google/wiki40b huggingface dataset:
שלמה דיק

חייו

דיק נולד בבוצ'אץ' ב-1884, למד בסמינר למורים ולמד חקלאות בדאהלם שבסקסוניה התחתונה. ב-1905 היה למורה בבית הספר החקלאי של יק"א בסלובודקה לישנה אשר בגליציה המזרחית בסמוך לקולומיאה שם אירגן את התלמידים להגנת יהודי קולומיאה מפני פוגרום ולניהול עצמי. לאחר שנתיים נסע לברלין ללימודי תואר בחקלאות באוניברסיטת ברלין ולאחר מכן לימד בבית ספר חקלאי יהודי בשטיינהורסט שבהולשטיין, אולם עזב על רקע סכסוכים על אופן ההוראה ומטרותיה. כשעבד כאגרונום בגרמניה במטרה לחנך נוער יהודי לעבודת האדמה יצר קשר עם אופנהיימר, אותו הכיר בתקופת לימודיו. 
כאשר נוסדה החווה הקואופרטיבית במרחביה ב-1911, מינה אופנהיימר את דיק לנהל את החווה. דיק הכניס למשק זנים וגידולים חדשים, הנהיג מחזור זרעים, נהל מלחמה במזיקים, הדריך והכשיר את החברים, קשר קשרים עם השכנים ועם הממשלה ואף היה בקשרים מקצועיים עם עמיתו למקצוע אהרן אהרונסון. עקב מצב בריאותו יצא בקיץ 1914 לחופשה בגרמניה אך שובו לארץ נמנע בגלל פרוץ מלחמת העולם הראשונה והוא נשאר באירופה. דיק קיבל מינוי כמפקח מטעם הממשלה על נחלותיו של הקיסר הגרמני לשעבר וכן עבד כשמאי. הוא נשאר קשור לעשייה הציונית, השתתף כמומחה בוועידת לונדון ביולי 1920 וכציר בקונגרס הציוני העולמי ה-18 בפראג (21 באוגוסט - 4 בספטמבר 1933). 
לאחר הקונגרס, וכתוצאה משינוי האווירה בגרמניה, החליט ב-1934 לחזור לארץ-ישראל. קיבל תפקיד במחלקת ההתיישבות של הסוכנות היהודית והסתובב מטעמה בארץ להכין סקירות על יישובים וקבוצות חקלאיות.
דיק הוזמן להיות חבר בשתי משלחות שנועדו למצוא פתרונות התיישבות ליהודי אירופה. ב-1937 היה חבר במשלחת מטעם הממשלה הפולנית למדגסקר וחודשים ספורים לאחר מכן הצטרף כיועץ מומחה למשלחת הולנדית שיצאה לבדוק אפשרות דומה בגיאנה  ההולנדית.
מצב בריאותו הורע פעם נוספת, לכן יצא דיק לאירופה למטרות ריפוי. פרוץ מלחמת העולם השנייה מנע את חזרתו ולכן נשאר בצרפת. הוא נפטר מסרטן ב-1944, בגרנובל.
ג'יימס סטיינברג

ג'יימס בי סטיינברג (באנגלית: James Braidy "Jim" Steinberg; נולד ב-5 ביולי 1953) הוא יועץ פוליטי ואקדמי יהודי-אמריקאי, שכיהן כמשנה למזכירת המדינה האמריקאית הילרי קלינטון (במקביל לג'ייקוב לו האחראי על התחום התקציבי), האחראי על תחום המדיניות. בנוסף הוא משמש כדיקן של בית הספר למדיניות ציבורית ע"ש הנשיא לינדון ג'ונסון באוניברסיטת טקסס, שבעיר אוסטין. שימש בעבר כסגן היועץ לביטחון לאומי בממשל קלינטון, כיועץ לקמפיין של הנשיא ברק אובמה ובין מנהלי צוות המעבר שלו.

ביוגרפיה

סטיינברג בעל תואר ראשון מאוניברסיטת הארוורד (1973) ותואר שני מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל (1978). היה חבר בכיר במכון המחקר הבריטי "המכון הבינלאומי ללימודים אסטרטגיים" (1985-1987), אנליסט בכיר במכון מחקר "תאגיד ראנד" (1989-1993), מנהל תכנון מדיניות (1994-1996), וסגן היועץ לביטחון לאומי בבית הלבן (1997-2001). הוא מכהן כיום גם כחבר בכיר במכון ברוקינגס.
סטיינברג היה גם מבין צוות היהודים, דניס רוס ודן קרצר, שהכינו את נאומו של ברק אובמה כמועמד לנשיאות, בפני השדולה היהודית למען ישראל בוושינגטון, איפ"ק, ביוני 2008, זמן קצר לפני הבחירות לנשיאות. נאום זה נחשב לאחד הנאומים המפורטים ביותר עד אז של אובמה בנושאים בינלאומיים.
האקו איצ'יו

האקו איצ'יו (ביפנית: 八紘一宇, מילולית: "שמונה כיוונים, גג אחד", כלומר, "כל העולם תחת גג אחד") הייתה סיסמה פוליטית יפנית שזכתה לפופולריות במהלך מלחמת סין-יפן השנייה ומלחמת העולם השנייה.

מקור

המונח נטבע בראשית המאה ה-20 על ידי הפעיל הבודהיסטי הלאומני צ'יגאקו טנאקה. הוא שאל אותו מטקסט המופיע בכרוניקה ניהון שוקי, המיוחס לג'ימו, הקיסר הראשון, בעת הכתרתו. הצהרתו השלמה של גימ'ו היא "אכסה את שמונת הכיוונים, ואעשה אותם לביתי."
טנאקה פירש את דבריו של ג'ימו, צאצא מיתולוגי של אלת השמש אמטראסו, לאמור יעודו של השלטון הקיסרי הוא שליטה על העולם כולו. בעוד שטנאקה טען שהתוצאה הסופית נובעת ממנהיגותו הערכית של הקיסר, עבור רבים, קיבלה הסיסמה נופך לאומני יותר.

התפשטות

ההשפעות הכלכליות של השפל הגדול הביאו לעלייה בלאומנות ביפן בשנות ה-30 של המאה ה-20. הקיסר הירוהיטו נקשר עם עיקרון ההאקו איצ'יו, כסיבה להתפשטות הטריטוריאלית. ההגבלות על החימוש הימי, שבאו לידי ביטוי באמנת וושינגטון ובאמנת לונדון, השפיעו על הלך הרוח הפוליטי הפנימי ביפן בכך שסיפקו בידי גורמים צבאיים שתמכו בהתפשטות טריטוריאלית תחמושת כנגד הממשלה האזרחית, שבחתימתה על האמנות למעשה דנו את יפן לנחיתות אל מול מעצמות המערב. כך הפנה ניסיון המעצמות לריסון מרוץ החימוש את דעת הקהל היפנית נגדן, וסייע לגורמים קיצוניים להשליט במדינה מצב חירום שהגביל את האזרחים ושאר גורמים ליברלים.
המושג האקו איצ'יו לא היה ידוע במיוחד בקרב הציבור היפני עד 1940, אז פרסמה ממשלתו של פומימרו קונואה ספר לבן שכותרתו "מדיניות לאומית בסיסית" (基本国策要綱), שנפתח במושג ובו הכריז קונואה שמטרתה המרכזית של יפן היא כינון שלום עולמי בעל בסיס הרוח היפנית, רעיון שלאחר מכן קיבל את השם מרחב השגשוג המשותף של מזרח אסיה רבתי. מכיוון שמרחב זה יכנס את כל תושבי אסיה תחת השגחתו האבהית של הקיסר, ישנה הצדקה לשימוש בכוח כנגד כל המתנגדים.

מלחמת העולם השנייה

ככל שהתארכה מלחמת סין-יפן השנייה, פנתה ממשלת יפן לרגשות הציבור בחיפוש אחר תמיכה. כינוי המלחמה "מלחמת קודש," וקשירתה להולדתה המיתולוגית של האומה, הפכו לנפוצים יותר ויותר בתקשורת היפנית באותה תקופה. ארגון הטאיסיי יוקוסאנקאי נוסד ב-1940 על מנת לספק תמיכה פוליטית למלחמה בסין.
תפוצת המושג האקו איצ'יו, שטמן בחובו את הרעיון לפיו מוצאה האלוהי של יפן הוא הסיבה להתפשטות הטריטוריאלית, התגברה ככל שקרבו חגיגות 2,600 השנים לעלייתו של ג'ימו לכס החרצית, שלפי הכרונולוגיה המסורתית יצאו ב-1940.

תעמולה

חלק מהתעמולה היפנית כללה ססמאות כגון "אסיה לאסייתים!" והדגישה את הצורך בשחרור תושבי אסיה מעול המעצמות האימפריאליות. האשמה בהתארכות הלחימה בסין הוטלה על ניצולן של הממלכה המאוחדת ושל ארצות הברית את מושבותיהן בדרום מזרח אסיה.
התרגום הרשמי של האקו איצ'יו היה "אחווה אוניברסלית". עם זאת, הכוונה הייתה שהיפנים שווי ערך למערביים, אך עליהם להוות מנהיגים לשאר עמי אסיה, כלומר הסיסמה עודדה הרמוניה בין העמים, ולאו דווקא שוויון.
לאחר ההתקפה על פרל הארבור ב-7 בדצמבר 1941, הפיקו בעלות הברית סרטי תעמולה אנטי-יפניים, בהם הביאו את המושג כסימן לרצונם של היפנים להשתלט על העולם.

שכתוב ההיסטוריה

היסטוריונים המזוהים עם ארגוני ימין ביפן מביאים את פעולותיו של צ'יאונה סוגיהארה, סובלנותם של היפנים כלפי יהדות סין ועיקרון האקו איצ'יו, המסמל הרמוניה בין-גזעית, כדוגמאות להתנהגות היפנים במלחמה. זהו ניסיון לשכתוב ההיסטוריה, במטרה להמעיט בערכם של אירועים כגון טבח ננקינג ופשעי מלחמה אחרים.
קציר (יישוב)

היסטוריה

היישוב קציר הוקם במאי 1982 על קרקע של הסוכנות היהודית, כיישוב קהילתי שתושביו מאוגדים באגודה שיתופית. היישוב היה חלק מתוכנית עירון להקמת יישובים יהודיים משני עברי הקו הירוק בין עמק עירון לג'נין והיווה את היישוב הדרומי ביותר של תוכנית המצפים בגליל. היישוב הוקם על ידי התאחדות האיכרים באזור הידוע כגבעה המערבית. ההתיישבות כללה בתים בסגנון קרוואנים, הקיימים עד היום בקריית האומנים בחלק המזרחי של היישוב. תושביו היו בעיקר אקדמאים שעבדו מחוץ ליישוב וחיפשו מגורים באזור כפרי.
בעת תכנונו נקרא היישוב "מצפה ברקאי ב'", עד קביעת שמו "קציר", על ידי ועדת השמות הממשלתית, עוד טרם הקמת היישוב. לפי תוכנית המתאר הראשונה שלו, שאושרה עוד בשנת 1981, היישוב יועד ל-30 משפחות. בשנת 1987 אושרה תוכנית מקיפה יותר ליישוב שכללה מאות מגרשים לבנייה פרטית. למרות ניסיונות שיווק, נותר היישוב קטן מאוד ועד שנת 1990 הכיל פחות מ-30 משפחות. 
בשנת 1990 הוקמה מדרום-מזרח לגבעה המערבית הגבעה המרכזית. שכונה זו נבנתה על ידי משרד הבינוי והשיכון על מנת ליצור מקומות מגורים לעולים במסגרת העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים. במשך שנים היו מרבית התושבים בגבעה זו עולים חדשים, אולם בשנים האחרונות פחת שיעורם. בשנת 1994 אושרה תוכנית מתאר מקיפה ליישוב המרחיב את אזורי הבנייה בגבעה המערבית, מגדיר שטחי בנייה לגבעה המרכזית וכן מגדיר שכונה נוספת לבנייה עתידית - הגבעה המזרחית. באוקטובר 2015 החלו עבודות הפיתוח בגבעה זו.
במסגרת מדיניותן של הסוכנות היהודית ושל האגודה השיתופית קציר, נקבעו תנאי קבלה ליישוב שבגבעה המערבית אשר אפשרו בפועל מכירת קרקעות ליהודים בלבד. בשנת 1995 עתרו עאדל ואימאן קעדאן לבג"ץ בטענה שיש בכך אפליה פסולה. המדינה השיבה בטענה שהעותרים יכולים לרכוש דירה בגבעה המרכזית או בחריש, ואילו הגבעה המערבית היא יישוב קהילתי הומוגני שזכאי לקבוע בעצמו את תנאי הקבלה אליו. בשנת 2000 ניתן פסק הדין, הידוע כבג"ץ קעדאן, שקבע כי גם אזרחים לא-יהודיים יורשו לרכוש קרקע ויחידות דיור ביישוב. מספר תושבים מבאקה אל-גרבייה מימשו את זכותם והחלו בהליכים לקבלת היתרי בניה.
נכון להיום (2015) מתגוררות ביישוב משפחות ערביות אחדות. כל אדם יכול להתיישב בקציר (בכל אחת מן הגבעות) ללא צורך בוועדת קבלה.

השתייכות מוניציפלית

בראשית דרכו השתייך היישוב למועצה אזורית מנשה. בשנת 1992, במסגרת התוכנית לאיחוד רשויות מקומיות, הוכלל היישוב קציר ביחד עם היישוב חריש במועצה מקומית אחת בשם "טל-עירון", שהייתה ה"כוכב" הצפוני ביותר בתוכנית "יישובי הכוכבים". בשנת 1995 הוסב שם המועצה המקומית לקציר-חריש.
בשנת 2012, חרף התנגדות המועצה האזורית שטענה שהיישוב קציר הוא בעל אופי עירוני ואינו תואם את האופי הכפרי של המועצה, הופרד היישוב קציר מהיישוב חריש (במסגרת קידום הפיכת חריש לעיר), והוחזר לתחום שיפוטה של מועצה אזורית מנשה.

אתר שומרה

על הגבעה המערבית, בסמוך לבית הספר של היישוב, נמצאו שרידי חווה חקלאית מהתקופה הרומית‮. האתר, שמכונה "השומֵרה", אומץ על ידי תלמידי בית הספר המקומי במסגרת תוכנית חינוכית ייחודית של רשות העתיקות.
מיעוט מי שפיר

טיפול

אם יש מיעוט מי שפיר קיצוני אזי יש ליילד את העובר. אם מיעוט מי השפיר הקיצוני החל כבר בתחילת ההריון יש לשקול הפסקת הריון מאחר שרוב המקרים הקיצוניים נובעים מבעיה כרומוזומלית או חוסר התפתחות של הכליות. במידה ומדובר במיעוט מי שפיר שהתפתח מאוחר יותר יש ליילד את העובר.
הפרעה בקצב הלב (סרט)

תקציר עלילת הסרט

אולג הוא פרמדיק מוכשר העובד בצוות אמבולנס. אשתו קטיה היא אחות במחלקת המיון של בית החולים. הם חולקים דירה קטנה וחוג קרוב של חברים שאוהבים לבוא אליהם לשתות. קטיה לא רואה בבית את המסירות והאכפתיות שאולג משקיע בעבודה ונמאס לה מהשתיינות שלו. היא מבקשת להתגרש וכך מתחיל המשבר המשמעותי הראשון בחייו של אולג.
שכבה מחזירת אור

שכבה מחזירת אור או רְפִידִית אוֹר (באנגלית: Tapetum Lucidum, בתרגום חופשי מלטינית: "שטיח בהיר") זו שכבה משקפת שמאחורי (ולעיתים בתוך) רשתית העין של בעלי חוליות רבים. היא משמשת לשיקוף האור חזרה לרשתית, ובכך מגבירה את כמות האור שנתפסת ברשתית. הדבר משפר את הראיה באזורים בעלי אור נמוך, אך יכול לגרום לתמונה הנשקפת לרצד כתוצאה מהאור המשתקף. לכן, שכבה זו נמצאת בעיקר בחיות לילה בעלות ראיית לילה משופרת כמו חתולים, דולפיננים, כלבים, תנינאים ואייליים.
אפקט ההשתקפות של השכבה מחזירת האור לעיתים נקראת "זוהר עין".
השכבה מחזירת האור אינה מצויה בעין האדם, וזו הסיבה שלבני האדם יש ראיית לילה לקויה. בצילומי צבע של חיות מתרחש לעיתים אפקט עיניים אדומות, שנובע כתוצאה מהבזק של מצלמה המשקפת את אחורי העין לשבריר שנייה (בשכבת הרשתית). הבזק מצלמה גורם לעיניהן של חיות להיראות בצבעים שונים (כחול, ירוק, צהוב וורוד).
השכבה לעיתים עובדת תוך עיקרון התאבכות של אופטיקה צרה, כמו שנראה ברקמות משתקפות כדוגמת כנפי פרפר. אולם, לזנים מסוימים קיימים מבנים שונים של רקמות, שמובילים למכניקת התאבכות משתקפת שונה.
הדרון אקזוטי

הדרון אקוזטי  (באנגלית : Exotic Hadron) הוא חלקיק תת-אטומי המורכב מקווארקים וגלואונים.
ההדרון האקזוטי אינו תואם את מודל הקוורקים ולא ניתן לסווגו על פיו. על פי מודל הקוורקים, הדרונים הם חלקיקים תת-אטומיים המורכבים מזוגות של קווארק ואנטי קווארק (מזונים) או משלושה קווארקים (בריונים) המוחזקים ביחד על ידי גלואונים הנושאים את הכוח החזק אך הדרונים אקזוטיים מורכבים מיותר משלושה קווארקים.
קיומם של הדרונים אקזוטיים הוכח והוכרז עקב תוצאות חד משמעיות שהתקבלו על ידי ניסוי LHCb הנמצא במרכז לחקר פיזיקת חלקיקים CERN בשווייץ, באפריל 2014.

היסטוריה

בשנת 1964, שני הפיזיקאים מארי גל-מאן וג'ורג צ'ווייג הציעו את מודל הקווארקים. בנוסף לכך, שניהם הזכירו את האפשרות להוסיף זוג קווארק-אנטי קווארק לתכולת הקווארק המינימלית של מזון או באריון. מאז, פיזיקאים ניבאו את קיומם של סוגים אחרים של הדרונים המורכבים משילובים שונים של קווארקים ואנטי קווארקים. עם התפתחות הכרומודינמיקה הקוונטית, התברר כי אין סיבה לכך שרק צירופים של שלושה קווארקים ואנטי קווארקים יכולים להתקיים. היו השערות רבות והתקיימו ניסויים רבים אבל חלפו 50 שנים עד שפיזיקאים קבלו עדות ניסיונית חד משמעית על קיומם של ההדרונים האקזוטיים.
בשנת 2008, שותפות בל (Belle Collaboration) שמרכזה ביפן דיווחה על העדויות הראשונות לקיומו של החלקיק (Z(4430. הם גילו שיא בפיזור המסה של חלקיקים כתוצאה מדעיכתם של מזוני B. מאוחר יותר, מדעני בל אישרו את קיומו של (Z(4430 במובהקות של 5.2 סיגמה בקנה המידה שבה פיזיקאי החלקיקים משתמשים כדי לתאר את הוודאות של התוצאות.

הוכחת קיום הדרון אקזוטי

בחודש אפריל 2014 התפרסמו תוצאות מניסוי LHCb מדידות שהוכיחו כי החלקיק +(Z(4430 שנצפה לראשונה על ידי שותפות בל (Belle Collaboration), מורכב מארבעה קווארקים . לאחר שהם ניתחו למעלה מ-25 אלף דעיכות של מזוני B שנבחרו מתוך נתוני 180 טריליון התנגשויות פרוטונים במאיץ החלקיקים הגדול LHC והמובהקות לאותות היא לפחות 13.9 סיגמה, ללא ספק החלקיק הוא הדרון אקזוטי.
לאחר מכן, בחודש יולי 2015, נקודת המפנה העיקרית של ספקטרוסקופיית באריון אקזוטי הושגה במאיץ החלקיקים הגדול LHC. ניסוי LHCb הצהיר על גילוי שני חלקיקים, הנקראים +(4380)Pc ו- +(4450)Pc, אשר מורכבים מתכולת קווארק מינמלית  מה שהופך אותם לפנטאקווארק.
איסבלה (גלאפגוס)

גאולוגיה

כאחד מהאיים הצעירים ביותר מבחינה גאולוגית באיי גלאפגוס, איסבלה שוכן באזור המערבי של קבוצת האיים ליד הנקודה החמה של גלאפגוס. לפני כמיליון שנה לערך האי נוצר כתוצאה מהתמזגות של שישה חרוטי מגן: אלסדו (Alcedo), סרו אסול (Cerro Azul), דרווין (Darwin), אקוודור (Ecuador), סיירה נגרה (Sierra Negra) וולף (Wolf). כולם פרט לאקוודור עדיין פעילים ובכך הופך האי איסבלה לאחד המקומות הפעילים ביותר בעולם מבחינה געשית. פסגת הר וולף היא הנקודה הגבוהה ביותר באי בגובה של 1,707 מטרים מעל פני הים ויחד עם הר אקוודור הוא אחד משני ההרים שנמצאים בדיוק על קו המשווה. האי ידוע בעיקר בשל התופעות הגאולוגיות שבו שממחישות את האירועים שיצרו את קבוצת האיים. בין השאר מדובר על ההתרוממויות במפרץ אורווינה (Urvina) ובתעלת בוליבר (Bolivar), על החרוט הגעשי במפרץ טאגוס (Tagus) ועל הר אלסדו שהוא אחד מהרי הגעש הפעילים ביותר על פני כדור הארץ.

החי והצומח

איסבלה הוא אי מעניין מאוד מבחינת עולם החי והצומח שלו. הצמחייה באי לא זהה לזו של האיים השכנים בשל היותו אי צעיר יחסית. שדות הלבה הצעירים והאדמה סביבם לא מספקים חומרי הזנה המתאימים לקיום צמחייה כפי שקורה באיים האחרים. תופעה נוספת הנוגעת לכך מתקיימת על פסגותיהם של הר וולף והר סרו אסול. פסגות הרים אלה נמצאות מעבר לקו שבו מתאפשר לצמחייה להתפתח והם צחיחות באופן תמידי.
עולם החי העשיר של איסבלה הוא מעל ומעבר לכל קנה מידה של השוואה. אוכלוסיית צבי הגלאפגוס באי עולה בגודלה על זו של כל שאר האיים. גודלו של האי, הטופוגרפיה יוצאת הדופן שלו והפעילות הגעשית שבו, גרמו להיווצרותם של תת-מינים שונים של צבים. כיום משוטטים צבים באופן חופשי בקלדרות של רוב ההרים באי.
אוכלוסיית העיזים שהובאה לאי על ידי האדם הגיעה למספר של יותר מ-100,000 אלף פרטים אך היא מדוללת על ידי שירות הפארקים הלאומיים של גלאפגוס ועל ידי מכון צ'ארלס דרווין.
בין שאר מיני בעלי החיים הנוספים שניתן למצוא באי הם: פינגווין גלאפגוס, קורמורן גלאפגוס, איגואנה ימית, סולה, שקנאי חום, וסרטן סלעים אדום. כמו כן שוכנים באי איגואנה מצויצת, פרושי דרווין, עקב גלאפגוס, יונת גלאפגוס ולטאת לבה גלאפגוס. חופו המערבי של האי הוא המקום הטוב ביותר לצפות בלווייתנאים ובדולפינים.
כיסא במאים

כיסא במאים (באנגלית: Director's chair) הוא כיסא קל, מתקפל, שניתן לקפלו בתנועת מספריים. משענת הגב של הכיסא והמושב עשויים בד או פלסטיק גמיש ומתקפל. רגלי הכיסא וידיותיו עשויים לרוב עץ ולעיתים נדירות יותר עשויים מתכת או פלסטיק.
הכיסא מתקפל, ונייד, דבר המאפשר להעבירו בקלות ובמהירות ממקום למקום. השימוש בכיסאות כגון אלה ככיסאות עבור הבמאי וצוות הפקת סרטי קולנוע הביאו למתן שם זה לכיסא, אף שמקור עיצוב כיסא זה במאה ה-15. השימוש בכיסא זה בעת החדשה התחדש בשנת 1892 כאשר חברת רהיטי גולד מדל קמפ (Gold Medal Camp Furniture company) החלה ליצרו. עיצוב זה זכה בתחרות עיצוב שנערכה במסגרת היריד העולמי שנערך בשיקגו בשנת 1893.
חמי קלירוהי

חמי קלירוהי (בלטינית: Callirrhoe) הם מעיינות חמים הנמצאים ליד החוף המזרחי של ים המלח, כ-2.5 ק"מ מדרום לשפכו לים של ואדי זרקא-מעין ונקראים היום עין-א-זארה.  המעינות היו מפורסמים מאד בימי קדם, והם נזכרים בספריהם של פליניוס הזקן ויוסף בן מתיתיהו, וכן מופיעים במפת מידבא. הראשון שזיהה את המעיינות בעת המודרנית בעין-א-זארה והציע את השם קלירוהי היה הנוסע הגרמני אולריך יאספר זצן ששהה באזור בין 1806 ל-1807.

תיאורים אצל היסטוריונים מהתקופה העתיקה

יוסף בן מתיתיהו כותב על המקום בהקשר עם מחלתו הקשה של הורדוס בערוב ימיו (שנת 4 לפנה"ס) יוסף מתאר כיצד הגיע הורדוס למקום בעצת רופאיו וכיצד יעצו לו הרופאים לטבול בתוך מיכל שמן כדי להקל על סיבלו. בעת הטבילה איבד הורדוס את הכרתו ועבדי המלך חשבו שהוא מת. המלך התעורר מצעקות הסובבים אותו וכאות הוקרה להצלתו חילק כספים לחייליו ומפקדיהם. הטבילה בקלירוהי לא סייעה למצבו והוא מת זמן קצר לאחר מכן.
פליניוס הזקן מתאר את המקום בספרו תולדות הטבע. הוא מתאר מעיינות חמים המצוינים בתכונותיהם הרפואיות והידועים ברחבי העולם הקדמון.

ממצאים ארכאולוגיים

האתר נחפר בשנים 1985/6. בדו"חות החפירות מתואר האתר כאזור של גנים עם מרחצאות שנבנה בצורה נרחבת בתקופת הורדוס ביחד עם הארמונות ביריחו והמבצר במכוור. באתר התגלה מעגן קטן לסירות ומדרגות המובילות למרחצאות ומבני שהייה למתרחצים. במקום הייתה וילה מפוארת בסגנון הבנייה של ארמונות הורדוס ביריחו ומבני חוות וחלקות לעיבוד חקלאי. לפי הסימנים המקום נהרס ביחד עם הרס מבצר מכוור בשנת 72 לספירה.
לאחר ההרס בתקופת המרד הגדול היה המקום שומם במשך 300 שנה. לפי השרידים הארכאולוגיים המקום היה מיושב בתקופה הביזנטית מאמצע המאה הרביעית לספירה עד המאה החמישית לספירה ושימש כמרחצאות ציבוריות. המקום נהרס סופית בתקופה הערבית.

מפת מידבא

במפת מידבא מופיע האתר בין הנחלים ואדי זרקא מעין וואדי מוג'יב - נחל ארנון. השם שמופיע הוא חמי קלירואס (Therma Kalliroes), (ראה התמונה לעיל). באזור יש שלושה מבנים עם בריכות או מבנים מהם נובעים המעיינות. מצד שמאל יש מבנה עגול. המבנה השני מימין הוא מרובע עם קשת וממנו יוצא ערוץ מים לים המלח. המבנה השלישי נראה כאילו צמוד לצלע ההר והקשת צמודה לצד הקדמי של המבנה. לידו מימין מעבר לערוץ יש שני עצי תמר.
רחל נגב

קורות חייה

נגב נולדה בפולין בשנת 1923, בתם הבכורה של יצחק ואיטה זלדין. היא גדלה בבית עברי - אביה היה סופר, מורה ומנהל בבתי ספר של רשת החינוך "תרבות" וכבר מגיל שמונה, כתבה רחל שירים בעברית.
ב-1935 עלתה המשפחה לארץ ישראל. רחל למדה בבית הספר החקלאי בעיינות, והייתה מראשוני המתיישבים בקיבוץ רביבים שבנגב. השירים שכתבה אז עסקו בנושא המחיר וחוב הדמים, והיו נבואה לעתיד. בל"ג בעומר 1947 נישאה לחברה לגרעין, אברהם נגב, וכשנה אחר כך נפצע אברהם ואיבד את יד ימינו במלחמת העצמאות, יצאו השניים לשליחות של תנועת "דרור הבונים" בדרום אמריקה. ב-1952 חזרו לארץ והשתקעו בירושלים, שם למד אברהם ארכאולוגיה.

שיריה

שיריה של רחל נגב - שירים ליריים, אישיים מאוד - התפרסמו לאורך השנים בעיתונים ובכתבי עת ספרותיים, ביניהם מאזניים וקשת. ב-1967 ראה אור ספרה הראשון, "כמו שכתוב בלב", וב-1978 - ספרה השני, "כוכבים בוכים". היא הייתה חברה באגודת הסופרים, שופטת ב"פרס זאב" לספרות ילדים, והשתתפה דרך קבע בתוכניות ספרות ברדיו. ב-1979, בהיותה סטודנטית לתואר שני בספרות עברית, זכתה בפרס הארי הרשון לשירה.
בפסטיבל "ימי שירה במדבר 2012" שהתקיים במדרשת שדה בוקר, נערך מושב לזכרה של רחל נגב בו הועלתה דמותה וקראו משיריה.

מותה

ב-1982 מתה ממחלה קשה. על מצבתה נחקקה שורה משירה האחרון: "להיות עננה לבנה, שותה אור". כעבור שנתיים התפרסם מעזבונה ספר שירים שלישי, "להיות עננה לבנה".

הנצחתה

על שמה הקים בעלה, פרופ' אברהם נגב, שהיה ראש המכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית, את "פרס רחל נגב לשירה": תחרות שנתית הפתוחה לכלל תלמידי האוניברסיטה העברית, למימון הוצאתו לאור של ספר שירה שנמצא ראוי לכך. רחל נגב הניחה שתי בנות: אילת וענת.
יותם גנדלמן

ביוגרפיה

בוגר מגמת קולנוע בתיכון אלון ברמת השרון. שירת בצבא ביחידת ההסרטה של דובר צה"ל. סיים תואר ראשון בתוכנית למצטיינים במדעי הרוח ואמנויות באוניברסיטת תל אביב. ב-2007 החל לעבוד כבמאי הראשי של MTV ישראל.
ב-2009 הקים את חברת ההפקות "ביצתעין" עם השותפים בן גלעדי וגל מוג'ה. תחילה התרכזה החברה בהפקת קליפים ופרסומות אך עם יציאתו של מוג'ה בשנת 2014 וכניסתה של המפיקה מיקה תימור החברה החלה להמקד בהפקת קולנוע וטלוויזיה.
ביים עשרות פרסומות וקליפים לאמנים כמו הדג נחש, קותימן, אסף אמדורסקי, קרולינה ועוד. ב-2011 ערך את סרט האימה הישראלי חתולים על סירת פדלים. ב-2014, תסריט לסרט קצר שכתב זכה במקום הראשון במסגרת פרויקט "פרולוג" של הפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים. הסרט, "חם", שהופק בתמיכת קרן מקור ו-yes, יצא ב-2015.
גנדלמן עבד יחד עם ארי פינס על סרט תיעודי באורך מלא שעוסק בפרשת רצח תאיר ראדה, בתמיכת ערוץ 8 והקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה הפרויקט הופץ במרץ 2016 כסדרת טלוויזיה בת ארבעה פרקים תחת השם ״צל של אמת״. שידור הסדרה עורר תהודה רבה בקרב הצופים, בתקשורת ובמערכת המשפט. לאור הצלחת הסדרה הוחלט על המשכה ובשנת 2019 שודרה העונה השנייה שעסקה בסדרת מקרי רצח בלתי מפוענחים אשר אירעו בין השנים 1972–1983. לטענתם היוצרים, הצליחו למצוא את מי שכונה בעיני המשטרה והתקשורת רוצח כביש החוף. לטענתם, מדובר ברוצח שלמה חליווה.
תחכמוני (ספר)

"תחכמוני" הוא יצירה ספרותית מונומנטלית מאת המשורר והמתרגם היהודי-ספרדי יהודה אלחריזי (1165–1234), הנחשבת לאחת מיצירות המופת של הספרות העברית בימי הביניים.

על היצירה

ככל הידוע, זמן קצר לאחר שהשלים את תרגום מחברות איתיאל, החליט אלחריזי לחבר יצירה מקורית בעברית, ייתכן כי בהשראת אוסף המקאמות שתרגם. יצירה זו, שזכתה לשם ספר תחכמוני, ידועה כפסגת יצירתו של אלחריזי. 
על הסיבות לכתיבת הספר הוא מספר בהקדמה לספר:
וְכֶרֶם זָרִים לִנְטוֹר מִהַרְתִּי. וְכַרְמִי שֶלִי לֹא נָטָרְתִּי. וְעַל כֶּן חִיבַּרְתִּי הַסֶפֶר הַזֶּה בִּמְלִיצוֹת חֲדָשוֹת. מִלְשוֹן הַקֹדֶש קְדוֹשוֹת.
 
הספר בנוי מחמישים "מחברות" (או שערים, מקאמות), העוקבות בסגנונן אחר הסגנון הערבי הקלאסי של המקאמה. למחברות קיימת אומנם פתיחה רטורית קבועה: "נאום הימן האזרחי", אולם כל אחת מהן היא יחידה ספרותית עצמאית, ומשולבים בהן סיפורי מסע, פרקים אוטוביוגרפיים מחייו של אלחריזי, קטעי סאטירה, ביקורת ושבח על הדורות הקודמים או הדור בתקופתו של המספר, דברי מוסר, פרקי שירה והגיגים פילוסופיים.
בהקדמה לספר מצהיר אלחריזי: 
וּבוֹ יִמְצָא כָּל שׁוֹאֵל מִשְׁאָלוֹ / וְיַשִּׂיג מִתַּאֲוָתוֹ דֵּי מַחֲסוֹרוֹ אֲשֶׁר יֶחְסַר לוֹ.
אלחריזי המשיך לעבוד על היצירה עד ליום מותו, ולפיכך קיימים לה נוסחים שונים, בהם סדר השערים אחר.
למרות הסגנון האקלקטי של היצירה, היא "מחוברת" לכלל נרטיב בעל מוטיבים מאחדים בדמות שתי דמויות המהוות ציר לכלל היצירה. הראשון הוא גיבור בשם חבר הקיני, נוכל, שקרן ומתוחכם, בעל קסם אישי וכשרון רטורי, הנודד ממקום למקום ומעורב בהרפתקאות שונות, והשני הוא המספר, הקרוי הימן האזרחי. חלוקת התפקידים הספרותית בין שתי הדמויות אינה קבועה; לעיתים המספר הוא עד לאירועים ולעיתים הוא דמות פעילה.
"חבר הקיני" הוא הוא הגיבור הראשי, ולאורך המחברות השונות הוא מחליף תפקידים וצורה. התמונה הספרותית המתוארת בדרך כלל היא של התכנסות רבת משתתפים, שבמרכזה ניצב חבר הקיני, בעוד המספר הוא עד לאירועים, הנכבש עם הקהל בקסמו של הגיבור. בחלק מהאירועים מזהה המספר את חבר הקיני מיד בתחילת האירוע או ההתכנסות המתוארים על ידו, אך ישנם אירועים או התכנסויות בהם נחשף חבר הקיני רק בסופם.

מהדורות הספר

מהדורה ראשונה בעברית של הספר יצאה לאור בשנת 1578. מאז נתפרסמו שמונה מהדורות נוספות בעברית, שתי מהדורות באנגלית, מהדורה אחת בספרדית ומספר שערים מהספר בגרמנית. בנוסף, נתפרסמו במשך השנים, באכסניות שונות ובתדפיסים נפרדים, מחברות או שירים מתוך הספר, בעברית, אנגלית, ספרדית, צרפתית וגרמנית.
מעצמת-על

במדע המדינה, מעצמת-על היא מדינה בעלת חשיבות מכרעת בכלכלה, בביטחון וביחסי החוץ הבינלאומיים ולעיתים גם בתרבות. כיום, המדינה היחידה שנחשבת למעצמת-על היא ארצות הברית, לאחר התפרקותה של ברית המועצות, שהייתה מעצמת-על בעבר. לצרפת, לבריטניה, לרוסיה ולרפובליקה העממית של סין יש כוח פוליטי וכלכלי רב, אך הן אינן נחשבות למעצמות-על.
לרשות מעצמות-על עומד כוח צבאי וכלכלי רב מאוד, המאפשר להן להטיל את השפעתן הפוליטית ברחבי העולם. כאשר מדובר במדינה דמוקרטית לעיתים היא לוקחת על עצמה תפקיד של "שוטר עולמי" בשמירה על הסדר בעולם.

מעצמות על בעבר

בעבר היו מספר מעצמות על. במאה ה-18 וה-19 נחשבו בריטניה (שבמשך 100 שנה הייתה הכוח הדומיננטי בעולם) וצרפת למעצמות-על, אך בעקבות מלחמת העולם השנייה ירדו מגדולתן, וכיום הן נחשבות רק מעצמות. גם ברית המועצות והאימפריה הרומית היו מעצמות על בזמנן.