google/wiki40b huggingface dataset:
בית השיטה

היסטוריה

ראשיתו של הקיבוץ בהתארגנות של קבוצות מבוגרי גימנסיה הרצליה בתל אביב ובית הספר הריאלי בחיפה, שהקימו ב-1928 את "קבוצת החוגים" בחדרה. כעבור זמן מה הצטרפו אליהם חברי "לגיון הצופים" שפרשו מתנועת הצופים בירושלים ובפתח תקווה. איחוד הקבוצות הביא להקמת תנועת הנוער "המחנות העולים", אולם הקבוצה שמרה על שמה, קבוצת החוגים. ב-1931, לאחר תקופת מעבר במחנה עבודה בכפר יחזקאל, החליטה קבוצת החוגים להצטרף לקיבוץ המאוחד והתיישבה במחנה זמני ליד מעין חרוד. שם התגבשה הקבוצה וקיבלה חיזוק משמעותי מבוגרי תנועות נוער חלוציות מגרמניה שהגיעו לאחרי שעברו הכשרה. ב-1935 נרכשו אדמות שאטה, והקיבוץ הקים עליהן את נקודת הקבע שלו, החל מט"ז כסלו תרצ"ז, 12 בדצמבר 1935. 
ב-1952 עבר הקיבוץ משבר, כאשר במהלך הפילוג בקיבוץ המאוחד עזבו אותו כמחצית מחבריו שהיו תומכי מפא"י, ומרביתם עברו לאיילת השחר. במקומם קלט הקיבוץ קבוצת חברים תומכי מפ"ם שהתפלגו מתל יוסף. 
במלחמת יום כיפור נפלו 11 מחברי הקיבוץ (מספר הנופלים הגדול ביותר בארץ ביחס לאוכלוסייה). בעקבות האבל הכבד ששרר בקיבוץ, חיברה  חברת הקיבוץ דורית צמרת את השיר "החיטה צומחת שוב". ב-1990 חיבר יאיר רוזנבלום, שהתגורר אז בקיבוץ, לחן מודרני לפיוט ונתנה תוקף לזכר הנופלים.
בבית השיטה ייסד חבר הקיבוץ, אריה בן-גוריון, את ארכיון החגים הקיבוצי, בו אסף ותיעד מאז שנות ה-30 של המאה ה-20 מידע רב אודות הדרכים שבהן ציינו הקיבוצים את חגי ישראל. בשנות ה-90 הוסב הארכיון ל"מכון שיטים", העוסק בפעילויות חינוכיות שונות בתחומי התרבות היהודית והציונית, עם דגש על ערכי החלוציות וההתיישבות.
קיבוץ בית השיטה משתייך לתנועה הקיבוצית והוא קיבוץ מתחדש (שעבר הפרטה).
שנת החא

שנת החא היא אחת מארבעה עשר סוגי השנים בלוח העברי הקבוע. שנה מסוג החא היא שנה המתחילה ביום חמישי (ה), היא חסרה (ח) ועל כן גם בחשוון וגם בכסלו יש רק 29 ימים, וחג הפסח חל ביום ראשון (א). שנה מסוג החא היא שנה מעוברת ומכילה שני חודשי אדר.
שנת החא היא אחת מסוגי השנים הנדירות ביותר והיא מתרחשת בערך ב-3.87% מהשנים, כלומר בממוצע אחת לכעשרים ושש שנים. אורך שנת החא היא 383 ימים ויש בה 55 שבתות. שנות ה'תשס"ה וה'תשס"ח היו שנים מסוג החא. לפי הלוחות שעל-פי החשבון, הפעם הבאה תהיה בשנת ה'תתי"ב.
מחלקת מדעי ההתנהגות (צה"ל)

מערך מדעי ההתנהגות ומרכז מדעי ההתנהגות (ממד"ה) הוא מערך מקצועי, הפרוס בכל זרועות ויחידות צה"ל, כאשר המחלקה שהיא הסמכות המקצועית שייכת לאגף כוח אדם (אכ"א) בצה"ל. יעוד המערך הוא ליישם ידע מתחומי הפסיכולוגיה והסוציולוגיה לטובת שיפור האפקטיביות של יחידות צה"ל ולטובת מיצוי וטיפוח המשאב האנושי. במערך משרתים אנשי מדעי ההתנהגות - פסיכולוגים וסוציולוגים שתפקידם הוא לפתח תשתיות ידע, באמצעות מחקרים וסקרים על נושאים שונים שקשורים להתנהגות ועמדות חיילי וקציני צה"ל ולתת תמונת מצב רלוונטית ועדכנית למפקדים. בין תפקידיו המגוונים של המערך: מיון ושיבוץ, מחקרי מוטיבציה, פיתוח מנהיגות, הערכת קצונה בכירה וייעוץ ארגוני. במערך ממד״ה משרתים יועצים ארגוניים (חלקם חוזרי שירות) עתודאים בתחומי מדעי ההתנהגות, קצינות מדעי ההתנהגות ומאבחנות מדעי ההתנהגות. היועצים הארגוניים כפופים למפקדים האג"מיים או מפקדי בסיסים ועד ראשי מחלקות, ראשי אגפים וזרועות במטרה לספק ייעוץ ארגוני וייעוץ אישי לטובת קידום מטרות צה"ל. המחלקה ממוקמת במחנה דורי. מחקריה ופרסומיה של המחלקה מסווגים בדרך כלל.
ראש מערך מדעי התנהגות כיום היא אל"ם ד"ר הדס מינקה-ברנד.
ממד"ה מחולקת לארבעה ענפים (פרקטיקות): ענף פיתוח וייעוץ ארגוני (פא"ר), ענף פיתוח מערכות מיון, ענף הערכת קצונה בכירה וענף מחקר. אלו מתקיימות בעיקר מבסיס המטה שבמחנה תל השומר. בנוסף, היא מנחה את דיסציפלינת פיתוח המנהיגות, שעיקר פעולותיה בבית הספר למנהיגות שבבית גולדמינץ נתניה.
כל ענף משמש הסמכות המקצועית, היחידה בתחומו, ליועצים במערך הפרוס ביחידות צה"ל והוא קובע את המדיניות והקווים המנחים על פי הם פועל המערך בתחומו.

היסטוריה

המחלקה הוקמה ב-1980 כיחידת המשך ליחידה לפסיכולוגיה צבאית, ומפקדה הראשון היה הפסיכולוג הראשי של צה"ל אלוף-משנה ראובן גל.

מיון

קציני מערך מדעי ההתנהגות קובעים את קריטריוני המיון האיכותי (קב"א, דפ"ר וכיוצא בזה) בגיוס לצה"ל. בין תפקידיו של המערך בתחום זה: לבנות, לפתח ולתחזק את המערכות המרכזיות למיון כוח אדם, ובהן מערכות המיון והשיבוץ הראשוני של מועמדים לשירות ביטחון; וכן לייעץ, לפקח ולבקר מקצועית את מערכות המיון של כוח האדם בצה"ל.

מחקרי מוטיבציה

המערך עורך בקביעות סקרים ומחקרים לבדיקת רמת המוטיבציה לשרת, המוכנות לשרת (סובייקטיבית ואובייקטיבית), מידת ההתמדה בשירות ועוד. תוצאות המחקרים מועברות גם למשרד החינוך ומאפשרות לזהות בעיות ועניינים הדורשים דגש או טיפול מיוחד ולשפר את התאמת התוכנית "הנכונות לשרת והמוכנות לצה"ל" שמפעיל המשרד ליעדיה. 
המערך הגדיר את המושג פעולות צבאיות לא-מלחמתיות (MOOTW- Military Operation Other Than War) בהקשר הישראלי, מונח שהיה בשימוש צבא ארצות הברית, לדּוֹקְטְרִינָה אשר מאפשרת להשתמש במשאבים צבאיים לפעולות מעבר ללחימה ממש.
גביע אוקיאניה לאומות

היסטוריה

טורניר זה הוקם בשנת 1973 כ"גביע אוקיאניה".  גרסה שנייה של הטורניר נערכה ב-1980, אך מאז הטורניר לא חודש.
בגרסה הראשונה של הטורניר, נבחרות שלא היו חברות בפיפ"א הורשו להשתתף בטורניר, לדוגמה ההיברידים החדשים שכונתה מאוחר יותר ונואטו אחרי שזכתה בעצמאות בשנת 1980.
ב-1996, הטורניר חודש בשמו החדש "גביע אוקיאניה לאומות" ושימש כטורניר מוקמות לגביע הקונפדרציות, משום שאוקיאניה הפכה באותה עת לחברה נפרדת בפיפ"א.
בשנת 2006 עזבה אוסטרליה את אוקיאניה ועברה ל- AFC ובשל כך לא תתחרה יותר בטורניר זה.

פורמט

בשלושת הטורנירים הראשונים, אוסטרליה וניו זילנד העפילו לטורניר הגמר באופן אוטומטי, בזמן שעשר הנבחרות האחרות התחרו בשלב מוקדמות.  גביע פולינזיה וגביע מלנזיה, שימשו כל אחד מהם כשלבי מוקדמות לטורניר והכילו כל אחד מהם, חמש נבחרות לפי מיקומן הגאוגרפי, כאשר הזוכות העפילו לטורניר הגמר מול ניו זילנד ואוסטרליה.  יש לציין ששיטת החלוקה לפולינזיה ומלנזיה נערכה אך ורק על פי מיקומן הגאוגרפי של הנבחרות ולא לפי דירוגן.
בשל הקשיים בניהול, ולאחר מכן הביטול של הגביע המלנזי, ולאחר מכן הגביע הפולינזי, הפורמט של הטורניר השתנה ב-2002. שיטת הדירוג של פיפ"א ולפיה 12 הנבחרות דורגו לפי מיקומן בדירוג פיפ"א כאשר שש הנבחרות החלשות ביותר בדירוג זה נאלצו לעבור טורניר מוקדמות, כאשר שתי הנבחרות המצליחות ביותר בטורניר המוקדם השתתפו בטורניר הגמר שהכיל את שש הנבחרות החזקות יותר.  טורניר הגמר נערך בשני שלבי-בתים של ארבע נבחרות כאשר ממנו עלו קבוצות לחצי-גמר ולבסוף לגמר.
ב-2004, הפורמט שונה פעם נוספת, כשהוחזר לצורה בה נוהל ב-2000 כאשר נערכו שני שלבי מוקדמות במקביל, בכל אחד מהם חמש נבחרות כאשר שתי המובילות מכל בית העפילו לטורניר הגמר מול ניו זילנד ואוסטרליה, שנערך בצורת שלב בתים בן שש נבחרות ונערך משחק גמר בין שתי הנבחרות המובילות בתום שלב-בתים זה.
בטורניר 2008 שונה הפורמט באופן אחר. טורניר הכדורגל של משחקי האוקיינוס השקט הדרומי שימש כטורניר מוקדמות, כאשר שלוש המובילות (זוכה, סגנית ומקום שלישי) העפילו לטורניר הגמר, בו השתתפה  ניו זילנד ונערך בצורת שלב-בתים שהזוכה בו, למעט הכתרתה כ"אלופת אוקיאניה לאומות", גם הוכתרה כ"אלופת מוקדמות מונדיאל 2010 באוקיאניה" והתחרתה מול קבוצה מאסיה על מקום במונדיאל 2010.
בטורניר 2012 שוב שונה הפורמט. טורניר הכדורגל של משחקי האוקיינוס השקט הדרומי הפסיק לשמש כטורניר מוקדמות. 4 הנבחרות בעלות הניקוד הנמוך ביותר באוקיאנה מתחרות ביניהן במשחקי בית וחוץ והמנצחת מצטרפת לשאר 7 הנבחרות של אוקיאנה. 8 הנבחרות משחקות ב 2 בתים ו-2 הנבחרות במקום הראשון והשני בכל בית מעפילות לשלב חצי הגמר. המנצחת של הטורניר, טהיטי השתתפה בגביע הקונפדרציות ו-4  הנבחרות שהגיעו לשלב חצי הגמר מתחרות ביניהן במשחקי בית וחוץ והמנצחת, ניו זילנד תתחרה במשחק פלייאוף מול קבוצה מיבשת אחרת על כרטיס למשחקי הגביע העולמי בכדורגל.
אליעזר גורדון

תולדות חייו

נולד בכפר צירניאן הסמוך לעיירה סוייר שבפלך וילנה, לאברהם שמואל גורדון, תלמיד רבי חיים מוולוז'ין שהתפרנס ממסחר ביין. למד בתלמוד תורה בעיירה סמרגון הסמוכה. נשלח לישיבה בעיירה שבזרצ'ה פרוור של ווילנה. לאחר מכן למד בקובנה בבית מדרשו של הרב ישראל מסלנט. בגיל 15 מינהו הרב ישראל להגיד שיעור ביאורים ברי"ף בפני התלמידים.
בשנת תרט"ז (1856) נשא לאשה את בתו של הרב אברהם יצחק נבייזר שהיה מורה צדק בקובנה. לאחר נישואיו התגורר בקובנה ובמהלך שהותו שם קיבל הצעות לכהונת רבנות קהילות אלקסוט (פרוור של קובנה) ואיישישוק וסירב. בשנת ה'תרל"ד (1874) התמנה לרבה של סלובודקה ובאותו יום נפטר חמיו והוא התמנה במקביל למורה צדק של קובנה. לאחר חצי שנה התמנה לרבה של קלם, ובה הקים ישיבה לתלמידים מבוגרים. בשנת תרמ"א נתקבל כרבה של העיר טלז, ובנוסף קיבל לידיו את הנהגת הישיבה שהוקמה עוד קודם לכן. תחת הנהגתו גדלה והתפתחה ישיבה זו.
בשנת תר"ע (1910) נסע ללונדון על מנת לאסוף כספים עבור בניין הישיבה שנשרף זמן מה לפני כן, ונפטר שם. נקבר בלונדון. אלפים ובראשם כל רבני לונדון ליוו אותו בדרכו האחרונה בלוויה שטרם נראתה כמותה בלונדון.

דרך לימודו והנהגתו

הרב גורדון ריכז את עיקר מאמציו בתפקידו כראש ישיבה. מסופר שבעת שלמד עם תלמידיו שכח מצורכי הנהגת העיר שבה שימש כרב, גם כאשר היו דחופים.
נודע כאחד מאבות "שיטת ההבנה" בלימוד הגמרא, אשר התרכזה בהבנת היסודות והסברות בסוגיות התלמוד. התמקד בלימוד ספרי הראשונים, הרמב"ן, הרשב"א והריטב"א וקצת מן האחרונים שאחזו בשיטת ההבנה כקצות החושן, נתיבות המשפט ורבי עקיבא איגר.
הרב גורדון היה הראשון שנתן שיעורים לפי נושאים ולא על סדר הגמרא.
התייחס בחיבה רבה כלפי תלמידיו דרש בפני בני העיר טלז על חשיבות כבודם של בחורי הישיבה.
נהג לדקדק בדברי הראשונים עד הש"ך והמגן אברהם, ועד בכלל, ומעולם לא פקפק בהם. על האחרונים חלק לעיתים, מלבד על רבי עקיבא איגר.
הרב גורדון חילק את ישיבתו לארבע כיתות שנקראו "שיעורים" לפי ידיעותיהם גילם וכישרונותיהם. תלמידים מצטיינים עלו במהירות לשיעור גבוה יותר. לאחר שעבר תלמיד דרך כל ארבעת השיעורים היה נכנס לשיעורו של הרב גורדון. מלבד היכולת ללמד כל קבוצת תלמידים לפי רמתה, המריצה מערכת זו את התלמידים להצטיין כדי לעלות לשיעור גבוה יותר. בין הר"מים היו חתנו הרב יוסף יהודה לייב בלוך והרב שמעון שקאפ.
הרב גורדון הדגיש את חשיבות המשא ומתן בין הרב והתלמיד במהלך השיעור ודרש מתלמידיו להשתתף במשא ומתן זה, שבו הייתה נמדדת רמת התלמיד. הוא בלט בהתלהבותו בשעת הלימוד, ופעם שבר את אצבעו של תלמידו הרב יוסף שלמה כהנמן, ללא שימת לב.
מאות תלמידים הגיעו לישיבה, מרוסיה, פולין ועוד.

צאצאיו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  וכן לא מצוינות בנותיו.
בנו: שמואל גורדון. חתניו: הרב יוסף יהודה לייב בלוך, הרב יצחק אייזיק הירשוביץ, הרב זלמן סורוצקין.

ספריו

לאחר מותו פורסמו תשובותיו בספר תשובות רבי אליעזר. בסוף הכרך השני מופיעים מעט מחידושיו על מסכתות הש"ס.
רמות פולין

היסטוריה

תכנון השכונה החל בשנת 1974 על ידי האדריכל צבי הקר ובנייתה החלה בסוף 1976 ביוזמת משרד הבינוי והשיכון וכולל פולין, במטרה להקל על מצוקת הדיור של הכולל בשכונת בתי ורשה הקטנה והצפופה. העיצוב יוצא הדופן של השכונה הוצג בתערוכה במוזיאון ישראל עוד לפני שנבנתה. הקר עבד על התכנון בשיתוף פעולה עם אנשי הכולל, שהסכימו לגר בדירות למרות העיצוב הלא שגרתי, מאחר שמחירם היה נמוך. השכונה נבנתה בבנייה טרומית על ידי חברת אשטרום. לאחר המהפך עליית הליכוד לשלטון, החליט שר השיכון החדש גדעון פת להפסיק את הפרויקט ושאר המבנים בשכונה לא נבנו לפי העיצוב המקורי של הקר.   
עם השנים ניסו הדיירים לעקוף את חוסר הנוחות על ידי תוספות בנייה שריבעו את הצורה המחומשת, ונכון לשנת 2011 לא נותר בה בניין אחד במצבו המקורי. כיום בשכונת רמות מקודמת תוכנית פינוי בינוי המיועדת לאוכלוסייה החרדית. התוכנית משתרעת על שטח של כ-60 דונם, במסגרתה ייהרסו 316 יחידות דיור ב-11 בניינים לטובת 1,000 יחידות דיור חדשות. השכונה ייצגה את ישראל בתערוכה "הוספות: אדריכלות על רצף הזמן", בביאנלה לאדריכלות בוונציה בשנת 2008.‫
נורית בנאי קורן

ביוגרפיה

בנאי-קורן היא בוגרת מגמת משחק באוניברסיטת תל אביב. היא שיחקה בתיאטרון יידיש במחזות "חלום גולדפאדן", "שישי חומש"; בתיאטרון הקאמרי במחזה "היי רימונה"; בתיאטרון ארצי לנוער, ובהפקות של "נאוה הפקות", "חני הפקות". 
קורן השתתפה בסדרת הסיטקום "סטרייט ולעניין" המבוססת על סדרת הסיטקום האמריקאים "שלושה בדירה אחת". בשנת 2002 שיחקה בסרט אבא שחור לבן.
קורן דיבבה סדרות טלוויזיה וסרטים, בהם את גיבורת העל וונדר וומן בסדרות "ליגת הצדק", ב"דיג'ימון" את אימפמון בעונה ה-3 וראנאמון בעונה ה-4, את רוז' העטלפה ב"סוניק X", את שארלוט העכבישה ב"חוות הקסמים" ואת קרילה ב"גיבור על נמלים"; בסדרות "פיטר פן", "פוקימון", "בובספוג מכנסמרובע גברת פאף" (החל מהעונה ה-4), "טוקיו מיו מיו", "חברים בחווה בסי", "רובוטריקים סייברטרון", "בראץ", וגם את סאוור האמא הקנגורו בסרט "הורטון שומע מישהו". דיבבה את האמא בתפוס ת'פטיש דיבבה את דיג'יי טאנר פולר צער גידול בנות  הדור הבא 
]].
קורן גם דיבבה את הדמות אלי בסרטים עידן הקרח 2: נמסים מצחוק, עידן הקרח 3: עלייתם של הדינוזאורים, עידן הקרח 4: יבשת בתנועה ועידן הקרח 5: מסלול התנגשות ובסרט לילי המכשפה הדרקון וספר הקסמים.
בשנת 2004 סיימה לימודי פסיכודרמה בשלוחת אוניברסיטת לסלי בישראל.
כיום קורן מביימת ומשחקת בסדרות דיבוב, מטפלת בפסיכודרמה, ומעבירה את קורס הדיבוב של אולפני N.L.S.

חיים אישיים

נשואה ואם ל-3 בנות.
מבצע מטאטא

מבצע מטאטא היה חלק ממבצע יפתח בגליל העליון המזרחי במלחמת העצמאות. המבצע נערך בתחילת מאי 1948 באזור שבין הכנרת לעמק החולה, ואילץ את השבטים הבדואים באזור לחצות את הירדן לסוריה. בעקבות המבצע חובר הגליל העליון לתחתון והתאפשרה תחבורה חופשית אליו וממנו.

רקע

החל מסוף אפריל 1948 החלו כוחות ההגנה לבצע את תוכנית ד' גם באזור הגליל העליון המזרחי. הרעיון מאחורי התוכנית היה מעבר מאסטרטגיה הגנתית לאסטרטגיה התקפית ויצירת רצף טריטוריאלי יהודי בשטח שהוכר כמדינה היהודית על פי תוכנית החלוקה, והיערכות לקראת פלישת צבאות ערב הצפויה ב-15 במאי, לאחר עזיבת הבריטים את הארץ. 
בעקבות התעצמות הלחימה בגליל וכישלון שתי ההתקפות הראשונות על מצודת המשטרה נבי יושע נשלח יגאל אלון מהמטכ"ל צפונה כדי לבחון את המצב. המלצותיו הביאו להחלטה על מבצע יפתח, אשר נוהל בפיקודו, שמטרתו הייתה להשתלט על הגבול הצפוני המזרחי ממטולה ועד הכנרת, ולמנוע חדירת לוחמים דרך הגבול שהיה למעשה פרוץ. באזור שכנו עשרות כפרים ערבים בנוסף לערביי העיר צפת. כדי לאפשר תנועה חופשית בצירי התנועה החליט אלון בשלב ראשון לפעול נגד הבדואים ממזרח לכביש ט'בחה-ראש פינה שבמשך חודשים התנכלו לתחבורה היהודית שעברה באזורם. לדברי בני מוריס אלון החליט שהדרך הטובה ביותר לחסימת גבול הצפון המזרחי היא על ידי טיהור השטח שממערב לו מכל הלוחמים והאזרחים הערבים. 
בסוף אפריל התפנו רוב הכפריים מצפון וממזרח לראש פינה בהוראת הכוחות הערביים וקצינים סוריים. בכפרים נשארו רק הגברים ולוחמים ערביים. ב-1 במאי נכבשו ביריה ועין זיתים. בליל ה-2 במאי ירו כוחות פלמ"ח כמה מטחים של פצצות מרגמה לעבר כפרים מצפון לראש פינה שהטרידו את התחבורה היהודית ובעקבות כך החלה בריחה מהכפרים.

סדר הכוחות למבצע

בסוף אפריל פעלו בגליל העליון שני גדודים של ההגנה: הגדוד השלישי של הפלמ"ח וגדוד 11 של חטיבת גולני. לצורך מבצע יפתח הוזעק גם הגדוד הראשון של הפלמ"ח, אשר פעל עד אז באזורי הגליל המערבי ועמק יזרעאל, אל הגליל העליון המזרחי. כיוון שהדרך אל הגליל העליון עברה אז רק בכביש טבריה-ראש פינה, 'נוצל' מעברו של הגדוד הראשון לצורך הקצאתו כגרעין הכוח המיועד למבצע מטאטא. הגדוד תוגבר גם במחלקה מגדוד 11 ובשתי מחלקות של חטיבת אלכסנדרוני.

המבצע ותוצאותיו

ב-4 במאי נערך מבצע מטאטא במטרה להרחיק את הבדואים בשטח המשתרע בין כביש טבריה-ראש פינה במערב עד לירדן במזרח. מטרות המבצע הוגדרו: "חיסול בסיסי האויב המחבל ומטריד את התחבורה בגליל, הריסת נקודות היאחזות לכוחות פולשים ממזרח, חיבור הגליל התחתון והעליון ברצועה רחבה ובטוחה יחסית [של שטח יהודי רצוף]". 
למבצע קדמה הרעשת מרגמות, ועם התקרבות לוחמי הגדוד הראשון של הפלמ"ח נמלטו הערבים מזרחה. לטענת הסורים מדובר היה בכ-2,000 איש בני השבטים ערב אל-שמלינה באזור שפך הירדן לכנרת, ערב אל-סמכיה ערב אל-סויאד וערב אל-זנגריה בירדן ההררי. בני שבט ערב אל-הייב בכפר טובא שגילו עמדה אוהדת ליישוב היהודי ואף נלחמו לצידו במסגרת הפלהיב לא נפגעו. למחרת פוצצה יחידת ההנדסה של הפלמ"ח עשרות בתים בזנגריה ובכפרים נוספים.   
כתוצאה מהמבצע חובר הגליל העליון אל שאר חלקי הארץ ונתאפשרה תחבורה חופשית אליו וממנו, ללא צורך בנסיעה בשיירות מאובטחות. לדברי יגאל אלון למבצע הייתה "השפעה פסיכולוגית עצומה" על ערביי צפת ועמק החולה שנותקו מסוריה, וסלל את הדרך לכיבושם.
נ.ב. החתול שלך מת!

תקציר העלילה

לאחר שננטש על ידי חברתו בערב הסילבסטר, ועדיין לא מודע לכך שהחתול האהוב שלו בובי סיל מת בבית חולים וטרינרי, השחקן הניו יורקי האבוד ג'ימי זול מרגיש מדוכא ולא יציב כשהוא נתקל בויטו, עבריין הפורץ לדירתו. ג'ימי הזועם מכה את הזר עד לאובדן הכרה וקושר אותו לכיור המטבח שלו. ג'ימי מתחיל לענות את השבוי המבועת שלו; עם זאת, עד מהרה הזוג הלא צפוי מקים ברית מסוימת. ויטו מספר לג'ימי שפעם היה נשוי, אך אשתו עזבה אותו לאחר שגילתה שהוא הומו, ולקחה איתה את הילדה שלהם. ג'ימי מתחיל לפקפק בזהות המינית של עצמו, ככל שמערכת היחסים שלו עם ויטו מתפתחת, ומקבלת מימד הומוארוטי. הוא מחליט להשתמש באסיר שלו על מנת לנקום באהובתו לשעבר קייט, ובסופו של דבר השניים, ג'ימי וויטו, כעת עובדים כצוות, מוכרים חבילת סמים גנובה ובורחים יחד.

מקורות

בספרו הביוגרפי אודות ג'יימס קירקווד Ponies & Rainbows, משרטט המחבר שון איגן את מקורותיו של המחזה, אשר שורשיו בסדרה של פריצות בדירתו של קירקווד בניו יורק, ברחוב 58 מערב. הספר כולל תצלום של ג'ינו מרינו, חבר ומאהב של קירקווד, שעל פי איגן - עליו מבוססת דמותו של ויטו.

הפקת ברודוויי המקורית 1975

לאחר חמש הצגות הרצה, התקיים ערב הבכורה הרשמי של ההצגה בברודוויי ב-7 באפריל 1975. ההצגה, בבימויה של ויויאן מטלון, הועלתה 16 פעמים בתיאטרון על שם ג'ון גולדן. צוות השחקנים המקורי כלל את קיר דוליי, טוני מוסנטה וג'ניפר וורן. על מחזה זה, קירקווד היה מועמד לפרס Drama Desk בקטגוריית המחזה החדש הטוב ביותר, ומונטה היה מועמד לפרס Drama Desk בקטגוריית השחקן הטוב ביותר.
לאחר שנעשו מספר שינויים במחזה בראשית שנות ה-80, המחזה הועלה מחדש בתיאטרון Circle in the Square שבאוף ברודוויי.

מקסיקו

במקסיקו, המחזה הזה הועלה לראשונה בשנת 1983, תחת השם "P.D. Tu gato ha muerto", בכיכובם של מנואל אוג'דה בתפקיד ג'ימי והומברטו זוריטה בתפקיד אדי. המחזה הוצג שוב בין השנים 1997–2000, בכיכובו של אוטו סירגו בתפקיד ג'ימי. את דמותו של אדי גילמו לאורך השנים מספר שחקנים, בהם הקטור סוברון, חואן סולר, חאווייר אורטיז, הקטור סוארז גומיז, חבייר פוזה וסבסטיאן רולי. המחזה הוצג במספר ערים ברחבי ארצות הברית עם חואן סולר כחלק מצוות השחקנים.

ברזיל

בשנת 2004 המחזה הועלה בסאו פאולו, תחת השם "P.S.: Seu Gato Morreu", בבימויו של ג'רבס הומן דה מלו, כשאת דמותו של ג'ימי גילם טקו טברס, שהפיק ותרגם המחזה לפורטוגזית. את דמותה של קייט גילמה פולה פיקרלי. את דמויותיהם של ויטו ופרד גילמו לואיס ארוג'ו ואדוארדו אסטרלה, בהתאמה.

גרמניה

ההפקה הגרמנית הראשונה של המחזה הועלתה ב-29 בינואר 2011 בברלין, על בימת תיאטרון "Jüdisches Theater Bimah", בבימויו של תומאס מאול. בעוד תפקידיהם של ויטו (בגילומו של מרקוס ריקסינגר) ובת-זוגו של ג'ימי קייט (קתרין סטפן) נלקחו מתוך המחזה המקורי כפי שהם, דמותו של ג'ימי זול שונתה להיות אישה: ג'ני זולא (יסמין סטק), ובכך הופכת את מערכת היחסים של דמות זו עם זו של קייט ללסבית.
אברהם אדן

תולדות חייו

אברהם אדן (אידלסון) נולד בכפר גלעדי בשנת 1926, והוא בוגר תיכון חדש בתל אביב. התגייס לפלמ"ח ב-1943 במסגרת הכשרה של השומר הצעיר ושימש כמדריך ספורט. בפלמ"ח זכה לכינוי "ברן" על שם המקלע ברן שהיה בשימוש הלוחמים. השתתף במבצע שחרור המעפילים ממחנה המעצר בעתלית. היה ממייסדי הקיבוץ דנגור (נירים). שימש מפקד אזורי של אזור הנגב הדרום-מערבי. 
במלחמת העצמאות היה בתחילה מפקד פלוגה בגדוד השמיני, בחטיבת הנגב של הפלמ"ח, ועסק בעיקר בהגנה על יישובי הנגב ובאבטחת צינור המים ליישובים אלו. לאחר מכן עבר להיות מפקד פלוגה בגדוד השביעי (גם הוא בחטיבת הנגב) ונטל חלק במבצעי החטיבה ובין היתר במבצע חורב. במהלך מבצע זה כבשה פלוגתו, שכללה מספר רב של לוחמי גח"ל, את מתחם אום כתף, מוצב שהשתרע לאורך של 3.5 קילומטר, במהלך קרב קשה שנמשך במשך לילה שלם, וכלל שורה של הסתערויות על המתחם המצרי. בהתאם לתוכנית שהגה מפקד הגדוד התשיעי של חטיבת הנגב חיים בר-לב, הצליחה הפלוגה בפיקוד אדן לכבוש את המוצב, לאחר שהפתיעה את מגיניו ותקפה את המוצב מכיוון המצוק שנחשב בלתי עביר. מאוחר יותר (ב-1979), כתב אדן כי היה זה "הקרב הקשה ביותר שהייתי נתון בו" (במלחמת העצמאות). בסיום מבצע עובדה הגיעה הפלוגה בפיקודו ראשונה לאום רשרש והוא הניף את דגל הדיו. אחרי המלחמה עבר לחיל השריון. 
בשנים 1952–1956 פרש מהצבא וחזר לקיבוץ נירים. עם שובו לצה"ל היה למפקד גדוד 82, שבמבצע קדש כבש את אבו עגילה וסכר הרואיפה. ב-1957 עבר קורס שריון מתקדם בבית הספר לשריון של צבא ארצות הברית. שירת כקצין אג"ם של גייסות השריון, מפקד חטיבה 60 וב-1960 מונה למפקד חטיבה 7. בהמשך שירת כמפקד בית הספר לשריון במחנה ג'וליס. במלחמת ששת הימים היה סגן מפקד אוגדה 31 בפיקודו של אברהם יפה. ב-1968 הקים את מפקדת הכוחות המשוריינים בסיני, היא עוצבת סיני. במרץ 1969 הועלה לדרגת אלוף וקיבל את הפיקוד על גייסות השריון. 
במלחמת יום הכיפורים היה אדן מפקד עוצבת הפלדה בחזית סיני. האוגדה הובילה את מתקפת הנגד הפיקודית ב-8 באוקטובר והאבדות הכבדות שספגה הביאו להפסקת מתקפה כושלת זו. בין 9 ו-14 באוקטובר בלמה האוגדה התקפות מצריות בגזרה הצפונית. במסגרת מבצע אבירי לב צלחה האוגדה את תעלת סואץ דרך ראש הגשר שנתפס ואובטח על ידי אוגדה 143 של האלוף אריאל שרון. בדרכה אל ראש הגשר חילצה וריכזה עוצבת הפלדה דוברות יוניפלוט שנעזבו מאחור על ידי אוגדת שרון וכן תיקנה את גשר הגלילים שניזוק ונעזב במהלך גרירתו. תוך כדי לחימה בחווה הסינית העבירה האוגדה חלק מהדוברות שאפשרו לגשר בין שתי גדות התעלה. כמו כן השמידה האוגדה במארב אוגדתי את חטיבה 25, חטיבת טנקי T-62 מצרית. בלילה שבין 17-18 באוקטובר צלחה האוגדה את התעלה על גשר היוניפלוט שהקימו כוחות מאוגדת שרון. העובדה שראש הגשר נתפס על ידי אוגדת שרון בליל 15-16 באוקטובר ואוגדת אדן צלחה רק בליל 17-18 באוקטובר היוותה עילה לחילופי האשמות קשות בין מפקדי צה"ל. בין 23-18 באוקטובר התקדמה האוגדה בסדרת קרבות עד לכיתור הארמייה השלישית של מצרים. אירוע בולט בשלב זה היה כניסת כוחות מהאוגדה לעיר סואץ, כניסה שהתפתחה לקרב קשה, לוותה באבידות קשות וגררה ביקורת קשה גם היא. 
אחרי המלחמה, כיוון שהאלוף המיועד (יקותיאל אדם) היה מנוע זמנית מלהיכנס לתפקיד מפקד פיקוד הדרום, התמנה אדן למפקד הפיקוד בין החודשים ינואר-יולי 1974. בשנת 1974 מונה לנספח צה"ל בוושינגטון, ולאחר מכן השתחרר מצה"ל.
בשנים 1984-1993 היה אדן מבקר משרד המשטרה. בשנת 1993 יצא לגמלאות.
בשנים האחרונות היה אדן חבר בתנועה לאיכות השלטון ובמועצה לשלום ולביטחון.
נפטר ב-28 בספטמבר 2012 בביתו ברמת השרון, לאחר מאבק במחלה קשה, כשהוא בן 85.
אינדקס מילר

בקריסטלוגרפיה, אינדקס מילר הוא שיטת סימון המשמשת לתיאור מישורים וכיוונים בסריג של גביש. הסימון קרוי על-שמו של המינרלוג ויליאם האלוס מילר.
כדי לתאר באופן חד-משמעי סריג תלת-ממדי, יש לקבוע את נקודת הראשית, ואז לבחור לסריג בסיס. הבסיס כולל שלוש נקודות במרחב, והחצים המוליכים מן הראשית לנקודות אלה הם וקטורי השריג, . כל נקודה של הסריג אפשר להציג, באופן יחיד, כצירוף ליניארי , כאשר המקדמים  הם מספרים שלמים. הסימון  מתייחס לישר העובר דרך הראשית ודרך הנקודה x לעיל, וכולל, לפיכך, גם את נקודות הסריג , וכן את .
כדי לאתר את הישר  על הסריג, יש לדעת מהם וקטורי הבסיס שנבחרו. בדרך כלל בוחרים בסיס פרימיטיבי; עם זאת, כאשר מדובר בסריגים קובייתיים, מקובל לבחור בסיס אורתוגונלי, שבו הווקטורים מאונכים זה לזה, למרות שביחס לבסיס כזה יש נקודות בעלות מקדמים הרחוקים כדי 1/2 ממספר שלם. ניתן להבטיח שהמקדמים באינדקס מילר יהיו תמיד שלמים וזרים הדדית, משום שהישר תלוי רק ביחסים שבין המקדמים; כך גם עבור הסימונים הנוספים, המתוארים להלן.
הביטוי  (סוגריים עגולים, במקום מרובעים) מתאר מישור. באופן פורמלי, זהו מישור האפסים של הפונקציונל , כאשר  הם הפונקציונלים הבסיסיים, המוגדרים על ידי , כאשר  היא הדלתא של קרונקר. במכפלה הפנימית של הסריג, זהו המישור המאונך לווקטור x; הוא כולל את כל הנקודות  שמקדמיהן מקיימים את המשוואה . באינדקס מילר מקובל לכתוב  במקום , כאשר a מספר חיובי. כך למשל,  מייצג את המישור הנפרש על ידי הווקטורים  ו- .
בנוסף לסימון שהוצג לעיל, מקובל להשתמש בסימון  כדי לייצג את כל המישורים המתקבלים מ-  על ידי פעולת חבורת הסימטריות של הסריג; בדומה,  מתייחס לכל הישרים המתקבלים על ידי סימטריות מ- .

ישרים ומישורים בגביש

הישרים והמישורים בסריג הם אמנם פיקטיביים (שהרי האטומים בגביש אינם מחוברים זה לזה במוטות קטנים), אולם לצפיפות האטומים במישור יש חשיבות מרובה בנוגע לתכונות הפיזיקליות של הגביש. בין אלה, אפשר למנות את התכונות האופטיות, את תכונות ההולכה, הריאקטיביות, מישורי השבירה, ועוד.
גדעון רכבי

ביוגרפיה

גדעון רכבי נולד בתל אביב בשנת 1953 בשם גדעון פורמן. בנעוריו למד בתיכון חדש בתל אביב  ושאף ללמוד מתמטיקה ופיזיקה. הוא שינה את בחירתו המקצועית אחרי שכקצין בצה"ל נפצע במלחמת יום כיפור וטופל תקופה ארוכה בבתי חולים, כולל בית החולים שיבא בתל השומר.
הוא נרשם ללימודי רפואה באוניברסיטת תל אביב וסיים את התואר דוקטור ברפואה בשנת 1981. הוא התמחה ברפואת ילדים ואחר כך תחת הדרכתה של ברכה רמות עשה התמחות-על בהמטולוגיה ואונקולוגיה. 
עשה סטאז' בבית החולים העמק בעפולה והיה תלמידו של פרופ צבי שפירר בתחום רפואת הילדים. בשנת 1987 תחת הדרכת הפרופ' דוד גבעול במכון ויצמן למדע ברחובות הוא סיים עבודת דוקטורט בתחום חקר מנגנון הפעלת הגנים האונקוגנים על ידי יסודות גנטיים ניידים.  בשנת 1990 התמנה לפרופסור חבר וב-1996 כפרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב
בשנים 1996-1991 כיהן רכבי כראש המחלקה להמטולוגיה בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב. בשנים 2001-2007  הוא עמד בראש המרכז לחקר הביולוגיה של הסרטן באוניברסיטת תל אביב. בשנים 2002-1992 הוא כיהן כראש המחלקה להמטולוגיה ואונקולוגיה של ילדים ולהשתלות מח עצם במרכז הרפואי שבא,  
ב-1999 פרופ' רכבי הקים את היחידה לגנומיקת הסרטן בבית החולים שיבא. 
כמו כן הוא הקים את המרכז לחקר הסרטן ואת המכון ווהל לרפואה טרנסלציונלית. 
בשנת 2003 הוא ייסד והתחיל לנהל את המרכז לחקר הסרטן, את היחידה לגנומיקת הסרטן בבית החולים תל השומר. 
ב-2013 הוא הקים מרכז לרפואה אישית מבוססת גנים במרכז הרפואי שיבא.
בשנת 2002 הקים רכבי את המעון "מריון ואלי ויזל" לרפואה תומכת והוספיס לילדים חולי סרטן.

פעילות

רכבי כתב כ-500 מאמרים בתחום המדע והמחקר.
במחקריו התמקד גדעון רכבי במיוחד באפיגנטיקה - זיהוי תפקידם של אלמנטים גנטיים ניידים (transposable) בהפעלת אונקוגנים ובפענוח שינויים נרחבים ברצפי הטרנסקריפטום האנושי על ידי עריכת רנ"א ומתילציית רנ"א , בבקרת ביטוי הגנים וגורל הגנים. הוא גילה, בין השאר, סוג חדש של בקרה גנטית על ידי שינוי רנ"א באמצעות מתילציית m6A.
רכבי נשוי לד"ר קרן רכבי, רופאת משפחה, ואב לשלושה  בנים - עודד - פרופסור חבר באוניברסיטת תל אביב, נוירוביולוג ואמן, ארז ויואב - רופאים וחוקרים

לקריאה נוספת

עדי להב - ראיון עם פרופ' גידי רכבי "הקדשתי את רוב זמני לרפואה קלינית - אך הצלחתי לעסוק גם במחקר" - ב"זמן רפואה" אוגוסט-ספטמבר 2008
עמ' 48-46