז אין חשש זה. לפי זה, אומר רב נחמן, קיים חשש זה גם כאשר מחליפים מעות בקניין חליפין, ולכן אין ניתן לקנות חפצים על ידי משיכת המעות; לפי זה, פוסק רב נחמן כי ניתן להחליף דמי שור בדמי פרה, מכיוון שהדבר אינו מצוי, ו"מילתא דלא שכיחא" - דבר שאינו מצוי, לא גזרו בו חכמים.
צבי רם (קצין)

ביוגרפיה

רם נולד בתל אביב בשם צבי הוכמן. התגייס לפלמ"ח במאי 1944 וזכה לכינוי "רמי", שירת בפלוגה ב' של הגדוד השביעי בקיבוץ נען, לאחר מכן עבר לגבעת ברנר והיה אחראי על הסליק המקומי. סיים קורס מפקדי כיתות בג'וערה וב-1946 מונה למפקד כיתה של בנות קיבוצים. עבר קורס מפקדי מחלקות של ארגון ההגנה, מחזור י"ח, בהדרכתו של יצחק דובנו. השתתף בפעולות ליל וינגייט, ליל הרכבות, ובליל הגשרים בו שימש חבלן בפיצוץ גשר עזה. באוקטובר 1947 נשלח במסווה לקפריסין מטעם הפלמ"ח להדריך בשורות המגינים במחנות המעצר, חזר לארץ ישראל באפריל 1948 ברישיון עלייה מזויף. 
במלחמת העצמאות פיקד על פלוגה בגדוד השביעי שלחמה במסגרת חטיבת הנגב. נפצע במהלך הקרב על משטרת עיראק סווידאן ולאחר מכן מונה לקצין מבצעים של הגדוד והשתתף בקרב כיבוש באר שבע. לאחר פירוק הפלמ"ח שירת כמדריך בקורס קצינים, עבר קורס מפקדי גדודים ב-1950 והשתחרר. במסגרת שירות המילואים פיקד על פלוגה מגדוד 93 של חטיבה 9 במלחמת סיני, והשתתף בכבוש שארם א-שייח'.
ב-1965 חזר לשירות הקבע, במלחמת ששת הימים פיקד על גדוד 74, גדוד חרמ"ש בחטיבה 45, שלחמה בגזרת השומרון ובצפון רמת הגולן. בתקופת מלחמת ההתשה פיקד על קורס מפקדי פלוגות שריון. במלחמת יום הכיפורים פיקד על חטיבה 204, חטיבה ממוכנת במילואים, החטיבה גויסה ונשלחה לצפון סיני שם השתתפה בקרב על מעוז בודפשט. בהמשך המלחמה חצתה את תעלת סואץ, נלחמה באזור ג'בל ג'ניפה בו השמידה בסיסי טילים, והשתתפה בכיתור הארמייה המצרית השלישית. השתחרר משירות הקבע ב-1977. 
בשנים 1981 עד 1984 ריכז את מחלקת ההתיישבות הצעירה של התק"ם. 
נשא את אסתר (1926 - 2018) בת למקימי תל יוסף. שם נולדו ילדיהם ירון ודורית. אחרי הפילוג של תל יוסף עברו לקיבוץ מעגן מיכאל.
הנדסת תעשייה וניהול

הנדסת תעשייה וניהול (או הנדסה תעשייתית, באנגלית: Industrial engineering) היא תחום הנדסי אשר עוסק בתורות מעולם התעשייה והניהול. התפתחותה של הנדסת התעשייה והניהול וגיבושה למקשה אחת נוצרו בד בבד עם תהליך המודרניזציה שהחל בעקבות המהפכה התעשייתית. הצורך במציאת פתרונות לבעיות אשר צצו בארגונים יצר פיתוח שיטות מחקר חדשות, אשר שמו להן למטרה להגביר את קצב התפוקה ובאותה נשימה להוזיל את עלויות הייצור והתפעול. שיטות המחקר מתבססות על מודלים מתמטיים ומדעיים, ועל-כן תחום זה הוא הנדסי גרידא.
עם התפתחות התיעוש ויצירת ארגונים העוסקים גם במתן שירות, התרחב התחום לא רק לענף היצרני, כי אם גם לענף הפנים ארגוני. הפתרונות אשר התאימו לתהליכים יצרניים הוסבו גם לתחומי השירות והניהול והתרומה לכך הייתה שיפור התהליכים הארגוניים, אשר בא לידי ביטוי בחסכון בעלויות התפעול וכפועל יוצא לרווחיות הארגון.
תחום התעשייה והניהול הוא תחום דינמי שממשיך ומתפתח, תוך התאמה לצורכי המשק וחתירה מתמדת לייעול ושיפור התהליכים הארגוניים והגדלת פריון העבודה בייצור.
מהנדסי תעשייה וניהול משולבים בכלל ענפי המשק מאחר שהם הכרחיים לתפקוד ארגונים, וכן לצורך יצירת אינטגרציה פנים ארגונית.
בחלק מן מוסדות הלימוד, מהנדסי תעשייה וניהול יכולים לבחור התמחות בין תחומי התפעול לבין תחומי מערכות המידע וניהול המידע בארגון.
נאצ'ו מונראל

קריירה

נאצ'ו מונראל גדל בפמפלונה והצטרף לקבוצת מחלקת הנוער של העיר, אוסאסונה. ב-22 באוקטובר 2006 ערך מונראל את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של אוסאסונה בהפסד 1-0 לוולנסיה. הוא סיים את עונת 2006/2007 עם 10 הופעות בליגה, ו-2 הופעות במסגרת מוקדמות ליגת האלופות. לאחר שקבוצתו העפילה באותה עונה לגביע אופ"א, רשם 4 הופעות ועזר לקבוצתו לעלות לחצי גמר המפעל, שם הודחו על ידי סביליה. בעונת 2007/2008 הפך מונראל לשחקן הרכב בכיר יחד עם תוצרת נוספת של מחלקת הנוער, סזאר אספיליקווטה. באותה עונה הופיע ב34 משחקים.
ב-10 ביוני 2011 חתם מונראל על חוזה לחמש שנים במאלגה תמורת 6 מיליון אירו. בעונתו הראשונה בקבוצה נאבק עם אליסאו על המקום בהרכב, והיה שחקן משמעותי להעפלתה של מאלגה לליגת האלופות לראשונה בתולדותיה. מונראל כבש את השער היחיד שלו לטובת מאלגה בניצחון 3-2 על מאיורקה ב-27 בינואר 2013.
ב-31 בינואר 2013 חתם מונראל בארסנל על חוזה לארבע שנים תמורת 8 וחצי מיליון אירו, וערך את הבכורה שלו בפרמייר ליג בניצחון 0-1 על סטוק סיטי. מונראל כבש את שערו הראשון בקבוצה ב-16 במרץ, בניצחון 0-2 על סוונסי סיטי.
ב-31 באוגוסט 2019 חזר מונראל לאחר שש וחצי שנים לספרד, וחתם בריאל סוסיאדד.

נבחרת ספרד

ב-2007 זומן לראשונה לנבחרת ספרד עד 21. הוא פתח בכל המשחקים במסגרת יורו 2009 לנבחרות צעירות, לאחר שנבחרתו הודחה כבר בשלב הבתים. ב-6 באוגוסט 2009 זומן מונראל בפעם הראשונה לנבחרת ספרד הבוגרת, במשחק ידידות נגד נבחרת מקדוניה. הוא נכנס כמחליף בדקה ה-75 באותו משחק, בו ניצחה ספרד 2-3.
מריה לאופולדינה מאוסטריה

ביוגרפיה

מריה לאופולדינה נולדה בווינה ב-22 בינואר 1797, לפרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ומריה תרזה מנאפולי וסיציליה, בתם של פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה קרולינה מאוסטריה. מריה לאופולדינה קיבלה חינוך מעולה, ולמדה ציור, נגינה בפסנתר, רכיבה וציד, ובנוסף למדה צרפתית ולטינית. כמו כן אהבה מריה לאופולדינה מדעי הטבע, ובעיקר בוטניקה ומינרולוגיה. בהיות מריה לאופולדינה בת 10 מתה אמה, ואביה התחתן עם מריה לודוביקה, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה שגידלה אותה בילדותה.
בשנת 1817 התחתנה מריה לאופולדינה עם פדרו הראשון, קיסר ברזיל, אולם נישואיהם לא היו מוצלחים.
מכיוון שחמיה ז'ואאו השישי לא מיהר לשוב לפורטוגל, שלט בה מפקד הצבא הבריטי ויליאם קאר ברספורד כדיקטטור צבאי. עם פרוץ המהפכה הליברלית בפורטוגל בשנת 1821, איבד ברספורד את שלטונו, והתקבלה חוקה ליברלית. הפלרמנט (הקורטס) דרש את חזרתו המיידית של המלך מברזיל.
בלב כבד החליט ז'ואאו השישי לעזוב את ברזיל ולשוב לארצו. גם חמותה, קרלוטה ז'ואקינה מספרד ואחיו הצעיר מיגל עזבו את ברזיל. לעומתם, נשארו פדרו ומריה לאופולדינה בריו דה ז'ניירו ופדרו מונה על ידי אביו לעוצר בברזיל.
הקורטס (הפרלמנט) הפורטוגלי לא קיבל את ההסדר הזה, וביקש להחזיר את מעמדה של ברזיל כמושבה ולאלץ גם את יורש העצר לשוב לפורטוגל.
בתגובה לדרישת הקורטס, הכריז פדרו ב-7 בספטמבר 1822 על עצמאותה של ברזיל, ובני הזוג מונו לקיסרי ברזיל.
ז'ואאו השישי מת בשנת 1826, ופדרו הומלך כמלך פורטוגל פדרו הרביעי. אלא שהוא סירב לעזוב את ברזיל ולשוב לפורטוגל, ואחותו איזבל מריה, נסיכת פורטוגל שלטה בממלכה כעוצרת. פדרו, שמלך עתה בשתי ממלכות, לא הצליח לאחד אותן, והניסיון למשול בשתיהן לא עלה יפה. בפורטוגל לא קיבלו בעין יפה מלך היושב בברזיל, ואילו בברזיל הושמעה ביקורת על התעסקותו של פדרו בבעיותיה של פורטוגל. לבסוף היה על פדרו לבחור בין ברזיל לפורטוגל, והוא בחר בראשונה. לאחר חודשיים בלבד כמלכה של פורטוגל ויתר על תוארו הזה במאי 1826.
בנובמבר 1826 נסע פדרו לחייליו ובטקס קודם יציאתו התנשק עם פילגשו דומיטילה דה קסטרו, מרקיזת סנטוס בפומבי, ובעקבות כך הסתכסכה עמו מריה לאופולדינה. ב-2 בדצמבר 1826 חלתה מריה לאופולדינה ועברה הפלה טבעית, וכעבור 8 ימים ב-11 בדצמבר מתה בריו דה ז'ניירו.
תחלופת עובדים

תחלופה בארגונים, במונחי משאבי אנוש, היא הקצב שבו המעסיק מצליח לגייס עובדים חדשים או מאבד עובדים קיימים מקרב שורותיו. דרך פשוטה לתיאור התופעה היא מה משך הזמן שבו העובד נשאר בארגון. תחלופת עובדים נמדדת במונחי החברה הבודדת או על סמך ענף תעשייתי שלם אליו שייכת אותה החברה. כושר הייצור של חברה עשוי להיפגע באופן משמעותי עקב תחלופה תדירה של עובדים מיומנים וכנגזרת מכך, חלק גדול מכוח העבודה מונה עובדים חסרי ניסיון.

קצב תחלופה מהיר לעומת איטי

תחלופה גבוהה מעידה בדרך כלל על עובדים שאינם מרוצים מעבודתם או מהתגמול המתקבל בגינה. ייתכן והיא נובעת עקב תנאי תברואה לא טובים ורמת בטיחות נמוכה, כמו גם מצב בו קיימים מעט מדי עובדים שתפקודם מספק. העדר אפשרויות לפיתוח קריירה או אתגרים, חוסר שביעות רצון בעבודה, חוסר הכרה מצד המנהלים והעדר סביבת עבודה נוחה, כל אלו יכולים לשמש סיבה לתחלופה גבוהה. מאידך, תחלופה איטית מרמזת על עובדים מרוצים, תנאים תברואתיים ובטיחותיים נאותים ורמת ביצוע מספקת של העובדים. ידיעת הגורמים להצטרפות עובדים לארגון ולהישארותם בו, היא בעלת חשיבות רבה לארגונים בשוק העבודה. ניתוח של הנושא בוצע בשנת 2008 בדמות סקר מקיף בקרב 1000 מומחים בתחום הלוגיסטיקה ושרשראות אספקה.

מיומנות עובדים

תחלופה גבוהה מאפיינת לרוב תפקידים שלא דורשים מיומנות גבוהה, כיוון שהעובדים יכולים להיות מוחלפים ללא נזק לתפקוד בארגון. הקלות שבהחלפה גורמת לחוסר תמריץ למעסיקים להציע חוזים נדיבים. החוזים הנוצרים, מטיבים עם המעסיק, מעודדים תחלופה גבוהה כיוון שהעובדים מחפשים, ולבסוף גם מוצאים, תעסוקה מועדפת.
תחלופה מהירה של מקצועות הדורשים מיומנות יכולה להוות סיכון לעסק או לארגון, עקב אובדן הון אנושי המתבטא במיומנויות, אימון וידע. ייתכן ועובד שעזב, יועסק על ידי ארגון מתחרה. לכן אובדן של עובדים מיומנים עשוי להזיק לארגון גם בשל ההוצאות על התחלופה וגם עקב התמודדות בסביבה תחרותית בעת שהיתרון הוא אצל המתחרים המעסיקים את העובד שעזב.

מניעת תחלופה

יצירת סביבת עבודה נעימה, המעודדת ומעצימה את העובדים, ומאפשרת להם התפתחות אישית ומקצועית תוביל לתחלופה איטית וגם לאחוז העדרויות נמוך. על מנת למנוע את התחלופה יש להבין את הסיבות להתנהגויות נסיגה מצד העובדים.
יש להציג לעובד תמונה ברורה של מקום ואופי העבודה, טרם העסקתו. בנוסף,יש להקנות לעובד את המיומנויות הנחוצות על מנת שיצליח בעבודתו. הוקרה באמצעות פרסים מראה לעובדים שהם מוערכים וחשובים לארגון. התייעצות עם העובדים החדשים תגרום להם לתחושת מעורבות וגם תגביר את תחושת הנאמנות לארגון.
מלחמת האדם הזקן

תקציר

העלילה מתרחש בארצות הברית בעתיד, ומסופרת מנקודת מבטו של ג'ון פרי, אשר בגיל 75 מתנדב לצה"מ (צבא הגנת המושבות) אשר מגן על מושבות אנושיות בחלל.

תחילת העלילה

עלילת הספר מתחילה מתיאור בגוף ראשון של ג'ון פרי, אדם זקן בן 75, אשר התאלמן מספר שנים קודם לכן.
בגיל 75 תושבי כדור הארץ יכולים להתנדב לצה"מ (צבא הגנת המושבות) אשר מגן על מושבות אנושיות בחלל.
בעתיד, האנושות פיתחה חלליות אשר יכולות לעקוף את מהירות האור (על בסיס של תאוריית הקוונטים), והאנושות החלה להתיישב בחלל, בכוכבי לכת דמויי כדור הארץ.
עם הזמן, נוצר נתק בין כדור הארץ לבין המושבות בחלל, כך שלמושבות יש מונופול על התנועה בחלל, וכן יש להן טכנולוגיות מתקדמות מאוד אותן הן לא חולקות עם כדור הארץ.
בעקבות כך, תושבי כדור הארץ יכולים להתגייס בגיל 75 (גיל זיקנה רגיל על פי המתואר בספר) לצה"מ לתקופה של שנתיים, כאשר לצבא הגנת המושבות שמורה הזכות להאריך את זמן השירות בעשר שנים נוספות.
מכיוון שנוצר נתק בין כדור הארץ לבין המושבות, תושבי כדור הארץ לא מכירים את הטכנולוגיות העדכניות שבידי צה"מ, ומבינים כי בגיל 75 לצה"מ צריכה להיות טכנולוגיה רפואית מתקדמת אשר תשפר את בריאותם ותאפשר להם לתפקד כחיילים.

המשך העלילה

ג'ון מתגייס לצה"מ כאשר חללית של צה"מ לוקחת אותו ועוד מספר חברים שפגש בדרך לבסיס טירונים.
בחלק זה מתואר איך ג'ון עובר טירונות, לומד את השימוש בכלי נשק מתקדמים ועוד.
לאחר מכן, ג'ון מוצב בפלוגה קרבית ומתחיל להשתתף בקרבות נגד גזעי חייזריים שונים.

נושאי משנה נוספים

פרט לעלילת הסיפור עצמו, הספר דן גם בהיבטים של ההזדקנות, הפחד מהמוות, אהבה, מוסר ועוד.
ג'ון סקאלזי מציין, כי הושפע בכתיבת הספר מ"לוחמי החלל" של רוברט היינליין.
ברית עברית עולמית

ברית עברית עולמית (בע"ע) היא ארגון מתנדבים ואנשי רוח, שקם למטרת קידום השפה העברית והפצתה, ולחיזוק הקהילה היהודית בגולה באמצעות פעולות תרבות.

רקע

שורשיה של התנועה העברית נעוצים בתקופת ההשכלה הברלינאית במחצית השנייה של המאה ה-18, בהקמת אגודת "דורשי לשון עבר". 
אליעזר בן יהודה היה הראשון שהעמיד את נושא הלשון העברית על יסוד לאומי במאמרו ב-1879 בכתב העת השחר: "שאלה נכבדה". 
בסוף המאה ה-19 התחילה פעולה ציבורית בשדה התרבות והלשון העברית במדינות שונות: "שפה ברורה" - באוסטריה ; "חובבי שפת עבר" ברוסיה ; "דורשי שפת עבר" בארצות הברית ועוד. ארגונים אלו שימשו מרכזים ל"דיבור עברי ולמחשבה עברית".
בשנת 1903, בימי הקונגרס הציוני העולמי השישי, היה ניסיון ראשון להקמת ארגון עברי עולמי, והוא נקרא: הסתדרות "עבריה". 
בשנת 1909 התקיים קונגרס עברי עולמי בברלין, ביום ז'-ט' בטבת תר"ע. רק כעבור עשרים ושתיים שנה נוסדה "הברית העברית העולמית".

המועצה הישראלית

מתפקידה היה ליצור מסגרת ארגונית יציבה לשיתופו של הציבור הישראלי בפעולות בע"ע. שיתוף זה בא לידי ביטוי בהסברה מקיפה ובהקמת מועדון בתל אביב. במועדון זה נערכו פגישות עם קבוצות תיירים, בני נוער וסטודנטים דוברי עברית שבאו לביקור בארץ. בראש המועצה הישראלית עמד ל. קופרשטיין.
במועדון נערכו פגישות שמשכו אליהן אנשי ציבור, סופרים ואוהדי התנועה. 
בין השאר נערכה מסיבה לכבודו של סופר הילדים לוין קיפניס בקבלו את פרס דבר לילדים. 
כן ערכה המועצה מסיבה לכבודו של אשר וולאק עורך עולם חדש - (ירחון ילדים ונוער}. סופר הילדים אוריאל אופק ציין שגליונות של כתב עת זה כבר הגיעו לאי ג'רבה בתוניס. 
המועצה פנתה בקריאה לעסקני התרבות העברית בארצות הברית לנצל את שהותו של תיאטרון הבימה בארצות הברית להתעוררות עברית מוגברת.
"שבוע עברי" - הנהלת הברית החליטה לקיים "שבוע עברי" מדי שנה בשנה בכל ארצות התפוצה.
"חודש עברי" - ההסתדרות העברית באמריקה עורכת זה שנים את אירועי "החודש העברי" בין פורים לפסח. חודש זה מוקדש לדמות או לאירוע היסטורי בתולדות העם היהודי.
הברית מלאה תפקיד היסטורי בהברחת ספרי לימוד עברית וחומרים אחרים ל"סרובניקים" היהודים בברית המועצות.
הברית יזמה את הקמתם של "מועדונים עבריים" ברחבי העולם, כשהוותיק והבולט בהם הוא זה בפאריס, נקרא על שם המנהלת הראשונה שלו רות בת שלמה ז"ל וממשיך בפעולתו עד היום.
בשנת 2014 משמש כנשיא בע"ע פרופ' משה בר-אשר, נשיא האקדמיה ללשון העברית. יו"ר בע"ע הוא יחיאל לקט.
הגביע הבלארוסי

השתתפות

כל המועדונים המשחקים בליגת העל הבלארוסית, הליגה הבלארוסית הראשונה והליגה הבלארוסית השנייה, שהם מועדונים מקצוענים, ו3-4 מועדני כדורגל לחובבים,  מתחרים בגביע הבלארוסי.

שיטת התחרות

הטורניר נערך בשיטת "נוק-אאוט". קבוצות הליגה השנייה וליגת החובבים מתחילות לשחק משלב 1/64. קבוצות הליגה הראשונה נכנסות לטורניר משלב 1/32, וקבוצות ליגת העל מתחילות משלב 1/16. 
עד לשנת 2014 נערכו כל השלבים כמשחק אחד. החל משנת 2014 - שלבי רבע הגמר וחצי גמר משוחקים בשני משקים (בית וחוץ), השלבים המוקדמים ומשחק הגמר - משוחקים במשחק אחד. 
המשחקים משלב הסיבוב הראשון עד לשלב שמינית הגמר נערכים בחודשים מאי - אוקטובר. לאחר מכן התחרות יוצאת לפגרת חורף. משחקי רבע גמר מתחילים במרץ ומשחק הגמר נערך במאי 
עד לשנת 2013 נערכו משחקי הגמר רק במינסק, החל משנת 2013 נערך משחק הגמר כל שנה בעיר אחרת בבלארוס.
הקבוצה שזוכה בגביע מתמודדת בעונה שלאחר מכן בסופר קאפ הבלארוסי מול זוכת אליפות בלארוס.
הדבורה מאיה

הדבורה מאיה (בגרמנית: Biene Maja, או "Die Biene Maja und ihre Abenteuer") הוא ספר לילדים שפרסם הסופר הגרמני ולדמאר בונסלס (Waldemar Bonsels) בשנת 1912. הספר עוסק בעלילותיה של דבורה מואנשת ומתמקד בין היתר במאבקיה מול צרעות מאיימות. הספר תורגם לשפות רבות ואף זכה למספר עיבודים לקולנוע, לאופרה, לתיאטרון ולטלוויזיה. המפורסם בעיבודים הוא עיבוד ההנפשה היפני-גרמני שהופק באמצע שנות ה-70 ואף הוקרן בטלוויזיה הישראלית בדיבוב לעברית. עיבוד זה ערך שינויים משמעותיים בספר המקורי והוסיף שתי דמויות ראשיות שכלל לא קיימות במקור. בספר המקורי, משתקפים מסרים מיליטריסטים ולאומנים, ויש הטוענים גם גזענים. בונסלס עצמו החזיק בדעות אנטישמיות ובתקופה הנאצית פרסם ספרים, שימש כעיתונאי ואף חיבר ספר (שפורסם ב-100 עותקים בלבד) בעל נימות אנטישמיות מובהקות, בשם "Der Grieche Dositos" ("היווני דוזיטוס").

תקציר העלילה

מאיה היא דבורה סקרנית ושובבה שנולדה בכוורת דבורים במהלך תקופה לא שקטה: הכוורת חולקה לשתי מושבות חדשות. מאיה גדלה ומתחנכת על ברכיה של מורתה הגברת קסנדרה, אך אופיה הסקרני והמרדני מתנגש עם החוקים הנוקשים של הכוורת. וכך, למרות אזהרותיה של הגברת קסנדרה, מאיה משתוקקת לחקור את העולם הרחב סביבה ויום בהיר אחד, בעת איסוף צוף שגרתי, מאיה גומרת אומר בליבה, מבצעת מעשה נועז ונוטשת את הכוורת לטובת טיול קסום (ולעיתים מסוכן) במרחבי הטבע הגדול. 
בתגובה לבריחתה של הדבורה, שולחת בעקבותיה מלכת הכוורת הזועמת את וילי הדבורון חברה של מאיה, כדי להשיבה לכוורת. וילי, יוצא בעקבות מאיה, אך במהרה פורק גם הוא כל עול ומצטרף להרפתקאותיה של חברתו בעולם הגדול. דמותו של וילי (דמות אשר נוספה לסיפור רק בסדרת הטלוויזיה) היא אחת משתי דמויות שהוספו כאמור על מנת לרכך את המסר המיליטריסטי והלאומני של הספר המקורי. יחד, וילי ומאיה יוצאים להרפתקאותיהם המופלאות (ומסוכנות לעיתים כאמור) ופוגשים חרקים אחרים, אשר חלקם הופכים אפילו לידידי נפש שלהם. אחד החברים האלה היא פליפ החרגול (דמות חדשה שנוספה לסיפור לטובת סדרת הטלוויזיה, מאותם טעמים). בשיאה של העלילה, מאיה נתקלת בצרעות חורשות הרעה ואויבותיהן המרות של הדבורים והיא נחטפת על ידן לממלכתן ונאסרת על לא עוול בכפה.
בעת מאסרה, מאיה מגלה סוד קשה ומר - הצרעות האכזריות מתכננות לתקוף ולכבוש את מושבת הדבורים שלה. מאיה ניצבת בפני דילמה קשה - האם לחזור לכוורת ולקבל את העונש על בריחתה ובכך להציל את המושבה. או לחלופין לא לעשות דבר, להתחמק מהעונש, אך בכך גם לחרוץ את גורל הכוורת וחבריה הדבורים לאבדון.
מאיה האמיצה מחליטה לחזור לכוורת ולהזהיר את חבריה מפני ההתקפה האכזרית הקרבה. בעקבות המעשה האבירי שלה, חבריה הדבורים בולמות את ההתקפה של הצרעות המרושעות ומאיה הופכת לגיבורת הכוורת. כמצופה ולאור מעשה הגבורה, מאיה זוכה למחילה על בריחתה ממלכת הכוורת וחבריה בפרק סיום בלתי נשכח.
לב (מטבע)

רפורמת שנת 1952

בשנת 1952 עקב אינפלציה מצטברת, הונפק לב חדש בשער של 100 לב ישן ללב חדש אחד.

רפורמת שנת 1962

בשנת 1962 הונפק לב חדש נוסף, בשער של 10 ל-1.
עם התמוטטות הקומוניזם והתאמת הכלכלה לרעיונות החדשים הייתה בבולגריה אינפלציה גבוהה שגרמה לפיחות ניכר בשער המטבע. במטרה להילחם באינפלציה נקבע ב-1997 שער חליפין קבוע של 1000 לב למארק גרמני אחד.

הצעדים הכלכליים של 1999

ב-1999 במסגרת צעדים כלכליים נרחבים ובמטרה לחזק את אמון הציבור במטבע, הונפק לב חדש בשער המרה של 1,000 לב ללב חדש. הלב החדש הוצמד למרק הגרמני בשער של 1:1.
עם הקמת גוש האירו, הוצמד הלב לאירו בשער של 1.95583 לב לאירו.
מיכאל שרף

ביוגרפיה

שרף נולד במוגדור שבמרוקו, ובגיל 4 עלה לישראל. בילדותו התגורר ביישוב אופקים שבנגב והתחנך בבית הספר התיכון ע"ש מיי בוייאר בירושלים.
בשירותו הצבאי היה מפקד קורס חובשים קרביים. השתחרר משירות מילואים בדרגת סא"ל.
למד רפואה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, לאחריהם התמחה ברפואת המשפחה במחוז דרום של כללית. שימש כמנהל מרפאת הכללית ביישוב ירוחם וכסגן המנהל הרפואי במחוז דרום של כללית.
בשנת 1986- הוענק לו פרס על שם פרופ כוזרי וזאת בעבור שירות רפואי מצטיין(טפול ב-47 פצועי אוטובוס סמוך לדימונה שהיה בדרכו לאילת בלילה)
בשנת 1993 מונה לתפקיד מנהל רפואי של מחוז דרום בכללית. בשנת 2001, מונה לתפקיד ראש מינהלת הביזור בהנהלה הראשית של כללית, ובשנת 2003 מונה לראש אגף תכנון ומדיניות בריאות בהנהלה הראשית של כללית.
בסוף שנת 2006 התמנה למנהל המרכז הרפואי מאיר בכפר סבא, ובשנת 2007 למנהל המרכז הרפואי סורוקה בבאר שבע.במהלך כהונתו כמנהל בית החולים התמודד עם ניהול וטפול בפצועים תחת מתקפת הטילים על הדרום בזמן מבצע עופרת יצוקה ומבצע עמוד ענן. 
בשנת 2010 ניבחר פרופ' שרף כרופא משפחה מצטיין ומעורר השראה על ידי המגזין דה מרקר וצויין ברשימת 101 הרופאים המשפיעים בישראל.
לאחר 6 שנים בסורוקה, בשנת 2013, התמנה לסמנכ"ל וראש חטיבת בתי החולים בכללית.
שרף הוא איש סגל בפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון.
שרף תושב היישוב להבים, נשוי ואב לשלושה.
שבט טאירה

שבט טָאִירָה (Taira-shi 平氏) הוא אחד ממשפחות האצולה היפניות מתקופת הייאן.
יחד עם שבט מינאמוטו, היה טאירה שם משפחה אשר הוענק כתואר כבוד מהקיסר לבניו ונכדיו אשר לא עמדו בתור לרשת את תוארו. שבט טאירה נקרא גם שבט הֵיישִׁי (平氏)  או הֵייקֶה (平家, מילולית בית טאירה),  תוך שימוש בקריאה הסינית של הסימניות של טאירה (הֵיי) ושבט (שי).
כנצר למשפחה הקיסרית, מספר נכדים של הקיסר קאמוּ, הקיסר ה-50, היו הראשונים לקבל את השם טאירה בשנת 825 או מאוחר יותר. לאחר מכן, צאצאיהם של הקיסרים נימְיוֹ,  מוֹנטוֹקוּ וקוֹקוֹ קיבלו גם הם את שם המשפחה. מענפים תורשתיים אלה, אשר יצאו מקיסרים שונים, התהוו משפחות שונות אשר שמן יוחס לשמו של הקיסר בתוספת התואר היישי, למשל קאמו היישיי.
שבט טאירה היה אחד מארבעת השבטים אשר שלטו בפוליטיקה היפנית במהלך תקופת הייאן - האחרים היו מינאמוטו, פוג'יווארה, וטָצִ'יבָּאנַה.
משפחת קאמו היישי, אשר נוסדה בשנת 889 על ידי טאירה נו טָקַמוֹצ'י, נינו של הקיסר אקמו, הוכיחה עצמה כמשפחה החזקה ביותר בשבט לקראת סוף תקופת הייאן, כאשר טאירה נו קיומורי ייסד את הממשלה הראשונה בהיסטוריה של יפן שהונהגה על ידי סמוראים. נינו של טקמוצ'י, טאירה נו קוֹריהירָה, עבר למחוז איסֶה (כיום חלק ממחוז מיאֶה), וייסד שושלת דאימיו. נכדו טאירה נו מָסַמוֹרי, ונינו, טאירה נו טָדַמוֹרי הפכו לתומכים נאמנים של הקיסרים שירקאווה וטוֹבָּה, בהתאמה. טאירה נו קיומורי, בנו ויורשו של טדמורי, עלה לדרגת השר העליון במדינה עקב ניצחונותיו במרד הוגֶן ובמרד הייג'י. קיומורי הכתיר את נכדו אָנְטוֹקוּ לקיסר בשנת 1180, צעד שהוביל למלחמת גֶנפֵּיי. בניו של קיומורי, האחרונים לעמוד בראש משפחת קאמו היישי, נהרגו במהלך המלחמה על ידי צבאותיו של מינאמוטו נו יוריטומו בקרב דאן נוֹ אוּרה, הקרב האחרון במלחמה. סיפור סופה של המשפחה מסופר באפוס עלילות הייקה.
ממשפחת קאמו היישי צמחו ענפים רבים, בהם הוג'ו, הָטַקֵיָאמַה, מיאוּרָה וצ'יבָּה.
אנשי שבט אוֹדָה, ממנו הגיע אודה נוֹבּוּנאגַה (1534-1582) טענו כי הם צאצאי שבט טאירה, מטאירה נו צ'יקנאזֶה.
תעשיית הפרוות

תעשיית הפרוות היא כינוי לכלל העסקים שעיקר פעילותם היא תעשיית ייצור ביגוד או מוצרים נלווים מחומר גלם שמקורו בפרוות או עורות של בעלי חיים שניצודו או שגודלו במיוחד למטרה זו, במפעלים שיועדו לכך או מסחר במוצרים שיוצרו מחומרי גלם אלה.

היסטוריה

אף שבני אדם צדו בעלי חיים והשתמשו בפרוותם למטרות ביגוד והתגוננות מקור כבר בתקופת האבן, חוות הפרווה התעשייתיות הראשונות הופיעו באמריקה הצפונית בשנות ה-60 של המאה ה-19. מבחינה היסטורית, סחר הפרוות באמריקה הצפונית שיחק תפקיד כלכלי חשוב בארצות הברית ובקנדה. ציידי בעלי חיים לשם מכירת פרוותם היו אלה שחקרו וגילו חלקים נרחבים באמריקה הצפונית. אופנת כובעי הבונים הביאה לתחרות אינטנסיבית על אספקת חומרי הגלם שנדרשו לייצורם. 
החל מהמחצית השנייה של המאה ה-20, נמתחה ביקורת קשה על יצרני ולובשי הפרוות, בטענה כי שיטות לכידת החיות, גידולן ושיטת הפשטת עורותיהן כרוכות באכזריות רבה. זמינותן של פרוות מלאכותיות חיזקה את הביקורת שטענה שתעשיית הפרוות אינה הכרחית. תומכי תעשיית הפרוות מצביעים על העובדה שפרוות טבעיות הן משאב מתחדש, בניגוד לפרוות מלאכותיות.

תעשיית הפרוות כיום

כיום, כ-85% מהפרוות בעולם מגיעות מחיות שמגודלות בחוות של תעשיית הפרוות. חווה שכזו מחזיקה בדרך כלל אלפי בעלי חיים, ושיטות הגידול שלהן דומות ברחבי העולם. חוות הפרווה העיקריות נמצאות בדנמרק, נורווגיה, פינלנד והולנד. סין היא מייצאת הפרווה הגדולה בעולם. מדינות אחרות אוסרות על קיום התעשייה בשטחן, כגון אוסטריה, קרואטיה, בריטניה ושווייץ. בישראל הועלתה במרץ 2009 הצעת חוק על ידי חבר הכנסת ניצן הורוביץ המבקשת לאסור על סחר בפרוות בישראל אך הצעה זו לא התקבלה על ידי הכנסת. 
המספר הכולל המוערך של החיות המומתות במשקי פרוות מדי שנה הוא כ-31 מיליון. 26 מיליון חורפנים, 4.5 מיליון שועלים, רבע מיליון צ'ינצ'ילות, 150 אלף צובלים ומאות אלפי חיות ממינים נוספים, בהם מכרסמים וטורפים כגון חתולי בר וכלבי בר.