google/wiki40b huggingface dataset:
מצעד האלבומים הבריטי

מצעד האלבומים הבריטי (באנגלית: UK Albums Chart) הוא מצעד אלבומים אשר מופעל על ידי חברת המצעדים הרשמית.
המצעד המלא מכיל את 100 האלבומים הגדולים בממלכה המאוחדת, אשר מבוססים על הורדות דיגיטליות הזרמות מדיה ומכירות נקיות. מצעד זה קיים כבר מיולי 1956, ומתעדכן בימי שישי בכל שבוע.

רקע ושידור

המצעד בדומה למצעד הסינגלים הבריטי, מתעדכן בימי שישי, ומכיל בתוכו את 100 האלבומים הגדולים ביותר בבריטניה. חלק מן האלבומים אשר נמצאים במצעד הם אלבומי רמיקס, אלבומי אולפן, מיני-אלבומים, אלבומי להיטים, וכולי. בשונה מהבילבורד 200, אשר מכיל בתוכו גם אלבומי די וי די, במצעד האלבומים הבריטי ישנו מצעד משני שנועד עבור אלבומי די וי די בלבד.
בשנות ה-2000, פרסמו המצעד טבלה המכילה בתוכה "זמרים של להיט אחד", שנכללים בה בשל הוצאת אלבום מצליח אחד בלבד. האמן הראשון אשר נכלל ברשימה היה פרדי קנון עם אלבומו "The Explosive Freddy Cannon". ב-8 בספטמבר 2012, הזמרת הבריטית ריטה אורה, נכנסה לרשימה גם כן עם אלבומה היחידי, Ora.
על פי מצעד האלבומים הבריטי, חמשת האלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים בבריטניה הם, Greatest Hits של קווין, Gold: Greatest Hits של אבבא, Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band של הביטלס, 21 של אדל, ו-What's The Story?) Morning Glory), של אואזיס.

סטטיסטיקות ושיאים

להלן רשימת שיאים נבחרים מתוך מצעד האלבומים הבריטים:
היינריך שיידמן

חייו

שיידמן נולד בווהרדן שבהולשטיין. אביו היה נגן עוגב הן בווהרדן והן בהמבורג וסביר להניח, שהיה מורו הראשון של היינריך. שיידמן למד אצל סוולינק באמסטרדם בשנים 1611 עד 1614, ונראה שהיה בין התלמידים שזכו להערכתו המיוחדת, כפי שאפשר להסיק מן הקאנון שסוולינק הקדיש לו לפני שובו לגרמניה. בשנת 1629, ואולי קודם לכן, עבד שיידמן בהמבורג כנגן עוגב בכנסיית קתרינה (קתריננקירשה), משרה שבה התמיד למשך יותר משלושים שנים, עד מותו בהמבורג בראשית 1663, במגפת הדבר שפרצה בעיר.

מוזיקה והשפעה

שיידמן עשה לו שם כנגן עוגב ומלחין, כפי שמלמדת התפוצה הנרחבת של יצירותיו; כמות המוזיקה לעוגב ששרדה מיצירותיו של שיידמן עולה על זו של כל מלחין אחר בן זמנו. שלא כמלחינים גרמנים אחרים בראשית הבארוק, כמו פרטוריוס, שיץ, שיידט ושיין, שכולם כתבו ברוב הסוגות והסגנונות שרווחו אותם ימים, שיידמן כתב כמעט אך ורק מוזיקה לעוגב. שירים בודדים שרדו, כמו גם כמה יצירות לצ'מבלו, אבל אלה מגומדים לנוכח עשרות היצירות לעוגב, רבות מהן מרובות פרקים.
תרומתו הקיימת ועומדת של שיידמן לספרות העוגב, ולמוזיקת הבארוק בכלל, היא המוזיקה שכתב לכוראלים לותרניים, בשלושה סוגים כלליים: כתיבה כוראלית לקנטוס פירמוס, סוג מוקדם של כוראל פרלוד; כוראלים "מונודיים", חיקוי לסגנון המונודיה של אותם ימים - סולו ווקאלי מעל בסו קונטינואו - אבל לעוגב סולו; ופנטסיות כוראליות משוכללות, המצאה חדשה, מבוססת על סגנון המקלדת של סוולינק אבל עושה שימוש במלוא המשאבים של פיתוחי עוגב הבארוק הגרמני. נוסף לעיבודי הכוראלים שלו, כתב גם מגניפיקטים, הכתובים לא רק בחלקים אחדים אלא גם בצורה מחזורית, המייעדת אותם לשימוש ליטורגי לסירוגין עם המקהלה בתפילות הערבית, טכניקה של מבנה מוזיקלי רב-פרקים, שתחזור ותופיע שוב במלוא עוצמתה רק במאה ה-19. בין תלמידיו היו יוהאן אדם ריינקן, ממשיכו בכנסיית סנטה קתרינה בהמבורג ודיטריך בוקסטהודה.
אירית אורבוך

אירית אורבוך (נולדה ב-1952) היא מרצה בכירה ללימודי יפן בחוג ללימודי מזרח אסיה שבאוניברסיטת תל אביב.

ביוגרפיה

נולדה וגדלה בתל אביב, למדה באוניברסיטה העברית לימודי יפן ואשורולוגיה לתואר הראשון אותו קיבלה ב-1976, והמשיכה לתואר שני במדע הדתות. מ-1978 למדה לתואר שני בדת השוואתית בהרווארד דיויניטי סקול, אותו סיימה ב-1980.
את הדוקטורט עשתה באוניברסיטת הרווארד בתוכנית למדעי הדתות. הדוקטורט שלה עסק בקגורה שהוא ריקוד ריטואלי דתי יפני עתיק. לצורך הדוקטורט שהתה במשך שלוש וחצי שנים ביפן מ-1983 עד 1987, והשתתפה בריקודים, דבר שהוא נדיר, שכן אין נוהגים ללמד את הריקוד לזרים ובמיוחד לא לנשים. במחקר הדוקטורט עסקה באסכולה מסוימת של הקגורה מצפון יפן (אסכולת טאקה של הייצ'ינה קגורה) Hayachine Kagura, Take School. במסגרת המחקר גם השתתפה בהתבודדות סגפנית של היאמאבושי (yamabushi) בהר הגורו, בצפון יפן. 
אורבוך קיבלה ב-1990 את הדוקטורט שלה. החל מ-1990 משמשת כמרצה באוניברסיטת תל אביב (משנת 2000 כמרצה בכירה), ובמשך מספר שנים גם לימדה באוניברסיטה העברית.
ספרה "The Gods Come Dancing" יצא ב-1995. בספר מסתמכת אורבוך בין היתר גם על המחקר המעשי שלה. היא מנתחת בספר חלק מהריקודים כטקסט דתי המגלם את השפעת תורת השוגנדו Shugendo. הריקודים מגלמים תורה, מלמדים את המיתוסים, הפילוסופיה וראיית העולם של השוגנדו (תנועת סגפני ההרים היפנים -הימבושי) המבוססת על הבודהיזם האזוטרי, פועלים כריטואל מאגי להגנה ממחלות ואסונות ולברכות פריון ושגשוג, ומשמרים את המקור השמאני של הקגורה.
אורבוך חוקרת כיום את הקגורה בכל יפן. היא אחת החוקרים הבודדים העוסקים בתחום זה מחוץ ליפן.
קארדו

קארדו (לטינית: Cardo) הוא כינויו של הציר הראשי שחצה ערים ומחנות צבא ברחבי האימפריה הרומית מצפון לדרום.
הקארדו שימש בדרך כלל כמרכזה המסחרי הראשי של העיר, והיו בו חנויות רבות; הוא נקרא גם "קארדו מקסימוס" - הקארדו הגדול. הרחוב המשני, הניצב לקארדו, נקרא דקומנוס. שני רחובות אלה חילקו כל עיר (או מחנה צבאי) לארבעה רבעים, לכן עד היום, בשפות רבות, סקטור בעיר נקרא "רובע" מלשון "רבע" (לדוגמה, Quarter באנגלית ו-Quartier בצרפתית). בצומת הדרכים בין הקארדו והדקומנוס השתרעה כיכר גדולה - הקרדינה, שבה היה הפורום הרומי.
פירוש המונח "קארדו" בלטינית הוא "ציר מרכזי", מכאן כינויו של הרחוב הראשי בעיר הרומית. למרות הדמיון בשם, אין קשר בין ה"קארדו" הלטיני לבין ה"קרדיה" היוונית, שמשמעותה "לב".
בקעות

היסטוריה

היישוב בקעות, עלה ביום ט"ז תמוז תשל"ב, 28 ביוני 1972 כישוב אזרחי המשתייך לתנועת האיחוד החקלאי. הקרקע ליישוב הופקעה מפלסטינים תושבי טובאס ומשרד השיכון הקים ישירות בתי קבע. טקס העלייה על הקרקע התקיים בתחילת יולי 1972. כבר ביולי 1972 אויישו כל מבני הקבע ביישוב ומשרד השיכון החל בבניית שלב נוסף.
בתחילת דרכו נקרא בשם בוקע. שם זה מציין את המבנה הטופוגרפי של האזור - הבוקיעה הצפוני, היא הבקעה המשתרעת בין הר טמון מדרום-מערב והר אדיר מצפון-מזרח ומכיוון שהשטח בבקעה התחתונה מארגמן וצפונה, הוא סלעי ואינו מתאים להתיישבות חקלאית, הוחלט על הקמת היישוב באזור הבוקיעה, כדי להמשיך ולקיים את הרצף התיישבותי שיחצוץ בין היישוב הערבי שממערב ובין קו המים ונהר הירדן.
לאחר כשנה הצטרפו למושב שבע משפחות נוספות, ובעקבות זאת עזבו חלק מהתושבים המקוריים. 
תחילה התנהל כמושב שיתופי ורק בתחילת 1975, שונתה צורת ההתנהלות והישוב היה למושב עובדים. משנת 1990, שונתה דרך התנהלות המושב. תרמה לכך, ההחלטה על נתינת עצמאות כלכלית לחברים וניהול משקים באופן עצמאי.
ב-2014 מתגוררות ביישוב 78 משפחות, רובם חברי האגודה החקלאית וחלקם תושבים המתגוררים במקום, בהם גם בנים שניים למשפחות היישוב שהחליטו להקים את ביתם בבקעות.

תעסוקה

כמחצית מתושבי בקעות עוסקים בחקלאות, בעיקר גידול ענבי מאכל בשטחים פתוחים ובחיפוי. יתר התושבים עובדים כעצמאים או כשכירים במועצה האזורית ובבתי הספר האזורים והן מחוץ לבקעה, בהייטק ובמשרות שונות.
האגודה לקחה על עצמה את ניהול שטחי הגידול המשותפים ובהם: שלוש מאות דונם כרם; שמונה מאות דונם תמרים; וכן שותפות עם מושב ארגמן של 300 דונם כרמים ו כ- 500 דונם תמרים באזור ביצת ארגמן; כמו כן שותפות של 160 דונם פלפל עם מושב רועי; התרחבות זו חייבה את המושב להקים בית אריזה גדול ומהמתקדמים באזור, הממיין ליישוב את כל התוצרת החקלאית וכן מעניק שירותי מיון ואריזה לחקלאים ולישובים נוספים.

תרבות וקהילה

ביישוב פועלים מעון יום, פעלטון, מועדון חברים בו מציינים את חגי ישראל, מועדון נוער, בריכת שחיה, צרכניה, בית כנסת, מרפאה אזורית וכן מוסך פרטי.
נטשה מיצ'יץ'

נטשה מיצ'יץ' (נולדה ב-2 בנובמבר 1965 באוז'יצה), נשיאת האספה הלאומית של סרביה (יו"ר הפרלמנט) בשנים 2001 עד 2004, והנשיאה-בפועל של סרביה מ-2002 עד 2004, כשהמדינה הייתה חלק מהרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה ואחר-כך האיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו.

כניסתה לפוליטיקה

מיצ'יץ', עורכת דין במקצועה, הפכה לחברת מפלגת "הברית האזרחית של סרביה" (מפלגה סוציאליסטית-ליברלית) בשנת 1996. מפלגתה זו הייתה חלק מ"האופוזיציה הדמוקרטית של סרביה" - ברית נרחבת של מפלגות שהוקמה נגד המפלגה הסוציאליסטית הסרבית ומנהיגהּ סלובודן מילושביץ'.

נשיאת האספה הלאומית של סרביה

ניצחון "האופוזיציה הדמוקרטית של סרביה" בבחירות בסוף שנת 2000 הפך את מיצ'יץ' לחברת האספה הלאומית של סרביה, ובינואר 2001 הייתה לסגנית נשיא האספה. עם פרישת נשיא האספה ב-6 בדצמבר באותה שנה, הפכה מיצ'יץ' לנשיאת האספה (כלומר יו"ר הפרלמנט).

נשיאה-בפועל של סרביה

כהונתו של מילאן מילוטינוביץ', נשיא סרביה מאז שנת 1997, עתידה הייתה להסתיים ב-29 בדצמבר 2002, ולפיכך נערכו בסוף 2002 בחירות לנשיאות סרביה. עקב השתתפות מועטה של האזרחים - פחות מ-50% מבעלי זכות הבחירה שנדרשו על פי חוק - נפסלו הן הבחירות בספטמבר-אוקטובר (45.5% בסיבוב השני) והן הבחירות בדצמבר (45.1% בסיבוב הראשון), וכתוצאה מכך הפכה מיצ'יץ' לנשיאה-בפועל של סרביה נוסף על תפקידה כנשיאת האספה הלאומית.
מיצ'יץ' הייתה מחויבת על-פי החוקה לקבוע בחירות חדשות לנשיאוּת תוך 60 יום, אך לא עשתה כן. על כך ספגה ביקורת רבה.
בעקבות ההתנקשות בראש ממשלת סרביה זוראן ג'ינג'יץ' ב-12 במרץ 2003, הכריזה מיצ'יץ' על מצב חירום, אותו הסירה במאי באותה השנה.
ב-17 בספטמבר 2003, יותר מחצי שנה לאחר תום התקופה בה הייתה מיצ'יץ' מחויבת לקבוע בחירות חדשות לנשיאות סרביה, הכריזה כי אלה יתקיימו ב-16 בנובמבר באותה שנה.
ב-16 באוקטובר 2003 איבדה הקואליציה את הרוב שלה באספה הלאומית, לראשונה מזה שלוש שנים, והועלתה הצעת אי אמון במיצ'יץ' כנשיאת האספה. הדיון בהצעה זו הסתיים ב-29 באוקטובר, אך ההצבעה עליה נדחתה בשבועיים, ועוד קודם לכן, ב-13 בנובמבר, 3 ימים לפני הבחירות לנשיאות סרביה, פיזרה מיצ'יץ' את האספה הלאומית וקבעה כי הבחירות לאספה יתקיימו ב-28 בדצמבר 2003.

באופוזיציה

תוצאות הבחירות הפכו את מיצ'יץ' לחברת האופוזיציה. היא הייתה אחת משני חברי "הברית האזרחית של סרביה" שהצליחו להיכנס לאספה הלאומית, לאחר שזו חברה למפלגה הדמוקרטית הסרבית אשר זכתה ב-31 מקומות.
ב-4 בפברואר 2004, עם ניצחונו של בוריס טאדיץ' בבחירות לנשיאות סרביה, סיימה מיצ'יץ' את תפקידה כנשיאה-בפועל של סרביה.
בדצמבר 2004 נבחרה לנשיאת מפלגתה, "הברית האזרחית של סרביה", ובשנת 2007, לאחר שמפלגתה התמזגה עם "המפלגה הליברל-דמוקרטית", הפכה לסגנית הנשיא של מפלגה זו.

חיים אישיים

מיצ'יץ' נשואה ואם לילד אחד.
רוחות הרפאים של רואנוק

עלילה

עלילת הסרט מלווה את סיפורם של המתיישבים הבריטיים בעולם החדש בסוף המאה ה-16. 117 המתיישבים מגיעים ב-1587 לאחר מסע ארוך מאנגליה לאי רואנוק הסמוך לחופה של וירג'יניה ומוצאים שם את המוצב שהוקם בניסיון ההתיישבות הקודם ללא זכר לקבוצת החיילים הקטנה שנשארה לשמור עליו, מלבד שלד של חייל שתלה את עצמו והשאיר ליד גופתו אזהרה מפני הסכנות שבאי.
סמוך לבואם נאלץ ג'ון וייט מנהיג המתיישבים לחזור לאנגליה על מנת להביא אספקה וכממלא מקומו כמושל המושבה מתמנה חתנו, אננאיס דייר. לצד קשיי התאקלמות הכוללים עימותים עם השבט האינדיאני הסמוך, רעב ומחלות נתקלים אנשי המושבה בתופעות לא טבעיות, בחזיונות מוזרים ובמיתות משונות הנגרמות על ידי רוחות הרפאים המצויות ביער הסמוך.
אנשי המושבה בהנהגת אננאיס דייר וג'ורג' האו יוצאים למאבק ברוחות הרפאים. הם מגלים כי רוחות הרפאים רגישות למים ולכן הן כלואות באי. אלינור דייר מספרת לבעלה כי על פי החזיונות שראתה בזמן הריונה הרוחות מעוניינות בבתם התינוקת וירג'יניה דייר. הרוחות מצליחות להרוג רבים מגברי המושבה והנותרים יחד עם הנשים והילדים מתבצרים מאחורי תעלות מים.
אננאיס דייר יוצא להזעיק עזרה אצל ידידו ראש השבט האינדיאני מאנטיאו שמסרב תחילה להושיט עזרה בשל התקפה שביצעו כמה מאנשי המושבה על אנשי השבט, אולם לבסוף הוא מגלה לאננאיס על מערה בתוך היער ושניהם יוצאים אליה. במערה מגלה אננאיס כתובת המסבירה את הדרך כיצד להעלים את רוחות הרפאים. 
שרידי המתיישבים בונים רפסודה כדי ללכוד את רוחות הרפאים ומשתמשים בוירג'ניה כפתיון. הפעולה מצליחה והרוחות נעלמות אך גם המתיישבים נהרגים מלבד וירג'ניה. למחרת באים מאנטיאו ואנשיו ושורפים את המוצב. הם מגלים את התינוקת ולוקחים אותה לכפרם.
סמיון בוגדנוב

קריירה צבאית

בוגדנוב נולד ב-29 באוגוסט (17 באוגוסט לפי הלוח היוליאני) 1894 בסנט פטרסבורג, שהשתייכה לאימפריה הרוסית. בשנת 1915 התגייס בוגדנוב לצבא האימפריה הרוסית, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. לאחר מהפכת אוקטובר הצטרף לצבא האדום, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת האזרחים הרוסית ובמהלך המלחמה הפולנית-סובייטית. במאי 1932 מונה בוגדנוב למפקד החטיבה הממוכנת ה-134, שהשתייכה לקורפוס הממוכן ה-45, ופיקד עליה עד עד אוקטובר 1935. בשנת 1938 נעצר בוגדנוב ונידון לשנתיים מאסר, אך עד מהרה קיבל חנינה.

מלחמת העולם השנייה

ב-22 ביוני 1941 היה בוגדנוב מפקד חטיבת הטנקים ה-30, שהשתייכה לקורפוס הממוכן ה-14 במסגרת הארמייה הרביעית, ולחם עמה במהלך קרב ביאליסטוק-מינסק. לאחר מכן מונה לסגן מפקד הארמייה החמישית, ולחם עמה במהלך הקרב על מוסקבה. בשנת 1942 מונה בוגדנוב למפקד הקורפוס הממוכן ה-6, ובשנת 1943 מונה למפקד ארמיית הטנקים השנייה, שהפכה בהמשך לארמיית המשמר המשוריינת השנייה. בוגדנוב לחם עם הארמייה שבפיקודו במהלך מבצע קוטוזוב, ולאחר מכן בקרבות באוקראינה, ובכלל זה קרב קורסון-צ'רקאסי. לאחר מכן לחם עמה במבצע לובלין-ברסט, מבצע ויסלה-אודר, ולבסוף לחם עמה בקרב על ברלין.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה מילא בוגדנוב תפקידים בכירים בצבא האדום. בשנת 1948 מונה למפקד כוחות השריון של הצבא האדום, ובשנת 1953 מונה למפקד ארמיית הטנקים השביעית. בשנת 1954 מונה למפקד האקדמיה הצבאית על שם סטלין, ובשנת 1956 פרש מהצבא מטעמי בריאות.
ב-12 במרץ 1960 מת בוגדנוב בביתו שבמוסקבה, ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.
נוריאל רוביני

נוריאל רוביני (באנגלית: Nouriel Roubini; נולד ב-29 במרץ 1959) הוא כלכלן יהודי-אמריקאי, פרופסור לכלכלה בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת ניו יורק ויושב ראש מועצת המנהלים של חברת הייעוץ "RGE מוניטור" (רוביני גלובל אקונומיקס).
רוביני נחשב לאחד מהכלכלנים הבודדים שחזו את משבר האשראי העולמי כבר ב-2004, ולנביא זעם לגבי הכלכלה העולמית.

ביוגרפיה

רוביני נולד באיסטנבול למשפחה יהודית ממוצא איראני. בהיותו בן שנתיים עברה משפחתו לטהרן ושנה אחר כך עלתה לישראל. כשהיה בן חמש עזבה משפחתו לאיטליה. הוא למד לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת בוקוני במילאנו. וקיבל תואר דוקטור לכלכלה בינלאומית באוניברסיטת הרווארד ב-1988.
בשנות ה-90 שילב רוביני הוראה באוניברסיטת ייל ובאוניברסיטת ניו יורק עם מחקר אקדמי ובמקביל עבד בקרן המטבע הבינלאומית, הבנק הפדרלי, הבנק העולמי ובנק ישראל.
ברוב שנים אלו עסק בחקר משברים בכלכלות השווקים המתעוררים בארצות מזרח אסיה ובדרום אמריקה. 
ב-1998 החל לעבוד עם ממשלו של ביל קלינטון. תחילה ככלכלן בכיר במועצת היועצים הכלכליים לנשיא ארצות הברית ובהמשך כיועץ בכיר לטימותי גייטנר שהיה אז תת-שר לעניינים בינלאומיים במחלקת האוצר של ארצות הברית. ב-2001 שב לעבוד במסגרת קרן המטבע הבינלאומית כחוקר אורח והתמקד במשבר החריף שעברה כלכלת ארגנטינה. בעקבות ניסיונו זה כתב, יחד עם עמיתו בראד סטצר, את הספר Bailouts or Bail-ins? העוסק בחילוץ כלכלות ממשבר. ב-2004 פתח את חברת הייעוץ הכלכלי RGE Monitor.

חיזוי משבר האשראי העולמי

נסיונו של רוביני בעבודה עם כלכלות כושלות באסיה ומרכז אמריקה סייע לו בחיזוי המשבר, וכדבריו: "חקרתי שווקים מתעוררים במשך 20 שנה וראיתי בארצות הברית את אותם סימני משבר שראיתי בהם. סימנים שאמרו שאנו נמצאים בבועת אשראי גדולה".
רוביני בדק מדינות כמו מקסיקו, תאילנד, וקוריאה הדרומית, והגיע למסקנה כי המשותף לכולן הוא ההתבססות על גרעון גדול במאזן התשלומים ומימונו באמצעות הלוואות במטבע חוץ, וכן רגולציה רופפת על המערכת הבנקאית. מאוחר יותר הגיע למסקנה כי ארצות הברית, עם גרעון במאזן התשלומים של קרוב ל-800 מיליארד דולר, היא הבאה בתור. 
על רקע זה אופיין רוביני בגישה פסימית לכלכלת העולם ולשוקי ההון הבינלאומיים כבר מספר שנים לפני פרוץ המשבר. בפברואר 2007 התעמת עם יעקב פרנקל, סגן יו"ר חברת הביטוח AIG ונגיד בנק ישראל לשעבר, באומרו כי הכלכלה העולמית עומדת לפני נחיתה קשה. 
פרוץ משבר הסאבפריים באמצע 2007 והתאמתות תחזיותיו הקנו לרוביני מעמד-על בקרב החזאים הכלכליים. יוחסו לו אימרות כמו "זאת עלולה להיות תחילת הסוף של האימפריה האמריקאית". (אוגוסט 2008)
הוא המשיך לדבוק בעמדותיו האפוקליפטיות גם לאחר החרפת המשבר בספטמבר 2008, והחזיק בהן עד אמצע 2009. במרץ 2009 התבטא כי העליות בשוקי ההון העולמיים אינן אלא "ראלי של שוק דובי"
אפי שריר

אפרים "אפי" שריר (נולד ב-21 בדצמבר 1951) הוא צלם ישראלי. כצלם עיתונות צילם אירועים היסטוריים רבים. אחת מתמונותיו המפורסמות היא תמונת עמיר פרץ צופה דרך משקפת סגורה.
במהלך השנים תבע שריר מספר פעמים גופי תקשורת על שלא העניקו לו קרדיט בהביאם את תמונת פרץ שצילם. במהלך השנים הרוויח בבתי המשפט מעל 26,600 שקל מתביעות אלו. אתר "וואלה!" פיצה את שריר בשנת 2014; מפלגת מרצ, שעשתה בתמונה שימוש בקמפיין בחירות, פיצתה את הצלם (בשנת 2015); בשנת 2016 פיצתה אורית גלילי צוקר את שריר בשל תמונה שפרסמה בבלוג שלה; ובמרץ 2017 החליט השופט אליקים רובינשטיין שיש להעניק לשריר פיצוי בפסק דין של בית המשפט העליון, על שלא ניתן לו קרדיט במודעה שכללה את תמונתו של פרץ שצילם.
כיום, צלם "ידיעות אחרונות" בצפון וצלם טבע.
בועל ארמית

בספרות ההלכה, בועל ארמית הוא יהודי המקיים יחסי מין עם גויה. קיימים איסורים מדאורייתא ומדרבנן על מעשה זה.

האיסור

קיימים מספר דרגות באיסור בעילת ארמית:
נמר, דרקון

עלילה

העלילה מתרחשת בסין בזמן שושלת צ'ינג, במאה ה-18. לי מו באי הוא לוחם וודאנג אגדי החוזר לביתו. הוא פוגש את ידידתו הטובה שו ליאן, ומספר לה שהחליט לפרוש מלימודי הוודאנג, ולהחזיר את חרבו המפורסמת, "חרב הגורל הירוקה", למורה שלו. שו ליאן לוקחת על עצמה את המשימה ונוסעת להחזיר את החרב. היא מביאה את החרב למורה, ופוגשת בביתו את הנערה הצעירה ג'ן, העומדת להתחתן בניגוד לרצונה עם איש עשיר, ואת האומנת המבוגרת שלה. באותו לילה נגנבת החרב על ידי לוחם וודאנג אלמוני.
לי מו באי מגיע גם הוא לבית המורה, ומגלה שמי שגנב את החרב היא ג'ן, שהיא למעשה תלמידת וודאנג מוכשרת ופורעת חוק. האומנת שלה היא למעשה "שועלת הירקן", לוחמת ופושעת ידועה לשמצה שהרגה בעבר את מורהו של לי מו באי.
עוד מתגלה שג'ן מאוהבת בשודד הדרכים המונגולי המפורסם "הענן השחור", שהתקיף בעבר את שיירת דרכים שנסעה בה, וגנב לה את המסרק. לאחר שרדפה אחריו למערה שלו התאהבה בו, אך חזרה לחייה הרגילים ולחתונה המיועדת.
כעת, "שועלת הירקן" מנסה לשכנע את ג'ן להרוג את לי מו באי כנקמה על התנהגותו אליה בעבר, לי מו באי מנסה לשכנע אותה לחזור למוטב, ו"הענן השחור" מופיע לפתע ומבקש שתהיה איתו. ג'ן בורחת ולי מו באי ושו ליאן הולכים בעקבותיה.
בסוף הסרט מצליח לי מו באי לשכנע את ג'ן להתנגד ל"שועלת הירקן", אך משלם על כך בחייו, לאחר שהתוודה בפני שו ליאן שהוא למעשה אהב אותה כל השנים. ג'ן ו"הענן השחור" מתאחדים במנזר הוודאנג של לי מו באי.
טרנס אמזוניקה

טרנס אמזוניקה (בפורטוגזית: Rodovia Transamazônica) היא דרך שנסללה על ידי ממשלת ברזיל במעבה יער האמזונאס, מן החוף האטלנטי עד לגבול הפרואני. אורכה של הדרך 4,380 ק"מ, והיא השלישית באורכה בברזיל. הדרך מסומנת כ-BR230.
הדרך נחנכה ב־30 באוגוסט 1972, במטרה לחבר את מדינות פארה ואמזונאס, אותן היא חוצה, עם יתר ברזיל, וכן עם פרו ואקוודור. הקמת הדרך לוותה בקשיים לוגיסטיים, בשל מרחקם של חלקים רבים ממנה מנקודות יישוב.
בתחילה תוכנן לסלול כביש לאורך 8,000 ק"מ, אך תוכנית זו ירדה מן הפרק. למעשה, בשל עלויות הסלילה, רק חלק קטן מן הדרך נסלל, ורובה דרך עפר. הדבר מקשה על הנסיעה בה, ובעונה הגשומה (בין אוקטובר למרץ) השימוש בה בלתי אפשרי.
דייוויד פרקינס

ביוגרפיה

פרקינס נולד וגדל בניו המפשיר. ב-1980 סיים לימודיו בווסט פוינט והתגייס לצבא ארצות הברית. שירת כקצין שריון, וב-1995 שימש עוזרו של יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית. בשנים 1996–1998 פיקד על הגדוד הראשון ברגימנט המשוריין 63 בתקופה בה הוצב בגבול מקדוניה. בתקופת מלחמת עיראק פיקד על בריגדת השריון השנייה של דיוויזיית החי"ר השלישית (הממוכנת), הוא הוביל את כוחות השריון בפשיטה שזכתה לכינוי "Thunder Run" לשבירת מערך ההגנה של צבא עיראק על בגדאד ותפס את תשומת הלב של התקשורת העולמית. על פועלו במלחמה עוטר בכוכב הכסף, עיטור הגבורה השלישי בדרגתו.
בשנים 2004–2005 שימש עוזרו של סגן יושב ראש המטות המשולבים ולאחר מכן שירת כמפקד מרכז האימונים וההדרכה של כוחות הצבא האמריקאי ונאט"ו באירופה. בשנים 2007–2008 שירת כקצין אג"ם במפקדת כוחות הצבא (הארמייה השביעית) בפיקוד אירופה של ארצות הברית. ב-2008 מונה לקצין מטה ודובר מפקדת כוחות הקואליציה בעיראק.
בשנים 2010–2011 פיקד על דיוויזיית החי"ר הרביעית בעת שהוצבה בעיראק ועסק במשימת העברת השליטה הצבאית לידי כוחות צבא עיראק. בנובמבר 2011 מונה למפקד מרכז הלימוד ופיתוח ההנהגה של צבא ארצות הברית בבסיס פורט לוונוורת'. במרץ 2014 מונה למפקד פיקוד האימונים וההדרכה של הצבא ושירת בתפקיד עד מרץ 2018.
פרקינס בעל תואר שני בהנדסת מכונות מאוניברסיטת מישיגן ותואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה צבאית ממכללת המלחמה של הצי. הוא נשוי לג'ינג'ר והם הורים לבת שמשרתת כטייסת מסוקים וקצינה בצבא ובן קצין בחיל ההנדסה.
סטריאוספציפיות

תגובה כימית נקראת סטריאוספציפית כאשר מגיבים הנבדלים רק במבנה המרחבי שלהם ייצרו סטריאואיזומרים שונים. סטריאוספציפיות יכולה להיות מלאה או חלקית. בתגובה סטריאוספציפית מלאה כל מגיב ייצר רק סטריאואיזומר אחד, בעוד שבתגובה סטריאוספציפית חלקית יווצר מיעוט של סטריאואיזומר נוסף. גם תגובה, שבה רק סטריאואיזומר אחד יכול להביא לתוצר, נקראת תגובה סטריאוספציפית.
על פי הגדרה קודמת, שכבר אינה בשימוש, סטריאוספציפיות היא סטריאוסלקטיביות גבוהה.

מאפיינים

תגובה סטריאוספציפית היא בהכרח תגובה סטריאוסלקטיבית, אולם לא כל התגובות הסטריאוסלקטיביות הן סטריאוספציפיות. בתור דוגמה, נניח ש-A ו-B הם זוג סטריאואיזומרים, ואילו C ו-D הם זוג אחר של סטריאואיזומרים. אזי, התגובה הבאה:
היא גם סטריאוספציפית וגם סטריאוסלקטיבית.
לעומת זאת, התגובה:
היא סטריאוסלקטיבית בלבד.

דוגמאות

סינתזה של דיברומוציקלוהקסאן מציקלוהקסן, כלומר ברומינציה של ציקלוהקסן, תיתן באופן בלעדי טרנס-2,1-דיברומוציקלוהקסאן. זאת דוגמה לתגובה סטריאוספציפית, היות שאיזומר של ציקלוהקסן לא ייתן תוצר כלל כאשר ננסה לבצע עליו את אותה תגובה.
בביולוגיה מיוחסת סטריאוספציפיות גבוהה לתהליכים אנזימטיים משום שבמקרים רבים קיימת התאמה מבנית בין האנזים לסובסטרט שעליו הוא פועל.
אוקסימטר

אוקסימטר (באנגלית: Pulse oximeter – מד דופק וריווי חמצן בדם) הוא מכשיר רפואי לא חודרני, המשמש למדידת רמת החמצן הרווי בדם (רוויון או סטורציה), ולרוב גם מודד את קצב פעימות הלב. 
המכשיר מונח לרוב על אחת מאצבעות החולה, אולם קיימים מכשירים המודדים את רמת החמצן הרווי בתנוך האוזן, על המצח ובמקומות נוספים בגוף. אצל אדם רוויון החמצן התקין הוא 95%–100%. ריווי מתחת ל-90% מוגדר כהיפוקסמיה וריווי מתחת ל-80% מהווה סכנה בריאותית ויכול להוביל לנמק.
לבד מניטור רמת החמצן הרווי והדופק בבני אדם, קיימים מכשירים דומים לטיפול בבעלי חיים. המכשירים נמצאים בשימוש גם אצל ספורטאים וטייסים.

אופן פעולה פיזיקלי

הפולס אוקסימטר (מד דופק וריווי חמצן משולב) כולל משדר ובו שתי דיודות פולטות אור (LED): אחת פולטת קרן אור אחת באורך גל הקרוב לאינפרא-אדום (940 ננומטר) והשנייה קרן אור באורך גל של 660 ננומטר. קרני האור האלו חודרות דרך הרקמה החיה (אצבע או איבר אחר) אשר בה זורם דם עורקי ומנצלות את ההבדלים בין ספקטרומי הבליעה השונים של האוקסיהמוגלובין לעומת ההמוגלובין הלא מחומצן. האוקסיהמוגלובין (המוגלובין מחומצן) בולע בעיקר קרינה אדומה ולא בולע כמעט קרינת אינפרא-אדומה, ואילו ההמוגלובין הלא מחומצן בולע יותר קרינה אינפרא-אדומה ופחות קרינה אדומה רגילה (ראו את הגרף באיור שבצד).
המדידה מתבצעת בתדירות של 30 מחזורים לשנייה, כאשר כל מחזור כולל מדידה שבה רק הקרן האינפרא-אדומה דולקת, מדידה שבה רק הקרן האדומה דולקת ומדידה שבה שתיהן כבויות. הקרניים מגיעות לצד השני של האוקסימטר ושם חיישן מודד כמה עצומת אור עברה בכל אורך גל. את העוצמה המתקבלת מנרמלים בטרם העיבוד, למשל על ידי הסרת קרינת רקע (הנמדדת כאשר שתי הקרניים של ה-LEDים כבויות). העוצמה גם משתנה בזמן כאשר הגורם העיקרי לכך הוא הדופק (בזמן הסיסטולה יש יותר דם בעורקים). המידע שהחיישן מקבל על צבע הדם העורקי, מעובד על ידי נוסחה באמצעות מעבד וסדרת מעגלים חשמליים ומוצג על גבי המכשיר. מחשבים את ההפרש בין הקרניים ומקבלים את ריווי החמצן בדם הפריפריאלי SpO₂. יש מתאם טוב מאוד בין גודל זה לבין ריווי החמצן בעורקים SaO₂ שהוא הגודל שאותו רוצים למדוד ומעניין את הרופא. בשל מתאם זה, מדידת SpO₂ טובה לכמעט כל צורך מעשי.
לדוגמה: 180 גרם% המוגלובין נהדף על ידי אורך הגל האדום, ו-280 גרם% נהדף על ידי אורך גל תת-אדום, זאת אומרת שכמות ההמוגלובין עם קשר חמצן הוא 100 (ההפרש ביניהם).

מגבלות

על אף נוחיות המכשיר הוא אינו מהווה תחליף לבדיקות מעבדה מעמיקות יותר אשר מצביעות על מדדים כגון: רמות פחמן דו-חמצני, רמת חומציות בדם, או ריכוז ביקרבונט (HCO3).