שעון שבת (הלכה)

שעון שבת בהלכה, הוא פתרון הלכתי לכיבוי והדלקה מתוזמנים מראש של מכשירי חשמל בשבת ויום טוב, שנועד לחסוך את הצורך בפעולה ידנית של כיבוי והדלקת המכשיר החשמלי ביום השבת או יום טוב עצמו, דבר הכרוך לעיתים באיסור מלאכת מבעיר ומכבה.

רקע

על פי ההלכה המקובלת, הדלקה או כיבוי של מערכת חשמלית היא פעולה האסורה בשבת. כדי להתמודד עם מטלות בסיסיות בשבת, כמו כיבוי התאורה הביתית לשעות הלילה והפעלתה מחדש למחרת, נמצא הפתרון העוקף את ביצוע הפעולה, על ידי התקנת מתג זמן וכיוונו לפעולה הרצויה לפני כניסת השבת. פתרון זה מבוסס על העיקרון ההלכתי כי אין שביתת כלים, ומותר להשאיר כלי לפני שבת על מנת שיעשה מלאכה בשבת.
השימוש בשעון שבת החל עוד במאה ה-19. שעון שבת מותקן על לוח החשמל בכל בית בו מקפידים על שמירת השבת, ושימושו העיקרי הוא לכיבוי והדלקה של מערכות התאורה המרכזיות בבית. שימושים אחרים, כמו מכשירי חשמל ביתיים, נתונים במחלוקת בקרב פוסקי ההלכה.

דיון הלכתי

פוסקי ההלכה במאה ה-19 דנו בשימוש בשעון (ידני) אוטומטי להדליק נר בשבת, ורובם התירו לכוונו בערב שבת כדי להדליק את הנר בשבת. בין המתירים היו הרב משה שיק והרב יוסף שאול הלוי נתנזון. ובין האוסרים היה הרב משה לייב ליטש-רוזנבוים.
הפוסקים שבאו אחריהם דנו בשעון שבת וכתבו שכבר הסכימו כל גדולי הפוסקים להתיר. עם זאת, היו שהציעו חומרות כדי לצאת ידי כל הדעות. למשל, הרב שלמה זלמן אוירבך הציע להפקיר את השעון לפני שבת. לעומתם הרב דוד שלוש אסר לחלוטין את השימוש בשעון שבת, אם לא עבור חולה או לצורך מצווה.
פוסקי ההלכה דנו גם בשאלה האם ניתן להזיז בשבת את שעת הכיבוי של השעון.
העקרון של שעון שבת מהווה את הבסיס לפתרונות הלכתיים של עבודה בשבת במוסדות וארגונים ציבוריים, כמו: בתי חולים, ובתי מלון. כך גם בקיבוצים ומושבים בהם שומרי שבת נאלצים להתמודד עם בעיות עבודה כמו חליבה, שטיפת כלים ועוד.

השימוש בשעון שבת

בדורנו עם התקדמות הטכנולוגיה התעשייתית והממוחשבת ניתן לבצע פעולות רבות באופן מתוזמן מראש באמצעות שעוני שבת, ומקומות כמו מפעלי תעשייה, בתי חרושת ועסקים אוטומטיים יכולים לפעול בשבת כבחול. גדולי הפוסקים שנזקקו לשאלה זו הכריעו שאין להתיר את השימוש בשעון שבת אלא בדברים שהם לכבוד השבת ועינוגה, כגון לאמצעי תאורה ולמתקני מיזוג אוויר.

השימוש בשעון שבת לחימום מאכלים בשבת ומערב שבת

לדעת רבים מפוסקי זמננו אסור לחבר לשעון שבת פלטה חשמלית, מיחם חשמלי ושאר סוגי המכשירים לחימום מאכלים, על מנת שידלקו בשבת ויחממו את המאכלים בשעות הרצויות, זאת מכיוון שבאופנים מסוימים עלולים לבוא לידי שהייה וחזרה האסורים והרואים יטעו ויסברו שיש להתיר אף במקום שקיים איסור. איסור זה תקף הן לבאים להניח מאכלים לחימום עתידי בשבת והן למניחים אותם מערב שבת כשכוונתם שיוחמו בשבת.

אך אין ללמוד מכאן לאסור שימוש באמצעי חימום שיש בו תרמוסטט כיוון שבאופן זה אין החום יורד מדרגת יד סולדת ושוב אין בו משום מראית העין, כמו כן התירו לכבות את פלטת שבת על ידי שעון השבת בשבת באופן שלא תידלק שוב בשבת (ואף אם תדלק סמוך לצאת השבת אין חשש הואיל שאין לו תועלת מכך), וכן בנפסק זרם החשמל מחמת תקלה ותוקן (באופן המותר) ונתחממו שוב המאכלים לא אסרו.

דעת האוסרים

יש מהאחרונים שאסרו (לחלק מהדעות הוא איסור דאורייתא) לערוך כל שינוי בשעון שבת במשך השבת, מפני שלדעתם זה דומה לאיסור המסתפק מן השמן שבנר, כמבואר בגמרא:
"עולא איקלע לבי רב יהודה, קם שמעיה זקף לה לשרגא. איתיביה רב יהודה לעולא: הנותן שמן בנר חייב משום מבעיר, והמסתפק ממנו חייב משום מכבה! – אמר ליה: לאו אדעתאי. אמר רב: וקנבא שרי"
וכן מהמשנה במסכת שבת: "לא יקוב אדם שפופרת (קליפה) של ביצה וימלאנה שמן ויתננה על פי הנר בשביל שתהא מנטפת" והטעם מבואר בגמרא שם – שמא יסתפק בשבת מן השמן שבשפופרת (היינו יחסוך את השמן שנותר בנר).

דעת המתירים

פוסקים רבים התירו את הדבר, והביאו כמה נימוקים לדבריהם: התירו את הדבר, והביאו כמה נימוקים לדבריהם:
א. מה שאמרו חכמים שאסור מהתורה ליטול שמן הוא מפני שבעת שנוטלים מן השמן, מחלישים את הלהבה, וכאשר מוסיפים לו שמן – מגבירים אותה. וכפי שהמטה את הנר כדי להגביר אורו – חייב משום מבעיר, כך הזוקף אותו מחליש בכך את אורו ועובר באיסור. ועולה מדבריהם שמה שאסרו חכמים להסתפק מן הנר שבשפופרת, אינו אלא משום מוקצה, או גזירה שמא יבוא מתוך כך להסתפק גם מן השמן שבנר עצמו. ולכן מותר לחתוך את חלקו התחתון של נר שעווה דולק (באופן שאינו מתקן כלי), שכן למרות שממעט את זמן הבעירה, אין הלהבה נחלשת. ולדעה זו, ברור שאין איסור הבערה וכיבוי בעריכת שינויים בשעון השבת, שכן בזמן השינוי בשעון השבת, אין כל השפעה על פעולת המכשיר.
ב. בהמשך הגמרא בביצה: "אמר רב: קנבא שרי". לדעת כמה ראשונים הכוונה היא שאם יש גזיר עץ בוער, מותר לקחת גזרי עץ אחרים שמונחים לידו ועתידים לבעור, ובתנאי שהאש עוד לא התחילה לאחוז בהם. ועל פי זה אפשר לומר, שהחשמל שנמצא עדיין ברשת החשמל, לא נחשב כשמן שבנר עצמו, אלא כעצים שעדיין לא התחילו לבעור, וגם לדעת השו"ע, אין איסור למנוע ממנו להגיע למכשיר.

קיצור המצב הקיים באמצעות הזזת מתגי השעון בשבת

גם בתוך סיעת הפוסקים המתירים עריכת שינויים בשעון השבת, נחלקו הפוסקים אילו שינויים מותרים ואילו לא, ושאלה זו תלויה בשאלת היתר עשיית מלאכות בגרמא בשבת:

דעת המתירים

יש אומרים שעשיית מלאכות בשבת בדרך גרמא מותרת, לפיכך מותר להאריך או לקצר את משך זמן פעולת המכשיר החשמלי בשבת ללא הגבלה, ובלבד שלא יקצר את משך ההדלקה או הכיבוי באופן שייווצר שינוי מיידי, שאז לא ייחשב הדבר לגרמא. למשל, מותר לקצר את הדלקת האור בשבת כך שהוא יכבה בעוד כמה דקות, אך לא באופן שהזזת מתגי שעון השבת תגרום לכיבוי מיידי של האור.

דעת האוסרים

יש אומרים שרק לצורך גדול הותרה עשיית מלאכות בשבת בדרך גרמא, ולדעת פוסקים אלו, ללא צורך גדול אין לעשות מעשה המקצר את משך המצב הקיים בשעון השבת, כי הדבר נחשב לעשיית מלאכה בגרמא, אך ניתן להאריך את המצב הקיים על ידי הזזת מתגי השעון באופן שהמצב בו המכשיר מצוי כעת, כבוי או דלוק, יימשך זמן נוסף, כי פעולה זו אינה נחשבת לעשיית מלאכה בגרמא אלא לסילוק דבר המונע את המשך המצב הקיים, והדבר דומה למי שהיה נר דולק בחדרו והרוח החלה לנשוב בחלונו עד שהנר עומד לכבות, שלכל הדעות מותר לו לסגור את החלון, ולאפשר בכך לנר להמשיך לדלוק עוד שעה ארוכה. שהואיל ולא עשה דבר בגוף הנר עצמו, אלא רק מנע מהרוח לכבותו – אין בדבר איסור. וכן מי שדוחה את פעולת שעון-השבת, אינו עושה דבר בגוף הנורה או מכשיר החשמל אלא רק מונע לזמן נוסף את פעולתו של שעון-השבת. ואילו כאשר מקדימים את זמן הכיבוי זהו כמו לפתוח חלון ליד הנר שברור שתוך כמה דקות הוא ייכבה מחמת הרוח המתמשכת, שאז פעולה זו אסורה לשיטת האוסרים עשיית מלאכות בגרמא.  
לפיכך, לדעה זו כאשר המכשיר החשמלי כבוי, מותר להאריך מצב זה על ידי הורדת או העלאת מתגים נוספים בשעון השבת. וכן כאשר המכשיר החשמלי דולק, מותר להאריך את משך הדלקתו באמצעות מתגי השעון. אך לקצר את משך ההדלקה או הכיבוי, אסור, אלא אם כן מדובר בצורך גדול המתיר עשיית מלאכה בגרמא.