google/wiki40b huggingface dataset:
משולש פסקל

משולש פסקל הוא סידור של מספרים בצורת משולש, הנבנה באופן הבא: הקודקוד העליון של משולש זה מכיל את המספר 1, וכל מספר במשולש מהווה את סכום שני המספרים שנמצאים מעליו (המספרים שנמצאים על שוקי המשולש הם כולם 1). למשולש פסקל יש חשיבות רבה בקומבינטוריקה מכיוון שהמספר ה-m בשורה ה- n הוא מספר הדרכים השונות שבהן אפשר לבחור m עצמים מתוך n עצמים, ללא חזרות וללא חשיבות לסדר.

היסטוריה

משולש פסקל היה ידוע כבר בימי הביניים למלומדים סיניים, הודיים ומוסלמים. בלז פסקל עסק במשולש זה, שאותו כינה "המשולש האריתמטי", בספרו Traité du triangle arithmétique, שיצא לאור בשנת 1655, ועסק בשימושים של משולש פסקל בתורת ההסתברות. השם משולש פסקל, שהתקבל בעקבות תיאורו בספרו של פסקל, ניתן לו רק בתחילת המאה ה-18.

מקדמי בינום

כמה דרכים יש לבחור ועד בן m חברים בכתה שיש בה n תלמידים? במלים אחרות, כמה תת-קבוצות בגודל m יש לקבוצה בגודל n? שאלה זאת ממלאת תפקיד מרכזי בקומבינטוריקה, ולכן התשובה לה זכתה לסימון מיוחד: , הנקרא מקדם בינומי. זהו הערך במקום ה-m בשורה ה-n של משולש פסקל (בשורה ה-n יש n+1 ערכים, הממוספרים 0 עד n).
כדי להיווכח בכך נקבע איבר מיוחס בקבוצה הנתונה בגודל n. יש  תת-קבוצות בגודל m שאינן כוללות את האיבר הזה, ועוד  תת-קבוצות באותו גודל הכוללות את האיבר (ועוד m-1 איברים אחרים). מכאן ש- . משולש פסקל מקודד את העובדה הזו באופן גרפי, משום שהמספרים שמעל המקום ה-m בשורה ה-n במשולש הם המקומות ה-m וה-(m-1) בשורה ה-(n-1).
בזכות נוסחת הנסיגה הזו, המספרים במשולש פסקל מופיעים בנוסחת הבינום של ניוטון: , ולכן המקדם של  בביטוי משמאל שווה לסכום המקדמים של  ושל  בחזקה . כך למשל, .

משולש שרפינסקי

אם צובעים את המספרים האי-זוגיים במשולש בשחור, ואת המספרים הזוגיים בלבן, מתקבל פרקטל הקרוי משולש שרפינסקי.
אופיר ביכורים

מייסד ההוצאה

אופיר ביכורים נוסדה בידי אודי אוחנה (נולד ב-23 אוקטובר 1963), נולד בתל אביב וגדל ברמת גן. בנו של יוסי (זוזו) אוחנה, סופר ואיש דפוס. אוחנה שירת בגולני ואחרי שנפצע בקרבות בביירות במלחמת לבנון הראשונה, עבר לאגף מודיעין. שירת מספר שנים בקבע והגיע לדרגת סגן-אלוף בשירות המילואים, במודיעין. השתתף בתפקיד מרכזי במודיעין פיקוד צפון, במלחמת לבנון השנייה.
בשנים 1987–2007 התנדב במשטרה והגיע להיות מפקד יחידת המתנדבים של בילוש דן (ימע"ר) במשטרת רמת-גן בדרגת רב-פקד. שיחק בסרט הקולנוע "עג'מי" (2009, זוכה חמישה פרסי אופיר), בתפקיד ראש מחלק בילוש ומודיעין.
אוחנה גר ביהוד, נשוי ולו בת.

היסטוריה והווה

אוחנה הקים את אופיר ביכורים במאי 2005, ההוצאה קרויה על שם בתו. הרעיון להקמת ההוצאה עלה במוחו אחרי שקרא מאמר מאת פרופ' דגני ממכון גיאוקרטוגרפיה, לפיו 23% מהישראלים כותבים למגירה ו-43% מתוכם מעוניינים להוציא ספר לאור.
אופיר ביכורים מוציאה לאור כ-50 ספרים בשנה, היא מיועדת לסופרים בראשית דרכם והספרים יוצאים בדרך-כלל במימון המחברים. בהוצאה רואים אור ספרות מקור ישראלית, ספרי שירה, סיפורת/ רומנים, ספרי ילדים, ספרי עיון, עידן חדש, מדע בדיוני, ספרי הדרכה, ספרי בישול, אוטוביוגרפיות וביוגרפיות.
זהו בית ההוצאה היחידי במדינת ישראל שכולל בתוכו ומכיל במתחם אחד את כל המחלקות והשלבים הנוגעים להוצאת הספר לאור: עיצוב ועימוד גרפי, עריכה והגהה, מחלקת הפקה ולקטורה, בית דפוס דיגיטלי, כריכיה, חנות ספרים ומשרד יחסי ציבור.
"אופיר ביכורים" היא ההוצאה הראשונה בישראל שהכניסה את QR Code (קיצור של Quick Response) לעולם הספרים. הקוראים, באמצעות סריקה של הברקוד QR Code המוטבע על הספר (מטלפונים סלולריים חכמים), מופנים ישירות לתפריט בו ניתן לבחור מידע על הספר.
בשנת 2012 "אופיר ביכורים" השיקה את מיזם "סופר נולד", תחרות כתיבה יוצרת, הזוכה בתחרות ספרו יוצא לאור בידי ההוצאה. "סופר נולד" נערכה בתחילה בחברת HP, אחר-כך במסגרת מקומוני גל גפן וקניון ירושלים. בשנים 2014 ו-2016 נערכה התחרות בעברית ובערבית בקרב חברי הסתדרות המורים בז'אנר ספרי ילדים. שופטי התחרות היו גלילה רון פדר, סמדר שיר, ד"ר אמנון ז'קונט, איטו אבירם ופאדל עלי.
מנהל בית הספר לכתיבה יוצרת של ההוצאה הוא איטו אבירם, בעבר ניהל את בית הספר ד"ר אמנון ז'קונט.
נכון לפברואר 2017 הוציאה אופיר ביכורים מעל 600 כותרים, ההוצאה שוכנת באזור התעשייה החדש יהוד-מונוסון.
משנת 2017, החלה הוצאת הספרים בשיתוף פעולה בהוצאת ספרים מטעם אוניברסיטת רנמין בליווי מכון קונפוציוס אשר באוניברסיטת תל אביב.
מישל פיירלי

ביוגרפיה

מישל פיירלי נולדה בצפון אירלנד לתרזה ובריאן פיירלי בעיירה קורליין, ולאחר מכן גדלה בעיירה בייליקאסל. כיום מתגוררת בלונדון. 
הופיעה במבחר תוכניות טלוויזיה בריטיות מפורסמות כמו "החשבון", (The Bill), "הולבי סיטי" ו"פעימת לב". הופיעה גם בסדרה "המפקח מורס". הופיעה בסרט "הארי פוטר ואוצרות המוות" בתפקיד גברת גריינג'ר, אמהּ של הרמיוני גריינג'ר (תפקיד אותו מילאה הת'ר בליסדייל בסרט "הארי פוטר וחדר הסודות"). בין 2011–2014  הופיעה פיירלי כקייטלין סטארק בסדרת הפנטזיה "משחקי הכס", בשלוש העונות הראשונות.
ב-2014, עם חידושה של הסדרה "24" הוותיקה לעונה תשיעית, גילמה פיירלי תפקיד מרכזי בסדרה, כטרוריסטית מרגו אל-חרזי. בשנת 2015 הופיעה בסדרה תחיית המתים כמרגרט לנגסטון, אמם של גיבורי הסדרה, ושיחקה בסרט המתח "בלב הים" בכיכובו של כריס המסוורת'.  
בשנת 2017 שיחקה במיני סדרה נסיכה לבנה, בתפקיד מרגרט בופורט, אימו של המלך הנרי השביעי.
הופעותיה בתיאטרון כוללות את ההצגות "אותלו" (בתפקיד אמיליה) ו"מקבת'" (בתפקיד ליידי מקבת). כמו כן גילמה תפקיד אורח בסדרה חליפות.
כפר אז"ר

כפר אז"ר היה מושב עובדים להתיישבות חקלאית בבקעת אונו. כיום הוא כלול בשטח השיפוט של עיריית רמת גן.
כפר אז"ר מוקף על ידי שכונות העיר רמת גן ממזרח (קריית קריניצי החדשה ופארק קנוביץ׳), מדרום (רמת אפעל) וממערב (כביש גהה והחלק העיקרי של העיר), ואילו מצפון גובל בשכונה בבניה בשם ״נאות אריאל שרון״  בקריית אונו. שטחו כ-1,000 דונם ומתגוררים בו כ-500 איש.

היסטוריה

המושב קרוי על שם הסופר אלכסנדר זיסקינד רבינוביץ' ועלה על הקרקע בחודש דצמבר 1932 במסגרת התיישבות האלף.
כפר אז"ר הוקם על ידי שני ארגונים חלוציים: 'ברנר' ו'מע"ש'. המתיישבים הראשונים רכשו את האדמות מהכפר הערבי הסמוך אל חירייה, והקרן הקיימת השלימה את הרכישה על ידי הלוואות למתיישבים. בשלב מסוים העבירו תושבי המקום, מתוך דחף לאומי, כנראה, את הבעלות על האדמות לקק"ל.
איחוד שני הארגונים הביא לגיבוש שם היישוב: כפר אז"ר, על שם אז"ר שהיה באותה העת עוד בחיים, וזאת כהוקרה על פועלו ותמיכתו בתנועת הפועלים. ביישוב אף הוקם לכבודו בית שנשא את שמו, ולהקמתו נאספו תרומות מאת ראשי היישוב ובהם יצחק בן צבי, זלמן שזר, הסופר יהודה בורלא ועוד. בית העם נחנך במהלך מלחמת העצמאות ושימש את להקת הצ'יזבטרון בחזרותיה, ובמקום אף הציגה הלהקה את הופעת הבכורה שלה. כמו כן הופיעו במקום שחקני תיאטרון הבימה, האוהל ועוד.
בשנות ה-30 וה-40 היווה היישוב קו חזית שהגן על היישובים רמת גן, בני ברק וגבעתיים מפני השכנים הערבים, בעודו סופג התקפות יומיומיות. בשל בידודו היחסי התקיימו בין פרדסיו אימוני לוחמי "ההגנה". במהלך מלחמת העצמאות הוקמה ביישוב 'פלוגת משמר' מיוחדת אשר הגנה על המרחב, ובראשה עמד קצין שערק מהצבא היווני ושהה בכפר תחת השם החסוי 'נתן אלחנני'. לאחר המלחמה צורפו ליישוב שטחים של הכפר השכן, אל-ח'ירייה, שתושביו נסו בזמן מלחמת העצמאות, בעקבות התקפת ההגנה, ולא הורשו לחזור לאדמותיהם מאוחר יותר. האדמות הועברו לבעלות המדינה לפי חוק נכסי נפקדים, וצורפו לאדמות היישוב. ב-14 בדצמבר 1949 חדרו שלוש חוליות מסתננים ערבים לאזור כפר אז"ר, אך השומרים החמושים הבחינו בהם והבריחו אותם.
ב-2 במרץ 2007 הודיע משרד הפנים על פירוקה של מועצה אזורית אפעל, שאליה השתייך היישוב, ועל סיפוחו של היישוב לעיר רמת גן, יחד עם רמת אפעל. הפירוק התבצע בפועל בתחילת 2008. האדמות שמצפון ליישוב סופחו לעיריית קריית אונו, בנקודת החיבור של עירייה זו עם מחלף בר-אילן, לתקופת ניסיון של 3 שנים. נציגות הכפר תמכה בפירוק המועצה האזורית אפעל ובסיפוח היישוב לרמת גן, בתנאי שהיישוב ימשיך להתנהל כמושב עובדים.

כיום

כפר אז"ר הוא היישוב החקלאי היחידי בבקעת אונו, וכן המושב היחיד בישראל הכלול בשטחה של עירייה, שריד להתיישבות החקלאית הציונית ששגשגה באזור. כיום אופי המקום משתנה בהדרגה והוא הולך והופך לפרבר עירוני בעל נחלות גדולות במיוחד, בהשוואה לשכונות של בתים צמודי-קרקע בסביבה.
ביולי 2014 נפתח במקום בית קברות כדי לאפשר את קבורתו של החייל דניאל פומרנץ שנהרג בנגמ"ש בקרב שג'אעיה במבצע צוק איתן.
הח'ליפים לבית עבאס

הח'ליפים לבית עבאס היו הח'ליפים שזכו להכרת מרבית העולם האסלאמי בין מחצית המאה ה-8 וראשית המאה ה-16 לספירה. בין 750 ל-1258 שלטו הח'ליפים בעיקר מבגדאד, ולאחר החרבתה בידי המונגולים החל נצר אחר של המשפחה לכהן בקהיר; אך הייתה זו ח'ליפות סמלית בעיקרה, שהמשיכה עד לנפילת העיר בידי הע'תמאנים בשנת 1517. למן המאה ה-10 לספירה ניטלה סמכותה המעשית של הח'ליפות בידי טורקים, בויהים, סלג'וקים, מונגולים ולבסוף ממלוכים, עד לנטילתה מבית עבאס בידי סלים הראשון, מבית ע'תמאן.
אירית עירית

תקציר העלילה

אירית שור (אירית אלטר) נשואה לד"ר בני שור (חנן גולדבלט), כירורג בבית חולים ולהם שני ילדים: רוני (רוני פינקוביץ), תלמיד בבית ספר תיכון ודפנה (מיכל עובדיה). היא עקרת בית מסורה למשפחתה וחושדת כל הזמן בבעלה שבוגד בה.
מול דירתם גרה עירית כץ (ליאורה גרוסמן), עורכת דין רווקה ומשוחררת שמחליפה גברים לעיתים קרובות. בני ורוני נוהגים להציץ בחשאי למקלחת שלה בעת שהיא מתקלחת.
אירית מקנאה באורח החיים של עירית ומנסה ללמוד קצת ממנה, אך מגלה שאינה יכולה לשאת את המחשבה שתבגוד בבעלה. לאחר ששמשון (אריה צ'רנר), עבריין משוחרר, חודר לדירתה של עירית שייצגה אותו ומתוודה על אהבתו אליה, נקרא בני לעזור לה לסלק אותו. לאחר ששמשון מסתלק, נשאר בני בביתה אך אירית מפתיעה אותו ומונעת מהשניים להמשיך בבילוי במיטה.
אירית המתוסכלת מבקשת מעירית שתכיר לה גברים. לאחר ניסיון כושל מסדרת לה עירית פגישה עם עו"ד וינשטיין (יוסי וירז'נסקי) אך אירית טועה ונכנסת לרכב לא נכון בו נוהג אריק (דב גליקמן). היא אומרת לו שאינה זונה אלא רוצה לממש צורך לשכב עם גבר מחוץ לנישואים. אריק מסכים ושניהם נכנסים לחדר ומקיימים סקס נלהב.
אירית משתפת בחוויותיה את עירית וממשיכה להיפגש עם גברים תוך הסוואה שהיא בחוג ציור. עירית מתייאשת מהגברים הסובבים אותה ורוצה חיים יציבים.
כעבור מספר שנים מתחלפים התפקידים - עירית מתחתנת עם ד"ר שור ומטפלת במשפחתו ובצאצא המשותף שלהם ואירית עוברת לדירתה, חיה חיים חפשיים ומחליפה גברים מדי פעם.
כעת ד"ר שור נוהג להציץ לחדר המקלחת הסמוך אל אשתו לשעבר המתקלחת...
דייוויד מקולי

חייו

מקולי נולד בלנקשייר שבאנגליה, ובגיל 11 היגרה משפחתו לניו ג'רזי. הוא החל לצייר בגיל צעיר. בשנת 1964, לאחר שסיים תיכון, נרשם ללימודי ארכיטקטורה בבית הספר לעיצוב של רוד איילנד. את שנתו החמישית ללימודים עשה באיטליה. בשנת 1997 התאזרח בארצות הברית. על עבודתו קיבל מענק של עמיתי מקארתור.
ספרו הראשון, Cathedral, משנת 1973, היה תיאור מאויר של הקמת קתדרלה גותית.
ספרו המפורסם ביותר, The Way Things Work, משנת 1988, מתאר באיורים את מנגנוני הפעולה של רבות מהטכנולוגיות המוכרות לקורא מחיי היום יום.
קרל אוגוסט, נסיך ולדק ופירמונט

ביוגרפיה

קרל אוגוסט נולד ב-24 בספטמבר 1704 בהנאו לפרידריך אנטון אולריך, נסיך ולדק וללואיזה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד, בתם של כריסטיאן השני, רוזן פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד וקתרינה אגתה, רוזנת ראפולשטיין.
בשנת 1725 החל קרל אוגוסט בשירות צבאי, ולאחר תקופת שירות קצרה בצבא הצרפתי התגייס לצבא הפרוסי. בשנת 1728 פרש קרל אוגוסט מהצבא וטייל באיטליה, ובאותה שנה מת אביו פרידריך אנטון אולריך, נסיך ולדק ופירמונט, וקרל אוגוסט עלה לשלטון במקומו. במהלך מלחמת הירושה הפולנית שירת קרל אוגוסט כגנרלוואכטמייסטר בצבא האוסטרי, ולחם תחת פיקודו של אויגן, נסיך סבויה במערכה על הריין בשנת 1735. במהלך מלחמת הירושה האוסטרית פיקד קרל אוגוסט על הצבא ההולנדי, ואף הצטיין בכמה קרבות, אולם לבסוף הוחלף על ידי וילם הרביעי, נסיך אורנז'. בשנת 1746 הועלה קרל אוגוסט לדרגת גנרל-פלדמרשל בצבא האימפריה הרומית הקדושה.
קרל אוגוסט ניסה לכסות את הגרעונות הגדולים שהיו בנסיכות, אולם מאידך שיפץ והרחיב את טירת ארולזן. בנוסף התיר קרל אוגוסט כניסה של יהודים לנסיכות, ובלבד שיש להם סכום של 1,000 טאלר.
במהלך מלחמת שבע השנים הייתה הנסיכות תחת כיבוש צרפתי, וטירת ולדק אף נהרסה בהפגזות. ב-29 באוגוסט 1763 מת קרל אוגוסט, ובנו פרידריך קרל אוגוסט, נסיך ולדק ופירמונט עלה לשלטון במקומו.
כיכר החירות (ירוואן)

כיכר החירות (בארמנית: Ազատության հրապարակ, מבוטא כ: הזטוטיאן הרפראק), שהייתה ידועה גם בשם כיכר האופרה וכיכר התיאטרון (Թատերական հրապարակ) עד 1991, היא כיכר עירונית הממוקמת ברובע קנטרון (המרכז) של ירוואן, בירת ארמניה. הכיכר היא חלק מקומפלקס בנייני תיאטרון האופרה, והיא נמצאת דרומית לבית האופרה הראשי, בין פארק האופרה לאגם הברבורים. יחד עם כיכר הרפובליקה, כיכר החירות היא אחת משתי כיכרות העיר המרכזיים של ירוואן. היא גובלת בארבעה רחובות: רחוב טומניאן, רחוב טריאן, שדרת סאיאט נובה, ושדרת משטוץ. בכיכר עומדים פסלים של הסופר הובהאנס טומאניאן והמלחין אלכסנדר ספנדיאריאן.

בפוליטיקה

בשל מסורת של הפגנות בכיכר, היא מתוארת לעיתים כ"סמל של הדמוקרטיה" בארמניה.
הכיכר יכולה להחזיק בין 40,000-50,000 אנשים. 

1988: תנועת קרבאך 

הכיכר ידועה בשל תפקידה בולט בהיסטוריה המודרנית של ארמניה. מאז התעוררות תנועת קרבאך בפברואר 1988, והמחאות המאסיביות שנוהלו שם בסוגיית מלחמת נגורנו-קרבאך (בהובלתם ומעורבותם של דמויות מובילות מן מהתרבות והפוליטיקה, דוגמת מי שהיה לנשיאה הראשון של ארמניה, לבון דר-בדרוסיאן והמשוררת סילבה קפוטיקיאן), הפכה כיכר החירות למוקד של הפגנות. המשטר הסובייטי סגר את הכיכר לציבור מספר פעמים תוך שימוש בכוחות צבאיים וכוחות משטרה כדי לדכא את המחאות של 1988.

מחאות שלאחר הבחירות

אחרי שארמניה זכתה בעצמאותה בשנת 1991, הכיכר הייתה למוקד עצרות ומחאות אנטי-ממשלתיות, במיוחד בעקבות הבחירות לנשיאות בשנים 1996, 2003, 2008 ו-2013.
בעקבות הבחירות לנשיאות השנויות במחלוקת של שנת 2008, אלפי תומכי מנהיג האופוזיציה ונשיאה הראשון של ארמניה, לבון דר-בדרוסיאן, התאספו בכיכר ופתחו במחאת ישיבה. בשעות הבוקר המוקדמות של ה-1 במרץ 2008, המחאות השקטות הלה פוזרו באלימות קשה על ידי המשטרה, והכיכר נסגרה לציבור. במשך כ-20 ימים, הכיכר נותרה תחת שליטת המשטרה וכוחות צבאיים, שאכפו את מצב החירום שהוכרז. לאחר מכן, הכיכר הייתה סגורה למחאות במשך שלוש שנים, עד 17 במרץ 2011, כאשר מפלגת הקונגרס הארמני של דר-בדרוסיאן יזמה עצרת גדולה.

חניון תת-קרקעי

ב-28 באוגוסט 2008, הממשלה הארמנית החלטה להתחיל בנייה של חניון תת-קרקעי מתחת לכיכר, כדי להקל על התנועה ברחובות המקיפים את הכיכר, ובעיקר עומס המכוניות החונות שם. האופוזיציה טענה כי ההחלטה נועדה למנוע הפגנות במקום, והממשלה הכחיש את הטענה. הבנייה בוצעה, וחניון בן שלוש קומות המחזיק כ-500 מכוניות נפתח ב-24 במאי 2010 בנוכחות ראש העיר גאג'יק בגלאריאן והנשיא סרז' סרקזיאן. עלות הפרויקט הייתה כ-10.5 מיליון דולר.
יוסף מרדכי הלוי

ביוגרפיה

נולד בירושלים ב-29 ביוני 1878 (כ"ח בסיוון ה'תרל"ח) לאירמוזה ולרב אשר אברהם הלוי שהיה דיין ושד"ר של העדה הספרדית בעיר, בן למשפחת רבנים, שד"רים ועסקנים שמוצאה בספרד. בגיל 10 התייתם מהוריו, והרב יוסף רפאל עוזיאל גידלו כאפוטרופוס. בילדותו למד והתחנך בתלמוד תורה של העדה הספרדית בעיר, ובהמשך בישיבת תפארת ירושלים ובישיבתו הפרטית של הרב יעקב שאול אלישר. בחודש אוגוסט 1890 (אלול ה'תר"ן) נישא לאסתר בת הגביר יצחק רפאל יצחקי, והוסמך בתקופה זו לרבנות.
בשנת 1900 (ה'תר"ס) מונה על ידי הרב נסים אלישר לשמש כמורה לתלמוד בתלמוד תורה של עדת הספרדים בירושלים. לאחר כשנתיים מונה על ידי הרב יעקב שאול אלישר וחיים ולירו לחבר וסוכן הנהלת "קופת תמחוי לתמיכת אלמנות ויתומים". בתקופה זו מונה לשמש גם כסופר בבית הדין של הרב חיים נסים ברוך.
בגיל 25 לערך החל לפרסם שו"ת הלכתי בירחון התורני המאסף בעריכת הרב בן ציון אברהם קואינקה, שכלל גם השגות והערות על הספר "שדי חמד" של הרב חיים חזקיהו מדיני, ופולמוסים הלכתיים בעיקר מול הרב יצחק אשכנזי. כתיבתו ותשובותיו הצטיינו בבהירותן, והעידו על בקיאותו ותפיסתו הרחבה.
בשנת 1903 (ה'תרס"ג) נמנה עם מקימי בית היתומים הספרדי בירושלים לצד הרב חנניה גבריאל, ולקראת סוף שנת 1903 (ה'תרס"ד) מונה לשמש כמורה להלכה ותלמוד בישיבת "תפארת ירושלים". בהמשך שימש כמורה להלכה לאברכי בית היתומים הספרדי.
בחודש ינואר 1912 נבחר לשמש כחבר בוועד העדה הספרדית בירושלים לצד הרבנים אברהם ביג'אג'ו, דוד פאפו, חנניה גבריאל, רפאל שלמה לניאדו ויוסף שאול אלישר. באותה שנה מונה על ידי אפרים כהן-רייס לשמש כמורה לתלמוד והלכה בבית המדרש לרבנים של חברת עזרה, כמחליפו של הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל. בהמשך מונה לשמש כמנהל וכמורה הראשי של בית המדרש עד לשנת 1916 (ה'תרע"ו).
בשנת 1914 (ה'תרע"ד) יצא יחד עם הרב ישראל פורת בשליחות לממשלה המרכזית באיסטנבול שבטורקיה, כחבר מטעם וועד הרבנים לירושלים (שכלל את רבני עדת הספרדים והאשכנזים יחד), בבקשה לפטור את רבני העיר משירות צבאי, ולאשר את הישיבות כבעלות זכויות בעקבות פתיחת מלחמת העולם הראשונה. הודות לסיועו של הרב חיים נחום אפנדי, הוכתרה שליחותם בהצלחה.
בפעילותו הציבורית שימש כחבר "התאחדות הספרדים העולמית", נמנה עם מנהלי ועד העדה הספרדית בירושלים, ובשנת 1927 (ה'תרפ"ז) נבחר לשמש כנשיא הוועד עד לשנת 1928 (ה'תרפ"ח). במשך שנים רבות שימש כחבר בית הדין לעדת הספרדים, ובשנת 1933 (ה'תרצ"ג) מונה לשמש בו כאב בית הדין. בבית הדין כיהנו לצידו כדיינים במשך השנים הרבנים חנניה גבריאל, אברהם פילוסוף ויהודה הכהן שאקו.
נמנה עם מייסדי שכונת בית וגן בירושלים, וחבר וועד שכונת רחביה בעיר. בין היתר שימש כנשיא בית החולים משגב לדך, וחבר וועד בית התבשיל שייסד נתן שטראוס. כן שימש כציר אספת הנבחרים הראשונה, חבר הנהלת הוועד הלאומי, חבר מועצת הרבנות הראשית, חבר הסתדרות המורים העבריים, חבר המרכז הארצי של הסתדרות המזרחי בישראל וממנהיגיה בארץ.
מתוקף תפקידו כחבר נשיאות "האיחוד העולמי של הקהילות הספרדיות", יצא בשנת 1938 (ה'תרצ"ח) יחד עם יצחק רפאל מולכו כנציג ירושלים לוועידת האיחוד שהתקיימה באמסטרדם, ומשם נסעו גם לפריז ולונדון, שם פעלו למען היישוב היהודי בישראל.
הלך לעולמו בירושלים ב-31 באוגוסט 1947 (ט"ו באלול ה'תש"ז).
חתנו היה הרב אליהו פרדס, שנישא לבתו אירמוזה ובהמשך לבתו אלגרה. אחיו, הרב בנימין הלוי היה ראב"ד העדה הספרדית בירושלים, ממנהלי ומייסדי בית מושב הזקנים והזקנות הספרדי בעיר, מורה לתלמוד בבית חינוך עיוורים ובישיבת "תפארת ירושלים" וישיבת פורת יוסף, יושב ראש וועד שכונת אהל משה וחבר הוועד הלאומי.
היו לילות

הָיוּ לֵילוֹת הוא שיר עלילה וזיכרון של המשורר יעקב אורלנד. חובר כנראה בשנות השלושים (עד שנת 1938). הולחן על ידי מרדכי זעירא.
האני השרה, מתארת את סיפור המפגש והחיים המשותפים עם אהובה; המפגש והחיים המשותפים נערכים במקום המתואר כמצוי „בַּמִּשְׁעוֹלִים בֵּין דְּגַנְיָה לְכִנֶּרֶת”  - ביטוי מטאפורי של זירה מייצגת בחלוציות העברית בשנות העלייה השנייה: היישובים קבוצת דגניה א המושבה כנרת, קבוצת כנרת וחוות העלמות בכנרת, בסביבות דרום הכנרת ואזור שפך הירדן. ועל הפסקתם לפתע, ואת געגועיה אל האהוב. בעלילה משולבים תיאורים של החיים החלוציים, במינוחם האפייני, בארץ ישראל בתקופת העלייה השנייה והשלישית, ובהם נשזר מנעד הרעיונות הציוני החלוצי וערכי תנועת העבודה הארצישראלית.
"היו לילות" נעשה אהוד מאוד ביישוב ובחברה הישראלית שלאחר הקמת המדינה. הוא זכה לביצועים רבים, הידועים שבהם של שושנה דמארי ואסתר עופרים. הוא בוצע גם על ידי לאה דגנית, להקת כוורת, אחינועם ניני, יהורם גאון ורוחמה רז. רישומי אקו"ם מונים מעל ל־130 גרסאות שונות של השיר. מקובל לנגן אותו בטקסים חגיגיים ובאמצעי התקשורת בימי זיכרון ומועדים. 
השיר מושמע גם בסרט היו לילות של רוני ניניו.

פרקי השיר ותכניו

השיר המחורז כולל שבעה בתים.
הבית הראשון פותח בהודעה על יצירת זיכרון, במילים: „הָיוּ לֵילוֹת, אֲנִי אוֹתָם זוֹכֶרֶת, אֲנִי אוֹתָם עַד סוֹף יָמַי אֶשָּׂא”. המשורר חוזר בו על מרכיב הנשיאה, או הסבל של הכלת הזיכרון על האהובים שאבדו, כגון בשירו אני נושא עמי.
הבית השני הפותח במילים: „וְהוּא נִגַּשׁ: שִׁמְעִי אֵלַי, קְטַנְטֹנֶת, / אֲנִי בָּנִיתִי בַּיִת לְשִׁבְתֵּךְ, ...”, מתאר את ההתחברות בין בני הזוג ואת הסדרת היחסים ביניהם, המיוצגת בשמות העצמים המטאפורים: "בית", "עגלה" ו"כותנת" - שצבעיה מפורטים הבא: „כֻּתֹּנֶת שֶׁל תְּכֵלֶת עִם פֶּרַח זָהָב”.
הבית השלישי מתאר את העלם: „בָּהִיר וְגָבוֹהַּ כְּזֶמֶר”. ביטוי נדיר זה ששורשו בספרות הפיוט הארצישראלית בימי הביניים, נחקר על ידי חוקר השירה העברית אבשלום קור.
הבית הרביעי מתאר את מהות הקשר שנוצר בין האני השרה לבין אהובהּ, ובכללו נאמנות ובלעדיות, המובעות בהכרזתו של העלם: „וְהוּא אֶת הָעֵצִים בַּגַּן הֵעִיד, ... כִּי רַק אוֹתִי יִשְׁמֹר לוֹ לְתָמִיד.”; ומחשבה מתמדת על מושא האהבה, במילים בבית הבא: „הָיָה נוֹשֵׂא דְּמוּתִי מִמּוּל פָּנָיו”.
הבית החמישי פותח במחלתו של העלם, הקדחת, אשר הפילה חללים רבים בקרב חלוצים וחלוצות אנשים העליות הראשונות, ומספר על העלמותו הפתאומית: "הָיָה הוֹלֵךְ וְשָׁב אֵלַי קוֹדֵחַ, /  ... /  הַגִּידוּ נָא, הֲיֵשׁ בָּכֶם יוֹדֵעַ / אֵי אָנָּה זֶה הָלַךְ לוֹ וְלֹא שָׁב?". ההעלמות המסופרת בלשון פואטית גבוהה ותוך כדי שאלה המופנית אל שומעיה של האני השרה, מוסרת כלליות של תפיסת המוות והאובדן של האהוב, באשר הם.
הבית השישי והבית השביעי מתארים את רגשותיה של האני השרה בעקבות אובדן בן הזוג האהוב. בזמן הקצר היא מתארת בכי ותדהמה כחלק מאבלות עמוקה. בזמן הארוך היא מתארת אי השלמה עם האבדן והחיפוש של האהוב במרחב הקיום הממשי והדמיוני: „בְּשָׂדוֹת רְחוֹקִים עוֹד הָלַכְתִּי אֵלָיו”; שמירה על הערכים והמסגרות המשותפות הממשיות שהוקמו עם בן הזוג, המובעת במטאפורת הכותנת במילים: „אָנֹכִי עוֹד נוֹשֵׂאת כֻּתָּנְתּוֹ הַמְּרֻקֶּמֶת”; ואת משא הזיכרון המתמיד, המכאיב והיקר, של האהבה הזוגית, המובע במילים: „אֲנִי אוֹתָם זוֹכֶרֶת, אֲנִי אוֹתָם עַד סוֹף יָמַי אֶשָּׂא”.
כריסטופר בנג'מין

ביוגרפיה

כריסטופר בנג'מין נולד בטרוברידג' במחוז וילטשייר.
בנג'מין מוכר בזכות הופעותיו בסדרות קאלט בטלוויזיה הבריטית, בהן בדמות פוטר בשתי סדרות דרמה בכיכובו של פטריק מקגוהן, ב-"Danger Man" ובסדרה "האסיר", שגרמו לספקולציות שיש קשר ביניהן. הוא שיחק בתפקיד איש זקן בקומדיה "It Takes a Worried Man" מאת פיטר טילברי משנת 1981. הוא שיחק בתפקיד אורח בסדרה "הגומלים" ובסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו", בה הופיע בשלושה פרקים שונים. בנג'מין שיחק בדרמות תקופתיות אחדות בהן סדרת ההרפתקאות "דיק טרפין", בדמות צ'אנינג בפרקים בסדרה "When The Boat Comes In", ובדמות פרוספר פרופונד בעיבוד זוכה השבחים משנת 1967 "ההגדה לבית פורסייט". את הדמות של הנרי גורדון ג'אגו מסדרה "דוקטור הו" חזר וגילם גם בסדרת תסכיתי אודיו בשם "Jago and Litefoot". הוא שיחק לצדו של טרוור בקסטר שגילם את פרופ' ג'ורג' לייטפוט.
בקולנוע הופיע בנג'מין בסרטים "Ring of Bright Water" משנת 1969, "הכרות חטופה" מ-1974, "Hawk the Slayer" מ-1980, "The Tichborne Claimant" מ-1980. הוא דיבב את הדמות רוף בסרט האנימציה "מנוסת הכלבים" ב-1982.
בהיותו בעיקר שחקן תיאטרון הרבה בנג'מין להופיע עם הלהקה השייקספירית המלכותית. בין 17 ביוני ל-5 באוקטובר 2005 שיחק בדמות פלסטאף במחזה "נשות וינדזור העליזות" בתיאטרון שייקספיר גלוב.

חיים אישיים

כריסטופר יצא לגמלאות ומתגורר בברנסטייפל שבצפון דבון.
ריעותא

בהלכות חזקה, רֵיעוּתָא (בעברית: רעיעות, חולשה) היא עובדה מסוימת, המחלישה את כוחה של החזקה ההלכתית, וקובעת כי ההנחה הראשונית אינה יותר זו המוחזקת, מכיוון שישנה סיבה להניח אחרת, סיבה הסותרת את החזקה.

תרתי לריעותא

הכלל הוא, שחזקה תקפה גם אם יש כנגדה ריעותא. דין זה נלמד ממקור החזקה עצמה: מקור דין החזקה הוא בכהן הבא לבדוק בית האם הנגעים שנראו בו מטמאים את הבית ודינו לשבירה או שמא מדובר במראה טהור. לפעמים הנגע במצב הטוען "הסגר" - הכוהן מצווה להסגיר את הבית שבעה ימים, ולאחר שבעה ימים אם הנגע התרחב סימן הוא כי מדובר בנגע טהור.
השאלה היא, כיצד ניתן לדעת כי היה תוקף הלכתי להסגר, שמא ברגע לפני ההסגר, השתנה מראה הנגע במצב שאינו טוען הסגר, ואם כן אין להסגר שום תוקף הלכתי שיכול לקבוע את דינו של הנגע כעבור שבוע מההסגר. ומכאן לומדים חז"ל שניתן להעמיד דבר על חזקתו. חכמי התוספות מסבירים כי מכאן ניתן להניח שגם כאשר ישנה "ריעותא" החזקה קיימת, שהרי ייתכן שכעבור שבוע מה"הסגר", ימצא הכהן את הנגע במצב שונה, ואם כן מצב זה גורם "ריעותא" ועלינו לחשוב שמא מצב זה היה קיים כבר לפני ההסגר, ומכיוון שההלכה אינה מתייחסת לחשש זה אלא קובעת שיש להתייחס לנגע כאילו ההסגר מועיל בוודאות גמורה, הרי שחזקה תקיפה גם כאשר ישנה "ריעותא".
לעומת זאת, בתלמוד מובא כי שונה דינו של "תרתי לריעותא". כאשר קיימות שתי סיבות האומרות כי החזקה השתנתה. כך למשל, כאשר מדדו מקווה טהרה ונמצא שהוא כשר ויש בו שיעור מים בשיעור הראוי (ארבעים סאה), והלך אדם וטבל בו ושוב נמצא שהוא חסר מהשיעור המינימלי, במצב כזה נשאר הטמא בטומאתו מספק. ההסבר הוא כי במצב כזה יש "תרתי לריעותא" - שני "ריעותא", האחת היא המציאות שהמקוה התגלה כחסר, דבר האומר לנו שיש להניח שגם לפני כן הוא היה חסר (חזקה דהשתא), וכן חזקת הדין של הטובל, שהיה טמא ועלינו להניח שהוא טמא כל עוד לא התברר אחרת.