google/wiki40b huggingface dataset:
ג'אן

ג'אן פאר אנדרה (באנגלית: Jaan Par Andre) היא מסעדה בסינגפור.
שף אנדרה צ'אנג (Andre Chiang) נכנס למסעדה ב-2008, והתלמד אצל פייר גאנייר, ז'ואל רובישון, ז'אק ולוראן פורסל, פסקל ברבו והאחים טרואגרו.  הוא היה חלק מהצוות שהקים את מסעדת D'sen בבנגקוק, ועמד בראש הקמת מסעדת Send & Bund בשנחאי. 
אנדרה צ'אנג נכנס למסעדה כשף ב-2008, עד בואו היא נקראה ג'אן (Jaan), ועם כניסתו לתפקיד  שמו נוסף לשם המסעדה. מנות הדגל שלו הן תבשיל הפואה גרה וסלט הירקות הנשכחים, המכיל 21 ירקות נדירים. במקום בר שוקולד. בשלהי שנת 2010 עזב אנדרה צ'אנג את המסעדה ופתח מסעדה משלו בשם "אנדרה  רסטורנט" (Andre Restaurant), במקומו נכנס השף השוודי Ebbe Vollmer, שהפך את תפריט המסעדה לקלאסי והמסעדה שבה ונקראה "ג'אן".
המסעדה ממוקמת בקומה ה-70 של מלון סוויסוטל בסטמפורד, לה חלונות זכוכית המשתרעים מהרצפה לתקרה ודרכם הסועדים יכולים להשקיף על נופה של סינגפור והיא מוארת במנורות מזכוכית מוראנו. במסעדה 40 מקומות.
המסעדה מדורגת במקום ה-4 ברשימת המסעדות הטובות באסיה לפי מדריך מילה לשנת 2011/2010.

המסעדה מדורגת במקום ה-39 ברשימת 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2010.

המסעדה דורגה במקום ה-4 ברשימת המסעדות הטובות באסיה לפי מדריך מילה לשנת 2010/2009.
 
היא נבחרה למסעדת השנה בסינגפור לשנת 2010 במשאל בין 150 מבכירי תעשיית המסעדנות והמלונאות בהונג קונג.

הניו יורק טיימס בחר במסעדה כאחת מעשר המומלצות שלו לשנת 2011.
התגוננות מפני טורפים

מיני בעלי חיים נטרפים משתמשים בשיטות הגנה שונות מפני טורפיהם. 
ישנם יצורים המנצלים ריבוי צאצאים ופיזור הצאצאים, כמנגנון הגנה אשר יותיר בתקווה חלק מן הצאצאים לפליטה, בחיים. אך ישנם בטבע מנגנוני הגנה מתוחכמים יותר ויעילים יותר להתגוננות מפני טריפה, חלקם מרתיעים את הטורפים, מבלבלים אותם ומרחיקים אותם, ומיעוטם תוקף בחזרה ועלול אף להרוג את הטורפים. 
רוב הנטרפים הם חיות קטנות ופגיעות שנוהגות לחשוד בכל דבר הקרוב אליהם, לברוח מהר, להסתובב בחבורות שמתריעות מפני סכנה ובדרך כלל הם לא מתרחקים מהמחסה שלהם. בניגוד לעיני הטורפים המכוונות קדימה, רוב עיני הנטרפים ניצבות מצידי הפנים כדי שיראו בזמן את הטורפים המגיחים מאחור.
כמו אצל אוכלי הצמחים כך אצל טורפיהם מתפתח מרוץ חימוש ביולוגי שבו הטורף מנסה להרוג את טרפו והטרף משכלל את הגנותיו, עם התפתחות הדורות. כך לדוגמה במהלך האבולוציה האנטילוקפרה רצה מהר מאוד וטורפים אחרים כמו הברדלס האמריקני הגבירו את מהירותם עד שהברדלס נכחד מסיבה כלשהי, והיום אין טורפים שיכולים להשיג את האנטילוקפרה בשעת ריצתה ולכן למעשה אין לה טורפים. אותו הגורל נכון גם לבני אדם שהגיעו במהלך התפתחות החי לפסגת שרשרת המזון.
ערך זה עוסק בהתגוננות אצל בעלי חיים יבשתיים. צמחים שונים מותקפים על ידי אוכלי צמחים ובתגובה פיתחו מספר הגנות שחלקם דומות להגנות בעלי חיים .
Adore You

הופעות חיות

סיירוס הופיעה עם השיר לראשונה בפסטיבל "Jingle Ball" שאורגן על ידי תחנות רדיו אמריקאיות שונות, שנוגן בכל רחבי ארצות הברית.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ של השיר יצא ב-26 בדצמבר והועלה לערוץ ה-VEVO של סיירוס ביוטיוב. בקליפ סיירוס שוכבת על מיטה ומסביב וילונות שקופים, נוגעת בעצמה, מענגת את עצמה ומצלמת את זה במצלמת וידאו קטנה. בחלק האחרון של הקליפ, סיירוס נמצאת באמבטיה מלאה במים לבנים (לא שקופים) ושרה את מילות השיר בזמן שיורדים עליה מים מלמעלה. בנוסף זכה השיר בשתי מועמדויות לפרס מוזיקת העולם לקליפ הטוב ביותר בעולם, ולפרס מוזיקת העולם לשיר הטוב ביותר בעולם. מספר צפיותיו עומדות כיום על כ-137 מיליון.
כביש 752

היסטוריה

בעבר היה תוואי הכביש חלקו המערבי של כביש 75, ושימש כקישור העיקרי בין חיפה לעמק יזרעאל, אולם זה הוסט מעט צפונה והוא מתחיל כיום במחלף קישון. שני קצותיו של כביש 752 הם צומת הצ'ק פוסט ("מחלף הקריות") במערב, שם הוא ממשיך מערבה אל תוך העיר התחתית; וצומת יגור, סמוך לקיבוץ יגור, במזרח, שבו הוא פוגש את הכבישים 75 ו-70.
הרחבת הכביש, כדי שיוכל לשמש תנועה בהיקף גדול בציר נשר-חיפה, ארכה כשנה וחצי והושלמה בשנת 2004. קטע הדרך נמתח לאורך תוואי רכבת העמק, כשהוא חוצה את נשר בין אזור התעשייה של תל חנן לבין העיר. בחלקו עבר הכביש בנתיב שהינו היום כביש פנימי בנשר - דרך השלום.
בעת תכנון תואי הכביש בקטע המרכזי שלו למרגלות העיר נשר, התברר כי הכביש מתוכנן להיסלל בקצה הדרומי של שטח בית קברות מוסלמי שהוקם בשנת 1934 על קרקע השייכת לווקף בלב שכונת הצריפים של נשר. בקרב ערביי ישראל פרצה מחאה, שלא שככה גם כשהוצע להעביר מספר קברים ממקומם כדי שלא ייפגעו. המחאה התגברה משהסתבר כי אחד הקברים בבית הקברות, הוא קברו של עז א-דין אל-קסאם - חרף טענה של ראש העיר דוד עמר, שאל-קסאם קבור בכלל בעכו. לבסוף נאלצה מע"צ להסכים להקמת גשר שיעבור מעל בית הקברות. קברו של אל-קסאם נמצא מצפון ובמרחק מה מהגשר.
שאלון

שאלון הוא סדרת שאלות שתוכנן, ניסוחן ותוכנית סדר הצגתן קבוע במדויק מראש. מקומה של שאלה בשאלון, או עצם הצגתה, עשוי להיות תלוי בתשובה לשאלה אחרת ועדיין תוכנית סדר השאלות קבוע מראש.
בניגוד לשאלון, סדרת שאלות שאינה מקיימת את התנאים המוזכרים למעלה מכונה ראיון. בראיון חלק מהניסוחים, חלק מהתכנים או סדר השאלות יכולים להיות ספונטניים.

סוגי השאלות בשאלון

שאלון יכול לכלול שאלות פתוחות, סגורות או סגורות עם סעיף פתוח. בשאלות סגורות על המשיב לבחור בין התשובות הקבועות מראש. בשאלות פתוחות הוא מספק תשובה משלו. שאלות סגורות עם סעיף פתוח הן לרוב שאלות בהן הנשאל מתבקש להסביר בסעיף הפתוח מדוע אף אחת מהתשובות המוצעות לא מתאימה לו.
יתרונן של השאלות הסגורות הוא בקלות השוואת המידע מכמות גדולה של שאלונים על ידי הפיכתו למידע כמותי. יתרון נוסף הוא מהירות וקלות קריאת המידע מהשאלונים. העתקת המידע משאלוני נייר לבסיס מידע ממוחשב על ידי קלדן מהירה יותר מאשר העתקה של תשובות מילוליות ארוכות בשלל סגנונות. מעבר לזאת, את המידע משאלוני נייר עם שאלות סגורות אפשר להעביר בסיס המידע בעזרת סורק ותוכנת OCR מבלי להעסיק בכלל קלדן.
יש נושאים ששאלות פתוחות מספקות להן תשובות מדויקות יותר (כגון תאריך לידה או נימוק לדעה על תפקודו של פוליטיקאי זה או אחר) ואילו נושאים אחרים מקבלים תשובות מדויקות יותר בשאלות סגורות (כגון בחירת הפקולטה בה הנשאל מעוניין ללמוד). לא תמיד המשתתפים עונים על כל השאלות. חלק מהשאלות עשויות לפנות רק אל חלק מהנשאלים ואם השאלון אינו מעוצב כהלכה, הנשאלים עשויים שלא להצליח או לא לרצות לענות על חלק מהשאלות.
עאטף אבו בילאל

קריירת מועדונים

אבו בילאל התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל באר שבע ובגיל 20 הצטרף להפועל משוש שגב שלום. בקיץ 2006 הושאל למכבי באר שבע מהליגה הארצית, אך בדצמבר חזר לשגב שלום.
בקיץ 2008 חתם במכבי עירוני נתיבות מליגה א' בה שיחק שנתיים. בשנת 2010 חתם בבני אילת, אך שוחרר מהקבוצה אחרי זמן קצר וחתם בשבאב א-דאהרייה מליגת העל הפלסטינית עמה לקח אליפות בעונתו השנייה במועדון. בקיץ 2012 חתם בשבאב אל-ח'ליל.
בדצמבר 2013 חזר לכדורגל הישראלי כאשר חתם בהפועל רהט מליגה ב'. ב-7 בפברואר 2014 הבקיע רביעייה בניצחון 1-5 נגד הפועל בת ים.
בקיץ 2014 חתם במכבי שגב שלום מליגה ג'. ב-18 באוקטובר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד הפועל תל שבע, בו גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה. בתום המשחק, תל שבע התלוננה להתאחדות לכדורגל שאבו בילאל עדיין רשום בליגה הפלסטינית במקביל לרישומו כשחקן שגב שלום. ב-22 בדצמבר 2014 אבו בילאל הורחק ל-99 שנים מהכדורגל על ידי בית הדין של ההתאחדות. כחודש וחצי אחרי ההחלטה בית הדין ביטל את החלטתו כיוון שמאוחר יותר נודע כי ההתאחדות הפלסטינית סירבה לחתום על טופס שחרור בינלאומי ופתרה את אבו בילאל מכל אשמה. בסיום העונה העפיל עם שגב שלום לליגה ב'.
בינואר 2016 חתם במ.ס. באר שבע עד לסיום העונה. בקיץ 2017 אבו בילאל חתם בצעירי רהט.
ב-31 באוגוסט 2017 חתם בבית"ר נורדיה ירושלים מליגה א'.
בינואר 2018 חתם בצעירי רהט מליגה ב'. אחרי ששיחק בה רק משחק אחד, חזר לליגה א' כאשר חתם במ.ס. דימונה.
ב-5 בנובמבר 2018 אבו בילאל נידון ל-8 חודשי מאסר, עקב נהיגה ללא רישיון.

קריירה בינלאומית

לאחר שהרשים במדי שבאב א-דאהרייה, אבו בילאל קיבל הצעה לשחק בנבחרת פלסטין. ב-4 ביוני 2010 אבו בילאל ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד סודאן. ב-1 במרץ 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-2 נגד פקיסטן.
לאחר חזרתו לכדורגל הישראלי, אבו בילאל לא זומן שוב לנבחרת.
הרבנות הראשית לישראל

הרבנות הראשית לישראל היא המוסד הרבני העליון של מדינת ישראל. תחומי אחריותה כוללים מינוי רבנים ודיינים, התקנת תקנות, הפעלת מערכת הכשרות הממלכתית ועוד.
חוק הרבנות הראשית לישראל תש"מ-1980 מעניק את סמכויות הרבנות הראשית למועצת הרבנות הראשית ומונה בין תפקידיה:
מתן תשובות וייעוץ בענייני הלכה לציבור השואלים; קירוב הציבור לערכי התורה והמצוות; נתינת תעודות כשרות למסעדות; בתי עסק ומוסדות ציבוריים; מתן כשירות לרבנים לכהן כדיינים, רבני ערים ורבנים רושמי נישואין; פיקוח על יבוא בשר כשר לארץ, וכן כל פעולה נוספת הדרושה לביצוע תפקידיה על פי כל דין.
בראש הרבנות הראשית עומדים שני הרבנים הראשיים. אחד מהם עומד בראש מועצת הרבנות הראשית והשני בראש בית הדין הרבני הגדול. מערכת הרבנות הראשית לישראל פועלת מכוח חוק הרבנות הראשית לישראל, תש"ם-1980. בעבר שכנה הרבנות הראשית בבניין היכל שלמה ששמו הפך לשם נרדף לה. כיום היא שוכנת בשכונת רוממה סמוך לכניסה הראשית לירושלים.

רקע היסטורי

עדת הספרדים בירושלים הייתה רוב ביישוב היהודי עד ראשית שנות השבעים של המאה ה-19, והעדה היחידה המוכרת רשמית על ידי השלטונות העות'מאנים. בראש ההנהגה הרוחנית של העדה והיישוב היהודי בארץ ישראל עמד הרב הראשי, שכונה "הראשון לציון". סמכויותיו של הראשון לציון הוכרו רשמית על ידי הסולטאן העות'מאני כראש הרבנים לארץ ישראל, שמושבו בירושלים. הראשון לציון מינה רבנים ופיטרם, שימש כנציג העדה בפני השלטונות, נהנה מחסינות, והיה אחראי לגביית המיסים בעבור השלטונות ולחלוקת הנטל בין תושבי הארץ היהודים. לעומת היהודים הספרדים בארץ, העדיפו היהודים האשכנזים להישאר בחסות הקונסולים האירופאים, במסגרת חוק הקפיטולאציות. הם היו מאורגנים על פי ארצות מוצאם ב"כוללים", והקימו לעדתם מערכות שירותי חינוך ודת נפרדים.

הקמת הרבנות הראשית

כשהוקם הממשל האזרחי הבריטי והרברט סמואל מונה לתפקיד הנציב, התחדשה בין היתר הפעילות להגדרת מעמדו של היישוב היהודי, שהיה לא ברור עד לאותה עת. כך קרה שמשלחות של יהודים מהארץ ניגשו לנציב והציגו טענותיהם, והנציב, כתגובה, מינה 2 וועדות: אחת- שתבדוק את מעמדן של העדות הדתיות בארץ וסמכויותיהן. והשנייה-לבחינת בעיית ההנהגה הדתית של היישוב היהודי. במהלך הדיונים התברר שקיימת נטייה להקמת מוסד הרבנות הראשית לארץ ישראל. לאחר דיונים ממושכים סביב שאלת דרך בחירת הרבנים, ויחסי הייצוג בה, הוחלט על הקמת גוף בוחר ששני שלישים מאנשיו יהיו רבנים, ושליש יהיו נציגי ציבור מרחבי הארץ. הגוף כונס לראשונה ב-24 בפברואר 1921, ט"ז באדר א' ה'תרפ"א ובחר על פי הצעתה של הוועדה בשני רבנים ראשיים: האחד אשכנזי - הרב אברהם יצחק הכהן קוק, והשני ספרדי - הרב יעקב מאיר. כך הוקמה הרבנות הראשית בשנת תרפ"א (1921), בחסות שלטונות המנדט הבריטי, במקום תפקיד החכם באשי שהתקיים תחת השלטון העות'מאני. בנוסף, מונתה מועצת רבנות בת ששה חברים: שלושה אשכנזים ושלושה ספרדים. לצד מועצת הרבנות נבחרו שלושה יועצים חילוניים, שסמכותם הייתה לא מוגדרת, אך ביטאה את דרישות הציבור להתאמת ההלכה לתנאי הזמן. בהמשך התבטל מעמדם של היועצים החילונים.

חוק הרבנות הראשית לישראל

בשנת 1980, התש"ם, נחקק "חוק הרבנות הראשית לישראל", שמפרט את דרכי בחירתם של הרבנים הראשיים ומועצת הרבנות ואת משך כהונתם.

סמל הרבנות

בשנת תשע"ה שינתה הרבנות את הלוגו הרשמי שלה ו"ריבעה" את הקצה העליון של לוחות הברית שבלוגו, שקודם לכן היו מעוגלים.
מים צלולים

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי ריטה, הולחן על ידי עינן פרל ועובד על ידי בן ארצי וגלעד שמואלי.
השיר נכנס למצעד השבועי של רשת ג' ב-28 בפברואר 2013. בשיאו דורג במקום השני וסך הכל צעד השיר 12 שבועות במצעד.
במצעד השנתי של רשת ג' דורג השיר במקום ה-35.
ראול וולש

ביוגרפיה

בשנת 1915 גילם את דמותו של ג'ון וילקס בות' באפוס של ד.וו גריפית' "הולדתה של אומה". בהמשך ביים כשישים סרטי ראינוע, בהם "הגנב מבגדד" (1924) בכיכובו של דאגלס פיירבנקס ו"לשם התהילה" (1926)
ב-1927 נמנה עם 36 המייסדים של האקדמיה האמריקאית לקולנוע.
ב-1930 יצר את המערבון האפי הראשון, "נתיב ענקים" (The Big Trail), בו כיכב בתפקידו הראשון פועל במה בשם מאריון מיטשל מוריסון, לו העניק וולש את שם הבמה ג'ון ויין.
בהמשך ביים סרטי גנגסטרים כגון "שנות העשרים הסוערות" (1939) עם המפרי בוגרט וג'יימס קאגני, "הנוסעים בלילה" (1941) עם אידה לופינו והמפרי בוגרט, ו"חום לבן" (1949) עם ג'יימס קאגני; מערבונים כ"פיקוד אפל" (1940) עם ג'ון ויין ורוי רוג'רס, "הרי הסיירה" (1941) עם בוגארט ולופינו, "הם מתו במגפיהם" (1941) עם ארול פלין; סרט המלחמה "המטרה, בורמה!" (1945) עם ארול פלין וסרט מוזיקלי אחד "בלונדינית התות" עם ג'יימס קאגני, אוליביה דה הבילנד וריטה הייוורת'. כולם הופקו באולפני וורנר ברוס.
בשנות החמישים יצר שלושה סרטים בכיכובו של קלארק גייבל, "האיש הגבוה" (1955), "מלך וארבע מלכות" (1956) ו"להקה של מלאכים" (1957). כן ביים ב-1955 את סרט המלחמה "זעקת הקרב" לפי ספרו של לאון יוריס.
בסך הכל ביים בין השנים 1914 ל-1964 למעלה מ-130 סרטי קולנוע וראינוע.
משה שוובה

ביוגרפיה

שוובה נולד ב-1889 בעיר האלה שבגרמניה למשפחת סוחרים יהודית. לאחר שסיים ב-1908 את לימודיו בגימנסיה בעירו החל לימודיו באוניברסיטה העירונית, ואחר עבר לאוניברסיטת ברלין, שם קיבל ב-1914 את התואר דוקטור בפילולוגיה קלאסית תחת הדרכתו של הפילולוג הדגול אולריך פון וילאמוביץ-מלנדורף (von Wilamowitz-Moellendorff).
ב-1910 נשא לאשה את יהודית בת אלפרד שטדט הגן.
פעל בתנועה הציונית מנעוריו. ב-1920 הוזמן לליטא ושימש כמנהלה הפדגוגי של הגימנסיה העברית בקובנה, שנקראה אחר כך על שמו (בין תלמידותיו הייתה לאה גולדברג). היה נשיא הסתדרות החלוץ בליטא וחבר מרכז החלוץ העולמי, כמו כן כיהן כיו"ר קרן היסוד בליטא ויו"ר השומר הצעיר שם. ב-1921 היה חבר הנשיאות של כנס היסוד של ההסתדרות העולמית של החלוץ, בקרלסבד.
ב-1925 עלה לארץ ישראל, ועם פתיחת האוניברסיטה העברית באותה שנה, הוזמן מטעם ההנהלה לשמש בה כמרצה. באותה שנה הקים את תנועת הנוער החלוצית הראשונה בארץ ישראל, "לגיון צופי ירושלים". ב-1928 ייסד יחד עם פרופ' אביגדור צ'ריקובר את החוג ללשון וספרות יוונית. השתתף בקונגרס הבינלאומי האפיגרפי הראשון, באמסטרדם, 1938. משנות ה-30 היה כעשרים שנה יו"ר הוועדה הפדגוגית של מפעל גוגנהיימר לנופש עבור ילדים, וחבר בוועדת גוגנהיימר לנופש.
בהשראתו הוקמו החל משנת 1925 מגרשי המשחקים הראשונים בישראל, בירושלים, תל אביב, צפת וחיפה על פי מודל שנועד למנוע שוטטות וניצול נכון של שעות הפנאי בעיקר בקרב בני נוער "עזובים" שלא למדו במסגרות מסודרות.
עיקר מחקרו המדעי דן בסוגיית ההתייוונות היהודית בארץ ישראל ומחוצה לה בימי המשנה והתלמוד ועד למאה השמינית, כפי שהיא עולה מתוך הספרות והכתובות היווניות והרומיות. פרסום למעלה ממאה עבודות על נושאים אלה. הם הופיעו ב"תרביץ", ב"ידיעות החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה", ב"ציון - רבעון לחקר תולדות ישראל" ועוד. פיענח מאות כתובות ארכאולוגיות שהתגלו בבית שערים.
היה חבר ועד החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, חבר נשיאות מועצת הרדיו מטעם מדינת ישראל, ויו"ר הקורטוריום של המוזיאון הלאומי בצלאל בירושלים.
הליכות ג'יין

הליכות ג'יין (באנגלית: Jane's Walk, נכתב בעברית בתעתיק "ג'יינ'ס ווק") היא כינוי לסדרת סיורים רגליים מודרכים הנערכים בערים שונות ברחבי העולם. הסיורים נקראים על שם ג'יין ג'ייקובס, מי שהייתה חוקרת תכנון ערים ידועה, והם נערכים מדי שנה בשבוע הראשון של חודש מאי, לציון יום הולדתה. הרצאות שונות מתקיימות בכל "הליכה", בתחומים מגוונים, הנוגעים לאותה עיר או שכונה, כגון אדריכלות, קולינריה, זכויות עובדים, אמנות או סביבתנות. הסיורים מאורגנים תמיד על ידי מתנדבים, כך שההשתתפות בהם היא ללא עלות, והם פתוחים לכל אדם.

בעולם

האירוע הראשון נערך בשנת 2007, בעיר טורונטו שבקנדה, ומאז גדל בקצב מהיר. בשנה שלאחר מכן, נערכו יותר מ-140 סיורים שונים ב-11 ערים בקנדה. ב-2009 הפך האירוע לגלובלי, כאשר בנוסף לערים הגדולות בקנדה שהצטרפו (מונטריאול ואוטווה), אורגנו אירועים גם בערים ברחבי ארצות הברית, בהן בוסטון, פניקס וניו אורלינס, ואף בעיר בומביי שבהודו. בסך הכל, השתתפו באותה השנה יותר מ-10,000 צועדים ב-46 ערים שונות. בשנת 2011 התרחבה היוזמה למדינות נוספות ובהן: ברזיל, ישראל, הולנד, הפיליפינים וגרמניה, ול-25 ערים בארצות הברית בהן ניו יורק, ניו ג'רזי, יוסטון וקנזס סיטי.

בישראל

האירוע אורגן לראשונה בישראל בשנת 2011, בעיר תל אביב-יפו בלבד. באותה שנה אורגן אירוע דומה בשם "הליכות חיפה", כחלק מיוזמה של מוזיאון חיפה לאמנות. שנה לאחר מכן, אורגנו אירועים בשלוש ערים שונות (חיפה, תל אביב וירושלים), בהן נערכו יותר מ-40 סיורים שונים. הסיורים היו בנושאים עירוניים ושכונתיים מגוונים והונחו על ידי בעלי עניין שונים - אמנים, אדריכלים, אנשי חינוך - ובהם  תמר ברגר, יורם מארק-רייך וכן חברי המועצה תמר זנדברג, יואב גולדרינג ומאיר מרגלית. מאז האירוע התרחב אל ערים נוספות בארץ.
ארנסט השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג

ילדותו

ארנסט נולד ב-30 בינואר 1745 בגותה שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-גותה-אלטנבורג, לפרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, וללואיזה דורותיאה, דוכסית סקסוניה-מיינינגן, בתו של ארנסט לודוויג הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן. אמו דאגה מאוד לחינוכו יחד עם אחיו הצעיר אוגוסט, נסיך סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ודאגה להם למורים מצוינים. בשנים 1768–1769 יצאו שני הנסיכים לטיול בהולנד, באנגליה ובצרפת.

שלטונו

ב-10 במרץ 1772 מת אביו פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, וארנסט עלה לשלטון במקומו. ארנסט היה שליט ליברלי ונאור, שהתעניין באמנויות ובמדעים והשתמש בשלטונו כדי לקדם אותם. הוא קידם מאוד את מערכת החינוך והכלכלה במדינה, וכן דאג לתיאטרון, לאוספי אמנות ולספריות. ארנסט התעניין במיוחד באסטרונומיה ובפיזיקה, ואף הקים את מצפה הכוכבים של גותה שהתפתחה למרכז אירופאי לאסטרונומיה.
בשנת 1774 הצטרף ארנסט לבונים החופשיים, ובשנת 1783 הצטרף ארנסט לאילומינטי בבוואריה. ב-20 באפריל 1804 מת ארנסט, ובנו אוגוסט, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו.
אן איגרטיבורו

ביוגרפיה

איגרטיבורו נולדה בחבל הבסקים, היא למדה שיווק תעשייתי.
ב-1993 החלה לעבוד בטלוויזיה המקומית של העיר שלה, לאחר מכן החלה לעבוד ב-"EITB", רשת השידור הטלוויזיה הציבורית של חלבל הבסקים ואז בערוץ הטלוויזיה "Telecinco".
ב-1997 החלה להנחות את תוכנית חדשות הבידור "Corazón" ב-"Televisión Española", הטלוויזיה הציבורית של ספרד.
ב-2002, 2003 ו-2004 הייתה מגישת הניקוד של ספרד באירוויזיון.
ב-2003 שיחקה בסרט "El lápiz del carpintero" המבוסס על סיפור של הסופר הספרדי מנואל ריבאס.
מ-2005 ועד 2009 הנחתה את "Mira quién baila", התוכנית רוקדים עם כוכבים של ספרד.
מ-2005 היא מנחה את שידורי שנים עשר ענבי המזל מפוארטה דל סול.
ב-2006 הנחתה את "Gala 50 años de TVE", תוכנית ספיישל לציון יובל שנים ל-Televisión Española.
ב-2009 שיחקה את התפקיד הראשי של פסנתרנית בסרט "La felicidad perfecta".
בשנים 2010–2012 וב-2014 ו-2016 הנחתה את האירוע הבוחר את נציגות ספרד לאירוויזיון.
היא זכתה בפרס הטלוויזיה "Antena de Oro".
אירנה אדמוביץ'

אירנה אדמוביץ' (באנגלית: Irena Adamowicz‏; 11 במאי 1910 - 13 באוגוסט 1973) הוכרה כחסידת אומות העולם בשל פועלה למען יהודים בגטאות בפולין ובליטא.

ביוגרפיה

אדמוביץ' הייתה ילידת ורשה, עובדת סוציאלית,  וקתולית אדוקה באמונתה. בשנות העשרים לחייה הייתה פעילה בתנועת הצופים כמדריכה, ובהמשך כרכזת. במסגרת תפקידה התקרבה לתנועת הנוער הציונית השומר הצעיר, הייתה שותפה לשיתוף פעולה עמה, ונטלה בה חלק פעיל. עוד לפני מלחמת העולם השנייה סיימה את הלימודים באוניברסיטת ורשה. לאחר כיבוש פולין על ידי הנאצים הייתה פעילה בארמייה קריובה. בקיץ 1942 מילאה שליחויות מסוכנות מטעם המחתרות היהודיות בגטאות ורשה, ביאליסטוק, וילנה, קובנה ושאוולי. פועלה היה חשוב מכמה בחינות: קישור בין המחתרות היהודיות ובין ארגון המחתרת הפולני, ארמייה קריובה; העברת מידע בין הגטאות והמחתרות; ועידוד מוראלי ליושבי הגטאות.
לאחר המלחמה המשיכה אדמוביץ' לטפח את קשריה עם התנועות הציוניות, וב-1958 אף ביקרה בישראל.
בריאנה יידי

חיים אישיים

בריאנה יידי נולדה בסידני, ניו סאות' ויילס. בשנת 2008, עברה ללוס אנג'לס, קליפורניה.
קונפדרציית המדינות של אמריקה

בחירת לינקולן ופרישת מדינות הדרום מהברית

ב-20 בדצמבר 1860, זמן קצר לאחר בחירתו של לינקולן (וקודם להשבעתו כנשיא ב-4 במרץ 1861), הודיעה דרום קרוליינה על פרישתה מן האיחוד. מנהיגי דרום קרוליינה חיכו זמן רב לאירוע שיוכל להביא לאיחודו של הדרום אל מול הכוחות המתנגדים לעבדות. ברגע שתוצאות הבחירות היו ודאיות, הכריזה האספה של דרום קרוליינה, כי "האיחוד, שהיה קיים עד עתה בין דרום קרוליינה ובין מדינות אחרות, תחת השם 'ארצות הברית של אמריקה' מבוטל בזאת". עד ה-1 בפברואר 1861 שש מדינות דרומיות נוספות הלכו בעקבות דרום קרוליינה.
ב-7 בפברואר אימצו שבע המדינות הפורשות חוקה זמנית, ואת השם "קונפדרציית המדינות של אמריקה" ובחרו כבירתן את העיר מונטגומרי בירת אלבמה. לקונפדרציה נקבע דגל, וג'פרסון דייוויס מונה כנשיאה. מדינות אחדות מהקונפדרציה שמו את ידן על מחנות צבא פדרליים בתחומן. לינקולן עדיין לא הושבע, והנשיא היוצא ג'יימס ביוקנן לא נקט בכל פעילות אל מול התחמשותן והתבצרותן של המדינות הפורשות. שר המלחמה של ארצות הברית, פלויד, מנע כל הכנה צפונית למלחמה, בעודו מתיר לנשק ולכוח אדם מיומן "לזלוג" דרומה.
לאחר פחות מחודש, ב-4 במרץ 1861, הושבע אברהם לינקולן לכהונת נשיא ארצות הברית. בנאום השבעתו, הוא הצהיר כי החוקה היוותה איחוד מושלם יותר מאשר הקונפדרציה הרופפת שקדמה לקבלת החוקה, וכי המדינות שקיבלו את החוקה קיבלו מסמך מחייב, ולפיכך פרישת שבע מדינות הדרום "בטלה מבחינה משפטית". הוא הכריז כי אין לו כל כוונה לפלוש למדינות הדרום, אך הוא ישתמש בכוח על מנת לשמור על רכוש פדרלי במדינות אלו. הוא סיים את נאומו בפניה נרגשת לחידוש הברית.
בשלב זה פרשו מן האיחוד רק "מדינות הכותנה": דרום קרוליינה, מיסיסיפי, פלורידה, אלבמה, ג'ורג'יה, לואיזיאנה וטקסס. מדינות הדרום הנוספות ובראשן וירג'יניה פסחו על שתי הסעיפים. פנייתו של לינקולן נועדה אפוא בעיקר אליהן.

מדינות הקונפדרציה

בזמן הקמתה מנתה הקונפדרציה שש מדינות: אלבמה, פלורידה, ג'ורג'יה, לואיזיאנה, מיסיסיפי ודרום קרוליינה. טקסס, שפרשה מהאיחוד בטרם הוקמה הקונפדרציה, הצטרפה אליה באופן רשמי כעבור כחודש, ובעקבות קריאתו של הנשיא לינקולן לדיכוי המרידה הצטרפו גם וירג'יניה, ארקנסו, טנסי וצפון קרוליינה.
שתי מדינות נוספות: קנטקי ומיזורי אמנם לא הצטרפו באופן רשמי, אך פלגים באותן מדינות ביקשו להצטרף, ובדגל הקונפדרציה הופיעו כוכבי שתי מדינות אלה.
ממשלות חמשת השבטים בטריטוריה האינדיאנית (שבשנת 1907 הפכה למדינת אוקלהומה) תמכו באופן נחרץ בקונפדרציה. בנוסף, מספר תושבים במסילה ובטוסון שבטריטוריית ניו מקסיקו (לימים מדינות ניו מקסיקו ואריזונה) האיצו בממשל הקונפדרציה לספח את אדמתם, והדבר הוביל להיווצרותה של טריטוריית אריזונה כטריטוריה מוכרת של הקונפדרציה.
שתי מדינות היו יוצאות דופן: האחת - מערב וירג'יניה, שהתפצלה ממדינת וירג'יניה והצטרפה אל כוחות האיחוד של מדינות ארצות הברית ב-1863 כמדינה חופשית מעבדות; השנייה - דלאוור, שלמרות היותה מדינת עבדות לא פרשה מהאיחוד. ב-1861 הוכרז ממשל צבאי במרילנד (המדינה המקיפה את עיר הבירה וושינגטון), במהלך שרבים טוענים כי נועד להבטיח את הישארותה של המדינה בברית האמריקנית.

מטבע הקונפדרציה

שטרות הכסף שהדפיסה הקונפדרציה דומים לשטרות שהוציא "איחוד המדינות" פרט לדמות שהייתה מודפסת עליהן.
בתום המלחמה היו השטרות חסרי ערך. כיום הם מצויים בידי אספנים.
האמת הסמויה

העלילה

לפני 25 שנים, מרתה בגדה בסנטיאגו גוסמן עם מריו חנובס, וכתוצאה מהרומן הזה נולדה גבריאלה. כעבור כמה שנים נולדה חולייטה, אחותה הקטנה של גבריאלה ובתם של סנטיאגו ומרתה. יום אחד, אדולפו אבילה שעבד כמנהל בתיאטרון רצח את מרתה סלדיבר, אשתו של שחקן התיאטרון סנטיאגו גוסמן. סנטיאגו, שהואשם ברצח למרות היותו חף מפשע, נמלט מהחוק, שינה את שמו לפאוסטו ואת שם המשפחה שלו ושל בנותיו לגיין. חלפו 25 שנים וגבריאלה הפכה לבחורה יפהפייה הדומה כשתי טיפות מים לאמה המנוחה. היא ואחותה חולייטה עובדות למחייתן כמלצרות במסעדה בשם "סחיטריו". הבעלים של המסעדה הוא לא אחר מאשר אדולפו אבילה, רוצח אימן. על ליבה של גבריאלה מתחרים שני מנהלי המסעדה: דויד חנובס, בנו של מריו חנובס וקרלוס אבילה, בנו של אדולפו אבילה. דויד אוהב את גבריאלה באמת ובכנות; לעומתו, קרלוס יוצא איתה רק כדי להשתעשע איתה. באחוזת חנובס גרות גם שתי אחיניותיו של מריו: אלחנדרה, ארכיטקטית במקצועה, וברתה, אחותה. חואן חוסה ויקטוריה, ישב בכלא 11 שנה על פשע שלא ביצע, על רצח חדרנית במלון בו הוא עבד ואותו ניהלו ביחד מריו חנובס ואדולפו אבילה. העדויות של השניים, בעיקר זו של מריו הן אלה שהרשיעו את חואן חוסה ברצח. בזכות התנהגות טובה, חואן חוסה השתחרר מהכלא. ובכוונתו להתנקם באדולפו ובמריו על שבגללם הוא ישב בכלא על לא עוול בכפו. הוא עובר לגור באחוזה שירש מחברו לתא, גרגוריו פינדה, שנרצח בכלא. חואן חוסה משנה את הופעתו החיצונית, הוא מתקרב לאלחנדרה ואומר לה ששמו הוא חואן אוקמפו, כדי להתנקם בדוד שלה מריו, אך הוא מתאהב בה בצורה בלתי נמנעת.
רצח רפיק אל-חרירי

ב-14 בפברואר 2005 נרצח רפיק אל-חרירי, ראש ממשלת לבנון לשעבר, יחד עם לפחות שמונה ממאבטחיו כשמכונית תופת התפוצצה ליד שיירתו, בעת שחלפה בסמוך למלון סנט ג'ורג' בביירות. בפיצוץ נהרג גם באסל פליהאן, לשעבר שר האוצר הלבנוני. את האחריות לפעולה קיבל על עצמו ארגון "הישועה והג'האד בסוריה", גוף זניח המסונף לאל-קאעידה, ואולם הציבור הלבנוני והתקשורת הבינלאומית הפנו את האצבע המאשימה אל סוריה, שכן אל-חרירי נודע בהתנגדותו העזה ובביקורתו כנגד מעורבותה בלבנון. בחוצות ביירות נערכו הפגנות של האופוזיציה האנטי-סורית כנגד הנוכחות הסורית בלבנון. ב-28 בפברואר 2005, שבועיים לאחר הרצח, התפטרה הממשלה הלבנונית. לראשונה בעולם הערבי נפלה ממשלה בעקבות הפגנה בלתי אלימה.
ב-22 ביוני 2005 שונה שמו של נמל התעופה הבינלאומי ביירות לנמל התעופה הבינלאומי רפיק אל-חרירי לזכרו של אל-חרירי.
סעד אל-חרירי, בנו של רפיק, החל לעסוק בפוליטיקה לאחר רצח אביו והפך למנהיג הרוב בפרלמנט הלבנוני. בשנת 2009 זכתה מפלגתו ברוב בבחירות שנערכו במדינה.

תאוריות קשר

תאוריה נוספת באשר לאחראי על ההתנקשות תוארה על ידי יועצו של חרירי, מוסטפא א-נאסר, כשאמר לסוכנות הידיעות האיראנית IRNA כי "ההתנקשות בחרירי נעשתה על ידי סוכנות הביון הישראלית, המוסד, וכי הרצח מיועד לחולל מתח פוליטי בלבנון."