google/wiki40b huggingface dataset:
הטפה

הטפה (באנגלית: Sermon) הוא נאום שניתן על ידי איש דת (לרוב כומר), שבדרך כלל עוסק בסוגיות תאולוגיות, בחוקים, או בתזכורת לעקרונות חשובים. מטרת ההטפה היא לתת תקווה לאנשים ששומעים אותה, או לעודד אותם לעשות דברים נכונים בחייהם. הדובר יכול גם לדבר על הבעיות הנוכחיות של הקהילה, ולהציע דרכים לפתור אותם. לעיתים קרובות, הטפות שניתנו על ידי כמרים או אנשי דת אחרים מבוססים על קטעים מן התנ"ך.
בכנסיות נוצריות הדרשה מועברת בדרך כלל במקום פולחן מדוכן נואמים מוגבה, או מאחורי סטנדר.
מקור ההטפה שקיים בכנסיות הנוצריות נלקח מהדרשות ביהדות, שהיו קיימות עוד בתקופת ישו. ישו נהג גם לתת דרשות לתלמידיו.
ה"א המגמה

ה״א המגמה בדקדוק העברי, היא דרך לציין מגמה וכיוון. היא נוספת בסוף המילה, לרוב היא למילים המציינות כיוון (ימינה־שמאלה, צפונה־דרומה, אחורה־קדימה), מקומות מופשטים (החוצה־פנימה) ואף מקומות מוגדרים (ארצה, הביתה, העירה). במקרא ה״א המגמה באה גם בשמות מקומות כגון ירושלימה, מצרימה (ראו להלן). השימוש בה זהה לשימוש במילות היחס אל \ ל־, וניתן להחליף בין שתי הצורות (ולפיכך ניתן להחשיבה כיחסה): 
"לפנות ימינה = לפנות לימין", "חזרתי הביתה = חזרתי אל הבית", "וַיִּשְׁלַח מֶלֶךְ־אַשּׁוּר אֶת־רַבְשָׁקֵה מִלָּכִישׁ יְרוּשָׁלְַמָה אֶל־הַמֶּלֶךְ חִזְקִיָּהוּ בְּחֵיל כָּבֵד..." (ישעיה לו 2),
"וַיִּשְׁלַח הָאֱלֹהִים  מַלְאָךְ לִירוּשָׁלִַם לְהַשְׁחִיתָהּ" (דברי הימים א כא 15).
בשונה מהה"א המציינת נקבה (גדולה, אכלה, מילה) הנהגית במלרע, כל מילה בה הה"א היא ה"א המגמה, ההגייה היא במלעיל.
כבר בספרות התנאים קיימת התייחסות לה"א המגמה: "ר' נחמיה אומר לפי שצריך למ"ד בתחילתו תתן לו ה"א בסופו" (מכילתא דר' ישמעאל, מסכתא פסחא, פרשה יד. בדומה לכך ניתן למצוא גם במכילתא דרשב"י פרשה יב, פס' לז, בתלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף י"ג,בבראשית רבה, פרשה ס"ח, בבראשית רבה, פרשה נ', בבראשית רבה, פרשה פ"ו).

ה"א המגמה בשמות מקומות

בתנ"ך השימוש בה"א המגמה בשמות מקומות רגיל ונפוץ: מצרימה, ירושלימה,  בבלה, צרפתה. 
בעברית החדשה לא מקובל שימוש כזה, אך בתחילת תחיית העברית מתועדים שימושים דומים. למשל בתרגיל "מודה אני לשחקן" שכתב ז'בוטינסקי בשביל  להקת תא"י מופיע:
"אִם כָּךְ, אוֹתִי פַּרִיזָה קָח"
בשיר "בואי לאילת" שנכתב בידי ירון לונדון ובוצע בידי ליאור ייני מופיע באחת השורות "שוב תשוב אילתה".

גיבוב מילות יחס בצורות עם המגמה

כאמור ה״א המגמה משמשת כמו מילות היחס ל־ ואל, ולכן אין צורך להוסיף לצורות אלו אותן (וכך גם את מילות היחס ב־ מ־ או מן. השוו *מימינה=מלימין). יחד עם זאת לעיתים נוספות מילות יחס מיותרות לצורות עם ה״א המגמה בשל חוסר הבנה שהצורות מציינות כיוון או שימוש רב בהן ושחיקתן (תהליך שנקרא גיבוב). תהליך זה מתועד הן בעברית המקראית והן בעברית החדשה.
הדוגמה הבולטת ביותר לתהליך כזה היא הצורות למעלה, למטה. הצורות "מעלה" ו"מטה" מכילות את ה״א המגמה וציינו במקורן כיוון, אך מרוב שימוש בהן הצורות "למעלה" ו"למטה" נהיו נפוצות יותר במקרא מנרדפותיהן מַעְלָה, מַטָּה ומִמַּעַל.
קיימות במקרא גם צורות מגובבות חריגות: לַצָּפוֹנָה (דברי הימים א כו, יז) לַנֶּגְבָּה (אותו פסוק), ולַמִּזְרָחָה (דברי הימים ב, לא, יד), ובספרות חז"ל יש ממערבה, מחוצה לארץ ועוד.
לא תמיד שימוש רב גורם לגיבוב. למשל הצורה שָׁמָּה רגילה במקרא גם במשמעות לְשָׁם: "אִמָּלְטָה נָּא שָׁמָּה" (בראשית יט, כ), וגם במשמעות "שָׁם": "שָׁמָּה קָבְרוּ אֶת אַבְרָהָם וְאֵת שָׂרָה אִשְׁתּוֹ" (בראשית מט, לא), אך יחד עם זאת לא מצוי "לשמה".
כיום יש שנוקטים להנה (במקום הנה, לכאן או לפה), מאחורה (במקום מאחור), מקדימה (במקום לפנים), ובצורות למעלה ולמטה (שבעצמן מגובבות) נוצר גיבוב נוסף ללמעלה ללמטה.
גיבוב קיים גם במילים ללא ה"א המגמה: "ממזמן", "ממקודם", "ממתחת".
It's Five O'Clock

הגרסה של מילבה

הזמרת האיטלקיה מילבה הקליטה את השיר ב-1981 בגרמנית בשם "Kennst du das auch?" ובצרפתית בשם "Le drapeau de l'humanité".
הר דמאוונד

סימבוליזם ומיתולוגיה

דמאוונד הוא הר משמעותי במיתולוגיה הפרסית. הוא סמל ההתנגדות האיראנית נגד עריצות ושלטון זר בשירה ובספרות הפרסיים. במיתולוגיה הזורואסטרית, הדרקון בעל שלושת הראשים אזי דאהאקה (Aži Dahāka) נכבל להר דמאוונד, כדי להישאר שם עד סוף העולם. בגרסה מאוחרת יותר של אותה האגדה, הרודן זאהאכ (Zahhāk) נכלא כבול במערה אי שם בהר לאחר שהובס על ידי קווה הנפח (Kāveh) והמלך הגיבור פריידון (Fereydūn). המשורר הפרסי פירדוסי מתאר אירוע זה ביצירת המופת שלו, שָׁאהּ-נָאמֶה.
ההר דמאוונד מופיע על גב של שטר איראני בערך נקוב של 10,000 ריאל.
ההר אף מופיע במפה מקוונת במשחק Battlefield 3.

מעיינות תרמיים

בהר דמאוונד יש מספר מעיינות חמים בעלי תכונות ריפוי. מעיינות מינרלים אלה ממוקמים בעיקר על צלעותיו של הר הגעש ובבסיסו, ונותנים עדות על גוף מאגמה חם הסמוך לפני השטח של כדור הארץ. ולמרות שלא תועדו התפרצויות היסטוריות, המעיינות החמים בבסיס ועל הצלעות, ולועות הפולטים גופרית ליד הפסגה, מצביעים על כך שדמאוונד הוא הר געש פעיל.
פורט וורת'

גאוגרפיה

פורט וורת' שוכנת בצפון טקסס, והיא העיר השנייה בגודלה במטרופולין דאלאס-פורת וורת'. שטחה הכולל הוא 904 קמ"ר. היא נמצאת ברום ממוצע של 216 מ' מעל פני הים, בשטח מישורי ברובו.
האקלים הוא אקלים סובטרופי גשום, הקיץ חם ולח והחורף מתון יחסית. הטמפרטורה המרבית בקיץ מגיעה בממוצע ל-35 מעלות בחודש החם ביותר, יולי, והטמפרטורה המינימלית בחודש הקר ביותר, ינואר, היא 1.1 מעלות. כמות המשקעים רבה: בעיר יורדים 863.4 מילימטר של משקעים בממוצע לשנה, אשר יורדים בכל חודשי השנה, ובמיוחד בחודשי האביב והסתיו. העיר מועדת לפגעי טבע רבים: סופות רעמים, סופות ברד, סופות טורנדו, סופות הוריקן ושטפונות.

תחבורה

בדומה לערים רבות שהתפתחו במהירות לאחר מלחמת העולם השנייה, התחבורה בפורט וורת' נשענת בעיקר על הרכב הפרטי. לפי סקר של מפקד האוכלוסין האמריקני מ-2017, 93.3% מהעובדים בפורט וורת' נסעו לעבודתם ברכב, לעומת 85.3% בכלל ארצות הברית. 
את התחבורה הציבורית בעיר וסביבותיה מפעילה חברת טריניטי מטרו, והיא כוללת 40 קווי אוטובוס ושני קווי רכבת קלה, אחד לדאלאס דרך אירווינג ואחד לנמל התעופה הבינלאומי דאלאס/פורט וורת'.
נמל התעופה הבינלאומי דאלאס/פורט וורת' השוכן באמצע הדרך בין הערים הוא אחד העמוסים בעולם. ב-2015 עברו דרכו כ-64 מיליון נוסעים. נוסף עליו פועלים בעיר שלושה שדות תעופה אזרחיים קטנים יותר, בבעלות העיר, ובסיס אווירי של צי ארצות הברית.  
בעיר פועלת תחנת רכבת המשרתת שני קווי רכבות נוסעים של חברת אמטרק - קו "טקסס איגל" משיקגו לסן אנטוניו וקו "הארטלנד פלייר" המחבר את פורט וורת' לאוקלהומה סיטי.
תגית (הרלדיקה)

תגית היא מטען הרלדי הדומה לרצועת התליונים אשר מתוחה על חזהו של סוס מאוכף. התגית מצוירת על גבי שלט אצולה וזאת על מנת להבדילה משלט אצולה דומה או כחלק משיטת הקדנסיה.
התגית נחשבת כסימן ההבדל הישן ביותר אך לעיתים נושאים אותו כמטען. השימוש בתגית (בהרלדיקה האנגלית) כסימן הבדל עבור בנו הבכור של נושא המגן. ההבדלים או סימני הקדנסיה הם התקנים אשר תפקידם להבדיל בין ענפים שונים של משפחה או שושלת. שלטו של הבן הבכור, כל עוד אביו חי, הוא שלט המשפחה בתוספת תגית נקיה. לשלטו של הבן השני נוסף חרמש, לשלטו של השלישי כוכב וכן הלאה על פי שיטת הקדנסיה.
מספר הקצוות אשר לתוית אינו בהכרח מציין מאומה. למרות זאת תגית בעלת שלושה קצוות נחשבת כמייצגת את יורש העצר במהלך שנות חייו של אביו, חמישה קצוות במהלך שנות חייו של סבו ושבעה קצוות במהלך שנות חייו של אבי סבו.
בת פרעה (אשת שלמה)

בַּת פַּרְעֹה היא דמות מקראית שהייתה אחת מנשות שלמה המלך. שמה הפרטי של דמות זאת לא נודע במקרא. במדרשי חז"ל ישנה ביקורת רבה על נישואי שלמה לבת פרעה.

נישואים מדיניים

נישואי שלמה לבת פרעה הם נישואים מדיניים לחיזוק הקשר של ממלכת ישראל המאוחדת עם האימפריה המצרית, ויוצאי דופן בכך שבת מלך מצרים נישאה לשליט זר, דבר שאין לו כמעט מקבילות בהיסטוריה
(נישואי פרעונים עם בנות שליטים זרים, לעומת זאת, היו מצויים) רמז למגמה המדינית של נישואים אלו מופיעה בפסוק במלכים א':
ויתחתן שלמה את פרעה מלך מצרים ויקח את בת פרעה ויביאה אל עיר דוד עד כלתו לבנות את ביתו ואת בית ה' ואת חומת ירושלם סביב.
— מלכים א' ג', א
שלמה קיבל כנדוניה לנישואיו עם בת פרעה, את העיר גזר, אותה כבש פרעה מיד הכנענים.
נישואים אלו לא מנעו מפרעה לקחת תחת חסותו את הדד האדומי שהמקרא מתארו כ'שטן לשלמה', ואף להשיא להדד לאשה את אחות אשתו של פרעה ולגדל את ילדיו של הדד בבית פרעה. מאוחר יותר נתן שישק מלך מצרים מקלט לירבעם בן נבט שמרד בשלמה.
יש המזהים את פרעה חותן שלמה כסיאמון, שהיה השליט האחד לפני האחרון של השושלת ה-21.
נישואי שלמה לבת פרעה אינם הנישואים המדיניים הראשונים בבית דוד, שכן כבר דוד אביו נשא לאשה את מעכה בת תלמי מלך גשור.

מעמדה המיוחד של בת פרעה

עדות למעמדה המיוחד של בת פרעה מבין נשות המלך שלמה הוא בניית ארמון מיוחד לה והדגשתה בכתובים בנפרד משאר נשות שלמה.
והמלך שלמה אהב נשים נוכריות רבות, ואת בת פרעה
— מלכים א' י"א, א'
בעקבות בניית הארמון לבת פרעה, ביקר ירבעם בן נבט את המלך שלמה,
אביך הניחו פרוץ לעולי רגלים, ואתה בנית אותו לעשות אנגריה לבת פרעה
— מסכת סנהדרין ק"א ע"א
מרידה זו הביאה את שלמה לרצון להרוג את ירבעם בן נבט, שנמלט אל שישק מלך מצרים, שהגן עליו עד מות שלמה, חרף הקשר המשפחתי. צעד זה, שבא בעקבות נישואי בת פרעה, היה הראשון בשרשרת האירועים שהובילה לפילוג ממלכת ישראל המאוחדת ולהקמת ממלכת ישראל בנפרד מממלכת יהודה.

ביקורת בחז"ל

במדרשי חז"ל, ישנה ביקורת חריפה על נישואים אלו.
ואמר רבי חייא בר אמי משמו של עולא: לעולם ידור אדם במקום רבו, שכל זמן ששמעי בן גרא קיים, לא נשא שלמה את בת פרעה
— מסכת ברכות, ח ע"א
אמר רב יהודה, אמר שמואל: בשעה שנשא שלמה את בת פרעה, ירד גבריאל, ונעץ קנה בים, והעלה שרטון, ובו נבנה כרך גדול שברומא.
— מסכת סנהדרין, כ"א ע"ב
היינו שנישואי שלמה לבת פרעה היו הצעד הראשון שהוביל להקמתה של ממלכת רומי, שהחריבה את בית המקדש השני, כ־1000 שנה מאוחר יותר.
עדות להשפעתה הרעה של בת פרעה על שלמה המלך מובאת במדרש הבא:
אמר רב יהודה אמר שמואל: בשעה שנשא שלמה את בת פרעה, הכניסה לו אלף מיני זמר ואמרה לו: כך עושין לעבודה זרה פלונית וכך עושים לעבודה זרה פלונית, ולא מיחה בה
— מסכת שבת, נ"ו ע"ב
היינו שנישואי שלמה לבת פרעה היו מהסיבות שהביאו לכך שבסוף ימיו לא היה לבבו שלם עם ה' אלוקיו כלבב דוד אביו, ואף עשה 'הרע בעיני ה' כמו שמבואר במקרא, שנשיו היטו את לבבו לעת זיקנתו, דבר שהביא לגזירה ה' על פילוג ממלכת ישראל המאוחדת בימי בנו של שלמה, רחבעם.
ביקורת נוספת מדברת על כך ששלמה נשא את בת פרעה באותן זמן שחנך את בית המקדש, והייתה שמחת נישואיו גדולה משמחת חנוכת בית המקדש, ובאותה שעה עלה בדעת הקב"ה להחריב את ירושלים.
ברברה שנברגר

ביוגרפיה

שנברגר נולדה במינכן כבת יחידה לנגן קלרינט ועקרת בית.
היא למדה סוציולוגיה, תולדות האמנות ותקשורת באאוגסבורג.
ב-1999 החלה להנחות מספר תוכניות בטלוויזיה.
ב-2001 שיחקה בפרק של קומדיית המצבים "Das Amt".
ב-2007 שיחקה בסרט "Herr Bello" המבוסס על ספר של סופר הילדים הגרמני פול מאר (Paul Maar).
ב-2007 הוציאה את אלבומה הראשון כזמרת הנקרא "Jetzt singt sie auch noch!".
ב-2008 דיבבה בסרט ההנפשה "Niko – Lentäjän poika, aka Niko & The Way to the Stars".
בשנים 2008–2011 הנחתה את טקס "פרס הקולנוע הגרמני" (Deutscher Filmpreis).
ב-2009 הנחתה את פרס המוזיקה "Echo".
ב-2009 הוציאה את אלבומה השני "Nochmal, nur anders".
ב-2010 שיחקה בסרט הנעורים "Freche Mädchen 2".
משחק החיים (טלנובלה)

עלילה

הסדרה, אשר עוקבת אחר עולם התיאטרון והדמויות הפועלות בו, מנהלים, במאים, שחקנים, אנשי הפקה וסובביהם, מספרת בעיקר את סיפור אהבתם של ירון שר (גיא אריאלי), אדם אלמוני המתגלה כשחקן וזמר מוכשר, וליה ברגר (לירון וייסמן), במאית תיאטרון מתחילה, על רקע סודות רבים מהעבר, המונעים מהם לפתח את מערכת היחסים ביניהם, ופיתוח ההצגה העתידית "רומיאו ויוליה". בנוסף לקו זה, מצטרפים עוד שתי דמויות ראשיות במקביל סיפור אהבתם של קובי גבע (נירו לוי) בעלה של ליה, שחקן מוצלח לבין ריקי בן-חיים (יעל שרוני) אחותה למחצה של ליה, אישה עגונה, בעלת חנות שוקולד, שבונה לעצמה חיים טובים יותר בשתי ידיה. שמנהלים רומן מתמשך, שהפך מחטא לאהבה שאי אפשר לוותר עליה, למרות כל הסכסוכים והקושי שמסביב.
אליהם מצטרפים המשולש הרומנטי המסובך בין הוריה של ליה, מנהל התיאטרון (דן תורן),ומנהלת יחסי הציבור נירה ברגר (איילת מרגלית) ובת-זוגו לשעבר של שאול ואמו של ירון, מיכל שר (חגית דסברג); סיפורם של ארז חסון שתמיד מרגיש כישלון עם עצמו(רון שחר) וענבר גלילי שהדבר הכי חשוב לה נלקח ממנה (עמנואל הורי); וסיפורה של רותם פריד (נירית קופל), אשר מתחזה לדמות גברית בשם רם מימון, במטרה להתקבל להצגה, ונכנסת במפתיע לחייהם של הזוג זיו מדמוני (אולי שטרנברג) ושירן חסון (אפרת בוימולד). אל סיפורים אלו מצטרפות דמויותיהם של הנוכל אודי גבע (מתי סרי), אמה של מישל-סוניה שחורי(מרים גבריאלי) והשחקנית יעל קליין (מיכל טראוריג).

הצלחת הסדרה

"משחק החיים" זכתה להצלחה חסרת-תקדים, ולאחוזי צפייה גבוהים. בפרק סיומה זכתה לרייטינג גבוה מלחדשות ביום בו התבצעו שני פיגועי טרור. לקראת פרקי סיומה קיימה ההפקה אירוע הקרנת שני הפרקים האחרונים, אליו הגיעו אלפי מעריצים. בשנת 2005 אוזכר סיפור הליהוק של הסדרה בטלנובלה "טלנובלה בע"מ", בה סופר סיפור החלפתה של השחקנית הראשית, בעוד שב"משחק החיים" הוחלפה בקי גריפין, אשר הייתה אמורה לשחק את ליה ברגר, בלירון וייסמן.
מאמץ גזירה

גוף מוצק נתון למאמץ גזירה כאשר פועלים עליו שני כוחות אשר כיוונם מקביל/משיק לפני השטח של החומר. הכוחות צריכים לפעול בכיוונים מנוגדים. בשונה ממאמץ מתיחה ומאמץ לחיצה אשר מורכבים מכוחות הפועלים בניצב לפני השטח.
אבו ג'יהאד

חייו

אל-וזיר נולד ברמלה, ממנה גורשה משפחתו במלחמת העצמאות, וגדל במחנות הפליטים בעזה, שם סיים את לימודיו התיכוניים. למד לימודים גבוהים באלכסנדריה שבמצרים והיה מקושר לאחים המוסלמים. כבר בשנות לימודיו נעצר ונשלח לכלא.

משפחתו

אבו ג'יהאד נישא ב-1962 לבת-דודו, אינתיסאר אל-וזיר  (אום ג'יהאד). לזוג נולדו שלושה בנים ובת. לאחר הסכם אוסלו עברה אלמנתו אינתיסאר להתגורר בעזה, שם כיהנה בשנים 1995–2005 כשרה לעניינים חברתיים בממשלה הפלסטינית. בנו, ג'יהאד, מונה בתחילת 2008 ליו"ר הרשות המוניטרית הפלסטינית, תפקיד המקביל בקירוב לזה של נגיד בנק מרכזי.

הנצחה

בשנת 1990 הוקם מוזיאון האסיר הפלסטיני, על שמו של אבו ג'יהאד ברמאללה, ובשנת 2007 הועבר ונפתח לציבור, בקמפוס אוניברסיטת אל-קודס באבו דיס, הבניין מאכלס שלוש קומות של היסטורית האסירים הפלסטינים מאז פרסומה של הצהרת בלפור בשנת 1917. מלבד ספרייה גדולה קיימים במקום עשרות אלפי מסמכים, שירים, מכתבים, ציורים ותיעודים של מאות אלפי הפלסטינים שאכלסו את בתי הכלא בארץ ישראל.
בשנת 2014 קראה הרשות הפלסטינית יער על שמו של אבו ג'יהאד.
כמו כן נבנו בתי חולים על שמו. בשנת 2010 נבנה ברמאללה רחוב על שמו, ובתי ספר בעראבה ובא-סמוע. מרכז מחקר בעיירה ביתוניא. וקריית נוער לספורט בקבטיה. ועוד הרבה טקסים, סדנאות, אליפויות וטורנירים.
ונוס מלוסל

ונוס מלוסל (Laussel) הוא השם שניתן לתבליט פרהיסטורי מסוג צלמיות ונוס שהתגלה בשנת 1911 במערת לוסל שבדרום מערב צרפת. התבליט מתאר דמות של אשה שופעת הנושאת בידה מעין קרן. גודלו של התבליט הוא כמטר וחצי ונמצאו עליו שאריות צבע אוכרה.
התבליט משויך לתרבות הגראווטית (Gravettian), של התקופה הפלאוליתית העליונה, כ-25,000 שנה לפני זמננו.
התבליט התגלה על ידי רופא פסיכיאטר בשם לפלן (Jean-Gaston Lalanne), במערת גיר באזור דורדון שבדרום מערב צרפת.
התבליט מוצג לציבור במוזאון להיסטוריה בבורדו שבצרפת (Musée d'Aquitaine).
האמת השלישית

עלילת הספר

עלילת הספר נפתחת כאשר ב-25 באוגוסט 1971 מתגלה גופתו של שר החוץ הרוסי, ארקדי פונמארב, בקרבת העיר ניו יורק. בנתיחה לאחר המוות התגלה כי שר החוץ נרצח. הממשל הסובייטי האשים את ארצות הברית ופרץ משבר דיפלומטי חמור. בעקבות זאת פנה נשיא ארצות הברית  לברית המועצות וביקש ארכה של שבוע בטרם יינקטו צעדים בתגובה לרצח השר, וזאת על מנת לפענח את הפרשה ולגלות מיהו הרוצח. ראש סוכנות הביון המרכזית, הרולד "הל" ריצ'רדס, מינה למשימה את איש הסוכנות ג'ף סונדרס, בעברו איש חיל הנחתים, אשר פעל כסוכן חשאי בקובה בעת משבר הטילים ולקח חלק בחקירת ההתנקשות בנשיא ג'ון פ. קנדי. הספר מתחקה אחר חקירותיו של סונדרס הנפרסות על פני שבוע ימים במהלכו הוא נע במהירות הבזק בין מדינות רבות, בניסיונות כמעט נואשים לפתור את התעלומה ולמנוע מלחמה בינגושית.
דער פריינד

דער פֿרײַנד (נכתב גם פְרַיינְד; יידיש: "הידיד") היה העיתון היומי הראשון ביידיש שראה אור באימפריה הרוסית. העיתון נוסד בשנת 1903 על ידי שאול גינזבורג בסנקט פטרבורג, שבה יצא לאור עד לשנת 1908, אז עבר לוורשה והמשיך להתפרסם בה עד לשנת 1913.
על אף שקדמו לו עיתונים ביידיש, היה "דער פֿרײַנד" בגדר תקדים מבחינת היקף קוראיו, וסימן את הדרך לעבר תרבות היידיש התוססת שבין מלחמות העולם.
העיתון עשה את צעדיו הראשונים באווירה ציונית מתונה - עמדה אשר אינה עומדת בקנה אחד עם ההנחה הקונוונציונלית שהיידישיסטים באשר הם נטו חסד לערכי הבונד דווקא.
במהלך מהפכת 1905 והפוגרומים אשר ליוו אותה, הפך העיתון כיוון ואימץ עמדה שמאל-רדיקלית, אשר תמכה במהפכנים הרוסים. ב-12 בדצמבר 1905 הופסקה הוצאתו ידי השלטונות, אך הוא המשיך לצאת במשך ארבעה חודשים תחת השם "דאָס לעבן", שמו של מדורו הספרותי.
בשנת 1909 עבר העיתון לוורשה.
עם עורכי העיתון נמנה הסופר אלתר קציזנה.
העורך הראשון של המדור הספרותי בעיתון היה העיתונאי ד"ר יוסף לוריא, אשר פרש ממנו כאשר מגמת העיתון הפכה שמאל-רדיקלית.
חגי שחם

קריירה

שחם נולד ב-1966 בקריית ביאליק, בן למורה למוזיקה, שנהג לנגן מוזיקה קאמרית להנאתו עם חברים. הוא החל ללמוד נגינה בכינור בגיל שש ובגיל 12, אחרי שעבר בהצלחה מבחן בכיתת אמן עם אייזק שטרן ודורותי דיליי, התקבל ללימודים אצל אילונה פהר, שהתקרבה אז לגיל שמונים, והיה תלמידה האחרון.
ככנר סולן, הופיע עם רבות מן התזמורות החשובות בעולם, ביניהן התזמורת הקאמרית האנגלית, תזמורת רשות השידור הבריטית, התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול, התזמורת הסימפונית הלאומית של אירלנד, התזמורת הלאומית של בלגיה, התזמורת הסימפונית הצרפתית, התזמורת הסימפונית הלאומית של טאיוואן, התזמורת הסימפונית של באדן-באדן, גרמניה, הפילהרמונית של סלובקיה, והתזמורת הפילהרמונית הישראלית, בניצוחו של זובין מהטה. בשנת 1985 הוזמן להצטרף אל אייזק שטרן ופנחס צוקרמן בקונצרט גלה בקרנגי הול, ואחריו הזמין אותו זובין מהטה לנגן את הקונצרט הכפול של ברהמס בקרנגי הול. הוא ביצע כסולן את אותה היצירה עם מישה מייסקי ומהטה בחגיגות השבעים של התזמורת הפילהרמונית (דצמבר 2006).
הוא מופיע גם ברסיטלים ובקונצרטים של מוזיקה קאמרית. שחם מסייר בקביעות ברחבי אירופה, צפון ומרכז אמריקה, ומנגן בסדרות רסיטלים בינלאומיות ובפסטיבלים.
חגי שחם מקליט בקביעות לחברת "היפריון" הבריטית. בין הקלטותיו מיצירות יוסף אחרון, ינה הובאי, גריג, ברהמס, ארנסט בלוך, מוצרט ועוד.
בספטמבר 1990 זכו חגי שחם והפסנתרן ארנון ארז בפרס ראשון בתחרות המוזיקה הבינלאומית במינכן, בקטגוריית דואו כינור-ופסנתר. פרסים אחרים שזכה בהם כוללים פרסים ראשונים בתחרות אילונה קורנהאוזר, תחרות האמן הצעיר של רשות השידור הישראלית, תחרות האקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב, ארבעה פרסי קלרמונט, ומלגה שנתית מקרן התרבות אמריקה-ישראל. 
מאוגוסט 2007 עד דצמבר 2010 לימד שחם כפרופסור לכינור באוניברסיטת דרום קליפורניה בלוס אנג'לס. כיום הוא פרופסור בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב, ומדריך כיתות אמן, בעיקר בישראל ובאירופה.
חגי שחם שותף, עם איתי שפירא ועוד מתלמידיה הנאמנים של אילונה פהר, להקמת קרן לזכרה, שמטרתה לחנך דור חדש של מורים לכינור בשיעור קומתה. משנתו המוזיקלית והחברתית היא לחנך דור של צעירים להקשבה באמצעות המוזיקה.
שחם משמש גם כמנהל מוזיקלי של עמותת מאסטרו.

משפחתו

בני משפחתו הקרובה של חגי שחם גם הם מוזיקאים: רעייתו אפרת שכטר-שחם היא חלילנית שפנתה למנהל עסקים, בתו נעמי שחם (ילידת 1997) היא נגנית קונטרבס, בתו השנייה נגה שחם (ילידת 2001) היא נגנית כינור וויולה, ובנו הצעיר מיכאל שחם (יליד 2003) הוא כנר. שלושת ילדיו זכו בפרסים ובמלגות.
אחותו היא זמרת המצו-סופרן רינת שחם.
ענת לוין

ענת לוין (נולדה ב-13 במאי 1963) היא משנה למנכ"ל כלל ביטוח. לפני כן הייתה מנכ"לית מגדל אחזקות ביטוח ופיננסים ויו"ר מגדל ביטוח.

ביוגרפיה

לוין סיימה בהצטיינות תואר ראשון בכלכלה ובמינהל עסקים וכן MBA - שניהם מאוניברסיטה העברית.
החלה את עבודתה הראשונה בשנת 1989, בבית ההשקעות אופק, לימים פסגות אופק, בה העפילה בסולם התפקידים הניהולי, בתפקידה האחרון כיהנה כמנהלת המקצועית של החברה. אחר-כך עברה לחברת ההשקעות נשואה-זנקס נ"ע בע"מ, שם כיהנה כמנכ"ל משותף. ב-1999 היא עברה למגדל אחזקות ביטוח ופיננסים, באפריל 2002 התמנתה למשנה למנכ"ל מגדל ולמנהלת תחום השקעות ואשראי בחברה. בתחילת תפקידה עמד היקף תיק ההשקעות של מגדל על כ-30 מיליארד שקל, ובסיום תפקידה הוא עמד על כ-100 מיליארד שקל. 
בשנת 2007 מונתה לוין כחברה בוועדת חמדני לבחינת הגברת מעורבות הגופים המוסדיים בשוק ההון. בשנת 2009 מונתה לוין כחברה בוועדת חודק שעסקה בהתוויית הכללים להעמדת אשראי על ידי גופים מוסדיים. 
כתב העת הבריטי "Project Finance Magazine" בחר בעסקה אותה הובילה לוין, ההשקעה בפרויקט הלוויין הישראלי עמוס, כעסקת השנה בתחום התקשורת במזרח התיכון לשנת 2009. 
בנובמבר 2009 הוצע ללוין לעמוד בראש האגף לפיקוח על הביטוח ושוק ההון במשרד האוצר, הצעה לה היא סירבה. ב-2010 מונתה למשנה למנכ"ל בנק הפועלים, ליו"ר פועלים הנפקות ולראש חטיבת גלובל טרז'רי בבנק. החטיבה מנהלת את הנכסים הפיננסיים של הבנק והנזילות וגם אחראית על חדרי העסקאות, עשיית שוק ומסחר (במט"ח ובנגזרות מט"ח, ריביות וסחורות).
בשנת 2012 הקימה לוין את החטיבה לשווקים פיננסיים בבנק הפועלים, על ידי איחוד של חטיבת הגלובל טרז'רי עם חטיבת נכסי לקוחות, החטיבה המאוחדת מונה כ-450 עובדים.
בסוף שנת 2013 מונתה לוין לכהן כמנכ"לית קבוצת מגדל אחזקות ביטוח ופיננסים. בנובמבר 2014 הוחלפה על ידי עמוס ספיר.
במאי 2014 מונתה לחברת הוועדה לבחינת תקציב הביטחון ("ועדת לוקר"), שהגישה המלצותיה ביולי 2015.
בינואר 2015 מונתה לוין למשנה למנכ"ל כלל ביטוח.
מוזיאון מרד ורשה

תערוכות

המוזיאון מציג את כל תחומי מרד ורשה. בכל קומה ישנן תערוכות הכוללות צילומים, אודיו, וידאו, תצוגות אינטראקטיביות, ממצאים, דוחות כתובים ועדויות על אופן החיים במהלך הכיבוש הגרמני של ורשה, ההתקוממות ואחריה. יש תצוגות המוקדשות לכל מחוז בוורשה. ישנם עלונים וחוברות מידע הכוללות 63 עמודים הכוללים לוח שנה החל מה-1 באוגוסט 1994 עד ה-2 באוקטובר באותה שנה המציגים את האירועים החושבים שהתרחשו במהלך המרד.
פיליפוס הרביעי, מלך מוקדון

ביוגרפיה

פיליפוס היה בנו של הדיאדוך קסנדרוס, בנו של המצביא אנטיפטרוס. אמו הייתה תסלוניקה ממוקדון, שהייתה אחותו למחצה של אלכסנדר הגדול ובתו של פיליפוס השני, מלך מוקדון. היו לו שני אחים קטנים: אנטיפטרוס הראשון ואלכסנדר החמישי. פיליפוס נולד בתקופה קשה עבור מוקדון. אלכסנדר הגדול מת ללא יורש פוטנציאלי, והגנרלים שלו קרעו לגזרים את האימפריה שלו (מלחמות הדיאדוכים). אביו, קסנדרוס, זכה בכתר מוקדון לאחר מלחמה נגד פוליפרכון. קסנדרוס מת בשנת 297 לפנה"ס, ובאופן טבעי, פיליפוס שהיה הבכור עלה לשלטון. תקופת מלכותו הייתה קצרה מאוד, והוא מת עוד באותה שנה בעיר אלאטייה (Ἐλάτεια).
פרו קמרון

קריירה ב-NBL

בשנת 1992, החל קמרון לשחק בליגת ה-NBL. ב-NBL הוא זכה ב-8 אליפויות ובחמישה תוארי MVP של הליגה.

נבחרת לאומית

קמרון ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניו זילנד ב-1994. החל מאולימפיאדת סידני הוא משמש כקפטן הנבחרת.
באליפות העולם 2002, קמרון הגיע לשיאו והוביל את ניו זילנד למקום הרביעי בטורניר ולניצחונות על סין, רוסיה, ונצואלה ופארטו ריקו. בנוסף על כך הוא נבחר יחד עם דירק נוביצקי, מאנו ג'ינובילי, יאו מינג ופרדרג סטויאקוביץ' להעפלה לשלב חמישית הטורניר.
מוזיאון ההגנה

בית גולומב

המגרש עליו הוקם בית גולומב היה שייך ליעקב שרתוק, אשר בהיעדר אמצעים לא בנה עליו בית, עד מותו בשנת 1913. בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20, בנה אחיו של יעקב שרתוק, זאב (וולודיה) שרתוק, שהיה סוחר אמיד, בית על המגרש, על פי הסכם עם משפחת אחיו. הבית נבנה על פי תוכנית של האדריכל יוסף ברלין בסגנון האדריכלות האקלקטית. בקומה השנייה התגורר זאב שרתוק ובקומה הראשנה התגוררה משפחת שרתוק. בבית התגוררו רבקה ודב הוז ובסוף שנות ה-20 נכנסו אליהו גולומב ואשתו עדה להתגורר בקומה הראשונה של הבית.
בשנות ה-30 התרושש זאב שרתוק ומכר את הבית תוך שמשפחות שרתוק וגולומב ממשיכות לגור בו בשכירות.
הבית שימש בין השאר כמטה ההגנה והוא היה מארח עד השעות הקטנות של הלילה את ישיבות הנהגת הארגון בהן התקבלו כמה מן ההחלטות החשובות ביותר בתקופות היישוב בנושאי התיישבות וביטחון בהן מבצע חומה ומגדל, מבצעי העפלה, והקמת הפלמ"ח. ישיבות אלו נערכו במרפסת הקדמית במחשבה (ובצדק) כי הבריטים לא יחשבו לחפש את המפקדה הסודית במרפסת הפתוחה לרחוב שלא תסתיר כמעט דבר.

הקמת המוזיאון

הבית עבר ידיים שונות ולבסוף הגיע לידי הרצל חבס שביקש בשנת 1954 להרוס את הבית ולבנות במקומו בית בן שמונה קומות. על כן נתבקשו בני משפחת גולומב לפנות את הבית. בעקבות זאת התגייסה גולדה מאיר למנוע את הריסת הבית. ביוני 1954 נחתם הסכם עם חבס על פיו הוא יפוצה בשווי הבית והבית יהפוך למוזיאון ויאכסן את ארכיון צה"ל. בסוף 1954 הוקמה מועצה ציבורית שתהיה אחראית לרכוש את הבית ולהפכו למוזיאון. בינואר 1955 החליטה הממשלה לשכן בבית את ארכיון ההגנה. המועצה הציבורית פנתה לחברי ההגנה בבקשה לתרום "לבנים" לבניית הבית. משרד הביטחון התחייב לתחזק את הבית לאחר שהציבור יממן את הקמתו. ב-11 באוקטובר 1956 נחתם ההסכם לרכישת הבית. המבנה עבר שיפוץ נרחב על פי תוכנית של האדריכל יוחנן רטנר, בהתאם למתווה של שאול אביגור. ארבעת חדרי המגורים של בית משפחת גולומב שוחזרו כפי שהיו בימי המנדט הבריטי והסייד שסייד את הבית אז נתבקש לסיידו מחדש באותם צבעים. לצידו נבנה בניין נוסף בן ארבע קומות לצורך המוזיאון. המוזיאון נפתח בטקס רשמי בנוכחות נשיא המדינה וראש הממשלה ב-5 באפריל 1961 בתערוכת נשק "מההגנה ועד צה"ל". את קיר החזית של המוזיאון עיצב הפסל משה ציפר.

המוזיאון

המוזיאון מורכב משני חדרים מהבית המקורי המשחזרים את הבית כפי שהיה בעת ששימש כמטה ההגנה ומבניין בן ארבע קומות הכולל תצוגה וחדרי פעילות והרצאות. לאחר ויכוחים, הוחלט להתחיל את תולדות ההגנה במוזיאון בפעילות של בר גיורא והשומר. התצוגה של המוזיאון מסתיימת בהקמת צה"ל.
לאחר פתיחת המוזיאון נמסרו לו מדיו של אורד וינגייט. בשנת 1965 נמסר למוזיאון דגל המהנדסים המלכותיים. בשנים 1961 ו-1967 נגנבו המוזיאון אקדחים.

אירועים במוזיאון

במוזיאון התקיימו מדי שנה אזכרות לאליהו גולומב.
בשנת 1969 חולקו במוזיאון פרס ביטחון ישראל על שם אליהו גולומב.