google/wiki40b huggingface dataset:
פנטון

פנטון בע"מ (אנגלית: .Pantone Inc) היא חברה ליצור צבעים. סניף החברה הראשי ממוקם בניו ג'רזי, ארצות הברית.
החברה ידועה בעיקר בשל שיטת התאמת הצבעים שלה, יחודה נובע מכללים נוקשים ושיטות מדויקות להתאמה של צבעים. שיטת התאמת הצבעים של פנטון מיושמת בתעשיות מגוונות, בעיקר בעולם הדפוס אך גם בתעשיות יצור הטקסטיל ולעיתים גם במכונות הדפסה דיגיטליות (פלוטר) ובתעשיות הפלסטיק.
באוקטובר 2007 רכשה חברת "אקס רייט בע"מ" (X-Rite Inc), ספקית ויצרנית של חומרת מחשב ומכשירי מדידת צבע, את חברת פנטון במחיר של 180 מיליון דולר.

רקע

חברת פנטון הוקמה בשנת 1962, עד אז פעלה בשם אחר ותפקדה כעסק קטן ליצור והפצה של כרטיסי צבע לחברות קוסמטיקה. החברה נקנתה על ידי לורנס הרברט (Lawrence Herbert), עובד החברה משנת 1956. מיד לאחר רכישת החברה שינה הרברט את יעודה, והחברה פיתחה את שיטת ההתאמה הראשונה בשנת 1963.
מוצרה העיקרי של החברה הוא מניפת הצבעים של פנטון, אשר מכיל מספר רב של דפים בגודל של 15x5 ס"מ מנייר איכותי, על צד אחד של כל דף מודפסים מספר של צבעים אשר קרובים אחד לשני בגוון או צבעים אשר שייכים לקבוצה מסוימת (כמו: זהב, כסף וצבעים מטאליים). דפים אלה מאוגדים כמניפה בה אפשר לדפדף בהתאם לצורך.
הרעיון העומד מאחורי מניפת הצבעים של פנטון הוא היכולת לתת למעצבים כלי להתאמה מרבית של צבעים בעבודות אשר עברו לשלב הביצוע והיצור. שיטה זו אומצה בידי רוב מפיקי הדפוס וגרפיקאים. שיטת מניפת הצבעים של פנטון מושרשת בעולם הדפוס והעיצוב ברמה גבוהה ביותר עד כדי כך שהמניפה הפכה להיות כלי עיצובי ואביזר הכרחי בארגז הכלים של מעצבים ואנשי דפוס. פאנטון ממליצה שמניפת הצבעים תרכש אחת לשנה מכיוון שעם הזמן הצבעים דוהים ונשחקים משימוש והמניפה מאבדת מדיוקה. התאמה המקסימלית תתקבל רק אם יתר הגורמים המשפיעים יתואמו כמו: (סוג ועובי נייר, חברה מייצרת לצבעים שבשימוש ואופן הטיפול במהלך ההדפסה).
בכל שנה מכריזה חברת הצבעים הבינלאומית על "צבע השנה"- הגוון שישפיע על האופנה ועל עיצוב הבית בשנה הקרובה.

מניפת הצבעים של פנטון

במניפת הצבעים של פנטון יש לכל גוון מספר ותמונת צבע שמתקבל לאחר הדפסה. בנוסף מכילה המניפה "מתכונים" להכנת צבעים המבוססים על שיטת הפרוצס (CMYK). בשיטת CMYK משתמשים בארבעה צבעים - ציאן, מג'נטה, צהוב ושחור, אשר מודפסים אחד על השני בכמויות משתנות בהתאם לגוון המבוקש. רוב רובו של עולם הדפוס התעשייתי על ענפיו השונים מדפיס על יד שימוש בשיטת הפרוצס. שיטתה של חברת פנטון מתבססת על עירבוב ספציפי של פיגמנטי צבע ליצירת צבעים חדשים, צבעים אלו ידועים בשמם כ"צבע פנטון" (spot colors) והכוונה היא לצבע מוכן מראש, על ידי החברה המייצרת, בגוון ספציפי שלרוב אינו קיים בקשת הצבעים של הפרוצס שמותקן במכונת הדפוס בצורתו הסופית, בגלל השימוש בשיטה נפתחה האפשרות לייצור של צבעים מיוחדים, כגון: צבעים מטאליים וצבעים פלואורסצנטיים. רוב "צבעי הפנטון" (spot colors) נמצאים מחוץ לקשת הצבעים של הפרוצס, צבעים אשר אפשר על ידי פרוצס להדפיסם מסומנים במניפה בסימון מתאים ובנוסף ישנו תרשים כמויות ליצור הגוון המבוקש.
יואניס קסולידס

ביוגרפיה

קסולידס נולד בניקוסיה שבקפריסין. הוא למד רפואה באוניברסיטת ליון בצרפת שם היה יושב ראש ארגון הסטודנטים הקפריסאים בצרפת. מ-1975 עד 1981 היה רופא ומרצה בבית חולים בלונדון. מ-1981 עד 1993 עסק כרופא בעיר הולדתו, ניקוסיה.
יואניס קסולידס שימש בתפקידים שונים במפלגת "ההתלכדות הדמוקרטית", וכן כיהן כיו"ר ארגון הנוער של המפלגה. ב-1991, הוא נבחר כחבר בבית הנבחרים של קפריסין, ובמרץ 1993 הוא מונה על ידי הנשיא דאז גלפקוס קלרידיס כדובר הממשלה, תפקיד בו החזיק עד לחודש אפריל 1997 כאשר נתמנה לשר החוץ, כאשר במהלכו הוביל מאמץ לצירוף קפריסין ופיקח על תהליך האינטגרציה שלה באיחוד האירופי. הוא נשאר שר חוץ עד לסיום כהונתו של ממשל קלרידיס ב-2003. בהיותו שר החוץ. ב-2013 התמנה שנית כשר החוץ לאחר כהונתה של אראטו קזאקו-מרקוליס.
במרץ 2018 התפטר מתפקידו והחל לכהן כראש המועצה האסטרטגית של פרויקט מגשר אירו-אסיה.
דין הדם

דין הדם (בלטינית: jus sanguinis), להבדיל מדין הקרקע, הוא הדרך הקדומה ביותר לקביעת אזרחותו של פרט ולהגדרת מדינת לאום. דין הדם מגדיר את ההשתייכות ללאום או הזכות לקבלת אזרחות על פי האתניות של הפרט ובייחוד מוצאו האתני ושפתו.
המשפט הרומי היה מבוסס על דין הדם עד המאה השלישית, כאשר ניתנה אזרחות לכל האנשים החופשיים ברחבי האימפריה הרומית ובכך נעשה מעבר לדין הקרקע (פרט לעבדים, נשים וילדים). בימי הביניים נסוג דין הקרקע ושב דין הדם, אך עם היווצרות המדינות המודרניות ובמיוחד לאחר המהפכה הצרפתית והמהפכה האמריקאית זכה דין הקרקע לפופולריות מחודשת ובמדינות רבות התקבל במקום דין הדם, אך לרוב לצידו.
בתקופה המודרנית טוהר דין הדם שימש אידאולוגיות קיצוניות, גזעניות, דוגמת גרמניה הנאצית ובנות בריתה האירופאיות, אולם גם מדינות דוגמת ארצות הברית עשו שימוש בדין הדם כשקבעו מכסות הגירה אליהן לפי הרכב אוכלוסייה מסוים. לעומת הדוגלים בדין הדם, מדינות דוגמת צרפת הרפובליקנית עשו שימוש בלבדי בדין הקרקע והתעלמו לחלוטין מקיומם של ציבורים אתניים. כאמור, במרבית המדינות מקובל להשתמש בשתי הדרכים, עם דגשים תואמים לצרכים המיוחדים של המדינות השונות.
משה שנירר

חייו

שנירר נולד בשנת 1861 בבוקרשט. בשנת 1880 עבר לווינה לשם לימודי רפואה באוניברסיטת וינה. בעת לימודיו התוודע לראובן בירר ונתן בירנבוים, והקים עמם את אגודת הסטודנטים הציוניים בווינה "קדימה" (בגרמנית: A.V. Kadima Wien), ושם היה שותף בשנת 1882 לייסוד אגודת "אהבת ציון".
עם פרישתם מהאגודה של החברים הדתיים בראשות ר' שלמה שפיצר, בעקבות התנגדותו של פרץ סמולנסקין למתן אופי אורתודוקסי יותר לאגודה, היה שותף לייסוד את אגודת "אדמת ישורון", שנוסדה במטרה להרחיב את הרעיון הציוני אל מחוץ לחוג הסטודנטים, ונבחר לנשיאהּ. אולם גם אגודה זו כשלעצמה לא הצליחה הרבה. בעזרת סטודנטים מערי מערב אירופה, שהיו חברים ב"קדימה", ייסד החוג אגודות ציוניות חדשות בערי אירופה, אשר אוחדו עם אלה שהקימו בגליציה אדולף שטנד, גרשון ציפר ואברהם זלץ לאיגוד חדש – "ציון": 'איחוד האגודות האוסטריות ליישוב סוריה וארץ-ישראל', ושנירר היה לנשיא האיגוד. בשנת 1896, עוד טרם פרסום "מדינת היהודים", חיבר איזידור שליט בינו לבין תאודור הרצל, ושנירר נכנס לחוג עוזריו הקרובים. בקונגרס הציוני הראשון בבזל (סתיו 1897) נבחר כחבר הוועד הפועל המצומצם וחבר הוועדה להתיישבות מעשית (עם וילי במבוס, ד"ר אהרן קמינקא, ד"ר אלכסנדר מינץ ושלמה בן ציון רובנשטיין). ב-1898 הצטרף להרצל במסעו לארץ ישראל להיפגש עם קיסר גרמניה וילהלם השני, שביקר בארץ באותה העת.
ואולם לאחר הקונגרס הציוני השני (1898), בהתקשו לראות פרי בעבודתה של האגודה הקטנה ודלת-התקציב, ובשל מיעוט הזמן שהותיר לו העיסוק במקצועו, פרש שנירר מהנהגת התנועה הציונית.
במישור המקצועי התעניין במיוחד בבקטריולוגיה, והיה כותב פורה, שכתב לכתבי עת רפואיים ואף הוציא שבועון רפואי בשם "Medizinische Wochenschrift". כן הוציא לאור (החל משנת 1893) את הלקסיקון הרפואי "Diagnostisches Lexikon für praktische Ärzte" ("לקסיקון לרפואה מעשית"), שאותו ערך עם אנטון בום (Bum). הלקסיקון זכה לתפוצה רחבה בקרב רופאי מרכז אירופה.
שנירר הוסיף להיות פעיל בתנועה הציונית, גם ללא תפקיד רשמי.
ב-15 במרץ 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, שמו שנירר ואשתו קץ לחייהם, בווינה.
חיים אוירבך

הרב חיים אוירבך (? - י"ב באלול תקצ"ט, 1839) היה הרב של לונטשיץ שבפולין, מחבר הספר דברי משפט.

חייו

נולד בליסא. אביו היה הרב יצחק איצק, מדייני העיר, בנו של רבי מנחם, רבה של פוזנה. הרב אוירבך נמנה עם קבוצת תלמידי החכמים המפורסמים בליסא, ובראשם רבי יעקב לורברבוים, בעל "נתיבות המשפט", רבי עקיבא איגר ורבי אברהם טיקטין, בעל "פתח הבית" ורבה של לונטשיץ, שעמו למד בחברותא.
לאחר שרבי אברהם טיקטין עבר לכהן כרב בעיר גלוגא, הוא המליץ לבחור תחתיו את רבי חיים אוירבך, שעבר מליסא ללונטשיץ וכיהן בה כרב במשך מספר שנים. בט' באלול תקצ"ט הלך לבית המשפט להמליץ על שחרור אסיר יהודי ובדרך לקה בשיתוק ונפל למשכב. בני משפחתו ובראשם רבי יצחק איציק אוירבך, שכיהן אז כרב בפלוצק, ונכדו הרב מאיר אוירבך, שכיהן אז כרב בקובל, הובהלו לעיר. כעבור שלושה ימים, בי"ב באלול תקצ"ט, נפטר. 
מתלמידיו המובהקים הוא הרב נפתלי הרץ קלצקין (אביו של הרב אליהו קלצקין). 
לפני פטירתו ציווה שעל כס הרבנות בלונטשיץ יישב בנו, רבי יצחק איצק, שכיהן אז כרב בפלוצק. הוא עזב את משרתו, שנחשבה משרה רבנית מכובדת, כדי למלא את מקום אביו כרבה של לונטשיץ. 
בשנת תרט"ו (1855) נפטר בקאליש  בגיל שלושים ושתיים צעיר בניו של הרב חיים אוירבך, הרב אליעזר. אחיינו, הרב מאיר אוירבך, בא לקאליש כדי להספידו. אנשי הקהילה שהתרשמו מאישיותו הציעו לו את משרת הרבנות שנחשבה אחת הנכבדות בפולין.
בן נוסף היה הרב מנחם, אב"ד אוסטרובה ומוציא הספר "דברי משפט". מתלמידיו: רבי אהרן יחיאל, אב"ד איז'ביצה.
אלפא רומיאו ספיידר

סדרות "אלפא רומיאו ספיידר"

הדגם קרוי גם "Alfa Romeo Spider (Duetto)" (איט').
מאמר סקירה

מאמר סקירה (באנגלית: Review article) או סקירת ספרות (באנגלית: Literature review) הוא מאמר המסכם מאמרים רבים קודמים בנושא כלשהו. בפרט, בתחומי המדע מאמר סקירה הוא מאמר מדעי אשר אינו מדווח על תוצאות מחקר יחידי, למשל ניסוי מדעי או תצפית מדעית יחידים, אלא מסכם מספר רב של מאמרים מדעיים שפורסמו קודם לכן בנושא מסוים או בשאלה מסוימת, במטרה להבינו באופן רחב, אמין ועמוק יותר.
בדומה למאמרי תוצאות במדע, מאמר סקירה מדעי בדרך-כלל מתפרסם בכתב עת מדעי, ועובר ביקורת עמיתים. במרבית תחומי המדע הופיעו במשך השנים כתבי-עת מדעיים מיוחדים המתמחים במאמרי סקירה, שהמילה Review  תכופות משובצת בשמם, למשל Reviews of Modern Physics בתחום הפיזיקה. גם כתבי-עת מדעיים רבים אחרים עשויים לפרסם מאמרי סקירה בנוסף על מאמרים מסוגים אחרים, לפעמים במדור מיוחד או בגיליון מיוחד.
מאמר סקירה הוא מקור משני, כלומר הוא מכיל ניתוח, פרשנות וסינתזה של מספר רב של מאמרים קודמים, אשר במדע בדרך-כלל ערכו מחקר מקורי ובתחומי מדע רבים עשויים להחשב כמקורות ראשוניים. ממאמר סקירה מצופה בדרך-כלל לסקור ללא משוא פנים את כל המאמרים הקודמים החשובים לנושא המוצהר שלו, ולא להתעלם מתרומות רלוונטיות, למשל של מחברים אחרים או מתחומי מדע אחרים. הביבליוגרפיה של מאמר סקירה בדרך-כלל מקיפה בהרבה משל מאמר תוצאות באותה שאלה, ובאופן אופייני עשויה לצטט עשרות ומאות מקורות. לפיכך, מאמרי סקירה הם באופן טיפוסי מקיפים יותר ומוטים פחות ממאמרי תוצאות, ולצרכים רבים הם נחשבים למקורות הכלליים, האמינים והסמכותיים ביותר בנושא שבו הם עוסקים.
גם מאמר סקירה וגם מאמר מטא-אנליזה מסכמים מידע ממחקרים רבים קודמים. ההבדל ביניהם הוא שמטא-אנליזה מצרפת יחד נתונים שנאספו על ידי מחקרים קודמים לצורך ניתוח סטטיסטי מחודש על מדגם גדול יותר, בעוד שמאמר סקירה בדרך-כלל איננו עורך ניתוח מחדש של הנתונים, אלא מצליב את המסקנות של מחקרים קודמים. באופן טיפוסי, מטא-אנליזה תתבצע על מספר קטן יותר של מחקרים מאשר מאמר סקירה באותה שאלה, שכן הניתוח מחדש של הנתונים יוגבל לתת-קבוצה של אותם מחקרים אשר עונים לדרישות הסטטיסטיות, למשל כאלו שנערכו בתנאים, בשיטות ובמתודולוגיות דומות. מאמר סקירה לעומת זאת עשוי להצליב מידע ממחקרים שנערכו בתנאים שונים, במתודולוגיות שונות, ואף מתחומי מדע שונים אשר עשויים לנגוע לשאלה הנחקרת. לכן באופן טיפוסי מסקנותיו כלליות ומקיפות יותר ממסקנות מטא-אנליזה באותו נושא עצמו, אך פחות חזקות. למשל, תכופות לא ניתן יהיה לקבל הערכה של מובהקות סטטיסטית בשאלה הנידונה. גם מאמרי סקירה וגם מאמרי מטא-אנליזה חשובים לבדיקת ההדירות של תוצאות ומסקנות מדעיות.
אכראם אל-חוראני

1943-1954

חוראני נכנס לפרלמנט הסורי ב-1943, כנציג העיר חמאת. הוא השתתף במלחמת 1948 כנגד ישראל, וכך בנה לעצמו קשרים בתוך הצבא הסורי. את הקשרים הללו הוא ניצל והפעיל בצורה נרחבת בשנים שאחרי המלחמה, כאשר עמד מאחורי כל ההפיכות הצבאיות שבוצעו באותן שנים: הפיכת חוסני א-זעים (תחילת 1949), הפיכת סאמי חינאווי (אפריל 1949), הפיכת אדיב שישכלי (דצמבר 1949), והפלת שישכלי בפברואר 1954. ב-1950 זו הוא שינה את שמה של מפלגתו למפלגה הערבית הסוציאליסטית, וכאשר מפלגות פוליטיות הוצאו מחוץ לחוק בהוראת שישכלי ב-1952, הוא התאחד עם מפלגת הבעת'.

1954-1962

חוראני הפך לאחת הדמויות המרכזיות במפלגת הבעת'. הוא כיהן בתפקידים שונים, כגון יושב ראש הפרלמנט. כאשר כלל המפלגות הפוליטיות פורקו תחת שלטון הקע"ם (הקהילייה הערבית המאוחדת), בה סוריה ומצרים התחברו לישות פוליטית אחת, חוראני כיהן כסגן הנשיא תחת גמאל עבד אל נאצר. אולם, בשל התקפות מילוליות חריפות של נאצר כלפי מפלגת הבעת', חוראני התפטר מתפקידו וגלה ללבנון, שם הוא קידם את הפירוד ממצרים. פירוד זה התבצע בספטמבר 1961, וחוראני ברך עליו, דבר אשר הביא להדחתו ממפלגת הבעת'- מפלגה הדוגלת באחדות פאן ערבית.

סוף דרכו

מ-1963, כאשר התבצעה הפיכה של תומכים באיחוד עם מצרים, נשאר חוראני בגלות. בשל הטיהורים הפוליטיים שהתבצעו בסוריה עם ההפיכה, החליט חוראני שעדיף לו להישאר בגלות, והשפעתו על הפוליטיקה הסורית למעשה הסתיימה. את שנות חייו הנותרות הוא בילה בלבנון, צרפת, עיראק וירדן, שם הוא נפטר ב-1996.
אקולייזר

אֶקְוִולַיְיזֶר (באנגלית: Equalizer) הוא מכשיר אלקטרוני או אלגוריתם (הממומש בתוכנה או בחומרה) המיועד לשנות את הפרמטרים של אות נושא מידע, כשהשינוי נעשה על תחומי תדרים מסוימים של האות, כלומר השינוי הוא תלוי-תדר. השינוי מתייחס בדרך כלל לשינוי במשרעת האות, כלומר הגברה או הנחתה, אך הוא יכול להתייחס גם לפרמטרים אחרים כמו שינוי מופע.
במקור נועד האקולייזר לפצות על שינויים שחלו באות בתדרים מסוימים (ומכאן מגיע שמו באנגלית), כלומר להגביר תדרים שהונחתו, להנחית תדרים שהוגברו ולהעלים הבדלי מופע בין תדרים שונים. כיום משמש האקולייזר גם לשינויים יזומים באות שנועדו להדגיש או לשנות תדרים מסוימים.
אקולייזרים משמשים בעיבוד אותות בכלל ובעיבוד אותות שמע (בתחום התדרים 20,000-20 הרץ) בפרט. שם הוא משמש באולפני הקלטות, באולפני שידור, בהופעות ובמערכות שמע ביתיות.
האקולייזר הפשוט ביותר מבוסס על מסננים שמעביר תחומי תדרים מסוימים. שניים מבין האקולייזרים המורכבים יותר שמשמשים בעיקר למערכות שמע הם האקולייזר הפרמטרי והאקולייזר הגרפי.
אקולייזר פרמטרי מגביר או מנחית תחום תדרים מסוים סביב תדר מרכזי שניתן לשלוט בו. שני פרמטרים נוספים שניתן לשלוט בהם הם השבח ובדרך כלל גם רוחב הסרט (פקטור Q). צורת תגובת התדר של אקולייזר פרמטרי נראית כפעמון (bell shape).
אקולייזר גרפי מכיל חלוקה קבועה מראש של תדרי השמע ל-4 עד 31 תחומי תדרים. ניתן לשלוט על כל תחום תדרים בנפרד ולבצע עליו הנחתה או הגברה הניתנת לכוונון. צורת תגובת התדר של כל תחום תדרים באקולייזר הגרפי בדרך כלל קבועה מראש, אולם קיים בו חופש גדול יותר בקביעת תגובת התדר הכללית יחסית לאקולייזר הפרמטרי, משום שתגובת התדר הכללית של האקולייזר הגרפי נקבעת על ידי אוסף תגובות התדר של כל תחומי התדרים.
דיוויזיית האבטחה ה-221 (ורמאכט)

היסטוריה

ב-26 באוגוסט 1939 הוקמה הדיוויזיה, והוהעמדה תחת פיקודו של יוהאן פלוגבייל. במהלך המערכה בפולין היא הייתה חלק מקבוצת ארמיות דרום, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מקבוצת ארמיות C. ב-15 במרץ 1941 שונה שמה של הדיוויזיה לדיוויזיית האבטחה ה-221. במהלך מבצע ברברוסה כבשה הדיוויזיה את העיר ביאליסטוק, ולאחר מכן ערכו חייליו פוגרום ביהודי העיר, ואף העלו באש את בית הכנסת יחד עם 700 יהודים שנאספו לתוכו ונשרפו חיים. בשנים שלאחר מכן הייתה מופקדת הדיוויזיה על אבטחת אזורי העורף בבלארוסיה, וחיילי הדיוויזיה היו מעורבים בפשעי מלחמה רבים נגד יהודים ופרטיזנים. במהלך מבצע בגרטיון הותקפה הדיוויזיה יחד עם שאר קבוצת ארמיות מרכז, וב-28 ביולי 1944 פורקה הדיוויזיה.
קווין קונולי

ביוגרפיה

קונולי נולד בלונג איילנד, ניו יורק לאם מלצרית, ולאב נהג משאית. הוא החל את הקריירה שלו בגיל 6, כאשר הופיע בפרסומות טלוויזיה. לתפקידו הקולנועי הראשון לוהק בשנת 1990 בסרט "רוקי 5". שנתיים לאחר מכן, גילם את שון קלי בסרט "Adaption", המבוסס על "Alan & Naomi", רומן מאת מיירון ליבוי, ואף הופיע בסיטקום הקצר "Great Scott!" של רשת FOX בתפקיד משנה. הופעתו בתוכנית זו זיכתה אותו מאוחר יותר במועמדות ל"פרס האמן הצעיר", בתור שחקן המשנה הצעיר הטוב ביותר בסדרות טלוויזיה. הוא אף גילם את בנו של דבני קולמן בסרט משנת 1993, "התפרנים מבברלי הילס". קונולי המשיך והופיע בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה כמו "כנפיים", "Getting by" וסדרת הדרמה הרפואית "ER".
במהלך השנים 1995-96, כיכב קונולי בסרט "השזיף של דון", לצידם של טובי מגווייר ולאונרדו דיקפריו. מאוחר יותר באותה השנה קיבל את תפקידו כראיין מאלוי בסיטקום "Unhappily Ever After". תוכנית זו ציינה את הופעתו הראשונית של קונולי כבמאי, כאשר ביים שישה פרקים בעונה הרביעית של הסדרה. הפריצה הגדולה של קונולי באה ב-2004 בסדרה "הפמליה" של רשת HBO בה גילם את התפקיד הראשי. ב-2007, ביים קונולי לראשונה סרט באורך מלא; "הגנן של גן-עדן", אשר הוקרן לראשונה באפריל 2007 ב"פסטיבל הסרטים טרייבקה".
בנוסף לעבודתו בתחום הטלוויזיוני, קונולי כיכב במספר סרטים מרכזיים, ביניהם "אנטואן פישר", "ג'ון קיו" ו"היומן". באוגוסט 2007, לוהק בתור שחקן משנה בסרט "הוא פשוט לא בקטע שלך", אשר יצא לאקרנים ב-2009. קונולי לוהק, על פי הדיווחים, לסרט חדש בתור נגן הג'אז בני גודמן, לצידם של ניק קאנון, ברנדון רות' והראפר Ludacris. הסרט, אשר מתרחש בשנות ה-30, יתמקד באחת הלהקות הבין-גזעיות הראשונות באותה התקופה.
באוקטובר 2008, נשכר קונולי כדי לביים את הקליפ הראשון שלו עבור הראפר זוכה פרס ה"מולטי פלטינום", The Game, באירוח Ne-Yo. הקליפ נעשה עבור השיר "Camera Phone" הלקוח מאלבומו האחרון של The Game.
אהרן אבן-חן

תולדות חייו

אבן-חן נולד בי"א באלול תרס"ח (1908) במושבה ראש פינה, בן ליוסף פיינשטיין, ממגיני הגליל, ונכד לאהרן פיינשטיין, ממייסדי ראש פינה ומחלוצי ההתיישבות בארץ ישראל.
למד בבית-הספר של ראש פינה אצל המורה שמחה וילקומיץ ובקולג' הסקוטי בצפת. עבד במשק הפלחה של הוריו, באריזת הטבק ובסלילת כביש ראש-פינה-מטולה. כשבגר הצטרף לארגון "ההגנה".

עבודתו העיתונאית

עוד בטרם מלאו לו 20 החל לשלוח כתבות לפרסום בעיתון "דואר היום" שבהן דיווח על אירועים בגליל. עורך העיתון איתמר בן-אב"י הבחין בכישרונו והזמין אותו לעבור לירושלים ולעבוד כחבר המערכת. בשנים 36–1935 שימש אבן-חן כמזכיר המערכת. ידידות אמיצה נקשרה בין אבן-חן לבן-אב"י, שנמשכה גם בפעילות ציבורית משותפת.
בשנת 1936 עבר אבן-חן לכתוב בעיתון "הארץ" בהזמנתו של עורך העיתון גרשום שוקן, ושימש בין השאר כסופר העיתון באזור השרון.
עם הקמת העיתון "מעריב" ב-1948 נמנה אבן חן עם צוות העיתונאים המייסדים בראשות עזריאל קרליבך. על הידיעות והכתבות במעריב היה חותם בשם העט ג. שרוני.
בשנת 1946 זכה בפרס ראשון בתחרות הארצית לרפורטז'ה מטעם אגודת העיתונאים.
בשנת 1969 זכה בפרס שלמה מרץ של מסדר ז'בוטינסקי.

פעילות ציבורית

העבודה המשותפת עם איתמר בן-אב"י הביאה את אהרן אבן-חן גם לפעילות בהסתדרות בני בנימין אליה הצטרפו גם אלכסנדר אהרונסון ועובד בן עמי, שהיה כתב העיתון בפתח תקווה. בין היישובים שהוקמו על ידי בני בנימין הייתה העיר נתניה. אבן חן היה ממייסדי העיר ומפעילי הציבור בה, ובן עמי שימש מאוחר יותר כראש העיר. בשנים 1936–1950 שימש אבן-חן כמזכיר מחלקת התרבות של נתניה וכחבר ועדת השמות לרחובות העיר. בין השאר הקים ב-1937 את הספרייה העירונית, פרי יוזמתו של איתמר בן-אב"י, שייעד אותה להיות "מוסד רוחני גדול, אשר ישמש מרכז לתרבותנו".

תיעוד יצירתו של בן-אב"י

הקשר המיוחד עם איתמר בן-אב"י הביא את אבן-חן לפתוח במפעל לתיעוד יצירתו של בן-אב"י לאחר שזה נפטר ב-1943. הוא ערך את עזבונו העיתונאי, אסף את כתביו והוציא לאור ב-1961 את הספר 'עם שחר עצמאותנו'. הספר יצא בהוצאת "הוועד להוצאת כתבי איתמר בן אב"י". לאחר מכן הוציא לאור ספר נוסף ובו מאמרים של בן אב"י - 'חלומות ומלחמות' (1978).
בתו של ריאן

תקציר עלילה

רוזי ריאן, צעירה יפה ומפונקת, היא בתו של בעל הפאב בעיירה אירית קטנה השוכנת לחוף הים. היא מתאהבת במורה המבוגר ממנה בשנים רבות, ועל אף חוסר ההתאמה ביניהם הם מתחתנים. כשמגיע לעיירה קצין בריטי יפה תואר ופצוע מלחמה, רוזי נשבית בקסמיו ומנהלת אתו רומן. השנאה של התושבים האירים הלאומניים אל הכיבוש הבריטי, מופנית עתה אל רוזי. במקביל אנשי מחתרת ובראשם טים או'לירי מנסים להבריח דרך הים נשק ותחמושת, כל אנשי המקום באים לעזרתם אך הם נתפסים על ידי החיילים הבריטים. התושבים חושדים ברוזי והיא מואשמת בבגידה, לצידה עומדים רק בעלה, הכומר, האב קולינס, ושוטה הכפר האילם, מייקל.

ביקורת

מבקרי הקולנוע ביקרו את הסרט על כך שהדמויות מתגמדות בבימוי המוגזם של דייוויד לין. ייתכן שהביקורות המחמירות נבעו מהציפיות הגבוהות מדי מהסרט, אחרי שלושת הסרטים האפיים הקודמים שביים לין שהיו שוברי קופות. התגובות לסרט גרמו ללין להימנע מעשיית סרטים במשך יותר מעשר שנים.

פרסים

הסרט זכה בפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר, וג'ון מילס זכה בפרס בקטגוריית שחקן המשנה על תפקידו כשוטה הכפר.
שרה מיילס הייתה מועמדת לאוסקר בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר, והסרט היה מועמד על עריכת סאונד.
אהרן פלדמן

תולדותיו

נולד בארצות הברית לרב יוסף ושיינא גולדה פלדמן. אביו היה אחרון הרבנים האורתודוקסים הרשמיים בבולטימור. למד בישיבת בית התלמוד בארצות הברית, ולמד בחברותא עם ראש הישיבה הרב אריה לייב מאלין. כמו כן למד בישיבת נר ישראל בראשות הרב יעקב יצחק רודרמן וכן נחשב לתלמיד מובהק של הרב יצחק הוטנר.
בשנת תשכ"א (1961) עלה לישראל והתגורר כשתים עשרה שנה בבני ברק, שם למד בכולל חזון איש. בשנים אלו התקרב לרב יעקב ישראל קנייבסקי (ה"סטייפלר") והרב אלעזר מנחם שך. בשנת תשל"ג עקר לירושלים ושימש כראש המחלקה ליוצאי ארצות הברית בישיבת אור שמח.
שימש גם כמשגיח בישיבת בית התלמוד בישראל.
בשנים תשנ"ב-תשנ"ד כיהן כראש כולל לאברכים אמריקאים בירושלים, בבית המדרש של ישיבת כנסת בית אהרן שבראשות מחותנו הרב אפרים זורייבין.
עם הקמת ישיבת באר התורה בקיץ תשנ"ד, בידי חתנו הרב גבריאל יוסף לוי, התמנה כנשיא הישיבה.
בשנת 2001 נקרא לשמש כראש ישיבת נר ישראל בבולטימור. בשנת תשס"ה והתארח אצל הנשיא ג'ורג' ווקר בוש עם עוד 15 רבנים לדיון בלתי רשמי בבית הלבן בענייני החינוך התורני.

השקפותיו

בשנת תשס"ג התפרסמה תשובה שלו שבה כתב שאלה מבין חסידי חב"ד המאמינים שרבם יקום לתחייה כמשיח - אמונתם שקרית אך אינם אפיקורסים. לעומתם, המאמינים ש"עצם האלוקות" התלבשה ברבי מנחם מנדל שניאורסון ומתפללים אליו - הם כופרים ואין לצרפם למניין.
בשנת תשס"ה יצא בביקורת חריפה על הרב נתן סליפקין ותמך באיסור שיצא נגד ספריו.
בשנת תשע"ג עורר סערה כשכינה את חבר הכנסת דב ליפמן "רשע", המנסה לכפות שינויים במערכת החינוך התורני ללא התייעצות עם גדולי התורה. מאוחר יותר חזר בו ואמר כי הוא מאמין שכוונותיו של ליפמן הן "לשם שמים".
ב[2010], כתב הרב אהרן ליכטנשטיין ביקורת על כמה דברי השקפה שכתב בספרו "בעין הסערה". והרב פלדמן ענה לו, והרב ליכטנשטיין ענה לתשובתו.
פתיחת בירד

היסטוריה

הפתיחה הוזכרה לראשונה על ידי לואיס רמירז דה לוסינה בספרו "Repetición de Amores y Arte de Ajedrez con ci Iuegos de Partido", שפורסם בסביבות 1497. באמצע המאה ה-19 השתמשו בפתיחה בין השאר לואי שארל דה לה בורדונה ואלייז'ה ויליאמס. האמן הבריטי הנרי בירד השתמש בה לראשונה ב-1855 והמשיך להשתמש בה ב-40 השנים הבאות. ב-1885 קרא את הפתיחה על שמו העיתון הרפורד טיימס.
במאה ה-20 השתמשו לעיתים אהרון נימצוביץ' וסבלי טרטקובר ב-1.ו4. בעשורים האחרונים, בין רבי האמנים שהשתמשו בפתיחה באורח קבע היו בנט לארסן, אנדרו סולטיס, לארס קרלסון ומיכאיל גורביץ'.

פופולריות

מתוך 20 מהלכים ראשונים אפשריים, המסע 1.ו4 מדורג במקום השישי במסד הנתונים של האתר ChessGames.com, אחרי 1.ה4, 1.ד4, 1.פו3, 1.ג4 ו-1.ז3. המסע ו4 מעט מחליש את עמדת המלך הלבן. הסטטיסטיקה באתר ChessGames.com מראה, כי המסע 1.ו4 לא משמר את יתרון המסע הראשון של הלבן. נכון לשישי בפברואר 2009, מתוך 1,685 משחקים שהתחילו במסע 1.ו4, הלבן זכה ב-32.8%, הפסיד ב-41.9%, ו-25.3% מהמשחקים הסתיימו בתיקו, ובסה"כ ניקוד של 45.45%. ניקוד יותר טוב קבלו הפתיחות הפופולריות 1.ה4(54.25%), 1.ד4(55.95%), 1.פו3(55.8), 1.ג4(56.3%) ו-1.ז3(55.8%).

מתווה הפעולה הראשי

המסע השכיח ביותר של השחור הוא 1...ד5, שמוביל להגנה הולנדית (1.ד4 ו5) בצבעים הפוכים. הלבן בדרך כלל יפתח את רץ המלך שלו דרך ז2 על ידי ז3, פו3, רז2 ו- 0-0, או יפתח את רץ המלכה דרך ב2 ויפעיל לחץ על ה5.

גמביט פרום

המענה החריף ביותר של השחור הוא 1...ה5, גמביט פרום על שם שחקן השחמט הדני מרטין סוורין פרום (1828-1895). הלבן יכול לעבור לגמביט המלך באמצעות המסע 2.ה4. אם הלבן מכה את הרגלי, השחור צריך לבחור בין האפשרות הרגילה, 2...ד6, לבין 2...פג6.
טייניקולגראוס

גילוי

דינוזאור זה התגלה בתצורת מוריסון של מחוז אולבני, ויומינג ב-1995 כשלד חלקי של תרופוד קטן יחסית. הוא נחשב למאובן של קואלורוס או של אורניתולסט אך מחקרים מ-2001 הוכיחו שמדובר היה במין חדש, אשר היה שייך אולי למשפחת הקואלוריים ולקבוצת הטירנוזאורים. נמצא ממנו מין יחיד - Tanycolagreus topwilsoni.
המאובנים שנמצאו כללו עצמות גפיים, לסתות ועוד כמה איברים בקטעים חלקיים מהם משוער שאורך היצור הגיע, יחד עם הזנב, ל-3.3-4 מטרים ולמשקל 120 ק"ג. הוא היה תרופוד בעל חוטם קצר ושטוח ולסת עם שיניים מחודדות שהיו בעלי דמיון לאלה של הטירנוזאורים. הרגליים האחוריות היו חזקות ותמכו בגוף בעוד הזרועות הקדמיות עזרו לתפוס טרף עם הטפרים.
יצור זה חי בסביבת ויומינג של סוף היורה לצד הסטגוזאורוס, הדיפלודוקוס, האותניליה והדריוזאורוס וייתכן שהיה צד את הפרטים האיטיים או הפגיעים שלהם.