google/wiki40b huggingface dataset:
פופי דלווין

ביוגרפיה

דלווין נולדה בלונדון, בתם של פנדורה אן דלווין ויזם הנדל"ן צ'ארלס האמר דלווין. היא למדה בבית הספר הפרטי בית הספר בידלס בהאמפשייר. יש לה שתי אחיות- קלואי, והדוגמנית והשחקנית קארה דלווין. 
סביה מצד אמה של דלווין הוא סיר ג'וסלין סטיבנס, לשעבר יושב הראש של המורשת האנגלית. סבתה מצד אמה הייתה העוזרת האישית של הנסיכה מרגרט. סבי סביה מצד אימה הם הברונטים לבית פאודל-פיליפס, ודרכם יש לדלווין שורשים אנגלו-יהודיים.
באוקטובר 2012 היא התארסה לג'יימס קוק, והם נישאו במאי 2014.

קריירה

דלווין הוחתמה על ידי סוכנות הדוגמנות סטורם ב-2008.
היא דיגמנה למותגים כמו שיאצי צ'ן, לורה אשלי, אניה הינדמרץ', מנגו, אלברטה פרטי וברברי. היא הלכה בתצוגות אופנה של מותגים שונים, ביניהם ג'וליאן מקדונלד, ועבדה עם צלמים, ביניהם טרי ריצ'רדסון. היא הייתה הפנים של לואי ויטון בקולקציה של קיץ 2012. 
דלווין היא השגרירה הצעירה של מועצת האופנה הבריטית וכן שגרירת המותג של שאנל.
בנוסף לקריירת הדוגמנות, דלווין שיחקה בתפקיד זוטר בסרט האפוס-היסטורי "קינג ארתור: אגדת החרב" שביים וכתב גאי ריצ'י, ושיחקה בסרט האקשן "קינגסמן 2: מעגל הזהב" לצידה של האלי ברי.
השדרה השביעית

השדרה בתרבות

השדרה מוזכרת בשירם של סיימון וגרפונקל "המתאגרף", בו מתאר הפזמונאי את הזונות שלאורך השדרה. השדרה מוזכרת עוד בשיר של הרולינג סטונז, ובספר "הנץ ממלטה" של דשייל האמט.
דרום רונלדסיי

גאוגרפיה

שטחו של האי כ-50 קמ"ר, והוא הרביעי בגודלו שבין איי אורקני (אחרי מיינלנד, הוי וסנדיי). נכון לשנת 2001 התגוררו באי 854 תושבים.
האי נמצא דרומית לאי מיינלנד ומקושר אליו בדרך העוברת מעל מחסומי צ'רצ'יל (הדרך מקשרת את האי אל האיים בוריי, גלימס הולם ולם הולם). כמו כן מעבורות מקשרות את היישוב בורוויק שבאי לג'ון או גרואוטס שבסקוטלנד, ומהיישוב סנט מרגרטס הואופ (St Margaret's Hope) לגרילז ביי שבסקוטלנד.
סנט מרגרט הואופ הוא היישוב השלישי בגודלו באיי אורקני, והוא נקרא על שם מרגרט, העלמה מנורווגיה, ויורשת העצר לכתר הסקוטי, אשר נפטרה באי בהיותה בת שבע.
הנקודה הגבוהה ביותר באי היא גבעת וורד (Ward Hill), שגובהה 118 מטרים מעל פני הים. שם זה הוא שם נפוץ באיי אורקני לגבעה הגבוהה ביותר בכל אי (כך לדוגמה גבעת וורד שבהוי היא הנקודה הגבוהה ביותר באיים), ומשמעות השם "אזהרה" - בשל השימוש שנעשה בראשי הגבעות להדלקת אורות אזהרה.

התקופה הנאוליתית

באי התגלו שרידים רבים של התיישבות מהתקופה הנאוליתית. הידוע שבין השרידים הוא "קבר הנשרים" שהתגלה על ידי רונלד סימיסון (Ronald Simison) בשנת 1948 בדרום מזרח האי. באתר התגלו 16,000 עצמות אדם ו-725 עצמות של עיטם לבן-זנב (Haliaeetus albicilla). האתר שימש לקבורת תושבי האיים במשך למעלה מ-1,000 שנה. הארכאולוגים סבורים כי הגופות הושארו באוויר הפתוח, למאכל על ידי עופות דורסים, ורק לאחר שהבשר נאכל מן הגופה הונחו העצמות בקבר. 
ממצא נוסף מהתקופה הנאוליתית הוא מבנה התל השרוף של לידל - מעגלי שהתגלה בלידל (Liddle) בשנת 1972. מבנה זה שימש לבישול מזון, ואפיין את שיטת הכנת המזון בתקופת הברונזה באורקני.

התיישבות ויקינגית וסקוטית

על פי עדויות משנת 1627, היו באי תשע כנסיות. שמות הכנסיות מלמדים את ההיסטוריונים שהיישוב הנוצרי באי קדם לכיבוש האי על ידי הויקינגים. השמות שתועדו הם: כנסיית אנדרוז הקדוש בוונדוויק (Sant Androis at Woundwick), גבירתנו של הלקרו (Our Ladieat Halcro), קולמיס הקדוש בלוך בורוויק (Sant Colmis at Loch of Burwick) קפלת רויד בסנדוויק (Ruid chappell), טולה הקדוש בויידוול (Sant Tola), קולם הקדוש בהוקסלי (Sant Colme), מרגרט הקדושה בהופ (Sant Margrat in the Howp), קולמייס הקדוש בגרימנס (Sant Colmeis in Grymnes) וכנסיית ניניאן הקדוש בסטואו (Sant Ninian in Stow). שרידי כנסיות אלה לא נשתמרו עד ימינו.
תיאורים משלהי המאה ה-17 מציינים כי האי פורה, ומכוסה שדות דגנים, וכן כי מתגוררים בו אנשים רבים. 
בשלהי המאה ה-18 חולק האי לשני מחוזות כנסייתיים: מחוז סנט פיטר'ז (St. Peter’s) - שכלל את שני השלישים הצפוניים של האי, ומחוז סנט מרי'ז (St. Mary’s), שכלל את השליש הדרומי של האי. כנסית סנט פיטר'ז (כנסיית פטרוס הקדוש) מופיעה במפה משנת 1654 מעשה ידי וילם בלאו. ככל הנראה כנסייה זו נבנתה בשנת 1642. תיעוד משנת 1793 מציין כי מהכנסייה נותרו קירותיה בלבד, אולם הכנסייה תוקנה בשנת 1801 לערך. 
במהלך המאה ה-19 התבססה כלכלת האי על דייג המליחים, והעיר סנט מרגרט' הופ (התקווה של מרגרט הקדושה - St Margaret's Hope) הפכה למרכז סחר של איי אורקני הדרומיים. בשנת 1890 היו בעיר 20 חנויות.

שלטון מקומי

האי מהווה חלק ממחוז השלטון המקומי "מזרח המיילנד, דרום רונלדסיי ובוריי" אותו מייצגים שלושה נבחרים בלתי מפלגתיים למועצה המקומית של האיים.
בעיית סוסלין

במתמטיקה, בעיית סוסלין היא שאלה לגבי קבוצות סדורות קווית שהועלתה על ידי מיכאיל יעקובלביץ סוסלין (1920) ופורסמה לאחר מותו, עקב מותו המפתיע בגיל 25. הבעיה התגלתה כבלתי תלויה במערכת האקסיומות של צרמלו - פרנקל, שהיא מערכת האקסיומות הסטנדרטית עבור תורת הקבוצות האקסיומטית.

השלכות

כל קבוצה סדורה קווית שאיננה איזומורפית לישר הממשי R אבל מקיימת את (1) – (4) ידועה כישר סוסלין. השערת סוסלין אומרת שאין ישרי סוסלין: כל סדר קווי צפוף, חסר נקודות קצה ושלם שמקיים את תכונת סוסלין הוא איזומורפי לסדר בR. טענה שקולה היא שלכל עץ מגובה ω1 קיים ענף מאורך ω1 או אנטי-שרשרת מעצמה אלף אפס. 
בעיית סוסלין הוכחה כבלתי תלויה במערכת האקסיומות של צרמלו - פרנקל.
ח'וסת

גאוגרפיה

העיר ממוקמת כ-150 קילומטרים מדרום לקאבול. היא שוכנת על מישור בגובה 1,000 מטרים ומשתרעת לכיוון מזרח כ-40 קילומטרים עד גבול אפגניסטן-פקיסטן.

אקלים

בח'וסת אקלים צחיח למחצה והיא ידועה במזג אוויר נעים למדי, עם ממוצע של 4.8 מעלות צלזיוס, אם כי בח'וסת החורף מתון יותר בהשוואה לחורף בערים גבוהות יותר ומושלגות יותר ברחבי אפגניסטן. 
באופן חריג באפגניסטן, כמות המשקעים השנתית בח'וסת עומדת על 475 מילימטרים. עם זאת, ברוב השנה ח'וסת נותרת חמה ויבשה, ולרוב לא יורדים גשמים ניכרים במהלך הקיץ.

מלחמת האזרחים באפגניסטן

החלאפריל 1995 הייתה העיר תחת שלטון הטליבאן.

כיום

ח'וסת נמצאת תחת שליטה אמריקאית מאז 2001. בשל מיקומה במזרח אפגניסטן, הייתה העיר חממת גידול למורדים שניסו לסלק את האמריקאים מהמדינה. כמו מחוזות אחרים נוספים, ח'וסת היא בסיס הכוחות הלוחמים והצוות לשיקום המחוז (PRT), והיא נדרשת לתמרן בין הכוחות הלוחמים נגד המורדים ולסייע לצבא ומשטרת אפגניסטן, בעוד ה-PRT עוסק בשיקום.
ב-2007 ראה סגן אלוף סקוטי קאסטר מהדיוויזיה המוטסת ה-82 כי הדרך הטובה ביותר להגביל את פעילות המורדים היא לפרוס 187 צנחנים במתקני הגנה על הכוח המרכזי במחוז וסביב בתי המושלים, כדי לשמור על נוכחות ניכרת במרכזי האוכלוסייה ולסייע לצבא אפגניסטן.

קרב 2009

ב-12 במאי 2009, מספר קבוצות של חמושים הסתערו על ח'וסת, ונכנסו לקרב בן 6 שעות מול כוחות צבאות ארצות הברית ואפגניסטן; לפי הדיווחים במתקפה השתתפו 10 מחבלים מתאבדים, שבעה הצליחו להתפוצץ ושלושה נורו בטרם מעשה.

המתקפה על בסיס ה-CIA

ב-30 בדצמבר 2009 התפוצץ מחבל מתאבד בבסיס ה-CIA בח'וסת, והביא להריגתם של שבעה קציני CIA, ובהם מפקד הבסיס. 
ב-18 בפברואר 2011 התנגש מחבל מתאבד במחסום משטרתי והרג 11 בני אדם.

דמוגרפיה

האוכלוסייה בעיר ח'וסת עומדת על 106,083 תושבים נכון ל-2015, רובם פתאנים.

ביטחון

ב-20 בנובמבר 2009 הביא פיצוץ למותם של שלושה אזרחים ולפציעת שלושה אחרים. לדברי מפקד החקירה, הפיגוע בוצע על ידי הטליבאן.
ב-24 בנובמבר 2009, על פי משרד הפנים האפגני, נהרגו שישה אנשים, בהם חמישה ילדים, כשפצצה בשלט רחוק התפוצצה בתחנת המים בח'וסת שנבנתה כחלק ממאמצי השיקום בעיר.
ב-14 ביולי 2011, על פי דובר ממשלת המחוז, נהרגו שישה אזרחים במסגרת פעילות של כוחות נאט"ו כשבעה קילומטרים מח'וסת.
קרלו פטריני

קרלו פטריני (באיטלקית: Carlo Petrini; נולד ב-22 ביוני 1949) הוא מייסד תנועת מזון איטי.
קרלו פטריני נולד בנפת  קונאו, בעיר ברה, איטליה. הוא זכה לפרסום בשנות השמונים כשלקח חלק במסע הפרסום נגד פתיחת סניף רשת המזון המהיר מקדונלד'ס, בסמוך למדרגות הספרדיות ברומא. 
ב-1977 החל פטריני לכתוב מאמרים קולינריים ביומונים הקומוניסטים "איל מניפסטו" ו"ל'אוניטה". הוא עורכם של פרסומים רבים בבית ההוצאה לאור Slow Food Editore. הוא כתב טור שבועי בעתון היומי לה סטמפה וכיום הוא עובד בעתון לה רפובליקה. ב-1986 הוא ייסד את תנועת מזון איטי, שבאה לתת חלופה למזון המהיר, שואפת לשמר את המטבח המסורתי של כל אזור ומעודדת גידולים של ירקות, פירות ובעלי חיים שמאפיינים את סביבתם הטבעית. כיום התנועה מונה 100,000 חברים ב-132 ארצות. באוקטובר 2004 הוא ייסד את האוניברסיטה למדעי הגסטרונומיה, מוסד שמטרתו לגשר על הפער בין חקלאות לגסטרונומיה.
פרדיננדו השני דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה

ביוגרפיה

פרדיננדו נולד ב-14 ביולי 1610, והיה ילדם השני ובנם הבכור של קוזימו השני דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, ומריה מגדלנה מאוסטריה. אביו מת כשהיה בן 11, ואימו משלה בטוסקנה כעוצרת עד הגיעו לבגרות בשנת 1628.
פרדיננדו השני נודע באופיו הנוח ומזגו הטוב, תכונות אשר הקנו לו את אהדת נתיניו, אך היו לו לרועץ במהלך מילוי תפקידו. הוא נכשל בנסיונותיו לשמור על עצמאות טוסקנה מפני כוחות זרים ומפני הכנסייה. בשנת 1630 פרצה מגפה בפירנצה שגרמה למות 10% מהאוכלוסייה, ופרדיננדו ואחיו השתדלו לסייע בטיפול בחולים ובמיגור המגפה.
פרדיננדו סייע רבות לגלילאו גליליי במחקריו, ומינה את פאולו בוקונה לתפקיד בוטנאי החצר שלו.
ב-23 במאי 1670 מת פרדיננדו משבץ, ובנו קוזימו השלישי דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה עלה לשלטון במקומו.
אבינת גוטסמן

אבינת גוטסמן (נולד ב-1972) הוא מעצב אופנה, אמן ומרצה לטרנדולוגיה (חקר מגמות) באופנה.

חייו

גוטסמן נולד בחיפה וגדל בתל אביב. שמו הפרטי "אבינת" הוא שילוב השמות אברהם ונתן. לאחר שירותו הצבאי עבר גוטסמן לפריז וסיים בהצטיינות לימודי אופנה ודיגום במכללת אסמוד (ESMOD), שם עסק בסריגה וקיבל פרס ראשון לעיצוב סריגים ב-1998. באותה שנה נשלח מטעם בית הספר לתחרות "אופנה ויצירתיות למילניום הנכנס, איטליה פורטופניו", בה זכתה קבוצתו בפרס הראשון.
עם סיום לימודיו זכה במלגת אלפא לבוגרים מצטיינים, וב-1999 השיק קולקציה עצמאית ראשונה תחת השם Avinat; עם זאת, הוא הקים את המותג שבע שנים אחר כך, ב-2006. לאחר לימודיו התמחה בבית האופנה של אירנה גרגורי (Irena Gregory), והשתלב בתעשיית האופנה הפריזאית. תחילה עבד עבור שוק הייצור ההמוני, בחברת קוקוטייה (Cocotier), שם ליווה את החברה במעבר מייצור מקומי לייצור גלובאלי. בהמשך עבד כמעצב עצמאי עבור מותג האוט קוטור לאונר (Leonard), שעבורו תכנן קולקציות ליסאנס לשוק היפני.
בשנת 2006 הוקם המותג Avinat ששווק בפריז, בברלין (Konk) ובשיקגו (Museum of Contemporary Art). המותג התמחה בייצור מקומי ככלל וסריגה בפרט והשתתף בסלוני האופנה הפריזאיים "Who's Next Rendesvoux" ו-"1er Class".
בשנת 2009 חזר גוטסמן לישראל והעביר את בית המלאכה שלו לתל אביב. במקביל להקמת מותג ההלבשה, עסק גוטסמן במצבי הגבול של האופנה, המקום בו הלבשה ותצוגה נתפסים כמיצג וכאמנות. ב-2009, במסגרת הביאנלה השנייה לאמנות בהרצליה, השיק את "פנטאדה", מיצג הבוחן אופנה, זהות ומיתוס בקונטקסט אורבני. ב-2010, במסגרת פסטיבל הפרפורמנס "עוץ בעיר", יצר את המופע "7 ימים", בשיתוף עם אלון רודה, מיה דוניץ ואריאל אפריים אשבל. בספטמבר 2010, במסגרת הביאנלה לאדריכלות בבת ים, הציג גוטסמן יחידת פופ-אפ קימעונאית בשיתוף עם האדריכלים האיטלקים מתילדה קסני ופרנצ'סקו ליבריצי.
בצד הפעילות האקספרימנטלית והלבשת אמנים מהסצנה המקומית (Terry Poisen for Vogue Italya), ממשיך גוטסמן לפתח את מותג ההלבשה; ב-2011 פתח חנות-דוכן אופנת מעצבים בשוק בצלאל בתל אביב. במקביל עוסק גוטסמן בלימודי פילוסופיה באוניברסיטת תל אביב ועובד כמרצה לחיזוי אופנה במכון אבני לאמנות חזותית בתל אביב.
גוטסמן פרסם מספר פרסומים בנושא אופנה ותרבות במגזין HDL, בהם פרסומים אודות 2009 Rise, אופנה מאפריקה ו-Poputopia 2009.
יאקו הינטיקה

קורות חיים

הינטיקה נולד בעיר ונטה בדרום פינלנד. הוא סיים דוקטורט בפילוסופיה באוניברסיטת הלסינקי. במהלך הקריירה האקדמית לימד באוניברסיטת הרווארד (1959-1956), אוניברסיטת הלסינקי, האקדמיה הפינית, אוניברסיטת המדינה של פלורידה, אוניברסיטת סטנפורד ואוניברסיטת בוסטון. 
הינטיקה פרסם למעלה מ-300 מאמרים אקדמיים ויותר מ-30 ספרים. עיקר תרומותיו בשטח הפילוסופיה הן בתחומים: לוגיקה מתמטית, לוגיקה פילוסופית, פילוסופיה של המתמטיקה, תורת ההכרה, פילוסופיה של הלשון ופילוסופיה של המדע. חיבוריו התפרסמו בשפות רבות בעולם. בעיני רבים הוא נחשב למייסד הלוגיקה האפיסטמית, תת-תחום של לוגיקה מודלית, העוסק בחקר הלוגיקה באפיסטמולוגיה. בעשורים האחרונים לחייו עסק בסמנטיקת משחקים (Game semantics).
בשנים 2002-1962 הינטיקה ערך את כתב העת Synthese ושימש כיועץ עריכה ליותר מעשרה כתבי עת פילוסופיים. הוא שימש כסגן הנשיא הראשון של ההתאחדות הבינלאומית לחברות פילוסופיות (בצרפתית: Fédération Internationale des Sociétés de Philosophie), כסגן נשיא המכון הבינלאומי לפילוסופיה, וכחבר בארגונים פילוסופיים נוספים. 
בשנת 2005 זכה בפרס רולף שוק בלוגיקה ופילוסופיה "על תרומותיו החלוציות לניתוח הלוגי של מושגים מודליים, במיוחד מושגי הידע והאמונה".
חצי מרתון

חצי מרתון היא ריצה למרחק של 21.1 ק"מ - מחצית מאורכו של מרתון מלא. על פי רוב ריצות חצי מרתון הן ריצות כביש.
ריצות חצי המרתון אינן נכללות באירועי ספורט גלובליים כגון משחקים אולימפיים ואליפויות עולם באתלטיקה. אמנם התאחדות האתלטיקה הבינלאומית מקיימת מרוצים המהווים אליפות עולם בחצי מרתון, אך רובן המכריע של ריצות חצי המרתון מתקיימות כמרוצים עממיים הפתוחים להשתתפות הקהל הרחב.
בשנים האחרונות מספר המשתתפים בריצות חצי מרתון עולה בהתמדה והפופולריות של ריצות אלו גואה - בשנת 2008 דיווח העיתון Running USA כי זהו המירוץ בו מתרחשת העלייה המהירה ביותר במספר המשתתפים מדי שנה.
ישנן מספר סיבות מובהקות לפופולריות הרבה של חצי המרתון בקרב חובבי הריצה: זוהי ריצה מאתגרת בהרבה מהמרחק השכיח במירוצים עממיים של 10 ק"מ, אך יחד עם זאת ההכנות לריצה אינן כה מחייבות כהכנות למרתון, העומס הגופני (וכתוצאה ממנו ההסתברות לפציעות) אינו כה גדול כזה של המרתון, וזמן ההתאוששות מהמירוץ מהיר בהרבה מזמן ההתאוששות מריצת מרתון.

שיא העולם בריצת חצי מרתון לנשים

שיא העולם שייך לג'וסילין ג'פקוסגיי (  קניה), ועומד על 1:04:51 שעות. הוא נקבע ב-22 באוקטובר 2017 בחצי מרתון ולנסיה.

שיא העולם בריצת חצי מרתון לגברים

שיא העולם שייך לג'ופרי קמוורור (  קניה), ועומד על 58:01 דקות. הוא נקבע ב-15 בספטמבר 2019 בחצי מרתון בקופנהגן.
אנדרי ריאבושקין

קורות חיים

אנדרי פטרוביץ' ריאבושקין נולד בכפר סטאניצ'נאיה סלובודה, שבגוברניית טמבוב. אביו ואחיו היו ציירי איקונות, והוא החל לסייע להם בגיל צעיר. בגיל 14 התייתם מאביו.
באותה שנת ביקר בכפר א. ח. פרברז'נסקי, סטודנט לאמנות בבית הספר של מוסקבה לציור, פיסול ואדריכלות זיהה את כישרונו של ריאבושקין והתרשם מאד ממנו. הוא העניק לו שיעורי ציור ועזר לו להתקבל לבית הספר של מוסקבה.
ריאבושקין היה התלמיד הצעיר ביותר שהתקבל לבית הספר מאז הקמתו ועד היום.
ריאבושקין למד שבע שנים (1875–1882) בבית הספר, ולמד תחת ואסילי פרוב ואילאריון פריאנישניקוב. יצירתו הראשונה "חתונה כפרית" נרכשה בשנת 1880 על ידי האספן הידוע פאבל טרטיאקוב בשל איכותה.
לאחר מותו של וסילי פרוב, עבר ריאבושקין בשנת 1882 לסנקט פטרבורג והתקבל לאקדמיה הקיסרית לאמנויות בה למד תחת פאבל צ'יסטיאקוב. איכות השיעורים איכזבה אותו והוא העדיף לטייל ברחובות העיר ולצייר רישומים של הרחובות והתושבים.
ריאבושקין סיים את לימודיו בשנת 1892 אולם לא קיבל פרס עבור עבודת הגמר שלו "ההורדה מן הצלב", מאחר שנושא היצירה לא קיבל את אישור מוריו. יחד עם זאת איכות היצירה הייתה כה גבוהה, שנשיא האקדמיה, הדוכס הגדול ולדימיר קונסטנטינוביץ' נתן לריאבושקין מלגה לנסוע ללמוד מחוץ לרוסיה מכספו האישי.
במקום לנסוע לאיטליה או פריז כמקובל בקרב בוגרי האקדמיה, בחר ריאבושקין לבקר בערי רוסי העתיקות (נובגורוד, קייב, מוסקבה, אוגליץ', יארוסלבל). במסעותיו למד את האדריכלות הרוסית העתיקה, מראם של כלי נשק עתיקים, בדים, ריקמה ואיקונות, וחקר את הפולקלור המקומי.
ציוריו של ריאבושקין הוצגו בתערוכות קבוצת הנודדים (פרדויז'ניקי) בשנים 1890, 1892 ו-1894, אולם עזב את התנועה לאחר מכן.
בשנות ה-90 של המאה ה-19 התגורר ריאבושקין באחוזת חברו ו. פ. טימנב, בעיירה לובווינו הסמוכה לסנקט פטרבורג, ובה עבד. בשנת 1901 הקים בכפר הסמוך דידווינו סטודיו בו יצר.
ביצירותיו התמקד ריאבושקין בתיאור רוסיה כפי שניראתה במאה ה-17. כמו כן יצר את הפרסקאות בקתדרת סופיה הקדושה שבנובגורוד, וכן 24 פסיפסים עבור כנסיית הגואל שעל הדם בסנקט פטרבורג (17 בתוך הכנסייה ו-7 מחוץ לה); ריאבושקין עבד על יצירת פסיפסים אלה בין השנים 1897–1900.
בראשית המאה ה-20 החל לצייר את חיי האיכרים הרוסיים בני תקופתו. בין יצירות אלה ניתן למנות את "שתיית תה" ו "גבר צעיר פורץ למעגל נערות מרקדות".
בשל מחקרו המעמיק בהיסטוריה של רוסיה, נחשבים ציוריו למדויקים בפרטיהם הטכניים. יחד עם זאת הציורים לא זכו להצלחה בהשוואה לציוריו ההיסטוריים של ואסילי סוריקוב. בעוד סוריקוב צייר אירועים היסטוריים בעלי חשיבות, ריאבושקין צייר את חיי היום יום במאה ה-17, ועבודותיו נחשבו לסטטיות ביחס לאירועים הסוערים שתיאר סוריקוב. הצופים בתמונות נהגו לראות בציוריו של סוריקוב אלגוריה למחלוקות בנות זמנם של הצופים, ובציוריו של ריאבושקין לא מצאו אלגוריה זו.
בשנת 1903 אובחן ריאבושקין כחולה שחפת. הוא נסע לשווייץ לקבל טיפול רפואי אולם הטיפול לא צלח. ריאבושקין נפטר בסטודיו שלו בדידווינו ב-27 באפריל 1904.
אליהו בירנבוים

תולדות חייו

אליהו בירנבוים נולד באורוגוואי ועלה לישראל בשנת 1972. למד בישיבת הר עציון והוסמך לרבנות בשנת 1982. למד מחשבת ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים וקבל תואר דוקטור בפילוסופיה יהודית מאוניברסיטת בר-אילן].
בין השנים 1985 ל-1990 עבד בהסתדרות הציונית העולמית במגוון תפקידים: מרצה לנוער באמריקה המרכזית בנושא ציונות ויהדות, יועץ לענייני אמריקה הלטינית, ואחראי על הפרסומים בספרדית במחלקה לתרבות וחינוך יהודי.
יצא לשליחות לאורוגוואי וכיהן כרבה הראשי בין השנים 1992–1997.
בירנבוים היה מבין מנסחי אמנת כנרת השואפת ליצור מכנה משותף לזרמים והמחנות השונים ציבור היהודי (ימין-שמאל, דתיים-חילוניים וכו') ואף חתם עליה ביחד עם שורה של אנשי ציבור מהימין והשמאל.
מאז 1998 מכהן כראש מכון עמיאל - אור תורה סטון, להכשרת רבנים ומנהיגים רוחניים לעבודה בקהילות בתפוצות.
הוא עוסק בגיור ובין השאר מלווה את קהילת בני מנשה. לדבריו, קליטתם של בני מנשה שעלו מהודו עד עתה, כאלף מהם בכל שנה, הייתה " 100% של הצלחה". הוא מכהן כדיין בבית הדין לגיור של הרבנות הראשית לישראל וכן כרב של שבי ישראל.
ביולי 2010 מונה לכהן כרב הראשי של העיר טורינו, ובנובמבר אותה שנה נכנס לתפקידו.
תותים ושוקולד

עלילה

עלילת הסרט מתרחשת בהוואנה ב-1979. דוד (ולדימיר קרוס), צעיר החבר במפלגה הקומוניסטית של קובה מגיע לגלידריה "קופליה" שברובע ודאדו. הוא פוגש שם את דייגו (חורחה פרוגוריה) ותמה מדוע דייגו בוחר בגלידה בטעם תות, ביום שבו הגלידרייה מציעה מצרך נדיר - גלידה בטעם שוקולד. עד מהרה מתברר לו כי דייגו הוא הומוסקסואל שמתנגד למשטר קסטרו. דייגו, שנמשך לדוד, מזמין אותו לביתו. דוד נרתע מכך, אך דמותו של דייגו מסקרנת אותו. דווקא חברו למפלגה, מיגל (פרנסיסקו גטורנו) מעודד אותו ללכת אליו, כדי שיוכל לעקוב אחריו ולאסוף מידע על פעילותו נגד המשטר. ככל שהם ממשיכים להיפגש, זונח דוד את רעיון הריגול ואילו דייגו מבין שלא יצליח לפתות את דוד. בין השניים נרקמת ידידות, ודייגו מצליח לעורר בדוד ספקות לגבי המשטר. בסופו של דבר, מצליח דייגו לעזוב את קובה, והשניים נפרדים.

פרסים

"תותים ושוקולד" היה הסרט הקובני הראשון, ונכון לשנת 2011 - היחיד, שהיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. הוא היה מועמד גם לפרס דב הזהב בפסטיבל ברלין, וזכה בפרס דב הכסף מטעם חבר השופטים ובפרס טדי. כן זכה בפרס גויה לסרט הזר הטוב ביותר בשפה הספרדית, בפרס השופטים בפסטיבל סאנדנס, בפרס קונדור הכסף מטעם מבקרי הקולנוע הארגנטינאים בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר ובשישה פרסים בפסטיבל גרמאדו (בחירת הקהל, בחירת המבקרים, הסרט הלטיני הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר (לקרוס ולפרוגריה) ושחקנית המשנה הטובה ביותר (למירטה איבארה)). כן זכה הסרט בשמונה פרסים בפסטיבל הוואנה לקולנוע, בהם פרס הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר (לפרוגוריה), שחקנית המשנה הטובה ביותר ובחירת הקהל.
מאט דראדג'

ספרו

דראדג' כתב עם ג'וליה פיליפס את הספר דראדג' מניפסט שיצא לאור בשנת 2000. הספר היה ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. הספר כולל תמליל של שאלות ותשובות שנערכו במועדון העיתונות הלאומי ב -2 ביונים 1998, שפורש את סיבת פועלו של דראדג' בתחום החדשות.
הספר מכיל גם עותקים של הודעות דואר אלקטרוני שנשלחו לדראדג' על ידי קוראיו, תיאור מקיף של מסיבות בהן דראדג' נכח וכן האופן שבו הסלבריטאים במסיבות הללו הגיבו אליו.
בביקורת על הספר בוושינגטון פוסט נאמר ש "אכן, בעוד שאורכו של הספר הוא 247 עמודים ... מה שמשאיר, בסופו של דבר, 112 דפים של מידע חדש, כולל תשעה דפים של שירה".
גדוד נהגי הפרדות

גְּדוּד נֶהָגֵי הַפְּרָדוֹת, Zion Mule Corps (זמ"ק, ZMC), הוא הראשון מבין הגדודים העבריים שהוקמו על ידי הבריטים בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
סמל הגדוד היה מגן דוד ובמרכזו גור אריה. נהגו לומר: "גור לארי הבריטי המלכותי".

הקמתו

רעיון הקמת הגדודים הועלה במצרים על ידי זאב ז'בוטינסקי בדצמבר 1914 ונתמך בידי יוסף טרומפלדור.
במחנות גאבארי ומפרוזה הסמוכים לאלכסנדריה שבמצרים התרכזו בתקופה ההיא יותר מאלף מיהודי היישוב שגורשו מארץ ישראל על ידי העות'מאנים או עזבוה מרצונם בשל המצב הכלכלי הקשה בארץ בתקופת המלחמה. ביניהם היה טרומפלדור, ואליו חבר ז'בוטינסקי שהגיע מאיטליה. משאת נפשם של השניים הייתה להקים גדוד לוחם שיסייע לבריטים בכיבוש ארץ ישראל. לאחר מגעים רבים עם גורמים בצבאה ובממשלתה של בריטניה נענתה היוזמה בצורה חלקית. כיבוש ארץ ישראל לא היה חלק מתוכנית המלחמה של בריטניה באותה עת, אולם הוצע שגדוד המתנדבים היהודים יוכל לשמש בגזרת הדרדנלים ולא ככוח לוחם אלא ככוח עזר באספקה. הרעיון לא התקבל בהתלהבות, אולם טרומפלדור הוביל את הדעה כי עצם הקמת כוח צבאי יהודי, שיסייע במלחמה כנגד העות'מאנים ללא קשר לגזרת המלחמה ולאופי הכוח, חשוב דיו במאבק להכרה בריטית עתידית בזכותם של היהודים לבית לאומי בארץ ישראל.
גורמים רבים בהנהגה הציונית הביעו התנגדות נחרצת להקמת הגדוד מחשש שבכך יעמדו בסכנה חייהם של יהודי ארץ ישראל, החשופים להתנכלויות הטורקים, אולם הגדוד העברי הראשון קם לבסוף.

הבסיס לגדודים עבריים

ז'בוטינסקי ששאף ופעל להקמת גוף צבאי יהודי אשר יהיה גורם משפיע במלחמה העולמית לא ראה בגדוד נהגי הפרדות הגשמת חזונו מאחר שהגדוד לא היה יחידה לוחמת אלא תומכת לחימה ולא הוצב בחזית ארץ ישראל. הוא עזב לאיטליה והמשיך מאירופה לשכנע את הגורמים המדיניים השונים להקים יחידה יהודית קרבית. טרומפלדור לעומתו ניסה לנחמו באמרו: "כולם חיילים, בלי חיילי ההובלה אי אפשר, ובסכנה ישתתפו עם הלוחמים". בדיעבד הצדיק ז'בוטינסקי את בחירתו של טרומפלדור שכן השם שקנה לעצמו גדוד נהגי הפרדות היה גורם חשוב שסייע להקמת הגדודים העבריים הלוחמים בהמשך.
לאחר הנסיגה מגליפולי ולאחר שהבריטים סירבו להעבירו אל חזית אחרת פורק הגדוד ב-26 במאי 1916. 120 מחייליו התגייסו שוב והגיעו ללונדון והיוו בסיס לגדוד ה-38 של קלעי המלך שהוקם ב-1917 והשתתף בכיבוש ארץ ישראל מידי טורקים וגם בראשו עמד ג'ון פטרסון. עוד שני גדודים הוקמו בצבא בריטניה בארץ ישראל: הגדוד ה-39 של קלעי המלך והגדוד ה-40 של קלעי המלך. בעקבות זאת, שנה לאחר פירוק גדוד אחד של נהגי הפרדות, היו שלושה גדודים עבריים של קלעי המלך בארץ ישראל.
מקס רואו

מקס רואו (באנגלית: Max Rowe‏; 1912–1985) היה מנהל החברה היהודית ליישוב ארץ ישראל (פיק"א) ונשיאה הראשון של האוניברסיטה הפתוחה.

ביוגרפיה

מקס רואו נולד בלייפציג שבגרמניה בשנת 1912. הוא רכש השכלה משפטית באנגליה, והחל להופיע בבית-המשפט בלונדון ב-1937. במלחמת העולם השנייה, שירת במשך ארבע שנים בחיל המודיעין הבריטי בדרגת רב-סרן, ועם תום המלחמה שב לפרקטיקה המשפטית שלו.
בשנת 1948 עלה רואו לישראל, הצטרף לקרן רוטשילד וכיהן בתפקיד מנהל "החברה היהודית ליישוב ארץ ישראל" (פיק"א). ב-1966 נתמנה למנכ"ל קרן רוטשילד ושימש בתפקיד עד 1982. בשנת 1976 התמנה לנשיא האוניברסיטה הפתוחה, ושימש בתפקיד זה שנה אחת.

טכנולוגיה וחינוך

רואו ראה חשיבות בקידומה של מערכת החינוך, וכחלק מן התשתיות הנדרשות לקידומה של המערכת יזם את הקמתם של האוניברסיטה הפתוחה, הטלוויזיה החינוכית והמרכז לטכנולוגיה חינוכית (מט"ח). שלוש היוזמות הללו התאפיינו בשימוש מתקדם בטכנולוגיה ככלי לעבודה החינוכית, ושיקפו את דרכו של רואו בהנגשת חוכמה ודעת לציבור.
מפעלו האחרון של רואו טרם מותו היה "בית הספר לטכנולוגיה" של האוניברסיטה הפתוחה. על תרומותיו הרבות בתחום החינוך, העניקה לו האוניברסיטה העברית בירושלים תואר דוקטור כבוד לפילוסופיה בשנת 1982.
את מחשבותיו אודות הדרכים לקדם את מערכת החינוך פרסם מקס רואו במסמך ששמו "ממערכת בתי-ספר למערכת למידה בישראל". המסמך מציג את הצעדים הנדרשים להובלת מערכת למידה חדשנית, המבוססת על למידה יחידנית ועושה שימוש נרחב בטכנולוגיה מודרנית מתוך רצון ליצור שוויון הזדמנויות.

פרס רוטשילד ע"ש מקס רואו

בשנת 1987 החליטה יד הנדיב להעניק פרס לאנשי חינוך הפועלים מתוך הצטיינות, יוזמה וחדשנות במערכת החינוך בארץ ע"ש מקס רואו. ועדת הבחירה של הפרס כוללת נציגים של משרד החינוך, חברי סגל של האוניברסיטה בתחום החינוך, ואנשי ציבור.
הדיוויזיה ה-352 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-352

הדיוויזיה הוקמה ב-5 בנובמבר 1943, והועמדה תחת פיקוד דיטריך קרייס. הדיוויזיה הוצבה בסן-לו שבצרפת, כחלק מהקורפוס ה-84 במסגרת הארמייה השביעית.
ב-6 ביוני 1944 הותקפה הדיוויזיה שהגנה על חוף אומהה, על ידי הדיוויזיות האמריקניות ה-1 וה-29 שנחתו בחוף כחלק מהפלישה לנורמנדי. אולם על אף שגרמה לאמריקנים אבידות כבדות, ספגה הדיוויזיה הרבה נפגעים ובסופו של דבר נאלצה לסגת. הדיוויזיה המשיכה להילחם במהלך המערכה בנורמנדי, אולם ב-30 ביולי פורקה הדיוויזיה עקב האבדות הרבות שספגה.

דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-352

ב-21 בספטמבר 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיית פולקסגרנדיר, על בסיס שרידי הדיוויזיה ה-352 ועל בסיס דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-581 שהוקמה ב-21 באוגוסט. הדיוויזיה הועמדה תחת פיקוד אברהרד פון שוקמן, והוצבה כעתודת ה-OB West. בדצמבר אותה שנה לחמה הדיוויזיה בקרב על הבליטה כחלק מהקורפוס ה-85 במסגרת הארמייה השביעית, ולאחר מכן לחמה בקרבות בגרמניה. הדיוויזיה ספגה אבידות כבדות, וב-14 באפריל 1945 התפצלה לקבוצות קרב, שאחת מהן התאחדה עם הדיוויזיה ה-805.
Google Voice

Google Voice הוא שירות VoIP מבית חברת גוגל, הנותן מספר טלפון מיוחד, המשתלב עם הטלפונים הניידים והקוויים של המשתמשים. כמו כן, ניתן להוציא ולקבל שיחות דרך המחשב. השירות מציע בנוסף הודעות טקסט ותא קולי.
ניתן להתקשר כמעט לכל מקום בעולם, אם כי לא ניתן לחייג למספרי חירום. נכון ל-2012, שיחות לארצות הברית מוצעות בחינם ומספר הטלפון לקבלת שיחות הוא אמריקאי בלבד.
השירות במתכונתו הנוכחית הושק ב-11 במרץ 2009. קודם לכן פעל במשך כמה שנים השירות בחברה אחרת. גוגל רכשה את החברה, ב-2 ביולי 2007 תמורת 95 מיליון דולר; הפסיקה את השירות ופתחה אותו מחדש אצלה.
מתחילת אוגוסט 2011, חלק מהשירות (החלק שבאימייל) זמין בישראל ובמדינות נוספות.
השתלב חלקית עם Google+ Hangouts