דקדוק גרמני

אף על פי שכמה מן המאפיינים של הדקדוק הגרמני, כמו למשל תהליך תצורת הפועל, דומים למקביליהם בשפה האנגלית, הדקדוק הגרמני נבדל מזה האנגלי בכך שיש בו, בין השאר, התייחסות מרכזית יותר ליחסות ולמין דקדוקי, ומבנה משפט מחייב לפיו הפועל השני (בפעלים מורכבים) בא בסוף המשפט במשפטים שלמים (V2 word order).
השפה הגרמנית שמרה על רבות מן ההבחנות הדקדוקיות ששפות גרמאניות אחרות איבדו בחלקן או במלואן. כמו כן, ישנם שלושה מינים דקדוקיים וארבע יחסות בשפה, והפעלים בה מוטים בהתאם לגוף ולמספר. בהתאם לכך, יש בה הטיות רבות יותר מאשר לשפה האנגלית, והיא משתמשת ביותר מוספיות. לדוגמה, בהשוואה לסיומת s- שמתווספת לפעלים בגוף שלישי יחיד בהווה באנגלית, רוב הפעלים הגרמניים משתמשים בארבע מוספיות לשם הטייתם של פעלים בהווה: סיומת e- בשביל גוף ראשון יחיד, st- בשביל גוף שני יחיד, t- בשביל גוף שלישי יחיד וגוף שני ברבים ו־en- בשביל הרבים בגוף ראשון ושלישי.
בהתאם להבחנות השונות במין וביחסות, לתוויות בשפה יותר צורות אפשריות. בנוסף לכך, ישנן כמה תוויות שמתחברות עם מילות יחס.
המספרים דומים לאלה שבשאר השפות הגרמאניות. שלא כמו באנגלית, בשוודית ובנורווגית, מספר היחידות ממוקם לפני מספר העשרות, בדומה למה שקורה בדנית, בהולנדית ובפריזית.

שמות עצם

לכל שם עצם בגרמנית – למעט אלה שמופיעים רק בצורת הרבים – יש לפחות אחד משלושה מינים דקדוקיים: זכר, נקבה, נייטרלי. שמות עצם בשפה מוטים בהתאם ליחסה ולמספר הדקדוקי (יחיד, רבים). בגרמנית, כל שמות העצם מתחילים באות גדולה.

יחסת הקניין (או השייכות)

כיום, השימוש ביחסת הקניין הוא נדיר יחסית בשפה הדבורה, שכן דוברי השפה משתמשים ביחסת הנתינה כתחליף לה בשיחות רגילות. עם זאת, השימוש בה עדיין נשאר מחייב בכל דבר שאיננו בעל צביון דיבורי ברור, והוא מהווה חלק חשוב מה־Bildungssprache (שפת החינוך). לעיתים קרובות, תוכניות טלוויזיה וסרטים כוללים שילוב של שניהם, תלוי ברמת הרשמיות של מה שמשודר. התחליף הזה יותר נפוץ בניבים הדרום גרמניים מאשר בצפוניים, ואף על פי שהשימוש בו הפך לנפוץ יותר במקרים שבהם בדרך כלל היו נדרשים להשתמש ביחסת הקניין, גרמנים רבים יודעים להשתמש בַיחסה ובאופן כללי אכן משתמשים בה. במיוחד בקרב הגרמנים המשכילים, הדבר נחשב כמבוכה קטנה אם מישהו משתמש ביחסת הנתינה בצורה לא נכונה. מכאן גם שאין זה מומלץ להימנע מלמידת הַיחסה: אף על פי ששכיחותה ירדה בהדרגה במהלך 600 השנים האחרונות, היא עדיין לא נכחדה לגמרי מהשפה הגרמנית. התפתחותה ההיסטורית של ה־Standardsprache (השפה הרשמית או התקנית) החזירה במידת־מה את השימוש ביחסת הקניין לשפה, ולא רק בשפה הכתובה. לדוגמה, בקושי משתמשים בה בשפה הדבורה כדי להביע קשר של שייכות (למשל, das Auto meines Vaters – "המכונית של אבא שלי" – יישמע משונה בשפה הדבורה לכמה גרמנים), אבל השימוש ביחסה להבעת היותו של דבר־מה חלק ממשהו הוא די נפוץ (למשל, einer der Besten – "אחד מהטובים ביותר").

יחסת הנתינה

ביחסת הנתינה משתמשים גם כשצריכה לבוא השלמה מוצרכת לפועל (בדומה למה שקורה בעברית: הבחין ב־, האמין ל־, השלים עם, אכל את). המשפט "Ich gebe meinem Sohn(e) einen Hund" ("אני נותן לבן שלי כלב") מורכב מנושא ("ich"), פועל ("gebe"), מושא עקיף ("(meinem Sohn(e") ומושא ישיר ("einen Hund"). המושא העקיף, "(meinem Sohn(e", עונה על השאלה "אל מי?" ומכאן גם לוקח את הסיומת m- הזכרית ביחסת הנתינה. 
בנוסף לכך, היחסה מתמקדת במיקום של דברים (ראו את החלק על מילות יחס להלן). בשפה הגרמנית יש חשיבות רבה להבדל בין מיקום ותנועה. בשביל תנועה משתמשים במושא הישיר ובשביל מיקום ביחסת הנתינה. דוגמה המראה זאת היא הפועל hängen, שכשמלווה אותו המושא הישיר משמעותו "לתלות על" (כמו במשפט "אני תולה את התמונה על הקיר"), ואילו שכשמלווה אותו יחסת הנתינה הוא מראה מיקום (כמו במשפט "התמונה תלויה על הקיר").

יחסות לאחר מילות יחס

היחסה שבה יופיע שם עצם מסוים תלויה במילת היחס שמופיעה לפניו. לדוגמה, לאחר מילת היחס für תופיע יחסת המושא הישיר, לאחר mit יחסת הנתינה ולאחר außerhalb יחסת הקניין. אין מילות יחס הזקוקות ליחסת הנושא.

פסוקיות לוואי מוארכות

השפה הגרמנית מרשה להשתמש בלוואים ארוכים של שמות עצם. לדוגמה:
"Der während des Bürgerkrieges amtierende Premierminister" (מילולית: הבמשך-מלחמת האזרחים-ממונֶה ראש ממשלה), בעל תפקיד ראש המשלה במהלך מלחמת האזרחים.
אלה הם מאפיין של הגרמנית הכתובה (ובמיוחד של השפה הגבוהה).

פסוקיות זיקה

צירוף שמני יכיל לעיתים קרובות גם פסוקית זיקה. 

מלבד ההטיות הרבות שלהם, כינויי הזיקה בגרמנית הם יותר פשוטים ממקביליהם באנגלית. ישנם שני סוגים של כינויי זיקה. הראשון והנפוץ יותר מתבסס ברובו על תוויות היידוע, אבל עם יוצאי דופן ביחסת הקניין (dessen, deren) וביחסת הנתינה ברבים (denen). הסוג השני, שהוא ספרותי יותר ושמשתמשים בו כדי להביע הדגשה, משתמש ב־welcher, welche, welches, שניתן להשוות אותם ל־which באנגלית (ול"אשר" ו"ש־" בעברית). כמו בכל שפה גרמאנית, שניהם מוטים לפי מין, יחסה ומספר. המין והמספר תלויים בשם העצם שהם קשורים אליו, ואילו היחסה בתפקידם הדקדוקי.
Das Haus, in dem ich wohne, ist sehr alt ("הבית שבו אני חי הוא ישן מאוד")
במשפט הזה, כינוי הזיקה dem מתאים לשם העצם Haus בשל היותו יחיד ונייטרלי, וליחסת הנתינה משום שלפניו באה מילת יחס. מכאן גם שניתן להחליף את כינוי הזיקה welchem. 
עם זאת, הגרמנית משתמשת ב־was בתור כינוי זיקה כאשר הקודמן (איבר במשפט שמתייחס לאזכור בהמשך) הוא alles ("הכול"), etwas ("משהו") או nichts ("כלום"), או כשהקודמן הוא פסוקית שלמה.
Alles, was Jack macht, gelingt ihm ("כל דבר שג'ק עושה הוא הצלחה")
Jack vergaß sein Buch, was niemanden überraschte ("ג'ק שכח את הספר שלו, דבר שלא הפתיע אף אחד")
אבל כש־was בא אחרי מילת יחס, צריכים להחליפו ב־wo + מילת יחס (או ב־wor + מילת יחס כאשר מילת היחס מתחילה בתנועה). הדבר תקף גם לשאלות עקיפות.
Er wusste nicht, wofür (für was) er sich entschuldigen sollte ("הוא לא ידע בשביל מה להתנצל")
Sie mochten, was sie schrieb, worauf sie stolz war ("הם אהבו את מה שהיא כתבה, והיא התגאתה בכך")
Sie gab ihm einen Kuss, worüber er glücklich war ("היא נתנה לו נשיקה, והוא שמח על כך")
בגרמנית, כל פסוקיות הזיקה מסומנות עם פסיק.

מספרים מונים

בניגוד לשמות עצם, את המספרים המונים ממקמים לפני תוארי השם (אם בכלל יש כאלה). אם המספר הוא נמוך יחסית, הוא בדרך כלל לא ישולב עם תווית בלתי־מיידעת של רבים (כגון einige או mehrere). כינויי גוף מגוף ראשון ושני ממוקמים לפני המספרים. לא ניתן להשתמש בכינויי גוף מגוף שלישי עם מספרים.
drei Hunde ("שלושה כלבים")
die vier apokalyptischen Reiter ("ארבעת הרוכבים של האפוקליפסה")
לא: einige fünf Äpfel* אלא Einige Äpfel או Fünf Äpfel ("כמה תפוחים", "חמישה תפוחים")
ein paar tausend Euro ("כמה אלפי אירו")
wir vier ("אנחנו ארבעה")
לא: zehn Pferd אלא Zehn Pferde ("עשרה סוסים")
יוצא־דופן: zehn Bier (במשלב הדיבור) ו־zehn Biere (רשמי למחצה) מקובלים שניהם, בעיקר כשמדובר במשקאות.
יוצא־דופן: לא: dreizehn Prozente der Befragten אלא dreizehn Prozent der Befragten ("שלושה עשר אחוז מהנשאלים"), משום שבדומה למקבילתה האנגלית "percent", המילה "Prozent" היא השאלה של ביטוי מלטינית, ולא שם עצם.
המספר המונה "אחת" זהה בחלקו בצורה ובנטייה לתווית הבלתי־מיידעת. מבדילים ביניהם על ידי שימוש בהדגשה כלשהי של הכתוב או האמור. במשלב הדיבור, התוויות ein ו־eine לפעמים מקוצרות ל־[ən] ו־[nə] בהתאמה, בעוד המספר המונה ein תמיד שומר על ההגייה המלאה שלו.
ein rotes Buch יכול לומר
"ספר אדום" – ein rotes Buch
או: "ספר אדום אחד" – ein rotes Buch
למספרים zwei ("שתיים") ו־drei ("שלוש") (ולפעמים גם לכמה מספרים אחרים) נוספים סיומות המראות את היחסה בכמה מקרים. כמו כן, במקרים שבהם תארים יוטו לפי הנטייה הרפה, למספרים לא תהיינה סיומות. במקרים שבהם תארים יוטו לפי הנטייה החזקה, יכול להיות שלמספרים המונים תוספנה סיומות חזקות של יחסת הקניין.
das Haus zweier junger Frauen ("הבית של שתי נשים צעירות")
אם אין מילה אחרת שיכולה לקחת את הסיומות החזקות של יחסת הקניין ברבים, המספרים המונים חייבים לקבלן.
die Reise dreier Schwestern ("המסע של שלוש אחיות")
אם המספרים נמצאים במרכזו של צירוף שמני ביחסת הנתינה ברבים ואין מילה אחרת הנושאת סיומות של יחסות, הם יכולים לקבל סיומות של יחסת הנתינה.
Zweien habe ich Bananen gegeben ("נתתי בננות לשניהם")

תואר השם

תוארי השם בגרמנית בדרך כלל מופיעים לפני שם העצם שהם מתארים. הם משתמשים בסיומות התלויות בַיחסה, במספר וגם – ביחיד – במין הדקדוקי. ישנם שלוש צורות נטייה של התואר: הנטייה החזקה, הנטייה המעורבת והנטייה הרפה. מחליטים באיזו צורה להשתמש לפי סוג המילה שמתארים, ולפעמים גם לפי היחסה או המין.

כמו התוויות, גם התארים משתמשים באותן הסיומות ברבים בשביל שלושת המינים. 
"Ein lauter Krach" (רעש חזק)
"Der laute Krach" (הרעש החזק)
"Der große, schöne Mond" (הירח הגדול והיפה)
אפשר להשתמש בצורות הבינוני בתור תארים והשפה מתייחסת לשניהם באותה הדרך.
בניגוד לשפות הרומאניות, שמות תואר בגרמנית מוטים רק כאשר הם מקדימים את שמות העצם. לדוגמה, כאשר הם באים אחרי פעלים המביעים זהות או התהוות (כמו הפועל be באנגלית), אין להטותם, והם כמעט זהים לתואר הפועל.
לא: "Die Musik ist laute" אלא "Die Musik ist laut" ((ה)מוזיקה רועשת) או, לעיתים רחוקות יותר, "Die Musik ist eine laute" ((ה)מוזיקה היא אחת שרועשת)
ישנן שלוש דרגות של השוואה בַשפה: הדרגה הפוזיטיבית, דרגת היתרון ודרגת ההפלגה.

כינויי הגוף

ניתן להשתמש בכינויי הגוף מגוף שלישי כחלופה לצירופים שמניים, שכן יש להם את אותו המין, המספר והיחסה של הצירוף השמני המקורי. הדבר נכון גם לכינויי גוף אחרים.
כינוי גוף [מיקום/מיקומים] [משפט זיקה]

פעלים

הפעלים בגרמנית מסווגים בתור פעלים רפים אם צורת העבר הפשוט שלהם נוצרת בעזרת הוספת עיצור שיני, או חזקים אם אחת התנועות שלהם משתנות במהלך ההטיה. רוב הפעלים משני הסוגים הם פעלים רגילים, אף על פי שקיימים כמה יוצאי־דופן וחריגות בהטיה. עם זאת, ספרי לימוד רבים מסווגים את הפעלים החזקים בתור יוצאי־דופן. ישנם יותר מ־200 פעלים חזקים ופעלים יוצאי־דופן בשפה הגרמנית, אבל יש נטייה הדרגתית של פעלים חזקים להפוך לפעלים חלשים.

משפטים

מבנה המשפט בגרמנית הוא יותר מסובך במידת מה מזה של שפות אחרות.