google/wiki40b huggingface dataset:
אסטאס שאפווי

אסטאס שאפווי (Eustace Chapuys;‏ 1494 -1556) היה שגריר האימפריה הרומית הקדושה לאנגליה בתקופת שלטונו של הנרי השמיני, מלך אנגליה. דיווחיו מחצר המלוכה מהווים מקור ראשוני חשוב להתנהלות החצר, הדיפלומטיה של התקופה וליחסיו של הנרי עם נשותיו.

תולדות חייו

שאפווי נולד בסבויה והתחנך באוניברסיטת טורינו. החל מ-1507 ולפחות למשך שמונה שנים שהה באוניברסיטה זו. ב-1517 היה בעל תפקיד רשמי בדיוקסיה של ז'נבה ושירת, בין היתר, את שארל השלישי, דוכס בורבון. ב-1527 נכנס לשירותו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בספטמבר 1529 הגיע ללונדון כשגריר האימפריה הרומית הקדושה. הוא נשאר כשגריר-תושב עד מאי 1545 (פרט לתקופה קצרה בין מרץ 1539 לספטמבר 1540 בה שהה באנטוורפן).
בזכות השכלתו המשפטית ניהל את ההגנה של המלכה קתרין מאראגון שהייתה גם דודתו של קרל החמישי, ממנה ביקש הנרי להתגרש. לאחר שנכשלה משימתו והנרי נשא לאשה את אן בוליין כינה אותה שאפווי בדיווחיו "זונה" ו"פילגש". הוא המשיך לתעד בדיווחיו את נישואי הנרי השמיני לג'יין סימור, אן מקליווס, קתרין הווארד וקתרין פאר. מבחינה פילוסופית נמשך שאפווי אל ההומניזם והכיר אישית את תומאס מור ואת ארסמוס מרוטרדם.
לאחר שהוחזר מאנגליה, לפי בקשתו, התגורר בלוון ויסד שם בית ספר. בין השנים 1547–1549 נקרא לשוב ולייעץ לקיסר בנוגע להצעת נישואיו של יורש העצר, פליפה למרי הראשונה, מלכת אנגליה. שאפווי סבר שג'ון דאדלי, דוכס נורת'מברלנד, לעולם לא יסכים לשידוך זה.

בתרבות

שאפווי מופיע בתור דמות במחזהו של ויליאם שייקספיר "הנרי השמיני" בו הוא נקרא בשמו הלטיני קפוקיוס Capucius.
הוא מופיע כדמות ראשית במחזה "אדם לכל עת" מאת רוברט בולט, אך דמותו אינה מופיעה בסרט הקולנוע בשם זה שנעשה על פי המחזה.
כמו כן הוא מופיע כדמות בסדרות הטלוויזיה "שושלת טיודור" ו"וולף הול" (בה מגלם אותו השחקן מתייה אמלריק).
עד שיום אחד

סגנון הכתיבה

הספר כתוב בשיטת העלילה הלא ליניארית, בצורה מעגלית. מעגל ראשון, הוא המעגל של יצירת סיפור בתוך סיפור. קוראים קטע ומצפים לסיומו. אך המחבר מתחיל קטע חדש ומשלב עבר, עתיד והווה. עבר משתלב בעתיד, עתיד משתלב בהווה, עבר שב לאחר ההווה והעתיד וכן הלאה. המחבר פותר סיפור קודם, ומתחיל סיפור חדש, למרות שהסיפור הקודם עדיין לא לגמרי פתור. מעגל שני, הוא של הדמויות המעורבות אלה באלה ובונות אלה את אלה כאילו כולן יוצאות מאותה אמא אדמה, הנקראת במקרה הזה: "טבריה". טבריה היא רקע לעלילה, והעיקר האנשים. מעגל שלישי, הוא מעגל יחסי אנוש עמוקים ועשירים, המתגלגלים אלה לתוך אלה, עד אין סוף... המעגל הרביעי, הוא המעגל הכואב, הוא רגישותם של אנשים או חוסר רגישותם לאחרים. למעשה זהו המעגל שבו כל אותם זרמים תת-קרקעיים של הבנה וחוסר הבנה בין בני-אדם, משתקפים כמו במראות בחייהם של כולם בכולם, עם אהבותיהם, תשוקותיהם שלא באות לידי התגשמות, (חלקן כן), מול התחברויות והתעלסויות המביאות אנשים לידי טעויות גסות בחייהם, עליהם ישלמו ביוקר רב. דוגמת רוברט, היא ההוכחה.
המעגל החמישי, הוא סגנון הכתיבה ההומוריסטי, ללא כל הטפת מוסר כלשהי, ומתוך הכרת הדמויות לרוחבן ולעומקן. המחבר מביא מצבים מגוחכים המהווים ניגוד לסיפור הרציני והדרמטי. המעגל השישי, בא לידי ביטוי בדרך בה הסופר אוהב את כל דמויותיו, בלי הבדלים, בפשטות. המעגל השביעי, הוא אולי המעגל הביקורתי, החוזר על עצמו כל העת בהערותיה של רוחמה, כלפי הקיבוץ ודייריו, ובנגיעה רכה, נוגע בסכסוך המזרחי מערבי כאן בארצנו.
המעגל השמיני הוא הפירוט לפרטי פרטים, התחושה של כניסה לעולם האינטימי ביותר של הדמויות, לסלון סודי הסודות. המעגל התשיעי, הוא אותו ידע וכניסה לעולם הקסמים של הילדים כמו של המבוגרים, הכישופים הקטנים והנחמדים, כמו אלה שמפחידים.
מדובר בספר שהכתיבה שלו נובעת מתיאורים מפורטים ואינטימיים של האנשים הישרים והמוצלחים, הבוגדים והמסתירים סודותיהם, על קשיי חייהם, מחשבותיהם, רגשותיהם, ההופכים את חייהם לדבר מלא ועשיר, נדיב ותוסס. כאשר מעל לכול הצחוק המתפרץ, כמעט כל שנים שלושה עמודים, ואפילו במצבים העצובים והכואבים, מביאים את הקורא לצחוק רב מרוב בכי. וזהו בעצם המעגל העשירי, השילוב בין הצחוק והבכי.
קוניאקי קויסו

ביוגרפיה

קויסו נולד באוצונומיה במחוז טוצ'יגי, לאב שוטר ממשפחת סמוראי. הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הקיסרית ב-1900 והמשיך בלימודיו במכללת המטה של הצבא. במלחמת רוסיה-יפן שירת כקצין מטה ובהמשך כמפקד פלוגה. הוא סיים את המלחמה בדרגת סרן. בסוף 1910 שב לאקדמיה הצבאית הקיסרית כמדריך. בשנת 1912 הוצב בצבא קוואנטונג ובאוגוסט 1914 קודם למפקד גדוד. ביוני 1922 נשלח כנספח צבאי לאירופה. באוגוסט 1923 מונה למפקד הדיוויזיה ה-51 של הצבא היפני. בדצמבר 1926 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. 
הקריירה של קויסו המריאה במהירות בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, כאשר החזיק במגוון תפקידים צבאיים וממשלתיים חשובים, ובהם ראש לשכת הניוד של משרד המלחמה (1929-1930), ראש לשכת עניינים צבאיים של משרד המלחמה (1930-1931), סגן שר המלחמה (1932), ראש צבא קוואנטונג במנצ'וריה (1932-1934), ושר לענייני חוץ (1939-1940). באוגוסט 1940 היו שליח מיוחד לענייני אינדונזיה. קויסו כיהן בתפקיד המושל הכללי של קוריאה משנת 1942 עד שנת 1944, שם רכש את הכינוי "הטיגריס של קוריאה," לאו דווקא בשל אופיו אלא בשל מראהו.
ב-1944, עם נפילת של ממשלתו הידקי טוג'ו, נבחר קויסו למלא את תפקיד ראש ממשלת יפן למרות התחרות הקשה מצד אנשי צבא ותיקים. בזמן כהונתו הובסו הכוחות היפניים פעמים רבות על ידי כוחות צבא ארצות הברית. למשך זמן מה, שקל קויסו להשלים עם בעלות הברית, אך הוא לא הצליח למצוא נוסחה להסכם שתשביע את רצון שני הצדדים. הלחימה נמשכה, וקויסו ניסה להרחיב את כוחו בהשתלטות על תפקיד שר המלחמה, אך נכשל בכך מפני ששמו היה רשום ברשימה של גנרלים לא פעילים. קויסו התפטר באפריל 1945 כאשר כוחות ארצות הברית כבשו את אוקינאווה. לאחר המלחמה הוא נתפס על ידי בעלות הברית ונשפט על ידי בית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק על פשעי מלחמה. הוא נמצא אשם ונידון למאסר עולם. 
קויסו נפטר בשנת 1950 בזמן שריצה את עונשו.
ארנולד ספנסר-סמית'

ארנולד פטריק ספנסר-סמית (באנגלית: Arnold Patrick Spencer-Smith ‏ 17 במרץ 1883–1916) היה כומר וצלם חובב בריטי, שהצטרף למשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית של ארנסט שקלטון, 1917-1914, ככומר וצלם המשלחת בקבוצת ים רוס. התלאות שפקדו את המשלחת הביאו למותו של ספנסר-סמית'. כף ספנסר-סמית' על האי וייט ארכיפלג רוס ב-78°00′S 167°27′E קרוי על שמו.

חייו

ספנסר-סמית נולד בסטריתאם (יום הולדתו, 17 במרץ, היה גם יום הולדתו של לורנס אוטס, אך הוא היה צעיר  מאוטס בשלוש שנים). אחרי לימודים קינגס קולג' ובקווינס קולג' בקיימברידג', לימד שנים אחדות באדינבורו ואחר הוסמך לפקיד בכנסייה האפיסקופלית הסקוטית בשנת 1910 ובהמשך מונה לעוזר הכומר בכנסיית כל הקדושים, אדינבורו. הוא הוסמך לכומר זמן קצר לפני שעזב את אנגליה להפליג באורורה.

חבר במשלחת

לא ברור איך הגיע ספנסר-סמית לכלל הצטרפות למשלחת. אחת הגרסאות היא, שהוא רצה להתגייס לצבא עם פרוץ המלחמה, אבל כאיש-דת היה מנוע משירות קרבי. משום כך הציע את שירותו לשקלטון כמחליף לאחד מחברי הקבוצה המקורית, שפרש לשירות פעיל. אחרי שהגיע לאנטארקטיקה, במהלך המסע הראשון להנחת מצבורים, בחודשים ינואר-מרץ 1915, באו לביטוי חוסר התמצאותו בעבודת קטבים וכושרו הגופני המוגבל, עד שמפקד המשלחת, אניאס מקינטוש, שלח אותו חזרה לבסיס. במשך חורף 1915 עבד בבסיס כף אוונס, בעיקר בחדר החושך, שם גם ניהל לפעמים טקסים דתיים.
נסיבות המשלחת, לאחר צימצום קבוצת החוף עקב אובדן הספינה אורורה במאי 1915, חייבו את צירופו של ספנסר-סמית למסע העיקרי להנחת מצבורים אל קרחון בירדמור בעונות הקיץ של 1915 ו-1916, בלי להתחשב במגבלותיו הגופניות. ייתכן, שלו נשארה ה"אורורה" במעגן, היו חברים אחרים מצוות הספינה מתגברים את קבוצת החוף והתביעות הגופניות מספנסר-סמית היו פוחתות. הוא לא ניסה להשתמט ועבד ככל שנדרש. מכל מקום, מותש מן העבודה הראשונית של גרירת מטעני אספקה אל מצבור הבסיס בשונית מינה במהלך ארבעת החודשים שבין ספטמבר לדצמבר 1915, לא עמדו לו כוחותיו במאמץ הפיזי שנדרש במסע העיקרי דרומה להנחת מצבורים, והוא התמוטט לפני שהגיע לבירדמור. מכאן ואילך היה הכרח לשאת אותו על גבי המזחלת, חסר-ישע ותלוי בארנסט ויילד לצרכיו הבסיסיים ביותר. הקבוצה השלימה את משימת הנחת-המצבורים וחזרה צפונה, תוך מאבק בתנאי מזג-אוויר מחריפים,  כאשר כל חבריה הולכים ונחלשים בהשפעת הצפדינה שתקפה אותם והציבה קשיים חמורים בדרך התקדמותם. ספנסר-סמית, שלא התלונן אבל היה נתון מדי פעם להזיות קדחת בהמשך הדרך, מת על חומת הקרח ב-9 במרץ 1916, בגיל 32, יומיים לפני שהקבוצה הגיעה לבסוף למקלט הבטוח של האט פוינט. הוא נקבר על הקרח.
ארנולד ספנסר-סמית לא היה נשוי. הוא הקדיש רשומת יומן אחרונה, ב-7 במרץ 1916, לאביו, אמו, אחיו ואחיותיו. זכרו מונצח בכף ספנסר-סמית' על האי וייט ב-78°00′S 167°27′E
ברנאו שליד ברלין

היסטוריה

בחפירות ארכאולוגיות נחשפו ממצאים מהתקופה המזוליתית שמעידים שהאזור היה מיושב מאז שנת 8800 לפני הספירה לערך. העיר מוזכרת לראשונה בשנת 1232, אך נסיבות הקמתה לא ידועות. על פי אגדה התיר אלברט הראשון, המרגרייב של ברנדנבורג, להקים את העיר ב-1140 בזכות הבירה הטובה שהוגשה לו במקום. אכן ידוע על ייצור הבירה מהמים של נהר פנקה (Panke). לפיכך, נאסר בחוק לזהם את מי הנהר ולהזרים אליהם שפכים בימים לפני שיוצרה הבירה.
ברנאו חוותה תקופת צמיחה מהירה בשנים שלפני מלחמת שלושים השנה. את החלקים של חומת המגן עם השערים והחפיר שהגנו על העיר ניתן לראות עד ימינו. ביצורים אלה סייעו לברנאו להגן על עצמה בהצלחה מפני תקיפת ההוסיטים ב-1432. בעקבות הדבר והמלחמה הפכה ברנאו לעיר ענייה ועגומה. פרידריך הראשון, מלך פרוסיה יישב בעיר ב-1699 25 משפחות של הוגנוטים בעלי מלאכה, חקלאים, סוחרים ומדענים.
ב-1842 חוברה העיר לרשת הרכבות. אחד מקווי הרכבת החשמלית הפרברית הראשונות בעולם הופעל כאן ב-1924. הרכבת המהירה של ברלין (S-Bahn Berlin), קישרה את ברנאו עם תחנת (Berlin Nordbahnhof). בשנת 1930 פתחה קונפדרציית ארגוני הסחר הגרמניים במקום את בית הספר שלה. מחוץ לעיר היה אזור מגורים שבו גרו מנהיגי גרמניה המזרחית בבידוד מהאוכלוסייה.

מוזיאונים

המוזיאון להיסטוריה מקומית מפעיל שני אתרים. אחד מהם בשער העיר ובו בית הכלא לשעבר. זהו אחד משלושת השערים ההיסטוריים של העיר שהיו חלק מהחומה. כיום מוצגים שם שריונים ואביזרי עינויים מימי הביניים.

מבנים

כנסיית מריאן הקדושה מהתקופה הגותית המאוחרת, בולטת מעל קו הרקיע של העיר. הספינה של הכנסייה נבנתה במאה ה-15.
חלקים גדולים של חומת המגן ושל החפיר הממולא במים מימי הביניים השתמרו. לחומות נוספו נקודות תצפית.
עד לשנות השישים של המאה ה-20, כלל מרכז העיר המוקף בחומות בתים קטנים וישנים הבנויים מקורות עץ. רובם היו במצב שימור גרוע עקב חוסר היכולת התקציבית של ממשלת גרמניה המזרחית לתחזק אותם. הוחלט להפוך את ברנאו לעיר לדוגמה שהבנייה בה היא בסגנון אדריכלות סוציאליסטית. כמעט כל הבתים הישנים נהרסו בשנות השישים והשבעים ובמקומם נבנו מבני בטון גדולים. הבתים החדשים נבנו בלא יותר מארבע קומות כדי שלא יבלטו מעל האדריכלות ההיסטורית של העיר.
בעיר נמצא גם קומפלקס של ארגון פדרציית האיגודים המקצועיים של גרמניה  הבנוי בסגנון הבאוהאוס. הבניין הוכרז כחלק מאתר מורשת עולמית של אונסק"ו הכולל מבני באוהאוס נוספים בוויימאר ובדסאו.
ברוניסלב מלינובסקי

ביוגרפיה

מלינובסקי נולד בקרקוב, פולין, למשפחה מהמעמד הבינוני-גבוה. אביו היה פרופסור ואמו באה ממשפחה בעלת קרקעות. הוא היה ילד חולני וסבל מבריאות רעועה כילד, אך הצליח מאוד בבית הספר. הוא קיבל תואר דוקטורט מהאוניברסיטה היגלונית ב-1908, שם הוא התמקד במתמטיקה ובמדעים. בשנתיים הבאות הוא היה באוניברסיטת לייפציג, שם הוא הושפע בידי וילהלם וונדט והתאוריות שלו של פסיכולוגיה חברתית. אלה הובילו אותו לעניין באנתרופולוגיה. באותו הזמן, ג'יימס פרייזר וחוקרים בריטים אחרים היו בין האנתרופולוגים הידועים ביותר, לכן נסע מלינובסקי ללונדון ללמוד בבית הספר לכלכלה של לונדון (LSE) ב-1910. 
ב-1914 הוא נסע לגינאה (פפואה), למה שאחר כך יקרא גינאה החדשה (פפואה גינאה החדשה), שם הוא עשה עבודת שדה במיילו ואחר כך באיי טרובריינד. הוא עשה כמה מסעות לאזור זה, שחלקם הוארכו כדי שלא להגר מהקולוניה האוסטרלית בזמן מלחמת העולם הראשונה. בזמן זה הוא ביצע את מחקריו על הקולה.
ב-1922 קיבל מלינובסקי דוקטורט באנתרופולוגיה והחל ללמד בבית הספר לכלכלה של לונדון. באותה שנה ספרו "ימאי האוקיינוס השקט המערבי" הופיע. הספר נחשב כיצירת מופת, ומלינובסקי נעשה לאחד מהאנתרופולוגים הידועים ביותר בעולם. בשלושים השנה הבאות מלינובסקי ביסס את ה-LSE כאחד מהמרכזים הגדולים בבריטניה לאנתרופולוגיה. הוא הכשיר תלמידים רבים, כולל תלמידים מהקולוניות של בריטניה, שהיו לדמויות חשובות בארצות המוצא שלהם. 
מלינובסקי לימד לפרקים גם בארצות הברית, והוא היה באחד ממסעות אלה כשפרצה מלחמת העולם השנייה. הוא נשאר בארצות הברית, וניתנה לו משרה באוניברסיטת ייל, שם הוא נשאר עד מותו.

רעיונות והישגים

מלינובסקי נחשב לחוקר הראשון שהוציא את האנתרופולוגיה אל השטח, אל שדה המחקר, והרבה לכתוב על המתודולוגיה הזאת. אנתרופולוגים לפניו נהגו לעשות את המחקר שלהם על ידי ראיונות, ולא ניסו לחיות יחד עם הנחקרים עצמם. אנתרופולוגים אלה, כדוגמת אדוארד טיילור, מכונים כיום "אנתרופולוגים של כורסה". מלינובסקי הדגיש את חשיבותה של התצפית המשתתפת, וטען כי אנתרופולוגים חייבים להיות בשטח כדי לתעד את חיי היום יום, החשובים על מנת להבין את התרבות השונה. המחקר שלו על שרשרת הקולה היה חשוב מאוד להתפתחות התאוריה האנתרופולוגית של החליפין, והחומר מאיי טרויבריאנד נדון רבות בספרון של מרסל מוס, "המתנה". מלינובסקי היה ממייסדי האסכולה האנתרופולוגית חברתית הידועה כפונקציונליזם. בניגוד לפונקציונליזם הסטרוקטורלי של רדקליף-בראון, מלינובסקי טען כי התרבות פועלת כדי לענות על צורכיהם של היחידים ולא של החברה.
הר אלכסנדר

הר אלכסנדר הוא פסגתו של רכס אמיר המצוי בצפון-מערב השומרון בין מישור החוף לעמק יזרעאל. גובהו של ההר 518 מטר מעל פני הים. 
להר צורת כיפה המורכבת רובה מאבן גיר מתקופת הקנומן-טורון ובמרכזה מסלעים קשים של הקנומן התיכון ומורם מעל לקימור הכיפה. שולי ההתרוממות מסומנים על ידי נביעות של לבה וטוף וולקני. 
באזור ההר מספר גדול של כפרים ערביים וחלק גדול ממדרונותיו מכוסים מטעי זית נרחבים בשל הקרקע הרכה והפורייה שלו. 
על פסגת ההר ניצבים בית תפילה מוסלמי וקברו של שייח' איסכנדר. לכן ההר נקרא גם ג'בל שייח' איסכנדר והר אלכסנדר בעברית על שמו.  בנוסף לאלה מוצב על הפסגה מיכל מים עבור השכונות הגבוהות של העיר הסמוכה אום אל פאחם.
עד למלחמת ששת הימים עבר קו שביתת נשק לאורך כיפת הרכס.
פסגת ההר מאפשרת תצפית לכל רוחות השמיים: 
צפונה על אזור הכרמל, רמת מנשה וגבעת אלונים.
מזרחה על הרי נצרת, הר תבור, עמק יזרעאל, רמות הגליל התחתון, הגלבוע והגלעד.
דרומה על צפון השומרון ואזור ג'נין.
מערבה על מישור החוף.
הצמחייה באזור ההר מורכבת בעיקר מאלון מצוי (40%), בר-זית בינוני (27%) ואלה ארצישראלית (8%). מצויים גם עצים נוספים במינון נמוך יחסית.
בשכבת השיחים מצויה אלת המסטיק (75%) עם מעט אשחר ארצישראלי וקידה שעירה. במורדות ההר לכיוון נחל עירון יש כיסוי ניכר של אלון התבור.
Why Don't We (להקה)

קריירה

הלהקה הוקמה ב-27 בספטמבר 2016, והודיעה על כך למחרת באמצעות חשבון ה-YouTube שלהם. מאז, הלהקה פרסמה 5  EPs, 
3 סינגלים ואלבום אחד (8 Letters).
ב-7 באוקטובר 2016, הלהקה פרסמה את סינגל הבכורה שלהם "Taking You", שהוא שיר מתוך EP הבכורה שלהם "Only the Beginning" ששוחרר באותה השנה ב-25 בנובמבר.
הEP השני שלהם "Something Different"  שוחרר ב-21 באפריל 2017.
הם שחררו את הEP השלישי שלהם "Why Don't We Just" ב-2 ביוני 2017. הלהקה השלימה סבב הופעות בשם "Something Different" בארצות-הברית.
ב-29 באוגוסט 2017, הם הוציאו סינגל בשם "These Girls". 
בדצמבר 2017, הם שחררו EP לכבוד חג הכריסטמס, "A Why Don't We Christmas". 
ב-31 באוגוסט 2018 הם הוציאו את האלבום
״8 Letters” שהיה האלבום הראשון שהוציאו ובו 8 שירים. הם יצאו לסבב הופעות בשם "8 Letters" ברחבי העולם. 
ב-17 בינואר 2019, הם שחררו סינגל בשם "Big Plans". והודיעו על אלבום נוסף, על ידי כך שכינו את הסינגל בתור ה- 1/12. 
ב-14 בפברואר 2019, הם שחררו סינגל חדש בשם "Cold in LA",המכונה 2/12, ב-19 במרץ 2019 הם שחררו סינגל בשם "I don't belong in this club" או בקיצור "Idbitc". המכונה בתור 3/12, ב- 17 באפריל 2019 שחררו סינגל כחלק מפסקול של הסרט “Ugly Dolls” בשם “Don’t Change” המשלים את הסדר בתור 4/12. ב- 16 במאי 2019 הוציאו את הסינגל “Unbelievable” כאשר גם הוא, חלק מהאלבום- 5/12. ב-28 ביוני 2019 הוציאו את הסינגל 6/12 ושמו “Come To Brazil”, ב-26 ביולי 2019 הוציאו את הסינגל 7/12, ושמו “I Still Do” , ב-20 באוגוסט 2019 הוציאו את הסינגל “What Am I” , כשגם הוא כחלק מהסדרה 8/12. 
חברי הלהקה אמרו כמה פעמים כי הסינגל “what am I” הוא יותר מ- 8/12. 
המעריצים משערים כי שם האלבום הבא הוא על שם השיר.
ב-27 לספטמבר של שנת 2019, כאשר הלהקה מציינת שלוש שנים לייסודה, הבנים חיזקו את הטענה של המעריצים והוציאו גרסה אקוסטית לשיר “what am I” , וגרסה אקוסטית זו מציינת את 9/12.  
בנוסף לכך, הם הופיעו בוולוגים (בלוגים מוסרטים) של לוגאן פול, יוטיובר מפורסם. 
הוא ביים בשבילם מספר קליפים: 
"Help Me Help You" - שיר בשיתוף עם לוגאן. 
"The Fall Of Jake Paul"  שיר שהוא  diss track על אחיו של לוגאן, ג'ייק פול. 
את הקליפ "Nobody gotta know"
את הקליפ "Something Different" מה-EP שהשתחרר ב-2017.
את הקליפ “These girls” 
ואת הקליפ “hooked”
Owl City

השנים הראשונות 2007-2008

אדם יאנג העלה משיריו לאתר MySpace. שיריו, שקיבלו תשומת לב רבה, הביאו את חברת  Universal Republic להחתימו על חוזה. ב-2007 הוציא יאנג תחת הפרויקט 'Owl City' את המיני אלבום "Of June" ואחריו אלבום העונה לאותו השם. השיר "Maybe I'm Dreaming"‏ הגיע למקום ה-20 במצעד האלבומים האלקטרוניים של Billboard ו-"Maybe I'm Dreaming" הגיע למקום ה-16.

Ocean Eyes 2009

האלבום השלישי של Owl City, הנקרא Ocean Eyes, יצא ב-14 ביולי 2009 על iTunes, ולאחר חודש וחצי הגיע לחנויות. האלבום הגיע למקום ה-27 במצעד הבילבורד 200. מהאלבום יצאו באופן רשמי שלושה סינגלים: "Umbrella Beach",  "Vanilla Twilight" ו"Fireflies" (גחליליות). "Fireflies" הגיע לראש המצעדים בארצות הברית ובקנדה, והיה לשיר המורד ביותר ב-iTunes בארצות הברית. עד דצמבר 2009 כבר הגיע האלבום למעמד של אלבום זהב. בשיר "The Saltwater Room" שרה עם יאנג גם בריאנה דוראן.

2011-2012 All Things Bright and Beautiful

ב-14 ביוני 2011 יצא אלבום האולפן השלישי "All Things Bright and Beautiful". בקיץ 2012 יצא אלבומו הרביעי, המיני אלבום "Shooting Star". במיני אלבום זה ישנם השירים: "Gold", "Shooting Star","Take it All Away" ו-"Dementia". בנוסף אדם יאנג שיתף פעולה עם קארלי ריי ג'פסן בסינגל "Good Time". ב-14 באוגוסט 2012 הוציא אדם יאנג את אלבומו השישי,  "The Midsummer Station", המכיל 11 שירים כולל ארבעת הסינגלים מהמיני אלבום "Shooting Star".

סגנונות מוזיקליים והשפעות

סגנונה של Owl City הוא בין הז'אנרים אינדיטרוניקה, אימו-פופ ומוזיקה אלטרנטיבית.] אדם יאנג אמר כי הוא קיבל השראה מהדיסקו האירופי וממוזיקה אלקטרונית. 
Owl City הושוותה ללהקת The Postal Service, ואף היו שטענו כי Owl City העתיקו מ-The Postal Service.
יעקב פסנתיר

יעקב פסנתיר (Iacob Psantir‏; 1820–1902) היה מוזיקאי וההיסטוריון היהודי רומני הראשון. כתב בעיקר בשפה יידיש. נמנה עם הכליזמרים החשובים במזרח אירופה באמצע המאה ה-19.

קורות חיים

יעקב פסנתיר, נולד בבוטושאן. אביו, אשר-זיליג, כונה "הצרפתי" ("פרנצוז") בשל עבודתו כמתורגמן של הקונסול הצרפתי ביאשי. יעקב פסנתיר למד בבית ספר יהודי את קריאת התפילות בעברית, חומש ומבוא לתלמוד ביידיש. בנוסף, למד את הקריאה והכתיבה בשפה הרומנית עם אותיות קיריליות. בגיל 13 התחיל את חניכותו כנגן לאוטה ובהדרגה היה ל"מנצח" של להקה נודדת המורכבת מיהודים וצוענים. הוא ניגן בקובזה בצמבל (ברומנית Ţambal, באנגלית hammer dulcimer) ונגינתו על פני הארצות הרומניות והבלקניות סיפקה את פרנסתו.
משפחתו של פסנתיר הייתה בעלת שורשים עמוקים בנסיכות מולדובה ולדברי פסנתיר עצמו היו בסוצ'אבה קברים שהעידו על 200 שנות ותק. פסנתיר מספר בזכרונותיו שבחגיגת ראש השנה הנוצרי ב-1 בינואר 1855, במנזר מסוים, התנהל ויכוח בין בויארים ממולדובה ובין בויארים מוולאכיה על מתן זכויות לצוענים וליהודים. רבים טענו שיותר מ-90% מהיהודים זה עתה הגיעו מגליציה, לא יודעים את השפה ואת המנהגים המקומיים ואין לתת להם זכויות. אב המנזר הציע לקרוא לפסנתיר, שעמד בראש הנגנים ולשאול אותו בעניין היהודים. אב המנזר (יווני במוצאו) חשב שהוא יהודי טורקי, כי נהג לדבר איתו בטורקית. פסנתיר סיפר להם על 200 שנות ההיסטוריה של משפחתו במולדובה ואירוע זה יצר בו את הדחף לכתיבת ההיסטוריה של משפחתו ולהוכחת הוותק של יהודי הארצות הרומניות. בשנת 1866, לאחר הדחת הנסיך קוזה, היה מסע תעמולה נגד היהודים ה"זרים", מסע שבעקבותיו הצטייד פסנתיר באת חפירה ויצא אל בתי הקברות היהודים לחשוף את הקברים העתיקים ולאסוף נתונים. הוא אסף נתונים מבתי הקברות מסיפורי זקני היהודים ואף תעודות ישנות. אף על פי שלא הייתה לו השכלה פורמלית ועבודותיו סבלו מחוסר ביקורת מדעית, הנתונים שאסף היו הבסיס הראשון של ההיסטוריוגרפיה היהודית הרומנית. עבודתו של פסנתיר זכתה לתהודה רבה בין יהודי רומניה והביאה לפופולריזציה של ההיסטוריה היהודית במחוזות אלה. הוא היה בין מייסדי "החברה ההיסטורית ע"ש יוליו באראש" ובישיבה של שנת 1886 הוחלט על הדפסת הביוגרפיה שלו כאות תודה על תרומתו להיסטוריה של יהודי רומניה.
בשנת 1879 היה ברשימת 1074 המועמדים לקבלת אזרחות רומנית, אך פועלו וותק משפחתו לא הועילו, בקשתו נדחתה. יעקב פסנתיר מת בעוני רב בבית מחסה שהיה בין מייסדיו. 
פסנתיר מוזכר בסיפורו של עגנון "אצל חמדת".
בן ציון גרשוני

אלתר בן ציון גרשוני (י"א בתשרי תר"ע, 25 בספטמבר 1909 – כ"ט בטבת תשנ"ו, 21 בינואר 1996) היה סופר ומשורר עברי. היה פעיל באגודת הסופרים והמשוררים הדתיים, וכתב שירים וסיפורים קצרים רבים לכתב העת של האגודה, מבוע, לעיתון לנוער "זרקור" ולכתבי-עת אחרים. חיבר ופרסם גם ספרים של סיפוריו ושיריו.

תולדות חייו

נולד כבן ציון רומנוב בכפר ליובוניץ' שבאזור מינסק, ברוסיה הלבנה (בעת הולדתו בתחום המושב של האימפריה הרוסית), למרים מלכה לבית שטופלר ולישראל גרשון. סבו, הרב שלום שכנא רומנוב, היה רב בקליצ'ב, וחיבר ספר בקבלה בשם "שר שלום". בגיל צעיר נתגלה כחולני, ועל כן נוסף לו השם "אלתר" [זקן] כסגולה לאריכות ימים. למד ב"חדר מתוקן", וכך הכיר את העברית מגיל 3. כבר בגיל 8 חיבר שיר, שהוקרא בחתונה. בקטנותו התייתם מאביו, ואמו שלחה אותו (בהיותו בן 15) לישיבת תומכי תמימים בקרמנצ'וג. לאחר מכן למד בישיבה מחתרתית במינסק, שבה לימד ראש הישיבה הרב יהושע צימבליסט, ובה למדו גם הרב משה צבי נריה ואחיו, וכן הרב שאול ישראלי.
עלה לארץ ישראל ב-1932, בסיוע מריה פשקובה, אשתו של מקסים גורקי, ולמד בישיבת חברון, עד נישואיו ב-1943. בישיבה זו היה 'רב פורים' באחת משנות לימודיו שם. באותה תקופה החל לכתוב תחת שם העט בן ציון גרשוני על-שם אביו. לאחר נישואיו עבד כמזכיר בישיבת קמניץ, ועם קום מדינת ישראל נקרא על ידי הרב אברהם חן למשרד החינוך, שבו עבד מ-1949 עד פרישתו לגמלאות. במשרד החינוך כיהן כסגן מנהל המחלקה לתרבות תורנית, ובמסגרת זו ארגן הרצאות בנושאי יהדות ברחבי ישראל, ואף חיבר ספר על תולדות המהר"ל מפראג לתלמידים.
עמד בקשר עם רבנים וכן עם סופרים ומשוררים דתיים.
נפטר בכ"ט בטבת תשנ"ו, והוא בן 86 שנה. היה נשוי לרחל שהאריכה ימים אחריו (נפטרה בגיל 96 בשנת ה'תשע"א ונקברה לצידו). נקבר בהר המנוחות. לזוג נולדו חמישה ילדים.

אישיותו

גרשוני היה חסיד חב"ד, אך לימודיו בישיבת חברון העצימו את פן ה"מוסר" (ה"ליטאי" יותר) אצלו, וכל ימיו שילב בין השניים. היה מושפע ביותר מדרך המוסר של רבנו יונה, וחלק מסיפוריו מעבירים עולם מוסרי-תורני זה.
מגדל מטרופוליטן (שיקגו)

היסטוריה

כשהושלמה בנייתו של הבניין בשנת 1924 הוא נקרא בניין שטראוס (Straus Building). למרות שהיה הבניין הראשון בשיקגו בעל יותר מ-30 קומות, הוא מעולם לא היה גורד השחקים הגבוה בעיר. באותה עת נבנה ה-Chicago Temple Building, שהיה גבוה ממנו ב-28 מטרים וגבוה ממנו ב-7 קומות. שני בניינים אלו היו הראשונים להיבנות תחת תוכנית בניין עיר של 1923 (לפני כן אף בניין בשיקגו לא יכל להיבנות מעל גובה של 79 מטרים).
בין השנים 1980-2004 היה מוכר בשם בניין בריטניקה, על שם האנציקלופדיה ששכרה בו משרדים.
האינסטלטור

תקציר העלילה

הסרט, אשר נוצר על רקע מדינת ישראל מוכת האינפלציה, מספר על אינסטלטור, פנחס שיין, בעל עסק ברחוב בזל שבתל אביב אשר מוזמן לתקן סתימה במשרד האוצר בקריה, סתימה שנוצרה לאחר ששר האוצר ניסה להיפטר מניירת מפלילה על ידי השלכתה לאסלה במהלך ישיבת חירום האמורה להחליט על פיטוריו עקב התנהלות מרושלת ומושחתת.
כתוצאה משרשרת של אי הבנות נוצרת ההרגשה אצל נציגי אמצעי התקשורת הנוכחים במקום, שפנחס שיין הוא בעצם מטאור עסקים מסתורי שמקום מושבו בבזל שבשווייץ. קברניטי מפלגת השלטון נגררים אחרי אותה אי הבנה ומתחיל מסע חיזור אחריו שבסופו הוא מוצא את עצמו בתפקיד שר האוצר. 
באופן לא מפתיע הוא מצליח לעשות עבודה יעילה. חוסר נכונותו לקחת חלק במשחקים הפוליטיים מעלה עליו את חמתם של אלה ש"המליכו" אותו, והוא נאלץ לחשוף את זהותו בשידור חי.
אנריקה קויאר

קריירת קבוצות

קויאר שיחק במחלקת הנוער של "אימפריאל" המקומית, ולאחר מכן הצטרף למחלקת הנוער של הקבוצה ממדריד "פנייה נוריט". לאחר שנצפה על ידי סקאוט של קבוצת אתלטיקו מדריד, בשנת 1949, הצטרף קויאר למחלקת הנוער של הקבוצה. בשנת 1952, לאחר 3 עונות במחלקת הנוער, הושאל קויאר לעונה לקבוצת קדיס מהליגה השלישית, וסייע לה לסיים באותה עונה במקום ה-3 בליגה.
בשנת 1953 חזר קויאר לאתלטיקו. קויאר ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה בתאריך ה-13 בספטמבר, בהפסד קבוצתו בתוצאה 3-1 נגד אספניול. באותה עונה שיחק קויאר בסך הכל שלושה משחקי ליגה. עם תחילת עונת 1954/1955 הושאל קויאר לקבוצת ריאל מורסיה, ששיחקה באותה העת בליגת המשנה. הוא שיחק 11 משחקים בחצי עונה, ולאחר מכן חזר לאתלטיקו, בתקווה לקבל דקות משחק. בעונה שלאחר מכן כבר הפך קויאר לשחקן מוביל בהרכב הקבוצה.
בעונת 1959/1960 זכה קויאר עם אתלטיקו בגביע המלך הספרדי, שהיה הגביע הראשון של הקבוצה. בעונה שלאחר מכן זכתה הקבוצה פעם נוספת בתואר. בעונת 1961/1962 זכתה אתלטיקו בתואר האירופי הראשון שלה, בגביע אירופה למחזיקות גביע.
קויאר זכה עם אתלטיקו בגביע פעם נוספת בעונת 1964/1965, ועונה לאחר מכן כבר זכה באליפות ספרד.
באתלטיקו שיחק קויאר 16 עונות, ולזכותו מספר ההופעות השני הגבוה ביותר בקבוצה בכל הזמנים, עם 470 הופעות בכל המסגרות, ביניהן 353 הופעות בליגה. בנוסף הבקיע קויאר 105 שערים בכל המסגרות, ו-72 בליגה.
בתקופתו באתלטיקו נחשב קויאר לאחד השחקנים הטובים ביותר, והוביל יחד עם חואקין פיירו, שיצרו יחד את חוליית ההתקפה, בין הטובות ביותר שידעה הקבוצה. בנוסף, יחד עם הקשרים מיגל ג'ונס ואדלרדו רודריגס, המשיך קויאר להיות שחקן משפיע במועדון עד לעזיבתו לולנסיה.
קויאר כבש את השער ה-9 במשחק של אתלטיקו נגד הרקולס אליקנטה בעונת 1955/1956. המשחק נגמר בניצחון 0-9 לאתלטיקו והיה הניצחון בהפרש הגבוה ביותר שניצחה אתלטיקו אי פעם.
בשנת 1969 עבר קויאר לולנסיה, ולאחר עונה אחת במדי הקבוצה פרש קויאר ממשחק פעיל.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל הצטרף קויאר לדירקטוריון במועדון אתלטיקו מדריד.

נבחרת לאומית

הופעת הבכורה של קויאר במדים הלאומיים הייתה ב-19 ביוני 1955, במשחק ידידות נגד שווייץ. במשחק זה הבקיע קויאר גם את שער הבכורה בנבחרת. קויאר השתתף עם נבחרת ספרד במונדיאל 1962 בצ'ילה, כאשר המשחק היחיד בו לקח חלק היה המשחק נגד ברזיל.
לזכות קויאר 16 הופעות ו-4 שערים במדים נבחרת ספרד.