google/wiki40b huggingface dataset:
אמנון רז-קרקוצקין

אמנון רז-קרקוצקין (נולד ב-27 בנובמבר 1958) הוא פרופסור חבר להיסטוריה יהודית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.

חייו ופועלו

אמנון (נונו) אפרים רז-קרקוצקין נולד בירושלים. שימש שנים רבות כמורה בבית ספר תיכון בירושלים. למד לתואר שני באוניברסיטה העברית, בהדרכתו של פרופסור ראובן בונפיל. נושא התזה היה: "הצנזור והעריכה: הכנסייה הקתולית והספרות העברית במאה ה-16", והיא פורסמה גם כספר. את הדוקטורט השלים באוניברסיטת תל אביב במכון כהן לפילוסופיה של המדעים, בהדרכתו של פרופסור עמוס פונקנשטיין, ב-1996. בעבודת הדוקטור שלו "ייצוגה הלאומי של הגלות: ההיסטוריוגרפיה הציונית ויהודי ימי הביניים", בחן את האופן שבו פנתה ההיסטוריוגרפיה הציונית לתיאור העבר היהודי הימי-ביניימי. דרך הכתיבה ההיסטורית נבחן המתח היסודי הקשור בהלאמתה של התודעה ההיסטורית היהודית.
שימש כעמית מחקר במכון למחקר מתקדם בברלין וממשיך לכהן שם בוועדת היגוי של פרויקט הבוחן היבטים היסטוריים, פוליטיים ותרבותיים ביחסים של אירופה והמזרח התיכון. כעת מכהן כראש המחלקה להיסטוריה יהודית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב והיה עמית מחקר במכון ללימודים יהודיים מתקדמים באוניברסיטת פנסילבניה בשנים 1992–2004 וחבר בוועדת הפרסומים של מרכז זלמן שזר החל מ-2002. מלמד בבית הספר לקולנוע במכללת ספיר, ולימד בעלמא.
הוא נשוי לסופרת הילדים רונית חכם.

מחקרו

מחקרו מתמקד בשני תחומים עיקריים המשתלבים זה בזה לא אחת: האחד יחסי יהדות-נצרות, תולדות הדפוס והצנזורה וראשיתה של המודרניות מנקודת מבט יהודית. השני, התודעה ההיסטורית הציונית, היבטיה השונים והשלכותיה.

הצנזור, העורך והטקסט

הספר בוחן את מקומה של הצנזורה הקתולית על ספרים עבריים שהונהגה בתקופה זו ביחס לגורמים אחרים שעיצבו את התרבות היהודית בתקופת המעבר לדפוס, וכחלק מצמיחת מנגנוני הפיקוח הריכוזיים. הספר זכה בפרס שזר לתולדות ישראל לשנת תשס"ו.

גלות מתוך ריבונות: לביקורת שלילת הגלות בתרבות הציונית

במאמר כפול זה שפורסם בשנים 1993–1994 בכתב העת "תיאוריה וביקורת", הוא עמד על ההיבטים השונים הנגזרים מתודעת שלילת הגלות כיסוד המכונן של התודעה הישראלית-ציונית, על ההיבטים התאולוגיים הגלומים בתוך תודעה זו ועל מה שטען כממד ההכחשה העומד ביסודה - הן הכחשת ההיסטוריה של הארץ כבסיס לשלילת הזיכרון הפלסטיני והזכויות הפלסטיניות, והן הכחשת ההיסטוריות של היהודים בארצות השונות. הוא עמד במיוחד על מקומה של תודעה זו בשלילת התודעה המזרחית ומה שראה כפעולות הדיכוי התרבותי והחברתי שהופנו כנגד מזרחים.

מחקרים נוספים ופעילות פוליטית

רז-קרקוצקין מזוהה עם עמדות פוליטיות רדיקליות. ביקורתו מופנית בעיקר כלפי התודעה החילונית-ליברלית, תוך מגמה לחשוף את מה שהוא חושב לסתירותיה הפנימיות, כמו למשל במאמר "אין אלוהים אבל הוא הבטיח לנו את הארץ".
בסדרה של מאמרים יצא נגד ההנגדה המקובלת בין דתיים וחילונים בישראל וטען שהיא מסתירה את "אופיה האוריינטליסטי" של התודעה החילונית, וכי דווקא הוגים דתיים הציעו עמדות של חילון. הוא הופיע בקלטת בשם "הרצל והציונות", הביקורתית לציונות, שהפיץ הרב אמנון יצחק. ספרו "דה-קולוניזציה" ראה אור (מהדורה צרפתית Exil et souverainete, La fabrique, 2007) עם מבוא של קרלו גינצבורג.
שנים רבות פעיל בהתארגנויות פוליטיות יהודיות-ערביות שונות ותומך של תנועת בל"ד. הביע את תמיכתו בעזמי בשארה ובעקרונות של תנועת בל"ד, ויצא נגד מה שחשב כמסע הסתה נגדם. במישור משלים, יצא נגד מה שהגדיר כרדיפה נגד אריה דרעי. במספר מאמרים ניסה להציב את העיקרון של הדו-לאומיות, הן כפי שהוצע בעבר על ידי הוגים כמו אנשי ברית שלום וחנה ארנדט, והן כמודל לחשיבה בהווה.
צג פלזמה

צג פלזמה הוא צג שטוח ודק, המבוסס על קרינה פלואורסצנטית, ומורכב מתאים המכילים גז המחומם עד הפיכתו לפלזמה המוליכה זרם חשמלי.
צג כזה בנוי משלשות רבות של תאים, כל תא מכיל גז אציל קלוש ואדי כספית ומצופה בציפוי זרחני (מלשון "זורח" - אין קשר ליסוד זרחן) המפיק אור ירוק, אדום או כחול על ידי פלואורסצנציה. כאשר מעבירים זרם אלקטרונים בתא, חלק מהאלקטרונים פוגעים באטומי הכספית, מייננים אותם וגורמים להם לפלוט אור בתחום העל-סגול. כאשר אור זה פוגע בציפוי הזרחני של התא, הוא מומר לאור נראה בצבע המתאים לתא. עוצמת האור הנראה תלויה בזרם העובר בתא. צירוף האור משלושת התאים קובע את צבעה ועוצמתה של נקודה אחת בתמונה (פיקסל).
בניגוד לצגים המבוססים על שפופרת קרן קתודית הדורשת מקום רב (בשל הצורך בשפופרת לירי אלקטרונים), טכנולוגיית הפלזמה מאפשרת יצירת צגים שטוחים, דקים, גדולים ובעלי איכות תמונה גבוהה.
יתרונות צגי פלזמה הם מגוון רחב של צבעים, רמת ניגודיות גבוהה, גודלי מסך גדולים יותר בהשוואה למסכי LCD ועובי דק יחסית לגודל. החל משנת 2007 נמכרו מסכים בגודל של 103 אינץ' ואף הוצג בתערוכת CES בארצות הברית אבטיפוס של מסך בגודל 150 אינץ'. יתרונות אלו הופכים את צגי הפלזמה לאטרקטיביים עבור חובבי קולנוע ביתי.
חסרונות צגי פלזמה ביחס ל-LCD הם עלות מעט גבוהה יותר, רגישות גבוהה יותר לצריבת תמונה (אם כי פחות משמעותית מהעבר עם הצגתם של מנגנוני הגנה) וגדלים של 32 אינץ' ומעלה בלבד.
במחצית הראשונה של שנת 2008 נרשמה עלייה במכירות מסכי פלזמה, לאחר מספר שנים של ירידה בביקוש.
בשנים 2013 ו-2014 הודיעו חברות מובילות בשוק שהן מפסיקות את ייצור מסכי הפלזמה מתוצרתן.
בעקבות הצלחת המסכים, תפוצתם והשימוש הרב בהם, נשתרש הכינוי דור הפלזמה המציין את השימוש המוגבר בטכנולוגיה בתחילת המאה ה-21.
אמנדה רנטגן-מאייר

חייה

אמנדה מאייר נולדה לבית מוזיקלי בלנדסקרונה וגילתה כישרון מוזיקלי מגיל צעיר. ראשית הכשרתה בכינור ובפסנתר הייתה אצל אביה. בגיל שש-עשרה החלה מאייר ללמוד בבית הספר המלכותי למוזיקה בסטוקהולם, שם למדה כינור, עוגב, פסנתר, צ'לו, הלחנה והרמוניה.
מאייר הופיעה בנגינת קונצ'רטי לכינור הן בשוודיה והן מחוצה לה. היא המשיכה ללמוד הלחנה אצל קרל ריינקה והאופטמן ריכטר בקונסרבטוריון של לייפציג וכינור אצל אנגלברט רנטגן, קונצרטמייסטר בתזמורת הגוונדהאוס באותה עיר. בתקופה זו חיברה סונאטה לכינור, שלישיית פסנתר וקונצ'רטו לכינור ותזמורת. הקונצ'רטו שלה לכינור בוצע לראשונה ב-1875, עם מאייר כסולנית, וקיבל ביקורות חיוביות.
בלייפציג פגשה את הפסנתרן והמלחין הגרמני-הולנדי יוליוס רנטגן, בנו של המורה לכינור של מאייר, אנגלברט רנטגן. אחרי מות אביו, נישא הזוג בשנת 1880 בלנדסקרונה ועבר לאמסטרדם. הנישואים שמו קץ להופעותיה הפומביות של אמנדה, אבל הזוג המשיך לארגן סלונים מוזיקליים והופעות מוזיקליות באירופה של אנטון רובינשטיין, יוזף יואכים ויוהנס ברהמס.
בשנת 1887 חלתה רנטגן-מאייר בשחפת. בתקופת מחלתה, שהה הזוג בניס ובדאבוס. יצירתה האחרונה הייתה רביעיית פסנתר, שחוברה במהלך נסיעה לנורווגיה בשנת 1891. היא מתה ב-1894 באמסטרדם.
Her Majesty

Her Majesty (הוד מלכותה) הוא שיר שנכתב על ידי פול מקרטני (אף שהקרדיט על כתיבתו הוא לג'ון לנון ומקרטני). השיר מופיע ברצועה האחרונה באלבום של הביטלס "Abbey Road". 
השיר הקצר מסופר בגוף ראשון מפיו של גבר השר על אהובתו, אותה הוא מכנה "הוד מלכותה". הוא מספר בשבחה, ואומר כי יום אחד יהפוך אותה לאשה שלו, אך לעת עתה עליו למלא את כרסו ביין. השיר מושר על ידי מקרטני בליווי גיטרה אקוסטית.
במקור השיר הוכנס בין הרצועות Mean Mr. Mustard ו-Polythene Pam, אך מקרטני החליט שסדר שירים אינו מוצלח והורה לטכנאי ההקלטות של אולפני אבי רוד, ג'ון קורלנדר, למחוק את השיר. קורלנדר לא עשה זאת, כיוון שמדיניות האולפנים הייתה לעולם לא לזרוק חומר מוקלט של הביטלס. 14 שניות של שקט בין השיר The End לבין Her Majesty הן תוצאה של עריכה זאת. בדיעבד, תוצאת העריכה היא אפקט רב משמעות - לאחר השיר The End החותם את "אבי רוד" (שהיה למעשה הקלטת האולפן האחרונה של החיפושיות), והמתנה בת 14 שניות, המאזין טועה לחשוב כי התקליט הסתיים ולפתע מקבל עוד פיסת מוזיקה מלודית ואופטימית, כאקורד סיום אחרון בהחלט.
האקורד החזק והרועש בתחילת השיר הוא למעשה האקורד האחרון בשיר Mean Mr. Mustard, אשר מסתיים בצורה פתאומית, כיוון שהצליל האחרון נמצא בתחילת השיר Polythene Pam. העריכה המגושמת מוכיחה שהשיר לא היה אמור להיכלל בתקליט המקורי, אך כמו שאמר מקרטני בקטע מוקלט שהתפרסם ב-The Beatles Anthology: "אופייני לביטלס - טעות".
Her Majesty, שאורכו רק 24 שניות, הוא השיר הקצר ביותר של הביטלס. השיר לא נמצא ברשימת השירים של התקליט המקורי, אך מופיע בגרסת התקליטור.
Your Song

הצלחה וביקורת

המבקרים היללו את "Your Song" מעת שהושמע לראשונה. Allmusic הצהיר כי "זה שיר מושלם כמעט". ג'ון לנון אמר כי זה "הדבר החדש הראשון שאירע מאז שאנחנו (הביטלס) הופענו." הרולינג סטון כינה את השיר "pretty McCartneyesque ballad". בשנת 2004 נכלל השיר ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים, ודורג במקום ה-136.
השיר היה להיט הפופ הראשון של אלטון ג'ון. הוא העפיל למקום השמיני בדירוג הבילבורד, ובבריטניה דורג במקום השביעי. בשנת 2002 הקליט ג'ון את השיר פעם נוספת, כדואט עם זמר האופרה אלסנדרו סאפינה לקראת מופע הצדקה הראשון של ה-"Sport Relief", וגרסה זו של השיר הגיעה למקום הרביעי במצעד הפזמונים הבריטי.
השיר נמנה עם פורצי הדרך של עידן הזמרים שגם מלחינים את שיריהם ומנגנים במקביל. אמנים כגון ג'יימס טיילור וג'ון דנבר גרפו את תשואות הקהל בעקבותיו, בעת שעשו שימוש בשירים שבמרכזם זמר ולצדו פסנתר קל או גיטרה.
אלברטו פוגלמן

ביוגרפיה

אלברטו פוגלמן נולד בבואנוס איירס למשפחה יהודית. הוא שיחק פעמים רבות באליפות ארגנטינה בשחמט, ופעמיים (ב-1959 וב-1962) זכה במקום השני.
בשנת 1964 הוא השתתף בתחרות בין-אזורית (חלק של תהליך העפלה למפגש עם אלוף העולם בשחמט) וסיים במקומות 17–19.
בשנת 1965 בתחרות בצ'ילה הוא סיים במקום השלישי לאחר וסילי סמיסלוב ויפים גלר.
במהלך הקריירה הוא השתתף בתחרויות בעיקר בדרום אמריקה.
בשנת 1963 הוענק לו תואר אמן בינלאומי.
וולגוגרד (מחוז)

דמוגרפיה

כ-75% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים. בעיר הגדולה - וולגוגרד מתגוררים כמיליון תושבים.
הרוסים מהווים כ-89% מאוכלוסיית המחוז, האוקראינים כ-2.1%, הקזחים כ-1.7% והטטרים כ-1.1%.

היסטוריה

התיישבות רוסית באזור ידוע מהמאה ה-16. במשך מאות ה-17-18 האזור היה בגבול הדרומי של רוסיה והוקמו מספר מבצרים להגנת הגבול מפני פלישות של הטטרים מאזור קרים וקובן.
במהלך מלחמת העולם השנייה באזור התרחש אחד הקרבות החשובים ביותר במלחמה - קרב סטלינגרד.

כלכלה

בשטח המחוז קיימות שדות גז טבעי ונפט.
קיימים מפעלי תעשייה כבדה, במיוחד בערים הגדולות (וולגוגרד ווולז'סקי). על נהרות וולגה ודון הוקמו מספר תחנות כח הידרו-אלקטריות.
לצורכי שינוע מטענים וחקלאות נבנתה תעלת וולגה-דון.
כדורגל שולחן

כדורגל שולחן הוא משחק שולחן המיועד לשניים או ארבעה שחקנים, המבוסס על עקרונות משחק הכדורגל. המשחק מדמה משחק כדורגל, בין שתי קבוצות של בובות שחקנים המסתובבים על גבי מוטות ומטרתם לפגוע בכדור ולהכניס אותו לשער היריב. באנגלית מכונה המשחק פוסבול (Foosball).

היסטוריה

המשחק קיים בגרסאות שונות כבר משנות ה-90 של המאה ה-19, אולם הוא הומצא כפי שהוא מוכר כיום ב-1922 על ידי הארולד סיריס טורטון (Harold Searles Thorton), ונרשם כפטנט בבריטניה ב-1923.
טורטון שהיה אוהד שרוף, רצה להמציא משחק דמוי כדורגל שניתן לשחק בבית. קופסת גפרורים שימשה לו כהשראה. דודו האמריקאי של הארולד, לואיס, הושפע מהרעיון ורשם אותו כפטנט בארצות הברית ב-1927 שם הפך המשחק לפופולרי ביותר.
זטא בהרקולס

מאפיינים

ζ בהרקולס הוא כוכב כפול במרחק של כ-35 שנות אור ממערכת השמש ובשל קרבתו הוא נכלל בקטלוג גליזה לכוכבים קרובים. לזוג תנועה עצמית גדולה יחסית של כ-0.6 שניית קשת בשנה ובשל כך הוא נכלל בקטלוג לויטן. התנועה העצמית שקולה למהירות משיקה של כ-30 קילומטר בשנייה ועם מהירות רדיאלית של כ-68 קילומטר בשנייה, המהירות הכוללת של הזוג ביחס לשמש היא כ-75 קילומטר בשנייה שהיא גדולה יחסית לכוכבים שבסביבת השמש. על פי כיוון התנועה הנוכחי, הזוג יחלוף במרחק של כ-14 שנות אור ממערכת השמש בעוד כ-130,000 שנים ואז יתרחק ממנה.
בני הזוג מקיפים אחד את השני במסלול אליפטי למדי כך שהמרחק ביניהם נע מ-8 יחידות אסטרונומיות ועד ל-21 יחידות אסטרונומיות בזמן הקפה של 34 שנים ו-164 ימים.

תכונות ζ בהרקולס A

ζ בהרקולס A הוא תת-ענק צהוב מסוג ספקטרלי G0 IV (לפעמים מסווג כ-F9 IV), מסתו גדולה בקרוב ל-50% ממסת השמש ורדיוסו כ-2.6 רדיוסי שמש. טמפרטורת פניו כ-5,800 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 6.7 מעוצמת ההארה של השמש. נראה ששלב היתוך המימן בליבתו הסתיים והוא עבר להתיך מימן להליום בשכבות חיצוניות יותר, מה שגורם להתנפחות של שכבותיו החיצוניות ולהתקררותן. בהמשך תהליך זה יהפוך הכוכב לענק אדום ולאחר מכן לננס לבן, בדומה למה שיקרה לשמש בעוד מספר מיליארדי שנים.

תכונות ζ בהרקולס B

ζ בהרקולס B הוא כוכב הסדרה הראשית כתום מסוג ספקטרלי K0 V (לפעמים מסווג כ-G7 V), מסתו קרובה מאוד למסת שמש אחת, רדיוסו כ-90% מרדיוס השמש, טמפרטורת פניו כ-5,400 קלווין והוא מאיר בעוצמה של 70% מעוצמת ההארה של השמש. בשל מסתו הקטנה יותר משל בן זוגו הוא מתפתח לאט יותר וצפוי להשאר בסדרה הראשית עוד מספר מיליארדי שנים.
יחסי אל סלוודור–ישראל

לפני הקמת מדינת ישראל

בשנות מלחמת העולם השנייה פעלו שני דיפלומטים, חוסה ארטורו קסטייאנוס (Jose Arturo Castallanos) וחוסה קסטיינוס קונטררס להצלת חייהם של אלפי יהודים, על ידי מתן תעודות אזרחיות ללא כל תמורה. על רקע פעילותיהם הוכרו כחסידי אומות העולם. 
במהלך ההצבעה בנושא תוכנית החלוקה של האו"ם ב-כ"ט בנובמבר 1947, אל סלוודור, ביחד עם תשע מדינות נוספות, נמנעו בהצבעה.

יחסים הדדיים

שגרירות ישראל באל סלוודור החלה לפעול החל משנות ה-70 של המאה ה-20, ואל סלוודור החלה להפעיל שגרירותה בירושלים החל מ-1986 עד להעברתה לתל אביב בשנת 2006.
בשנת 1993 הוחלט לקרוא רחוב מסוים בשכונת גבעת משואה בירושלים על שם מדינת אל סלוודור, ובסן סלוודור קיימת כיכר על שמה של מדינת ישראל.
בין ה-10 ל-20 באוקטובר 2011 התחולל שקע בשם E12 במדינות מרכז אמריקה, ובמיוחד באל סלוודור. השקע התבטא בצורת גשמי זעף בכמויות גבוהות יחסית. כתוצאה מהאבידות בנפש והנזקים לתשתיות שנגרמו עקב כך, ישראל ומדינות נוספות נרתמו לסייע לאל סלוודור. הסיוע של ישראל התבטא בהענקת מטהרי מים, שביכולתם גם למנוע אפשרות לזיהומים ומחלות.
בחודש מאי 2014 התקיים לראשונה בסן סלוודור מצעד תמיכה בישראל.

מתיחויות דיפלומטיות

בשנת 2005, נחנך פסל לזכרו של יאסר ערפאת בסן סלוודור, וזאת על אף מחאות הקהילה היהודית ושגרירות ישראל באל סלוודור.
על רקע מלחמת לבנון השנייה בחודש אוגוסט 2006 הוחלט, כי שגרירות אל סלוודור בירושלים תועבר לתל אביב, ובכך הייתה אל סלוודור למדינה האחרונה שהפעילה שגרירות בירושלים.
במהלך מבצע צוק איתן הוחלט באל סלוודור להחזיר את שגרירם מישראל לצורך התייעצויות, וזאת בדומה להחלטתן של פרו וצ'ילה.
בינואר 2016 דווח, כי באל סלוודור נשקלת האפשרות להעביר את שגרירותם בישראל מתל אביב אל מחוץ לשטחי ישראל. זאת, בשל החלטת ישראל לסגור את שגרירותה באל סלוודור, וכחלק מההחלטה לסגור נציגויות ישראליות נוספות בחו"ל עקב קיצוץ בתקציב משרד החוץ. יום לאחר מכן, שגריר אל סלוודור בישראל דחה את הדיווחים הנ"ל אודות כוונותיה לכאורה של אל סלוודור.
פרנץ קסאפר וולפגנג מוצרט

מקור השם

השמות פרנץ קסאפר הוענקו לו על שם תלמידו של מוצרט וידיד משפחתו פרנץ קסאפר זיסמאייר. השם וולפגנג הוענק לו כמחווה לאביו, אחד המלחינים הקלאסיים הגדולים ביותר של כל הזמנים.

תולדות חייו

פרנץ קסאפר נולד חמישה חודשים בלבד לפני מות אביו.
הוא למד מוזיקה אצל כמה מבין המעולים שבתחום: אנטוניו סליירי ויוהאן נפומוק הומל.
פרנץ קסאפר היה למוזיקאי מקצועי ונהנה מהצלחה מתונה כמורה וכמבצע. שלא כמו אביו, הוא היה צנוע ומכונס בתוך עצמו. הוא מיעט בערך כשרונו וחשש שיצירתו תושווה ליצירת אביו.
בשנות ה-20 של המאה ה-19, פרנץ קסאפר היה אחד מבין 50 המלחינים שכתבו וריאציות על נושא מאת אנטון דיאבלי. הוא התגורר מרבית חייו בלבוב, פולין. את שנותיו האחרונות חי בווינה, שם לימד, מ-1841, את הפסנתרן ארנסט פאוור. הוא מעולם לא התחתן ולא הוליד ילדים.
צל אביו השפיע גם לאחר מותו. הכתובת הבאה נחרטה על מצבתו:
יום רגיל

עלילה

לאחר תקופה ארוכה של הדחקה, בתיה (בת-אל מוסרי) נאלצת להתעמת עם אביה צביקי (דובר קוסשווילי) הסובל מהפרעה דו-קוטבית. כעת, כשאחותה לאה (ליטל שוורץ) מתעקשת לאשפז אותו, היא צריכה להחליט מה טוב יותר לכל המשפחה.

הפקה

הסרט הופק על ידי אביב בן שלוש, רועי ציוני, אורי בורג וחברת זואה פילמס; הוא יצא בתמיכת הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, משרד התרבות והספורט וקרן גשר לקולנוע רב תרבותי.
המנון רואנדה

ההמנון הלאומי של רואנדה, רואנדה היפה, אומץ ב-1 בינואר 2002, עם סיומה של מלחמת האזרחים במדינה. בכך הוחלף ההמנון הקודם שהיה בשימוש מאז קבלת העצמאות ב-1962.
הילדה קסטן

הילדה קסטן (22 במאי 1917 – 8 בספטמבר 2002) הייתה מחלוצות המחול בארץ ישראל, רקדנית וכוריאוגרפית.

ביוגרפיה

הילדה קסטן נולדה לאטי וגרשון במנהיים, גרמניה למשפחה בת ארבעה ילדים. כבר בילדותה, בגיל 6, נכנסה לתחום המחול והחלה לומדת ריקוד. היא איבדה את אביה בגיל צעיר מאוד בגרמניה. שנה לפני עלייתה ארצה ב-1933 נסעה לבד לאנגליה, שם שהתה אצל דודה, ולמדה טיפול בילדים. ב-1 במאי 1938 עלתה ארצה והתגוררה בשכונת בורוכוב בפאתי רמת גן, במעין קיבוץ ליד תל אביב, היכן שהתגורר אחיה.
הלכה ברגל לכיכר דיזנגוף ללמוד ריקוד אצל גרטרוד קראוס, אחת הדמויות המשפיעות ביותר על מחול ההבעה בישראל באותה תקופה.
קראוס זיהתה את כישוריה ואת חיוניותה של קסטן והתיידדה איתה באופן אישי. קסטן ראתה בקראוס את אימה הרוחנית ונשארה איתה בקשר עד יום מותה.
מיד עם הגעתה לארץ, הצטרפה ללהקתה של קראוס, רקדה שם במהלך שנות ה-30 וה-40, והייתה הבולטת בלהקת הרקדניות של קראוס בקבוצה הבוגרת שהופיעה עם התזמורת הארצישראלית. בנה, מיכאל גורביץ', סיפר כי הקשר בין אמו לבין גרטרוד היה כמעט יומיומי.
מאוחר יותר הצטרפה גם ללהקתה של קראוס ב"אופרה העממית".
לאה גולדברג העידה על קסטן במופע בלט של קראוס ב"אופרה העממית":
"הילדה קסטן, על אף שהיא רוקדת תפקיד גברי, אלא שהחן הילדותי כמעט שבתנועותיה, הגרציה הטבעית המלווה את קומתה הקטנה, וההומור שבהופעתה מצילים אותה משגיאות יתירות."
קסטן ליוותה את ריקודיה במוזיקה של שופן, דבורז'ק, דביוסי, שוסטוקוביץ' ומוזיקה ישראלית של יהודה ברנשטיין.
לאחר מלחמת העולם השנייה, למדה קסטן אצל קורט יוס, תלמידה של מרי וויגמן, בלונדון, אך בעיקר למדה ורקדה אצל גרטרוד קראוס ואצל רודולף לאבאן, כולם מאמני ויוצרי מחול ההבעה הגרמני.
אחיה אברהם קסטן, נהרג במלחמת השיחרור בצפון, והדבר השפיע באופן משמעותי על חייה ויחסה למלחמות ישראל.
בגיל 20 הופיעה בערב ראשון משלה, והעלתה לבמה שנים עשר ריקודי סולו. היא הופיעה בערבים כאלה עוד פעמיים. היא הייתה "הציפור הירוקה", היא עמדה בראש להקת הבלט ב"כלה המכורה" באופרה הארצישראלית, האופרה הקומית של ב. סמטנה. היא רקדה ב"כלוב הזהב". בנוסף רקדה קסטן עם התזמורת הישראלית עם קרואסל, סוויטה קטנה של סטרווינסקי. היא ערכה רסיטלים עצמאיים רבים לריקוד.
קסטן רקדה בלט קלאסי וגם מחול מודרני, הייתה חלק מלהקת האופרה הארצישראלית והצטרפה למקימי להקת הבלט הישראלי.
גם אחרי לידת בנה, מיכאל, בשנת 1951, המשיכה להופיע בכל הארץ, למשל בתיאטרון הקאמרי, ואף הופיעה בלונדון, ובמקביל פתחה סטודיו משלה. בסטודיו היו שיעורים פעמיים בשבוע בליווי פסנתר. שיעור מחול מודרני של קסטן, ושיעור בלט קלאסי בהנחיית עליזה שדה. בסוף השנה הופיעו התלמידות באולם ברמת גן. הילדה קסטן התגרשה מבעלה, וכדי לממן את עצמה עם בנה, לימדה בסטודיו שלה, בקיבוצים כמו בן שמן ואחרים, והעלתה איתם הופעות לחגים.
עד שנת 1985 עוד היה לה סטודיו משלה, אולם בסביבות גיל החמישים נאלצה לעבור ניתוח במפרק הירך ולא יכלה להמשיך ללמד.
בין תלמידותיה היו: סיקי קול מבת דור, שרה בליץ' מלהקת המחול הקיבוצית, וכן השחקנית ליאורה ריבלין. קסטן עשתה כוריאוגרפיות פנטומימה בתיאטרון עם מריאן רוטשילד, מילוא היה הבמאי וגרינבאום וחנה מרון היו השחקנים.
כישרונה התבלט באיפיון גרוטסקי, ריקוד אופי וריקודים עממיים.
קסטן הייתה פרודיסטית, התאפיינה בטכניקה טובה, השתמשה רבות בפנטומימה, הבעות פנים, עליזות, הומור, קלות ופרודיה טובת לב.
קסטן הייתה נשואה לאנטול גורביץ', צייר ומעצב תפאורה ותלבושות. לשניים נולד ב-1951 הבן מיכאל גורביץ',  מחזאי ובמאי תיאטרון.
הילדה קסטן נפטרה ב-8 בספטמבר 2002.
שרה ברחובות

מילים

השיר הוא בלדה, כשריטה מתארת את רגשותיה המעורפלים בקשר למערכת יחסים. היא שרה למאהב שלה: "ואתה שכל חיי / תישאר כמו כתובת מלח על ידי" והסימנים: "והמים הגדולים / שהיית בשבילי / התרחקו ולא באים יותר אלי". כתוצאה מכך, היא שרה שהיא עזבה את המאהב שלה והיא שרה עכשיו ברחובות, כדי למנוע עימות עם רגשותיה בעניין.

אירוויזיון 1990

השיר נבחר על ידי ועדה מטעם רשות השידור לייצג את ישראל באירוויזיון 1990 שנערך בזאגרב, שביוגוסלביה. את השיר כתבה צרויה להב, הלחין רמי קלינשטיין, עיבדו קלינשטיין ורמי לוין ובוצע בעברית על ידי ריטה. גרסת השיר הוקלטה פעם אחת בעברית ופעם נוספת באנגלית ויצאה באלבום סינגל.
ב-25 בפברואר 1990 נחשפו לראשונה מילות השיר. וב-6 באפריל נחשף לראשונה השיר בטלוויזיה במסגרת התוכנית סיבה למסיבה.
באירוויזיון שובץ השיר במקום העשירי בסדר ההופעה, אחרי קטיל סטוקאן מנורווגיה עם "Brandenburger Tor" ולפני לוני דוואנטייר מדנמרק עם "Hallo, hallo". בסיום ההצבעה, קיבלה ריטה 16 נקודות, וסיימה את התחרות במקום ה-18 מתוך 22.
לאחר יותר מ-20 שנה חשפה ריטה את הטראומה הגדולה שלה מהאירוויזיון. לדבריה, היא התרגשה וזייפה במהלך הופעתה.
אריה שנקר

אריה שנקר (1877– 3  באוקטובר 1959) היה תעשיין, מחלוצי תעשיית הטקסטיל בישראל והנשיא הראשון של התאחדות התעשיינים בישראל.

ביוגרפיה

שנקר נולד סמוך לפוהרבישצ'ה שבפלך ויניצה באוקראינה, כבן למשפחת חסידים (אביו - בן ציון), שהתייחסה לאדמו"ר רבי שמעון מרוז'ין. בנערותו היה פעיל בארגונים ציוניים בעירו.
שנקר  עלה לארץ ישראל מרוסיה בשנת 1924, והיה ליזם ולתעשיין. מחלוצי תעשיית הטקסטיל בארץ ישראל. לאחר שרכש את בית החרושת לודז'יה שעמד ברחוב נחמני 43 בתל אביב הפך אותו למפעל מצליח. בשנת 1935 הועתק המפעל לשכונת "אגרובנק" (לימים אחת משכונות חולון) והיה לאחד מהמפעלים הבולטים בארץ ישראל של תקופת המנדט. תוצרתו נשלחה לאסיה ולאירופה.  אחיינו, בן ציון שנקר, עבר לחולון עם משפחתו בעקבות העתקת המפעל  והפך לאחד ממקימי העיר חולון.
הקים את ארגון "התאחדות בעלי התעשייה בארץ ישראל" (כיום התאחדות התעשיינים) והיה נשיאו.
אריה שנקר נפטר בתל אביב בב' בתשרי תש"ך (1959) ונטמן בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
על שמו נקרא אזור התעשייה קריית אריה במערב פתח תקווה (ורחוב באזור תעשייה זה), שנקר - בית ספר גבוה להנדסה ולעיצוב, שהוקם בשנת 1970 ברמת גן ורחובות במפרץ חיפה, בחולון ובהרצליה פיתוח.
כמו כן, משנת 1980 מעניקה התאחדות התעשיינים את "אות יקיר התעשייה" הנקרא על שמו לתעשיינים ותיקים על תרומתם לפיתוח התעשייה במדינת ישראל.
ליהיא רז

קריירה

ליהיא החלה להתאמן בסביבות גיל 5 במועדון גוונים ברמת השרון תחת הדרכתה של מורן קלפנר.
בשנת 2017, זכתה רז במדליית זהב במכביה העשרים בתרגיל הקרקע לגילאי נוער.
בשנת 2018, זכתה רז במדליית כסף בתרגיל הקרקע ומדליית ארד בתרגיל הקפיצות באליפות ישראל לנוער. ב-23 ביוני, השתתפה בטורניר העפלה האירופאי לאולימפיאדת הנוער בואנוס איירס שנערך בבאקו, אזרבייג'ן. רז סיימה במקום ה-26 בקרב רב ולא העפילה לאולימפיאדת הנוער. בהמשך השנה בחודש אוגוסט השתתפה באליפות אירופה לנוער בה סיימה במקום ה-59 בתחרות הקרב רב.
בשנת 2019 זכתה רז באליפות ישראל בקרב רב עם 46.350 נקודות. רז זכתה גם במדליות זהב במכשירים קרקע ומקבילים מדורגים ובמדליית כסף בשולחן קפיצות.
פרדריק מקראקן

תחילת דרכו

מקראקן נולד ב-18 באוגוסט 1859 במחוז קנט שבאימפריה הבריטית. הוא למד באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, וב-1879 התגייס לצבא בריטניה והוצב כלוטננט משנה ברגימנט הרגלים ה-49. בהמשך הועבר לרגימנט ברקשייר, ובשנה שלאחר מכן הועלה לדרגת לוטננט. ב-1882 לחם במלחמה האנגלו-מצרית, וב-1884 הועלה לדרגת קפטן. ב-1885 לחם במהלך המלחמה המהדית כנגד כוחותיו של מוחמד אחמד בסודאן, ועל חלקו בקרב טורפיק אוזכר בשדרים הרשמיים, והוענקה לו דרגת כבוד של מייג'ור. לקראת סוף השנה לחם גם בקרב גיניס. באפריל 1892 הוצב בברבדוס, וב-1897 הפכה דרגת המייג'ור שלו לקבועה. עם פרוץ מלחמת הבורים ב-1899, הוא לחם עם הגדוד הראשון של רגימנט ברקשייר, וב-1901 מונה למפקד הגדוד השני ברגימנט. ב-1902 מונה למפקד חיל מצב אשר כלל כמה גדודים. על חלקו במהלך המלחמה, הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל וקיבל את אות השירות המצוין. ב-1905 הוא קיבל דרגת כבוד של קולונל, ופיקד על הגדוד ה-2 ברגימנט ברקשייר עד 1907. הוא הוצב למשך מפר שנים בהודו, וב-1911 הועבר לאירלנד. ב-1912 הוענקה לו דרגת כבוד של בריגדיר, והוא קיבל פיקוד על הבריגדה ה-7.

אחריתו

ב-1922 פרש מהצבא בדרגת לוטננט גנרל. הוא נפטר ב-8 באוגוסט 1949, עשרה ימים לפני יום הולדתו ה-90.
ב-1887 נישא לאן יוסטון גלובר, אשר ילדה לו בן ושתי בנות. אן נפטרה ב-1923.
מארדר 3

פיתוח

סדרת הפנצרייגרים מארדרים, המארדר 1, המארדר 2 והמארדר 3, היו משחיתי טנקים גרמניים שהורכבו על בסיס טנקים גרמניים וטנקי שלל מצבאות אחרים יחד עם תותח נגד טנקים אף הוא תותח גרמני או שלל. התותח הותקן על תובת הטנק והורכב סביבו שריון קל ופתוח להגנה בסיסית על הצוות המפעיל את התותח. השיטה בה השתמש הצבא הגרמני הייתה שימוש בטנקי שלל רבים וטנקים גרמניים מיושנים והפיכתם למשחיתי טנקים באופן פשוט ומהיר יחסית, כדי להתמודד עם איום הטנקים בחזית המזרחית.
המארדר 3 היה האחרון בסדרת הפיתוח הזאת והתבסס על הטנקים הצ'כים הרבים שנפלו שלל בסיפוח צ'כוסלובקיה מסוג LT vzor 38, שקיבל את השם פאנצר 38(t) בצבא הגרמני. לפאנצר 38(t) הורד הצריח והורכב עליו תותח נגד טנקים, בכך הפך למשחית טנקים קל ויחסית מהיר אך בעל מיגון ושרידות צוות נמוכים. מיקומו של המארדר בצבא הגרמני היה פתרון זמני לנחיתות נשק הנ"ט והטנקים הגרמנים מול הטנקים הרוסים, דוגמת ה-T-34. הצבא הגרמני עמל על יצור ושדרוג רק"מים (רכב קרבי משוריין) גרמניים לכדי משחיתי טנקים רבי עוצמה, אך עד שאלו יהיו מוכנים, יצא הצבא בשדרוגים פשוטים יחסית בצורת סדרת המארדרים כפתרון זמני. 
יתרונות וחסרונות אלו הכתיבו שמיקומו של משחית הטנקים יהיה לרוב בעמדות הגנה ולעיתים רחוקות בתנועה התקפית. בתחילת שנת 1944, משחיתי הטנקים הכבדים יותר על בסיס הפנצרים המתקדמים יותר, כמו היאגדפאנצר 4 החלו לצאת מפסי היצור וביטלו את הצורך במארדרים שהיו כלי זמני. עם זאת, בתוך הנסיגה הגרמנית ההדרגתית משטחי אירופה לא היה מקום לוותר על אף כלי והמארדר 3 המשיך לשרת את כוחות הצבא הגרמני עד תבוסת גרמניה ב-1945.

היסטוריה קרבית

המארדר 3 שירת את צבא גרמניה הנאצית החל מפיתוחו ב-1942 עד סוף המלחמה באירופה. 
מיקומו של המארדר 3 בשדה הקרב הוכתב על ידי יתרונותיו וחסרונותיו. המארדר 3 היה נייד יותר מתותחי נ"ט נגררים ותותח ה-75 מ"מ וה-76.2 מ"מ היו יעילים מספיק לפגיעה ברוב טנקי האויב, מה שהפך את המארדר 3 למשחית טנקים מצוין בשדה הקרב. מצד השני, מיגון תא הלחימה סביב התותח היה דק וקל מאוד ופתוח כלפי מעלה ואחורה (מלבד ה-Sd.Kfz. 138 דגם M), מה שהפך אותו לכלי בעל שרידות קרבית נמוכה מאוד. הפעלת הכלי בטווחים קצרים ובלחימה אורבנית הייתה עניין מסוכן, הכלי גם היה פגיע להפגזות ארטילריות. 
המארדר 3 פותח כדי להתמודד עם האיומים בחזית המזרחית, לכן כאשר יוצר, רוב הכלים אכן נשלחו ושירתו בחזית המזרחית. כ-66 כלים נשלחו לצפון אפריקה כדי להתמודד עם השריון הבריטי בשתי יחידות משחיתי טנקים אוגדתיות של קורפוס אפריקה. בצפון אפריקה כמו בחזית המזרחית היה מארדר 3 כלי נ"ט יעיל מאוד.