google/wiki40b huggingface dataset:
הלן הרון טאפט

הלן הרון "נלי" טאפט (באנגלית: Helen Herron "Nellie" Taft‏; 2 ביוני 1861 - 22 במאי 1943) הייתה אשת נשיא ארצות הברית ויליאם טאפט והגברת הראשונה של ארצות הברית בין השנים 1909–1913.

ביוגרפיה

הלן הייתה בתם הרביעית של הארייט קולינס (Harriet Collins) וג'ון וו. הרון (John W. Herron). הלן נולדה בסינסינטי שבמדינת אוהיו והתחנכה בבתי ספר פרטיים בעיר.
הלן פגשה את ויליאם טאפט במסיבה בהיותה בת 18, הם התחברו מיד, וזמן קצר מאוחר יותר התאהבו. בני הזוג נישאו בשנת 1886.
הלן תמכה בקריירה הפוליטית של בעלה, עת התקדם מתפקיד שופט מדינתי לתפקיד התובע הכללי של ארצות הברית ומאוחר יותר בהיותו שופט מחוזי פדרלי.
בשנת 1900, עת מונה טאפט למושל הפיליפינים עברו לשם הלן ושלושת ילדיהם (רוברט, הלן, וצ'ארלס פלפס) יחד עם בעלה. 
הלן נסעה עם בעלה ברחבי העולם בעת כהונתו כשר המלחמה בשנת 1904.
בהיותה הגברת הראשונה גילתה הלן עניין רב בפוליטיקה, אולם חודשיים לאחר כניסת בעלה לתפקידו היא עברה שבץ. בתה, הלן טאפט מאנינג עזבה את המכללה בה למדה ועברה לוושינגטון למלא את תפקיד הגברת הראשונה, אולם היא שבה למלא את תפקידה.
לאחר סיום כהונתו המשיכו בני הזוג להתגורר בבירה. הלן נפטרה בביתה ב-22 במאי 1943.
שריף (תפקיד)

משמעות השם

המילה האנגלית שֱריף היא התפתחות לשונית של התואר האנגלי העתיק shire-reeve שמשמעותו "אוכף חוק מחוזי".
סעודת יתרו

סעודת יתרו היא סעודה מיוחדת שנערכת על פי מסורת יהודי תוניסיה ביום חמישי שלפני השבת בה קוראים את פרשת יתרו.

מקור המנהג

הסבר ראשון והמקובל ביותר הוא, שהייתה מגפה שפגעה והפילה חללים רבים, בעיקר בקרב הילדים הבנים הזכרים, והמגפה פסקה בשבוע שבו קראו את פרשת יתרו. 
הסבר שני הוא שהסעודה מקורה בפרשת השבוע (פרשת יתרו) בה כתוב: " ... ויבוא אהרון וכל זקני ישראל לאכול לחם עם חותן משה  לפני האלוקים ... " (שמות י"ח יב'). לזכר הארוחה שסעדו אהרון וזקני ישראל אצל יתרו, חותן משה אחיו של אהרון, עורכים יהודי תוניסיה "סעודת יתרו" בשבוע שבו קוראים את הפרשה. 
הסבר שלישי קשור בפרשת יתרו בה קוראים את עשרת הדיברות (שמות כ' א'-יג'). זאת הייתה הזדמנות לילדים הקטנים שלמדו קריאת התורה ב"כותאב" (=חדר), לקרוא בתורה בפעם הראשונה את עשרת הדיברות. לציון האירוע היו ההורים עורכים חגיגה וסעודת מצווה.
המנהג הובא מתוניס גם לאי ג'רבה, על ידי הרב אבא יהודה חדאד (נפטר תרנ"ח 1888). במקורות שונים מצוין שהמנהג התקיים גם בקרב יהודי אלג'יריה.

מאפייני המנהג

סעודת יתרו היא אחד המנהגים הפופולריים במורשת היהודית התוניסאית. בסעודת יתרו ניתן למצוא כלים קטנים המכילים את המאכלים הרבים שממלאים את השולחן.  "סעודת יתרו" נקראת גם "חג הבנים", לכן, היות שמדובר בחג לילדים הסעודה מוגשת כסעודת ילדים בכלים קטנים.
המנה העיקרית כוללת יונה או פרגית היונה לזכר מרק העוף שהכינו לילדים החולים בזמן המגפה שהשתוללה בתוניסיה ובעזרתו הם נרפאו, לקינוח נוהגים לחלק טארטים על מנת להיזכר בנס הגדול שנעשה להם. הסבר נוסף לאכילת היונה הוא שעם ישראל נמשלו ליונה כי היונה מסמלת את עם-ישראל, מה יונה אינה ניצולת אלא בכנפיה אף ישראל אינן ניצולין אלא במצות. בסעודת יתרו יש פולים קטנים ולרוב ירוקים. הסלטים התוניסאים המתובלים והמגוונים מוגשים בצלוחיות קטנות. על השולחן פמוטים קטנים עם נרות צבעוניים קטנים.
בנוסף מחלקים בסוף הסעודה ממתקים לילדים כדי להגביר אצל הילדים את האהבה לתורה.
בדומה לסעודת מצווה, הסועדים שרים פיוטים, לומדים מכתבי הקודש ואומרים דברי תורה כדי לזכות את בעל הסעודה ובני ביתו בברכות. קטעי הקריאה והפיוט וכן עשרת הדיברות שבפרשת השבוע, מופיעים על גבי "וארקת יתרו" שהוא דף המכיל את כל הברכות, הפיוטים, ברכת הנהנין, ברכת המזון לנערים, קריאת שמע לקטנים (לפני השינה) וכן ברכות התורה ועוד.
יש מיהודי תוניסיה (כולל קהילות בדרום תוניסיה וג'רבה) הנוהגים שלא לומר תחנון ביום שישי שלמחרת הסעודה.
מיימי אייזנהאואר

ביוגרפיה

מיימי דוד נולדה בבון שבמדינת איווה. משפחתה עברה לקולורדו בהיותה בת שבע לאחר פרישתו של אביה ממקצועו. המשפחה גרה זמן קצר בפואבלו ולאחר מכן עברה לקולורדו ספרינגס ולבסוף לדנוור. מיימי ושלוש אחיותיה גדלו בבית המשפחה הגדול והיו להן מספר משרתים.
בעת ביקור שערכה המשפחה בשנת 1915 בסן אנטוניו שבטקסס, פגשה מיימי את דווייט אייזנהאואר ששירת באותה עת במוצב סם יוסטון. הם התאהבו ונישאו ב-1 ביולי 1916.
מיימי עברה עם בעלה בעקבות תפקידיו השונים בצבא, והתגוררה באזור תעלת פנמה, בצרפת, בפיליפינים ובבסיסים שונים בארצות הברית. בראיון ציינה מיימי כי היא ארזה את חפציה ועברה דירה 27 פעמים ב-37 שנים.
בנם הראשון, דוד דווייט (Doud Dwight) המכונה "איקי" (Icky) שנולד בשנת 1917, נפטר משנית בשנת 1921. בנם השני, ג'ון אייזנהאואר, נולד בשנת 1922 ובדומה לאביו הצליח בקריירה הצבאית שלו וכיהן כשגריר ארצות הברית בבלגיה.
במהלך מלחמת העולם השנייה התגוררה מיימי בוושינגטון, ולאחר שאייזנהאואר מונה לנשיא אוניברסיטת קולומביה ב-1948 רכשו בני הזוג חווה בגטיסברג שבפנסילבניה, אולם בשל תפקידו של אייזנהאואר כראש נאטו, ומגוריהם בווילה ליד פריז, בניית החווה הושלמה רק בשנת 1955.
עם בחירתו של אייזנהאואר לנשיא עברו בני הזוג לבית הלבן. מיימי הייתה ידועה בקמצנותה, והורתה לאנשי הבית הלבן להשתמש ב"קופונים". כמו כן המתכון שלה לפאדג' הפך מפורסם בכל רחבי ארצות הברית ונקרא על שמה: "Mamie's Million Dollar Fudge". אייזנהאואר אהב עוגה זו והיא הוגשה כקינוח בכל האירועים הרשמיים בבית הלבן, אולם ייחודו של המתכון היה בשימושו במרכיבים זולים במיוחד.
לאחר תום תקופת כהונתו של אייזנהאואר, בשנת 1961, חזרו בני הזוג לחווה בגטיסברג, שם נפטר אייזנאואר ב-1969. מיימי המשיכה להתגורר בחווה עד מותה ב-1 בנובמבר 1979 בגיל 82. מיימי נקברה לצד בעלה בקפלה שבספריית אייזנהאואר באבילין שבקנזס.
דרך עמק פסגות

דרך עמק פסגות הוא כביש מקומי שתחומו מאזור בית אל  לאזור פסגות. הדרך מכונה גם בשמות, "דרך התות", "ציר הזבל" ו"ציר בית אל פסגות". שם הדרך ניתן על פי המראה הגאוגרפי ועל פי מיקומו, הסמוך ליישוב פסגות שבבנימין. 
תוואי הדרך עובר בסמוך לואדי שיבן.
הדרך ממוקמת צפונית-מזרחית לעיר רמאללה. הכביש נסלל עקב הצורך לחיבור בין אזור בית אל לאזור פסגות.
בצד כביש זה, בסמוך לצומת המובילה לאזור בית אל (על כביש 466), ישנה חניית עפר בסמוך למעיין שנקרא "עין שיבן" ומכונה גם בשם עין תות (בנימין).
כביש זה משרת בעיקר את תושבי בית אל, פסגות והסביבה.
נובואוליאנובסק

היסטוריה

לפני ייסוד נובואוליאנובסק במקום היה ממוקם כפר קרמנקי (Кременки). ב-1953 הוחלט להקים במקום מפעל לייצור בטון ולמקום החלו להגיע צעירים לצורך השתתפות בבנייה. אולם רוב הבנאים של המפעל היו מקרב האסירים. הקמת המפעל החלה ב-1956 וב-1957 הוקמה נובואוליאנובסק. באפריל 1956 נסללה דרך אשר חיברה את אזור הבנייה עם הכביש אוליאנובסק-סיזראן. ב-1959 הונחו יסודות למפעל בטון אשר נפתח כעבור שנה. כמו כן, ב-1960 נפתח בית ספר ראשון.
ב-21 ביוני 1961 הוחלט על ייסוד כפר הפועלים נובואוליאנובסק.
אלברכט גצה

ביוגרפיה

אלברכט גצה נולד ב-11 בינואר 1897 בלייפציג שבגרמניה, וגדל בדרמשטאט. הוא השתתף במלחמת העולם הראשונה ונפצע שלוש פעמים בקרב. החל בלימודי בלשנות באוניברסיטת היידלברג בשנת 1918, ובשנת 1922 קיבל תואר דוקטור על דיסרטציה שכותרתה "הכרונולוגיה היחסית של אפקטים קוליים". הוא החל להרצות שם בשנת 1927, ובשנת 1930 התמנה לפרופסור לשפות שמיות עתיקות וללימודי המזרח הקרוב באוניברסיטת מרבורג, עד עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933.
בשנת 1933 הושם גצה תחת השגחה של המשטר ופוטר מן האוניברסיטה מפני שנחשב "בלתי מהימן מבחינה פוליטית", מכיוון שהפיץ עלונים נגד הנאצים בטרם עלייתם לשלטון. לאחר מכן הוא עבד בהוראה בקופנהגן ואוסלו, בעוד משפחתו נשארה בגרמניה. בשנת 1934 הוזמן לאוניברסיטת ייל, שם פיתח את המחקר החתיתולוגי והאשורולוגי. בשנת 1951 הוא זכה במלגת גוגנהיים. הוא פרש כפרופסור אמריטוס בשנת 1965.
גצה שילב את ידיעותיו בשפות השמיות ושפות הודו-אירופיות כדי להכיל את מקצוע החתיתולוגיה שהחל להתפתח לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה.
נפטר בגרמיש שבבוואריה בשנת 1971.
אנדרו הולנס

ביוגרפיה

הולנס נולד בשנת 1972 בספניש טאון שבג'מייקה, בעל תואר מוסמך בלימודי מנהל ופיתוח מאוניברסיטת איי הודו המערבית. בשנת 1996, לאחר פעילות חברתית, התמנה על ידי ראש מפלגתו וראש הממשלה דאז, אדוארד סגה, לעוזר מיוחד. בשנת 1997 נבחר כחבר פרלמנט. בשנת 2007 התמנה לשר החינוך בממשלתו של ברוס גולדינג. ב-23 באוקטובר 2011 ירש את גולדינג כיו"ר המפלגה וראש הממשלה, תוך שהוא שומר על תיק החינוך. בדצמבר אותה שנה קרא לקיום בחירות, אולם בבחירות שהתקיימו בסוף אותו חודש הפסידה מפלגתו את השלטון.
בבחירות שנערכו ב-26 בפברואר 2016 זכתה מפלגתו בבכורה על חודו של מושב בפרלמנט (32 מושבים לעומת 31 למפלגת העם הלאומית היריבה). ב-3 במרץ אותה שנה הושבע בפעם השנייה לראש ממשלה. רעייתו נבחרה באותן בחירות לחברת פרלמנט.

חייו האישיים

בשנת 1997 נישא לג'ודית לנדל, לזוג שני ילדים.
הולנס הוא חבר הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי.
מקס פון פבק

תחילת הקריירה

פון פבק נולד בברלין ב-6 במאי 1854 למשפחה עם רקע צבאי. בשנת 1871 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, ושירת בחיל המשמר. פון פבק מילא בצבא תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1906 מונה למפקד הדיוויזיה ה-28, בשנת 1910 מונה למפקד הקורפוס ה-15, ובשנת 1913 מונה למפקד הקורפוס ה-13.

מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון פבק מפקד הקורפוס ה-13 (וירטמברג) שהיה חלק מהארמייה החמישית ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרב הארדנים. באוקטובר 1914 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחם עימה במרוץ אל הים ובקרב איפר הראשון, שם פיקד על פלגת ארמייה בניסיון לכבוש את העיר איפר, אך לא הצליח במשימתו. ב-9 במרץ 1915 הועבר פון פבק לחזית המזרחית והקים את הארמייה ה-11. ב-27 במרץ 1915 נפצע אלכסנדר פון קלוק מפקד הארמייה הראשונה ופון פבק נשלח להחליפו, ועמד בראש הארמייה עד לפירוקה ב-17 בספטמבר 1915. על הצלחתו בקרבות קיבל את העיטור פור לה מריט. ב-22 בספטמבר 1915 הועבר פון פבק שוב לחזית המזרחית ומונה למפקד הארמייה ה-12. ב-5 באוקטובר 1916 מונה למפקד הארמייה השמינית ועמד בראשה עד ל-22 באוקטובר 1916, אז פרש מהצבא עקב מחלה.
בעקבות החמרת מחלתו התאבד פון פבק בגרמיש-פרטנקירכן שבבוואריה ב-16 בדצמבר 1916.
יריחו (סדרת טלוויזיה)

תקציר העלילה

הסיפור מתרחש סביב עיירה כפרית בשם יריחו במדינת קנזס, ארצות הברית אחרי סדרה של פיצוצים גרעיניים ברחבי המדינה, כאשר בפרק הראשון ניתן לראות ענן פטרייה ענק מיתמר מעל לעיר דנוור, קולורדו. למרות שהתושבים יודעים שגם דנוור וגם אטלנטה נהרסו בפיצוצים הם מנהלים שגרת חיים רגילה עקב העובדה שהתשתיות כמו חשמל ומים עדיין פועלות. לאחר כמה פרקים גל אלקטרו-מגנטי משתק את כל המוצרים האלקטרוניים וכל התקוות לעזרה מצד הממשלה מתחילות להתבדות.
הגיבור בסדרה הוא ג'ק גרין, בנו של ראש העיר שכ-5 שנים לפני תחילת העלילה עזב את העיר וחזר לאחר מות סבו. לא הרבה ידוע על עברו והצופים כמו הדמויות בסדרה מגלים את עברו פרק אחר פרק. אחד מתושבי העיירה, רוברט הוקינס מחזיק בפצצת האטום האחרונה שלא הגיעה ליעדה ותושבי העיירה פרט לג'ק גרין לא יודעים זאת. העונה הראשונה מסתיימת בכך שפורצת מלחמה בין תושבי יריחו לאנשי ניו-ברן. מדינות המערב שנשארו לאחר מתקפת ספטמבר מתאחדות למדינת שאיין. צבא שאיין שולט ביריחו ומקים בה בסיס צבאי. במהלך העונה השנייה מתברר שהשלטון של מדינת שאיין הוא מושחת והוא זה שאחראי למתקפות ספטמבר. הוקינס וג'ק מנסים למנוע את הצטרפותה של טקסס למדינת שאיין על ידי הפצצה שאצל הוקינס שאמורה להפליל את המנהיגים של שאיין. העונה השנייה מסתיימת כאשר הוקינס וג'ק מצליחים להעביר את הפצצה לשליט טקסס ולמנוע את הצטרפותה לשאיין. מלחמה פורצת בין שאיין לטקסס. מנהיג מחנה צבא שאיין ביריחו מודיע שלא יקשיב עוד להוראות מפקדיו משאיין לאחר שרואה את מעשיי מנהיגיו במחשבו של הוקינס.
נהלניה

נהלניה או נהאלניה (Nehalennia) היא אלה במיתולוגיה הקלטית. מקדש לאלה התגלה בזיילנד שבהולנד. המקדש היווה מרכז פולחני של האלה החל מהמאה השנייה לפנה"ס והגיע לשיאו במאות ה-שנייה והשלישית.
מקור שמה של האלה במילה הקלטית "נהה" (Neha) שמשמעה כנראה "נשים" או "נימפות".
באזור העיר דומברג שבזיילנד התגלו 28 כתובות המוקדשות לאלה, ובאזור קוליינספלאט שבזיילנד התגלו בין השנים 1971–1972 מספר דומה של כתובות. בקלן שבגרמניה של ימינו התגלו שתי כתובות נוספות. אתרים אלה היוו ככל הנראה אתרי הפולחן העיקריים של האלה.

תיאור האלה

בתגליפי האבן שהתגלו מתוארת האלה לצד סירה או אוחזת במשוט, שלרגליה כלב. כמו כן בתיאורים רבים לצד האלה מתואר סל של תפוחים. בחלק מהתגליפים מחזיקה האלה שרביט.
מתגליפים אלה משערים החוקרים כי האלה הייתה אלת מסחר או כי הקורבנות לה נועדו להבטיח את השייט בים הצפוני.
טירספול

תולדות העיר

לאחר סיפוח השטח לאימפריה הרוסית בעקבות הסכם יאש הוחלט להקים באזור מבצר גבול ויישוב. בשנת 1812 הגבול התרחק ולקראת 1835 כבר לא היה למקום חשיבות צבאית. העיר המשיכה להתפתח, במיוחד לאחר שנת 1867 כאשר היא חוברה למערכת מסילות ברזל. בשנת 1918 העיר הייתה במרכז מאבק בין רומניה לבין הצבא האדום ובסופו של דבר סופחה לאוקראינה הסובייטית. החל משנת 1929 ועד לשנת 1940 העיר הייתה בירתה של הרפובליקה האוטונומית המולדובנית. 
בשנת 1967 בעיר התחיל שימוש בטרוליבוס לתחבורה עירונית ובשנת 1993 נחנך הקו לטיגינה.
ב-2 בספטמבר 1990 בעיר הוכרזה רפובליקת טרנסניסטריה והעיר הוכרזה כבירתה. בשנת 1992 נמנו בעיר 203 אלף תושבים. עקב חוסר היציבות הפוליטית בטרנסניסטריה והקונפליקט בין דוברי רוסית ואוקראינית מצד אחד, לבין דוברי רומנית מצד שני, התרחש תהליך של הגירה מחוץ לעיר, כמו גם מחוץ לטרנסניסטריה בכלל. אליו נוספה גם עזיבת יהודים רבים לישראל ומדינות אחרות בעולם. בשנת 2004 כבר ירד מספר התושבים בעיר לכ-158 אלף איש, ובשנת 2011 נמנו בטירספול 134,100 תושבים בלבד.

אקלים

ימי הקיץ הם נעימים עם טמפרטורה ממוצעת בסביבות 21 מעלות צלזיוס בחודשים יולי ואוגוסט. החורפים קרים ומושלגים. הטמפרטורה הממוצעת בחודש הקר ביותר, חודש ינואר, היא 2.7 מעלות צלזיוס  מתחת לאפס. המשקעים יורדים במהלך כל השנה, אם כי יש עלייה ניכרת בכמות המשקעים בחודשים יוני ויולי.  כמות המשקעים הממוצעת בטירספול באזור האגם היא קרוב ל-500 מ"מ בשנה.

היהודים בטירספול

בקיץ 1903 נערך פוגרום ביהודי העיר. בקיץ 1920 נערך בעיר פוגרום גדול נוסף.
ערב פלישת גרמניה לברית-המועצות נמנו בעיר כ-12,000 יהודים – רבע מכלל התושבים בה. 
טירספול נכבשה בידי הגרמנים והרומנים ב-8 באוגוסט 1941. את רוב היהודים בעיר רצחו הנאצים בימי הכיבוש הראשונים. רק מעטים הצליחו לשרוד, בעזרתם של נוצרים שהסתירו אותם. לאחר מכן, כאשר עברה העיר לשליטתם הבלעדית של הפשיסטים הרומנים  בראשית ספטמבר 1941, הם הקימו גטו קטן בעיר אליו נשלחו יהודים וצוענים שגורשו מרומניה לטרנסניסטריה. 
גטו טירספול שימש בעיקר כתחנת מעבר למגורשים בדרכם מזרחה, אך חלק קטן מהם נשאר במקום. בקיץ 1942 חיו בגטו 100 יהודים, אך מספרם גדל בהדרגה ובמהלך 1943 הגיע ל-800 איש. הגטו שוכן בבית החולים לשעבר של העיר, והבניין והגן שלידו גודרו בגדר תיל. שלטונות הגטו הרומניים הקימו בגטו שתי מתפרות, בית חרושת קטן לייצור סבון, מספרה וסנדלרייה. תושבי המקום שהועסקו בבתי המלאכה ובשירותים השונים בגטו תרמו מחצית משכרם לקופה משותפת, ששימשה לצורכי הכלל.  בזכות רמת ההיגיינה הטובה שנשמרה בגטו כמעט ולא התפשטה בו מגפת הטיפוס. 
העיר שוחררה על ידי הצבא האדום ב-12 באפריל 1944. 
בעיר טירספול מתגוררים לפי הנתונים 2034 יהודים, בעיר פועל בית כנסת מרכזי לצד מרכז חסד וחוגי העשרה יהודים, בהנהגת הרב זלמן אבלסקי הרב הראשי למולדובה.
ויליאם מאסטרס

חייו

ויליאם מאסטרס נולד בקליבלנד, אוהיו לפרנסיס ווין מאסטרס ואיסטברוקס טיילור מאסטרס. לזוג היו שני ילדים, ויליאם הבכור ופרנק הצעיר. ויליאם המתבגר סבל מאוד מנחת זרועו של אביו. פרנסיס היה איש קשה, אוהב שליטה ובעל מזג רע. כל ההחלטות בבית היו צריכות לקבל את אישורו, וכאשר נתקף בהתקפי זעם נהג להכות את ויליאם בחגורה, לעיתים עד שזה דימם.
למרות זאת, ויליאם היה ילד מבריק שהצטיין בבית הספר. דודתו סאלי החליטה לממן את שכר הלימוד שלו והוא למד במכינה לבנים בשם לורנסוויל. מרגע שוויליאם החל בלימודיו, אביו התייחס אליו כאל מבוגר וחדל כמעט לגמרי להעניק לו תמיכה כספית או משפחתית, וויליאם שב לבקר בביתו רק לעיתים רחוקות.
משסיים ויליאם את המכינה, הוא החל ללמוד במכללת המילטון בניו יורק והשלים בה את לימודיו. לאחר מכן, הוא נרשם לבית הספר לרפואה באוניברסיטת רוצ'סטר וקיבל תואר ברפואה. בהמשך, התקבל מאסטרס כחבר סגל באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס. ב-1942, הוא נישא לאשתו הראשונה, אליזבת אליס, שכונתה ליבי או בטי, ולזוג נולדו שני ילדים. ויליאם מאסטרס נהג להתפלל בכנסייה האפיסקופלית והיה חבר במפלגה הרפובליקנית.

מחקר בנושא המיניות

מאסטרם פגש את וירג'יניה אי. ג'ונסון ב-1957, כאשר העסיק אותה כעוזרת במחקר מקיף של המיניות האנושית. מאסטרס התגרש מאשתו הראשונה, אליזבת אליס מאסטרס, ונישא לג'ונסון ב-1971. השניים התגרשו כעבור שני עשורים, לאחר שמאסטרס התאהב באישה אחרת ונישא לה מאוחר יותר, אולם השניים המשיכו יחד את עבודתם המקצועית.
ראו ערך מאסטרס וג'ונסון.

מותו

ויליאם מאסטרס סבל מסיבוכים כתוצאה ממחלת פרקינסון ומת בטוסון, אריזונה ב-16 בפברואר 2001. אשתו השנייה ושותפתו למחקר, וירג'יניה ג'ונסון, נפטרה ביולי 2013.

בתרבות הפופולרית

בשנת 2013 עלתה סדרת טלוויזיה בשם "הסקס של מאסטרס" המתארת את מחקרם של הזוג מאסטרס וג'ונסון. הסדרה שודרה במשך 4 עונות עד 2016, בכיכובם של מייקל שין וליזי קפלן.
יהדות אלבה יוליה

יהדות אלבה יוליה היא הקהילה היהודית שנוצרה והתקיימה בעיר אלבה יוליה (קרלסבורג) שבטרנסילבניה.
קרלסבורג, שהייתה במשך זמן מה בירת נסיכות טרנסילבניה, ממוקמת בשוליים הדרומיים של החבל, על הגבול העות'מאני והייתה נקודת מעבר לסוחרים יהודים שבאו מהשולטנות. זרים לא הורשו להיכנס לטרנסילבניה והמסחר איתם התנהל באזורים מתוחמים בערי גבול דוגמת סיביו, ברשוב וקרלסבורג. באחרונה, בה התנהל הסחר עם חלקי הונגריה-לשעבר שנשלטו בידי השולטן, פעלו סוחרים יהודים רבים. משלהי המאה ה-16 פעל בעיר בית דין רבני, וממנה היו חודרים היהודים גם לתוך פנים הארץ, למרות האיסורים.
נסיך טרנסילבניה, גאבור בתלן, התיר באופן רשמי את מגורי היהודים בערים. אחריו קבע הנסיך גיירג' רקוצי השני שהיהודים יוכלו להתגורר רק בקרלסבורג. הם הגיעו גם למקומות יישוב אחרים, אך רק בחזקת נסבלים וללא זכויות ישיבה רשמיות. במאה ה-18, בטרנסילבניה הייתה קהילת קרלסבורג היחידה שהוכרה רשמית, והיא ייצגה כלפי השלטונות את כל יהודי החבל, הן מנהלית והן לצורכי מיסוי.
תחילה הייתה הקהילה ספרדית, אך בהמשך, לאחר גזירות ת"ח-ת"ט, הגיעו פליטים אשכנזים מפולין. הקהל קיים קשרים עם יהודי הבלקן ונשמע לפסקי הרבנים יצחק בן משה ולוי ירושלמי, שניהם מבלגרד. כשהקהילה גדלה במידה שאיפשרה לה להחזיק רב במשרה מלאה, הראשון שמונה היה יוחנן בן יצחק מבלגרד. הפרנס הראשון של הקהילה, דוד בן בנימין, נולד ב-1710 במשפחה שמוצאה מפולין וכך חיו בקהילה אחת אשכנזים וספרדים. תואר אב"ד קרלסבורג היה "רב המדינה דזיבנבירגן" (במסמכי המדינה: "הדיין הראשי של יהודי טרנסילבניה"). כשהתרבו האשכנזים, ב-1761, הביאו אלה גם רב אשכנזי מקרקוב, בנימין זאב וולף. על פי ספר התקציב יודעים שב-1744 היו באלבה יוליה שתי קהילות, אחת ספרדית ואחת אשכנזית ולכל קהילה בית הכנסת שלה והחזן שלה. הצורך לשלם במאוחד את המיסים המוטלים על היהודים הביא לכך ששתי הקהילות פעלו יחד בתחום גביית המיסים ובכל הנוגע לייצוג כלפי הסמכויות החיצוניות. ההנהגה האדמיניסטרטיבית הייתה משותפת.
ב-1920, שנת חוזה טריאנון והסיפוח מהונגריה לרומניה, חיו בעיר ששמה שונה עתה לאלבה יוליה 1,770 יהודים מתוך אוכלוסייה כוללת של 9,645 תושבים. התחזקות התנועה הלגיונרית הביאה בהדרגה להכבדה הולכת וגדלה על חיי היהודים. ב-1938 התפוצצה פצצה בבית הכנסת המקומי, במהלך הרומניזציה הוחרם ב-1941 כל רכוש הקהילה. במהלך מלחמת העולם השנייה רוכזו באלבה יוליה כל יהודי הסביבה וכך גדל מספרם ל-2070 בשנת 1947, אך לאחר מכן ירד בהתמדה בעקבות הגירת היהודים (מרביתם עלו לישראל) וב-1990 נשארו רק כמה עשרות.
שם קוד: דג חרב

עלילה

סטנלי גיבסון הוא האקר מחשבים שהחדיר וירוס מחשב למחשבי ה-FBI. בשל פשע זה הוא נעצר על ידי הסוכן רוברט, הורשע בפשעי מחשב ובילה שנתיים בכלא פדרלי. לאחר שהוא משתחרר מהכלא נאסר עליו להשתמש במחשב לכל החיים. לאשתו לשעבר של סטנלי יש חזקה בלעדית על בתם הולי, והיא אוסרת עליו לראות את בתו.
בזמן שסטנלי מתאמן על חבטת הגולף שלו, אישה בשם ג'ינג'ר נולס מגיעה לביתו ומספרת לו שהבוס שלה מתעניין בכישורי המחשב שלו. תמורת 100,000 דולר הוא מסכים לטוס ללוס אנג'לס ולהיפגש עם גבריאל במועדון לילה. גבריאל רוצה לבחון את סטנלי, ומבקש ממנו לפרוץ למערכת ממשלתית תוך שישים שניות, כשאקדח מכוון אליו; סטנלי מצליח לפרוץ למערכת. סטנלי נלקח לביתו של גבריאל, ומוצעים לו עשרה מיליון דולר כדי לכתוב וירוס תולעת שיבצע גניבת כסף מקרן ממשלתית שיש בה 9.5 מיליארד דולר. גבריאל מגלה לסטנלי שהוא עובד בשביל ארגון בשם "התא השחור", שהוקם על ידי אדגר הובר ב-1950, ומטרתו לתקוף ארגוני טרור. בראש הארגון עומד הסנטור ראיסמאן.
ראסימאן מגלה שה-FBI עלה על הניסיונות של גבריאל לגנוב את הכסף. לאחר שגבריאל מסרב להפסיק את המבצע, ראסימאן מנסה לחסל את גבריאל, אך לא מצליח. גבריאל מאתר את הסנטור והורג אותו. גבריאל ממשיך בתוכניתו ומגיע לסניף הבנק. הוא לוקח בני ערובה ומפעיל את וירוס התולעת, גונב את הכסף ומעלה את בני הערובה והצוות שלו על אוטובוס מחוץ לבנק. גבריאל דורש מטוס בשדה תעופה מקומי, אך הסתבר שזו הייתה הסחת דעת - מסוק מרים את האוטובוס ומשחרר אותו על גורד שחקים. גבריאל והצוות שלו נראים כאילו נכנסו למסוק, שמופל על ידי סטנלי. בחדר המתים, סטנלי מבין שגבריאל לא היה על המסוק, ובסוף הסרט נראים גבריאל וג'ינג'ר במונטה קרלו, מעבירים את הכסף לחשבון אחר.

ביקורת והכנסות

הסרט זכה להתעניינות עיתונאית, בין השאר בעקבות הסצנה בה נראית האלי ברי עירומה בפעם הראשונה. נטען כי היא קיבלה תוספת כסף בגין סצנה זו; על פי מספר מבקרים, נראה כי הסצנה מעט מאולצת והיא הוספה כדי למשוך תשומת לב. רק רבע מהמבקרים של האתר Rotten Tomatoes נתנו לסרט ביקורת חיובית.
מוזמביק במשחקים האולימפיים לנוער

משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של מוזמביק למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה שלושה ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט, אתלטיקה ושחייה. הספורטאים לא הגיעו להישגים וסיימו במקומות האחרונים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שלושה ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט, אתלטיקה ושחייה. בדומה לאולימפיאדת הנוער סינגפור, המשלחת לא הגיעה להישגים והשתתפותה היא סמלית.
פיקלהאובה

היסטוריה

הפיקלהאובה עוצבה לראשונה ב־1842 על ידי מלך פרוסיה, פרידריך וילהלם הרביעי, בתהליך איטי התפשט עיצוב הקסדה לשאר המדינות הגרמניות. ממלכת בוואריה הייתה המדינה הגרמנית האחרונה שאימצה את הפיקלהאובה, בשנת 1887.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נוכחו הגרמנים לדעת שהפיקלהאובה מספקת הגנה מועטה מכדורי האויב, ובמהלך 1916 היא הוחלפה על ידי קסדת הפלדה (Stahlhelm). הפיקלהאובה המשיכה לשמש לאירועים טקסיים עד התמוטטות האימפריה הגרמנית ב־1918. היא נשארה בשימוש על ידי ארגוני וותיקי מלחמת העולם הראשונה עד שנת 1939.

מחוץ לגרמניה

בסוף המאה ה־19 הפיקלהאובה (או גרסה דומה לה) אומצה על ידי מספר מדינות כמו ארצות הברית, בריטניה, צ'ילה, פורטוגל, נורווגיה, אקוודור, שוודיה, רוסיה, מקסיקו וקולומביה.
כיום הפיקלהאובה עדיין בשימוש על ידי המשמר המלכותי השוודי, משטרת התנועה בירדן, המשמר הנשיאותי בקולומביה והאקדמיות הצבאיות של צ'ילה ואקוודור.

עיצוב

הפיקלהאובה הייתה עשויה מעור עם ציפוי מתכת וקוץ מתכתי על ראש הקסדה. כמו כן, הייתה קיימת גרסה טקסית שהייתה עשויה כולה ממתכת, עם סמל המדינה על חלק הקסדה הקידמי. גרסה זו שימשה בעיקר קצינים בטקסים ובמצעדים.
בנייה (גאומטריה)

בגאומטריה, בנייה היא שרטוט של עצמים גאומטריים, כגון קטעים בעלי תכונות מוגדרות, על פי כללים נתונים.
הבנייה הבסיסית בגאומטריה אוקלידית היא בנייה בסרגל ובמחוגה. קיומן של בעיות בנייה שאינן ניתנות לפתרון בכלים אלה הוביל להצעתם של כלי בנייה נוספים, שיאפשרו לפתור בעיות אלה. מאידך ניתנו הוכחות לכך שבעיות בנייה שניתן לפתור בסרגל ובמחוגה ניתן לפתור גם באמצעים מצומצמים יותר.

צמצום ארגז הכלים

למרות שבבעיות הבנייה הקלאסיות מקובל היה להשתמש בשני הכלים, הסרגל והמחוגה, ידוע שאפשר להסתפק בפחות. בשנת 1797 פרסם הגאומטרן האיטלקי לורנצו מסקרוני ספר, שבו הראה שכל בעיה שאפשר לבנות בסרגל ומחוגה, אפשר לבנות גם באמצעות המחוגה לבדה. כדי להראות זאת, הוכיח מסקרוני שבמחוגה ניתן לחבר ולחסר ארכי קטעים, וגם להכפיל ולחלק אורכים זה בזה. (לא ניתן לבנות ישרים, אך ניתן למצוא שתי נקודות המתוות את הישר, ולמעשה לשרטט נקודות כרצוננו הנמצאות על הישר).
כבר ב- 1759 עסק ד'אלמבר בפתרון בעיות בנייה בסרגל בלבד. בעיות אלה מטבען מוגבלות יותר מאשר הבניות במחוגה ובסרגל, משום שהסרגל אינו מאפשר אלא פתרון של משוואות ליניאריות. עבודתו של ד'אלמבר המריצה מתמטיקאים צרפתיים אחרים לעסוק בנושא, שהעניין בו גבר אחרי פרסום ספרו של מסקרוני. באותה עת הציע ז'אן-ויקטור פונסלה (Jean-Victor Poncelet ‏; 1867-1788) שהוספת מעגל אחד קבוע במישור (יחד עם המרכז של אותו מעגל), די בה כדי לאפשר לסרגל לפתור כל בעיית בנייה במחוגה וסרגל. השערה זו הוכחה ב-1833 על ידי הגאומטרן יאקוב שטיינר, וזכתה לשם משפט פונסלה-שטיינר.
יחסי יפן–כווית

ביקורים רשמיים

אמיר כווית, סבאח אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח, ערך ביקור רשמי ביפן במרץ 2012. במהלך ביקורו התקבל על ידי קיסר יפן, אקיהיטו, ונפגש עם ראש ממשלת יפן יושיהיקו נודה.
בשנים 2013–2014 נכנסה לתוקפה בשתי המדינות האמנה למניעת כפל מס. כמו כן, באוגוסט 2013 ביקר בכווית ראש ממשלת יפן שינזו אבה. במהלך ביקורו התקבל על ידי אמיר כווית, ונועד עם ראש ממשלת כווית, ג'אבר אל-מובארכ אל-חאמד אל-סבאח. שני הצדדים סיכמו לייסד "שותפות מקיפה".

סחר

בשנת 2014 ייצאה כווית ליפן סחורות בשווי 12.38 מיליון דולר ובהן נפט גולמי ומוצרים המופקים מנפט, וייבאה סחורות בשווי 1.89 מיליון, ובהן מנועי כלי רכב, פלדה, מכונות וציוד חשמלי.
המעגל (סרט)

העלילה

מיי הולנד (אמה ווטסון) מתקבלת לעבודה בחברת "המעגל" בעקבות חברתה אנני (קארן גילאן). "המעגל" היא חברת טכנולוגיה ומדיה חברתית גדולה, המנוהלת על ידי אמון ביילי (טום הנקס).
במהלך תקופת עבודתה בחברה, מיי מעמיקה את הקשר שלה עם החברה ואת חשיפתה ברשת החברתית. היא מתוודעת לצדדים החיוביים בכך, אך גם להשלכות השליליות של החשיפה עליה ועל הסובבים אותה.
מוזיאון האמנות של גטבורג

אודות המוזיאון

מבנה המוזיאון מייצג את סגנון האדריכלות הנאו-קלאסי מונומנטלי נורדי. הוא נחנך ב-1923 במסגרת תערוכה בינלאומית שנערכה בגטבורג. זאת, לאחר שב-1917 הוכרזה תחרות אדריכלות לעיצוב מבנה המוזיאון.
המוזיאון מחזיק במיטב יצירות האמנות הנורדית מהמאה ה-19, ובין האמנים שהציגו את יצירותיהן בו, קארל לארסון ואדוורד מונק.
במוזיאון מוצגות בסביבות 70,000 יצירות אמנות והוא המוזיאון השלישי בגודלו בשוודיה. במקום ישנם אוספים של אמנות עכשווית לצד אמנות עתיקה יותר, של אמנים כמו קלוד מונה, פבלו פיקאסו ורמברנדט.
המוזיאון מתהדר בשלושה כוכבים של מדריך מישלן האדום.