הפריצה לכלא עכו

הפריצה לכלא עכו הייתה פעולה של ארגון האצ"ל, שנערכה ב־4 במאי 1947, במהלכה נפרצה חומת כלא עכו ונמלטו אסירים רבים שהיו כלואים בו, בהם 27 אסירי אצ"ל ולח"י ו-180 אסירים ערבים.

רקע

המצודה העות'מאנית בעכו נבנתה על גבי מצודה הוספיטלרית שכוסתה בחול על ידי הממלוכים, כפי שעשו באתרים אחרים בעיר. 
בתקופת המנדט הבריטי על ארץ ישראל שימשה המצודה כמרכז שלטון בריטי, בית כלא וגרדום. במתחם זה נכלאו, החל מראשית השלטון הבריטי בארץ ישראל ועד להכרזת העצמאות, אסירים ערבים רבים, חלקם שהורשעו בפלילים וחלקם לוחמים נגד הבריטים בתקופת המרד הערבי הגדול, וכן לוחמים יהודים מארגוני "ההגנה", ה"אצ"ל" וה"לח"י". כך, למשל, לאחר מאורעות הדמים בירושלים ב-1920 נאסרו בכלא זאב ז'בוטינסקי וחבריו, מארגני ההגנה היהודית בירושלים.
לוחמים יהודים ולוחמים ערבים הועלו בכלא לגרדום. 
פעמים רבות הצליחו שומרי המבצר להתגבר על תחבולות הכלואים ומאמציהם להימלט.
בסוף שנת 1946 הגיעה למבצר עכו קבוצה גדולה של אסירים יהודים, בהם: 31 לוחמי אצ"ל שנלכדו במהלך פשיטה בדרום הארץ, ונדונו לתקופת מאסר של בין 15 שנה למאסר עולם. בראש יחידה זו עמד קצין המבצעים של האצ"ל ירוחם "איתן" לבני. וכך, בראשית שנת 1947 היו כלואים במבצר עכו בסך הכל כ-90 אסירים יהודים חברי ארגוני המחתרות, וכ-700 אסירים ערבים, חלקם פליליים].
מפקדי אצ"ל ולח"י הכלואים במבצר החלו בבדיקה יסודית של אפשרויות הבריחה ממנו (ואף החלו בניסיון חפירת מנהרה לאולמות האבירים). לאחר עיון רב בנושא, הגיעו למסקנה שפריצה כזו תהיה בלתי-אפשרית ללא סיוע של כוחות מבחוץ, בתיאום עם האסירים בתוך הכלא. לאור מסקנה זו, פנו העצורים אל מפקדת האצ"ל בהצעה לתכנן תוכנית בריחה.

איסוף ידיעות

הידיעות למבצע נאספו בשתי דרכים במקביל: האסירים אספו את כל הפרטים הנוגעים לנעשה במבצר, כגון סדרי המשמרות וכו', ואילו הידיעות הנוגעות לפרטים אשר מחוץ למבצר, סידורי אבטחה, דרכי גישה ונסיגה, דרכי תגבורת אפשריות, נקודות תורפה במבנה וכו', נאספו על ידי מפקדת האצ"ל מבחוץ, באמצעות סיורים ועל ידי שימוש במקורות מידע שונים. מפקדת האצ"ל החלה גם לשלוח את אנשיה לביקורים תכופים של האסירים בכלא, על מנת לעמוד על סדרי האבטחה הפנימיים בעצמה.  המאמצים המודיעיניים של האצ"ל עלו יפה: נקודת תורפה בביצורי הכלא נמצאה. הקיר הדרומי של הכלא גבל בסמטה עתיקה ונמצא מעל החמאם הטורקי שבעיר. הוחלט לפרוץ דרך קיר זה.
במקור תוכננה הפריצה להתרחש בחודש אפריל, ולשחרר גם את הנידונים למוות דב גרונר, יחיאל דרזנר, מרדכי אלקחי ואליעזר קשאני, אך משום שהם כבר הועלו לגרדום במחטף שערכה הנציבות הבריטית בארץ ישראל - נדחתה הפריצה ונקבעה מחדש ל-4 במאי, יום שבו נערך מושב מיוחד של עצרת האו"ם, לדיון בבעיית ארץ ישראל.

הכנות למבצע

ההכנות הלוגיסטיות למבצע היו מסובכות ביותר, בשל מורכבות הפעולה. האצ"ל רכש ציוד מעודפי הצבא הבריטי: משאית, ג'יפ, 2 טנדרים צבאיים וטנדרים אזרחיים, אשר שופצו ונצבעו בצבעים ובסמלים של יחידת הנדסה בריטית. כך נרכשו גם מדי צבא. את יתר הציוד והנשק הוציאו ממחסני האצ"ל.
באחד מהביקורים הרבים שערך האצ"ל בבית הכלא הוברחו פנימה בתוך חבילות מזון חומרי נפץ, נפצים ופתילים. מחומרים אלו הוכנו שני מטעני חבלה ששקלו 1 ק"ג וכ-30 רימוני רסס, שנועדו לשלב ההתקפה והפריצה. בנוסף ריכזו האסירים גם מוטות ברזל ואלות לפריצת שערים ולהתגוננות.
בתוך בית הכלא אורגן מלאי של בגדים אזרחיים לשימוש האסירים הנמלטים, לשם הטמעותם בשטח. בשל מספר מצומצם של מקומות מסתור אפשריים, נקבע מספר הנמלטים ל-41, ונקבע כי הנמלטים יהיו האסירים שנשפטו לתקופות מאסר ארוכות.
כשבוע לפני הפריצה הועברה לאסירים הודעה על המועד. ההודעה נמסרה לאסירי הלח"י והאצ"ל בלבד, ולא נמסרה לאסירי ההגנה. ההסבר לכך הוא חוסר אמון של שתי המחתרות עקב הסזון. כן נקבע, שבמקרה והפריצה לא תיערך ביום שנקבעה, היא תיערך ביום למחרת באותה השעה.

הפעולה

ביום ראשון, 4 במאי 1947, בשעה 14:00, יצאה מתוך חצר חוות-שוני (היום פארק ז'בוטינסקי ליד בנימינה) יחידת הנדסה קרבית של האצ"ל, בפיקודם של דב סלומון ויהודה אפיריון, נכנסה לחמאם במסווה של טכנאי טלפון כאשר הם נושאים סולמות, חומרי נפץ, חבלים, אנקול וציוד פריצה. היחידה יכלה להטמין את המטענים בשקט מאחר שבתי עכו העתיקה והקיר הסתירו אותם מעיני הזקיפים הבריטים.
במקביל נפרשו סביב הכלא כוחות תקיפה ומילוט של האצ"ל, במסווה של שיירה צבאית בריטית, על מנת לאפשר לאסירים להימלט ולהיטמע בקהל ולמנוע מהבריטים לתפוס אותם מיד עם הימלטם.
הפריצה לכלא התבצעה בשעה 16:22, עם פיצוץ אדיר שהרעיד את הכלא. מיכאל אשבל - שהיה אחד מהאסירים - פוצץ את שער הסורגים במסדרון, בזמן שקבוצה אחרת של אסירים עיכבה את הסוהרים הבריטים באמצעות מתרסים בוערים ורימוני הלם.
ההתקפה על כלא עכו בוצעה בכוח של 34 לוחמים. בעת הנסיגה נהרגו מפקד המבצע דב כהן ("שמשון") ועוד שניים מהכוח התוקף: ניסים לוי וזלמן ליפשיץ, וכן שישה מהאסירים הנמלטים - מיכאל אשבל, חיים אפלבוים, ניסים בנאדו, גרשון גרדובסקי, שמשון וילנר ושמעון עמרני. חמישה מלוחמי האצ"ל שבכוח התוקף נעצרו על ידי הצבא הבריטי והועמדו לדין. נלכדו גם שמונה מהנמלטים. קבוצה של 40 בורחים בפיקודו של איתן לבני הצליחה להגיע במשאית בדרכים עוקפות לקרבת קיבוץ דליה ומשם הגיעו במסע רגלי מזורז בלילה לבסיס שוני.
182 אסירים ערביים שהיו בכלא ניצלו את ההזדמנות ונמלטו אף הם.

בתודעה הציבורית

הפריצה לכלא עכו היא נושאם של ספרי זיכרונות ומחקרים אקדמיים, אנדרטות ויצירות אמנות שונות. וכן אחד הנושאים המוצגים במוזיאון אסירי המחתרות בעכו.