google/wiki40b huggingface dataset:
אלפרד מנדס

אלפרד היוברט  מנדס (אנגלית: Alfred  Hubert Mendes; ‏ 1897–1991), סופר מטרינידד וטובגו שכתב בשפה האנגלית, קראולי עם שורשים פורטוגזים. אחד מחלוצי הספרות באיים הקאריביים.

משפחתו

סבו, פרנסיסקו מנדס, נמנה עם חסידיו של ד"ר רוברט קאלי, הרופא והמטיף הסקוטי שהקים את הכנסייה הפרסביטריאנית באי מדיירה שבפורטוגל, ונאלץ להימלט לטרינידד יחד עם מאות אחים לאמונה.

אביו, אלפרד מנדס, היה דמות חשובה בקהילה הפרסביטריאנית הפורטוגזית בטרינידד וטובגו, ושימש בין היתר כסגן הקונסול של פורטוגל בארץ זו.

קורות חייו

בגיל 15 התייתם מנדס מאמו, ואביו שלח אותו לפנימייה באנגליה. הוא הסתגל למקום בצורה יוצאת מן הכלל, אך נאלץ לחזור לטרינידד ב-1916 עקב פריצת מלחמת העולם הראשונה. כשמלאו לו 18, להוט אחרי חוויות חדשות בעולם הגדול, התגייס מרצונו כרובאי בצבא הבריטי והשתתף בקרבות החפירות הקשים בצרפת ובפלנדריה, אותם תיאר בספר שכתב כעבור ששים שנה. בשנת 1919 חזר מנדס למולדתו.
יחד עם סי.לי.אר. ג'יימס, ראלף דה בואסייר, אלברט גומס והוגו סטולמאייר, היה מנדס אחד החברים המפורסמים של החוג הספרותי Beacon ("המגדלור"), מסביב לכתב העת השמאלי שנשא את אותו השם.
עקב פולמוסיו עם הכנסייה הקתולית, בעיקר סביב חוק הגרושין ובגלל האשמות על חילול השם נגדו, נאלץ, בעצת המושל של האי, לגלות לזמן קצר לאי גרנדה עד יעבור זעם.
בחייו הארוכים החליף אלפרד מנדס עיסוקים שונים - עבד כפקיד ממשלתי, כאיש עסקים, וכו'. ב-1932 ראיין מנדס, בעל הדעות הסוציאליסטיות, את יוסיף סטלין. בשנת 1933, מתוך רצון להצליח כסופר, היגר לניו יורק שם בילה 7 שנים מחייו ופקד את חוגי הספרות במנהטן. שם  הכיר את פורד מדוקס פורד, ויליאם סארויאן, לנגסטון יוז, קאנטי קאלן ואחרים. זמן מה  התיידד מקרוב עם מלקולם לאורי, גם הוא יליד איי הודו המערביים. בניו יורק הכיר גם את אלן פראקיני, שהפכה לאשתו למשך 53 שנה.
עקב סדרה של כשלונות - דחיית בקשתו לאזרחות אמריקאית ואי הצלחתו לפרנס את משפתחו החדשה, עזב את ארצות הברית וחזר לטרינידד, לא לפני שבהתפרצות זעם שרף את כתבי היד של ששה רומנים שחיבר.
מנדס עמל רבות כדי לשכלל את כתיבתו, אך לעולם לא היה שבע רצון ממנה. בעשורים האחורים לחייו תפוקתו הספרותית דעכה. לעומת זאת עסקיו שגשגו והשתתף בחיים הפוליטיים של ארצו.
את שנותיו האחרונות בילה על שפת הים בברבדוס, שם נפטר ב-1991. 
כהוקרה על תרומתו לספרות ארצו קיבל בשנת 1972 תואר דוקטור כבוד של אוניברסיטת איי הודו המערביים.
בנו, פיטר מנדס, היה אביו של הבמאי הבריטי סם מנדס.
פיאט בראבה

פיאט בראבה מכונית השנה באירופה לשנת 1996

פיאט בראבה ופיאט בראבו זכו במקום הראשון בתחרות מכונית השנה באירופה לשנת 1996. מספר הנקודות שקיבלה - 378.
במקום השני זכתה פז'ו 406 עם 363 נקודות, ובמקום השלישי אאודי A4 עם 216 נקודות.
בסיס חיל האוויר דובר

תולדות הבסיס

הבסיס הוקם בשנת 1941 כשדה תעופה אזרחי מעט מדרום לעיר דובר, ליד חופה המערבי של דלאוור, כ-140 קילומטרים ממזרח לוושינגטון די. סי. זמן קצר לאחר ההתקפה על פרל הארבור בשלהי אותה שנה הוא הוסב לבסיס צבאי. ב-1942 החלו לפעול ממנו מטוסים בסיורים נגד צוללות גרמניות באוקיינוס האטלנטי. בהמשך המלחמה שימש השדה כבסיס אימונים למטוסי קרב ולעריכת ניסויים בפיתוח רקטות לשיגור ממטוסים. 
בשנת 1946, בעקבות צמצום הפעילות הצבאית של ארצות הברית לאחר תום מלחמת העולם השנייה, הועבר הבסיס למצב לא פעיל ונותר בו סגל שילדי בלבד. ב-1950, בעקבות פרוץ המלחמה הקרה ומלחמת קוריאה, הופעל הבסיס מחדש והוצבו בו מטוסי קרב. ב-1952 הועבר הבסיס לשימוש פיקוד התובלה של חיל האוויר האמריקאי והוא משמש לטיסות תובלה עד היום. 
ב-1971 החלו לפעול מהבסיס מטוסי התובלה מדגם גלקסי, ולזמן מה היה זה הבסיס היחיד שממנו הם פעלו. ב-1973 המריאו מהבסיס טיסות הרכבת האווירית האמריקאית לישראל במהלך מלחמת יום הכיפורים. ב-1979 הטיסו מטוסי הבסיס אמריקאים מאיראן בעקבות המהפכה האסלאמית שם. ב-1989 הוטס מהבסיס ציוד לטיפול בדליפת הנפט באסון הנפט של אקסון ואלדז. 
מטוסי הבסיס נטלו חלק בפעולות צבאיות שונות לרבות הפלישה לגרנדה, הפלישה לפנמה ו-מלחמת המפרץ. הבסיס שימש שער מעבר ליחידות שיצאו לפעילות צבאית בסומליה וביוגוסלביה ולאחר מכן למלחמת עיראק ולמלחמת אפגניסטן.

הבסיס כיום

הבסיס משתרע כיום על פני שטח של כ-1.7 קילומטר רבוע. מצויים בו שני מסלולי טיסה מצטלבים, הארוך שבהם בכיוון 
צפון-מערב - דרום-מזרח והאחר בכיוון צפון-דרום. ב-2009 נחנך בבסיס מגדל פיקוח חדש במקום המגדל שפעל בבסיס בחמישים השנים שלפני כן. מתגוררים בו למעלה מ-3,000 אנשי צבא ובני משפחותיהם.
בבסיס פועל מזה שנים רבות בית הלוויות הצבאי העיקרי של מחלקת ההגנה. מובאים אליו בטיסה ארונותיהם של אנשי הכוחות המזוינים האמריקאים שנהרגו בקרב ובנסיבות אחרות מחוץ לגבולות ארצות הברית. המתקן סייע עם השנים גם בזיהוי גופות ניספים באירועים חריגים שונים, כמו טבח ג'יימסטאון, אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר, פיגועי 11 בספטמבר ואסון מעבורת החלל קולומביה.
בבסיס שוכן מוזיאון פיקוד הניידות האווירית של ארצות הברית. המוזיאון, שנוסד ב-1986, מופעל על ידי ותיקי צבא מתנדבים ולו אוסף של כ-30 כלי טיס. מרביתם הם מטוסי תובלה ותדלוק אווירי.
אדית' מארי פלאניגן

ילדות ונעורים

אדית' מארי פלאניגן נולדה בתאריך ה-28 בינואר 1929 בבאפלו, ניו-יורק, ארצות הברית. פלאניגן למדה באקדמיית "הולי אנג'לס" בו היא ושתי אחיותיה, ג'ואן וג'יין הכירו לראשונה את הכימיה על ידי המורה שלהן, האחות סנט מרי. היא שמה דגש על שיעורים מעשיים והרבה עבודת ידיים והדגימה תהליכים כימיים מרגשים בשיעוריה.
לאחר סיום התיכון ג'ואן, לאחר מכן אדית' ולבסוף ג'יין, הלכו ללמוד במכללת די'יוויל (D’Youville). אדית' פלאניגן סיימה תואר ראשון בכימיה בהצטיינות במכללת די'יוויל בבאפלו בשנת 1950 ותואר שני בכימיה לא-אורגנית פיזיקלית בשנת 1952 באוניברסיטת סירקיוז.

קריירה מחקרית

לאחר סיום התואר השני שלה, החלה אדית' פלאניגן את הקריירה שלה בתאגיד קרבייד. המומחיות של פלאניגן הייתה זיהוי, מיצוי וטיהור של פולימרים שונים של סיליקון (תרכובות כימיות) אשר לאחר מכן ניתן היה להשתמש בהם בתהליכים כימיים.
ב-1956 פלאניגן החלה לעבוד על "מסנן מולקולרי", תרכובות קריסטל עם נקבוביות בגודל מולקולרי שניתן להשתמש בהם כדי לסנן ולהפריד רכיבים מסוימים מתוך תרכובות מורכבות ובתור זרזים, חומרים המאיצים תגובות כימיות. במהלך הקריירה שלה, פלאניגן המציאה ופיתחה יותר מ-200 חומרים סינתטיים שונים שהחשוב ביותר בהם הוא הזאוליט (zeolite Y). נפה עשויה סיליקון שמשמשת כזרז כדי לייעל את ההמרה של נפט גולמי לדלק.
הזאוליט Y הוא סוג מסוים של מסננת מולקולרית שיכולה לזקק נפט. בעת זיקוק נפט גולמי, הנפט חייב להיות מופרד מכל החלקים (או השברים) השונים שלו. בנזין הוא אחד מ"שברי זאוליט" הרבים שמגיעים מזיקוק הנפט. הזאוליט משמש כזרז, חומר המשפר תגובות כימיות. הזאוליט מגדיל את כמות הבנזין המופקת מהנפט, מה שהופך את זיקוק הנפט לבטוח ופרודוקטיבי יותר.
בשנת 1973 הפכה פלאניגן לאישה הראשונה אי-פעם שהייתה עמיתת מחקר תאגידי, ובשנת 1982 הייתה עמיתת המחקר הבכירה הראשונה. בשנת 1988 היא נהייתה חלק מ-UOP LLC ‏(Universal Oil Products), ייצור השמן הכלל עולמי, מיזם משותף של תאגיד קרבייד (Union Carbide) ואליאדסיגנל.

פרסים בולטים

בשנת 1992 אדית' פלאניגן הייתה לאישה הראשונה אי פעם שזכתה במדליית פרקין, ההישג הגבוה ביותר באמריקה בתחום הכימיה השימושית.
בשנת 2004 נכנסה אדית' פלאניגן להיכל התהילה של ממציאים בין-לאומיים (NIHF), ארגון אמריקאי ללא מטרות רווח שמטרתו היא לכבד את האנשים האחראים להתקדמות הטכנולוגית הגדולה, שמקדמת את האדם חברתית וכלכלית.
באותה שנה, זכתה פלאניגן בפרס למלסון של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, פרס מפעל חיים על הישגיה פורצי הדרך בתחום של הזאוליטים ומסננות מולקולריות.
בנובמבר 2014 נערך טקס בבית הלבן בו נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, העניק לפלאניגן את המדליה הלאומית לטכנולוגיה וחדשנות.
נתן אורטנר

ביוגרפיה

נולד בשנת 1935 בגרמניה לרבי משה ולפריידא, משפחה רבנית מחסידי בעלזא. סבו רבי בעריש היה מראשי העסקנים לעליית האדמו"ר רבי אהרן מבעלזא לישראל במלחמת העולם השנייה, אביו רבי משה היה מנהל המשק בחצר רבי אהרן מבעלזא בתל אביב ומבוני ישיבת בעלז ברחוב אגריפס בירושלים.
בשנת 1941 עלה לארץ ישראל. היה ממקימי אגודת יוצאי אוהנוב (היבניב), ועמד בראשה במשך שנים. כמו כן הוציא ספר זיכרון לקהילת אוהנוב. בשנות השמונים מונה לרב העיר לוד, וכיהן בתפקיד זה עד לשנת תשע"ה, עת הגיעו לגיל 80 ובהתאם לחוק, רוב הזמן לצידו של הרב חיים חדד. עם פרישתו עבר להתגורר בבני ברק. נמנה עם חשובי רבני חסידות בעלזא והסתופף בצל האדמו"ר רבי ישכר דוב רוקח.
בחודש ניסן תשע"ז עבר אירוע מוחי, מאז היה מאושפז בבית החולים תל השומר עד לפטירתו, כשהוא בן 83. הלוויתו התקיימה בבני ברק, והוא נקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
בניו התחנכו בילדותם במוסדות חב"ד בלוד, ובבגרותם נשלחו לישיבות חסידיות.

ספריו

כתב ספר בנושא יציאת האדמו"ר מבעלזא מהונגריה. הוא טען מידע אישי שהאדמו"ר הוכרח לסיים את הנאום במשפט האומר שליהודי הונגריה לא יאונה רע, כתנאי לאי-הסגרתו ולהברחתו לארץ ישראל. הרב אורטנר טען גם, שזוהי הסיבה להשמטת משפט זה, מהדפסות חוזרות מאוחרות יותר של הנאום. השמטה זו הותקפה על ידי מבקרים שונים, כניסיון התחמקות מ"אחריות הרבי מבלז" ודומיו, להתנהלות היהדות החרדית בשואה, ובעיקר להתנגדותה לציונות. כמו כן הוציא ספר זיכרון לאביו רבי משה ולסביו רבי בעריש, בשם "פאר משה" - "דבר חן", עם זכרונות מחייהם ומפועלם למען אדמו"רי בעלזא. 
כן הוציא ספרים נוספים, בעיקר ספרים המבוססים על תורות אדמור"י בית בעלזא, והבני יששכר. 
חיבר ספר הלכתי בשם "יד נתן" - מאמרים ושו"ת, עם הסכמת הרב שלמה זלמן אוירבך שגם הוסיף הערות לספר. כן הוציא קונטרס הדן בזמן קריאת המגילה בעיר לוד, וכן ספר בשם "אשנב ליהדות" העוסק בהסברת היהדות המיועד בעיקר לאנשים בלתי דתיים, ובו מציג את עמדת היהדות בגישה רציונלית, בנושאים כמו: אבולוציה, גיל העולם, העם הנבחר, שואה, ועוד.
יהודי המזרח בארץ ישראל (ספר)

העבודה על הספר וההוצאה לאור

כתיבת הספר החלה בשנת 1920, ופסקה והמשיכה לסירוגין במשך כעשור, עד להדפסתו בירושלים, בחודש אלול ה'תרפ"ח (1928) בדפוס עזריאל. החלק השני של הספר הודפס גם הוא בדפוס עזריאל, בשנת 1938.
תחילה התכוון גאון לחבר ספר קצר שיכיל מידע על עדות המזרח, מנהגיהן ותרבותן, אך כשהחל באיסוף החומר, נוכח לדעת כי ישנו חומר רב, ואין בידיו ברירה אלא לכלול בספר את כל המידע שאסף. עם זאת, כפי שמציין גאון, לעיתים הוא מצא לנכון להאריך בפרטי חייו של אדם מסוים, ולקצר בפרטים אצל אדם אחר.
במבוא לספר, ציין גאון כי חלק מהמידע לספר נאסף מוועד העדה הספרדית בירושלים, בצפת, בטבריה, בחברון, בחיפה וביפו, מהאוניברסיטה העברית, מהספרייה הלאומית, וממספר אישים, בהם הרב חנוך חסון, שמואל בן-שבת והרב ברוך טולידאנו.
את המימון להוצאות הספר סיפקו נדיבים וגופים מירושלים ומארצות המזרח.
במהלך השנים, יצאו לאור מהדורות נוספות של הספר, בהן של הוצאת מורשת, ירושלים תשמ"ב, ומכון אוצרות גאוני ספרד, אשדוד תשנ"ח.
בראיון לישראל היום בספטמבר 2018, אמר בנו של גאון, יהורם גאון, כי הוא שואף ליצור סרטים דוקומנטריים על האישים שעליהם נכתב בספר, ולהכניס את תוכן הספר לתוכנית הלימודים של מערכת החינוך בישראל. עוד הוסיף כי הספר היה מפעל חייו של אביו, בשל העובדה שהשקיע בו שנים רבות של עבודת מחקר.

ייעוד הספר

כפי שמעיד גאון במבוא לספר, מטרתו היא להאיר את חיי עדות המזרח בארץ ישראל במאות האחרונות, ו"להציב ציון-עד לראשוני בני גזעי, אלה שמדינת ספרד הקיאתם למען יתגלגלו הנה, בשביל להחיות את ארץ האבות משממונה". גאון גם סייג וכתב שאין מטרתו להפחית ממעמדם ופועלם של יהודי אירופה האשכנזים ביישוב היהודי, אך מכורח המציאות, האחרונים יכלו להתיישב בארץ ישראל ולפעול בה רק הודות לתשתית ולבסיס שכבר פיתחו בה עדות המזרח.
גאון כתב במבוא כי התנועות המשיחיות שפעלו בארצות האסלאם מעידות כי יהודי ארצות אלו ראו תמיד את עצמם ארעיים במקום מושבם, וניסו בכל כוחם ומרצם לעלות ארצה, בניגוד ליהודי אירופה, שהתרגלו לחיים בארצותיהם. כך גם ציין את מאמצי יהודי עדות המזרח לשחרור עמם מהגלות במשך המאות האחרונות, כעדות לגעגועיהם לארץ ישראל.
יפתח נורקין

שירות צבאי

נורקין התגייס לצה"ל בשנת 1999, ושובץ בחטיבה 7 בחיל השריון. עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. לאחר קורס קצינים שב לחטיבה ומונה למפקד מחלקת טנקים. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בגדוד 77. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה בגדוד 82. בהמשך שירת כמפקד פלס"ר 7. לאחר מכן מונה לראש לשכת מפקד פיקוד הדרום, טל רוסו בין השנים 2010 - 2012. 
בשנת 2015 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 77. במהלך תפקידו ננזף על ידי מפקד החטיבה, לאחר שטנק בגדודו הוסע בשבת ללא צורך מבצעי, לשם הצגתו לתיירים. את תפקידו מילא עד שנת 2017. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של עוצבת הגליל, ושימש בתפקיד בין השנים 2017–2019, בין השאר במבצע מגן צפוני.
ב-14 באוגוסט 2019 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת אפרים.
נורקין נשוי ואב לשניים. בעל תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו. בן דודו הוא מפקד חיל האוויר, עמיקם נורקין.
איבר נילפוטנטי

באלגברה מופשטת, איבר  של חוג R הוא נילפוטנטי, אם יש לו חזקה שהיא אפס, כלומר, אם  עבור m גדול מספיק. המספר הטבעי הקטן ביותר בעל תכונה זו נקרא דרגת הנילפוטנטיות של x.
חוג (בלי יחידה) שכל אבריו נילפוטנטיים נקרא חוג נילפוטנטי. כל אלגברה נילפוטנטית מממד סופי ניתנת לשיכון באלגברת המטריצות המשולשיות מעל השדה.
ארמדיל שעיר צווחני

טקסונומיה

הארמדיל תואר לראשונה על ידי דוקטור ג'ון אדוארד גריי בשנת 1865 באוסף במוזיאון הבריטי מבוליביה.

תיאור פיזי

הארמדיל השעיר הצווחני הוא אחד הארמדילים הקטנים ביותר בסוגו, אך יש לו אוזניים ארוכות יותר מלארמדילים השעירים האחרים. אורכו של הארמדיל הזכר הוא בין 32 ל-40 סנטימטר, ואורכה של הנקבה הוא בין 26 ועד 41 סנטימטר. הזכר שוקל בין קילוגרם וחצי לחצי קילוגרם, והנקבה בין 0.2 קילוגרם ל-1.2 קילוגרם. יש להם יותר שיער מארמדילים אחרים, והשריון שלהם מורכב מ-18 חגורות, מתוכן 6-8 ניתנות להזזה.

תפוצה

הארמדיל חי במחילות באזורים יבשים בגבהים משתנים. תחום תפוצתו כולל את המדינות  ארגנטינה, בוליביה ופרגוואי. קיימת גם אוכלוסייה מבודדת בפרובינציית בואנוס איירס בארגנטינה.

התנהגות

בקיץ פעיל הארמדיל בלילה ובחורף פעיל בשעות היום. הארמדיל מסוגל לחיות תקופות ארוכות ללא מים, והוא נוהג להתחפר בעיקר ליד שיחים ומרבדי דשא המספקים לו הסוואה. לארמדיל יש מספר מחילות בטריטוריה שלו, ולכל אחת יכולה להיות יותר מיציאה אחת. הקוטר של יציאה נע בין 20 ל-38 סנטימטר, ואורך המחילה מגיע למספר מטרים. שטח הטריטוריה של הארמדיל יכול להגיע ל-8 עד 34 דונם.

תזונה

הארמדיל מעביר את רוב זמנו בחיפוש אחר מזון. הוא אוכל כל וניזון מחרקים ופרוקי רגליים, בעיקר נמלים וטרמיטים, ומצמחים, בעיקר פקעות. הוא אוכל גם חולייתנים קטנים, כמו ציפורים, צפרדעים, לטאות ועכברים. בחורף הוא מעלה את משקלו בכ-10% ויוצר שכבה של שומן תת-עורי בעובי של סנטימטר או שניים. כשהוא ניזון הוא אוכל הרבה חול, שיכול להגיע ל-50% מנפח קיבתו בזמן העיכול.

רבייה

ההריון נמשך 60-75 ימים. הארמדילים מגיעים לבגרות מינית בגיל 9 חודשים ומולידים שתי המלטות בשנה.

איומים מצד האדם

הארמדיל ניצוד בשביל בשרו, ניצוד ונאכל על ידי כלבים באזורים חקלאיים בהם הוא נחשב למזיק, והוא גם נפגע מפעילות של מכרות. באזורים מסוימים הוא נתפס למטרת ייצור צ'רנגות משריונו.
בועז קרמר

ביוגרפיה

קרמר נולד עם ארתרוגריפוזיס, מצב הגורם למגבלה בגפיו התחתונות ובידו השמאלית. בגיל שש החל להתאמן במרכז הספורט לנכים. כספורטאי מצטיין שימש בנעוריו כנציג מרכז הספורט בתחרויות שונות בחו"ל ובמסעות גיוס כספים למען מרכז הספורט. את רוב ילדותו ונעוריו העביר בכפר הנוער בן שמן, שם הועסקו הוריו. בתחומי הספורט הוא עסק בשחייה, בכדורסל בכיסאות גלגלים ובטניס.
כטניסאי החל קרמר להתחרות בתחרויות בינלאומיות בשנת 2005, בהדרכתו של המאמן קובי וינר. בין הישגיו הבולטים של קרמר: זכייה, ביחד עם נעם גרשוני ושרגא ויינברג בגביע האומות בשנת 2012, זכייה באליפות פולין הפתוחה בשנת 2011, זכייה בטורניר אליפות צ'כיה הפתוחה בשנת 2011, זכייה באליפות דרום אפריקה הפתוחה בשנת 2007, זכייה בטורניר פלורידה בשנת 2007, חצי גמר טורניר הזוגות באליפות בריטניה הפתוחה בשנת 2006 ומקום שלישי בגביע האומות שנערך בברזיל בשנת 2005. בשיאו דורג במקום ה-9 בעולם בטניס כיסאות גלגלים (2012) .
לקראת המשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) נבחר קרמר לשמש בן זוגו של שרגא ויינברג בתחרויות הטניס זוגות ולהתחרות גם בטניס יחידים. בטורניר הזוגות זכו במדליית הכסף לאחר שגברו במשחק חצי הגמר על הזוג הבריטי המדורג שני בעולם בתוצאה 6-4 6-4. במשחק הגמר הפסידו לזוג האמריקני ניקולס טיילור ודייוויד ואגנר בתוצאה 0-6 6-4 6-2.
באליפות העולם בדרום אפריקה באפריל 2011 ניצחו קרמר וויינברג את הזוג הבריטי נורפוק ואנתוני קותריל בחצי הגמר. השניים הפסידו בשלב הגמר וזכו במדליית הכסף. באליפות העולם שנערכה בשנת 2012 בקוריאה הדרומית גברו חברי הנבחרת הישראלית הכוללים את נעם גרשוני, שרגא וייברג וקרמר על נבחרת ארצות הברית במשחק הגמר והוכתרו כאלופי עולם.
קרמר נשוי לשירלי פייטלסון ואב לשתי בנות ולבן, למד בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. כיום מנהל את מרכז הספורט לנכים ברמת גן, אחד ממרכזי השיקום והספורט הגדולים והוותיקים בעולם.
בשנת 2012 נבחר על ידי המגזין גלובס כאחד מ-40 המנהלים הצעירים המבטיחים בישראל.
דניאל פרנקל

ביוגרפיה

פרנקל נולדה וגדלה בתל אביב. אמה, שושנה, היא מורה לחינוך גופני. אביה, יוסף אהרון פרנקל, היה עיתונאי.
בילדותה רקדה בלט בלהקת בת דור. בגיל 19 עזבה את הריקוד לטובת קריירת ספורט. לפרנקל תואר ראשון במשפטים ותואר ראשון במנהל עסקים מהמרכז הבינתחומי הרצליה.
כיום היא מתאמנת בקבוצת מכבי תל אביב, בהדרכתו של המאמן אנטולי שפראן.
בתחרות אתלטיקה שנערכה בשכונת הדר יוסף במרץ 2010 קבעה פרנקל בקפיצה לגובה שיא אישי חדש של 1.84 מטר אך לא הצליחה לשפר את השיא הישראלי (1.87 מטר). בתחרות גראנד פרי של חיפה במאי אותה שנה קפצה פרנקל גובה של 1.86 מטר ושברה את שיאה האישי. ראשונה בתחרות הייתה מעיין פורמן שקבעה שיא ישראלי חדש של 1.88 מטר. באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בהדר יוסף בסוף יוני אותה שנה זכתה פרנקל במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא ישראלי חדש של 1.91 מטר. היא שיפרה את השיא הישראלי פעמיים כשעברה גובה של 1.89 מטר. פורמן סיימה במקום השני. זו הייתה הפעם הראשונה שקופצת לגובה ישראלית עברה מעל גובה של 1.90 מטר, הנחשב לרף הכניסה לרמה העולמית במקצוע זה.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בברצלונה, ספרד בסוף יולי אותה שנה סיימה פרנקל במקום 12 בקפיצה לגובה, (1.85 מטר), בשלב המוקדמות קבעה פרנקל שיא ישראלי חדש של 1.92 מטר והעפילה לשלב הגמר. ובכך הייתה לקופצת גובה הישראלית הראשונה אי פעם שמשתתפת בגמר אליפות אירופה. שבוע וחצי לאחר מכן, בתחרות גרנד פרי שנערכה בגטבורג, שוודיה באוגוסט זכתה פרנקל במדליית ארד בקפיצה לגובה עם 1.88 מטר.
בתחרות אתלטיקה באולם שנערכה בהוסטופץ' שבצ'כיה, במסגרת סבב מוראביה בינואר 2011 קבעה פרנקל בקפיצה לגובה שיא ישראלי חדש באולם של 1.90 מטר, שיפור לשיא של פורמן (1.86 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה באולם, שנערכה בפריז במרץ אותה שנה סיימה פרנקל במקום רביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.92 מטר. בשלב המוקדמות היא שיפרה את שיאה הישראלי באולם פעמיים והעמידה אותו על 1.94 מטר. הישג זה מהווה גם שיא ישראלי כללי (באולם או באצטדיון). 
בדצמבר 2011 נפצעה פרנקל בברכה במהלך מחנה אימונים במוסקבה, וכתוצאה מכך הודיעה כי לא תוכל להשתתף באולימפיאדת לונדון.
בפברואר 2013 קרעה פרנקל את הרצועה בברכה, ונאלצה לעבור ניתוח.
בינואר 2019 הוסמכה כעורכת-דין.

חיים אישיים

בינואר 2017 התחתנה עם עודד בריינר, איש היי-טק.
הפלוטוניון בהייראפוליס

היסטוריה

גילו המדויק של האתר איננו ידוע, אך העיר הצמודה הייראפוליס נוסדה בערך בשנת 190 לפני הספירה על ידי מלך פרגמון, אאומנס השני . האתר מוזכר בכמה כתבים עתיקים, כולל דיו קסיוס, סטראבון ודמסקיוס. באתר מערה קטנה, גדולה דיה למעבר של אדם אחד. הכניסה מגודרת, מעבר לה יש גרם מדרגות היורד לעבר מאגר גז מסוג פחמן דו-חמצני. מאחורי חדר בגודל 3 מ"ר ישנו סדק עמוק בסלע שדרכו יש זרם עז של מים חמים וממנו דולף גז. מכיוון שהגז היה קטלני, הרומאים חשבו שהגז נשלח על ידי פלוטו, אל השאול.
ה"גאלי", כוהנים סריסים של האלה אם הפריגית סיבל , ירדו אל הפלוטוניון וזחלו על הרצפה לכיסי חמצן, או שעצרו את נשימתם. משום שפחמן דו-חמצני כבד מהאוויר הוא מתיישב בשקעים באדמה, ולכן הכהנים לא נפגעו ממנו. ההמון הסיק מכך שהם חסינים מפני הגז בזכות ההגנה אלוהית. בכניסה היה שטח סגור בגודל 2 קילומטר רבוע. הוא כוסה בשכבה עבה של גז מחניק, שהרג את כל מי שהעז להיכנס לאזור. הכמרים מכרו למבקרים ציפורים וחיות אחרות כדי שיוכלו לראות עד כמה קטלני האזור סגור. המבקרים יכולים (תמורת תשלום) לשאול שאלות את האורקל של פלוטו, מה שהיה מקור הכנסה משמעותי למקדש. המקדש נהרס בעקבות רעידות אדמה בשנים 17 ו-60, אך נבנה מחדש במימונו של האמפרור הרומאי. בתקופה הנוצרית הכניסה לפלוטוניון נסגרה.
הרומאים קראו למערת פלוטוניון "השער של פלוטו", והם סברו שזהו פתח אל העולם הבא. לפי האגדה, כל מי שנכנס פנימה לא יוצא בחיים - למעט כוהני הגאלי אשר התגוררו במתחם. ההיסטוריון היווני סטראבון תיאר אותה באחד הכתבים שלו: "חלל המערה מלא באדים וערפילים דחוסים כל כך עד שבקושי ניתן לראות את הקרקע. כל בעלי החיים שנכנסים אל תוך הפלוטוניון מוצאים את מותם באופן מידי". הוא הוסיף שהוא שחרר בתוך המערה כמה ציפורי דרור, אך כולן מתו מיד. תיאור זה תואם ממצאים ארכאולוגים של פגרי חיות בסמוך למערה, בעיקר ציפורים שנחנקו למוות. ראיות ארכאולוגיות מראות כי המזבח היה בשימוש של כוהני הגאלי עד למאה ה-4 לספירה. 200 שנים מאוחר יותר, האתר הושמד על ידי הנוצרים ומאוחר יותר נגרם נזק נוסף לפתח המערה כתוצאה מרעידות אדמה.
פרופ' הרדי פאנז, גאולוג מאוניברסיטת דויסבורג-אסן הגרמנית אשר מתמחה בפעילויות וולקניות, סבור כי התופעה מתחוללת בעקבות פעילות ערה מתחת לקרקע המערה. לטענתו, קיים סדק עמוק מתחת לאדמת האירפוליס אשר פולט כמויות גדולות של פחמן דו-חמצני שנאגר בשטח המערה. בדיקות שהתבצעו בפלוטוניון לאורך השנים גילו רמות גבוהות מן הרגיל של הגז הרעיל. יותר מזה, הם גילו כי הגז בפנים סמיך כל כך, עד שהוא יוצר מעין אגם בעומק של כ-40 ס"מ. לטענתו של פרופ' פאנז, הזמן המסוכן ביותר להיכנס אל תוך המערה הוא ממש לפני הזריחה, הזמן שבו הגז נמצא בריכוז הגבוה ביותר ויכול בקלות גם להרוג בן אדם בתוך דקה. פרופ' פאנז מסביר: "באותה תקופה, כוהני הגאלי נהגו להוביל פנימה את קורבנותיהם, לרוב שוורים ועיזים. בפנים, הם נהגו לעמוד על אבנים גבוהות, וכך למעשה הם יכלו להישאר במערה במשך 40 דקות מבלי לסכן את חייהם".
פאלקס-פארטיי

מפלגת העם היהודית (יידישע פאָלקספּארטיי או פאָלקס-פּארטיי) נוסדה באימפריה הרוסית לאחר הפוגרומים של שנת 1905, על ידי ההיסטוריון שמעון דובנוב וישראל אפרויקין. מפלגה זו השתתפה בכמה בחירות שנערכו בפולין ובליטא בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים.

מצע המפלגה

לפי משנתו של שמעון דובנוב, העם היהודי הוא לאום שעיקר ביטויו במישוריים הרוחניים והתרבותיים ועליו לשאוף להמשך קיומו הלאומי והתרבותי כאוטונומיה בתפוצות (כפי ששרד עד כה במהלך הגלות), ובהקשר המודרני בגרסה מודרנית וחילונית של ועד ארבע ארצות כפי שהיה בממלכת פולין-ליטא ההיסטורית. הדגש הלאומי היהודי איננו חייב להתבטא במישורים טריטוריאליים או היבדלות-פוליטית, אלא במישורים חברתיים של אוטונומיה תרבותית לאומית. בדומה לדגש של מפלגת הבונד (נציגת מעמד הפועלים, הפרולטריון) על שפת היידיש ותרבותה, ייצגה מפלגת היידישע פאלקס-פארטיי את מעמד הביניים היהודי, עם דגש דומה, אך הציגה כיוון אידאולוגי שונה במקצת. לפי דובנוב, התבוללות איננה תופעה טבעית; המאבק הפוליטי היהודי צריך להתמקד בהשגת אוטונומיה יהודית בקהילה, בשפה ובמערכת החינוך, אך בשונה מהבונד, אין הדגשה סוציאליסטית ברוח מלחמת המעמדות. זו הייתה מפלגה ליברלית בנושאי כלכלה, המחויבת לדמוקרטיה וחילון.

באוקראינה

במישור הפוליטי החוץ-יהודי התבטאה שאיפת הפאלקס-פארטיי, בהכרה תרבותית מצד השלטון הלא-יהודי, בצורה שתתבטא במינויו של נושא-משרה ממשלתית שידאג לאינטרסים התרבותיים של הלאום היהודי בחברה. ואכן, הפולקיסט יעקב זאב לצקי ('ברטולדי') שהיה קודם לכן חבר מפלגת הפועלים הציונית הסוציאליסטית, נתמנה שר לענייני יהודים ברפובליקה העממית של אוקראינה באפריל 1918, והחליף את נציג הפאראייניקטע משה זילברפארב. אחרי לצקי כיהן במשרה זו אברהם רבוצקי, נציג מפלגת פועלי ציון.

בפולין

המנגנון המפלגתי של פאלקס-פארטיי החל משנת 1916 בהכנות לבחירות העירוניות בעיר ורשה (שעדיין הייתה נתונה תחת כיבוש גרמני במלחמת העולם ה1). ואכן, המפלגה זכתה ל4 מושבים במועצת העיר, ביניהם נח פרילוצקי. פרילוצקי היה אחד ממייסדי בטאון המפלגה - וורשאווער טאגבלאט. הבטאון שינה לאחר מכן את שמו ל'דער מאמענט'. בשנת 1919 פרילוצקי נבחר גם לסיים, אך נאלץ לפרוש בשל בעיות ברישומו האזרחי. בשנים 1922–1927 כיהן נח פרילוצקי בסיים הפולני כנציג היחידי של המפלגה, מתוך 35 חברים יהודיים בפרלמנט כולו (25 מהם נציגי התנועה הציונית, ואף לא נציג אחד של הבונדיסטים). פרילוצקי נבחר ברשימה מאוחדת של חזית המיעוטים הלאומיים. מפלגת הפאלקס-פארטיי בפולין התפצלה בשנת 1927, בין הסניף הורשאי, בהנהגתו של פרילוצקי, ובין הסניף הוילנאי (אז הייתה וילנה עדיין חלק של פולין), בהנהגתו של ד"ר צמח שאבאד. הפלג הוילנאי היה עוין פחות אל הציונות, והדגיש עוד יותר את היידיש. נראה כי לאחר הפיצול, חלה נסיגה בפופולריות המפלגה, על אף ניסיון להחיותה בורשה בשנת 1935. בבחירות לקהילה היהודית העירונית בשנת 1936, זכתה המפלגה רק במושב יחיד מתוך 50 המושבים של הקהילה, ולעומתה זכה הבונד ב15 מושבים.
רדב"ז

ביוגרפיה

רבי דוד בן זמרא נולד בספרד בשנת ה'רל"ט (1479) למשפחה של תלמידי חכמים. בצעירותו למד אצל רבי יוסף סרגוסי. בזמן גירוש ספרד, בהיותו בן 13, נדדה משפחתו לפאס אשר במרוקו, ומשם לצפת ולירושלים. בשנת ה'רע"ג 1513, עקב המצוקה הכלכלית בירושלים והפרעות, עזב הרדב"ז את ירושלים ועבר למצרים לישיבת רבי יצחק הכהן שולאל, שם מונה לאב בית דין. אחרי כיבוש מצרים על ידי העות'מאנים (שנת 1517), מונה רדב"ז למנהיגה של יהדות מצרים. רדב"ז היה אב בית דין, ראש ישיבה, גבאי צדקה והאחראי לרכוש הציבורי של יהדות מצרים. הוא התפרנס מסחר בתבואה ובעורות, והצלחתו הרבה בכך הביאה לו עושר רב.
אחרי ארבעים שנות רבנות במצרים עזב הרדב"ז את קהילתו ותפקידו, וחזר לירושלים (בשנת ה'שי"ג; 1553 לערך), ומשם עקר לצפת, הואיל ולא הייתה לו שלווה בירושלים. הרדב"ז חי בצפת עשרים שנה ונפטר בשיבה טובה בכ"א בחשוון שנת ה'של"ד (1573), ונקבר בבית העלמין העתיק בצפת בחלקת האריז"ל.
יש המציינים שנים אחרות כתאריכי לידתו או פטירתו, כדי להתאימם למסורת המובאת בספר קורא הדורות לפיה נפטר הרדב"ז בגיל 110.
בשנת תשע"ו (2015) גילה ד"ר ניסן שריפי, עורך דין ומרצה למשפטים, את מקום קברו המדויק של הרדב"ז, וזאת לאחר מחקר מעמיק בו סקר ד"ר שריפי מקורות רבים, אשר הצביעו על העובדה, כי הרדב"ז נקבר מימינו של קבר רבי משה מטראני (המבי"ט), בחלקת קבר האר"י, אשר היה תלמידו במצרים. כך, בכ"א בחשוון תשע"ו נערכה הילולה ראשונה על קברו של הרדב"ז, וזאת לאחר למעלה ממאה שנה של היעלמות קברו עקב איתני הטבע (רעידות אדמה וסחף קרקעי) בשילוב עם שימור לקוי של בית הקברות העתיק בצפת.

פסיקותיו

הרדב"ז ביטל במצרים את השימוש במניין שטרות וקבע את המניין לבריאת העולם למולד בהר"ד (כלומר מולד חודש תשרי של השנה שקדמה לבריאת אדם יוצא ביום שני, שעה ה' ו- ר"ד חלקים), המניין הנהוג היום, כמניין רשמי ומחייב בעם ישראל. 
שתי פסיקות מפורסמות הרלוונטיות בימינו אלה נמצאו בכתביו. פסיקה אחת מתייחסת לדעתו כי ה'פלשים' באתיופיה הם יהודים לכל דבר ועניין. פסיקה נוספת היא בתשובה תרצ"א, שם הוא כותב באריכות על חצר הר הבית בזמנו, כותב על המסורת להיכנס להר הבית, על זיהוי ה'צכרה' שבכיפת הסלע כאבן השתייה שם היה קודש הקדשים של בית המקדש ומתיר את הכניסה למקומות המותרים בהר הבית.

תלמידיו

אחד מתלמידיו הידועים הוא רבי בצלאל אשכנזי, מחבר השיטה מקובצת. כמו כן מהריק"ש היה תלמידו, ואף האר"י למד אצלו במצרים.