google/wiki40b huggingface dataset:
החזית הדרום-מערבית

הקמת החזית בפעם הראשונה

החזית הוקמה לראשונה ב-22 ביוני 1941, מיד לאחר פלישת הצבא הנאצי לשטח ברית המועצות (מבצע ברברוסה) מכוחות שהשתייכו למחוז הצבאי המיוחד של קייב.
עם פתיחת המלחמה נגד גרמניה הנאצית כללה החזית 4 ארמיות בדרג האופרטיבי הראשון ועוד 2 ארמיות בעתודה. היא נדרשה להגן על חזית ברוחב כ-900 ק"מ בצפון-מערב אוקראינה. בשלבים הראשונים של הפלישה הגרמנית הצליחו כוחות החזית, שכללו כוחות שריון חזקים, להאט את התקדמות קבוצת ארמיות דרום הגרמנית, ואף לערוך מספר התקפות נגד על האגף הדרומי של הכוח הגרמני, אך ספגו אבידות כבדות מאוד. בקרב אומן ולאחר מכן בקרב קייב (אוגוסט-ספטמבר 1941) הצליחו הגרמנים לכתר ולהשמיד את מרבית היחידות שהשתייכו לחזית.

הקמת החזית בפעם השנייה

החזית הוקמה מחדש תוך זמן קצר מיחידות שהצליחו להחלץ מהכיתור הגרמני בצירוף כוחות עתודה. תחת פיקוד מרשל סמיון טימושנקו השתתפו כוחות החזית במתקפת הנגד הסובייטית בחורף 1941/1942. במאי 1942 השתתפה החזית במתקפה סובייטית כושלת באזור חרקוב, וחלק גדול מכוחותיה כותר והושמד על ידי הגרמנים במסגרת קרב חרקוב השני. החזית, שנחלשה מאוד עקב האבידות שספגה במהלך הקרב, לא הצליחה לבלום את מתקפת הקיץ הגרמנית בדרום רוסיה, שנפתחה בסוף יוני 1942. ב-12 ביולי נאלץ הפיקוד הסובייטי העליון לפרק את החזית בעקבות תבוסה במבצע וורונז'-וורושילובגרד, ולספח את שרידי כוחותיה לחזית סטלינגרד החדשה.

הקמת החזית בפעם השלישית

ב-22 באוקטובר הוקמה החזית הדרום-מערבית מחדש מכוחות עתודה, ונועד לה תפקיד מרכזי במסגרת מתקפת הנגד הסובייטית המתוכננת באזור סטלינגרד (מבצע "אורנוס"). ערב פתיחת מתקפת הנגד כללה החזית, שמפקדה היה גנרל ניקולאי ואטוטין 3 ארמיות (הארמייה ה-21, ארמיית הטנקים החמישית וארמיית המשמר הראשונה) בסיוע 2 ארמיות אוויריות. תחת פיקודה היו 18 דיוויזיות חי"ר, 3 קורפוסים משוריינים, קורפוס ממוכן ו-2 קורפוסי פרשים. ב-19 בנובמבר תקפו כוחות החזית את עמדות הארמייה הרומנית השלישית מצפון מערב לסטלינגרד, ותוך מספר ימים הצליחו להביס אותה לחלוטין ולכתר את הכוחות הגרמניים באזור סטלינגרד, לאחר שחברו לכוחות חזית סטלינגרד באזור העיר קאלאץ על נהר הדון.
במחצית השנייה של דצמבר 1942 פתחה החזית הדרום-מערבית במתקפה על האגף הצפוני של קבוצת ארמיות דון. במסגרת מבצע סטורן קטן הביסו כוחות החזית תוך זמן קצר את הכוחות העיקריים של קבוצת הארמיות, חדרו עמוק לעורפה ואילצו את המפקד הגרמני, אריך פון מאנשטיין, לוותר על ניסיונו לחלץ את הכוחות הגרמניים המכותרים בכיס סטלינגרד, ולהתרכז בהגנה על פיתחת רוסטוב.
באוגוסט 1943 השתתפו כוחות החזית הדרום-מערבית, תחת פיקוד גנרל רודיון מלינובסקי במתקפה סובייטית גדולה באזור חרקוב ("מבצע רומיאנצב"), ששיחררה את העיר מידי הגרמנים. במהלך החודשיים הבאים השתתפה החזית בשיחרור אגן דונבאס ובהתקדמות הצבא האדום מערבה לנהר הדנייפר וחצייתו במהלך קרב דנייפר. ב-20 באוקטובר 1943 שונה שמה של החזית לחזית האוקראינית השלישית, ובכך הסתיים תפקידה במלחמת העולם השנייה.
היקום במיתולוגיה הנורדית

היקום במיתולוגיה הנורדית מורכב מתשעה עולמות, שמונה עולמות הנמצאים סביב העולם המרכזי - מידגארד - עולמנו. המקורות לא מספקים תמונה אחת ברורה של היקום ולא ברור אם הייתה כזאת אי פעם. מצירוף תיאורים של כמה מקורות ניתן לתאר את העולם הנורדי כדומה לסכמה הנתונה.

המקורות לסיפור הבריאה

מידע רב אודות סיפור הבריאה ניתן למצוא באדה הפרוזאית ובאדה הפואטית. בחלק השלישי של האדה הפואטית, הבלדה של ואפת'רודניר (Vafþrúðnismál), האל אודין יוצא לדבר עם הענק ואפת'רודניר, הידוע בחוכמתו הרבה. הענק והאל מתחילים בתחרות חידות ודרכה מספרים על היקום ותהליך בריאתו. בחלק הבא של האדה, הבלדה של גרימניר (Grímnismál), האל אודין (המציג את עצמו כאדם בשם גרימניר) מגיע לטירתו של המלך גיירות בעקבות התערבות עם אשתו פריג. המלך מענה את אודין במשך מספר ימים, במהלכם אודין מציג את ידיעותיו בפני בנו של המלך. מחברה של האדה הפואזית המאוחרת יותר, סנורי סטורלוסון, הסתמך ככל הנראה על סיפורים אלו והמידע הנמסר על ידיו בפרק הראשון של האדה דומה מאד, אם כי הוא מציג מסגרת סיפורית שלישית.
רעמתניים

תיאור ותפוצה

לדגים אלו ראש פחוס למראה, וסנפיר גבי בודד הנמשך לכל אורכו של גב הדג כאשר פרוש מזכיר בצורתו רעמה, בדומה לדגים רבים של מים פתוחים סנפיר הזנב מפוצל. הזכרים בעלי מצח גבוה יותר מהנקבות. צבעם ססגוני ומרהיב ונע מירוק צהבהב ועד סגלגל. אורכם המקסימלי הוא 1.5 מטר, והם נמצאים עד עומק של כ-80 מטר אולם נפוצים יותר ב 5-10 מטר. דגים אלו מאוד פעילים, וחיים במימי אוקיינוס טרופים וממוזגים בכל העולם. בארצנו נפוצים בים התיכון, מסוף הקיץ, כאשר הם מעדיפים קרבת מצופים גדולים, ספינות עוגנות ושאר עצמים צפים ונייחים. דגי הרעמתן הם דגים טורפים הניזונים מדיונונאים דגים קטנים ושאר יצורים ימיים קטנים. דגים אלו ידועים כשחיינים מצוינים וינדדו למרחקים ארוכים במשך חייהם.

שמות נפוצים

השם העברי, רעמתן, נקרא כך בשל סנפיר הגב המרשים של הדג, כאשר פרוש מזכיר בצורתו רעמה. לסוג דגים אלו שמות נפוצים רבים בארצות שונות, כך באנגלית הרעמתן נקרא דג-דולפין בשל העובדה שלעיתים נוהג ללוות סירות בדומה לדולפינים, שמות נוספים באנגלית הם מַהִי-מַהִי בשפת הוואי שמשמעה חזק מאוד, שם נפוץ ביותר לדג הוא דוראדו שנלקח מספרדית -שם זה נפוץ מאוד בקרב הדייגים בישראל כמו גם בשפה האנגלית, בקובה, בצרפת ובפיליפינים; דוראדו-Dorado מקורו בלטינית ומשמעו מזהיב, זהוב. ביתר השפות ישנם שמות רבים ומגוונים.
הבריחה מכדור הארץ

תקציר העלילה

עלילת הסרט מתרחשת בכוכב הלכת "באאב", בו ציוויליזציית חייזרים כחולים מעריצים את גיבור חלל המהולל "סקורצ' סופרנובה" (מגולם על ידי ברנדן פרייזר). סקורץ' הוא מומחה במשימות חילוץ נועזות אותם הוא נוהג לבצע יחד עם אחיו החנון גארי (מדובב על ידי רוב קורדרי), ראש צוות בסוכנות BASA. בהמשך, לאחר שמתקבל אות מצוקה ב"באאב" מכוכב לכת זר שנחשב למסוכן ביותר, האחים מחליטים לצאת למשימה מסוכנת בכוכב זה. עם זאת, לאחר שסקורץ' מגלה כי הוא הגיע לכדור הארץ הוא נלכד ומועבר לאזור 51. כעת גארי צריך לצאת לעזרת אחיו ולעזור לו לברוח מכדור הארץ.

ביקורת

הסרט זכה לביקורות שליליות רבות, אך מעט שבחו את ההומור שבו. הסרט קיבל באתר Rotten Tomatoes 27% המבוסס על 37 דעות עם ציון משוקלל של 1.4/10 שזהו אחד מהציונים הנמוכים באתר. אתר Metacritic נתן לסרט 35 מתוך 100 המבוסס על 11 דעות. פיטר הוואל נתן לסרט שניים וחצי כוכבים מתוך ארבעה.

הכנסות

הסרט הכניס כ-57 מיליון דולר בצפון אמריקה וכ-13.7 מיליון דולר ברחבי העולם. בצפון אמריקה, הסרט היה מדורג במקום הרביעי בסוף השבוע הראשון שלו עם הכנסות של כ-16 מיליון דולר.

שם הסרט בישראל

בדומה לסרט היפה והגלדיאטור, החברה "פורום פילם", המפיצה בעברית את הסרט, ביקשה בעמוד הפייסבוק שלה (בשם "סרט סרט - חדשות הקולנוע") שם עברי לסרט. מכיוון שהיו הרבה תגובות שהיו בעיקר מגוחכות ולא רלוונטיות, החליטה החברה לתרגם בפשטות את שמו של הסרט מאנגלית. המועמדים הסופיים לשם ישראלי היו: "הבריחה מכדור הארץ עוברת באזור 51", "המרוץ לישראל", "כחול ומהיר" וכן "פלישת החייזרים".
SLOSHSAT

מהלך פרויקט

הצעה ראשונית לפרויקט SLOSHSAT הוצעה לסוכנות החלל האירופאית על ידי סוכנות החלל ההולנדית בשנת 1989. התכנון המקורי היה לשגר את הלוויין על משגר אריאן 4. בשנת 1992 התכן כבר כלל שיגור על מעבורת החלל כלוויין טרמפיסט.
הלוויין נבנה בין השנים 1997–1999 והחל אינטגרציה בשנת 1999.
עקב אסון מעבורת החלל קולומביה בפברואר 2003, וההחלטה לעצור שיגור לוויינים אזרחיים נוצר צורך לשנות את התכן שיתאים לשיגור על משגר אריאן, ולמצוא הזדמנות שיגור אחרת. הוחלט לשגר את SLOSHSAT כחלק משיגור של אריאן 5 כשהוא צמוד ל-MaqSat-B2. השינוי במסלול ובשיגור גרר סבב נוסף של תכן ושינויים בחומר ובתוכנה של ניסוי השכשוך.
הלוויין נבנה על ידי NLR - המרכז הלאומי ההולנדי לתעופה וחלל. הם סיפקו גם את מבנה החללית ומערכת החשמל. חברת NEWTEC סיפקה את מערכת ההפרדות מהמשגר ואת התמיכה הקרקעית. סוכנות החלל הישראלית הייתה אחראית על הניסוי ומערכת ההנעה, אשר נבנה ברפאל.

מבנה הלוויין

שמו של הלוויין SLOSHSAT- FLEVO מורכב משני מילים, הראשונה מתארת את ניסוי השכשוך (באנגלית Sloshisng), והמילה השנייה היא ראשי תיבות של מתקן לניסוי נוזלים והוכחה במסלול (Sloshsat Facility for Liquid Experimentation and Verification in Orbit).
הלוויין נראה כמו קובייה בעלת פאות של 90 ס"מ. משקל הלוויין בשיגור היה 129 ק"ג.
בקרת ההכוון של הלוויין נעשתה בעזרת מנועי גז קר (12 מנועים).
תחנת הקרקע שתפעלה את הלוויין ואת הניסוי הייתה במרכז התפעול של סוכנות החלל האירופאית (ESOC) בדרמשטאדט וניהול הניסוי התבצע מהולנד.

השיגור

הלוויין תוכנן במקור לשיגור ממעבורת החלל שתשמש בתור ממסר תקשורת לניסוי. אולם לאחר אסון מעבורת החלל קולומביה לא הסכימו לשגר יותר לוויינים מהמעבורת והוא עבר שינויים כדי שישוגר בטיסה הראשונה של משגר אריאן 5.
הלוויין שוגר מבסיס החלל האירופי קורו שבגיאנה הצרפתית ב-12 בפברואר 2005, למסלול מעבר למסלול גאוסטציונרי עם אפוגיאה של 39,918 ק"מ ופריגיאה של 250 ק"מ. נטיית המסלול הייתה 7 מעלות.

תיאור הניסוי

הניסוי היה מורכב ממכל בנפח 86.9 ליטר שהכיל 33.5 ליטר של מים מיוננים. המכל היה עשוי מחומרים מרוכבים, והכיל 270 חיישנים למדידת תנועת המים מבפנים ופיזורם בתוך המכל תוך כדי תנועת הלוויין. בנוסף, היו חיישנים למדידת הטמפרטורה, לחץ ומהירות הנוזל ב-17 מקומות לאורך המכל. כמו כן ללוויין היו שישה מדדי תאוצה ושלושה גירוסקופי FOG למדידת תנועת הלוויין. מנועי הגז קר נועדו לשלוט בתנועה המסלולית והסיבובית של הלוויין כדי להאץ או להאט את תנועת הנוזל בתוכו.
הלוויין שידר טלמטרייה מתנועות השכשוך במכל במקטעים של 10 שעות במהלך שבוע. בין ניסוי וניסוי הלוויין היה מיוצב כדי שתנועת המים במכל תירגע והסוללה תיטען באמצעות הפאנלים הסולארים.
הלוויין המשיך בניסוי עד לניצול כל כמות הדלק במערכת ההנעה, וצבר 57.5 שעות ניסוי עד לסיום הדלק ב-21 בפברואר 2005.
לאחר מכן, הלוויין נשאר בתור זבל חללי. ללא משימה ייעודית לפינויו, מסלולו אמור לדעוך עד 2335.
יורי בוגוליובסקי

יורי בוגוליובסקי (ברוסית: Юрий Боголюбский), הידוע בגאורגיה כגיאורגי רוסי (בגאורגית: გიორგი რუსი), היה נסיך רוס'י מנובגורוד (1175-1172), שנישא למלכה השולטת תמר, והיה המלך המלווה של הממלכה הגאורגית המאוחדת משנת 1185 ועד לגירושו מהממלכה בשנת 1188. 
אביו של יורי בוגוליובסקי, אנדרי בוגולובסקי, הנסיך הגדול, היה שליט נסיכות ולדימיר בשנים 1172–1175. האב אנדרי, הודח מכיסאו וגורש לאחר שרצח את אביו בשנת 1175. הוא הובס בסדרה של מלחמות פנימיות, ומצא, בסופו של דבר, מחסה בצפון הקווקז בשנות השבעים המאוחרות של המאה השתים עשרה. בשנה 1185/1184 הוא התבסס בקרב הקיפצ'קים, בתקווה להחזיר לעצמו את זכויותיו על הנסיכות של אביו. 
בשנת 1185, מארגנים אצילים גאורגים נישואין בין יורי ותמר, מלכת גאורגיה. בתפקידו כמלך המלווה, בשנים 1187-1186, הוא עמד בראש הצבא הגאורגי שערך פשיטות על עמדות הסלג'וקים של סולטנות רום במערב והממלכה האילדניזית באראן (آران) במזרח. 
למרות זאת, זמן קצר לאחר נישואיה, התאכזבה תמר מבעלה, והתגרשה ממנו בשנת 1187. האכזבה נבעה, כנראה, מחיי הוללות, שתייה מרובה ושאפתנות יתר. הוא גורש מהממלכה בשנת 1188. בעקבות גירושו חבר יורי לקבוצת אצילים רבת השפעה בהנהגת ורדן דדיאני, גוזן מקלארג'תי ובוסו ג'קלי. הוא חזר לגאורגיה, בשנת 1191, כדי לעמוד בראש מרידה כנגד תמר. המורדים הכריזו על יורי כמלך גאורגיה במצודת גגוטי, וכבשו מספר מחוזות בדרום-מערב גאורגיה. אולם, ההצלחה הייתה קצרה, והוא נוצח, בסופו של דבר, בידי המצביא הגאורגי הנאמן של תמר, גמרקל טורלי בקרב טמוגבי וקרב ארושתי. המורדים נכנעו ויורי קיבל חנינה מהמלכה. 
אף על פי כן, מורד יורי שוב, ופולש, מספר שנים לאחר מכן, לקאחתי. הוא מנוצח בקרב ליד קמבצ'אני, ומגורש סופית מגאורגיה. מאותו הזמן יורד הנסיך האומלל מדפי ההיסטוריה.
אגמון הסופרלנד

אגמון הסופרלנד (המכונה גם "אגם הסופרלנד" או "אגמון ראשון לציון") הוא אגם בחולות ראשון לציון, ליד פארק השעשועים סופרלנד ומתחם הקולנוע יס פלאנט.
האגם נוצר ליד הסופרלנד בחורף 1992 עקב גשמים חזקים וחפירות באזור. האגם מתוחזק על ידי "מניב" - תאגיד המים של ראשון לציון וקולט מי נגר מראשון לציון, חולון ובת ים. קיבולת האגם היא 500 אלף קוב מים ונמצאות בו משאבות שמעבירות מים לאגם הנקיק כדי למנוע מהאגם לעלות על גדותיו ולהציף את השטחים שמסביב. במהלך הסופה במזרח התיכון (2013) הוצף האגם במי גשמים רבים והיה חשש שהמשאבות לא יעמדו בקצב ניקוז המים. לכן הוחלט לחפור תעלה שתנקז את המים לאגם מלאכותי זמני מצפון לאגם, בחולות שליד יס פלאנט.
האגם מהווה אתר צפרות וטבע עירוני. הוא גודר ומהווה מקום מפלט לעופות מים, ציפורים וחרקים רבים. באגם עצמו יש דגים שונים בהם אמנונים ושפמנונים אך הדיג בו אסור. באתר מגוון ביולוגי רב ובחורף ובאביב יש בו פריחה מרובה.
הכניסה למי האגם, השחייה בו והשתייה ממנו אסורה. כיום רק הגדה המערבית של האגם פתוחה למבקרים, והיא מובילה משער הלייב פארק עד למתחם היס פלאנט. בגדה הצפונית, ליד מתחם היס פלאנט נבנתה "טיילת צפה", שעוברת מעל האגם ומאפשרת צפייה בעופות שבו. שאר האגם מגודר.
ליד האגם נמצאים מספר מוקדי בילוי. ממזרח לו נמצא אצטדיון הברפלד, אצטדיון הכדורגל העירוני של ראשון לציון. מדרום לאצטדיון נמצא מנחת ראשון לציון המשמש לתעופה ספורטיבית. ממערב לו נמצא הסופרלנד (פארק שעשועים). מצפון לאגם נמצא מתחם הקולנוע והמסעדות יס פלאנט ובו טיילת קטנה הצופה על האגם. כמו כן הוקם גשר טיול ותצפית שעובר מעל חלקו הצפוני של האגם. דרומית-מערבית לו נמצא הלייב פארק ראשון לציון, אמפיפארק להופעות. מדרום לאגם, ליד השפד"ן נמצא אגם הנקיק, שנוצר אף הוא על ידי חברת "מניב", וניטעה סביבו חורשת אקליפטוסים. סביב אגם הנקיק יש שביל אופניים ופארק בתהליכי הקמה.
על גדתו המזרחית של האגם נמצא מתקן הרחיפה Flybox שהוא מנהרת רוח סגורה המאפשרת ריחוף באוויר בחוויה של צניחה חפשית.
בעתיד מתוכנן לקום במתחם פארק עירוני ומרכז בילוי ונופש מטרופוליטני.
יהושע פראוור

חייו

פראוור נולד בבנדין שבפולין בתרע"ח, עלה לירושלים ב-1936 ולמד באוניברסיטה העברית בחוגים להיסטוריה כללית ולתולדות עם ישראל. את עבודת המאסטר כתב על השלכות השלטון הצלבני על היישוב היהודי בארץ ישראל. קיבל דוקטורט בשנת 1947, נושא הדיסרטציה היה "התיישבות הצלבנים והחיים בממלכת ירושלים הצלבנית", באותה שנה הצטרף לסגל האוניברסיטה העברית.
שימש כמרצה בחוג להיסטוריה מאז 1944, בשנת 1956 הועלה לדרגת פרופסור חבר וב-1958 התמנה לפרופסור להיסטוריה של ימי הביניים. ב-1961 התמנה לדיקן הפקולטה למדעי הרוח.
בשנת 1989 הוענק לו התואר "יקיר ירושלים". שנה לאחר מכן הלך לעולמו, והובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים.

תפקידיו הנוספים

פראוור היה חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ממקימי אוניברסיטת חיפה ואוניברסיטת בן-גוריון בנגב. כיהן כיושב ראש הוועד המנהל של יד בן צבי, היה מראשי מכון ירושלים לחקר ישראל. החל משנת תשכ"ט שימש כעורך הראשי של האנציקלופדיה העברית. ערך גם את ספר היישוב.

מחקרו

יהושע פראוור יצר למעשה את חקר תקופת הצלבנים כדיסציפלינה נפרדת וחשובה באקדמיה הישראלית. הוא התמחה בתולדות ימי הביניים וחקר בעיקר את ממלכת הצלבנים בארץ ישראל, לעומת חוקרים אירופאים, שחקרו יותר את מסעי הצלב עצמם. חלק גדול ממחקרו מוקדש לממלכת ירושלים הצלבנית.
יהושע פראוור התמקד בספריו בחיי הצלבנים בארץ ישראל, המתח הקיים במורשתם הדתית לבין ניכורם מן הארץ וכי מעולם לא הייתה אינטגרציה בין הצלבנים לבין העמים אותם כבשו. עסק בחיי הצבא הצלבנים, באורח חייהם, בחקלאות ובכלכלה, במערכת המשפט. פראוור רואה בבניית החברה הצלבנית בארץ את התפתחותה של חברה קולוניאלית וסבר כי הזרות שלהם בארץ היא מן הגורמים לנפילת ממלכתם. הוא הרבה לאמת את מחקריו הכתובים עם סיורים באתרים הצלבנים בארץ וכך גם לימד.
עסק גם ביישוב היהודי בארץ ישראל בתקופת הצלבנים, בעלייה לארץ ישראל במאה השלוש עשרה, התפישה המשיחית של גאולת הארץ שרווחה אצלם, חיי החברה היהודית בארץ ישראל והיישוב היהודי בארץ. הוא התמקד בחקר היישוב היהודי בירושלים וחקר את אורח החיים בעיר עד לרמב"ן ובחן את התפישה הדתית של העיר בעיני היהודים.
רחוב על שמו נקרא בשכונת רמות בירושלים.

משפחתו

אחיו החורג של פראוור הוא יהושע אפרון. פראוור היה נשוי להדסה לבית אייגס. בנם הוא אהוד פראוור.
טפליצה

היסטוריה

המעיינות החמים בעיר טפליצה מוזכרים כבר בכתובים משנת 762. אולם היישוב מוזכר לראשונה בשנת 1158. במלחמת שלושים השנים היוותה חלק מרכזי במרד הבוהמי. בתקופה זו היגרו אליה תושבים גרמנים, שהיוו את מרבית אוכלוסייתה עד 1945. בימי הביניים נחשבה כעיר קיט ונופש בזכות המעיינות החמים בה. בהיותה סמוכה לגבול גרמניה ועיר מרכזית בחבל הסודטים, הייתה אוכלוסייתה דוברת גרמנית ואוהדת התרבות הגרמנית.
עליית המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה בשנת 1933 זכתה לתמיכה נרחבת בקרב תושבי טפליצה. בחודש נובמבר 1938 התרחשו בה פרעות ליל הבדולח ויהודים הוכו ונרצחו. אולם בית הכנסת הגדול בעיר נשרף רק ב-14 במרץ 1939. הקהילה היהודית בעיר הושמדה בשואה.
עם תום מלחמת העולם השנייה גורשו תושבי המקום הגרמנים האתנים ויושבו במקומם חקלאים צ'כים.

יהדות טפליץ

בטפליצה הייתה קהילה יהודית עתיקה ואמידה. עם עליית הנאצים עזבו חלק מיהודי הקהילה את העיר. אלה שלא עזבו הועברו למחנה הריכוז טרזיינשטט ומשם נשלחו לאושוויץ ונרצחו.
סיגישוארה

היסטוריה

ההתיישבות במקום החלה על ידי הדאקים במאה ה-3 לספירה. הרומאים הקימו במקום מצודה.
במאה ה-12 הזמין מלך הונגריה גרמנים סאקסונים (הסאשים), ליישב ולבנות ערים בטרנסילבניה. הגרמנים הקימו גילדות רבות של מסחר ואומנות, כך שהעיר התפתחה כמרכז למסחר ואומנות במרכז אירופה. ישנן עדויות כתובות לכך שב־1191 היה יישוב סקסוני פעיל במקום שבו נמצאת היום סיגישוארה. ב־1280 העיר הייתה ידועה בשם הלטיני Castrum Sex, וב־1298 בשם הסאקסוני Schespurch resp. Schaesbrich. ב־1337 סיגישוארה הפכה למרכז המלכותי וקיבלה ממשפחת המלוכה ב־1367 את התואר העירוני "Civitas se Segusvar".
במשך מספר מאות, העיר מילאה תפקיד אסטרטגי ומסחרי חשוב בשולי מרכז אירופה; סיגישוארה הפכה לאחת הערים החשובות בטרנסילבניה. אוּמנים מכל רחבי האימפריה הרומית הקדושה ביקרו בה. בעלי המלאכה שלטו בכלכלה העירונית ובנו את הביצורים המגינים על העיר. הנסיך הולאכי ולאד השלישי (המשפד), שנולד והוגלה אל העיר, הטביע בה מטבעות (שהטבעתם באותה תקופה הייתה בחזקת בית המלוכה ההונגרי בממלכת הונגריה) והוציא את המסמך הראשון שבו אוזכר שמה הרומני של העיר, "סיגישוארה". אומדים כי במהלך המאות ה־16 וה־17 היו בסיגישוארה כ־15 גילדות ו־20 תחומי מלאכת יד. פַּסָּל הבארוק אליאס ניקולאי חי בעיר.
יחד עם כלל טרנסילבניה, הייתה העיר תחת שלטון האימפריה הרומית הקדושה (משנת 1806 נקראה האימפריה האוסטרית ומשנת 1867 האימפריה האוסטרו-הונגרית). בשנת 1849 התמרדו ההונגרים וביקשו עצמאות. השלטונות ביקשו את עזרת הצבא הרוסי לדיכוי המרד. ב־31 ביולי 1849 נערך הקרב בין הרוסים והמורדים ההונגרים במישור אלבשט שליד סיגישוארה (קרב Segesvár) ובו הובסו המורדים הונגרים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הועברה סיגישוארה עם כלל חבל טרנסילבניה לרומניה.
המרכז העתיק של סיגישוראה עם הבתים העתיקים, החומות, מגדלי השמירה ובראשם מגדל השעון, הוכרו בשנת 1999 על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. מדי שנה, בסוף חודש יולי, נערך פסטיבל ימי הביניים בעיר העתיקה.
העיר העתיקה ממוקמת גבוה מהעיר החדשה - מעין גבעה מוקפת חומה, לכן הכניסות צרות והמעבר צפוף כפי שנראה בתמונות שלהלן.
קישוא אבטיח ישראלי

קישׁוּא אבטיח ישראלי ( שם מדעי:. Cucurbita pepo citrullus lanatus) הוא זן תרבותי (Cultivar) במשפחת הדלועיים.
קישוא אבטיח הוא פיתוח ישראל משנת 2016, מדובר בזן חדש של המאכל הנפוץ הגדל במִקְשָׁה, ונפוץ בגני ירק, אך לפי הגדרה בוטנית הוא פרי.
לקישוא אבטיח מרקם של קישוא רגיל עם ארומת טעמים חזקה ומתוקה של פרי האבטיח הישראלי.

ערכים תזונתיים

כ-30 קלוריות ל-100 גרם ושיעור הסוכרים שבו הוא 6.2%. האבטיח משתן ומנקה את מערכת העיכול.
ערכו התזונתי של קישוא האבטיח דומה לקישוא הירוק הרגיל, הירק אינו רב והוא דל יחסית בקלוריות - (30 קלוריות במקום 15 ל-100 גרם בקישוא רגיל), 280 מ"ג אשלגן, ו-115 מק"ג של ויטמין A.
אמילקר קברל

תולדות חייו

נולד בבאפאטה שבמרכז גינאה ביסאו, לאם מקאבו ורדה ואב מגינאה ביסאו, שהיה גם אביו של לואיס קברל (נשיאה הראשון של גינאה ביסאו). הוא התחנך בקאבו ורדה ולאחר סיום חוק לימודיו למד הנדסה חקלאית בליסבון. עוד בהיותו סטודנט הקים ארגון סטודנטים למאבק המדינות האפריקאיות לעצמאות מן השלטון הפורטוגלי הקולוניאליסטי. לאחר ששב לארצו, היה ב-1956 בין מייסדי "המפלגה האפריקאית לעצמאות גיאנה וקאבו ורדה" (Partido Africano para a Independência da Guiné e Cabo Verde - PAIGC) וראש התנועה. אחיו-למחצה, לואיס היה אחד מסגניו. באותה שנה סייע גם להקמת התנועה העממית לשחרור אנגולה, מתוך תפיסת עולם פאן אפריקאית.
ב-1963 החלה ה-PAIGC להפעיל לוחמת גרילה נגד השלטון הפורטוגלי הקולוניאליסטי. במהלך הלוחמה שוחררו עוד ועוד אזורים בגינאה ביסאו ועברו לשלטון עצמי. קברל היה מנהיגם דה פקטו של האזורים המשוחררים הן בגינאה ביסאו והן בקאבו ורדה. קברל יצא את ארצו על מנת לגייס תמיכה מצד מדינות כברית המועצות, סין העממית, קובה, רומניה ומדינות סקנדינביה.
ב-1972 החל קברל לגבש טיוטה לחוקת המדינה העתידית ומוסדותיה. בינואר 1973 יצא קברל לקונאקרי, בירת גינאה על מנת להפגש עם אחמד סקו טורה. בעת ששהה בקונאקרי נרצח על ידי סיעת מורדים בתוך PAIGC שהתנגדו למנהיגותו. סקו טורה קיבל את ראשי המורדים בארמונו, אך להפתעתם, הורה על מאסרם. מותו גרם למעשה לפיצול בתנועה המאוחדת לשחרור קאבו ורדה וגינאה ביסאו. את מקומו בראשות התנועה תפס ארישטידש פריירה (Aristides Pereira), לימים נשיאה הראשון של קאבו ורדה. אחיו-למחצה, לואיס קברל, מונה לראש התנועה בגינאה ביסאו.

מורשתו

קברל הוספד על ידי מנהיגי העולם, בעיקר ממדינות הגוש המזרחי והמדינות הבלתי-מזדהות. פידל קסטרו השווה אותו לצ'ה גווארה, בשל השפעתו שחרגה מתחומיה הצרים של מדינתו והקרינה את המהפכנות והמלחמה לחירות לארצות השכנות.
נמל התעופה הבינלאומי המרכזי של קאבו ורדה, נמל התעופה אמילקר קברל (Amílcar Cabral International Airport) נקרא על שמו וכן האוניברסיטה הפרטית בביסאו (Universidade Amílcar Cabral).
טורניר הכדורגל של מדינות מערב אפריקה, גביע אמילקר קברל (Copa Amilcar Cabral), קרוי על שמו.
מייק רוג'רס

קריירה

בשנת 2008, התחרה רוג'רס באליפות הבינלאומית הגדולה הראשונה שלו. הייתה זו אליפות העולם באולם שנערכה בולנסיה, בה סיים רביעי בריצת 60 מטר, לאחר שקבע תוצאה של 6.57 שניות. שנה לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בברלין, סיים רוג'רס במקום החמישי במקצה והתשיעי הכללי בשלב חצי הגמר של ריצת 100 המטרים בתוצאה של 10.04 שניות, ופיספס את העלייה לגמר בשלוש מאיות. בריצת 4X100 מטר, רוג'רס ונבחרתו פסלו בשלב המוקדמות, ולא עלו לגמר.

מדליה באליפות העולם באולם

באליפות העולם באולם זכה רוג'רס במדלית הכסף בריצת 60 מטר לאחר שקבע תוצאה של 6.53.
שנה לאחר מכן, בתחרות ליגת היהלום ביוג'ין שנערכה בחודש יוני, סיים רוג'רס במקום השני בריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 9.85 שניות.

2013

באליפות העולם שנערכה במוסקבה, זכה רוג'רס במדליית כסף בריצת 4X100 מטר ביחד עם נבחרתו, בתוצאה של 37.66 שניות. בריצת 100 המטרים, סיים במקום השישי בגמר לאחר שקבע תוצאה של 10.06 שניות. לפני כן, בשלב חצי הגמר, סיים במקום השני במקצה והשלישי הכללי בתוצאה של 9.93 שניות.

2015

באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סיים במקום החמישי בריצת 100 מטר, לאחר שקבע תוצאה של 9.94 שניות. לפני כן, בחצי הגמר, סיים במקום השני במקצה ובכללי לאחר שקבע תוצאה של 9.86 שניות, מאית שנייה משיאו האישי. בריצת 4X100 מטר, רוג'רס ונבחרתו נפסלו בגמר.

2016

באליפות העולם באולם סיים שישי בריצת 60 מטר בתוצאה של 6.54 מטר. באולימפיאדה שנערכה מאוחר יותר באותה שנה, פסל ביחד עם נבחרתו בשלב הגמר של ריצת 4X100 מטר.

2017

באליפות העולם שנערכה בחודש אוגוסט בלונדון, זכה רוג'רס במדליית כסף בריצת 4X100 מטר, בתוצאה של 37.52 שניות. חודש לאחר מכן, בגמר ליגת היהלום שנערך בבריסל, זכה רוג'רס במדליית הכסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.09 שניות
בניין קומקאסט

היסטוריה

בשנת 1933 הסתיימה בנייתו של בניין RCA כחלק מהקמת מרכז רוקפלר. האדריכל ריימונד הוד הוביל את צוות האדריכלים שנשכרו על ידי משפחת רוקפלר - יוזמת הקמת המתחם. שמו של הבניין נגזר משם השוכר העיקרי בו דאז, תאגיד הרדיו של אמריקה (Radio Corporation of America או בקיצור RCA), שנוסד בשנת 1919 על ידי חברת ג'נרל אלקטריק. הבניין היה הראשון בו תוכנן פיר מעליות מרכזי ובו מרוכזות רוב המעליות שמשרתות את הבניין]. במהלך הבנייה צולמה "ארוחת צהריים על גורד שחקים" בידי הצלם, צ'ארלס קלייד איבטס (Charles Clyde Ebbets). בתצלום נראים פועלים הסועדים ארוחת צהריים על אחת הקורות בקומה ה-69, כשברקע נופה של העיר ניו יורק. חברת השידור הלאומית (National Broadcasting Company או בקיצור NBC), גם היא בבעלות ג'נרל אלקטריק, שכרה שטחים בבניין גם כן.
משרדה של משפחת רוקפלר היה בחדר 5600 בקומה ה-56. משרד זה כיום שייך ל-Rockefeller Family & Associates והוא משתרע מהקומה ה-54 עד הקומה ה-56 בבניין. בקומת המרתף בבניין ישנה כספת השייכת לג'ון ד. רוקפלר והגישה אליה מתבצעת דרך מעלית פרטית ממשרדו.
בשנת 1985 קיבל מעמד של מבנה היסטורי לאומי. בשנת 1988 הוחלף שמו הרשמי לבניין ג'י אי, שנתיים לאחר שחברת ג'נרל אלקטריק רכשה מחדש את RCA.
מכתובתו הרשמית של הבניין נגזר שמה של קומדיית המצבים, "רוק 30", שעלילתה עוקבת אחר השחקנים ואנשי הצוות של תוכנית טלוויזיה בדיונית והיא מתרחשת בעיקרה בבניין.

תיאור הבניין

זהו אחד מגורדי השחקים המפורסמים והידועים בעיר ניו יורק, וחזיתו, הבנויה בסגנון אר דקו, נחשבת יצירת אמנות. בניגוד לרוב בנייני האר דקו שנבנו בשנות ה-30, אין למבנה צריח בקצהו. האפריז הבנוי מעל הכניסה הראשית לבניין נוצר בידי הפסל, לי לאורי (Lee Lawrie), ומסמל את החוכמה. באפריז כתוב הפסוק התנ"כי "וְהָיָה אֱמוּנַת עִתֶּיךָ חֹסֶן יְשׁוּעֹת חָכְמַת וָדָעַת יִרְאַת יְהוָה הִיא אוֹצָרוֹ" מספר ישעיה, פרק ל"ג, פסוק ו'.
בקומתו התחתונה של הבניין מצוי מרכז קניות. בקומה ה-65 ישנה מסעדה, הידועה בשם "חדר ריינבו". העיצוב הפנימי של המסעדה הוא בעל מעמד שימור מטעם ועדת העיר ניו יורק מאז שנת 2012.

מסעדת חדר ריינבו (Rainbow Room)

המסעדה מופעלת בידי משפחת קפריאני (Cipriani family). עם פתיחתה בשנת 1934, הייתה למסעדה הראשונה השוכנת בגורד שחקים והמסעדה הגבוהה ביותר בארצות הברית במשך עשרות שנים. במהלך המשבר הכלכלי של 2008 נפגעה פעילותה העסקית, וב-2009 נסגרה. בשנת 2012 הוכרז העיצוב הפנימי של המסעדה כבעל מעמד לשימור מטעם ועדת העיר ניו יורק. ב-17 בספטמבר 2013 פורסם שהמסעדה תשוב לפעילות מלאה במתכונת מחודשת בסוף שנת 2014. לבסוף נפתחה ב-5 באוקטובר 2014.

קומת התצפית

קומת התצפית, המכונה "ראש הסלע" ("Top of the Rock"), שופצה בין השנים 1986–2005 בעלות של 75 מיליון דולרים, ונפתחה שנית לציבור ב-1 בנובמבר 2005.

אולפני NBC

הבניין משמש כמטה המשרדים והאולפנים הראשי של רשת הטלוויזיה NBC ובו מצולמת התוכנית "סטרדיי נייט לייב". עד שנת 1972 צולמה בו גם "The Tonight Show".
דין משמעתי

דין משמעתי (בראשי תיבות: דמ"ש) הוא הליך פורמלי שבו נדונה אשמתו של אדם השייך לארגון מסוים שאינו מדינה. דין משמעתי דן בהפרת התקנות, הכללים או החוקים הנהוגים באותו הארגון.
בניגוד לבית משפט אזרחי רגיל, תוצאת ההליך השיפוטי היא בדרך כלל: זיכוי או ענישה. הדין המשמעתי אינו עוסק, בדרך כלל, בדיונים בעלי אופי של בוררות בין שני צדדים או בין אדם לרשות שלטונית.
הליך הדין המשמעתי מתקיים בניהולו של מי שהוסמך לכך על ידי הארגון, ובדרך כלל יש לו גם סמכות ענישה או לחלופין סמכות להמליץ על ענישה.
עונשים מקובלים בדין משמעתי הם התראה, נזיפה, קנס, השעיה ופיטורים.