google/wiki40b huggingface dataset:
ואדים טישנקו

קריירה

טישצ'נקו נולד בעיירה הורודוק שבמחוז לבוב במערב אוקראינה (אז חלק מברית המועצות). מגיל 12 למד בפנימייה לכדורגל בעיר לבוב. בגיל 17 עבר למחלקת הנוער של מועדון הכדורגל ניבה ויניצה (ששיחקה אז בליגה הסובייטית השנייה). בשנת 1983 עלה לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון. בשנת 1984 הוצע לו לעבור לקבוצת הפאר של הליגה הסובייטית דינמו קייב. כעבור שנה עזב את דינמו, מאחר שלא שותף באף אחד ממשחקי הקבוצה בליגה. הוא עבר לקבוצת סק"א קרפטי מהליגה הסובייטית השנייה.
בשנת 1987 זומן טישצ'נקו לקבוצת הצמרת דניפרו דנפרופטרובסק. הוא שיחק בשורות דניפרו במשך 5 שנים, אשר נחשבים לשנות השיא בקריירה שלו. הוא זכה עם הקבוצה באליפות ברית המועצות ובגביע ברית המועצות. בשנים 1990-1992 שימש כקפטן של הקבוצה. בשנת 1992, לאחר התפרקות ברית המועצות, נכנסה קבוצת דניפרו לקשיים כלכליים. טישצ'נקו נאלץ לעזוב את הקבוצה.
הוא הגיע לישראל וחתם בקבוצת הפועל חיפה. שיחק בשורות הפועל במשך שתי עונות. בשנת 1994 נאלץ לפרוש ממשחק פעיל עקב פציעה ברגל.

נבחרות

בתחילת 1987 זומן טישצ'נקו לשחק בנבחרת האולימפית של ברית המועצות. הוא השתתף במשחקי מוקדמות אולימפיאדת סיאול והיה בסגל הנבחרת לאולימפיאדה עצמה. במשחקים האולימפיים ב-1988 זכתה נבחרת ברית המועצות במדליות זהב. טישצ'נקו גם קיבל מדליה, למרות שלא השתתף באך אחד ממשחקי הנבחרת באולמפיאדה.
במקביל למשחקיו בנבחרת האולימפית זומן טישצ'נקו גם להנבחרת הבוגרת של ברית המועצות. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול יוגוסלביה. בסך הכל השתתף טישצ'נקו ב8 משחקים של הנבחרת. הוא נאלץ "לפספס" את יורו 1988 ומונדיאל 1990 בשל פציעות.

קריירת אימון

בשנת 1996 הצטרף טישצ'נקו לצוות המאמנים של קבוצת דניפרו דנפרופטרובסק והיה לעוזר המאמן של הקבוצה. בעונת 1998/1997 מילא את מקומו של מאמן הראשי של הקבוצה. בהמשך היה עוזר מאמן בקבוצת קריוובאס מהליגה האוקראינית הראשונה. בשנת 2001 שב לדניפרו והיה עוזר מאמן של הקבוצה עד יום מותו.
ב-14 בדצמבר 2015 מת ואדים טישצ'נקו באופן פתאומי מדום לב.
אנה אלאונורה מהסן-דרמשטדט

ביוגרפיה

אנה אלאונורה נולדה ב-30 ביולי 1601 בדרמשטדט, ללודוויג החמישי, רוזן הסן-דרמשטאדט ולמגדלנה מברנדנבורג, בתם של יוהאן גאורג, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ואליזבת מאנהלט-צרבסט.
ב-14 בדצמבר 1617 היא התחתנה בדרמשטט עם גאורג, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ממנו נולדו לה 8 ילדים. אחד מבניה היה ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג-לינבורג, אביו של ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה.
ב-6 במאי 1659 מתה אנה אלאונורה בטירת הרצברג בגיל 57.
מיכאיל צבט

ביוגרפיה

מיכאיל צוויט נולד באיטליה, לאם איטלקית ולאב רוסי. אמו נפטרה בהיותו צעיר מאד. ב-1893 הוא סיים לימודי תואר ראשון בפיזיקה ובמתמטיקה בז'נבה, שווייץ. אחר כך החליט להתרכז בבוטניקה, וסיים בשנת 1896 ,תואר דוקטור בנושא פיזיולוגיה של הצמח. בשל המעבר עם משפחתו לרוסיה נאלץ לחזור על כל לימודיו, כי התארים משווייץ לא הוכרו שם. הוא עבד במספר אוניברסיטאות, תחילה כמורה, כמרצה וכחוקר. בשנת 1902 החל את עבודתו כמרצה באוניברסיטת ורשה, בפולין. עקב ההתרחשויות ברוסיה במלחמת העולם הראשונה, האוניברסיטה פונתה. הוא הפך לפרופסור לבוטניקה באסטוניה, עם התקדמות הכיבוש הגרמני, הגיע לאוניברסיטת וורונז' במרכז רוסיה, ושם נפטר בהיותו בן 47 בלבד.

עבודה מדעית

צוויט המציא ברוסיה את הליך הכרומטוגרפיה בשנת 1900 בזמן מחקריו על פיגמנטים של הצמח. הוא הגיע למסקנה שבצמח נמצאים מספר פיגמנטים, וחקר את תפקידיהם ואת התאים בהם הם מאוחסנים. לאחר שנכשל בהפרדתם בשיטות הכימיות והפיזיקליות הקיימות, הוא הצליח להפריד בין כלורופיל לפיגמנטים אחרים שנמצאים בתאי העלה על ידי פיתוח שיטה חדשנית אותה כינה כרומטוגרפיה. השיטה כללה עמודה שלתוכה דחס קלציום קרבונט, והפריד את הכלורופיל בעזרת נוזל שהכיל בנזין, אתר ואתנול. התיאור המודפס הראשון של השיטה הופיע בשנת 1905 בעיתון מדענים פולני Proceedings of the Warsaw Society of Naturalists, biology section. את המושג כרומוטוגרפיה הוא פרסם בשנת 1906 בשני מאמרים שפרסם בעיתון החברה הבוטנית הגרמנית  Berichte der Deutschen botanischen Gesellschaft. הוא הגדיר את החוקים הפיזיקליים והכימיים המשתתפים בכרומטוגרפיה, ובעקר בהפרדת הכלורופיל. בהמשך מחקריו הוא גילה את מרכיבי הפיגמנטים השונים הנוספים בצמח והציע לקרוא להם בשם כללי קרוטנואיד, מושג מקובל עד היום. ב-1907 הוא הדגים את השיטה בכנס של החברה הבוטנית הגרמנית.
עבודותיו לא היו ידועות במערב מכמה סבות: הוא פרסם את עבודותיו ברוסית, והן לא הגיעו גם בגלל התהפוכות הטרגיות הרבות בתחילת המאה העשרים ברוסיה ובאוניברסיטאות בהן עבד. מדענים גרמנים, ובעקר פרופ' וילשטטר פסל את השיטה, אך התברר אחר כך שלא עבד בהתאם להוראות של צבט. רק עשר שנים יותר מאוחר הוא הוכר כממציא השיטה, בעקר הודות לעבודותיו של הביוכימאי האוסטרי ריכרד קון.
יחסי גרמניה–קניה

היסטוריה

גרמניה הייתה המדינה הראשונה שהכירה בעצמאות קניה. שתי המדינות נהנות מיחסים חמים.
בשנת 1966 ביקר בניירובי נשיא גרמניה המערבית היינריך ליבקה.
ביולי 2011 ביקרה קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל בקניה. היא ניהלה שיחות עם הנשיא מוואי קיבאקי ועם ראש הממשלה, ראילה אודינגה. הקנצלרית הייתה בסיור בכדי להתחיל את 'אפריקה-קונספט' החדש.
בשנת 2014, שר החוץ של קניה, אמינה מוחמד נפגש עם שר הממשלה של גרמניה פרנק-ואלטר שטיינמאייר בברלין.
באותה שנה, נשיא גרמניה לשעבר, הורסט קלר הוביל משלחת סחר לניירובי. הוא גם קיים שיחות עם הנשיא אוהורו קניאטה.
גרמניה היא בדרך כלל המקור השלישי או הרביעי בגודלו של תיירים לקניה. גרמניה שלא כמו מדינות אחרות באירופה מיעטה בהוצאת יועצי נסיעות לקניה.

סחר

גרמניה היא שוק הייצוא השלישי בגודלו של קניה באירופה אחרי בריטניה והולנד.
בשנת 2013 ייצאה קניה סחורות בשווי 8.24 מיליארד KES‏ (78 מיליון אירו) לגרמניה. גרמניה ייצאה סחורות בשווי 37.49 מיליארד KES‏ (354 מיליון אירו) לקניה.
קניה וגרמניה חתמו על הסכם למניעת מיסוי כפול בשנת 1977.

FDI

חברות כמו BASF ו-Lufthansa Cargo פועלות בקניה. למעלה מ־60 חברות גרמניות השקיעו יותר בקניה מ-9 מיליארד KES‏ (86 מיליון אירו).

נציגויות דיפלומטיות

לקניה היו יחסים דיפלומטיים עם מערב גרמניה והשגרירות שכנה בבון. לאחר האיחוד של מזרח ומערב גרמניה, השגרירות עברה לברלין.
בנוסף, לגרמניה יש שגרירות בניירובי.
דרגות הכוחות המזוינים של רוסיה

הדרגות בכוחות המזוינים של רוסיה מבוססות על סדר הדרגות בכוחות המזוינים של ברית המועצות, עם הבדלים קטנים בשוליים. הן הוגדרו בחוק שהתקבל ב-11 בפברואר 1993.
דרגת מרשל רוסיה הוענקה רק פעם אחת לשר ההגנה לשעבר איגור סרגייב. דרגת "אדמירל צי" הוענקה שלוש פעמים למפקדי הצי בעבר ובהווה. דרגת "גנרל הצבא" הוענקה 58 פעמים. חלק מהקצינים בדרגה זו שירתו בכוחות הביטחון ולא בצבא. בהתאם לרפורמה הצבאית של שנת 2010 הופסקה הענקתן של דרגות פרפורשצ'יק ומיצ'מן.
פורום רומאנום

הפורום הרומאי (בלטינית: forum romanum - פורום רומאנום; באיטלקית: Foro Romano) אשר שרידיו נמצאים ברומא היווה את מרכז רומא העתיקה ומרכז האימפריה הרומית. הפורום נקרא בתקופה הרומית "הפורום הגדול" - פורום מאגנום (forum magnum) או פשוט הפורום.
הפורום, החשוב ביותר באימפריה הרומית, השתרע במשטח הישר, שבין שתי גבעות גבעת הקפיטולין (Capitoline) - מושב הממשל - לבין גבעת הפלטין (Palatine) - מושב האצולה הרומאית.
הפורום שימש מרכז לאסיפות עם, לבתי המשפט, שהיו פומביים, ולקרבות גלדיאטורים בימי הרפובליקה הרומית. לאורך הפורום היו חנויות מקורות ושווקים. בנוסף, היה הפורום מרכז לטקסים דתיים והוצבו בו מונומנטים חשובים של העיר. במרכז הפורום עברה הויה סקרה - "הדרך קדושה" בה עברו התהלוכות הדתיות ותהלוכות הניצחון.
המונח פורום הפך למקובל לתיאור מקומות דומים בעולם המערבי, ובהשאלה, לתיאור מקום בו נערך דיון ציבורי.

חפירות ושימור

תיאורים מן המאה ה-8 המתארים את הפורום מציינים כי מבני הפורום החלו להיהרס מחוסר תחזוקה ושימוש. במהלך ימי הביניים, מרבית מבני הפורום נקברו מתחת להריסותיו ולערמות האדמה שהצטברו בעמק, והעמק נקרא "קאמפו ואצ'ינו" ("Campo Vaccino"), באיטלקית "שדה הבקר".
שובו של האפיפיור אורבנוס החמישי מאביניון בשנת 1367 הביא לעניין חדש של הציבור בפורום - הן מטעמים אומנותיים והן תוך רצון להשתמש במבנים בשימוש משני, כחומרי בנייה לבניית מבנים חדשים ברומא.
אמנים ציירו את הפורום במאות ה-15 וה-16, ובמאה ה-18 החלו ארכאולוגים חובבים לחפור בשרידי הפורום.
החפירה הארכאולוגית הראשונה נערכה על ידי קארלו פיאה בשנת 1803 אשר גילה את קשת ספטימוס סוורוס. חשיפתו של הפורום, כמו כל מרכז העיר רומא בוצעה על ידי השלטון הפשיסטי בשנות ה-40 של המאה ה-20 כדי לסמל את שובה של רומא למעמדה בעולם העתיק.
מלחמת הנשמות

עלילת הטרילוגיה

40 שנים חלפו מאז מלחמת הכאוס (המתוארת בספר דרקוני להבת קיץ) וכעת מתחיל עידן התמותה, שבו האלים עזבו את קרין, ודרקונים שולטים ביבשת, הנותרת שסועה ומחולקת. דרקונים אלה חזקים ומאיימים יותר מאלה המקומיים, שמצאו את מותם בדרך זו או אחרת או ששועבדו. זאת ועוד, הדרקונים המתכתיים נעלמו כליל. 
עם עזיבת האלים, הקסם בקרין אף הוא נחלש, ומסדרי הקוסמים כבר התפרקו. למרות שפאלין מאז'ר הצליח להחזיק במידה מסוימת של כח כושפות. הדרקונים נמנעים ממלחמה ביניהם הודות להסכם שלום שברירי האומר שמעט הקסם שנותר בקרין מחולק שווה בשווה ביניהם. אבירי טאקיזיס נהפכים לאבירי נראקה, כעת כשאיבדו את מקור כוחם, היינו, אלת הזדון טאקיזיס. אולם, מסדר אבירות חדש זה אינו מכובד כקודמו. 
סהר-פז, אחת מאחרוני גיבורי הרומח, מקימה יחד עם ג'ספר כור-אש את מגדל האור באי שלסי אשר בעיר האלפים קלינסטי. קרמון מאז'ר, על ערש מותו, שולח אביר סולאמני בשם ג'רארד למסע יחד עם גדילן קוץ-רגל, שחזר באמצעות מכשיר ההעברה בזמן על מנת למצוא את סהר-פז. הם עורכים מסע מסוכן לכיוון קלינסטי כדי לברר עם פאלין מאז'ר את דבר הימצאה. בינתיים, אומת הקלינסטים מאוימת בהשמדה על ידי שליט הדרקונים שלה, מכיוון שאחד מהממצאים הקסומים החזקים ביותר מוחזק בה, ובשל כך שייך לה מבחינה חוקית. 
אלהנה צפריר ממשיכה לנסות ולחדור את שדה הכוח שמגן על העיר סילבנוסט. שדה הכוח הונח במקום על ידי הדרקון הירוק, שליטם הרודני שמאמינים כי הוא גם האלף החכם סילבנושיי, בנה של אלהנה. הוא מוצא דרך לתוך סילבנוסט ומומלך למלך. מינה, נערה בת 17 בעלת כוח מסתורי שהופיעה יש מאין לאחר הסערה הגדולה, הצליחה להשתלט על אבירי נראקה בזכות עיני הענבר שלה וקסמיה, והיא כעת מובילה אותם לניצחון על העולם תחת בשמו של האל האחד, ממנו היא ירשה את כל כוחותיה. צבאה של מינה מצטרף למצור על העיר סנקטיון, וכאשר הם מביסים את אבירי סולאמניה בעיר הם נשלחים לתקוף את סילבנוסט. בעזרתו של האל האחד, אבירי נראקה מצליחים לחדור את המגן על העיר באורח קסם.

המגן מעל העיר האלפית סילבנוסט נשבר כאשר הדרקון הירוק כרתי רועץ-דם מובס, ומינה וצבאה יחד עם הדרקונית האימתנית בריל מביאים לניצחון על העיר הכבושה. בינתיים, סהר-פז עורכת מסע לאורך נהר הנשמות בעקבות הנשמות התועות, והדבר מאיים על שלום כולם.

מתגלה זהותה של האלה האחת, וכי מדובר באלת הזדון טאקיזיס בכבודה ובעצמה, אשר חזרה להטיל את חתיתה על היבשת, והסיבה לעזיבתם של האלים היא משום שטאקיזיס גנבה את כוכב הלכת קרין והחביאה אותו משאר האלים. האלפים הסילבנסטים מגרשים מאדמתם את סילבנושיי, את אימו אלהנה צפריר ואת אביו פורתיוס קנן וכעת גילתאס יושב על כס המלכות, בובת חוטים בידי הסנאט, כאשר למעשה העיר נשלטת על ידי אבירי נראקה. לאורנה נשארת מאחור כדי להלחם בבריל הדרקונית ומתה בהגנה על העיר קלינוסט. סילבנושיי מתאהב במינה, אך זו מנצלת ובסוף הורגת אותו, לא לפני שהוא מצליח להרוג את טאקיזיס. אלהנה מציעה כי גילתאס בנה ימלוך על שתי אומות האלפים לאחר מותו של סילבנושיי. 
עצם הבסתה של טאקיזיס מאפשר את חזרת האלים לקרין, ופלאדין עוזב את שורות האלים הטובים כדי לשמר את האיזון בין הטוב והרע. עם מותה של טאקיזיס, מינה עוזבת למחוזות שאינם ידועים, וסיפורה ממשיך בספרי "כוהנת האופל".
טוביה רביב

ביוגרפיה

רביב נולד בעיר סובוטיצה שבצפון סרביה (אז ביוגוסלביה) בשנת 1934, ובגיל 4 התייתם מאביו. בתקופת השואה התחבא בזהות בדויה אצל משפחה נוצרית בכפר הונגרי. בדצמבר 1948 עלה לישראל. הצטרף עם עליית הנוער לקיבוץ הזורע ובהמשך התיישב במושב רשפון. במרץ 1952 התגייס לצה"ל ושירת בחיל השריון, היה לוחם וקצין בגדוד 82 של חטיבה 7. לאחר שחרורו שירת במילואים בגדוד 277 של חטיבה 27 (שהפך מאוחר יותר להיות גדוד 268 בחטיבה 670). במלחמת סיני נפצע באורח אנוש. לאחר המלחמה גויס מחדש לשירות קבע ושירת כראש לשכת מפקד גייסות השריון, חיים בר לב, מפקד פלוגת טנקים בגדוד 52, מפקד קורס מפקדי טנקים, ראש לשכת ראש אג"ם במטכ"ל, מפקד גדוד 268 במלחמת ששת הימים שלחם עם אוגדת הפלדה בגזרת רצועת עזה וסיני.
בפעולת כראמה פיקד על גדוד 268 שהיה חלק מצוות הקרב של חטיבת הצנחנים 80, בפיקוד רפאל איתן. הכוח עליו פיקד בפעולה פעל באזור גשר דמיה, הסתבך בשקיעת כלים בנתיב ההתקדמות, היה נתון תחת אש במשך שעות רבות וסבל אבידות.
שימש סגן מפקד חטיבה 8, בספטמבר 1968 שימש סגן מפקד במבצע רביב, ב-1970 מונה לסגן מפקד חטיבה 401, ב-1971 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה להקים את חטיבה 600, עמה נלחם במלחמת יום הכיפורים. החטיבה פעלה תחת אוגדה 143 בפיקוד אריאל שרון. החטיבה נטלה חלק בקרבות באזור החווה הסינית; הן בתחילת המלחמה בקרבות באזור רכס "חמדיה" והן בזמן מבצע אבירי לב וספגה אבידות כבדות.
לאחר המלחמה שיקם את החטיבה, וב-1974 מונה למדריך בתחום השריון במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. בשנים 1975 עד 1978 שירת כנספח צבאי בטורקיה. השתחרר משירות הקבע ב-1979. 
בשנות ה-90 שימש רביב כראש משלחת הסוכנות היהודית להונגריה וליוגוסלביה והיה לו תפקיד מרכזי בחילוצם של יהודי יוגוסלביה בזמן מלחמת האזרחים שהתרחשה בה. הוא פרסם ספר בשם: "היוגוסלבים האחרונים" שמתעד את מבצע החילוץ.
בשנות ה-80 ניהל את סניף אשקלון של המשביר לצרכן.
יצחק דאנציג

הרב יצחק דאנציג (י"ז בשבט ה'תקצ"ז, ינואר 1837 - י"ד בטבת ה'תרע"ז, ינואר 1917) היה רב, פוסק, דרשן ונואם, בערים וקהילות שונות באירופה ובסוף ימיו בארץ ישראל. דרושיו ודברי תורתו מאוגדים בספרים הרבים והנודעים שכתב.

ביוגרפיה

נולד בסלונים שבבלארוס ב-1837 למנחם מאניש דאנציג. בצעירותו התחנך בישיבות שבעירו, סלונים, ומה'תרי"ב (1852) למד בישיבת וולוז'ין. לצד לימודיו בהלכה ותלמוד, נמשך במיוחד למחקר ודרוש, והתעניין בספר העיקרים.
בהיותו בגיל 17 נפטר אביו, לאחר זמן קצר התחתן ועסק בפסיקת הלכה ודרשנות.
בתחילה התגורר בערים שונות עד שנדד לעיר יאנובה שבליטא, שם מינוהו לפוסק ומגיד מישרים לאנשי העיר. בה'תרכ"ט (1869) מונה למגיד המישרים של העיר מלאווה שבפולין, לאחר זמן ניסה לעסוק במסחר, אך לא הצליח. הוא פנה שוב לדרשנות ומונה לדרשן העיר מוהילב שבבלארוס. בה'תרל"ט (1879) עבר לעיר סנקט פטרבורג בירת רוסיה, שם היה לאחד מרבני העיר, רב בית הכנסת הגדול "אובחובסקי", דרשן ומגיד מישרים.
בה'תרע"ב (1912) עלה לארץ ישראל והתגורר בירושלים. הוא מונה למגיד המישרים של בית הכנסת זיכרון משה ובבית המדרש וישיבת מאה שערים. נפטר בי"ד בטבת ה'תרע"ז, 1917, נקבר בהר הזיתים.
דב סקיבין

ילדותו

סקיבין נולד בדז'יסנה שבליטא. כשהגיע סקיבין לגיל שלוש-עשרה הציע הרב, שערך לו את אירוע בר המצווה, לאביו לשלוח אותו לישיבה הקרובה לביתו. סקיבין עבר לישיבת פולאצק ולמד שם במשך שנתיים. במהלך לימודיו, בהיותו בן 15, עבד סקיבין בבית החרושת לטבק של ר' יעקב שלמה ריבלין. כחלק מתפקידו סקיבין היה האחראי על עבודות סידור הכספים במפעלו של הרב, ועל כתיבת המכתבים לארץ ישראל. סקיבין לקח חלק בתנועת חובבי ציון.
בגיל 21 החליט לנסוע לארץ ישראל.

ארץ ישראל - שנותיה הראשונות של המושבה

כשהגיע דב לארץ ישראל, חברת יק"א שהייתה אחראית על הקרקעות בכפר סבא ביקשה להיפטר מהן, כי הקרקעות לא הצליחו לעניין מתיישבים חדשים. איכרי פתח תקווה, ומספר תושביה רכשו חלק מאדמותיה של כפר סבא במחיר נמוך, בניהם היה דב סקיבין.
סקיבין השתמש בקרקע אשר קנה בכפר סבא לנטיעת כרם שקדים שאותו הוא טיפח בזמנו הפנוי. לאחר כמה שנים התאפשר לסקיבין להגדיל את חלקת האדמה שלו, ולרכוש אדמות נוספות. סקיבין היה בין מייסדי כפר סבא ובין הראשונים שבנו את ביתם במקום. כאשר סקיבין התיישב בכפר סבא, הוא ואשתו מאשה החליטו לשפר את איכות החיים בכפר סבא.

לאחר הקמת המושבה

סקיבין היה מזכיר ועד המושבה "כפר סבא". כשגורשו המתיישבים מכפר סבא לחדרה במהלך מלחמת העולם הראשונה, סקיבין טמן קופסת מתכת, ובה ספרי האחוזה ושטרי הנחלות. עד היום הקופסה לא נמצאה.
מהקמת המושבה ועד מותו סקיבין היה פעיל ציבורי. כחלק מפעילותו השתתף במשלחת אל הנציב העליון הרברט סמואל לאחר פרעות תרפ"א, ייצג את המושבה באספת הנבחרים הראשונה, ושימש כנציג הצבור החקלאי. בנוסף לעבודתו הציבורית הוא פרסם מספר מאמרים בנושאי חקלאות.

סוף חייו

ב-1942 לקה בשיתוק בחצי גופו והפך לאילם, בזמן זה עלה במוחו הרעיון לכתוב ספר על קורות חייו "זכרונות איש כפר סבא".
דב סקיבין נפטר ב-12 במרץ 1945, ונקבר בכפר סבא, ישראל.
בית מחסה לחיות בית

בית מחסה לחיות בית הוא מתקן שנועד להחזקת חיות בית משוטטות, אבודות או נטושות, בעיקר כלבים וחתולים. מטרת בית מחסה לחיות בית מודרני הוא לספק סביבה בטוחה ומטפלת שבה ניתן להחזיק בחיה עד השבתה לבעליה, אימוצה בבית חדש, או העברתה לטיפול אחד מארגוני בעלי החיים. בבתי מחסה מתקדמים נערכות בדיקות אופי לבעלי החיים הנמצאים בו, כדי להגדיר את הסביבה המתאימה לחיה בטרם תימסר לאימוץ.
בחלק מבתי מחסה נערכות המתות חסד לחיות אשר לא נמצא להן סידור אחר בתוך פרק זמן קבוע, בבתי מחסה אחרים מתבצעות המתות חסד אך ורק במקרים שבהם החיה נמצאת במצוקה עקב גיל או מחלה.
במדינת ישראל, רוב המחלקות לשירותים וטרינריים ברשויות המקומיות מפעילות בתי מחסה לחיות בית בהם מוחזקות חיות בית שנמצאו משוטטות ללא השגחה בשטח המוניציפלי.
ג'יני (דמות)

הדמות

הג'יני היה כלוא בתוך מנורתו למשך 10,000 שנה. למרות היותו בעל כוחות קסם, אין הוא מסוגל להשתמש בהם ללא אישור מאדונו (מוצא המנורה), אף שהוא נוהג לבצע קסמים לעצמו. הג'יני אוהב הומור, בדיחות והנאה. לג'יני המוכנות והיכולת למלא כל בקשה למעט הריגה, גרימה להתאהבות או תחיית מתים. בסוף הסרט "אלאדין" הפך הג'יני לחופשי בזכות משאלתו האחרונה של אלאדין. שמו האמיתי של הג'יני, אם קיים, אינו ידוע. בהופעותיו של הג'יני, הוא מרבה לשנות את צורתו ולבצע חיקויים של ידוענים ושל דמויות אחרות, כגון: ג'ק ניקולסון, רודני דיינג'רפילד, פלוטו, מיקי מאוס, פינוקיו, דמבו, פוקהונטס ואריאל.
צבעו של הג'יני הוא תכלת, ועיניו, שיערו וזקנו שחורים. בעת שלא היה חופשי ענד הג'יני צמידים מוזהבים המסמלים אזיקים.

דיסני של שבת בבוקר

במהלך רצועת השידור "דיסני של שבת בבוקר" שהייתה בערוץ ABC, לג'יני הייתה תוכנית קצרה שנועדה להיות מעבר בין הסדרות בנוסף לפרסומות בשם "Great Minds Think for Themselves". בכל פרק בתוכנית הג'יני דיבר על דמויות ואירועים היסטוריים, בניהם: ג'ורג' וושינגטון קארבר ולואי ארמסטרונג.

הופעות נוספות

הג'יני עשה הופעת קמע בסדרה "דונלד דאק וצוות קוואק" בזמן שיואי, דואי ולואי ראו טלוויזיה.
בסדרה "101 דלמטים: הסדרה" הצל של אלאדין והג'יני הופיע ברכבת התחתית.
בפרק "הרקולס והלילה הערבי" מהסדרה "הרקולס" הג'יני עושה הופעת קמע שרואים את היד שלו בתוך המנורה.
פטיש של הג'יני מופיע על שולחן הציור של אריק גולדברג בסרט "פנטסיה 2000" בהקדמה ליצירת "קרנבל החיות".
הג'יני עושה הופעת קמע בסרט הקצר "Trail Mix-Up" המבוסס על הסרט "מי הפליל את רוג'ר רביט", בו רואים אותו כאחת הדבורות שרוג'ר יורק החוצה.
בסדרה "בית העכבר" הג'יני עושה הופעות קמע רבות שרואים אותו יושב ליד חבריו מהסרט "אלאדין". בסרט "Mickey's Magical Christmas: Snowed in at the House of Mouse" הג'יני שר על הבמה עם מיקרופון. במהלך הפרק "Goofy's Menu Magic" הג'יני צעק "לא!" אחרי שגופי הציע לו לאכול מהתבשיל שלו. בסרט "Mickey's House of Villains" הג'יני נלכד עם דמויות נוספות במטבח.
בשנת 2004, הג'יני הופיע בפרסומת לקידום קרן "משאלת לב".
הג'יני עשה הופעת קמע בצורת צל עם דמויות אחרות של דיסני במהלך סיום הסרט "מלך האריות 3: האקונה מאטאטה".
בסדרה "מסופר על ידי אימוג'י", דמותו של הג'יני מוצגת כאימוג'י כחלק מהצגת הסיפור של הסרט "אלאדין".
בסרט "ראלף שובר את האינטרנט", הטנק של יסמין נראה בצורת היד של הג'יני.
הג'יני הופיע במספר משחקי וידאו, בניהם: "אלאדין ונקמתה של נאסירה" ו-"Kingdom Hearts".
ג'ייסון בונהם

ביוגרפיה

בונהם החל לתופף לראשונה בגיל 4, ואף הופיע עם אביו באלבום ההופעה של לד זפלין The Song Remains the Same. בגיל 17 הצטרף לראשונה ללהקת "Airrace". ב-1985 הצטרף ללהקת "Virginia Wolf". ב-1988, שימש בונהם כמתופף באלבום "Outrider" של ג'ימי פייג', לשעבר גיטריסט לד זפלין. באותה שנה הופיע בונהם עם חברי לד זפלין הנותרים בהופעת חגיגית יום השנה ה-40 לאולפני אטלנטיק רקורדס בניו יורק.
ב-1989 השתתף בפסטיבל "Moscow Music Peace Festival" שם ביצע את השיר המפורסם של לד זפלין "Rock and Roll", יחד עם כוכבי רוק רבים נוספים. באותה שנה הוא הקים את להקתו "בונהם". בספטמבר באותה שנה הוציאה הלהקה אלבום ראשון בשם "The Disregard of Timekeeping". למרות הצלחה יחסית באלבום זה, לאחר שחרור האלבום ב-1992, שהתקבל בקרירות רבה, פירק בונהם את הלהקה.
ב-28 באפריל 1990, התחתן בונהם עם ג'אן צ'ארטריס. בקבלת הפנים של החתונה השתתפו בין היתר רוברט פלאנט, ג'ימי פייג' וג'ון פול ג'ונס. 
בונהם ניגן במשך השנים עם מוזיקאים שונים, ואף שיתף פעולה עם מוזיקאים רבים בסרט רוק סטאר משנת 2001. 
ב-1995 השתתף בונהם כנציג של אביו, ג'ון בטקס בו הוכנסו לד זפלין להיכל התהילה של הרוק אנד רול. 
ב-1997 הוציא בונהם את אלבום הסולו שלו "In the Name of My Father – The Zepset – Live from Electric Ladyland" כמחווה לאביו.
ב-12 בספטמבר 2007 הוכרז כי בונהם יכנס לנעליו של אביו וישמש כמתופף בהופעת האיחוד ההיסטורית שערכה לד זפלין ב-10 בדצמבר 2007. בונהם שימש כמתופף במשך כל ההופעה ועבודתו זכתה לביקורות ולשבחים רבים. ההופעה יצאה לאחר מכן כסרט וכאלבום בשם Celebration Day.
בסוף 2009 הצטרף ללהקת הרוק הכבד "Black Country Communion". 
ב 2012 ייצג שוב את אביו בטקס קבלת פרס מרכז קנדי שהוענק ללד זפלין.

חיים אישיים

בונהם נשוי לג'אן צ'ארטריס. לזוג שני ילדים, ילד בשם ג'אגר, וילדה בשם ג'אז.
הקונפדרציה הצפון-גרמנית

היסטוריה

הקונפדרציה הצפון-גרמנית הוקמה באוגוסט 1866 כברית צבאית של חלק ממדינות הקונפדרציה הגרמנית תחת הנהגתה של ממלכת פרוסיה במסגרת מלחמת אוסטריה-פרוסיה וביולי 1867 הפכה למדינה פדרטיבית המורכבת מ-22 מדינות גרמניות, ששכנו מצפון לנהר המיין.
הקונפדרציה נתנה לגרמניה חוקה מסודרת והייתה אבן יסוד בכינונה של האימפריה הגרמנית אשר בתורה אימצה רבים מסעיפי חוקתה כמו גם את דגלה.
שלא כקודמתה, הקונפדרציה הגרמנית, הייתה הקונפדרציה הצפון-גרמנית מדינה של ממש. שטחיה חפפו את שטחי הקונפדרציה צפונית לנהר מיין כולל את מחוזותיה המזרחיים של פרוסיה ואת דוכסות שלזוויג אך ללא שטחי אוסטריה, בוואריה, וירטמברג, באדן וחלקה הדרומי של הדוכסות הגדולה של הסן, והיא איחדה את צפונה של גרמניה תחת הנהגתה של פרוסיה באמצעות איחוד המכס (Zollverein) והסכמי שלום חשאיים עם מדינות הדרום (שנחתמו יום לפני החתימה על שלום פראג).
אף על פי שהקונפדרציה התבטלה לאחר איחודה של גרמניה בשנת 1871, שימשה הקונפדרציה אבן יסוד לכינונה של החוקה הגרמנית באותה השנה. חוקה זו העניקה לקאנצלר החדש אוטו פון ביסמרק סמכויות רבות, שכן היא הפכה אותו ל"אחראי" אך לא חייבה אותו לתת דין וחשבון בפני הבונדסטאג, והעבירה לידיו את הסמכויות על התקציב הצבאי (לאחר המשבר החוקתי אליו נקלע וילהלם הראשון בשנת 1862).
גבי ברבש

פרופ' גבי (יצחק גבריאל) ברבש (נולד ב-13 בספטמבר 1949) הוא רופא ישראלי, ששימש בין השנים 1993–1996 ו-1999–2015 כמנהל המרכז הרפואי על שם סוראסקי (איכילוב). בשנים 99–1996 שימש כמנכ"ל משרד הבריאות.

ביוגרפיה

ברבש נולד בתל אביב לשניאור זלמן ברבש. למד כעתודאי רפואה באוניברסיטה העברית, והוא בעל תואר שני בלימודי מינהל רפואי אותו רכש באוניברסיטת הרווארד.
במהלך שירותו הצבאי היה רופא מוטס בחיל האוויר, אחראי לשירותי רפואת חירום בנמל התעופה בן-גוריון ורופא היחידה לשיתוף פעולה. השלים התמחות כרופא פנימי והשתחרר אחרי שהיה סגן קצין הרפואה של חיל האוויר.
לאחר ששב מלימודיו בארצות הברית, מונה בשנת 1986 לתפקיד סגן מנהל המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר. ב-1993 מונה למנהל בית חולים איכילוב. היה דמות מרכזית בהתרחשויות בליל 4 בנובמבר 1995, לאחר שראש ממשלת ישראל יצחק רבין נורה ופונה לבית החולים איכילוב. ב-1996 מונה לתפקיד מנכ"ל משרד הבריאות. ב-1999 התפטר מתפקיד מנכ"ל משרד הבריאות, ושב לתפקידו הקודם כמנהל איכילוב. בין השנים 1998–2000 שימש יושב-ראש המרכז הלאומי להשתלות איברים. ב-25 ביוני 2015 פרש מניהול איכילוב, והקים ביחד עם הפרופסורים שלמה ברלינר, יעקב נפרסטק וענת גפטר-גוילי את חברת "קונסיליום".
ברבש מכהן כפרופסור מן המניין למינהל רפואי ואפידמיולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 2015–2016 כיהן כמנכ"ל קרן רש"י.
נשוי בשנית, אב לשלושה מנישואיו הראשונים. בנו הפרופ' ישראל ברבש קרדיולוג בכיר בשיבא, ביחידה לקרדיולוגיה פולשנית, ומנהל שירות הצנתורים
מיכל טיקוצ'ינסקי

הרבנית עו"ד ד"ר מיכל טיקוצ'ינסקי (נולדה בט' באדר תשכ"ט, 26 בפברואר 1969) היא דיקנית הסטודנטים במכללה האקדמית הרצוג, עוסקת בהוראת תלמוד והלכה.

ביוגרפיה

נולדה בבני ברק לשלום ורות כהנא. למדה משפטים לתואר ראשון ושני באוניברסיטת בר-אילן ותלמוד במכון התלמודי העיוני במת"ן - מכון תורני לנשים. בעבודת הדוקטורט שלה במחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן חקרה את יסודות השיטה הלמדנית של ה"מנחת חינוך".
בשנת 2003 החלה ללמד גמרא והלכה בבית מורשה וב-2006 מונתה לראש בית המדרש לנשים. ב-2015 החלה ללמד ולשמש בתפקיד ניהולי במכללה האקדמית הרצוג. עוד מלמדת במרכז האקדמי שלם ובמדרשת מגדל עוז. מעבירה שיעורים בגבעת שמואל ובלוס אנג'לס. 
בעבר לימדה טיקוצי'נסקי במכללת אפרתה. כן שימשה כעורכת דין ובמקביל עסקה בפעילות חינוכית בארץ ובחו"ל, בקהילה היהודית באנטוורפן.
כותבת טור שבועי בעלון השבת שבתון. 
נשואה לרב יקיר טיקוצ'ינסקי, ראש אולפנה בבית שמש, ואם לשבעה ילדים. מתגוררת בנוף איילון.
קדיש (אלן גינסברג)

"קדיש" או "קדיש לנעמי גינסברג, 1956-1894" (באנגלית: Kaddish) היא פואמה מאת המשורר האמריקאי אלן גינסברג. הפואמה פורסמה לראשונה בשנת 1961 בספרו של גינסברג "Kaddish and Other Poems". גינסברג עיבד את הפואמה לתסריט שהוצג כמחזה לראשונה בשנת 1971.
הפואמה "קדיש" כתובה כיצירה בעלת שני חלקים. גינסברג הקדיש את הפואמה לאמו, נעמי גינסברג, שנפטרה בשנת 1956. שמה של היצירה מהווה איזכור לתפילת ה"קדיש" היהודית. בכך היא מהווה מעין אלגיה. חלקה השני של היצירה נכתב בדצמבר 1957 ב"מלון ביט" (Beat Hotel) בפריז במשך של כ-30 שעות רצופות. חלקה הראשון נכתב בהמשך אותה שנה בניו יורק.
הפואמה כתובה כמעט ללא שימוש בנקודות בסוף המשפטים, אמצעי רטורי המעניק ליצירה אופי של דחיפות ומהירות, כמעיין הזיה. ביצירה מתאר גינסברג את אמו, את התמודדותה של משפחתו עם ההפרעה הנפשית של אמו, את הרקע הסוציאליסטי של משפחתו ועוסק גם בזהותו כהומוסקסואל. 
גינסברג עיבד את הפואמה לכדי תסריט במטה להופכו לסרט קולנוע. בשנת 1971 הוצג תסריט זה כמחזה בתיאטרון של צ'לסי באקדמיה למוזיקה בברוקלין, ניו יורק. ב-24 באפריל 1976 הוצג מחזה זה לראשונה גם בישראל בהבימה בתרגומו של דוד אבידן, שאף תרגם קטעים מן הפואמה. בשנת 1988 ראה אור תרגומו של נתן זך לפואמה בהוצאת עם עובד. גרסה נוספת למחזה הוצגה בהבימה בשנת 2000, אז נעשה שימוש בתרגומו של זך לקטעים מן הפואמה. 
בשנת 1997 יצר משה גרשוני ספר-אמן שהתבסס על הפואמה של גינסברג.