google/wiki40b huggingface dataset:
עלי גרוס

תולדות חייה

גרוס נולדה בשנת 1921 בווינה ועלתה לארץ ישראל ב-1939. אחיה הצעיר היה ההיסטוריון נחום גרוס. למדה ב"בצלאל החדש" אצל מרדכי ארדון, יוסף בודקו ואחרים. גרוס סיימה את לימודיה בהצטיינות, והמשיכה ללמוד אמנות אף לאחר מכן. במהלך השנים 1943–1944 למדה פיסול אצל האמנית אלן ברנקופף-קולמר. בשנת 1948 למדה פיסול והדפס משי בניו יורק. בשנת 1960 למדה ציור אצל האמן יעקב וכסלר.
לאחר סיום לימודיה ב-1942 עבדה בעיצוב כריכות לספרים, כתבי עת ופרסומים, סמלים מסחריים וכרזות בדגש על עיצוב אות בשיטת "אות בנויה" (Built-up letter), כלומר עיצוב אות על בסיס של גופן קיים, תוך מתיחה והגמשה של רכיבים בהתאם למטרה. כמו כן יצרה עבודות בעץ, אבן ומתכת.
בשנת 1947 נישאה לסופר יהודה יערי, שהיה ראש מחלקת התעמולה של קרן היסוד, שעבורה עיצבה פרסומים וכרזות. ב-1949 השתתפה בצוות העיצוב שעיצב את סמל עיריית ירושלים, ב-1952 עיצבה את סמל ממגורות דגון וב-1955 את סמלה של הוצאת מאגנס. בשנת 1955 נסעה עם בעלה לסטוקהולם, שם שירת כנספח תרבות. ב-1958 התגרשה ממנו ושבה לארץ בגפה. ב-1969 עיצבה כרזת יום העצמאות אלטרנטיבית שהגישה התנועה למען ארץ ישראל השלמה (בה הייתה גם חברה) ובה, על רקע גבולות הארץ השלמה, הכיתוב המאסיבי: "התנחלות לאלתר".
בשנת 1960 החלה ללמד עיצוב גרפי וכתב עברי במחלקה לאמנות של תיכון עירוני מקצועי י"ד - ויצ"ו צרפת, עד שפרשה מהוראה בשנת 1981.
במהלך השנים 1982–1989 הייתה נציגת אגודת הציירים והפסלים בוועדה לבחירת בולים חדשים של השירות הבולאי.
ב-1996 זכתה באות כבוד מיוחד מטעם אגודת המעצבים הגרפיים בישראל.
בשנת 2009 תרמה את ארכיונה לספרייה הלאומית.
נפטרה בספטמבר 2014.
פרובו

היסטוריה

סילבסטר אסקלנטה, חוקר פרנציסקני ספרדי, נחשב לחוקר האירופאי הראשון אשר ביקר באזור זה, בשנת 1776.
פרובו נקראה במקור 'פורט יוטה', כשהחלה להיות מיושבת בשנת 1849 על ידי 33 משפחות מורמוניות מהעיר סולט לייק סיטי, אבל נקראה מחדש "פרובו" בשנת 1850, על שם אטיין פרובו, סוחר פרווה צרפתי-קנדי שהגיע לאזור בשנת 1825.

אוכלוסייה

על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2010, 112,488 אנשים, 31,524 משקי בית, ו-21,166 משפחות התגוררו בעיר. צפיפות האוכלוסייה הייתה 1,042.5 נפש לקמ"ר. בעיר היו 84.8% לבנים, 0.7% שחורים או אפרו אמריקאים, 0.8% הודים אמריקאים, 2.5% אסיאתים 1.1% פאסיפים, 6.6% מגזעים אחרים ו-3.4% משני גזעים או יותר.
מזרקת שוקולד

מזרקת שוקולד הוא מתקן המשמש להגשת פונדו שוקולד.
לרוב המתקן כולל מזרקה קטנה, שגובהה כחצי מטר, ובה מספר שלבים. בבסיס המזרקה מתקן חימום הממיס את השוקולד ושומר על מצבו הנוזלי, וכן משאבה המעלה את השוקולד לראש המזרקה, ממנה זורם השוקולד במורד המזרקה אל מתקן החימום. 
המזרקה מאפשר טבילת פירות או מרשמלו בשוקולד הנוזלי.
על מנת שהשוקולד ייזל במזרקה, עליו להיות בעל ריכוז גבוה של חמאת קקאו או שומן.

היסטוריה

מזרקת השוקולד הומצאה על ידי בן בריסמן (Ben Brisman) בשנת 1991. המתקן נהיה פופולרי בארצות הברית בשלהי שנות ה-90 של המאה ה-20. 
מתקנים אלו נועדו לשימוש מסחרי (שימושן של חנויות ושירותי קייטרינג). עם העלייה בפופולריות של המתקן יצרה חברת הלמן לראשונה מזרקות לשימוש ביתי בשנת 2004, ובשנת 2005 החל ייצור של מתקנים זולים.

סוגי מזרקות שוקולד

מזרקות השוקולד המשמשות בשימוש מסחרי גדולות מהמזרקות הביתיות, ומשמשות לרוב בדוכני רחוב, חנויות שוקולד, ובאירועים. מזרקות אלה עשויות לרוב פלדת אל חלד. גובהן של המזרקות המסחריות יכול לעלות על מטר, והן מסוגלות להכיל עד 15 ק"ג שוקולד. 
גובה המזרקות הביתיות אינו עולה לרוב על חצי מטר, והן עשויות פלסטיק או פלדת אל חלד. המזרקות הביתיות מכילות לרוב עד 3 ק"ג שוקולד.
רובעי חיפה

רובע רמות הכרמל

שטחו של הרובע 10.67 קמ"ר כ-16.5% מכלל השטח העירוני. מתגוררים בו 39,800 תושבים המהווים כ-15% מכלל תושבי העיר. הרובע התחיל בשכונת אחוזה, וממנה התרחב לכל הכיוונים.
הוא מתחלק כדלהלן:
יהוסף הנגיד

קורות חיים

רבי יהוסף הנגיד נולד לרבי שמואל הנגיד, בעיר גרנדה שבאל-אנדלוס. במהלך חייו הוא פרסם את כתביו של אביו בקבוצת מאמרים מיוחדת, וסיפר על עצמו בהקדמה של אותה אסופת מאמרים. בן תשע הוא ליווה את אביו לקרב אך במהרה התגעגע לעיר מולדתו גרנדה, וכבר בגיל כה צעיר חיבר שיר על כך. את מירב השכלתו הוא קיבל מאביו שמואל הנגיד. בימי בחרותו חלה רבי יהוסף, ולאחר שהחלים נסע ללמוד תורה מפי רבי נסים בר יעקב מקירואן. לאחר מכן חזר לגרנדה שם נישא לביתו של רבי נסים מקירואן.
עם מותו של אביו, רבי יהוסף החליף אותו כנגיד וראש הקהילה היהודית של גרנדה כ-9 שנים עד לשנת ד' אלפים תתכ"ד. במות אביו מינה אותו מלך גרנדה ליורש משרתו - הווזיר הראשי של הממלכה, והוא אז בן 21 שנה. רבי יהוסף הצליח בתפקידיו בגביית מיסים, בהפעלת מינהל תקין ובניהול מדיניות החוץ. עם זאת לא זנח את העיסוק בתורה, השמיע שיעורים וחיבר שירים. הוא העסיק יהודים עשירים כסוכני המלך וקומם את האוכלוסייה הערבית נגד שלטון הווזירים היהודים.

לאחר מותו

תלמידיו היו רבני ספרד והנהיגו את הדור שלאחריו לאחר פטירתו.
משורר מוסלמי מהתקופה שחיבר שיר אנטי-יהודי שהצדיק את הטבח, כתב בין השאר ש"הקוף הראשי שלהם (רבינו יהוסף) עשה את ביתו משיש והוביל אליו את מיטב מימי המעיינות". על בסיס שורה זאת ומקורות ספרותיים נוספים, יש היסטוריונים של האמנות ששיערו שאחד המבנים המרכזיים במתחם המפואר אלהמברה שימש כביתו של יהוסף.

חיבוריו

לאחר פטירתו נתפזרו בעולם ספריו ופשטו בכל העולם. רבי יצחק בר ברוך ידידם של רבי יהוסף ורבי שמואל קנה הרבה מספריהם שהתפזרו בעולם.
משיריו השתמר עד ימינו רק חלק קצר בן חמש שורות של שיר אחד, אותו הוא כתב "בטרם נסיעה" ליעד לא ידוע.
הנטיק

תקציר העלילה

עלילת הסדרה מספרת על קורותיהם של לוק למברט, סופי קסטרוויל, זאליה, מורה הדרך שלהם - דנטה וייל ושאר חברי ארגון הנטיק.
הסיפור החל לפני אלפי שנים, בתקופות העתיקות ביותר של כדור הארץ, כשבני האדם נלחמו נגד כוחות רשע אפלים במיוחד וכמעט הובסו. לתפנית הגדולה במלחמה הזאת היו אחראיות דמויות הנקראות השוחרים, שהם בעצם בני אדם בעלי יכולת נדירה להעיר טיטאנים ולקרוא להם לעזרה במצבי סכנה. הטיטאנים הם יצורים על אנושיים בעלי כוחות אדירים במיוחד. בסופו של דבר, השוחרים הצליחו לגרש את כוחות האופל ההרסניים מהעולם, ועם חלוף השנים נעלמו הטיטאנים וחזרו למנוחתם במקומות מסתור שונים ברחבי העולם. 
לאחר אלפי שנים, נשארו אנשים המסוגלים להשתמש בכוחות קסם ולהעיר את הטיטאנים בשעת צרה. 
אותם אנשים הקימו ארגון הנקרא "הנטיק" ומטרתו היא לתפוס כמה שיותר טיטאנים במטרה שלא יגיעו לידיים הלא נכונות. 
העונה הראשונה מתחילה בצפייה בחייו של לוק למברט, ובכך מתגלה כי אביו נעלם לפני כ-10 שנים ומזכרתו היחידה של לוק ממנו הוא כד אטום וישן. כאשר לוק ביקש מחברתו לספסל הלימודים - סופי קסטרוויל לעזור לו להתכונן למבחן בהיסטוריה, נשבר הכד הישן של אביו ובין השברים מצא לוק קמע עתיק וספר. בתוך הספר המסתורי מסופר על עברו של אביו ועל מסעותיו בהנטיק. עקב תגלית זו, מוסד הרשע הידוע בכינויו "הארגון" שם עין על לוק וניסה לחטוף אותו ואת הספר שבידו. סופי הצילה את לוק ומגלה לו שהיא שוחרת המסוגלת לשלוט בטיטאנים ולהשתמש בכוחות קסם. לאחר תקרית זו סופי ולוק מחפשים תשובות ובכך הם מנסים לאתר דמות מסתורית הנקראת "דנטה וויל" - השוחר החזק ביותר בארגון הנטיק. לאחר שדנטה מסכים לחבור ללוק וסופי, מטרתו של לוק היא לגלות מה קרה לאביו ולעזור למוסד הנטיק בחיפוש אחר כל הטיטאנים כדי להגן עליהם מארגון הרשע. 
העונה השנייה ממשיכה כאשר צוות הנטיק ממשיך לחפש את איתן למברט, שוחר אגדי במוסד הנטיק וגם אביו של לוק למברט. 
כאשר הם מביסים את ראש ארגון הרשע הידוע בכינוי "הפרופסור" צוות הנטיק ממשיך לנקודת הציון האחרונה שאיתן למברט היה בה והם מגלים שער בין ממדי שמוביל לעולם הטיטאנים הנקרא "הנטיק". בזכות שער זה אביו של לוק תקשר עם צוות הנטיק וסיפר להם על איום גדול יותר מארגון הרשע שהם נלחמים נגדם, ארגון זה נקרא "ספירלות הדם". מטרתו של ארגון זה הוא לפתוח שער שנקרא "שער הספירלה" שגורם לזימון המפלצות שכמעט השמידו את כדור הארץ מימי קדם. שער זה נסגר על ידי לורד קסטרוויל שנחשב לשוחר החזק ביותר אי פעם אך ישנה אפשרות לפתוח את השער ביום הארוך ביותר בשנה. מאז, מטרתם של צוות הנטיק היא למנוע מספירלות הדם לפתוח שער זה שוב.
טוליו וינאי

קורות חיים

וינאי למד תאולוגיה ברומא ובאדינבורו. בין השנים 1934–1946 היה כומר בפירנצה.

פעילותו בתקופת השואה

בספטמבר 1943 כבשו הגרמנים את צפון איטליה ובנובמבר 1943 החל המצוד אחר יהודי פירנצה על ידי הגרמנים והאיטלקים הפשיסטים ששיתפו עמם פעולה, על מנת לגרש יהודים אלה בטרנספורטים למחנות ההשמדה. היהודיה חולדה קמפניינו לבית קאסוטו נותרה לבדה ועמה שישה ילדים שהיו תחת השגחתה. ארבעה מהם היו של אחיה, הרב נתן קאסוטו, ובהם תינוקת שזה עתה נולדה. בעלה של חולדה, שאול, וכן נתן קאסוטו ואשתו אנה (חנה), גורשו לאושוויץ.
וינאי סייע למספר יהודים למצור מקומות מסתור מפני הרדיפות ואף סייע לחלקם לברוח מאיטליה. הוא הציע לחולדה למסור את הילד הקטן ביותר, ראובן, בנה של חולדה שנולד ב-1942, למשפחה נוצרית. כך, מכיוון שראובן עוד לא ידע על זהותו היהודית, הוא לא היה צריך לשקר ולא יכול היה לחשוף את מציליו. בני המשפחה המסתירה היו מפגישים את ראובן עם אמו מעת לעת וכינו אותו בשם איטלקי, אמיליו, כדי להסתיר את זהותו.
וינאי סייע לחולדה למצוא מסתור עבור עצמה ועבור יתר בני המשפחה. חלקם הוסתרו בבית אבות בקהילתו, בית אבות שתושביו עזבו באופן זמני את המקום עקב המלחמה ועברו לאזורים כפריים.

אחרי מלחמת העולם השנייה

בשנת 1946 עבר וינאי לקהילה ליד פראלי  שבצפון מערב איטליה. בשנת 1961 עבר לקהילת רייזי  שבסיציליה. בין השנים 1976–1983 היה חבר הסנאט האיטלקי מטעם המפלגה הקומוניסטית.

הכרה

חולדה קאסוטו פרסמה את קורותיה ואת מעשה ההצלה בספרה "לדור אשר לא ידע" שפורסם בשנת 1981.
ב-1981 העניק יד ושם לווינאי את התואר "חסיד אומות העולם".
ליליאן סן-פייר

ביוגרפיה

סן-פייר נולדה בפלנדריה.
היא החלה את הקריירה המוזיקלית שלה בשנות השישים בהיותה ילדה. אחד מלהיטיה הראשונים הוא השיר "We gotta stop".
היא הופיעה תחילה תחת השם "ליליאן" בלבד, היא החלה לשתף פעולה עם קלוד פרנסואה ועל מנת לקדם את הקריירה שלה בצרפת הוא הציע להוסיף את שם הבמה "סן-פייר", הוא הפיק עבורה מספר שירים, שזכו להצלחה בצרפת ובבלגיה.
שיתוף הפעולה בין פרנסואה לסן-פייר נפסק לאחר מחלוקת וחוסר הסכמה בינו לבין המנהל שלה.
היא ייצגה את בלגיה באירוויזיון 1987 בו בלגיה הייתה המדינה המארחת, עם השיר "Soldiers of Love". היא סיימה במקום ה-11.
לפני כן ניסתה פעמיים להשתתף באירוויזיון: ב-1978 השתתפה בגמר הלאומי של לוקסמבורג, וב-1981 השתתפה בגמר הלאומי הבלגי.
ב-1999 שפטה בתחרות לבחירת נציג בלגיה לאירוויזיון.
ב-2005 הייתה שופטת בעונה הראשונה של הגרסה הבלגית של X Factor.
למה לי

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שיצא לסינגל בוים על ידי נדב אליהו, והופק על ידי דן מילר, וטל אורן. בווידאו קליפ נראית חדד בחדר עם מסך כחול, כשהיא רוקדת וזזה לצלילי השיר. בין לבין ניתן לראותה עונדת שרשרת זהובה, מעיל עור כחול, ואת הרקדנים לבושים בבגדי אדידס.
נכון לספטמבר 2017, מונה הצפיות של הווידאו קליפ עומד על למעלה מ-8 מיליון צפיות, דבר אשר הופך אותו לנצפה ביותר של חדד.

ביקורות

השיר זכה לביקורות חיוביות, וגם שליליות. מאקו הגדירו את השיר כניסיון להשתלב במוזיקה החדשה של היום, וכתבו כי: "כמו כל אמנית גדולה ששורדת לאורך זמן, גם שרית חדד יודעת כמה חשוב לחדש, להפתיע ולהישאר רלוונטית. בשיר החדש שלה היא הולכת לכיוונים שלא הייתה בהם מעולם, ומתחברת לסצנת הטרופיקל-האוס העולמית. מה דעתכם?"
בעיתון הארץ בן שלו אמר כי: "אחרי הדואט המביך עם שלום חנוך, שבו היא נשמעה כאילו היא באה לאולפן בעיקר מתוך הדרת כבוד, כל דבר יהיה בגדר שיפור. הסינגל החדש של שרית חדד הוא שיפור מינורי מאוד. "למה לי" הוא ניסיון מובהק להצעיר את הסגנון של חדד. לעשות שרית 2.1."
דוד פינסקי

דוד פינסקי (1872, מוהילב, רוסיה הלבנה – 11 באוגוסט 1959, ז' באב תשי"ט, חיפה) היה מחזאי וסופר יידיש, מגדולי מחזאי היידיש של המאה ה-20.

ביוגרפיה

דוד פינסקי נולד במוהילב שברוסיה הלבנה (בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית), עבר למוסקבה בצעירותו והמשיך לווינה להשלמת לימודי הרפואה; אך ביקור אצל י"ל פרץ בפולין שינה את מסלול חייו. הוא החל את עבודתו כמורה בוורשה, ושם גם נדפסה יצירתו הראשונה ביידיש, הסאטירה "דער גרויסער מענטשן-פריינד", (יידיש: "אוהב האדם הגדול"). הוא התקרב בוורשה אל יוצרי היידיש הגדולים, ופרסם מיצירותיו הראשונות בעיתונים של מרדכי ספקטור וי"ל פרץ. בוורשה גם התמסר לעבודה ציבורית בתנועת הפועלים היהודית.
בשנת 1896 המשיך לברלין בדרכו מערבה, ובשנת 1899 היגר לארצות הברית והשתקע בניו יורק. באמריקה ובניו יורק פרחה יצירתו הסיפורית והמחזאית, ופינסקי הפך לאחד מגדולי המחזאים ביידיש. מחזותיו הוצגו במאות במות בכל רחבי התפוצה היהודית. מחזהו המפורסם "היהודי הנצחי" הוצג על ידי תיאטרון "הבימה" הצעיר, (בימוי: ווסייוולוד מצידובלוב, תפאורה: גיאורגי יאקובלוב, מוזיקה: אלכסנדר קריין), בשנת 1906. והמחזה היה השני בכלל מחזותיו של התיאטרון, והקנה ל"הבימה" פרסום ויוקרה. 
בניו יורק המשיך בלימודיו באוניברסיטת קולומביה וערב בחינת הדוקטורט שלו הציג את מחזהו "משפחת צבי", החמיץ את הבחינה ומעולם לא זכה בתואר. המחזה "משפחת צבי" נכתב כתגובתו של דוד פינסקי לפרעות קישינב, 1904. במחזהו קורא פינסקי להתנגדות יהודית פעילה ולהגנה עצמית. 
מחזותיו האחרים של דוד פינסקי שנתפרסמו הם: "יענקעל דער שמיד" (יידיש: 'יעקב הנפח', 1906), מחזה שזכה להצלחה עצומה בניו יורק, תורגם לאנגלית, בשם "הנפח המזמר", ולימים אף הוסרט בהוליווד. בסרט השתתף הזמר חזן המפורסם מוישה אוישר. בשנים שבין המלחמות השלים את הנובלות שלו, את הרומנים הגדולים, ובהם גם "נשותיו של שלמה המלך".
"דער אוצר" (יידיש: 'האוצר', 1905), מחזה מצוין שהוצג כמה וכמה פעמים במקומות שונים בעולם. המחזה בוים על ידי מכס ריינהארדט והוצג בברלין בשנת 1910. וכן הוצגו המחזות "אייזיק שפטל" (1899), "די מוטער", 'הָאֵם', 1901. במחזותיו תיאר את העולם היהודי הנקרע בין ישן לחדש, את מאבקי הפועל היהודי, החיים המיניים והאישיים של היהודי המודרני, ואת המשפחה היהודית המתפוררת.
לאחר מלחמת העולם השנייה, עם חורבן העם היהודי במזרח אירופה, בשנת 1949, עלה לישראל והשתקע בחיפה. מחזותיו האחרונים הם "שמשון", וה"מלך שאול", מחזות תנכי"ם, שכמעט לא הוצגו. ביתו הפך בית ועד לשרידי יוצרי היידיש שהתקבצו בארץ. את שנותיו האחרונות הקדיש לקידום תרבות היידיש בארץ ובעולם. בשנת 1952 קיבל אזרחות כבוד של העיר חיפה.
דוד פינסקי פרסם למעלה משבעים כרכים ביידיש, מחזות, רומנים, נובלות, ספרי זכרונות, מסות ומאמרים. לעברית תורגם רק חלק קטן מיצירתו.
על שמו של דוד פינסקי נקרא פרס תיאטרוני (פרס עיריית חיפה ע"ש דוד פינסקי) ורחוב בכרמל מרכזי בחיפה.
פנחס מיכאל גרויסלייט

בית הוריו

נולד בשרשוב לרב יצחק אייזיק ולבריינה-הניה. אביו היה בן הרב יהושע רוקח מפינסק, נכדו של הרב אלעזר רוקח. אמו הייתה מצאצאי הרב מאיר אייזנשטט ונכדת הרב פנחס הלוי מאמסטרדם, מחבר "נחלת עזריאל". למד אצל הרב אשר הכהן, בעל "ברכת ראש", אב"ד שרשוב ותלמיד הרב חיים מוולוז'ין.

ברבנות

בשנת תרי"ג (1853), לאחר שעזב הרב אשר הכהן את שרשוב כדי לשמש ברבנות טיקטין, מונה הרב פנחס מיכאל במקומו. בראש חודש חשוון תרכ"ד (1863) עבר לכהן כרב של אנטופול עד לפטירתו. חבורת אברכים למדה אצלו. הוא פיתח את מוסדות הקהילה היהודית ותיקן שמכל תשלום של בגד חדש יופרש סכום מסוים בעבור קרן "מלביש ערומים" לעניי העיר.
בשנת תרכ"ט (1869) ובכ' בסיוון תרמ"ה (1885) פרצו שרפות גדולות בעיירה, ובשתי הפעמים השיג מימון לבנייה מחדש ולסיוע לנפגעים. במקרה הראשון נסע לרוסיה כדי לאסוף את הכסף. במקרה השני, כשהיה בן 76, ייסד קרן עזרה. יהודים הגיעו ממרחק כדי להיוועץ בו ולבקש את ברכתו. 
נודע בדרשותיו שבהן עורר את הקהל לתקן את מעשיו.

"איגרת החלום"

הרב מרדכי רוזנבלט מאושמינה שלח בכ"ח בשבט תרמ"א (1881) מכתב לרב גרויסלייט על סדרת חלומות שהחלו בליל ערב יום הכיפורים. בחלומות נגלה מהר"י בן לב ואמר לרב מרדכי שהוא מצאצאיו של האדם שסטר למהר"י בן לב לעיני כל משום שיצא חייב בדין לפניו. לכן הרב מרדכי צריך לתקן את נשמת זקנו בשינון הספר שו"ת מהרי"י בן לב עד שידע אותו על בוריו, ועליו לקנות את הספר מהרב של אנטופול, משום שיש על הרב תביעה בשמים מדוע לא הוציא לאור את פירושיו על מסכתות מעילה ותמורה שהחל להכין לדפוס. בכסף שיקבל עבור 'שו"ת מהר"י בן לב' ידפיס אותם. בסוף המכתב מבקש הרב מרדכי שהרב גרויסלייט ישלח את הספר בדחיפות, משום שאשתו חלתה ונמצאת בסכנה, ובחלום האחרון אמר מהר"י שזה מאחר שלא הזדרז לקנות את הספר.
כארבע שנים לאחר המכתב הדפיס הרב גרויסלייט את פירושיו למסכתות האמורות בשם "לקט הקוצרים". 
האיגרת, בעברית, ביידיש ובאנגלית (בתרגום הרב מרדכי גיפטר), הודפסה ב"לדור אחרון" שנספח ל'דרשות הרפ"ם', בעריכת נינו הרב אברהם אבא הלוי זיונס.
גרעין (אלגברה)

גרעין (Kernel) של הומומורפיזם בין מבנים אלגבריים הוא אוסף האיברים שההומומורפיזם מעביר אל האיבר הנייטרלי. הגרעין הוא תת-מבנה של המבנה שממנו מוגדר ההומורפיזם, וחלות עליו גרסאות שונות של משפט האיזומורפיזם הראשון, על-פי סוג המבנה שבו מדובר. נהוג לסמן את הגרעין של העתקה  ב- או .
שצ'דרין

תולדות היישוב

היישוב נזכר מהמאה ה-18 ככפר במחוז בוברויסק. בחלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית.

יהודי שצ'דרין

שצ'דרין נודעה בשל פעילות האדמו"ר מנחם מנדל שניאורסון (הצמח צדק מלובביץ') במקום במחצית הראשונה של המאה ה-19. בשנת 1897 נמנו בכפר 4,022 יהודים, ובשנת 1926 היוו היהודים כ-91% מאוכלוסיית היישוב. בתקופה הסובייטית פעלו ביישוב קולחוז יהודי ובית ספר יידי.
עם פרוץ מבצע ברברוסה לא הספיקו יהודי היישוב להימלט ממנו מזרחה. ב-1 ביולי 1941 נכנסו הגרמנים לכפר, וב-9 בנובמבר 1941 רוכזו כל יהודי היישוב בגטו שהוקם בו.
ב-8 במרץ 1942 רצחו הגרמנים את כל יושבי הגטו שבכפר בסמוך לבית העלמין היהודי המקומי. יהודים בודדים שהצליחו להימלט מהאקציה חברו ליחידות פרטיזנים באזור.
פרס גראמי לאלבום הפופ הלטיני של השנה

רקע והישגים

הפרס הראשון ניתן בשנת 1984, לחוזה פליסיאנו, על אלבומו Me Enamoré. האישה הראשונה שזכתה בפרס זה הייתה לני האל, אשר זכתה בפרס בשנת 1986, על אלבומה המצליח Es Fácil Amar. נוסף על כך, היה פליסיאנו לאמן הראשון אשר זכה בפרס פעמיים.
בשנת 2001, זכתה הזמרת שאקירה בפרס, על אלבום הופעתה, MTV Unplugged. בשנת 2017, עשתה זאת בשנית עם אלבומה El Dorado, ובכך הפכה לאישה היחידה בהיסטוריה שזכתה בפרס פעמיים.
ג'וני אינגליש

העלילה

סוכן 1 (גרג וייז), חושף מזימה שמטרתה לגנוב את תכשיטי בית המלוכה הבריטי, שזה עתה עברו שחזור, ומקבל כמשימה להגן עליהם. ג'וני אינגליש, שאחראי, בין היתר, על הצוללת בה סוכן 1 אמור להשתמש במשימה, מסר לסוכן 1 קוד שגוי לפתיחת הצוללת, וגרם למותו של הסוכן. המשימה להגן על תכשיטי בית המלוכה הושמה בידיו של ג'וני אינגליש ועוזרו - בוף (בן מילר). למרות הסכנה הכרוכה בכך, מלכת אנגליה, החליטה להציג את תכשיטיה.
בכניסתו של ג'וני אינגליש לאולם התצוגה, הוא פוגש את לורנה קמפבל (נטלי אימברוליה), סוכנת סמויה של האינטרפול בפריז.
מיד כשמתחיל נאום הפתיחה של פסקל סובאז' (ג'ון מלקוביץ'), האיש שתרם למען שחזור התכשיטים, קרוב של משפחת המלוכה, ובעל רשת בתי-כלא המפוזרים בכל העולם, התכשיטים נגנבים.
כשג'וני אינגליש חוזר לזירת הפשע על-מנת לשחזר את גניבת התכשיטים, הוא מגלה בור מתחת למקום ששהו בו התכשיטים בערב התצוגה. הוא ובוף נכנסים לבור ומוצאים את הגנבים, אך הם מצליחים להימלט.
ג'וני ובוף מגלים ששני הגנבים הם אסירים ששוחררו מאחד מבתי-הכלא שפסקל סובאז' מנהל, ונשכרו לעבוד באחת מחברותיו.
הם מעלים את החשד שלהם בפני האחראי עליהם, פגסוס (טים פיגוט-סמית'), שלדעתם סובאז' קשור קשר הדוק עם הגניבה, אך פגסוס שולל את האפשרות הזאת, ומורה לג'וני ולבוף להוציא מיד את סובאז' מהחקירה.
אך ג'וני לא מוותר; הוא מחליט לפרוץ למשרדו של פסקל סובאז' במטרה לגלות את מזימותיו, ובהצלחה. ג'וני מגלה שפסקל סובאז' יצר כפיל של הארכיבישוף מקנטרברי (אוליבר פורד דייוויס), על מנת שימליך אותו למלך.
סובאז', שאירגן מסיבה בבניין משרדו, גילה את מעשיו של ג'וני, וסיפר לפגסוס, שהוזמן למסיבה, את מעלליו של אינגליש. כתוצאה מכך, פגסוס הוריד את ג'וני מהמשימה והיא הועברה ללורנה קמפבל.
לורנה קמפבל משכנעת את ג'וני לעבוד איתה במטרה לגלות מה סובאז' זומם, ומגלה לו שסובאז' מארגן אספה בין שלושה עשר הפושעים העשירים בעולם, ואומרת לו שעליהם לגלות מה הוא זומם.
באותו הזמן, סובאז' עוזב את תוכנית א' (הכתרתו על ידי ארכיבישוף מתחזה) ומחליט לעבור לתוכנית ב' - לחייב את המלכה לחתום על מכתב פיטורים וויתור על כס המלוכה.
ג'וני ולורנה מצליחים לחדור למקום המפגש בין הפושעים ומגלים את תוכניתו של סובאז' להפוך את אנגליה לכלא הגדול בעולם, במטרה להעביר אסירים מארצות אחרות לאנגליה כדי לחסוך במקום בבתי-הכלא.
אך עד מהרה ג'וני ולורנה מתגלים. השומרים של סובאז' מכניסים אותם לצינוק בתוך הטירה בה שהה סובאז', אך בוף מצליח לשחרר אותם.
ביום ההכתרה, ג'וני, לורנה ובוף מגיעים, ומעוררים מהומה במטרה לשכנע את העם שאין להמליך את סובאז'. סובאז' שלא הצליח להתאפק, התחיל לירות בג'וני, דבר שהסגיר אותו. אחרי שאיים על הארכיבישוף להמליך אותו, ג'וני קופץ עליו, והוא מוכתר בטעות למלך.
סובאז' נידון למוות וג'וני החזיר למלכת אנגליה את המלכות.

ביקורות

ג'וני אינגליש קיבל ביקורות מעורבות ממבקרים ודורג 6.1/10 בקרב 119,424 מבקרים על ידי IMDb.
רובל בלארוסי

היסטוריה

ב-1 ביולי 2016, בעקבות אינפלציה גבוהה ושטרות גבוהים מדי, הוכנסה למחזור סדרה חדשה של שטרות שבהם הורדו חמישה אפסים בערכו של הרובל הבלארוסי, כך שכל 2 רובל נהיו שווים בערך לדולר אמריקני אחד. ההחלפה לשטרות הרובל החדש התבצעה בפועל ב-1 בינואר 2017 (בין יולי 2016 לינואר 2017 היה שימוש גם ברובל החדש וגם ברובל הישן). כמו כן הוחלט לראשונה בתולדות בלארוס להוסיף מטבעות למחזור, דבר שלא נעשה עד אז.
Journal of Planning History

מגזין Journal of Planning History הוא כתב עת רבעוני אקדמי העוסק בתחום ההיסטורי של תכנון עירוני . העורך הראשי הוא כריסטופר סילבר מאוניברסיטת פלורידה. המגזין נוסד בשנת 2002 על ידי החברה האמריקאית להיסטוריה של תכנון עירוני ואזורי בהוצאת SAGE Publications. המגזין עוסק בהיסטוריה האורבנית בנושאי התכנון האורבני והלאומי של מדינות ושל ערים ביבשת אמריקה.
מפלגת הנשים (ישראל)

רקע

מפלגת הנשים שסימנה היה נס, הוקמה לקראת בחירות 1977, על ידי מרשה פרידמן.
פרידמן הייתה חברת כנסת מטעם רצ בכנסת השמינית, אבל בחרה להתנתק מאריה אליאב, שפעל להקים את הסיעה הסוציאל-דמוקרטית. בשעה שהסיעה בחרה להתאחד עם מספר מפלגות קטנות העולם הזה - כוח חדש, מפלגת מוקד ומספר נציגים מהפנתרים השחורים על מנת להקים את מחנה של"י, פרידמן הקימה מפלגה חדשה פמיניסטית. חברות הרשימה היו: שושנה אלינגס, רות רזניק, תחיה בת-אורן, נורית גילת, אתי בן זיו, עמליה ברגמן, רחל אוסטרוביץ ואחרות.
ב־1976 העלתה פרידמן בשאילתה את נושא האלימות נגד נשים והתקבלה בקריאות בוז. היא קיוותה שבאמצעות הקמת מפלגת נשים תוכל לקדם את הטיפול באלימות נגד נשים וסוגיות נוספות. מצע המפלגה נפתח בהצהרה הבאה:
אנחנו, קבוצת נשים בלתי תלויה, מכריזות על הקמת מפלגת הנשים לקראת הבחירות לכנסת התשיעית, כדי להיאבק למען שחרור ושוויון בין המינים. במאבק זה אנו ממשיכות את מלחמתן של חלוצות המאבק לשיווי זכויות לנשים בארץ ישראל, שהתחילה עם הקמת הישוב העברי ונפסקה לאחר הכנסת הראשונה. חברות התאחרות נשים לשיווי זכויות בישראל, שהיו ראשונות המאבק לשוויון, האמינו כי המדינה תעשה צדק לכל אזרחיה בהתאם למגילת העצמאות; "מדינת ישראל תקיים שוויון זכויות חברתי ומדיני גמור לכל אזרחיה בלי הבדל דת, גזע ומין".
— מפלגת הנשים "נס", מצע בחירות לכנסת התשיעית 1977. בתוך: פוגל-ביז'אוי, סילביה. (2011). דמוקרטיה ופמיניזם: מגדר, אזרחות וזכויות אדם. הוצאת האוניברסיטה הפתוחה. עמ' 225
מפלגת הנשים לא עברה את אחוז החסימה וקיבלה רק 5,674 קולות. פרידמן בחרה להמשיך את פעילותה הפמיניסטית בשדה החברתי והקימה אחרי הבחירות את ארגון "נשים למען נשים" בחיפה, את המקלט הראשון לנשים מוכות ואת אל"ף.
בוריס קרלוף

קריירה

קרלוף, הצעיר מבין תשעה ילדים שנולדו לאדוארד ואליזה פראט, נכשל במכוון בבחינת שירות קונסולרי כדי להמשיך בקריירת משחק. הוא הפליג לקנדה בשנת 1909 ובשנה שלאחר מכן הצטרף ללהקת תיאטרון. 
קרלוף המשיך לפעול בז'אנר האימה עד סוף הקריירה שלו, למרות שקיבל תפקידים אחרים, כולל זה של מר וונג בסדרת בלשים באולפני מונוגרפיה בשנות השלושים והארבעים ושל זה של ראש הודי בסרט "כבוש" של ססיל ב. דה-מיל (1947). באופן טיפוסי יותר, הוא שיחק רופאים ומדענים מטורפים, כמו בסרט יום שישי השחור (1940) וב"בית פרנקנשטיין "(1944). הוא גם זכה להצלחה בימתית נוספת בשנת 1950, כקפטן הוק במחזה המחודש פיטר פן.
הפופולריות של סרטי האימה דעכה לאורך שנות הארבעים, וקרלוף החל לעבוד בטלוויזיה כבר בשנת 1949. הוא כיכב אורח בתוכניות אנתולוגיה רבות ואירח כמה מופעים משלו, כולל המותחן הפופולרי (1960-62). בהמשך הוא זכה בפרס גראמי על הקלטת האודיו שלו לסיפור של ד"ר סוס.
כאשר ז'אנר האימה החל לצוץ בשנות השישים, הקריירה של קרלוף פרחה שוב. סרטים כמו העורב (1963), קומדיית האימה (1963), ו Die, Monster, Die! (1965) הציגו את קרלוף לדור חדש של מעריצי הקולנוע. למרות שהיה חולה וסבל מכאבים בלתי פוסקים, הוא הופיע באופן מכובד ככוכב אימה מזדקן בסרטו הראשון של פיטר בוגדנוביץ, Targets (1968). בכך, כמו ברוב סרטיו, הוכיח קרלוף, עם הקול הרך וההתנהגות העדינה שלו, שהאימה מועברת בצורה היעילה ביותר באמצעות אנדרסטייטמנט.
אדולף בהם

ביוגרפיה

בהם נולד בעיירה טפליץ שבמוראביה, אוסטריה, למשפחה יהודית מתבוללת. בילדותו הוריו עברו לבירה, ווינה, שם היה אביו הבעלים של מפעל טקסטיל מצליח. בנעוריו דבק בתנועה הסוציאליסטית ואף לימד שירה בשכונות העניות של וינה. הוא היה חבר באגודה הפביאנית של אוסטריה (ארגון סוציאליסטי).
בשנת 1905, לאחר מותו של הרצל, החל בהם להתקרב לחוגי הציונות. בציונותו של בהם היה מרכיב תרבותי חזק, והוא למד עברית וספרות עברית.
בהם יסד את ההסתדרות הציונית הארצית באוסטריה. יחד עם מרדכי זאב ברוידא כתב תוכנית עבודה שנתקבלה בוועידת ציוני אוסטריה בועידת קראקוב בשנת 1906.

בשנת 1907 ביקר לראשונה בארץ ישראל וחקר את אפשרויות ההתיישבות. באותה שנה השתתף בקונגרס הציוני השמיני בהאג והציע שורת הצעות הקשורות להתיישבות בארץ ישראל.
בהם נבחר כחבר הוועד הפועל הציוני וחבר הדירקטוריון של הקרן הקיימת לישראל. בשנים 12–1910 ערך את הירחון החשוב בגרמנית "פלשתינה", שעסק בהתיישבות ובחקר ארץ-ישראל. לאחר שנסגר הירחון בגלל חוסר אמצעים, הטיח דברים קשים בהנהלת התנועה הציונית על חוסר תמיכה רוחנית וחומרית לצורך קיום כתב-עת כה חשוב, בעוד שחברות נוצריות בגרמניה ובאנגליה מפרסמות ספרות על ארץ-הקודש. הוא הצליח לחדש את הוצאת העיתון משנת 1927 ועד לסיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית ב-1938.
בשלהי מלחמת העולם הראשונה עמד בראש המועצה הלאומית של היהודים באוסטריה והיה ממייסדי הסמינריון (השיעורים הפדגוגיים בווינה) שבו הרצה על התנועה הציונית. בשנת 1910 יצא ספר שכתב על הקרן הקימת לישראל.
ביוזמתו נוסדה בווינה הגימנסיה הריאלית היהודית על שם הרב צבי פרץ חיות.
מבחינה רעיונית היה מקורב למפלגת הפועל הצעיר וסוציאליזם.
ספרו החשוב ביותר הוא "תולדות התנועה הציונית", אחד מספרי ההיסטוריה הראשונים של התנועה הציונית, שפורסם בשני כרכים בשפה הגרמנית. בשנת 1938 ביקר בארץ ישראל על מנת לכתוב כרך שלישי, אולם עם מותו נעלמו כתבי היד של כרך זה.
לאחר עליית הנאצים לשלטון באוסטריה נעצר על ידי הגסטפו ונרצח.