google/wiki40b huggingface dataset:
נמלול (נמלים)

נמלול (בלועזית: פורמיקָריום) הוא קן נמלים מלאכותי, מעשה ידי אדם. נמלולים משמשים מירמקולוגים (חוקרי נמלים) על מנת לחקור נמלים בתנאי מעבדה. בנוסף, לעיתים קרובות אנשים מחזיקים נמלולים כתחביב.
ישנן חברות מסחריות שמשווקות נמלולים בשמות כמו "עיר נמלים" או "חוות נמלים". לעיתים החברות אף שולחות את הנמלים אל הקונה בדואר.
הנמלול הראשון שנעשה בו שימוש מסחרי הומצא על ידי פרנק אוסטין, ממציא ופרופסור להנדסה בדארטמות' קולג', שרשם אותו כפטנט בשנת 1929.

מבנה הנמלול

הנמלול מורכב משני חלקים: החלק החיצוני מדמה את סביבתם של הנמלים, והחלק הפנימי מדמה את קן הנמלים עצמו. לעיתים המונח "נמלול" מתייחס אך ורק לחלק הפנימי.

החלק הפנימי

החלק הפנימי, שנועד לדמות את קן הנמלים, הוא לרוב מכל שקוף ומרובע, שממלאים באדמה, בוץ, חול או נסורת. הנמלים חופרות מנהרות ומחילות, וניתן לראות אותן דרך המכל. לרוב לא כל הקן חשוף לצופה, אלא רק חלקו.
לעיתים במקום לתת לנמלים לחפור את המנהרות בעצמן, יוצקים מנהרות "בנויות מראש" באמצעות גבס. שיטה זו מאפשרת לעצב את המנהרות כך שניתן יהיה לראות את כל חלקי הקן, אך היא אינה מדמה באופן מלא את חייהם של הנמלים (כי הן אינן חופרות לעצמן את הקן). בנוסף, בנמלולים לצורכי הנאה, הצפייה בחפירות מוסיפה עניין לגידול הנמלים.

החלק החיצוני

החלק החיצוני צריך לדמות את סביבתן הטבעית של הנמלים, אך עם זאת לא לאפשר לנמלים לברוח או להקים קן נוסף מחוץ למקום המיועד. השיטה המקובלת ביותר היא להציב את המושבה בתוך ויוריום שקוף, כך שהנמלים לא יוכלו לצאת. הבעייתיות העיקרית בשיטה זו היא שמאוד קשה לטפל ולתחזק בקן הנמלים כאשר לבני האדם אין נגישות אליו.
שיטות נוספות כוללות הצבת החלק הפנימי על שולחן מים (שולחן שכל רגליו נמצאות בתוך מכלי מים), הקפתו ב"חפיר", או הצבתן בתוך מכל פתוח מלמעלה ומריחת חומר חלקלק כמו וזלין, טלק, או שמן צמחי על הקירות (כמו בנמלול שבתמונה למעלה). נמלים אינן מסוגלות לטפס על קיר אם הוא חלק מדי. אם הנמלים אינן מרוצות מתנאיהם בנמלול (טמפרטורה לא מתאימה, מחסור באוכל או במים וכדומה) הן יפגינו יצירתיות רבה בניסיונות ההימלטות שלהן. למשל: הן מסוגלות לעיתים לבנות "גשרים" על מנת לעבור את ה"חפיר".

יתרונות וחסרונות הנמלול במחקר

לנמלול כמה יתרונות וכמה חסרונות עבור המירמקולוג הרוצה לחקור נמלים. היתרונות העיקריים הם היכולת לווסת את תנאי הסביבה (וכך לבדוק את תגובת הנמלים לשינויים באקלים), הקירבה למעבדה על כל הציוד שבה, והאפשרות לעקוב אחרי כל הנמלים ולספור אותן. החסרונות העיקריים הם הקושי לדמות את תנאי הסביבה באופן מלא, והקושי להפגיש את הנמלים עם בעלי חיים אחרים הנמצאים בסביבה הטבעית שלהם. בנוסף, נמלים לרוב לא אוהבות להיות בנמלול אחד במשך כמה שנים.
רב סעורם

רב סעורם או: רב שעורים היה אמורא בן הדור הרביעי של אמוראי בבל במאה הרביעית, ואחיו של האמורא רבא שהיה מראשי אמוראי אותו דור.
לא נשתמרו ממנו דברי הלכה או דרשות באגדה, ובאזכוריו הבודדים הוא מופיע תמיד בהתייחס לאחיו המפורסם, "רב סעורם אחוה דרבא" או "רב שעורים אחוה דרבא".
למרות זאת מהמתואר אודותיו בתלמוד עולה כי נחשב לחכם מהמעלה הראשונה, ואף מיוחסת לו שיחה עם מלאך המוות, כמו גם התגלות של אחיו בחלום, לאחר שזה האחרון הסתלק לעולמו:
גם לביתו [של רבא] היה בא מלאך-המות לשיח עמו והיה ממתי-סודו.  אולם כשחלה ועלה על המיטה, שלא ירד ממנה, נתקיים בו: אין שלטון ביום-המות! ציר-המשחית בא לגבות את החוב והיה לו צער-הגוף.  בא אחיו רבי סעורם לבקרו.  אמר לו הרב החולה: בּקש את המלאך עלי, שיקל את מכאובי.  אמר סעורם: וכי לא רעך הוא מתמול? למה לא תדבר בעצמך עמו? ענה רבא לאמור: עתה, משהורע מזלי, לא ישמע בקולי.  ותקפה על החולה מחלתו.  עמד סעורם ממושבו ואמר: אחי, מחמד-עיני, הגיעה עתך להסתלק, התראה אלי לאחר מותך.  השיב הגוסס: אעשה כדבריך. וגם קיים מוצא-שפתיו
— מ"י ברדיצ'בסקי, "רָבָא". לפי: תלמוד בבלי, מסכת מועד קטן, דף כ"ח, עמוד א'
במסכת בבא מציעא (עג, ב) מסופר כי רב סעורם סבר שהאיסור להשתעבד ביהודי אחר הנלמד מהכתוב "וּבְאַחֵיכֶם בְּנֵי יִשְׂרָאֵל אִישׁ בְּאָחִיו לֹא תִרְדֶּה בוֹ בְּפָרֶךְ" אינו כולל יהודים שאינם נוהגים כשורה, כלפיהם מסרסים את הפסוק ודורשים: "לְעֹלָם בָּהֶם תַּעֲבֹדוּ, וּבְאַחֵיכֶם". הוא יישם את שיטתו הלכה למעשה כאשר רתם למרכבתו של אחיו רבא, מספר עבריינים. והתלמוד מספר כי אחיו רבא אישר את פעולתו זו, ואף שיבח אותו על כך. שיטה זו התקבלה להלכה ונפסקה בשולחן ערוך (יורה דעה סי' רסז סעיף טז).

משפחתו

כאמור, היה רב סעורם אחיו של רבא, וכפי הנראה אף הוא בנו של רב יוסף בר חמא. בנו של רב סעורם היה רב ספרא בר סעורם.
טינטין ואלף ארט

עלילת הספר

טינטין והאדוק מקבלים שיחת טלפון מזמרת האופרה ביאנקה קסטאפיורה, המודיעה להם שהיא מגיעה לבקרם במרלינספייק. האדוק, המתעב את שירתה של קסטאפיורה, נמלט לבריסל, לגלריית אמנות המציגה את יצירותיו של ראמו נאש, אמן שייצר את "אלף-ארט", יצירה אמנותית המבוססת על האלפבית של פרספקס. ביאנקה מגיעה לגלריה ומשכנעת את האדוק לרכוש את "אלף-ארט". 
בעליה של הגלריה, הנרי, מעוניין לפגוש את טינטין אבל נהרג בתאונת דרכים בדרך לפגישה. טינטין חוקר זאת ומגיע למסקנה כי זה היה רצח.  טינטין מגלה כי הרוצח, מנהיג רוחני, איתר את בעל הגלריה באמצעות מיקרו-משדר שהיה חבוי בתליון של עוזרו. 
נעשים 2 ניסיונות לרצוח את טינטין, אולם הוא שורד את שניהם.    
כדי לקדם את חקירתו, טינטין מחליט לבקר את המנהיג. אולם כשהוא נוחת בארצו, הוא מקבל איום על חייו המזהירו לעזוב את האזור, ובמהירות. כאשר קסטאפיורה שומעת שטינטין נסע, היא מכניסה אותו לוילה של המנהיג, ומבשרת לו כי המנהיג עצמו נמצא ברומא.  כשהם מגיעים לוילה הם פוגשים מספר מכרים – זוג תעשיינים מושחתים והאמיר בן קליש אזעב, עוד זמרת ואת רמו נאש. קסטאפיורה מתעקשת כי טינטין והאדוק יישארו בוילה בלילה. 
במהלך הלילה, טינטין מחפש בוילה, ומגלה חדר מלא בזיופים של ציורים אמנותיים. במהלך הלילה הוא מתגלה על ידי המנהיג המספר לו כי הוא זייפן, ומשתמש ביצירה "אלף-ארט" כזיוף המרכזי שלו. הוא מודיע כי בכוונתו להרוג את טינטין על ידי נוזל המוסתר בתוך יצירת אמנות מזויפת.
הממונה על הביטחון במערכת הביטחון

היסטוריה

העומד בראש המלמ"ב (המכונה גם הוא המלמ"ב) היה מאז הקמתו חיים כרמון, ובשנת 1986 החליפו יחיאל חורב, שעמד בראש המלמ"ב עד פרישתו לגמלאות ביולי 2007. החליפו אמיר קין, שהיה קודם לכן עוזר מנכ"ל משרד הביטחון. חורב והמלמ"ב הותקפו רבות לאורך השנים על גישתם הקיצונית לאבטחת סודות, אפילו כאלה שנחשפו באופן חלקי. לטענת מקטרגיהם, דרכי הפעולה של המלמ"ב אינן עולות תמיד בקנה אחד עם אופיה הדמוקרטי של מדינת ישראל והטיפול הקיצוני הזה גורם להעצמת אנשים כגון מרדכי ואנונו ומגביר את העניין בהם.
פרשיות ריגול שבטיפול בהן היה מעורב המלמ"ב הן פרשיות מרדכי ואנונו ומרקוס קלינגברג. כתב אישום שהוגש ביוזמת המלמ"ב נגד תת-אלוף יצחק יעקב (יצה) בטענה שחשף סודות ביטחוניים הסתיים בזיכויו בשני סעיפים והרשעתו בשלישי. בשנת 2009 הוגש לאישור הצנזורה הסרט הדוקומנטרי "ממלכת הסוד" העוסק בתפקוד המלמ"ב בפרשה זו. הצנזורית הראשית פסלה חלקים מהסרט לאחר שהתייעצה עם המלמ"ב, אולם הסרט הוקרן לבסוף במלואו בערוץ 2 ב-12 בספטמבר 2010.
בדצמבר 2015 מונה ניר בן משה לכהן כראש המלמ״ב. סמוך לכניסתו לתפקיד הוביל להדחתו של ראש מנהלת חומה, יאיר רמתי, בשל עבירת ביטחון מידע.
ביולי 2019 פורסם תחקיר של מכון "עקבות" לחקר הסכסוך הישראלי-פלסטיני ושל העיתון "הארץ", שלפיו המלמ"ב סורק ארכיונים בישראל ומורה למנהליהם להסתיר בכספות מסמכים שלפי שיקול דעתו עלולים לפגוע בביטחון המדינה, או ביחסי החוץ שלה. מסמכים אלה עוסקים בין היתר בנושאי גרעין ובפשעי מלחמה שהתרחשו במהלך מלחמת העצמאות.
מרסל כהן (בלשן)

חייו

כהן נולד בפריז למשפחה יהודית, ולמד בתיכון קונדורסה (Lycée Condorcet). הוא שמע הרצאות של הבלשן אנטואן מייה  אשר גילה את כשרונו ועודד אותו לחקור את השפות השמיות. בשנים 1909-1905 למד במכון הלאומי לשפות ותרבויות המזרח , שם התמחה בערבית מדוברת, וכתב תזה בנושא הדיאלקט הערבי של יהודי אלג'יריה.
בשנים 1911-1910 נסע בעזרת מלגה ממשרד החינוך לאתיופיה לערוך מחקר לשוני. בשנת 1916 מונה למרצה במכון הלאומי לשפות ותרבויות המזרח, ובשנת 1926 לפרופסור מן המניין. בין תלמידיו המובהקים נמנה הבלשן וולף לסלאו.
קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן

קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן (באנגלית: X-ray crystallography) או עקיפה של קרני רנטגן (באנגלית: X-ray diffraction) היא תחום מחקר שעוסק במציאת מבנה של גבישים, תוך שימוש במדידת התבניות שיוצרות קרני רנטגן לאחר שהן עוברות דרכם. הקרניים עוברות עקיפה בתוך הגביש כתוצאה מהאינטראקציה שלהן עם האטומים, והן משנות את כיוון תנועתן. תבנית ההתאבכות הנוצרת מרמזת על המבנה הפנימי של החומר. באופן זה, השיטה מסייעת לקביעת מבנים מולקולריים ביצורים החיים, תוך הקניית ידע מבני על אתרים פעילים של אנזימים.
קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן, בשיטות שלא השתנו הרבה מאז תחילת המאה העשרים, מהווה עד היום כלי מרכזי במדע הקריסטלוגרפיה. השיטה איפשרה תגליות רבות ומשמעותיות, למשל גילוי מבנה ה-DNA. אחד הצילומים הידועים ביותר שנעשה בשיטה זו הוא תצלום 51, צילום של DNA שהיה הגורם המכריע בגילוי המבנה שלו ונעשה על ידי רוזלינד פרנקלין בסוף 1952. חקר מבנהו ופעולתו של הריבוזום, עליו ניתן פרס נובל לכימיה לשנת 2009, נעשה אף הוא באמצעות קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן.
קרדיט סוויס

חסויות

החברה הייתה שותפה בקבוצת הפורמולה 1 סאובר בשנים 2001-2005, והעניקה חסות לקבוצה בשנים 2006-2009. כיום היא מעניקה חסות לנבחרת שווייץ בכדורגל ולטניסאי השווייצרי רוג'ר פדרר.

היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1856 בידי איש העסקים והפוליטיקאי השווייצרי אלפרד אשר. בשנת 1942 פתחה סניף ראשון במדינה זרה - בניו יורק שבארצות הברית. בשנת 1978 החלה לשתף פעולה עם בנק ההשקעות האמריקני פירסט בוסטון, ובשנת 1988 רכשה את השליטה בבנק. בשנות ה-90 רכשה בנקים בשווייץ, ובשנת 2000 רכשה את בנק ההשקעות האמריקני DLJ. בשנת 2008 החברה השעתה סוחרים שביצעו הערכת יתר לנכסים בשווי 2.85 מיליארד דולר. בשנת 2011 החברה פיטרה 2,000 עובדים, בעקבות התאוששות איטית מהמשבר הכלכלי העולמי שהחל בשנת 2008.
בעקבות חקירה בנושא הפרת הגבלות על מתן שירותים פיננסיים לאיראן, החברה חתמה על הסכם פשרה בדצמבר 2009 עם התביעה המחוזית של מנהטן, מחלקת המשפטים של ארצות הברית והבנק הפדרלי, ונקנסה בסכום של 536 מיליון דולר. בעקבות חקירת סיוע להעלמות מס,
החברה חתמה על הסכם פשרה עם הרשויות בארצות הברית בשנת 2014, נקנסה בסכום של מעל 2.6 מיליארד דולר ונאלצה לחשוף פרטי לקוחות, לצד בנקים נוספים.

פעילות בישראל

חברת כור תעשיות, חברה ציבורית ישראלית מקבוצת איי די בי, רכשה מניות של החברה בשנים 2010-2008, והגיעה בשיא ההשקעה לאחזקה של 3.24% בעלות של 6.95 מיליארד ש"ח. ירידת ערכן של מניות קרדיט סוויס, עקב משבר החוב האירופי, הסבה לכור הפסדים כבדים.
בשנת 2007 פתח הבנק נציגות בישראל ושכר משרדים במגדל המוזיאון בתל אביב. מנכ"ל הבנק בישראל החל מ-2009 הוא דורון אברבוך. בנובמבר 2011 קיבלה איי די בי חברה לאחזקות, אז בשליטתו של נוחי דנקנר, הלוואה בסך כ-180 מיליון שקל, ללא ביטחונות. שנה לאחר מכן קיבל דנקנר הלוואה פרטית של כ-50 מיליון שקל מהסניף הלונדוני של קרדיט סוויס. הבנק רשם הפסד של עשרות מיליוני שקלים בגין שתי ההלוואות הללו. לאחר שאיי די בי חברה לאחזקות קרסה.
כגוונא

מקור וטעם תקנתו

צירוף הנוסח לסידור התפילה כנראה נקבע בקלויז החסידים שבעיר ברודי, שכן הוא מופיע לראשונה בסידור ר' אשר מבראד, לבוב ה'תקמ"ח, ובספר ההלכתי "מטה אפרים" לרב אפרים זלמן מרגליות מבראד. נוסח זה התפשט בדור השני של החסידות, בפרט אצל תלמידי ר' דב בער ממזריטש. התפילה מופיעה גם בסידור אדמו"ר הזקן משנת ה'תקע"ו, בעריכת הרב שניאור זלמן מלאדי.
הכנסת הנוסח לסידור נבעה מדברי מקובלים שספריהם היו נפוצים במזרח אירופה כמו עמנואל חי ריקי ואחרים שציינו את דברי הזוהר המלמדים על השינויים בעולמות העליונים עם כניסת השבת, כמו המעבר מן החול אל הקודש, השלווה הבאה לעולם עם כניסת השבת, התמעטות כוחות הדין והכוחות החומריים ואת מקומם תופסת השכינה. לדברי המקובלים זמן זה הוא בעת אמירת 'מזמור שיר ליום השבת', לפני הקדיש ו"ברכו".

הרב יצחק אייזיק ספרין מקמארנא כתב: 
"כשהייתי בלובלין עם אבי זצ"ל ילד בן תשע הייתי, וראיתי פניו כלפידים, ובעת שפתח הדלת לומר 'כגוונא' ראיתי אש מלהטת על ראשו ואור נפלא".
— מגילת סתרים, הוצאת מוסד הרב קוק ירושלים תש"ד עמוד נב

תרגום לעברית

כמו שהן (המדות העליונות) מתאחדות למעלה ב"אחד", כך גם היא מתאחדת למטה בסוד ה"אחד", להיות עמהן למעלה אחד כנגד אחד. "הקדוש ברוך הוא" הוא אחד; למעלה אין הוא יושב על כיסא כבודו, עד שנעשית היא בסוד ה"אחד", כמוהו, להיות אחד באחד. והנה בארנו עניין "ה' אחד ושמו אחד". סוד השבת: היא השבת המתאחדת בסוד ה"אחד" כדי שישכון עליה סוד ה"אחד". תפילת ערב שבת (עניינה הוא), שכן מתאחד הכיסא הנכבד הקדוש בסוד ה"אחד", ונעשית מוכנה שישכון עליה המלך הקדוש העליון.
כאשר נכנסת השבת, היא נבדלת ופורשת מהסטרא אחרא, וכל הדינים מסתלקים ממנה, והיא נשארת בייחוד האור הקדוש, ומתעטרת בכמה עטרות כלפי המלך הקדוש. וכל כוחות הכעס ובעלי הדין, כולם בורחים ומסתלקים ממנה, ואין כוח אחר בכל בכל העולמות. ופניה מאירות באור העליון, ומתעטרת למטה בעם הקדוש. וכולם מתעטרים בנשמות חדשות, בשעת התחלת התפילה, לברך אותה בשמחה, במאור פנים.
לחץ קרינה

לחץ קרינה הוא הלחץ המופעל על כל משטח החשוף לקרינה אלקטרומגנטית. אם המשטח בולע את הקרינה הפוגעת בו הלחץ שווה לצפיפות שטף האנרגיה של הפוטונים הפוגעים בו מחולק במהירות האור. אם המשטח מחזיר את הקרינה הלחץ מוכפל.
לדוגמה, צפיפות שטף האנרגיה של קרינת השמש על פני כדור הארץ היא 1,370 ואט למטר רבוע ולכן לחץ הקרינה של קרינת השמש על כדור הארץ (בהנחה שכולה נבלעת בו) הוא 4.6 מיקרו פסקל.
במרחק של יחידה אסטרונומית מהשמש לחץ הקרינה הוא כ-4.5 מיקרו פסקל כך שאם יוצרים מפרש מחומר, שמחזיר את קרינת השמש במלואה, בשטח של קילומטר מרובע, יופעל עליו כוח של כ-9 ניוטון.

גילוי

קיומו של לחץ הקרינה נובע ממשוואות מקסוול וג'יימס קלארק מקסוול הסיק את קיומו בשנת 1871.
מדידה ניסויית ראשונה של הלחץ נעשתה בשנת 1900 על ידי פיוטר לבדב - פיזיקאי רוסי והיוותה ראייה ניסויית ראשונה לנכונותה של תורת מקסוול. בשנת 1924 בועצו לראשונה מדידות מדויקות של לחץ אור על ידי אליס גולסן.
לחץ הקרינה הוא נמוך ביותר ולכן קשה למדידה. המדידה נעשית באמצעות מראות קטנות התלויות על חוט בריק ונחשפות לקרן אור עם צפיפות שטף אנרגיה ידועה. לחץ הקרינה מביא להטיית המראות ומידיעת קבוע הפיתול של החוט ומדידת זווית ההטיה של המראות ניתן לחשב את הכוח הפועל על המראה ועל ידי חלוקה בשטח המראות מקבלים את הלחץ הפועל עליהן.

תאוריה

משיקולים תרמודינמים ניתן להראות שלחץ הקרינה על משטח שחשוף לקרינה אחידה בכל הכיוונים הוא שליש מצפיפות האנרגיה ליחידת נפח מחולקת במהירות האור. אם המשטח נמצא בשיווי משקל תרמודינמי עם קרינת גוף שחור בטמפרטורה T, לפי חוק סטפן-בולצמן צפיפות האנרגיה היא  ולכן הלחץ על הגוף יהיה . בתוך כוכבים כאשר הטמפרטורות יכולות להגיע למיליוני מעלות לחץ הקרינה הופך לחלק משמעותי בהתפתחות הכוכב.
זלדה פיצג'רלד

כסמל תקופה וכסמל תרבות

בני הזוג פיצג'רלד גילמו בעיני עיתוני התקופה את שנות העשרים הסוערות, ומהווים עד היום את אחד מסמלי שנות העשרים. פיצג'רלד כונתה בידי בעלה בתואר "המתירנית האמריקאית הראשונה".
בית כנסת הרמ"א

הקמת בית הכנסת

מקימו של בית הכנסת, על פי אחת המסורות, היה ישראל בן יוסף, נכדו של משה אורבך ואביו של רמ"א, בעל נכסים שהגיע לקרקוב מרגנסבורג אחרי גירוש היהודים ממנה בשנת 1519. על פי מסורת זו, בן יוסף הקים את בית הכנסת לכבוד בנו רמ"א, שכבר בנעוריו היה מפורסם בלמדנותו.
הסבר אחר שניתן להקמת בית הכנסת נובע מהכתובת בעברית על לוח היסוד, לפיו בית הכנסת נבנתה לזכרה של מלכה, אשתו של בן יוסף ואמו של רמ"א. לפי הסבר זה, שנת 1552 הייתה תקופה קשה עבור משפחתו של בן יוסף: אמו, אשתו וכלתו (אשתו הראשונה של רמ"א) מתו במגפה שפגעה בקרקוב באותה השנה, לצד תושבים יהודים רבים של קז'ימייז', ובית הכנסת הוקם לזכרם.
מסורת אחרת טוענת כי בית הכנסת הוקם על ידי רמ"א עצמו, לזכרה של אשתו הראשונה גולדה, שמתה בגיל עשרים.
בית הכנסת נבנה בשנת 1553 בקצהו של בית הקברות היהודי העתיק בקרקוב, על קרקע בבעלותו של ישראל בן יוסף. שנה זו מצוינת בפירוש על כתובת הייסוד. אולם, האישור מטעם המלך זיגמונט השני אוגוסט ניתנה בנובמבר 1556, אחרי התנגדות רבת שנים מצד הכנסייה.

ארכיטקטורה ועיצוב פנים

בית הכנסת נבנה בסגנון הרנסאנס המאוחר. במאות ה-17 וה-18 נערכו בו מספר שינויים. בשנת 1829 נערך שיחזור מקיף, ובשנת 1933 נוספו כמה שיפורים טכניים (בפיקוחו של האדריכל הרמן גוטמן), ומאז ועד היום שמר על מראהו הכללי. בתקופת השואה הוחרם בית הכנסת על ידי הגרמנים באמצעות ה"טרויהנדשטלה" (גוף שטיפל ברכוש השדוד של היהודים) ושימש כמחסן לציוד כיבוי אש, לאחר שתשמישי קודש ופריטים יקרי ערך, וביניהם הבימה, נשדדו ממנו. הבניין עצמו לא נהרס. ב-1957, הודות למאמציהם של חברי הקהילה היהודית ושל נציג הג'וינט בפולין, עקיבא כהנא, עבר בית הכנסת שיפוץ גדול והושב לו עיצובו הפנימי מלפני השואה.
הכניסה אל חצר בית הכנסת מרחוב שרוקה מס' 40 (בעבר נקרא "הרחוב הראשי"), הנמצא בלב הרובע היהודי ההיסטורי קז'ימייז'. מעל לשער מתנוססת קשת ובה כתובת עברית "בית הכנסת חדש דרמ"א זצ"ל". על חומות החצר כתובות לזכר יהודי קרקוב שנספו בשואה. אל אולם התפילה המרכזי מגיעים דרך פרוזדור כניסה קטן מצפון, ועל ידו כניסה נפרדת לעזרת הנשים. הקירות מסוידים לבן, בצד הצפוני והדרומי חלונות שחלקם העליון מעוגל, ובצד המזרחי והמערבי אשנבים המאפשרים כניסת אור היום פנימה ואשר ביחד עם מספר נברשות עומדות ותלויות משרים תחושת אור וגובה. במרכז האולם בימה מלבנית מוקפת גדר מברזל מחושל ולו שתי כניסות, אחת מהן דלת צבעונית כפולה מן המאה ה-18 שהייתה לפנים בבית הכנסת מחוץ לקרקוב ושנחרב בשואה. דלת הבימה מקושטת במנורה ועליה כתר בתבליט מוזהב, בסגנון המזכיר את האמנות העממית באזור. ארון הקודש בסגנון הרנסאנס המאוחר, ולו דלת בסגנון אר-נובו, ומעליו פסוקי תנ"ך. דלתות ארון הקודש המקוריות נעשו בראשית המאה ה-17 על ידי אמנים יהודים מקומיים והן שמורות עתה במוזיאון ישראל. משמאל לארון ניצב נר תמיד עם כתובת עברית "נר תמיד ע"נ (עילוי נשמה) רמ"א ז"ל", ומימינו לוח זיכרון למקום בו נהג רבי משה איסרלש להתפלל. לכבודו של רמ"א שמור גם אחד הכיסאות בקיר מזרח. כתובת הייסוד נשתמרה על יד הקיר הדרומי.
אחת התוספות האחרונות לבית הכנסת הצנוע הוא שעון, מתנת נשיא מדינת ישראל השישי, חיים הרצוג, שביקר במקום בשנת 1992. עזרת הנשים הייתה במקור בקומה הראשונה של מבנה העץ, מקושרת לצד הצפוני. מאז עברה שינויים רבים, וכיום צמוד יציע הנשים לקיר הצפוני של אולם התפילה.
אבינועם סטולוביץ'

ביוגרפיה

סטולוביץ' נולד וגדל בתל אביב. בן לפרופ' חיים סטולוביץ' ואחיו של הרב אליהו סטולוביץ'. הוא למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר ובישיבת מרכז הרב.
התגייס לצה"ל, שובץ בחטיבת גולני והתקבל לסיירת גולני. עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ויצא לקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס חזר לסיירת ומונה למפקד צוות, ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון. בהמשך שימש כמפקד פלוגה רובאית. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה ביחידת אגוז. לאחר מלחמת לבנון השנייה מונה לסגן מפקד יחידת אגוז. לאחר מכן מונה למפקד מחזור בבא"ח גולני.
ב-25 במרץ 2009 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 13. במהלך תפקידו, הגדוד בפיקודו תפס קו בגבול רצועת עזה, במהלכו סיכל ניסיון פיגוע במעבר קרני, בו הפעילו המחבלים בין היתר סוסים ועליהם מטעני חבלה. בקרב שהתפתח הרגו לוחמי הגדוד ארבעה מחבלים. את תפקידו סיים ב-5 במאי 2011. בהמשך מונה לסגן מפקד חטיבת גולני בין השנים 2011–2012. לאחר מכן מונה למפקד בא"ח גולני בין השנים 2012–2014. במבצע צוק איתן קיבל פיקוד על גדס"ר גולני לאחר שמפקד הגדוד, רועי לוי, נפצע, והוביל אותו בלחימה עד לסיום המבצע.
ב-9 בספטמבר 2014 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת החרמון. במרץ 2015 קיבל הערה פיקודית ממפקד פיקוד הצפון, אביב כוכבי, בשל פציעת קצינה ממוקש בגזרת החטיבה. בשנת 2016 סיים את תפקידו. בהמשך היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ד (2017-2016). לאחר מכן מונה לסגן מפקד אוגדת עזה בין השנים 2017–2018. במאי 2018 מונה למפקד מרכז אימונים באש (מא"ש) במל"י.
סטולוביץ הוא גיסו של סרן בניה ריין שנהרג במלחמת לבנון השנייה. לאחר נישואיו לבת היישוב קרני שומרון, גר ביישוב במשך מספר שנים. כיום מתגורר ביישוב פסגות.
טרוויס ליין סטורק

ביוגרפיה

סטורק נולד בפורט קולינס שבקולורדו וגדל במיזורי, הוא למד בתחילה באוניברסיטת דיוק והיה חבר באחוות הסטודנטים פי בטא קפא, ולבסוף סיים את לימודיי הרפואה באוניברסיטת וירג'יניה, הוא ביצע אתת ההתמחות שלו בבית החולים של אוניברסיטת ואנדרבילט, לאחר מכן הוא גם השלים את התמחותו בחדר מיון בבית חולים בקולורדו.
ב-2006 שימש כרווק בעונה השמינית של תוכנית המציאות הרווק במסגרתה מספר בנות התחרו על ליבו, בתוכנית הוא בחר כזוכה את שרה סטון, מורה מטנסי, אך זמן קצר לאחר שידור התוכנית הודיע הזוג על פרידתם.
ב-2008 החל להנחות את תוכנית האירוח הרפואית "הרופאים" (The Doctors)‏, בתוכנית הוא מוביל צוות של מספר רופאים ובמסגרתה מנהל פאנל בו מדברים ומתדיינים על נושאים רפואיים ונותנים מענה לשאלות הקהל, ב-2010 זכתה התוכנית בפרס אמי בקטגורייה של תוכניות אירוח יומיות.
ב-2009 הופיע בפרק של הדרמה הרפואית "Three Rivers", הוא פרסם מספר ספריי רפואה שכתב.
מחר תמות

עלילה

ספר זה הוא השלושה עשר בסדרת הספרים אודות ג'ק ריצ'ר, החייל לשעבר וחוקר פרטי. עלילת הספר מתרחשת בניו יורק. בנסיעת לילה שגרתית ברכבת התחתית עד ריצ'ר להתאבדות אישה ביריית אקדח. ריצ'ר, שהיה משוכנע שמדובר במחבלת מתאבדת, מתחיל לחקור את הנסיבות שהובילו את האישה להצמיד אקדח לראשה וללחוץ על ההדק. עד מהרה מתברר לו כי בפרשה מעורבים סנטור אמריקני, אשר שירת ביחידת הקומנדו כוח דלתא, משימה סודית במיוחד שבוצעה בימי ממשל רייגן ותא טרור של אל-קאעידה שבראשו אויב חסר מעצורים.
דניאל שוורץ

דניאל שוורץ (נולד ב-1952) הוא פרופסור לתולדות עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים.

ביוגרפיה

שוורץ נולד בארצות הברית. והחל את לימודיו האקדמיים בשנת 1968, עת החל לקחת קורסים במכללה העברית בבולטימור. בשנת 1971-1970 למד באוניברסיטת מרילנד בתוכנית מצטיינים בהיסטוריה. בשנת 1971 עלה לישראל, ובה סיים תואר ראשון בהיסטוריה והיסטוריה יהודית באוניברסיטה העברית בירושלים, והמשיך לתואר שני ודוקטורט, אותו סיים בשנת 1980, בהיסטוריה יהודית. עם סיום לימודיו התמנה למרצה בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית, ובשנים 1994-1992 היה ראש החוג. בשנת 1995 התמנה לפרופסור.

מחקר

שוורץ עוסק במחקר תקופת הבית השני. בין השאר, הוא עוסק בניתוח דרך סידורו של יוסף בן מתתיהו את ספריו ובהתאם לכך מציע תובנות חדשות על הכרונולוגיה וההיסטוריה של התקופה. כך למשל, בהתאם לניתוח סדר האירועים ב"קדמוניות היהודים" על תקופתו של פונטיוס פילאטוס, הוא מציע להקדים את תחילת כהונתו לשנת 19, במקום שנת 26, המקובלת בקרב החוקרים.

עמדות

שוורץ משתייך לציבור הדתי לאומי, ומתבטא לעיתים בנושאים העומדים על הפרק. הוא כתב מאמר המזהיר מפני התפשטות צדוקיות בציבור הדתי לאומי בייחוס קדושה לארץ ישראל והתייחסות רבה מדי לייחוס. כמו כן יצא נגד הדרישה להקל בגיור עולים לא-יהודים, וקרא במקום זאת ליחס שוויוני כלפי לא-יהודים כחלק מהישראליות.
חבצלת הנגב

מורפולוגיה

זהו גאופיט (צמח בצל או פקעת), שפורח בתחילת החורף- חודשים ספטמבר-אוקטובר.
פרחיו גדולים ובולטים על רקע הנוף הצחיח, בעלי שישה עלי עטיף אופייניים למשפחה, וקרום שמחבר ביניהם בבסיס עלי הכותרת. עלי העטיף ניכרים בפס ירוק בצידם החיצוני.
עליו, המופיעים יחד עם הפרחים, סרגליים-צרים ואופייניים לחד-פסיגיים. בהמשך תקופת הצמיחה, העלים בחלק מהפרטים מסתלסלים. זוהי תגובה לתנאי יובש, שמטרתה לצמצם את שטח הפנים של העלים, וכך למנוע את התייבשות הצמח. תופעה זו קיימת אצל מיני דגניים ושושניים אחרים, אם כי באופן פחות בולט.
'סלסול' זה של העלים יפה ומיוחד כשלעצמו, ומזכיר סרטים מסולסלים שנוהגים לעטוף בהם מתנות. הוא מאפיין את הצמח, לאחר הפריחה.

הזרעים והפצתם

זרעי חבצלת הנגב שחורים, וניכרים במקצועות שלהם- הזוויות החדות בין דפנות הזרע. הזרע אוורירי, תכונה שמקנה לו יכולת ציפה במים. הפצת הזרעים נעשית עם מי הנגר, ומנגנון זה מגדיל את הסיכוי שהזרע יגיע למקום לח בו הוא יוכל לנבוט ולהעמיד צאצאים פוריים.

תפוצה

זהו מין אנדמי לארץ-ישראל, והוא מצוי במקומות בעלי תשתית חולית, באזור הנגב- באדמות חוליות, או בערוצים שבהם קיימת אדמת סחף גדולת-גרגר, גם באזורים שלא מאופיינים באדמות חוליות.
לזוריט

מקור, שימוש ותפוצה

הלזוריט נוצר כתוצאה מהתמרה של מגע, כאשר מחדר מגמטי, לרוב של גרניט, בא במגע עם אבן גיר והוא מופיע בלוויית קלציט, פיריט ופירוקסנים.
הלזוריט, כמרכיב העיקרי של אבן החן לפיס לזולי, משמש כאבן חן. בנוסף נהגו לטחון את הלזוריט ולהשתמש באבקה כפיגמנט כחול המכונה "אולטרמרין". בפיגמנט השתמשו לצביעת בדים ולהכנת צבעי טמפרה, ולעיתים רחוקות לצבע שמן. השימוש בלזוריט כפיגמנט לצבע שמן פסק בתחילת המאה ה-19 כשחומר סינתטי, זהה בהרכבו הכימי והקרוי לעיתים קרובות "אולטרמרין צרפתי", נעשה זמין.
את הלזוריט כורים מזה כ-6,000 כלפיס לזולי במכרות סאר-אי-סאנג שבעמק הנהר קוקחה (Kokcha) שבמחוז בדקשן שבצפון מזרח אפגניסטן. מקומות נוספים בהם מוצאים לזוריט כוללים את האגנים של הנהרות סליודיינקה ובייסטרייה בהרי סאיין בסמוך ימת באיקל בסיביר, בסמוך לאישקשימה בהרי פמיר שבטג'יקיסטן, בהר וזוב במחוז קמפניה שבאיטליה, בסמוך למוגוק שבבורמה, צפונית לאגם הרבור בטריטוריות הצפון מערביות שבקנדה ובמדינות קליפורניה וקולורדו שבארצות הברית.

בתנ"ך

הלזוריט זוהה על ידי פרופ' זהר עמר כאבן הספיר התנ"כית על פי תרגומו של אונקלוס.
יוטיובר

יוּטְיוּבֶּר (באנגלית: Youtuber) הוא אדם המעלה ומופיע בסרטונים באתר האינטרנט YouTube. לרוב, היוּטְיוּבֶּר יהיה אחראי על כתיבת התסריט, צילום, בימוי ועריכת הסרטון המועלה לאתר.
כל אחד ואחת יכולים ליצור ערוץ באתר, כאשר כל ערוץ מתמקד בסוגה שונה. בין הסוגות הנפוצות באתר: אופנה, איפור, מוזיקה, אוכל, ספורט, מתיחות, ולוגים (וידאו בלוגים), גיימינג, סגנון חופשי וכדומה. יוּטְיוּבֶּר יחיד יכול להפעיל מספר ערוצים שונים. יוּטְיוּבֶּרִים מתפרנסים מיצירת הסרטונים באמצעות תוכנית השותפות עם YouTube ומשיתוף פעולה עם חברות מסחריות ועמותות, תמורת פרסום החברה או מוצריה.
בין היוּטְיוּבֶּרִים הידועים בישראל נמנים נועה פילטר, גיא פודוליץ', אשלי וקסמן בקשי, גיא הוכמן ,Top Geek, נון סטופ גיימינג, שוגר זאזא ואביאל בסין.

פגישת יוּטְיוּבֶּרִים מובילים בבית הלבן

להלן שמות היוּטְיוּבֶּרִים המצולמים בתמונה ופועליהם: במרכז התמונה ניצבת היוּטיוּבֶּרִית חנה הארט , יוצרת סדרת סרטוני הווידאו "המטבח השיכור שלי" , כמו גם שחקנית בסרט הקומדי-דרמטי "מחנה טַאקוֹטָה" ; לצדה ניצב טיילר אוקלי . יוּטְיוּבֶּרִים מצולמים אחרים כוללים את: מארק דַגְלאס (באנגלית: Mark Douglas); טוֹד ווֹמָאק  ובֵּן רֶלֶס  – יוצרי ערוץ הקומדיה "Barely Political"  (בעברית: "פוליטי בקושי"), ואשר יצרו ב-2008 את סרטון הווידאו הוויראלי "בובת אובמה" ; מייקל סְטִיבֶנְס , יוצר הערוץ הממותג: "VSauce" ; פִּיטֶר שוּקוֹף  ולוֹיִד אַלְקווִיסְט  – יוצרי סדרת הרשת: "קרבות הראפ האֶפִּיים של ההיסטוריה" ; במאית הקולנוע רייצ'ל לי גולדנברג , אשר ביימה סרטוני וידאו קצרים בנושא: "חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה" מטעם ממשל אובמה, עבור אתר האינטרנט וחברת הפקת הסרטים ותוכניות הטלוויזיה: "מצחיק או תמות" , בהשתתפות ידוענים כדוגמת: ג'ניפר הדסון, אדי ג'ורג'  ואוליביה ויילד; השחקן מיקי מֶייר (באנגלית: Mickey Meyer) ודניאל קֶלִיסוֹן , מפיקי רשת הקומדיה "Jash" , המשדרת תכנים מקוריים, בכיכובם של כשרונות כגון: שרה סילברמן ומייקל סֶרָה.