google/wiki40b huggingface dataset:
פלקרמיק

תיאור

מפעל פלקרמיק נוסד בשנת 1934 בחוואסה על ידי בעלי הון פרטיים. בראשיתו העסיק המפעל שלושה עובדים. שמו מורכב מתחילת המילה "פלשתינה" עם "קרמיקה". מאוחר יותר עבר המפעל לחיפה, שם הוקמו מפעלים רבים ובהם מפעלי קרמיקה נוספים. בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 ייצר המפעל רכיבים קרמיים עבור תעשיית החשמל שכללו בעיקר מבודדים. עם זאת, עיקר ייצורו היה קרמיקה אמנותית שכללה כלי בית שונים וקרמיקה אמנותית ככדים.
בשנת 1948 שונתה הבעלות על בית החרושת, שחולקה בין בעליו הקודמים של המפעל, ההסתדרות (באמצעות "קופת הקואופרטיבים") וקואופרטיב של עובדיו. בשנת 1951 הושקע במפעל הון על ידי ט. פישקר, יהודי תושב מקסיקו.
בשנת 1960 החל בית החרושת לעשות שימוש באבנית  שנשרפה בטמפרטורה נמוכה (710 מעלות צלזיוס) וכן בפורצלן ועליו ציפוי זכוכיתי מגן (Porcelain Vitreous China). היה זה אחד המפעלים הראשונים שעשו שימוש בחומרים אלו בישראל. בנוסף, ייצר גם כלים חסיני אש מסוג "פוירפסט". למרות השקעות אלו, אופני הייצור במפעל סבלו ממחסור בהשקעות ביחס למתחריו וצבר חובות כבדים. בשנת 1965 רכשו קואופרטיב העובדים וההסתדרות את ייתרת המניות שהיו בבעלות פרטית. עם זאת, ניהולו הביא את המפעל, שמצבת עובדיו מנתה כ-150 עובדים בשלוש משמרות, אל סף פשיטת רגל, והפסדיו נאמדו בשנת 1968 בכחצי מיליון ל"י.
"פלקרמיק" ייצר מגוון רחב של מוצרים בטכניקה של יציקה. בעוד חלקים מתוצרתו עוטרו בצביעה ידנית, באחרים נעשה שימוש בעיטורים בטכניקה של דקאל. דוגמאות אלו ייובאו למפעל מחוץ לישראל. בשת 1969 זכו שתי מנורות שעיצבו לידיה זבצקי וחנה חר"ג צונץ בפרס שני ושלישי (בהתאמה) בתחרות עיצוב ונעשו ניסיונות נוספים להעלות את רמת העיצוב של מוצרי המפעל. בנוסף, הוצגו מוצרי החברה בכמה תערוכות במהלך השנים. בשנת 1951 הציג בית החרושת את תוצרתו בתערוכה בבית האמנים בחיפה. ובשנת 1958 בתערוכה בבית ציוני אמריקה בתל אביב-יפו. בשנת 1970 הוצגה מערכת כלים של בית החרושת בתערוכה "קרמיקה 70" שהתקיימה במוזיאון תל אביב.
מעבדת קוונדיש

מעבדת קוונדיש (באנגלית: Cavendish Laboratory) נמצאת במחלקה לפיזיקה של אוניברסיטת קיימברידג' שבאנגליה. המעבדה הוקמה ב-1871 כמעבדת לימודים ורק שלוש שנים מאוחר יותר כמעבדת מחקר. מיקומה ההתחלתי היה באתר המוזיאונים שבאוניברסיטה, אך בשנות ה-70 של המאה ה-20 היא הועתקה למיקומה הנוכחי, במערב האוניברסיטה. מנהל המעבדה הנוכחי הוא פיטר ליטלווד. 
בין המחקרים החשובים שנעשו במעבדות אלו ניתן למנות את גילוי האלקטרון, ופענוח מבנה הדנ"א. נכון ל-2006, 29 מהחוקרים במעבדה זכו בפרס נובל.

היסטוריה

עד לסוף המאה ה-19 באוניברסיטת קיימברידג', שנודעה בתרומה הגדולה שלה לפיזיקה התאורטית (בזכות מדענים כמו אייזק ניוטון), לא התבצע מחקר בולט בפיזיקה ניסיונית. בשנת 1868 קבע דו"ח של ועדה אוניברסיטאית שיש מקום להקים באוניברסיטה מעבדות ניסיוניות. את הכסף להקמת המבנה תרם ויליאם קוונדיש, הדוכס השביעי מדבונשייר, שהיה רקטור אוניברסיטת קיימברידג', והמעבדה נקראת על שמו. עם הקמת הבסיס למעבדה, ב-1871, מונה ג'יימס קלרק מקסוול, מדען הנחשב לאחד הפיזיקאים התאורטיים החשובים בהיסטוריה של הפיזיקה, לעמוד בראש המעבדה. לאחר מותו של מקסוול בשנת 1879 מונה לתפקיד ג'ון ויליאם סטראט הידוע יותר בתור הלורד ריילי. ריילי היה אחד הניסיונאים החשובים של התקופה וחקר מגוון רחב של בעיות בעיקר באופטיקה והידרודינמיקה. הלורד ריילי צייד את המעבדה במכשירים מתקדמים, הקים בית מלאכה ודאג להתיר לנשים ללמוד במוסד (החל מ-1882). בשנת 1884 ריילי התפטר מתפקידו בצעד מפתיע, במקומו מונה פיזיקאי צעיר בשם ג'יי. ג'יי. תומסון. תקופת כהונתו נחשבת לתחילת תור הזהב של המעבדה, בזכות המחקרים החשובים בשפופרות קתודיות שהובילו לגילוי האלקטרון, אבל גם בזכות המספר הגדול של פיזיקאים צעירים ומוכשרים שעבדו תחתיו, הכוללים בין השאר פיזיקאי ניו זילנדי בשם ארנסט רתרפורד, לימים מנהל מעבדת קוונדיש בעצמו.

פיזיקה גרעינית

בזמן מלחמת העולם השנייה, נעשו במעבדות מחקרים בפיזיקה גרעינית עבור ועדת MAUD (פרויקט האטום הבריטי, בטרם הצטרפה בריטניה לפרויקט מנהטן האמריקני). בין החוקרים שעסקו בכך היו ניקולס קמר, אלן נאן מיי, אנתוני פרנץ' וכן החוקרים הצרפתים לו קוורסקי והנס פון הלבן. חלק מהחוקרים עברו לקנדה ב-1943. 
בשנת 1940, שני צוותים חזו בנפרד את הפקת הפלוטוניום והנפטוניום על ידי הפגזת אורניום 238 בנייטרונים: אגון ברטשר ונורמן פידר במעבדת קוונדיש ואדווין מקמילן ופיליפ אבלסון בברקלי.

ביולוגיה

למעבדת קוונדיש הייתה השפעה חשובה במחקר ביולוגי, בעיקר בשל השימוש בקריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן במחקרים בביולוגיה מולקולרית. בין השאר הצליחו החוקרים במעבדת קוונדיש לפענח את מבנה ההמוגלובין, והמיוגלובין. גולת הכותרת של המחקר במעבדת קוונדיש הייתה פענוח מבנה ה-DNA. פרנסיס קריק וג'יימס ווטסון השיגו פריצת דרך בתחום זה בזמן עבודתם במעבדה ועל כך זכו בפרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה ב-1962 (יחד עם מוריס וילקינס מקינגס קולג' בלונדון).
האזור המטרופוליני דנובה תחתית

האזור המטרופוליני דנובה תחתית (ברומנית: Zona metropolitană Dunărea de Jos) מתוכנן לקום במפגש גבולות מחוז גאלאץ, מחוז בראילה ומחוז טולצ'אה עם מרכז אדמיניסטרטיבי בעיר גאלאץ.
השם המיועד לאזור, "דנובה תחתית", הוסכם על הנהגת שתי הערים, גאלאץ ובראילה.
סנדרה ברנרד

ביוגרפיה

תחילת הקריירה של ברנרד הייתה בתחילת שנות ה-70 במועדוני הסטנד-אפ בניו יורק. היא ידועה בהומור הגס שלה ובביקורת הסאטירית שנהגה למתוח על החברה הגבוהה ועל הפוליטיקאים. ברנרד כיכבה בהצגת יחיד מצליחה בברודוויי ושיחקה בסרטים ובתפקידים שונים בטלוויזיה, שהמוכר ביניהם הוא תפקיד "ננסי", החברה הלסבית של רוזאן בר בסדרה "רוזאן", ושיחקה בסרט הקומי "מלאך או שטן" (2000), לצד רוב לאו ומייקל יורק, ובסרט "לשחק את מונה ליזה", גם כן באותה שנה.   
ב-2018 החלה לשחק בסדרה "פוזה" בתפקיד ג'ודי קוברק, אחות שעובדת בעיקר עם חולי HIV. בשנת 2019 התארחה בעונתה השנייה של סדרת הטלוויזיה "מתוק ומר" ברשת Starz.

חיים אישיים

ברנרד היא יהודיה ואוהדת ישראל. בתחילת שנות ה-70 התנדבה בקיבוץ בישראל. באמצע שנות ה-90 הגיעה לישראל והופיעה בסינרמה בתל אביב. ב-1988 ילדה בת, לה נתנה שם מרוקאי ושם שני בעברית - "שרה". ברנרד היא גם ביסקסואלית מוצהרת ואהודה בקרב לסביות. הרומן המפורסם ביותר שלה היה בסוף שנות ה-80 עם אלילת מוזיקת הפופ מדונה.
שלושה אמיגוס

תקציר העלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

הפקת הסרט

התסריט נכתב על ידי מרטין, מייקלס ורנדי ניומן. כמו כן, ניומן חיבר עבור הסרט שלושה שירים מקוריים: "The Ballad of the Three Amigos",‏ "My Little Buttercup", ו-"Blue Shadows", בעוד מוזיקת הרקע לסרט הולחנה על ידי אלמר ברנשטיין. הסרט צולם בסימי ואלי, קליפורניה, הפארק הלאומי קורונדו, אולפני טוסון ובהוליווד.

ביקורות ותגובות

רוב הביקורות שהסרט קיבל היו שליליות, והסרט קיבל ציון 44% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, על פי 34 ביקורות.
בעיית אוסף הקופונים

בתורת ההסתברות, בעיית אוסף הקופונים היא בעיה קלאסית הדנה במשחק שבו נאספים קופונים מתוך תיבה עם n קופונים שונים, בהסתברות שווה עם החזרה, והמטרה היא לאסוף את כל הקופונים. מהי ההסתברות שנדרשים לפחות t דגימות כדי לצפות בכל n הקופונים לפחות פעם אחת? ניתוח מתמטי מראה שתוחלת מספר הדגימות הנדרש כדי לצפות בכל קופון לפחות פעם אחת גדלה כתלות ב-n לפי  (לדוגמה כאשר מספר הקופונים הוא n = 50, נדרשות בממוצע כ-225 דגימות).
עיקרון חשוב להבנת הבעיה הוא שנדרש מספר דגימות מועט מאוד כדי לאסוף את הקופונים הראשונים, ואילו כדי לצפות בקופונים האחרונים (אלו שלא נצפו קודם לאחר שכמעט כל הקופונים נצפו) נדרש מספר גדול של דגימות. למשל כאשר יש 50 קופונים ו-49 מהם כבר נצפו, ידרשו בממוצע כ-50 דגימות כדי לצפות בקופון האחרון.
נופר אדלמן

נוּפר אדלמן (נולדה ב-19 באוגוסט 1982 בקיבוץ ראש הנקרה) היא שייטת ישראלית המתחרה במפרשית מדגם לייזר רדיאל.

ביוגרפיה

נופר אדלמן נולדה בקיבוץ ראש הנקרה והחלה להתאמן בשייט בגיל 9. בתחילה התאמנה בדגם האופטימיסט, המיועד לגילאי נוער, ומאוחר יותר החלה להתאמן במפרשית מדגם יורופ, עמו נכשלה בהשגת הקריטריון להשתתפות באולימפיאדת אתונה ב-2004. זמן קצר אחר כך החליטה פדרציית השייט הבינלאומית על החלפת הדגם האולימפי מ"יורופ" ל"לייזר רדיאל", ואדלמן החלה להתאמן במפרשיות מדגם זה. 
ב-2006 זכתה להישג משמעותי ראשון, כשסיימה במקום הרביעי בטורניר בברצלונה. ב-2007 זכתה במקום החמישי בטורניר זה, ומאוחר יותר באותה שנה זכתה במקום השביעי באליפות העולם שנערכה בפורטוגל. בשנת 2008 נדרשה אדלמן לעמוד בקריטריון הבטחת היציבות ולסיים בין 12 הראשונות באליפות אירופה. אדלמן סיימה במקום ה-26, אך למרות זאת מנהלת הספורט ההישגי המליצה פה אחד לאשר את השתתפותה באולימפיאדת בייג'ינג, זאת לאור הישגי העבר שלה והעובדה שסיימה ארבע פעמים בעשירייה הראשונה. באולימפיאדה עצמה סיימה אדלמן במקום ה-16.
בשנת 2012 זכתה במדליית הכסף בתחרות השבוע האולימפי בקאדיס שבספרד, ובכך השיגה את הקריטריון הישראלי הדרוש לאולימפיאדת לונדון, את הקריטריון הבינלאומי השיגה באליפות העולם שהתקיימה בפרת' שבאוסטרליה.
אדלמן חברה במועדון הפועל שדות ים.
מופטי

גאוגרפיה

מופטי ממוקמת כ-446 ק"מ מבמקו, בירת מאלי. בנוסף, העיר ממוקמת ליד הנהר ניז'ר.

אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 26 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא מאי (32 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (22 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 814 מילימטרים בשנה. חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (304 מ"מ גשם), וחודש פברואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).

תנועה ותחבורה

העיר ממוקמת ליד הכביש RN15.
יחסי אלג'יריה–הודו

סקירה כללית

היחסים בין המדינות כוננו רשמית בשנת 1962. מאז, המדינות מתמידות בשיתוף פעולה הדוק בתחומי הכלכלה, המסחר, הבריאות והחינוך. ממשלת הודו העניקה סיוע הומניטרי בשווי מיליון דולר לקורבנות רעידת האדמה באלג'יריה במאי 2003. באפריל 2004, הודו העניקה לקורבנות הרעידה תרופות בשווי חצי מיליון דולר אמריקאי ופלדות עבור בניית בתים חדשים.
הקהילה ההודית באלג'יריה קטנה מאוד ומוערכת ב-2,500 הודים, שרובם עובדים שפועלים על מנת לבנות תשתיות ופרויקטים שונים באלג'יריה. רק קהילה קטנה של הודים גרה בעיר אלג'יר, חלק ניכר מקהילה זו מפעילים מסעדות טאג' מהל ומהרג'ה שפועלים באזורים שונים בעיר.
ז'אן רנו

ביוגרפיה

רנו נולד בקזבלנקה שבמרוקו להורים אנדלוסים. משפחתו עברה לצרפת כשהיה בן 12, ומאז נקרא "ז'אן רנו".
הקריירה של רנו התחילה בתחילת שנות ה-80 בסרטים צרפתיים, והפריצה שלו הגיעה רק בשנת 1988 בסרטו של לוק בסון, "הכחול הגדול". רנו הגיע להכרה בציבור הרחב בסרטו "לאון", אף הוא של לוק בסון. מאז רנו מוכר בעיקר כשחקן בסרטי פעולה או כדמות קשוחה, בעיקר עקב מבנה גופו גדול הממדים (מתנשא לגובה של 191 סנטימטרים).
פרט לקולנוע, רנו הוא גם שחקן תיאטרון מצליח בארצות הברית, ושיחק במחזמר המצליח "קאטס".
בשנת 2004 רנו הופיע במשחק הווידאו Onimusha 3: Demon Siege מבית Capcom בתור אחת משתי הדמויות הראשיות.
בשנת 2016 שיחק בסרטו של שון פן "הפנים האחרונות", לצדם של חאווייר ברדם, שרליז ת'רון, וג'ארד האריס.
אלכסנדר דושקין

פרופ' אלכסנדר מרדכי דוּשְקִין (Dushkin;‏ 21 באוגוסט 1890, סובאלק – 2 ביוני 1976, ירושלים) היה מחנך עברי, מורה לחינוך והוגה דעות חינוכי.

קורות חיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
אלכסנדר מרדכי דושקין נולד לזאב ומרים דושקין בסובאלק שבפולין (אז בתחום המושב של האימפריה הרוסית), וכשהיה בן 11, היגר עם משפחתו לארצות הברית. ב-1911 סיים לימודי תואר ראשון בסיטי קולג' של ניו יורק, ב-1913 קיבל תואר שני מאוניברסיטת קולומביה, וב-1914 סיים את לימודיו בסמינר למורים של בית המדרש לרבנים באמריקה. ב-1918 הוכתר בתואר דוקטור בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת קולומביה, על עבודה בנושא "החינוך היהודי בעיר ניו יורק".
בשנת 1919 הגיע לארץ ישראל, לימד מאז ועד 1921 בבית המדרש למורים בירושלים והיה המפקח הראשון על בתי הספר ביישוב מטעם שלטונות המנדט.
בשנת 1934 עלה לארץ ישראל. ב-1935 ייסד את החוג לחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר מכן שב לארצות הברית, והיה ממארגני החינוך היהודי בשיקגו.
בשנת תרצ"ה-1935 ייסד אלכסנדר דושקין יחד עם אליעזר ריגר ובן ציון דינור את בית הספר התיכון השש-שנתי בבית הכרם בירושלים, (כיום: בית הספר התיכון שליד האוניברסיטה העברית בירושלים - ליד"ה) מוסד ששמש גם כבית ספר לדוגמה שסייע בהכשרתם של פרחי הוראה מהאוניברסיטה העברית. דושקין היה מנהלו הראשון.
לאחר קום המדינה עמד דושקין בראש הוועדה לרפורמה ושינוי ארגון ההוראה באוניברסיטה. הוא זכה לקבל את פרס ישראל לחינוך, בשנת תשכ"ח-1968.
אחיו הצעיר, שמואל דושקין, היה כנר נודע.
ג'ורג'ו באסאני

חייו

באסאני נולד בבולוניה שבצפון איטליה, אך ילדותו ונעוריו עברו עליו בפרארה. את השכלתו הגבוהה רכש באוניברסיטת בולוניה אצל המרצה לתולדות האמנות רוברטו לונגי, וכן למד באופן פרטי אצל ההיסטוריון והפילוסוף בנדטו קרוצ'ה.
משנת 1937 עסק בפוליטיקה והיה פעיל במחתרת האנטי-פשיסטית, פעילות שבגינה נאסר בפרארה במאי 1943 ושוחרר ביולי של אותה שנה. לאחר מכן עבר לרומא ושם ערך את כתב-העת הספרותי בוטגה אוסקורה, מאז ייסודו בשנת 1948 עד 1960. כמו כן ערך את פאראגון, כתב-עת שייסדו לונגי ואשתו אנה בנד.
באסאני עבד כעורך בבית ההוצאה פלטרינלי והיה הראשון שהכיר בחשיבותו של הברדלס מאת ג'וזפה תומאזי די למפדוזה. הוא עודד סופרים איטלקים מן המשמרת הצעירה והיה מרצה מן המניין באקדמיה האיטלקית הלאומית לאמנות הדרמה.
באסאני נקבר בבית הקברות היהודי בעירו פרארה, סמוך לאחוזת הקבר של משפחת פינצי-קונטיני.

כתיבתו הספרותית

הוא פרסם כבר רומנים וקובצי שירה, אבל הקריירה שלו המריאה בשנת 1956 עם כרך סיפורים קצרים, סיפורי פרארה, שזיכה אותו בפרס סטרגה לשנת 1956. אז הגיע למסקנה, שפרארה היא נושא כתיבתו האמיתי, עם היסודות הנוצריים והיהודיים שבה, זוויות הראייה שלה ונופיה. מתוך הבנה זו הוציא מתחת ידו את סדרת הרומנים המהווים את "הרומנים של פרארה", ובהם "מאחורי הדלת", "גן פינצי-קונטיני", ו"משקפי הזהב". 
ספרים אלה מתארים בסגנון ריאליסטי את הקהילה היהודית באיטליה תחת השלטון הפשיסטי, בסגנון הממחיש את קשיי החיפוש אחר האמת בנתיבים הנפתלים של זיכרון ומצפון מוסרי.

גן פינצי-קונטיני

בספרו "גן פינצי-קונטיני" מתאר הדובר, בן דמותו של באסאני, את קשריו עם ילדי פינצי-קונטיני, משפחה יהודית גאה ונבדלת מן הקהילה היהודית של פרארה. אלברטו ומיקול לומדים בבית אצל מורים פרטיים, וג'ורג'ו הילד פוגש אותם רק פעמיים בשנה - כשהם באים לבית הספר לבחינות סוף השנה, במרכבת המשפחה המפוארת, ובתפילות יום הכיפורים בבית הכנסת. פגישתו הראשונה הממשית עם מיקול מתרחשת כאשר ג'ורג'ו, החושש לחזור הביתה אחרי כישלון בבחינה, מגיע עם אופניו אל סוללת העפר שמאחורי הגן עצום הממדים של בית פינצי-קונטיני. מיקול מגלה אותו שם כשהיא מטפסת על סולם אל ראש חומת הגן ומזמינה אותו להיכנס אל הגן, אך הוא חושש לאופניו, כשבינתיים עוברת שעת הכושר - מישהו מהמבוגרים הבחין בתעלוליה והיא נאלצת לחזור הביתה. רק כעבור עשר שנים ייכנס לראשונה אל הגן ואל הבית, ואז גם יתחיל הקשר המיוחד בינו לבין מיקול - ספק אהבה, ספק ידידות, שיסב לו כאב וצער רב. משפחת פינצי-קונטיני, כולה מלבד אלברטו, שנפטר קודם לכן במחלה, נלקחת למחנות הריכוז ואיש מהם אינו שב משם.
על ספרו זה זכה באסאני בפרס ויארג'ו. הספר עובד לסרט הקולנוע "הגן של פינצי קונטיני" בבימויו של ויטוריו דה סיקה ובכיכובה של דומיניק סנדה שזכה בפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
ארנבת ים שחורה

תפוצה

ארנבת הים השחורה חיה בצפון מזרח האוקיינוס השקט של קליפורניה ובאחה קליפורניה ומקסיקו  כולל מפרץ קליפורניה.

תיאור

ארנבת ים שחורה יכולה לגדול לגודל רב מאוד, והארנבת הים השחורה הגדולה ביותר שנודעה אי פעם הייתה באורך של 99 ס"מ כשהיא זחלה, ושקלה קרוב ל14 ק"ג. 
לא כמו מינים רבים אחרים במשפחה, ארנבת ים שחורה אינה יכולה לפלוט דיו.

תזונה

כמו כל המינים במשפחה גם ארנבת ים שחורה היא צמחונית. ארנבת ים שחורה אוכלת אצות חומות וקלפ, מה שנותן לארנבת ים הזאת את הצבע הכהה מאוד.
החיים שאחרי

הסרט

אנה טיילור (כריסטינה ריצ'י), מורה בחטיבת ביניים, אינה מרוצה מחייה. אם שלא אוהבת, ובן זוג שאינו מצליח להבין אותה (ג'סטין לונג). לאחר מריבה סוערת עם בן זוגה היא נוהגת בגשם סוער ונהרגת בתאונת דרכים. מעתה והלאה היא למעשה נמצאת בבית הקברות המקומי בניהולו של אליוט דיקן (ליאם ניסן) אשר טוען כי ביכולתו לדבר עם המתים. דיקן מנסה להוכיח לאנה כי נפטרה ומתפקידו להכין אותה לקראת הלוויה שתתקיים בעוד מספר ימים. מנגד, בן זוגה מסרב להשלים עם מותה והוא מאמין כי היא חיה, נושמת וכלואה בבית הקברות.
רון בן-ישראל

רון בן-ישראל הוא שף מגדנאות ישראלי, הפועל ומתגורר בניו יורק. בעליו של 'רון בן-ישראל עוגות' בסוהו, מנהטן.
בעל מוניטין בינלאומי בעיצוב עוגות חתונה ואירועים מיוחדים. מתמחה בפיסול פרחים מבצק סוכר.

ביוגרפיה

רון בן-ישראל גדל בתל אביב, הוא בן להורים ניצולי שואה: דגמר, אמו (ילידת וינה) עבדה כשרטטת עבור הממשלה ומשה, אביו, ניצול מחנה ההשמדה אושוויץ, עבד בבית דפוס. הוא למד בתיכון תלמה ילין במגמת מחול, ורקד בלהקות בת דור ובת שבע. בגיל 26 עזב את ישראל. הוא נסע ללמוד בקנדה, בצרפת ולבסוף, בשנות השמונים הגיע לארצות הברית, שם רקד בלהקות ובהרכבים קטנים. במשך 15 שנה הוא התפרנס מריקוד, בשנות ה-30 לחייו פרש מהריקוד. הוא עבד בעבודות זמניות כמלביש בתצוגות אופנה בשבוע האופנה של ניו יורק, הוציא כלבים לטיול, עסק בעיצוב תפאורות, עיצב חלונות ראווה, ואז התחיל לתת שירותי קייטרינג ללקוחות פרטיים. את סודות עיצוב העוגה למד רון מבטי ואן נורסטנד, שהפכה למנטורית שלו, ומרוז לוי-בירנבאום שכתבה ספרי אפייה רבים למד את רזי האפייה. בשנת 1996 נתגלה על ידי מרתה סטיוארט, ("הכוהנת הגדולה" של סגנון חיים וניהול משק הבית בארצות הברית), שראתה את אחת מהעוגות שעיצב בחלון הראווה מיקימוטו שבשדרה החמישית. סטיוארט היוותה דמות מפתח בדרכו של רון להצלחה. 
בן-ישראל מעיד כי כבר כנער, היה צופה מוקסם באימו הוינאית הופכת קצף למרנג ובצק פריך לשטרודל, אך לא שיער כי אומנות האפייה תהפוך לתשוקת חייו.
לבן-ישראל יש סדנת אפייה בסוהו של ניו יורק. הוא אופה עוגות גדולות לאירועים חגיגיים בעלות של אלפי דולרים, כל עוגה מיוחדת בעיצובה, שונה מרעותה ומותאמת ללקוח ולאירוע.
ב-2007, לציון 100 שנה למלון פלאזה, ביקשה ממנו חברת אלעד שבבעלות יצחק תשובה לאפות עוגה. בן-ישראל אפה את העוגה הגדולה ביותר בהיסטוריה של ניו יורק. העוגה התנשאה לגובה של 563 ס"מ, שקלה 2 טונות ועלתה של 120 אלף דולר.
ב-2004 נבחר לאופה המצטיין של המגזין "ווג". הניו יורק טיימס כינה אותו "מנולו בלאניק של עוגות החתונה" (מעצב אופנה ומייסד מותג של נעלי יוקרה), המגזין Modern Bride כינה אותו "מלך העוגות" ומדריך זגאט הכתיר אותו כ"מאסטר עוגות החתונה". 
בן-ישראל משמש כמרצה אורח במכון הקולינרי הצרפתי, בו הוא מעביר קורסים על אפיית ועיצוב עוגות ומלמד בו מאז שנת 1999.
ב-2011 הנחה את תוכנית מציאות בשם "הגאון המתוק" בערוץ האוכל האמריקני.
הוא התארח בתוכניות טלוויזיה רבות, ביניהן בוקר טוב אמריקה, התוכניות של דייוויד לטרמן, מרתה סטיוארט ואופרה וינפרי.
טאכסילס

טאכסילס (ביוונית: Tαξίλης; המאה ה-4 לפנה"ס) היה שליט הודי, אשר שלט על ממלכה בהודו בין נהרות האינדוס וההידספס. התפרסם בשל שיתוף הפעולה שלו עם אלכסנדר הגדול במהלך פלישת אלכסנדר הגדול להודו.

ביוגרפיה

המקורות היחידים בני תקופה זו, הם מקורות יווניים או רומיים, אשר התמקדו בעיקר בתיאור מפעלותיו של אלכסנדר עצמו, והתעלמו ממנהיגים זרים שבאו עמו במגע. מסיבה זו לא ידוע דבר על ילדותו ומוצאו של טאכסילס. גם שמו, הוא ככל הנראה שיבוש יווני של שם הודי בשפת הסנסקריט. שמו האמיתי היה ככל הנראה "אמבהי".
ממלכתו של טאכסילס השתרעה בין גדתו המזרחית של נהר האינדוס, עד לגדתו המערבית של ההידספס. עיר בירתו נקראה טאכסיליה כמוהו, העיר שכנה ככל הנראה באזור אטוק, בפקיסטן המודרנית. פלוטארכוס, מתאר את ממלכתו כ"ארץ שגודלה כגודל מצרים, משופעת בשדות מרעה טובים ואדמות המניבות פרי יפה למכביר". ככל הנראה היה לו סכסוך ישן עם שליט ממלכת פאוראבה שממזרח להידספס פורוס. כאשר נודע לטאכסילס בשנת 327 לפנה"ס, שאלכסנדר הגדול, מלך מוקדון, שכבר כבש את האימפריה הפרסית וכן את בקאטריה וסוגדיאניה, מתכנן לפלוש גם להודו, סבר טאכסילס שכעת יוכל להשיג בן ברית במאבקו נגד פורוס. הוא שיגר שליחים אל אלכסנדר, והבטיח להסגיר בידיו את טאכסיליה. כמו כן הוא שיגר 200 טלנטים כסף, אלפי שוורים וכבשים, וכן 700 פרשים ושלושים פילים.
כאשר החל אלכסנדר בסופו של דבר בפלישה, הוא התקדם במהירות עד טאכסיליה, אולם חשש שמא טאכסילס יבגוד בו ברגע האחרון, ועל כן התקדם אל העיר במערך קרבי. אולם טאכסילס יצא בעצמו, ונפגש עם אלכסנדר ממערב לטאכסיליה. על פי פלוטארכוס, טאכסילס אמר לאלכסנדר: "למה לנו להילחם זה בזה, אלכסנדר, אם לא באת לשדוד את המים ואת אשר אנו צריכים למחייתנו? הלא הם שני דברים שאנשים שפויים חייבים להיאבק למענם ללא פשרות. אשר למה שמכונה עושר ונכסים, אם שלי גדולים משלך אני מוכן לחלוק אתך, אך אם יש לך יותר ממני, לא אזלזל במתת ידך". אלכסנדר נהנה מהדברים והשיב: "האם אתה חושב שבזכות המילים הנחמדות שאמרת לי השיחה שלנו תסתיים בלי התמודדות? לא, אתה לא תנצח אותי, אלחם נגדך עד הטובה האחרונה פן תגבר אתה עלי במידת הנדיבות". שני המלכים החליפו ביניהם מתנות, אלכסנדר אישר מחדש את שליטתו של טאכסילס על ממלכתו, כפי שנהג בדרך כלל כלפי שליטים שנכנעו למרותו, אך השאיר בטאכסילה חיל מצב בראשות הגנרל המוקדוני פיליפוס. 
לאחר קרב הידספס, שבמהלכו נהרג אחד מאחיו של טאכסילס בידי פורוס עצמו, שצעק "אני מזהה את האח של טאכסילס, בוגד בממלכתו ובארצו!" זמן קצר לאחר הקרב פרצה מרידה בצבא המוקדוני, ולאכנדר נאלץ לסגת מהודו. במקביל, התמרדו החיילים שאלכסנדר הציב בטאכסיליה, ההתמרדות דוכאה, אולם פיליפוס מפקדם מת במהלכה. אלכסנדר שחפץ להותיר את האזור בידיים נאמנות, מינה טאכסילס כסטרפ של כל הארץ שממערב להידספס. במסגרת הסכם בבל שנערך לאחר מותו של אלכסנדר, קבעו הדיאדוכים שטאכסילס ימשיך לשלוט לצד מושל מוקדוני בשם אודומידס. החלטה זו אושררה בהסכם טריפרדיסוס. לאחר מכן לא ידוע דבר על טאכסילס, הוא ככל הנראה מת מוות טבעי, או נרצח בידי אודומידס.
מעגל איכות

מעגל איכות (Quality Circle) הוא אחד הכלים של תורת קאיזן. תורה זו, שנולדה ביפן, מבוססת על שיתוף כל עובדי החברה (מנהלים ועובדים) על מנת לשפר את איכות המוצר המוגמר בעיני הלקוח. שיפור זה יכול להתבצע בכל רמות החברה ותהייה לו השפעה על איכות, מחיר, תזמון כוח אדם/חומרי גלם, יחסים בין המפעל לספקים שלו וכן הלאה.

היסטוריה

בשנת 1962 נולד רעיון מעגל האיכות שממציאו היה פרופ' Kauro Ishikawa (יפן). מעגלים אלה נצפו לראשונה בחברת Nippon Wireless and Telegraph וכבר בשנת 1978 הוצר כי קיימים יותר ממיליון מעגלי איכות המערבים 10 מיליון עובדים יפנים. כיום קיימים מעגלי איכות ברוב מזרח אסיה ובפרט 20 מיליון בסין.
האב הקדמון של מעגל האיכות היה שיטת הבטחת איכות (PDCA) המשויכת לויליאם אדוארדס דמינג מדובר בגישה לפתרון בעיות ב-4 שלבים.
מעגלי איכות הם כלי נוסף בתאוריית קאיזן. תאוריה זו מציעה אימוץ שיפור מתמיד כדרך חיים. לא מדובר ביעד מוגדר שמשיגים לאחר תקופה ידועה מראש אלא בשינוי לצמיתות בתפיסת עובדי החברה.

מעגלי איכות ושיפור בפריון ושביעות רצון העובד

מקובל כי העובד מרוצה בעקבות העובדה שמעריכים את דעותיו, נותנים ערך אמיתי לתפקידו, משתפים אותו בהחלטות החברה, ועל כן, השתתפות במעגל איכות היא כלי יעיל על מנת לשפר את שביעות רצונו של העובד (בכל דרגה היררכית שהיא).
אנדיז'ן

היסטוריה

אנדיז'ן היא אחת מהערים העתיקות ביותר בעמק פרגנה. מקובל לשער שהעיר הוקמה במאה השנייה לפני הספירה, בנתיב דרך המשי המפורסמת. אנדיז'ן היא מולדתו של באבור, מייסד האימפריה המוגולית.
החל משנת 1876 ועד השתלטות הבולשביקים הייתה אנדיז'ן חלק מהאימפריה הרוסית. בשנת 1902 התרחשה באזור אנדז'ן רעידת אדמה שגרמה להרס כמעט מוחלט של כל הרובע העתיק בעיר.
במאי 1990, פוצץ משחק כדורגל באצטדיון של אנדיז'ן. ההמון המשולהב יצא מן האיצדטדיון והחליט (יש אומרים הוסת) לפרוק את זעמו על תושביה היהודים והארמנים של העיר.
ההמון התפרע ברובע היהודי וזרע הרס רב. כ-60 בתים של יהודים וארמנים נשרפו כליל, רבים אחרים נבזזו. דווח גם על כמה מעשי אונס.
ב-13 במאי 2005 נעצרו באנדיז'ן 23 אנשי עסקים, שלפי טענת הממשלה היו חברים בארגון האיסלמיסטי "אקרמיה". בעקבות המעצר פרצו מהומות בעיר, ואלפי בני אדם צבאו על בניין העירייה.
ממשלת אוזבקיסטן שלחה לעיר כ-5,000 שוטרים, ואלה דיכאו את המהומות בכוח.
לפי הגרסה הרשמית של הממשלה נהרגו במהומות 169 איש. האופוזיציה טוענת שמספר ההרוגים קרוב ל-700.
קווינסי מילר

קריירה

מילר נולד בשיקגו שבאילינוי למשפחה אפרו-אמריקאית נוצרית. לו 14 אחים ואחיות, שאחת מהן נהרגה בתאונת דרכים ב-2005.

ארצות הברית

מילר כיכב כבר בתיכונים והיה בין עשרת שחקני התיכון המצטיינים בארצות הברית במחזור של שנת 2011, ואף הוביל את קבוצתו בתיכון קווליטי לזכייה בתואר של אגודת האתלטיקה הלאומית של בתי הספר הנוצריים. באותן שנים גם שיחק והצטיין במדי נבחרת ארצות הברית עד גיל 18 באליפות "פיב"א אמריקה" של 2010, בה זכתה ארצות הברית במדליית הזהב.
מילר שיחק רק שנה אחת בליגת ה-NCAA של הקולג'ים, בביילור ברס של אוניברסיטת ביילור מטקסס, במדיה העמיד ממוצעים של 10.6 נקודות ו-5 ריבאונדים בממוצע למשחק וזכה בתואר פרשמן השנה במחוז שלו, כשביילור הגיעה לרבע גמר הטורניר הארצי.
בקיץ 2012 נבחר בדראפט ה-NBA במקום ה-38 על ידי דנוור נאגטס. ב-2013 שיחק בעיקר בליגת הפיתוח של ה-NBA וב-2014 שיחק במדי דנוור 52 משחקים ותרם 4.9 נקודות ו-2.8 ריבאונדים למשחק. ב-2015 שיחק תקופות קצרות ב-NBA בסקרמנטו קינגס ובדטרויט פיסטונס, וכן בקבוצות מליגת הפיתוח.

אירופה וישראל

באוקטובר 2015 הצטרף לקבוצה הסרבית הכוכב האדום בלגרד והפך מהר מאוד לאחד השחקנים הבולטים ביורוליג (בארבעה משחקים רצופים קלע למעלה מ-20 נקודות), והוביל את הסרבים לראשונה בהיסטוריה של המועדון לשלב ההצלבה (שמונה הגדולות) עם ממוצעים מרשימים של 14.1 נקודות (שביעי בליגה), 5.7 ריבאונדים ו-1.5 חסימות למשחק (שני בליגה). הוא נבחר לחמישייה השנייה של העונה ביורוליג - השני בסך-הכל בתולדות הכוכב האדום שעושה זאת, אחרי בובאן מריאנוביץ'. הוביל את הכוכב האדום לזכייה באליפות סרביה ובאליפות הליגה האדריאטית, בה סיים עם ממוצעים של 12 נקודות ו-5.8 ריבאונדים למשחק.
ביוני 2016 חתם מילר על חוזה לשנתיים במכבי תל אביב. במהלך הקיץ נפצע במשחק כדורסל חובבים בקליפורניה. ב-19 ביולי בבדיקת MRI התברר כי מילר סובל מקרע ברצועה הצולבת האחורית וברצועה הצדדית החיצונית בברך. משמעות הפציעה היא שמילר ייעדר מהמגרשים לתקופה של בין 6-9 חודשים מזמן הבדיקה.
ב-5 בדצמבר חזר מילר לאימונים חלקיים עם הקבוצה ואמור לחזור בהדרגה לכושר משחק. מילר חזר לשחק ב-1 בינואר. בתום העונה שוחרר ממכבי בעקבות חשש לפציעות נוספות.
ב-27 ביולי 2017 חתם מילר לשנתיים בברוזה במברג הגרמנית. ב-20 בנובמבר 2017 שוחרר מבמברג.