מיו-מיו

ילדות, משפחה, הכשרה

סילבט הרי (Sylvette Herry) נולדה ב- פאריס להורים בני מעמד הביניים ממוצא ברטוני (מחוז Bretagne), שמשפחתם התגוררה ב- פלואנן (Plouénan) ליד העיר מורליי (Morlaix). הוריה עבדו ב- פאריס, אביה כשוטר במשטרת פאריס ואמה בשוק הסיטונאי לה-האל (Les Halles).
בגיל 16, בשאיפה לעבוד ולהיות עצמאית, התחילה לימודים מקצועיים באריגת שטיחים.

הקריירה

חייה המקצועיים החלו ב-"קפה התחנה" (Cafe de la Gare), שם הוענק לה הכינוי שילווה אותה כל חייה, על ידי קולוש (Coluche, בדרן ושחקן צרפתי בן תקופתה, 1944-1986) בהשראת קולה הגבוה שהזכיר לו יללת חתול. בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 הצטלמה לרומנים המצולמים "הארה-קירי" (Hara-Kiri, שהיו מאד פופולריים בצרפת באותה תקופה). במקביל, נתגלתה כקומיקאית והחלה להשתתף בצילום סרטים.
היא השתתפה בקומדיות שונות, בבימויים של ג'ורג לאוטנר (Georges Lautner) ו- ג'רארד אורי (Gerard Oury), בין השאר, בתפקיד בתו של לואי דה פונס (Louis de Funes) בסרט "הרפתקאות רבי יעקב" שזכה להצלחה גדולה. בהמשך לוהקה לתפקיד קטן בסרט Les Granges Brûlées, בבימויו של ז'אן שאפו (Jean Chapot), לצידם של אלן דלון (Alain Delon) וסימון סיניורה (Simone Signoret). פריצתה הגדולה בקולנוע הצרפתי הגיעה עם הסרט "הפרחחים" (Les Valseuses, 1974) של הבמאי ברטרנד בלייה (Bertrand Blier), לצד שני שחקנים אלמוניים למדי אז - פטריק דוור (Patrick Dewaere) ו- ג'רארד דפרדייה (Gerard Depardieu). הסרט ביקורתי, "נשכני" ושנוי במחלוקת, אך זכה לאהדת הקהל ושלושת שחקניו פרצו לשורה הראשונה של שחקני הקולנוע בצרפת. 
בעקבות "הפרחחים", לוהקה מיו-מיו גם בסרטי איכות, אך המשיכה לשחק גם בקומדיות קלילות. עם במאים כמו ג'ורג' לאוטנר שביים בעיקר קומדיות, ו- סרג'ו ליאונה (Sergio Leone) שהתמחה ב-"מערבוני ספגטי", עבדה מיו-מיו גם עם ברטרנד בלייה (שוב), אלן טאנר (Alain Tanner), מוריס דוגוסון (Maurice Dugowson), ז'אק דואיון (Jacques Doillon) ורבים אחרים מהבמאים החשובים בצרפת. 
ב - 1979 שיחקה מיו-מיו בתפקיד ראשי בסרט "ההתחמקות" (La Derobade), בו גילמה יצאנית צעירה המנסה להשתחרר מסרסורה. על משחקה זה זכתה בפרס "סזאר לשחקנית הטובה" (Cesar du Cinema, הפרס המקביל ל-"אוסקר" בקולנוע הצרפתי). בשנה שלאחר מכן, 1980, הייתה אחת מהשחקניות הראשונות ששיחקו בתפקיד מפקחת משטרה - "אשה שוטר" (La Femme Flic) - של הבמאי איב בואסה (Yves Boisset).
ב־1983, צירפה אותה הבמאית דיאן קוריס (Diane Kurys) אל איזבל הופר (Isabelle Huppert) לביצוע שני התפקידים הראשיים בסרט "אהבה ממבט ראשון" (Coup de Foudre), סרט עם נגיעות אוטוביוגרפיות מחייה של הבמאית. ב־1986 חזרה מיו-מיו לעבוד עם הבמאי ברטרנד בלייה בסרט "חליפת ערב" (Tenue de Soiree), סרט עם קריצות ורמיזות לסרט הקודם של אותו צוות - "הפרחחים". שנתיים לאחר מכן, יצא למסכים סרטו של מישל דוויל (Michel Deville), "נערת קריאה" (La Lectrice) - שזכה גם הוא באהדת הקהל.
מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 שיחקה מיו-מיו בתפקידים ראשיים במגוון סרטים וסגנונות קולנועיים והצליחה לשמור על מקומה בשורה הראשונה של שחקני הקולנוע בצרפת. ב־2004 שיחקה לראשונה בתפקיד ראשי בסדרת טלוויזיה "אמבר נעלמה" (Ambre a Disparu).
אף על פי שהייתה מועמדת כבר עשר פעמים לפרס ה-"סזאר לשחקנית הטובה", מעולם לא נכחה בטקס חלוקת פרסי הקולנוע הצרפתי ואף לא ביקשה או חיפשה הכרה ואותות כבוד כלשהם. "אני לא הולכת לטקסי ה-'סזאר'. אותות כבוד - ממש לא מעניין אותי" הצהירה.

חיים אישיים

מיו-מיו הייתה בת זוגו של קולוש בתקופת ה-"קפה התחנה" בפאריס (1969). לאחר מכן התחברה עם פטריק דוור, אותו הכירה במהלך צילומי הסרט "הפרחחים". מקשר זה נולדה להם בתה הראשונה, אנג'ל הרי (Angele Herry), ב־13 באוגוסט 1974.
בקיץ 1975 התחילה מיו-מיו צילומים לסרט "אהבה ומים חיים" (D'amour et d'Eau Fraiche), שם נפגשה לראשונה עם הזמר הצרפתי המצליח ז'וליאן קלרק (Julien Clerc) שלוהק לתפקיד הראשי בסרט. קלרק התאהב בשחקנית שלצדו והיא ניתקה הקשר עם פטריק דוור לטובתו. קלרק אף כתב והקדיש לה שיר פרי עטו ("העדפתי", Ma Preference), אף כי באותה תקופה לא הודה שהשיר נכתב עליה. ב־1978 נולדה מקשר זה בתה השנייה, ז'אן הרי (Jeanne Herry) שתיעשה בהמשך במאית ושחקנית בעצמה.
ב־1981 נפרדו מיו-מיו והזמר ז'וליאן קלרק ומאז 1998 היא חיה עם הסופר ז'אן טולה (Jean Teule).

קולנוע, טלוויזיה, תיאטרון

השחקנית מיו-מיו שיחקה במהלך הקריירה שלה בלמעלה מ־90 סרטים, רבים מהם אבני דרך ונכסי צאן ברזל של הקולנוע הצרפתי: "Les Granges Brulees" ("אסמים בוערים", 1973), "Les Valseuses" ("הפרחחים", 1974), "F Comme Fairbanks" ("פ כמו פיירבנקס", 1977), "Dites-lui que je l'aime" ("אמרו לו שאני אוהבת", 1978), "La Derobade" ("ההתחמקות", 1980), "Coup de foudre" ("אהבה ממבט ראשון", 1984), "Tenue de soiree" ("חליפת ערב", 1987), "Nettoyage a sec" ("ניקוי יבש", 1998), "Affaire de Famille" ("עסק משפחתי", 2008), "Arretez-moi" (,עצרו אותי", 2013) ועוד רבים אחרים. בנוסף, השתתפה במספר סרטי וסדרות טלוויזיה, ביניהם "Ambre a disparu" ("אמבר נעלמה", 2003) שזכה להערכה רבה בצרפת. במקביל, המשיכה להופיע על בימת התיאטרון ומילאה תפקידים שונים ביותר מ־10 מחזות שונים.