google/wiki40b huggingface dataset:
מדענות

המחלוקת סביב המדענות

רבים מאנשי המדענות, מעבר לאמונתם ששיטתם היא נכונה ומדעית, נוטים לחלוק על עצם האבחנה בין מדע ומדענות, מאחר שהם סבורים שעמדתם היא עמדתו הטבעית של המדע והיא חלק בלתי נפרד מן המדע ומן השיטה המדעית. את שלילת המדענות הם יציגו לעיתים קרובות כפוסט מודרניזם הפסול לטעמם מכל וכל, כדמגוגיה של אנשי דת, או כמי שאינה קיימת כלל, לפי העניין.
מתנגדי המדענות, לעומתם, רואים במדענות עצמה מעין דת, המבוססת על אמונה אי-רציונלית בהנחות פסבדו-מדעיות. אחרים סבורים שהמדענות היא דווקא אמונה לגיטימית, אם כי אינה "מדעית" יותר מאמונות אחרות ואל לה לטעון לכתר המדעיות.
אלו ואלו יטענו שחוסר האבחנה בין מדענות ובין המדע, ובפרט ייחוס ידיעה מקיפה וטוטלית למדע, מעיד על חוסר הבנה מוחלט של משמעות המדע; שכן, להבדיל מאנשי דת ואחרים הסבורים או טוענים כי בידם הידיעה הטוטלית, המדע אינו מתיימר לידיעה מוחלטת. נהפוך הוא, המדע נמצא בחיפוש מתמיד אחר ידיעה טובה יותר ואחר הבנה ברורה יותר של העולם. תולדות המדע רצופות במהפכות מדעיות, שבהן תאוריה מקובלת הוחלפה באחרת, טובה הימנה.
קרל סייגן עומד על כך בספרו עולם רדוף שדים - המדע כנר בעלטה: "אולי האדם משתוקק לוודאות מוחלטת; אולי הוא מייחל לה; אולי הוא מתיימר, כפי שמתיימרים חסידי דתות מסוימות, כי כבר זכה בה; אבל תולדות המדע - ומכל השיטות להשגת ידע שהאדם מסוגל לרדת לעומקו, המדע הוא בפירוש המוצלח ביותר - מלמדות אותנו שלכל היותר אנו רשאים לקוות לשיפורים הולכים ונמשכים בהבנתנו, ללימוד משגיאותינו, להתקרבות אסימפטוטית אל היקום, אבל בידיעה מראש שהוודאות המוחלטת תישאר לצמיתות מחוץ להישג ידינו." (עמ' 40 במהדורה העברית)

הוגים, תנועות ומונחים

פרט למדענות, ישנם עוד מונחים אחרים שהצטברו לאורך השנים כגון "אנטי מדע" (משמש לציון פסילה גורפת של המדע) ואימפריאליזם מדעי. היסטורית, התנועה הכי מוכרת שפסלה את המדע ברובה הייתה רומנטיקיזם בהתנגדות לעידן האורות בתקופת עידן האורות עצמו. כבר במהפכה המדעית נשמעו קולות ספקנים בקשר לשיטה המדעית כמו תומאס הובס. כמו כן, המושג מדענות משמש אצל הימין הפוליטי בעיקר באמריקה. בפילוסופיה של המדע אפשר לראות את פול פייראבאנד כמצביע על מדענות בתרבות המערבית (למרות שלא היה נגד מדע והיה רציונליסט בעצמו), בסוציולוגיה אפשר לראות בין השאר את ברונו לאטור כמצביע על מדענות. באקולוגיה בולט בין השאר ריצ'רד לוינס (למרות שלא כל אחד יחשיב את דעתו כפוסלת מדענות). בין השאר ישנם מדענים "אלטרנטיבים", הן משום שהם מנסים לבנות תאוריות מדעיות על דברים שנזרקו על ידי רוב המדענים זה מכבר (למשל אלפרד נורת' וייטהד) או שפשוט נחשבים על ידי המדענים כפסבדו מדע (למשל וילהלם רייך).
ג'ורג' פלאצ'ק

ילדותו ומשפחתו

פלאצ'ק נולד בעיר ברנו שבמורביה, אז חלק מהקיסרות האוסטרו הונגרית, הוריו אלפרד ומריאן היו בני המעמד הבינוני-גבוה והיה בבעלותם מפעל טקסטיל, הרב ד"ר ברוך פלאצ'ק סבו היה הרב הראשי של העיר ברנו ושל מחוז מורביה. הוריו, ואחיו פרדריק ואדית נספו בשואה.

קריירה אקדמית

פלאצ'ק השלים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת וינה, לאחר מכן השתתף במחקרים שונים באוניברסיטאות החשובות באירופה, באוטרכט חבר להנס קרמרס במשך 3 שנים, לאחר מכן שהה תקופה קצרה בלייפציג שם עבד עם פטר דביי וורנר הייזנברג, לאחר מכן שיתף פעולה במסגרקבוצת חוקרים בהובלת אנריקו פרמי, בין השנים 1932 עד 1938 עבד בקופנהגן עם נילס בוהר, בזמן זה בילה תקופות באוניברסיטאות נוספות ברחבי העולם ובכללן באוניברסיטה העברית בירושלים שם הוצע לו להתמנות למשרת פרופסור לפיזיקה תאורטית.
במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחריה עבד פלאצ'ק בפרויקט מנהטן, שם הוביל מספר צוותים ואף החליף את הנס בתה בראש קבוצת המחקר התאורטי. בתקופה זו שינה את שמו מגיאורג לג'ורג'.
הרברט אנדורפר

קורות חייו

הרברט אנדורפר נולד בלינץ. ב-1931 הצטרף למפלגה הנאצית וב-20 בספטמבר 1933 לאס אס. ב-6 באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. אנדורפר נלווה לכוחות שכבשו את זאגרב במסגרת יחידה מיוחדת שעסקה בביטחון פנים. בדצמבר 1941 מונה לקצין גסטפו באגף לענייני יהודים במשטרת הביטחון בבלגרד, ובמקביל פיקד על מחנה הריכוז בשאבאץ. בינואר 1942 נקרא לאוסטריה לבירור בשל עבירת משמעת שביצע. בשלהי ינואר שב לבלגרד ומונה למפקד מחנה הריכוז וההשמדה סיימישטה, שבו נרצחו כ-8,000 נשים, ילדים וגברים יהודים, רובם הומתו באמצעות משאית גז.
אנדורפר ניהל אישית את מבצע הטעיית אסירי המחנה, ובמסגרתו הפיץ ידיעות על העתקת מקום המחנה, על העברת האסירים לעבודות באזור לובלין ובכלל זה מגורים בתנאים משופרים, תוך הצגת הנסיעה במשאית הגז כנסיעה קצרה בלבד לתחנת הרכבת בזמון. מטרת המבצע הייתה העלאת האסירים למשאיות הגז ללא מחאות והתנגדויות. אף על פי שקיבולת המשאית הייתה של 50 בני אדם, הורה אנדורפר להעלות לנסיעות מספר כפול מזה. אנדורפר נהג ללוות במכוניתו את נסיעות משאית הגז, עד לפריקת הגופות בכפר יאיינצי.
בסוף מאי 1942 סיים את תפקידו והועבר לאלבניה במסגרת כוח מיוחד, "קומנדו אנדורפר", שעסק בלחימה בפרטיזנים. בשלהי 1942 שב לזלצבורג. בהמשך, ביולי 1943, עבר עם כוחותיו לאיטליה. הכוחות שהיו תחת פיקודו ביצעו מעשי טבח באוכלוסייה אזרחית ובהם נרצחו 295 בני אדם. ב-20 באפריל 1945 נמלט לוונצואלה בזהות בדויה דרך שווייץ, שוודיה וארצות הברית. ב-1967 שב לאוסטריה בזהות בדויה נוספת ועבד כמדריך טיולים וכמלונאי בשם הנס מאייר (בגרמנית: Hans Mayer). לאחר זמן קצר נעצר, והועבר לגרמניה המערבית. בשל היותו אזרח ונצואלה, לא ניתן היה להעמידו לדין בגרמניה. לאחר משא ומתן הסכימה ממשלת ונצואלה להסגירו. הוא הועמד לדין, הורשע בעוון סיוע לרצח, ונגזרו עליו 30 חודשי מאסר. זמן קצר לאחר המשפט שוחרר לאחר שנוכו ימי המעצר שלו באוסטריה ובגרמניה.
ביולי 2008 החל תובע צבאי איטלקי בחקירת הטבח בבאסאנו דל גראפה ובכלל זה חלקו של הרברט אנדורפר, וזאת בעקבות מידע שהגיע בין השאר ממרכז שמעון ויזנטל. לאחר שהוברר שאנדורפר הלך לעולמו בנובמבר 2007, ונחקר נוסף, קרל פרנץ טאוש(איט') (בגרמנית: Karl Franz Tausch), שם קץ לחייו, נסגר התיק.
מכלול דברי הטעם מן הנמר הלבן

אספת הנמר הלבן

אספה זו נערכה בשנת 79 לספירה, בסוף ימי שושלת האן המזרחית, בהשתתפות גדולי המלומדים הקונפוציאניים של התקופה, וקיבלה את שמה מהיכל הנמר הלבן שם התקיימה. מטרת האספה הייתה לכנס את כלל השרים והמומחים הקונפוציאניים על מנת לקיים דיון השוואתי על לימוד הגרסאות החדשות והישנות של חמש הקלאסיקות. הקיסר גָ'אנְג עצמו שימש להכריע בין הדעות השונות על משמעות הקלאסיקות.

על הספר

הספר המכיל ארבע מגילות, מחולקת ל-43 פרשנויות. הוא נערך על ידי בָּאן גוּ, והוגש לקיסר גָ'אנְג מהָאן. הוא שימש המסמך הממשלתי הרשמי להפצת לימוד הקלאסיקות.
שם הספר מכוון לכך שהוא מציין את כל הנקודות העיקריות בלימוד הקונפוציאני של הקלאסיקות.
הספר שימש בסיס לאסכולת "הלימוד המודרני של הקלאסיקות", ולראשונה הציג תאוריה כוללת של לימודי הקלאסיקות. אולם במקביל מיזג הספר בלימוד הקונפוציאני את האמונות בסדרי עולם על טבעיים ובחיזוי עתידות שהיו נפוצות באותה תקופה, ולפיכך מציג לימוד קונפוציאני רווי אמונות דתיות.

ספרים המתייחסים ליצירה

כבר בסוף ימי שושלת חאן הגיש צָאי יוּנְג "מזכר הערות על הנמר הלבן", ובתקופת שושלת צ'ינג כתב צֶ'ן לִי ספר בשם "מכלול הבהרות על הנמר הלבן".
Diema

היסטוריה

Diema נוסדה ב-15 במאי 1999 בידי אמיל סבלצ'ב, אנטולי בלצ'ב ואסן רדולוב. הערוץ הראשון בבעלות הקבוצה הוא Diema+. במהלך השנים הוכחה הפופולריות של הערוץ והחברה השיקה ערוץ שני - Diema 2. בסוף 2005 נמכרה Apace Media. במרץ 2007 הפכה Diema Vision הפכה לחלק מ-Balkan Media Group בע"מ, מיזם משותף בין Apace Media Group הבריטית לבית Modern Times Group, ומותג מחדש הערוץ עם הורדת ה"+" מסמל הערוץ. ב-12 בספטמבר 2011 שינה הערוץ שוב את מראהו ואת הסמליל שלו.

פופולריות

באפריל 2017 עמד ממוצע הצפייה בערוץ על 2.73%.
פר אלבין הנסון

ביוגרפיה

פר אלבין הנסון נולד במאלמו שבשוודיה ב-1885 למשפחה ממעמד הפועלים. עוד בצעירותו החל להיות פעיל במסגרת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. בשנת 1932 עמד בראש המפלגה, כאשר עמדה לבחירות. בשיתוף פעולה עם הכלכלן ארנסט ויגפורס דיבר הנסון על המפלגה הסוציאל-דמוקרטית כ"Folkhemmet" - ביתו של העם, מפלגה החוצה גבולות מעמדיים. ויגפורס עמד מאחורי המצע הכלכלי של המפלגה, ששאפה לרפורמות סוציאליות וליצירת מדינת רווחה. הישגיו בבחירות של הנסון איפשרו לו להקים ממשלת מיעוט בשנת 1932, אך לא היה בכך כדי לאפשר את יישומן של הרפורמות להן התחייב. ב-1933, במהלך המכונה בפוליטיקה השוודית "סחר הפרות" כרת ברית עם מפלגת האיכרים, שהביאה להקמת ממשלה בה היה רוב לסוציאל-דמוקרטים. היה זה מהפך בפוליטיקה השוודית, שהיטלטלה בין קטבים שונים במהלך כל שנות ה-20 לאחר מתן זכות הבחירה החופשית לכל. המהלך הביא לשבירת הקיפאון הפוליטי, ולהגמוניה של הסוציאל-דמוקרטים שנמשכה עשרות שנים. הנסון עצמו שימש כראש ממשלה כמעט ברציפות (הוא התפטר בשנת 1936 ולמספר חודשים נשלטה המדינה על ידי ממשלה שמרנית) עד לשנת 1946. הנסון מת בסטוקהולם באוקטובר 1946 מהתקף לב אותו קיבל כאשר כמנהגו מדי יום נסע לביתו בחשמלית כנוסע רגיל.
במהלך מלחמת העולם השנייה שימש הנסון כראש ממשלה בראשות ממשלת אחדות לאומית שכללה את כל הפלגים הפוליטיים פרט לקומוניסטים. בתקופה זו הכריזה שוודיה על נייטרליות, וסחרה עם שני הצדדים. נטען כי הסחר עם גרמניה במיוחד סחר הברזל, סייע מאוד למאמץ המלחמתי הגרמני. יתרה מכך, עם  הפלישה הנאצית לברית המועצות בשנת 1941 הסכימה שוודיה להעניק ויתורים מסוימים להיטלר, בתחום הלוגיסטי, כגון מעבר חיילים גרמנים בסקנדינביה, בין פינלנד, נורווגיה ודנמרק. עם זאת היה זה הנסון שאישר לדיפלומט הגרמני, חסיד אומות העולם גאורג פרדיננד דוקוויץ כי אם יימלטו יהודי דנמרק לשוודיה, ייקלטו שם במעמד של פליטים ולא יוסגרו לידי הנאצים. הבטחה זו איפשרה את הצלתם של מרבית יהודי דנמרק, כ-7,200 יהודים.
SU-85

פיתוח ועיצוב

בינואר 1943 שבו הסובייטים בשלמותו טנק גרמני חדש באזור לנינגרד, הטיגר. השריון של הטיגר היה עבה ביותר וחסין מפני תותחי ה-7.62 ס"מ של ה-T-34 וה-KV (הטנקים המתקדמים ביותר של הצבא האדום בתקופה) בטווחי קרב סבירים, מה שהוביל את המהנדסים הסובייטים לנסות ולפתח במהרה משחיתי טנקים עם תותחים חזקים יותר שיוכלו להתמודד עם האיום החדש.
העדיפות הראשונה של המפתחים הייתה לפתח תותח ארוך קנה כמו תותח ה-88 מ"מ הגרמני, שיוכל לחדור את השריון של הטיגר. במבחני שדה שנעשו על ידי הסובייטים התברר כי גם תותח הנ"מ בקוטר 85 מ"מ וגם תותח השדה מדגם A-19 בקוטר 122 מ"מ מסוגלים לחדור את הטיגר. צוות הפיתוח בראשותו של פ. פטרוב (Fyodor Petrov) נתבקש לפתח תותח 85 מ"מ חדש אשר ישתמש באותה התחמושת של תותח הנ"מ 85 מ"מ, ויורכב על כלי משוריין. לאחר שניסיון להרכיב את תותח ה-122 מ"מ על התותח מתנייע SU-122 בתור ה-SU-122P נכשל בגלל משקלו של התותח, פנו המפתחים להרכבת התותח החדש של פטרוב, הD-5 בקוטר 85 מ"מ על ה-SU-122 ‏.
מאחר שה-SU-122 (שנבנה על תובת ה-T-34) תוכנן לשאת תותח הוביצר, לא היה לו את הציוד האופטי הדרוש להרכבת תותח נ"ט. המפתחים במפעל Uralmash התגברו על הבעיה בעזרת התקנתו של בסיס תותח בצורת כדור, שהוסיף למיגון ושיפר את צידוד התותח. התקנת התותח דרשה שינויים במבנה העל של הכלי, אולם המתאר הכללי שלו נשאר זהה. הכלי חולק לשני תאים, כשמאחור יושב המנוע מסוג V-12 דיזל בעל הספק של 500 כ"ס, ומקדימה תא הלחימה בו ישבו ארבעת אנשי הצוות.

ייצור

ייצורו של ה-SU-85, שדגם האבטיפוס שלו נבנה בזמן קצר, החל באמצע 1943 במפעלי אורלמש. 100 הכלים הראשונים נכנסו לשירות בחודש אוגוסט 1943. ייצורו של ה-SU-85 נפסק בספטמבר 1944 מאחר שה-T-34-85, שהיה בעל תותח 85 מ"מ זהה נכנס לשרות ולא היה טעם בהמשך ייצורו של משחית טנקים ללא כוח אש עדיף. את מקומו של הSU-85 ביחידות השדה תפס ה-SU-100, שהיה בעל כוח אש עדיף ושריון משופר. בסך הכל נבנו 2,050 יחידות של ה-SU-85 ‏.

שירות קרבי

ה-SU-85, שנכנס לשירות באוגוסט 1943, הופעל ביחידות של אגד ארטילרי עצמאי אשר הורכבו מ-12 כלים כל אחד. ב-1944 הופעלו ה-SU-85 גם בגדודי משחיתי טנקים. כל גדוד הורכב תחילה מ-16 SU-85 מחולקים לשלוש סוללות, כלאחר מכן גדל מספר הכלים בכל גדוד ל-21.
ה-SU-85 תוכנן לפעול בקרב מאחורי הכוח העיקרי לו הוא סייע, ולתקוף את הטנקים הכבדים של האויב מטווחים רחוקים. ה-SU-85 לא התאים לקרבות פנים אל פנים, מאחר שמחסור במקלעים הפך את הכלי לפגיע מאוד לחיילים רגלים. בסך הכל הוכיח עצמו הכלי כמצליח ויעיל במיוחד כנגד טנקי אויב כמו הטיגר והפנתר הגרמנים. מלבד הצבא האדום, שירתו SU-85 במהלך המלחמה בצבא הפולני, שם הורכבו מהם שני אגדים עצמיים - מס' 13 ומס' 28. כמו כן בחטיבת השריון הצ'כוסלובקית ה-1 היו 2 SU-85 בפלוגת המפקדה.
סלים השלישי

ביוגרפיה

בשנות שלטונו הראשונות נאלץ סלים השלישי להמשיך במלחמה העות'מאנית-רוסית של 1787–1792 בה החל קודמו. מלחמה זו הסתיימה בהסכם יאשי שנחתם ב-9 בינואר 1792 ולפיו הסיגו הטורקים את כוחותיהם מחצי האי קרים ומאוצ'אקוב, ונהר הדניסטר היה לגבול בין האימפריה העות'מאנית לאירופה. עם זאת השקט שהושג מכוח ההסכם היה זמני, והסולטאן נדרש לפלישת נפוליאון למצרים ולארץ ישראל כבר ב-1798. הדיפת הצרפתים ממצרים ב-1801 השיבה את השליטה במדינה לאימפריה העות'מאנית רק באופן רשמי. 
בעיצומן של מלחמות הקואליציה האנטי צרפתית השלישית פרצה מלחמה בין אנגליה לאימפריה העות'מאנית ב-1807. העילה למלחמה הייתה החלטת העות'מאנים לאפשר מעבר במצר ים הדרדנלים והבוספורוס לכלי שיט צרפתיים בלבד, דבר שבא על חשבונה הישיר של האימפריה הרוסית. האנגלים דרשו מהסולטאן לבטל את החלטתו ולהכריז מלחמה על צרפת, וכן דרשו כי הטורקים ימסרו לרשותם את אוניות הצי העות'מאני ואת המצודות שלאורך הדרדנלים. סלים השלישי סירב ושייטת בריטית הגיע לדרדנלים ב-19 בפברואר 1807 והשמידה את אוניות הצי העות'מאני בים השיש. העות'מאנים הפגיזו את הצי האנגלי בסיוע וייעוץ צרפתי והביאו לנסיגתו לים התיכון. עקב החלטתו המקורית של הסולטאן פרצה גם המלחמה העות'מאנית-רוסית של 1806–1812. הרוסים הביסו עד מהרה את הצבאות העות'מאנים בארמניה ובנסיכויות הרומניות והצי הרוסי הקיסרי הסב נזקים קשים לצי העותמאני. 
סלים השלישי המשיך ברפורמות בהן החל קודמו בתחומי החינוך, המנהל הציבורי והצבא. הוא הביא מומחי צבא זרים והקים חייל חדש (ניזאם-אה ג'דיד) בשנת 1793 אשר הצליח להעניק מענה זמני להתקוממויות חיל היניצ'רים. עם זאת רפורמות נוספות אשר נגעו ישירות ליניצ'רים נתקלו בהתנגדותם של היניצ'רים שנתמכו על ידי העולמא, ונזנחו. בעוד המלחמה נגד רוסיה בעיצומה התקוממו היניצ'רים שוב והדיחו את סלים השלישי. הוא נכלא ובן דודו מוסטפא הרביעי אשר תמך ביניצ'רים הומלך תחתיו. הפאשה מוסטפא באיראקדר עלה על איסטנבול כדי לשחרר את הסולטאן המודח מכלאו, אך הוא הגיע באיחור לאחר שסלים השלישי נרצח על ידי סריס בהוראת מוסטפא הרביעי. 
סלים השלישי היה מוזיקאי מוכשר, וחיבר עשרות מקאמות ויצירות מוזיקליות אחרות. הוא היה פטרונם של אמנים ואומנויות וביוזמתו הושמעה לראשונה ב-1797 אופרה מערבית באימפריה העות'מאנית.
כף עץ

כף עץ היא כלי נפוץ בהכנת מזון. כף העץ היא גרסה מוגדלת של כף האכילה, אשר עשויה מעץ ומשמשת בעיקר לערבוב.

היסטוריה

כפות העץ הן זולות וקלות לעיצוב, מה שהפך אותן לנפוצות מאוד לכל אורך ההיסטוריה.
הקלטים בעידן הברזל (המאה ה-3 לפני הספירה) בבריטניה עשו בהן שימוש. מצקת קטנה שנמצאה בכפר אגם גלסטונברי משמשת כעדות לכך. כפות עץ מהתקופה הרומית נמצאו בחפירות בלונדון. האנגלו סקסים היו עובדים טובים בעץ, כמו הוויקינגים, וייצרו כפות עץ לשימוש ביתי.

שימושים

לכף העץ ישנם שימושים מעשיים בתחום הבישול כמו גם שימושים סמליים באומנות ובתרבות.

בישול

היום, כפות העץ הן בגודל בינוני עד גדול ומשמשות לערבוב מרכיבים בבישול או באפייה. חלק מכפות העץ שטוחות וחלק בעלות גומה קטנה במרכז.
לפני שמערבלי מזון אלקטרוניים נהיו נפוצים, כפות העץ שימושו לעיתים לעירבול חמאה וסוכר, במתכונים כגון חמאה פריכה או עוגת ספוג.
כפות העץ עדיין משמשות לערבוב סוגים שונים ורבים של מזון ומשקאות, בעיקר מרקים ופשטידות, למרות שהן סופגות ריחות חזקים כגון בצל ושום. כפות עץ עדיפות לשימוש בגלל הרב שימושיות שלהן. טבחים משתמשים בכפות עץ להכנת ריזוטו, משום שהן לא מעבירות חום כמו כפות ממתכת. כמו כן, אפשר להשתמש בהן בבטחה עם מחבתות וסירים המצופים טפלון כי הן לא שורטות את התחתית שלהם. תכונה זאת שימושית בעת הכנת מנות כמו ביצה מקושקשת.
ניתן לטפל בכפות העץ כך שהן לא יספגו נוזלים קרים בעזרת קוקוס ושמן מינרלים. שמני ייבוש אכילים כגון שמן קנאביס, שמן אגוזים ושמן פשתן משמשים ליצירת גימור עמיד יותר. לקבלת התוצאות הטובות ביותר יש לתת לשמני הייבוש לפלמר לפני שמשתמשים בכף. יש להימנע משמנים צמחיים אחרים מפני שהם יתעפשו ויעבירו טפילים למזון. אם חתיכות של עץ נראות לאחר שטיפה או רתיחה, ליטוש קל ושימוש בשמן קוקוס ימנעו מהכף להפוך למחוספסת ומכוסה בחיידקים.

כף העץ בתרבות ובאמנות

כפות עץ נעשו כמעט בכל אומה על פני כדור הארץ, ובניגוד לכפות כסף, בדיל או זהב, הן מייצגות את האומן הפשוט ואת החיים של האנשים הפשוטים.
כל אזור, ולפעמים כל כפר, ייצר כף עץ בסגנון משלו. בכפות עץ אפריקאיות רבות מגולפות חיות בר והן מכוונות לשוק התיירותי. כפות אחרות משמשות ככפות טקסיות ומכילות הרבה סמלים. כפות צבועות ייחדיות נעשו באזור חוחלומה ברוסיה במשך 200 שנה, במקור הן יועדו לשימוש ביתי ולאחר מכן הן הפכו לאובייקט תיירותי.
באופן מסורתי, כפות אהבה שימשו כמתנה רומנטית בוויילס. כל כפית הכילה משמעויות שונות שבוטאו בסמלים שונים על הכף. למשל: שרשרת סימלה רצון להיות ביחד לנצח, יהלום סימל עושר או מזל טוב, צלב סימל אמון, פרח סימל חיבה ודרקון סימל הגנה. מלחים רבים גילפו כפות אהבה בזמן שהותם בספינה ושילבו סמלים כגון עוגנים וספינות בכפות האהבה שלהם. למרות הסגנון הייחודי של כפות האהבה הוולשיות, סגנונות אחרים של כפות אהבה נעשו בסקנדינביה, במזרח אירופה ובייחוד ברומניה.
באזורים מסוימים, בעיקר של חבר העמים הבריטי וארצות הברית, פרס "כף העץ" ניתן כפרס תנחומים עבור האדם או הקבוצה שהגיעו למקום האחרון.
חוסיין אל-מג'אלי

ביוגרפיה

חוסיין אל-מג'אלי נולד ב-24 בינואר 1960 בכרכ שבדרום ממלכת ירדן כבן למשפחת אל-מג'אלי. אביו, היזאע אל-מג'אלי, שימש כראש ממשלת ירדן בזמן היוולדו של חוסיין, ונרצח בידי אנשי אופוזיציה שפעלו מסוריה כשהיה בנו בן פחות משנה. אל-מג'אלי למד לתואר ראשון במדעי המדינה בסיטדל, בית הספר הצבאי של דרום קרוליינה שבארצות הברית וסיים את לימודיו בשנת 1981. ב-23 בינואר 1982 התגייס לצבא ירדן בדרגת סרן.
במקביל לשירותו הצבאי, אל-מג'אלי סיים תואר ראשון בלימודים צבאיים באוניברסיטת מוטה שבירדן בשנת 1994. לאחר התקדמות בקריירה הצבאית מונה אל-מג'אלי לראש המשמר המלכותי של המלך חוסיין. בתפקיד זה שימש אל-מג'אלי בזמן חודשיו האחרונים לחייו של חוסיין, כשעבר טיפולים למחלת הסרטן במאיו קליניק שבארצות הברית. אל-מג'אלי הפך לאיש סודו של המלך בחודשיו האחרונים, והוא היה נוכח בשעת משבר הירושה כאשר הדיח את חוסיין את אחיו חסן מתפקיד יורש העצר ומינה במקום זאת את בנו עבדאללה. אל-מג'אלי אף נוכח בשעת פטירתו של המלך ב-7 בפברואר 1999. בשנת 2000 סיים לימודים לתואר שני בלימודים צבאיים גם כן באוניברסיטת מוטה. באותו זמן המשיך אל-מג'אלי להתקדם בסולם הדרגות הצבאי, ועד לשנת 2002 הגיע לדרגת אלוף. בשנה זו הודח משירותו הצבאי.
ב-1 בינואר 2005 התמנה אל-מג'אלי לשגריר ארצו בבחריין, תפקיד בו שימש עד ל-9 במאי 2010. הוא הוחזר לירדן כדי להחליף את מאזן אל-קאדי בתפקיד מפקד המשמר הלאומי לאחר שזה הודח מתפקידו. ב-13 בדצמבר 2010 קודם אל-מג'אלי לדרגת רב-אלוף. אל-מג'אלי נקרא לשמש כשר בממשלת ירדן עם הקמת הקבינט השני של ראש הממשלה עבדאללה אנסור. בממשלה החדשה, שהושבעה לתפקיד ב-30 במרץ 2013, אל-מג'אלי התמנה לשר הפנים ולשר לעניינים מוניציפליים. הוא התפטר מתפקידו במאי 2015.

חיים אישיים

אביו של אל-מג'אלי, היזאע אל-מג'אלי, היה ראש ממשלת ירדן בזמן היוולדו ונרצח כשהיה בן פחות משנה. דודו, חאבס אל-מג'אלי, היה מפקד הכוחות המזוינים של ירדן. אחיו, אימן הזאע אל-מג'אלי, היה בעבר סגן ראש ממשלת ירדן ומשמש כיום כחבר בפרלמנט הירדני. הוא דובר ערבית, אנגלית וצרפתית.
הספרייה הלאומית של אוסטרליה

היסטוריה

הספרייה הלאומית הוקמה רשמית עם חקיקתו וקבלתו של חוק הספרייה הלאומית, 1960, ועם הקמתה החלה לפעול כספרייה לאומית, נוסף על היותה ספרייה של הפרלמנט האוסטרלי.

ספריית הפרלמנט האוסטרלי

ספריית הפרלמנט האוסטרלי הוקמה בשנת 1901 על מנת לשמש את הממשל הפדרלי האוסטרלי החדש. מאז הקמתה שאפה הספרייה לפתח אוסף ספרים לאומי. בשנת 1907 הוקמה ועדה פרלמנטרית משותפת בראשות יו"ר בית הנבחרים של אוסטרליה, סר פרדריק הולדר שהגדירה את מטרות הספרייה, ושאף כי היא תפעל בעיר הבירה הפדרלית ותהיה ספרייה ציבורית גדולה בדומה לספריית הקונגרס שבוושינגטון די. סי., ותאסוף מידע לא רק עבור הפרלמנט והאומה האוסטרלית, אלא עבור כל תושבי העולם.
בניין הספרייה הלאומי הנוכחי נפתח בשנת 1968. המבנה תוכנן על ידי משרד האדריכלים בנינג ומאדן, ועוטר בויטראז'ים מעשה ידי האמן לנרד פרנץ' ובשטחי קיר מעשה ידי האמן מתיו מאטגו.

אוספי הספרייה

נכון לסוף שנת 2016, בספרייה 6,928,238 פריטים, על גבי מדפים שאורכם הכללי נאמד ב-15 ק"מ.
אוספי הספרייה נחשבים לאוסף החשוב ביותר של מידע אודות התרבות של אוסטרליה, ושל הספרות האוסטרלית.
אוספי הספרייה כוללים ספרים, כתבי עת, אתרי אינטרנט, תמונות, תצלומים, מפות, קובצי קול, הקלטות של מידע היסטורי ורבלי שאינו מצוי בכתובים (oral history recordings) ואפמרה.
קטלוג הספרייה מכיל כ-92% מהפריטים המצויים באוספיה.
כמו כן הספרייה הנגישה באמצעות דיגיטיזציה כ-174,000 פריטים מאוספיה. הספרייה היא מהספריות המובילות בעולם בשימוש בדיגטיזציה לשימור הפריטים.

האוסף האוסטרלי והאוסף הכללי

הספרייה אוספת ספרים ומידע שנכתב על ידי אוסטרלים, למען אוסטרלים או הנוגע לאוסטרליה בכל פורמט מפורסם (ספרים, כתבי עת, עיתונות, מפות, פוסטרים, מוזיקה וכן וידאו). האוסף מבוסס על האוסף של ג'ון אלכסנדר פרגוסון. לספרייה אוסף גדול הנוגע לאמנויות הבמה ובייחוד למחול.
בספרייה מצוי האוסף הלאומי האוסטרלי של ספרים בכתב ברייל.

האוסף האסייתי

בספרייה אוסף גדול של מידע ומקורות מחקר הנוגעים לאסיה, והיא מהווה את האוסף הגדול ביותר בשפות אסייתיות בחצי הכדור הדרומי, ובה למעלה מחצי מיליון ספרים בנושאים אלה. הספרייה מתמחה באיסוף ספרים בשפות האסייתיות: בורמזית, פרסית, אינדונזית, יפנית, חמרית, קוראנית, מנצ'ו, מונגולית, תאילנדית ווייטנאמית.
האוספים בנושא זה כוללים אוספים ומחקר בנושא בודהיזם.

תמונות וכתבי יד

אוסף כתבי היד כולל כ-26 מיליון פריטים שונים, על פני מדפים שאורכם הכולל למעלה מ-10,492 מטרים. כתבי היד עוסקים ברובם באוסטרליה, אך גם בפפואה גינאה החדשה, ניו זילנד ואיי האוקיינוס השקט.
אוסף כתבי היד מכיל כתבי יד אירופאים העוסקים בתקופה של יישוב אוסטרליה ניו זילנד, החל מראשית המאה ה-18 ועד ימינו, וכולל יומנים של ימאים אירופאים שהפליגו באזור, ובהם יומנו של ג'יימס קוק, רוברט אוהרמה בורק, ויליאם ג'ון מילס וצ'ארלס קינגספורד סמית'.

חדרי קריאה

בספרייה מספר חדרי קריאה. בחדר הקריאה הראשי המצוי בקומת הקרקע של המבנה, נמצאים מחשבים המאפשרים גישה לאוספים המקוונים של הספרייה, וכן דלפקי השאלה ויעץ.
יער ירושלים

יער ירושלים הוא יער אורנים וברושים השוכן בהרי ירושלים בתחום העיר ירושלים, מקיפות אותו השכונות בית הכרם, יפה נוף, עין כרם, הר נוף, גבעת שאול ומושב בית זית. בשטח היער נמצא הגן הארכאולוגי מצפה כרם.

נטיעת היער

היער ניטע בין השנים 1956 ל-1958 על ידי הקרן הקיימת לישראל במימון של תורמים פרטיים. ביער ניטעו כמיליון עצים, בעיקר עצי אורן, וכ-5,000 ארזי הלבנון. בשנת 1962 החלה הקרן הקיימת לפתח את היער כפארק ומרכז נופש לתושבי ירושלים, הוקמה בריכת שחייה סמוך למושב בית זית, וב-1965 הקימה עיריית ירושלים והקרן לירושלים מרכז לקייטנות וגם בו הוקמה בריכת שחייה (היום מרכז ציפורי), המרכז נחנך ב-1969.

היער וסביבותיו

הצמחייה ביער מורכבת בעיקר מעצי אורן למיניהם וכן מעצי ברוש, ארז, שיטה, חרוב, שקד, ועוד. בינות לעצים אפשר למצוא צמחים מטפסים כקיסוס. על הקרקע ובפינות הסלעים צומחים שרכים ופורחות כלניות ורקפות. 
בין עצי היער שוכנים מיני עופות רבים וכן חסרי חוליות למיניהם ומגוון של זוחלים כנחשים, לטאות וצבי יבשה המהלכים לאיטם. עכבישי משפך הטווים בקוריהם את רשת הציד על שיחי הסירה הקוצנית וחלזונות מסוגים שונים המחפשים מסתור מפני החום, אף הם תושבים שכיחים ביער.
סמוך לירידה מעין כרם זורם מעיין קטן הנקרא "עין סוף". המעיין נמצא בתוך מערה בסלע. עומק המים הוא כ-2 מטרים ושטח המעיין כתשעה מטרים רבועים.
בשטח היער ובסמוך להר הרצל והר הזיכרון שוכן מוזיאון יד ושם. במרכז היער בין יד ושם לשכונת עין כרם נמצא מרכז נופש, "בית הארחה ע"ש חיים ציפורי" הכולל בית מלון ואכסנית נוער, המקום ידוע יותר בשם "מרכז ציפורי".

חורשת הנשיאים

חורשת הנשיאים (Grove of Nations) נמצאת בצדו המזרחי של יער ירושלים, בשיפולי הר הרצל, וניטעים בה עצים, בדרך כלל עצי זית, בידי נשיאים וראשי ממשלות של מדינות מרחבי העולם המבקרים בישראל. החורשה נחנכה ב-4 בפברואר 2005 בידי נשיא גרמניה הורסט קלר. נכון ליוני 2009 מצויים בחורשה 25 עצים שניטעו על ידי מנהיגי מדינות שונות.

יער החיים

יער החיים הוא חלק מיער ירושלים. הוא משתרע על המורדות הצפוניים של הר הרצל והר הזיכרון, מדרום לחלקת גדולי האומה, בית העלמין הצבאי ויד ושם, וממשיך עד למורדות הדרומיים של רחוב שמריהו לוין. ממזרח, במקומו הרם, נתחם היער על ידי רחבה ובה הוצב הפסל 'מחווה לירושלים', המהווה מיצב סביבתי גדול ממדים, אשר שש קשתותיו הן הד להרים הנשקפים דרכו. ממערב, במקומו הנמוך, נתחם הוא על ידי השכונה הציורית עין כרם, אליה מוביל שביל החוצה את היער במרכזו בין מורדותיו המיוערים. 
שם היער, שניטע על ידי הקרן הקיימת לישראל בשנות ה-50 כחלק מיער ירושלים, מסמל את החיים ויש הרואים בכך ניגוד ליד ושם הסמוך לו, שהוקם לזכר קורבנות השואה והגבורה. 
הטרסות הרבות על פני צלע ההר אינן פרי יצירתה של הקרן הקיימת לישראל והן מעידות כי בעבר שימש האזור כשטח חקלאי. כעת משמשות הטרסות יחד עם בריכות המים הזעירות, מעשה ידי אדם, כבית גידול טבעי חשוב ליונקים כמו תנים, קיפודים, דרבנים, ארנבים, צבאים ושועלים, ולמכרסמים קטנים יותר כקוצנים ויערונים.

יער האומות

הוקם בשנת 2003 בתור תחליף של גן האומות בהר הרצל שבו היו נוטעים ראשי מדינות ופמליות זרותו.

שביל הארז

שביל הארז באורך כ-4 ק"מ הוא מסלול הליכה מעגלי. הטיול נמשך כשעתיים-שלוש, ודרגת הקושי שלו בינונית

דרך יוסף ויץ-אוטווה

ירידה בצד נחל רבידה וליד חוות סוסים שמגיעה לחניון שן הפיל

דרך יד ושם – יפה נוף

כביש חד-סיטרי מהר הרצל ויד ושם למרכז ציפורי ולשכונת יפה נוף.

דרך יד ושם – עין כרם

מסלול שמתחיל מול הכניסה ליד ושם מהחניון ע"ש חסיד אומות העולם ראול ולנברג. הירידה לשכונת עין כרם דרך נחל עין כרם.