google/wiki40b huggingface dataset:
פסקוגל

מאפיינים

הפסקוגל דומה במבט שטחי לפוסום או לעכבר, אך ניתן לזהותו בנקל עקב זנבו הארוך והיוצא דופן; הזנב שאורכו שווה לאורך גוף הפסקוגל, בעל ציצת שיער שחורה אשר גדולה במיוחד ובולטת לעיני הרואה. פרוותו לרוב בצבע אפור-כסוף בחלק העליון, ולבנבן בחלק התחתון ובסנטר; האוזניים והחוטם ורדרדים, העיניים גדולות ושחורות ועל המצח פס שחרחר דהוי. הוא בעל חוטם מחודד ואוזניים עגלגלות וגדולות. ההבדל בין המינים בא לידי ביטוי בעיקר בצבע של הזנב עצמו (אפרפר או אדמדם). טווח אורך הגוף בין המינים נע בין 12 ל-26 סנטימטר, וטווח המשקל נע בין 70 ל-310 גרם.
הפסקוגל הוא שוכן יערות, ובכלל זה הן יערות נשירים יבשים והן יערות גשם. הוא פעיל לילה המבלה את שעות החשיכה בחיפוש אחר טרף זעיר כדוגמת חרקים, זוחלים קטנים, חסרי חוליות, עכבישאים, ואף עופות ויונקים קטנטנים (במיוחד את עכבר הבית אשר קטן ממנו בצורה ניכרת); הוא עשוי מדי פעם גם לינוק צוף. את שעות היום הפסקוגל מבלה בשינה בקינים שבנה מזרדים ועלים בין ענפי העצים או על הקרקע. בעת שהפסקוגל נמצא בפעילות, ציצת הזנב הגדולה שלו מזדקפת ושערותיה סומרות, ותפקידה להסיח את תשומת ליבו של הטורף מתנועותיו של הפסקוגל. מיני הפסקוגל מאוימים בעיקר על ידי מינים פולשים כדוגמת השועל האדום וחתול הבית, ואובדן בית הגידול המיוער שלהם לטובת מרעה.

ביולוגיה

הפסקוגל הוא יונק טריטוריאלי אשר מסמן את שטחו באמצעות שתן או צואה. הטריטוריה של הנקבה משתרעת על כ-40 דונם, לעומת הטריטוריה של הזכר שגדולה יותר ומשתרעת על 100 דונם. הנקבות מפגינות התנהגות טריטוריאלית תוקפנית כלפי נקבות אחרות, בעוד שהזכרים רגועים יותר ושטחם חופף לזכרים אחרים או לנקבות - להוציא את עונת הרבייה.
עונת הרבייה של הפסקוגלים מתרחשת בין מאי ויולי. בדומה למיני האנטכינוס, גם אצל מיני הפסקוגל הזכרים חיים רק שנה אחת ומתים בתום עונת רבייה קצרה ותובענית; עם תחילת העונה, הזכרים הופכים לחסרי מנוחה, מפגינים אגרסיביות רבה כלפי זכרים אחרים, והם מבלים את העונה הקצרה בחיפוש אובססיבי אחר נקבות. בתום עונת הרבייה הראשונה, כמעט כל אוכלוסיית הזכרים מתה כתוצאה מלחץ, תשישות ושינויים פיזיולוגיים בגוף. הנקבות חיות כ-3 שנים, ולרוב הן ממליטות רק שגר אחד. כחודש לאחר עונת הרבייה, הנקבה ממליטה 6–8 וולדות זעירים; בדומה למספר טורפי כיס אחרים, נקבת הפסקוגה חסרה את הכיס ה"אמיתי" שנמצא אצל הקנגוראים, ותחת זאת יש לה כיס מדומה בדמות קיפול עור זמני סביב בלוטות החלב. הוולדות נשארים בכיס המדומה כ-7 שבועות, ולאחר מכן האם מעבירה אותם לקן יבש בעצים שבו הם נשארים כ-20 שבועות נוספים עד לגמילה המלאה.
מיג-35

Aero India 2007

המיג 35 ערך את טיסת הבכורה הרשמית שלו במהלך התערוכה האווירית "אירואינדיה", שנערכה בבנגלור, הודו. המטוס נחשב למוביל לזכייה במכרז ה-MRCA - מטוס הקרב העתידי של חיל האוויר ההודי. במסגרת המכרז מתכננת הודו לרכוש 126 מטוסי קרב מתקדמים. המיג 35 מתמודד בין היתר עם מטוסי ה-F-18 וה-F-16 האמריקאיים, ה-מיראז' 2000-9 והדאסו ראפאל הצרפתיים, ה-יורופייטר טייפון האירופאי ומטוס ה-JAS גריפין השוודי.

OLS

מערכת "OLS" היא מערכת המזהה עצמים שונים הן באוויר והן על פני הקרקע על ידי זיהוי חתימת החום של המטרות. היא מותקנת בחזית המטוס ומשדרת מידע לקסדת הטייס. הטווח היעיל בו המערכת יכולה לאתר עצם אווירי הוא כ-45 ק"מ, וטווח הזיהוי של העצם עומד על כ-10 ק"מ. יכולת הזיהוי של מטרות קרקעיות משתנה מאוד הן בגלל גודל המטרה והן בגלל תוואי הקרקע. המערכת לא קורנת ולכן המטוס לא ניתן לאיתור על ידי אמצעים סבילים במהלך שימוש במערכת.

ייצוא

המטוס מיועד לשימוש חיל האוויר הרוסי אומנם אך 20 יחידות כבר הוזמנו על ידי חיל האוויר המצרי.

גלריה

מיג-35 בסלון האוויר והחלל הבינלאומי בשנת 2009:
אפרם צימבליסט

ביוגרפיה

צימבליסט נולד ברוסטוב על נהר דון במשפחה יהודית, לאב מנצח. בגיל תשע ניגן אפרם כינור ראשון בתזמורת של אביו. בגיל 12 נכנס לקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג ולמד אצל ליאופולד אאואר. אחרי סיום לימודיו הפיע לראשונה כסולן בברלין, בנגינת הקונצ'רטו של ברהמס. הופעתו הראשונה בלונדון הייתה בשנת 1907 ובארצות הברית בשנת 1911, עם התזמורת הסימפונית של בוסטון. לאחר זאת השתקע בארצות הברית. צימבליסט עשה רבות לעידוד הביצוע של מוזיקה עתיקה וקירובה לקהל הרחב. 
צימבליסט נישא לזמרת הסופרן האמריקאית אלמה גלוק ובמשך שנים אחדות יצאו יחד לסיורי קונצרטים. אלמה גלוק נפטרה בשנת 1938.
בשנת 1928 החל צימבליסט ללמד במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה. בשנת 1943, שמונה שנים לאחר שהתאלמן, נישא למייסדת המכון, מרי לואיז קרטיס בוק. הוא ניהל את בית הספר משנת 1941 עד 1968. בין תלמידיו היו אוסקר שומסקי ופליקס סלטקין.
צימבליסט פרש מנגינה ככנר בשנת 1949, חזר ב-1952 לנגן בביצוע הבכורה של הקונצ'רטו לכינור של ג'אן קרלו מנוטי, המוקדש לו. פרש סופית מנגינה בשנת 1955. צימבליסט ישב בחבר השופטים בתחרות צ'ייקובסקי הבינלאומית בשנים 1962 ו-1966.
יצירותיו כוללות קונצ'רטו לכינור, "רפסודיה אמריקאית", ופואמה סימפונית בשם "דפניס וכלואה". 
אפרם צימבליסט מת בשנת 1985 בגיל 95.
בנו מאלמה גלוק, אפרם צימבליסט הבן, ונכדתם, סטפני צימבליסט, היו שניהם לשחקנים פופולריים. הסופרת ומבקרת המוזיקה מרצ'יה דבנפורט הייתה בתה של אלמה גלוק מנישואיה הראשונים ובתו החורגת של אפרם צימבליסט.
אלן בייטס

ביוגרפיה

אלן בייטס נולד בדרבישייר שבאנגליה. לראשונה הופיע על במה ב-1956, באותה שנה התפרסם כשהופיע במחזה "הבט אחורה בזעם" של ג'ון אוסבורן.
הסרט הראשון שלו היה ב-1960, כשהופיע לצידו של לורנס אוליבייה בסרט "הבדרן", בו גילם את בנו של אוליביה. הסרטים "Whistle Down the Wind" ו-"A Kind of Loving" של ג'ון שלזינגר, הפכו אותו לכוכב קולנוע. ב-1968 היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר עבור תפקידו ב"יום הדין", סרט על פי ספרו של ברנרד מלמוד המבוסס על משפט בייליס.
הוא שיחק בעשרות סרטים במגוון תפקידים, ביניהם "זורבה היווני" עם אנתוני קווין לפי ספרו של ניקוס קאזאנצאקיס, "נשים אוהבות" על פי ספר של ד.ה. לורנס, "הרחק מן ההמון הסוער" על פי רומן של תומאס הרדי, "אשה לא נשואה" בבימויו של פול מזורסקי, "המקשר" בבימויו של ג'וזף לוסי ו"רוז" לצידה של בט מידלר.
הוא השתתף גם בשורה ארוכה של דרמות טלוויזיוניות. בין השאר גילם את התפקיד הראשי במיני-סדרה "ראש העיר קסטרברידג'" לפי ספרו של תומאס הרדי, וב"זמנים קשים" לפי ספרו של צ'ארלס דיקנס. ב-1982 גילם שוב את בנו של לורנס אוליבייה בסרט "A Voyage Round My Father".
ב-2003 קיבל אלן בייטס תואר אבירות ממלכת בריטניה.

חיים אישיים

בייטס היה נשוי לוויקטוריה וורד משנת 1970 ועד למותה בשנת 1992 ממחלה, למרות שחיו בנפרד שנים רבות לפני כן. לזוג נולדו תאומים בנובמבר 1970, בנדיק וטריסטן בייטס. טריסטן נפטר לאחר התקף אסתמה קשה שעבר בטוקיו בשנת 1990. במהלך חייו ניהל בייטס מספר מערכות יחסים הומוסקסואליות, בין השאר עם השחקנים ניקולס גרייס ופיטר ויינגארדי ועם האלוף האולימפי בהחלקה אמנותית ג'ון קארי שנפטר ממחלת האיידס בזרועותיו.
בשנים האחרונות לחייו היה בייטס בקשר עם ידידתו הוותיקה ג'ואנה פטט שעמה שיחק בברודוויי בהצגה "ריצ'רד המסכן" בשנת 1964. הם העבירו את זמנם בין ניו יורק ללונדון.
בשנת 2003 נפטר בייטס בגיל 69 מסרטן הלבלב.
דוכיפת 3

מהלך הפרויקט

לצורך בניית הלוויין ישנן שתי תחנות קרקע ושני חדרים נקיים בשני בתי הספר. הלוויין נודד בין שני בתי הספר, תקופה בהרצליה ותקופה בשער הנגב. במהלך הפיתוח, התלמידים מתחלקים לצוותים, כך שכל אחד עוסק בתחום שונה. כל אחד מהצוותים עושה את המשימות שלו, אם זה העלאת תוכנה או בדיקת החומרה. התלמידים מתמודדים עם אתגרים הנדסיים כמו בתעשייה. צוות המנטורים מורכב ממהנדסים מנוסים מתעשיית החלל ומהאקדמיה שכולם נותנים יד ונוטלים חלק בפרויקט, הם מנחים את התלמידים ועוזרים להם לצבור ידע וניסיון. דוכיפת 3 הוא חלק מלהק לוויינים שייבנו על ידי תלמידי בתי ספר בכל רחבי הארץ, במסגרת תוכנית "תבל" של סוכנות החלל הישראלית. כל בית ספר יבנה לוויין אחד, יהיה להם פרוטוקול משותף והם יטוסו בלהק - קונסטלציה. הלהק יהווה פלטפורמה למחקר ולניסויים מדעיים עבור תלמידים וסטודנטים בישראל. בנוסף, ללהק יהיו מספר יכולות טכנולוגיות, בניהן יכולת לתקשורת בין הלויינים בחלל כך שהלהק יהווה פלטפורמה להעברת מסרים בזמן אמת ויכולת טעינת תוכנה מן הקרקע. כל בית ספר יבנה לוויין למשימה אחרת - צילום, תקשורת ועוד. בנוסף, יבנו סטודנטים באוניברסיטת תל אביב שני לוויינים במסגרת המרכז החדש להנדסת חלל ולוויינים זעירים שהוקם לאחרונה באוניברסיטת תל אביב.

מטרת הלוויין

ללוויין מספר מטרות והראשונה שבהן היא שימוש כפלטפורמה חינוכית לתלמידים ויצירת תמריץ ללימודי חלל.
כמו כן, דוכיפת 3 הוא לוויין חישה מרחוק הנושא עליו מצלמה במטרה לצלם את כדור הארץ, לחקור אותו ולהוות פלטפורמה למחקרים מדעיים ואקולוגיים. משימתו המדעית של הלוויין מציבה לא מעט אתגריים טכנולוגים חדשים, צילום הדורש הכוון מאוד מדויק בחלל וצריכת חשמל גבוהה. בשלבים הראשונים ישוגר למסלול LEO בגובה של 550 ק"מ, מה שיאפשר לבצע ניסויים בצורה מבוקרת. תהיה לו יכולת טעינת תוכנה מהקרקע ויהיה ניתן לשלוח פקודות באמצעות פיקוח מהקרקע.

מבנה הלוויין

גודל הלוויין יהיה כ-34.05*10*10 ס"מ - גודל U3 (בצורת קובייה - מבוסס על פלטפורמת קיובסאט - cubesat), למרות גודלו הקטן, הלוויין כולל את תת-המערכות ההכרחיות כמו בלוויין גדול, לרבות מערכת בקרת אנרגיה, מערכת שידור, קליטה ועיבוד מידע ומערכת בקרה תרמית.

לוויינים קודמים בסדרת הדוכיפת

דוכיפת 3 הוא הלוויין השלישי בסדרת לווייני דוכיפת הישראליים, לפניו היו דוכיפת 1 ו2.
דוכיפת 1 הוא לוויין ישראל מסוג פיקו - לוויין, נבנה על ידי מעבד החלל של הרצליה. המטרה של דוכיפת 1 היא תמריץ ללימודי חלל, העברת הודעות פשוטות בין בתי ספר וקליטת אותות מצוקה על ידי שידורי רדיו. הוא שוגר ב-19 ביוני 2014.
דוכיפת 2: ננו לוויין ישראלי נבנה כפרויקט משותף של סוכנות החלל הישראלית ועיריית הרצליה על ידי תלמידי תיכון ט-י"ב. המטרה של דוכיפת 2 היא יצירת פלטפורמה חינוכית לתלמידים צעירים בתחום ההנדסה, כדי להוות להם בסיס והשראה להמשך לימודיהם בתחומי המדעים, הטכנולוגיה, ההנדסה והמתמטיקה בפרט בתעשיית החלל. המשימה של דוכיפת 2 היא חקירת צפיפות הפלזמה בשכבות האטמוספירה הנמוכות.

שיגור

דוכיפת 3 צפוי להיות משוגר באוגוסט 2019.
מתקן המודיעין לורדס

היסטוריה

המתקן הוקם על מנת לשמש כמרכז לאיסוף מודיעין אותות מתקשורת הלוויינים האמריקאית באמצעות כבלי התקשורת. במחלקת המדינה של ארצות הברית ובמחלקת ההגנה של ארצות הברית טענו שבתקופת המלחמה הקרה המתקן איפשר לברית המועצות להאזין לתקשורת האמריקאית מאתר השיגור של נאס"א בכף קנוורל.
בשיאה במהלך המלחמה הקרה היו במתחם למעלה מ-1,500 טכנאים של ההביון הסובייטי, המודיעין הצבאי הסובייטי ואחר כך הרוסי, המודיעין הקובני, גופי הביון של הגוש המזרחי, מהנדסים וסוכני ביון. בשנת 2000, דווח שסין חתמה על הסכם עם ממשלת קובה כדי לחלוק את השימוש במתקן עבור המשרד לביטחון המדינה וסוכנות המודיעין הצבאי שלה.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 המתקן היה בשימוש של הסוכנות הפדרלית למידע ולתקשורת ממשלתית למטרות ריגול תעשייתי. בעקבות משבר הרובל (1998) הוחלט לקצץ את המימון למתקנים הצבאיים שמחוץ לגבולות רוסיה הוחלט להפסיק את הפעלת הבסיס הרוסי בוייטנאם והמתקן בלורדס. ב-17 באוקטובר 2001 נשיא רוסיה ולדימיר פוטין הכריז בישיבה עם בכירי משרד ההגנה של רוסיה על פירוק המתקן בלורדס ובסיס קם רן.
הוצאת אנשי הצוות וסגירתו הסופית בוצעה באוגוסט 2002. עד לסגירתו, רוסיה שילמה לקובה סובסידיה שנתית של 200 מיליון דולר עד לנקודה זו מאז 1962. ביולי 2014 דווח כי רוסיה וקובה הסכימו לפתוח מחדש את המתקן לשימוש המודיעין הרוסי. עם זאת, Russia Today מאוחר יותר הסירה את הסיפור המקורי והחליפה אותו עם דיווח שמכחיש שהיה כזה הסכם. גם התקשורת הקובנית הכחישה קיומו של הסכם שכזה.
אף שבתחילה פרשנים רבים טענו שפידל קסטרו יפרק את המתקן לאחר עזיבת המומחים הרוסיים, בפועל מנהיג קובה חתם על הסכם שיתוף פעולה עם נשיא ונצואלה הוגו צ'אווס. מבנה המרכז אף שופץ ומשמש את האוניברסיטה לטכנולוגיות מידע (Universidad de las Ciencias Informáticas).
מתילדה מהבסבורג

ביוגרפיה

מתילדה נולדה בשנת 1253 לרודולף הראשון, מלך גרמניה וגרטרוד מהוהנבורג, בתו של בורקהארד החמישי, רוזן הוהנבורג. ב-24 באוקטובר 1273 התחתנה מתילדה עם לודוויג השני, דוכס בוואריה, ולאחר מותו בשנת 1294 מונתה לעוצרת של בנה רודולף הראשון, דוכס בוואריה. בשנת 1301 לחצה מתילדה על בנה רודולף, בתמיכת אחיה אלברכט הראשון, מלך גרמניה, שישתף את אחיו לודוויג הרביעי, דוכס בוואריה בשלטון. בשנת 1302 עצר אותה רודולף והחתים אותה על מסמך שבו היא מתחייבת לא להתערב לו בענייני השלטון, אך עם צאתה מבוואריה הכריזה כי המסמך בטל, וקיבלה את תמיכתם של אחיה אלברכט ובנה לודוויג.
ב-23 בדצמבר 1304 מתה מתילדה במינכן, והיא בת 51 שנים.
יעקב מרמורוש

יעקב מרמורוש (Iacob Marmorosch),‏ 1820–1904, היה סוחר ובנקאי יהודי רומני, מייסד בנק מרמורוש, בלנק ושות', שהיה בנק מהגדולים והחשובים ביותר ברומניה.
יעקב מרמורוש היה סוחר בבוקרשט, בירת נסיכות ולאכיה, שעסק בעיקר במסחר במזונות, צבעים ולוחות פח עבור גגות. ב-1848 ייסד בנק אשראי חשוב ברובע ותיק של בוקרשט, בפינת הרחובות "בקאן" ו"בלנאר". הבנק עסק בעיקר במתן אשראי לחבריו ומכריו הסוחרים של מרמורוש. מרמורוש הסתייע בעצותיו של גיסו, יעקב לבל, דמות בולטת בתחום הבנקאות הרומנית שך התקופה. 
ב-1863 נשכר לעבודה בבנק צירף מאוריצ'יו בלנק וב-1869 צורף על ידי מרמורוש כשותף וב-1870, כאשר מרמורוש פרש מפעילות בבנק, הפך בלנק למנהל הבנק. ב-1874 הבנק שינה את שמו ל"בנק מרמורוש, בלנק ושות'" ובמהרה הפך לבנק החשוב ביותר ברומניה, פרט לבנק הלאומי.
מרמורוש קבע את מגוריו בווינה, שם חי עד מותו, כשהוא משגיח מרחוק על התנהלות הבנק.
קובאל

תולדות היישוב

קובאל נזכרת מהמאה ה-12, ובמשך השנים הייתה למרכז מסחר אזורי, תוך שנבנו בה מבצר וטירה. בשנת 1519 הוענקו לקובאל זכויות עיר. באמצע המאה ה-17 הוחרבה העיר כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית.

יהודי קובאל

יהודים ישבו בקובאל מראשית המאה ה-16, ובמחצית השנייה של המאה ה-16 הותר להם להקים בה בית מדרש ובית עלמין. לאחר נסיגת השוודים מהיישוב באמצע המאה ה-17, פרעו ביהודיו החיילים הפולנים שהגיעו אליו. במהלך המאה ה-18 הוטלו מגבלות על עיסוקי היהודים בעיירה, ועד שנת 1862 הוטלו הגבלות על אזור מגוריהם בה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 1,227 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות, של הבונד ושל אגודת ישראל.

בשואה

עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים באמצע ספטמבר 1939, החלו אלו בשוד רכוש יהודיה, בסיוע פולנים מקומיים, ובחטיפתם לעבודות כפייה, תוך הטלת סכומי כופר על הקהילה. כעבור מספר ימים הרסו אנשי ס"ס כמה עשרות בתים של יהודים בעיירה.
ב-11 בדצמבר 1940, לאחר סיפוח אזור העיירה לרייך השלישי, החל גירושם של חלק מיהודי העיירה מזרחה, ורובם הגיעו לבסוף לגטו ורשה. ב-23 ביוני 1941 גורשו לוולוצלאבק כ-350 גברים יהודים שנותרו ביישוב. משם נלקחו למחנות עבודה, ואלו ששרדו בהם, שולחו בהמשך לאושוויץ. באמצע אוקטובר 1941 כלאו הגרמנים את כ-400 הנשים והילדים היהודים שנותרו בעיירה במבנה הכנסייה המקומית, ושם הוחזקו 10 ימים ללא מזון. לאחר מכן, נלקחו השורדים לתחנת הרכבת, ושולחו לגטו לודז', ממנו הועברו למחנה ההשמדה חלמנו. לאחר השלמת הגירוש הרסו הגרמנים את בית העלמין היהודי בעיירה.
גרודז'ונדז

היסטוריה

העיר נוסדה במאה ה-11 על מדרון גבעה על גדות נהר הוויסלה, בידי האבירים הטבטונים, והייתה לעיר נמל מרכזית. ב-1466 צורפה העיר לפולין, ועם חלוקת פולין ב-1772 עברה לשלטון פרוסיה. ב-1918, עם כינון הרפובליקה השנייה של פולין, שבה העיר לפולין.
בימי מלחמת העולם השנייה חוותה העיר הרס רב כערים פולניות רבות אחרות, אולם השתמרו בה מספר מבנים מרשימים המושכים אל העיר תיירות.

קהילה יהודית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
פונטיאק לה מאן

ייצור "פונטיאק לה מאן" בקוריאה הדרומית, בדרום אמריקה ובניו זילנד

בין השנים 1988–1993 יוצר הפונטיאק לה מאן בדרום אמריקה ובניו זילנד על ידי חברת "דייהו" הדרום־קוראנית, לאחר שיתוף פעולה בין חברת "דייהו" וג'נרל מוטורס,  חברת ג'נרל מוטורס השתלטה על חברת "דייהו" בשנת 2002. 
הדגם התבסס על דגם ה"אופל קדט".
הדגם היה קרוי:  Asüna GT, Asüna SE, Daewoo 1.5i, Daewoo Fantasy, Daewoo Pointer, Daewoo Racer,  Passport Optima. 
בניו זילנד הדגם היה קרוי "פונטיאק לה מאן".
עדי בנימינוב

קריירה

בנימינוב החל לביים ב-1993 בתוכנית "קופיקו". בין השנים 2003-1998 ביים את תוכנית הבידור "רק בישראל". בין השנים 2007-2000 ביים את "הכספת" שהנחו ארז טל וגבי גזית. בין השנים 2011-2001 ביים את סדרת הטלוויזיה "החיים זה לא הכל". בשנת 2001 ביים את סדרת הטלוויזיה "אחלה סרט" בהשתתפותם של אלי פיניש ומריאנו אידלמן ואת "לגעת באוכל" של איל קיציס וטל פרידמן. ב-2002 ביים את תוכנית הטלוויזיה בהנחייתו של רמי ורד. בשנת 2006 ביים את הטלנובלה "ילדות רעות".
בימים אלו מביים את התוכניות: "ארץ נהדרת", "החיים זה לא הכל" ואת "מועדון ארוחת הערב".
באוקטובר 2015 עלתה לשידור סדרת הטלוויזיה "ג'ינג'י" בבימויו.
האוניברסיטה למדעי הגסטרונומיה

האוניברסיטה למדעי הגסטרונומיה (באיטלקית: Università degli Studi di Scienze Gastronomiche) היא מוסד אקדמי בינלאומי בצפון איטליה. הקמפוס שוכן בברה, עיר בנפת קונאו בצפון-מערב פיימונטה. היא נוסדה על ידי קרלו פטריני, מייסד תנועת מזון איטי בשנת 2004, כאוניברסיטה הראשונה שמוקדשת ללימוד הקשר בין אוכל לתרבות.

אתר האוניברסיטה

האוניברסיטה למדעי הגסטרונומיה נמצאת ב-Pollentia, בפרוורי ברה, איטליה, ושם היא שוכנת בשני מבני משק משופצים מהמאה ה-19, Agenzia di Pollenzo ו-Cascina Albertina. ה-Agenzia, שכיום נראית כמו טירה קטנה, מחולקת לארבעה חלקים: האוניברסיטה, מסעדת "גואידו" לה כוכב במישלן, מרתף יין (Banca del Vino) ו-Albergo dell'Agenzia, מלון אלגנטי ואולם כנסים. מבני המנהלה של האוניברסיטה וחדרי הלימוד משתרעים בין שני הבניינים. הסטודנטים מתגוררים במרחק של 10 קילומטרים מ-Pollenzo, בעיר ברה, איטליה.

תוכניות הלימודים

האוניברסיטה למדעי הגסטרונומיה מציעה תוכנית לתואר ראשון בת שלוש שנים (תואר ראשון במדעי הגסטרונומיה, בן 180 שעות לימוד אקדמיות), שתי תוכניות לימודים בנות שנה אחת כל אחת לתואר שני (גסטרונומיה ותיירות איטלקית, תרבות ותקשורת המזון, כל תוכנית בת 60 שעות לימוד אקדמיות), ותוכנית לתואר שני בת שנתיים (תואר שני בקידום וניהול המורשת התיירותית והגסטרונומית, בת 120 שעות לימוד אקדמיות).
פרט לתוכנית בת השנתיים, הסטודנטים לומדים במשולב מדעי הרוח (היסטוריה של האוכל, אסתטיקה של המזון), מדע וטכנולוגיה של האוכל (בכלל זה מדעי התזונה, עקרונות מולקולריים של המזון, אגרואקולוגיה, חקלאות אורגנית ואתנוביולוגיה), אנתרופולוגיה, סוציולוגיה, תקשורת וכלכלה של האוכל. בנוסף לשיעורים בכיתה ובבית, הסטודנטים נדרשים להשתתף במחקר שדה ברחבי אירופה והעולם. במהלך הלימוד הסטודנטים פוגשים חוואים מקומיים, יצרני מזון, ופרופסורים שמסבירים לעומק על כל מוצר, מסורתו ודרך יצורו. הסטודנטים גם שוהים ומבקרים באזורי יצור המזונות, נוכחים בפרקטיקות מקומיות ומסורתיות וטועמים מגוון רחב של מאכלים ומשקאות אזוריים. כך הם משלבים עבודה תאורטית ומעשית כאחד.
בעוד שכמה מהקורסים ניתנים באנגלית, מעודדים את הסטודנטים להיות בעלי ידע טכני רחב באיטלקית ובאנגלית גם יחד.

פעילויות חוץ לימודיות

האוניברסיטה למדעי הגסטרונומיה עורכת בחודש אוקטובר כנס "טרה מדירה" (Terra Madre - רשת של קהילות אוכל, שכל אחת מהן מוקדשת להפקת מזון איכותי ובר-קיימה) דו-שנתי במסגרת אירועי "סלון דל גוסטו" בטורינו. מעודדים את כל הסטודנטים לקחת חלק ולהשתתף בסדנאות ובסמינרים הרבים המעניינים אותם. פעילות נוספת מחוץ לתוכנית הלימודים היא כנס ה-Slow Fish הדו-שנתי בג'נובה באביב.
נבחרת איסלנד בכדוריד

במשחקים האולימפיים

נבחרת איסלנד בכדוריד השתתפה שבע פעמים במשחקים האולימפיים, לראשונה הופיעה באולימפיאדת מינכן (1972) וסיימה במקום ה-12 לאחר שלא הצליחה להעפיל משלב המוקדמות. באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיימה במקום השישי, לאחר שבשלב המוקדם רשמה 3 ניצחונות, הפסד אחד ותוצאת תיקו מול נבחרת יוגוסלביה שזכתה בטורניר במדליית זהב. באולימפיאדת סיאול (1988) סיימה במקום השמיני. באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיימה את השלב הראשון במקום השני בבית עם 3 ניצחונות, העפילה לשלב חצי הגמר בו הפסידה לנבחרת חבר המדינות במשחק על מדליית הארד הפסידה לנבחרת צרפת וסיימה במקום הרביעי. באולימפיאדת אתונה (2004) הודחה כבר בשלב המוקדם וסיימה תשיעית.
את הישג השיא שלה רשמה באולימפיאדת בייג'ינג (2008) כשזכתה במדליית הכסף. את שלב הבתים סיימה במקום השלישי, לאחר ניצחונות על נבחרות רוסיה וגרמניה, הפסד לנבחרת קוריאה הדרומית ותיקו מול נבחרות דנמרק ומצרים. ברבע הגמר גברה על נבחרת פולין, בשלב חצי הגמר גברה על נבחרת ספרד ובמשחק הגמר נכנעה לצרפת 23–28. בעקבות הישג זה הייתה איסלנד למדינה בעלת שיעור האוכלוסין הנמוך ביותר שזוכה במדליה כלשהי בבייג'ינג. באולימפיאדת לונדון (2012) ניצחה בכל משחקיה בשלב הבתים (מול נבחרות ארגנטינה, תוניסיה, צרפת - שמאוחר יותר זכתה בתואר - ובריטניה), אך הפסידה ברבע הגמר לנבחרת הונגריה 33–34 לאחר שתי הארכות.

באליפויות העולם

הנבחרת השתתפה 17 פעמים באליפות העולם בכדוריד, לראשונה ב-1958. ב-1995 ארחה איסלנד את התחרות. הישג השיא שלה היה מקום חמישי באליפות ב-1997, שלוש פעמים סיימה במקום השישי, ב-1961, ב-1986 וב-2011. באליפות העולם שנערכה בקטר ב-2015 סיימה במקום ה-11. באליפות העולם שנערכה בצרפת ב-2017 סיימה במקום ה-14.

באליפויות אירופה

נבחרת איסלנד השתתפה תשע פעמים באליפות אירופה בכדוריד, לראשונה בשנת 2000. היא העפילה לשלב חצי הגמר בתחרויות ב-2002 וב-2010, כשב-2010 זכתה במדליית ארד לאחד ניצחון על נבחרת פולין במשחק על מקומות 3–4. באליפות אירופה שנערכה בדנמרק ב-2014 סיימה במקום החמישי.
תנאים של חיבה

עלילה

העלילה מתארת את מערכת היחסים בין אם (אורורה גרינוויי - שירלי מקליין) לבתה (אמה גרינוויי - דברה וינגר) השונות באופיין, במהלך השנים. אמה נישאת לפלאפ הורטון (ג'ף דניאלס), ואורורה מנהלת רומן עם גארט ברידלאב (ג'ק ניקולסון), שכן ואסטרונאוט לשעבר. הסרט מתמקד, בהתמודדות של אמה גרינווי וסובביה במחלת הסרטן בה לקתה ובעקבותיה נפטרה.

הפקה

הסרט הופק על ידי ג'יימס ברוקס, וצולם בטקסס, נברסקה, ניו יורק וקנזס.
אביעד שר שלום באזילה

רבי אביעד שר שלום באזילה (Solomon Abi'ad Sar Shalom Basilea; ה'ת"מ, 1680 - ט"ו בתשרי ה'תק"ד, 3 באוקטובר 1743) היה רב וראש ישיבה, מקובל, מהנדס ואסטרונום יהודי איטלקי. רבה של מנטובה.

ביוגרפיה

נולד במנטובה לרב מנחם שמשון באזילה שכיהן כרבה של העיר. למד אצל אביו ואצל רבי משה זכות ותלמידו רבי בנימין הכהן ויטאלי. בבגרותו דבק במקובל רבי יהודה בריאל שהיה לרבו המובהק. בשנת תפ"ט הוסמך לרבנות. בצעירותו רכש ידע רחב במדעים בני תקופתו, בדגש על אסטרונומיה והנדסה וחיבר חיבורים בתחומים אלו. רגיל היה לומר "כל החכמות למדתי במשך עשר שנים, אך חכמת התלמוד נער הייתי גם זקנתי ולא מצאתי כי אם שמץ מנהו".
לאחר פטירת אביו עמד במקומו בראשות הישיבה במנטובה וכיהן כרב העיר, תשובותיו ההלכתיות משוקעות בכתבי בני דורו כמו "פחד יצחק" של רבי יצחק למפרונטי ושו"ת הרב"ך. בעת הפולמוס נגד רמח"ל נמנה עם תומכיו. באופן כללי נמנה עם מחנה המצדדים בקבלה והקדיש לנושא את ספרו "אמונת חכמים" (מנטובה ה'ת"ץ, 1730). בחיבור "מטפחת סופרים" כתב היעב"ץ הגהות על ספרו זה.
ביאורו על המחזה "תפתה ערוך" של רבו הרמ"ז, נדפס בוונציה ה'תע"ה (1715). מלבד חיבוריו, עסק גם בהגהת ספרים והכנתם לדפוס, הוא פיקח על הדפסת ספרי שולחן ערוך שנדפסו במנטובה בשנים תפ"ג-תפ"ד והגיה אותם, ויזם את הדפסת התנ"ך עם מנחת שי שיצאה לפועל רק לאחר מותו. לוח שנה עברי לשנת ה'תפ"ח שהדפיס בסוף שנת ה'תפ"ז, היה כנראה הלוח העברי הראשון שנדפס.
לאו השלישי (אפיפיור)

ביוגרפיה

עיקר חשיבותו של לאו השלישי בהיסטוריה הכנסייתית טמונה ביחסיו עם קרל הגדול. קודמו של לאו, אדריאנוס הראשון, טיפח יחסים טובים בין הכס הקדוש לפרנקים. עם היבחרו לכס הקדוש (יום אחד בלבד לאחר מותו של אדריאנוס הראשון), הוא שלח לקרל הגדול את מפתחות קברו של פטרוס הקדוש ואת דגל רומא, כסוג של שבועת אמונים. קרל הגדול השיב, כי בכוחו להגן על הכנסייה, וכי על האפיפיור להתפלל לטובת צבאו וניצחונותיו.
לאו עלה לגדולה מרקע צנוע יחסית, דבר אשר עורר עליו עוינות מצד האצולה הרומאית, שראתה את משרת האפיפיור כשמורה למועמדים מקרבה. באפריל 799 הוא הותקף על ידי כנופיה אשר ניסתה לעקור את עיניו ולחתוך את לשונו (חלק מן ההיסטוריונים סבורים שתוקפיו היו קרובי משפחה של אדריאנוס הראשון). לאחר מכן, הוא הודח באופן רשמי ונשלח למנזר לאחר שהועלו נגדו האשמות בדבר התנהגות לא נאותה. לאו הצליח להימלט מן המנזר ולהגיע לקרל הגדול, אשר לא הכיר בהדחה. מתנגדי לאו ברומא שלחו את נציגיהם לקרל הגדול, לשטוח את טיעוניהם. אלבינוס (אלקואין), יועצו של קרל הגדול, טען בפני קרל הגדול שאין סמכות ארצית שבכוחה לשפוט את האפיפיור ולפיכך לאו לווה חזרה לרומא והחזר לשלטון לאחר שהוא נשבע שאין כל אמת באשמות שהועלו נגדו.
קרל הגדול עמד בשערי רומא בשנת 800 וב-1 בדצמבר אותה שנה קיים שם ועידה עם נציגי שני הצדדים. לאו נשבע ב-23 בדצמבר כי הוא נקי מכל חשד בבגידה, ומאשימיו הוגלו מן העיר. יומיים לאחר מכן, לאו הכתיר את קרל הגדול כ"קיסר הרומאים" (Imperator Augustus Romanorum), לאחר שהלה התפלל את מיסת חג המולד בקברו של פטרוס הקדוש. אירוע זה השפיע על מעורבותו של קרל הגדול בנושאים כנסייתיים, לא תמיד בהצלחה. מעורבותו זו של קרל הגדול בנושאי הכנסייה הייתה למורת רוחה של אירינה קיסרית ביזנטיון, אך כוחה הפוליטי הוחלש במידה ניכרת בכל מקרה.
יום מותו, ה-12 ביוני, נחשב ליום הקדוש שלו. ב-1673 הוכרז לאו השלישי על ידי האפיפיור קלמנס העשירי כקדוש.
הנרי וודסוורת' לונגפלו

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
לונגפלו נולד למשפחה אמריקאית מיוחסת במדינת מיין. הוא היה צאצא של ג'ון אלדן שהגיע לאמריקה על סיפון המייפלאוור וסבו לחם במלחמת העצמאות האמריקאית. אביו היה עורך דין. לונגפלו התחיל ללמוד בבית ספר פרטי בגיל שלוש, ובגיל שש הלך לבית ספר בפורטלנד. בגיל ארבע עשרה החל ללמוד בקולג' בודוון במיין.
לונגפלו הוא הראשון שתרגם את הקומדיה האלוהית של דנטה בשנת 1881 ונחשב עד היום לתרגום מהמכובדים והנקראים עד היום
רישיון חובב רדיו

רישיון חובב רדיו הוא מסמך המאשר באופן רשמי להחזיק ולהפעיל תחנת רדיו חובבים. הרישיון מאפשר תקשורת דו-כיוונית עם חובבי רדיו אחרים שמחזיקים ברשותם רישיון דומה שהוענק על ידי הגורמים המוסמכים לכך במדינה בה הם נמצאים.
רישיון חובב הרדיו תקף רק במדינה בה הוא הונפק, אך קיימים הסכמים בינלאומיים שמאפשרים לחובבי רדיו לעבור עם ציודם בין המדינות ולהפעילם גם במדינה המארחת.
רישיונות חובבי הרדיו נחלקים למספר דרגות, שמציינות את רמתו המקצועית של החובב. המעבר בין דרגה לדרגה דורש עמידה בבחינות עליהן מפקחת הרשות המתאימה באותה מדינה.