google/wiki40b huggingface dataset:
דב רפל

ביוגרפיה

רפל נולד בוורשה שבפולין. הוסמך לרבנות בבית הספר תחכמוני בעירו, ולמד אצל ההיסטוריון מאיר בלבן. בשנת 1936, בגיל 20, עלה לארץ ישראל, ולבניו הסביר זאת יותר מ-60 שנים מאוחר יותר: "לא רציתי להיות כמו יאנוש קורצ'אק, עמו נפגשתי, ולא רציתי לעשות את התורה קרדום לחפור בה. ביקשתי להגשים את רעיון גרעין "ירדן" של בח"ד, ולעלות לארץ ישראל." בעקבות כך החביא את תעודת ההסמכה שלו, ופנה ללמוד מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים. במהלך לימודיו שם, קיבל שלוש מלגות הצטיינות מהן התקיים עד תום הלימודים, ולאחר מכן החל ללמד ב"בית צעירות מזרחי" בירושלים, שם הפכה אחת התלמידות לאשתו לעתיד - פנינה (פאולה) שטייגר, להם נולדו חמישה ילדים, ביניהם יואל רפל ונחמיה רפל. 
בהמשך הוא לימד בבתי הספר מקוה ישראל ו"מוריה" בתל אביב-יפו. ב-1946 עבר לגור בקבוצת יבנה, שם ייסד את ישיבת כרם ביבנה ואת המכללה למורים שבגבעת וושינגטון - אותה ניהל במשך שנים רבות, וכן לימד בישיבת הקיבוץ הדתי עין צורים. כן שימש במשך כ-30 שנים מרצה באוניברסיטת בר-אילן, בתחילה לפילוסופיה ובהמשך לפילוסופיה של החינוך, והקים בה את המחלקה ללימודי יסוד ביהדות, כמו כן הרצה באוניברסיטאות נוספות בעולם. בחייו פרסם כ-200 מאמרים מדעיים, וכ-20 ספרים, ביניהם יסודיים בתחומם, כמו "הוויכוח על הפלפול" ו"שבע החכמות".
נפטר בקבוצת יבנה ב-23 בדצמבר 2003.
אמילי ג'אסיר

חייה

אמילי ג'אסיר נולדה בבית לחם וגדלה בסעודיה ולמדה במכללת ממפיס לאמנות, אוניברסיטת דאלאס ובאיטליה. היא זכתה בפרס הוגו בוס היוקרתי לשנת 2008. הציגה במוזיאונים בעלי שם בהם המוזיאון לאמנות מודרנית. היא הציגה בביאנלה של ונציה בשנים 2005 ו-2007. כיום היא מתגוררת ופועלת מרמאללה.
ג'אסיר פעילה בתחומים שונים בסצנת האמנות ברמאללה ובעולם הערבי. היא עבדה עם גלריות מקומיות כמו אל-מעמל בעיר העתיקה בירושלים, וברמאללה בעמותת אל-קטאן ומרכז ח'ליל א-סכאכיני. היא מילאה את תפקיד ראשת המחזור הראשון של תוכנית שהות האמנים "אשכאל אלוואן" (أشكال ألوان) - הסדנה הביתית בביירות (2011-2012) והשתתפה בקביעת תוכנית הלימודים הכללית. ג'אסיר יזמה פרויקטים מגוונים מביניהם הגלריה הווירטואלית של אוניברסיטת ביר זית. בשנת 2017, יחד עם אחותה הבמאית אן-מרי ג'אסיר, השיקו קמפיין מימון המונים לצורך הקמת חלל תצוגה עצמאי ומרכז אמנות קהילתי בית משפחתה מהמאה ה-19 בבית לחם.

עבודותיה

העבודות של ג'אסיר חוקרות נושאים פוליטיים והיסטוריים וזיכרון קולקטיבי אחרי הנכבה תוך כדי שימוש מורחב בחומר ארכיוני. היא יצרה את סדרת הצילומים ״ex libris״ אחרי שצילמה בטלפון הנייד במשך שנתיים תמונות של ספרים בספרייה הלאומית בירושלים שנאספו מספריות פרטיות בבתים פלסטינים במהלך מלחמת 1948.
בזמן שהותה בתוכנית שהות אמנים ב- MoMA PS1 בניו יורק, יצרה ג'אסיר עבודה קהילתית בה הקימה אוהל גדול המספיק למגורי משפחה, ועליו נכתבו שמות של 418 כפרים פלסטינים מיושבים או הרוסים. 140 איש השתתפו בתיעוד שמות הכפרים.
ב- 2004 ג'אסיר הציגה בביאנלה של מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית בניו יורק ובמוזיאון אולריך לאמנות בקנזס את העבודה Where We Come From (הנה אנחנו באים), סדרת צילומים וטקסטים המציגים את ההגבלות המוטלות על פלסטינים החיים תחת הכיבוש הישראלי, כמו גם על פליטים פלסטינים שלא יכולים להגיע לביקור. התערוכה עוררה סערה ונערכו הפגנות מחוץ למוזיאונים.
העבודתה שזיכתה אותה בפרס הוגו בוס, המיצב Material for a film (חומרים לסרט), עוקב אחר ההתנקשות בוואאל עאדל זועייתר ברומא ב-1972 על ידי המוסד. על בסיס מחקרה של ג'אסיר, זועייתר ועוד 12–13 אינטלקטואלים פלסטינים נרצחו בין השנים 1972–1973 במטרה להשתיק אותם כדוברים מרכזיים בעניין הפלסטיני באירופה.
ירושתנו

ירושתנו הוא ספר שנה היוצא לאור בכל שנה מאז שנת תשס"ז על ידי מכון מורשת אשכנז, ומכנס מאמרים העוסקים בחקר תורת חכמי אשכנז. 
מטרת הספר שהיא מטרת 'מכון מורשת אשכנז' - כאמור במאמר המערכת בספר שני - "להביא לתודעת הציבור בכלל, ובני אשכנז בפרט, את ירושת "הקבלה והמעשה" שהנחילו לנו אבותינו, יופיה וטיבה בשלל גווניה".
אל הספר מצורף מדי שנה, לוח "מנהגי בית הכנסת לבני אשכנז בארץ ישראל ובחו"ל".
עורכי הספר: הרב שלמה יהודה ליב הופמן, מודיעין עילית; הרב יוסף שלמה מאיר, אלעד; הרב משה דוד צ'צ'יק, ירושלים.
חברי המערכת: הרב בנימין שלמה המבורגר, בני ברק; פרופ' מאיר הילדסהיימר, בני ברק; הרב יהודה אהרן הלוי הורוויץ, ירושלים; הרב דוד הירשהוט, מודיעין עילית.
תוכן הספר מסווג לפי מדורים (רובם ככולם קבועים): רבותינו שבאשכנז; הלכה ותוספות; עלי הגיון; תורת אמך; תקרב רינתי; בינת דורות. 
נוסף עליהם: והמה בכתובים (מכתבים למערכת); כבוא הספר (סקירת ספרים). ולוח המנהגים הנזכר.
בחלק מהכרכים הופיע בסופו גם מדור לועזי (באנגלית). ביניהם יש לציין את חילופי המכתבים של חבר המערכת עם פרופ' ישראל אומן, אודות האיות הלועזי של מילים בלשון הקודש.
עם כותבי המאמרים במשך השנים נמנים רבנים, חוקרים תורניים ואנשי אקדמיה: הרב אביגדור נבנצל, הרב יהושע נויבירט, הרב ברוך ויסבקר, הרב דוד צבי הילמן, פרופ' יעקב שמואל שפיגל, הרב יעקב ישראל סטל, הרב בנימין שלמה המבורגר והרב דוד קמינצקי.
זאב חומסקי

קורות חיים

חומסקי נולד ב-1896 בעיירה קופל שבאימפריה הרוסית (כיום נמצאת העיר בתחומי אוקראינה). בשנת 1913, בהיותו כבן 18, היגר לארצות הברית. הוא התיישב תחילה בעיר בולטימור, וכמהגר צעיר היה פועל תעשייה. בשנת 1914 החל בעבודתו כמורה בבתי ספר יהודיים, ובה בעת השלים לימודיו באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור, ואחר כך באוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה, ובדרופסי קולג' שבעיר.
בשנת 1922 עקר חומסקי לפילדלפיה, השתקע בה והיה מורה בגרץ קולג'. הוא החל את כתיבתו העברית כבר בשנת 1918, ופרסם ב"לוח אחיעבר" מהגיליון הראשון. כל שנות ישיבתו בארצות הברית היה פעיל בתנועה העברית ובין סופרי העברית. כן כתב מאמרים חינוכיים ולשוניים רבים, שפרסם בעיתונות העברית שם, ב"הדאר", ב"בצרון", ב"שבילי החינוך" ובבמות עבריות אחרות.
מסוף שנות העשרים כתב חומסקי ספרים וספרונים לבתי הספר העבריים. וכן פרסם ספרי מחקר בלשון העברית ובלשון האנגלית. 
הוא אביו של נועם חומסקי, אחד הבלשנים המפורסמים בעולם, ומתנגד חריף למדיניות החוץ של ארצות הברית וישראל.
אודטה שוורץ

ביוגרפיה

נולדה בשם אודטה שוורץ ברומניה להוריה מריאטה וברקו. לה אח צעיר. ב-1959 משפחתה עלתה עמה לישראל, כשהייתה בת 6.

בעיתונות

ב-1977, כשהייתה בת 24, החלה את הקריירה העיתונאית שלה בשבועון "העולם הזה" במדור בישול, הורות וסגנון חיים.
ב-1982 עברה עם מדורה למוסף "7 ימים" של "ידיעות אחרונות".
ב-2003 עברה עם מדורה למוסף השבת של "מעריב", שם היא כתבה עד לירידת המדור בשל קשיים כלכליים של העיתון.

בטלוויזיה

בשנת 1996 החלה את דרכה בטלוויזיה, בערוץ 2, כשהפיקה והגישה פרסומות בהן המליצה על מוצרים שונים. בהמשך הנחתה פינה בתוכנית הבוקר "קפה טלעד". בראשית שנת 2003 החלה להנחות את תוכנית האירוח וסגנון חיים "אודטה" ששודרה בערוץ 10 בהפקת "ענני תקשורת". בתחילה שודרה התוכנית בשעות הבוקר 8:00 - 10:00, במשך 5 ימים בשבוע ולאחר מספר חודשים עברה התוכנית לשעות הערב (16:00-18:00). בהמשך, קוצרה תוכניתה לשעה אחת בלבד. התוכנית זכתה להצלחה כבירה וב-19 במרץ 2007 שידרה שוורץ את תוכניתה האלף, ואחר מכן הודיעה לערוץ כי ברצונה לסיים את התוכנית. בשנים אלו, תוכניתה אף זכתה שלוש פעמים ברצף בפרס מסך הזהב. עד 2011, תוכניותיה שודרו בערוץ בשידורים חוזרים.
ב-2005 זכתה גם לתהודה ציבורית בזכות השתתפותה בדרמה היומית "השיר שלנו" בתור עצמה, ובזכות החיקוי שלה ב"ארץ נהדרת" על ידי טל פרידמן.
באוקטובר 2011 חזרה אודטה עם תוכנית חדשה בערוץ 2 אצל רשת, בשם "החיים על פי אודטה". כשב-2012 הופסקו שידורי התוכנית, ושוורץ חזרה לעיתונות בלבד.
בשנת 2006 נתבעה על ידי אורן זריף בטענה של לשון הרע, אך בית המשפט דחה את תביעתו.
בנוסף ב-2006 הגיעו תלונות לרשות השנייה, על כך שאודטה מקדמת את כת הסיינטולוגיה בתוכנית האירוח שלה שבערוץ 10. ב-2014 בראיון לחדשות 2 הודתה אודטה שהיא אכן למדה מספר קורסים בסיינטולוגיה (וזאת הסיבה שהתנגדה לריטלין, קמפיין המזוהה כסיינטולוגי), אך היא איננה משתייכת לסיינטולוגיה.
בשנת 2007 ספגה ביקורת מצד גורמים שונים בציבור הישראלי בשל הכפשת הורים הנותנים לילדיהם הסובלים מ-ADHD תרופות לשיפור הריכוז בהוראת רופא, מהן שוורץ המליצה בתוכניותיה להימנע. דבריה שודרו בתוכנית הטלוויזיה שלה ונכתבו בטור שלה בעיתון.
באוקטובר 2015 שבה לטלוויזיה והנחתה תוכנית ראיונות "עצה טובה מאודטה", ששודרה בערוץ 20.
בדצמבר 2015 ספגה ביקורת קשה באתר המדע הפופולרי מדע גדול, בקטנה, על פרסום המלצות רפואיות-תזונתיות שגויות, אודטה הודתה בטעות והסירה את פרסומיה מהרשת.
בינואר 2019 עלתה תוכנית הלייף סטייל השבועית שלה "אודטה" בקשת 12.
ב-7 במרץ 2019 הצטרפה כתושבת לתוכנית המציאות "2025", בקשת 12. והודחה לאחר ארבעה שבועות.

חיים אישיים

נישואיה הראשונים היו במשך כ-5 שנים, כשהתחתנה עם החבר הראשון שלה בגיל 18. נישואיה השניים היו במשך כ-17 שנים לאיציק דנין, ולהם בת (שנשואה למייק, אחיו של שוקי זיקרי) ובן משותפים.
נישואיה השלישיים היו במשך כ-14 שנים לאילן שוורץ, נוכל שהונה אותה וטען בפניה ובפני נשים אחרות שהיה בכיר במוסד, וטייס - ומעל באמונן. סיפור הגירושים שלה ממנו הובילו להד תקשורתי.
ב-2019 סיפרה אודטה בראיון ל"ישראל היום" שהתגלה אצלה גידול טרום סרטני ליד השחלות, שהוסר בניתוח.
מתגוררת בהרצליה פיתוח.
מהדורה

מהדורה היא גרסה של ספר שיצאה לאור במועד מסוים, כולל הדפסות חוזרות של מהדורה זו. הדפסה נוספת נעשית בהתאם להחלטת המו"ל, ובה יוצא הספר בגרסה זהה לקודמת. מהדורה נוספת של הספר שונה מקודמתה, במעט או בהרבה, ומצריכה מעורבות של מחבר הספר (או ממשיכיו).
הוצאה לאור של מהדורה נוספת מקובלת בתחום ספרי העיון, אך היא נדירה בתחום הסיפורת.

דפי החלפה

דרך נוספת לעדכון מהדורה קיימת, מבלי להוציא לאור מהדורה חדשה, היא פרסום דפי החלפה. טכניקה זו מצריכה היערכות מראש, באמצעות כריכת הספר בכריכת עוקדן, המאפשרת החלפת דפים, כך שלשם יצירת מהדורה חדשה יודפסו רק הדפים שהשתנו, ואלה מחליפים את הדפים המקבילים במהדורה הקודמת. גישה זו נהוגה בתיעוד טכני רחב היקף וכן בקבצים משפטיים.
דוגמה: הספר "דיני עבודה" שבהוצאת סדן יצא לאור ב-49 מהדורות, כשהמעבר ממהדורה למהדורה נעשה בדרך כלל באמצעות דפי החלפה, המתפרסמים אחת לשנה בערך. רק לעיתים רחוקות יצאה לאור מהדורה חדשה שהחליפה כליל את המהדורה הקודמת.
ציפורים מתות בסתר (מיני-סדרת טלוויזיה)

הבדלים בין הספר לסדרה

קיימים הבדלים בין הסדרה לספר, חלקם משמעותיים יותר וחלקם פחות. לדוגמה, הספר מתחיל בניו זילנד ב-8 בדצמבר 1915, יום הולדתה של מגי, ואילו הסדרה מתחילה באוסטרליה, חמש שנים מאוחר יותר. בספר, שיערה האדמוני ("טיציאני") של מגי מוזכר לעיתים קרובות, והסופרת משתמשת בו לצורכי עלילה פעמים רבות. לרייצ'ל וורד, מי ששיחקה את מגי בסדרה, היה שיער ערמוני או חום-אדמדם. ברומן יש למגי שמונה אחים. בעוד במיני סדרה, ישנם רק חמישה. בסדרה מגי וסטיוארט מבקרים את פרנק בכלא, בו פרנק מת בסופו של דבר. בספר, המשפחה לא רואה את פרנק עד שהוא משתחרר מהכלא לאחר 30 שנה. הסדרה מסתיימת במותו של ראלף, ואילו הספר ממשיך עם סיפורים של ג'סטין וריינר.
השבויה מקווקז

העלילה

הסטודנט שוריק (אלכסנדר דמיאננקו) הגיע לקווקז במטרה ללמוד את הפולקלור המקומי. במהלך הסיורים הוא פגש סטודנטית צעירה (נטליה וארליי) ממוסקבה שמבקרת את קרובי המשפחה שמתגוררים באחד הכפרים באזור. מנהל מפעל מקומי (ולדימיר אטוש) מעוניין להתחתן איתה ומנסה לסגור עסקה עם דוד שלה שעובד כנהגו. הם מסכמים ביניהם את הנושא תמורת תשלום וללא שום הודעה לכלה המיועדת. הם מחליטים להגיד לשוריק שהוא צריך להשתתף בחטיפת כלה כחלק של הנוהג המקומי ולא מספרים לשוריק שהנחטפת למעשה לא יודעת שהיא צפויה להתחתן בקרוב. כך הם מקווים לנצל את ההכרות בין הצעירים ולהקל על הנושא. 
החטיפה הצליחה ומייד לאחריה כאשר שוריק הבין מה נעשה הוא מאושפז בבית החולים לחולי נפש. שוריק מצליח להימלט מהמוסד. הצעירה הצליחה להימלט ממקום בו היא מוחזקת אך כמעט נתפסת מחדש. בעזרתו של שוריק היא בכל זאת הצליחה להשתחרר מהחוטפים. שוריק, הסטודנטית והחבר שלהם מביימים מתקפה על בית של החתן בכוח וכאשר הוא מנסה לברוח פוצעים אותו. בסוף הסרט מזמיני החטיפה נשפטים והצעירים חוזרים למוסקבה בנפרד.
פליפה רייס

קריירה

רייס החל את הקריירה שלו במועדון הכדורסל אסטודיאנטס בו שיחק בכל מסגרות הגילאים. בהגיעו לגיל 18 רייס הוקפץ לקבוצת הבוגרים. רייס כבר בגילו הצעיר נחשב לכדורסלן המבטיח הבא כשהרשים בכל נבחרות העתודה והקדטים של ספרד וכן בעתיד בנבחרת ספרד הבוגרת.
לאחר 6 עונות באסטודיאנטס עבר למועדון הפאר ריאל מדריד בו הוא משחק כיום. כשנחשב לאחד השחקנים היציבים והטובים של המועדון. בשנת 2001 זומן לראשונה לנבחרת ספרד הבוגרת שנטלה חלק באליפות אירופה בטורקיה. מאז רייס הופיע עם נבחרתו בכל קמפייני אליפויות אירופה, אליפויות העולם והאולימפיאדות.
אלכסנדר בליאבסקי

ביוגרפיה

בליאבסקי נולד למשפחה יהודית ועם לידתו קיבל את השם "דוד". בשנת 1969 הוא השתתף בתחרות בינלאומית לנוער וזכה במקום השלישי. בשנת 1973 הוא זכה באליפות העולם לנוער. בשנת 1974 הוא ניצח באליפות ברית המועצות בשחמט.
בשנת 1981 בליאבסקי הוכתר כאלוף ברית המועצות בפעם השנייה. באותה תקופה הוא ניצח בכמה תחרויות חשובות. בשנת 1984 הוא העפיל לרבע הגמר של תחרות המועמדים להיפגש עם אלוף העולם. בשלב זה הוא התמודד עם גארי קספרוב והודח. למרות זה הוא המשיך בהצלחות בתחרויות ובשנת 1987 זכה באליפות ברית המועצות בפעם השלישית.
באליפות העולם בשחמט לנבחרות בשנת 1985 וב-1989 בליאבסקי היה שותף לזכייה באליפות.
לאחר התפרקות ברית המועצות אלכסנדר בליאבסקי היה חבר נבחרת אוקראינה והחל משנת 1994 הוא מתגורר בסלובניה.
יחד עם ויקטור קורצ'נוי ופאול קרס, בליאבסקי מחזיק בשיא ניצחונות כנגד שחמטאים שהיו אלופי עולם בשחמט. יש לו ניצחון אחד לפחות נגד כל אחד מתשעה אלופי העולם הבאים: וסילי סמיסלוב, מיכאל טל, טיגראן פטרוסיאן, בוריס ספאסקי, אנטולי קרפוב, גארי קספרוב, ולדימיר קראמניק, וישוואנתן אנאנד ומגנוס קרלסן
בשנת 2015 הוא אימן את מריה מוזיצ'וק, שזכתה באליפות העולם.
ערן ריקליס

ביוגרפיה

ערן ריקליס נולד בבאר שבע, למד בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש באוניברסיטת תל אביב ובסיום לימודיו, צילם את הסרט הקצר "בלוז להאזנה קלה" (1977). ריקליס המשיך לימודי קולנוע באנגליה ב־Beaconsfield National Film School, ועם תום לימודיו שם, השלים את הסרט "ביום בהיר רואים את דמשק" (1984).
לאחר מכן ביים סרטי תעודה, סרטי טלוויזיה, סרטוני פרסומות ותשדירי שירות, ועל אחדים מהם זכה אף בפרסים בישראל בעולם ("שיר מעבר" משנת 1988 זכה בפרס ב"פסטיבל ניו יורק").
בשנת 1991 ביים את הסרט, "גמר גביע", בהשתתפות משה איבגי שזכה בפרס שני ב"פסטיבל ולנסיה".
ב־1993 ביים את "זהר", שכתבו אמיר בן-דוד ומשה זונדר על פי סיפור חייו של זהר ארגוב, אחד הסרטים הישראלים המצליחים בשנות התשעים.
ביים את הסרט התיעודי "וגבול נתן" (1999, סרט שהיווה בסיס ל"הכלה הסורית") ואת סדרות הטלוויזיה "סטרייט ולעניין" (1993), "ייסורי אפרים" (1995), "המשאית" (2002).
לאחר מכן ביים את הסרטים "צומת וולקן" (1999), "פיתוי" (2002, לפי ספר של רם אורן), "הכלה הסורית" (2004).
ערן משמש גם כמפיק ובשנת 2005 הפיק את סרטו של דוד דרעי, "חתה יסבח סבח", שזכה ב"פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה" בקטגוריית "הדרמה המקורית הטובה ביותר".
הנושאים ביצירתו של ריקליס: הסכסוך הישראלי-ערבי ("גמר גביע", "הכלה הסורית", "עץ לימון"), פערים חברתיים בישראל ("זהר", "המשאית"), מוזיקה פופולרית ושחזור תקופתי ("זהר", "צומת וולקן").
ריקליס נע בין ז'אנרים שונים ובין קולנוע "איכותי" לקולנוע "עממי".
הוא נשוי לבמאית דינה צבי ריקליס והם משתפים פעולה ביצירתם. ב־2006 הפיק את סרט הקולנוע, "שלוש אמהות", בבימויה של אשתו דינה צבי ריקליס.
בשנת 2008 זכה סרטו "עץ לימון" בפרס חביב הקהל ב"פסטיבל ברלין". 
בשנת 2009, באמצעות חברת ההפקה שלו יצר ריקליס את הסדרה "שירות חדרים", המשודרת בערוץ 2 במסגרת שידורי רשת.
בשנת 2010 יצא סרטו "שליחותו של הממונה על משאבי אנוש", סרט שזכה ב-5 פרסי אופיר, ובהם בקטגוריית "הבמאי הטוב ביותר" בו זכה ריקליס, ובקטגוריית "הסרט הטוב ביותר", דבר שהביא את סרטו לייצג את ישראל בהתמודדות על פרס אוסקר האמריקאי.
ב-2012 ביים את הסרט "להישאר בחיים", קופרודוקציה ישראלית-בריטית-צרפתית, עם תקציב של 7 מיליון דולר. הסרט מספר על טייס ישראלי שנתפס על ידי אש"ף ומככב בו סטיבן דורף.
סרטו של ריקליס, "ערבים רוקדים (זהות שאולה)", המבוסס על תסריטו וספרו של סייד קשוע, היה אמור להיות סרט הפתיחה של פסטיבל הקולנוע ירושלים ביולי 2014. אך נדחה בגלל מבצע צוק איתן. הקרנתו החלה בנובמבר 2014.
אברהם פרסטר

ביוגרפיה

נולד בירושלים למשפחה מחסידות בעלז. אביו, מרדכי פרסטר, כיהן כחבר מועצת עיריית ירושלים מטעם דגל התורה. למד במוסדות בעלז בירושלים, תל אביב ואשדוד. בין השנים 2000–1998 שימש תחקירן בשבועון משפחה. לאחר מכן עסק בפעילות הסברה ומסירת הרצאות על המגזר החרדי. תקופה מסוימת ניהל את המרכז העולמי ובית המדרש של חסידות בעלזא בירושלים.
בשנות 2000–2010 העביר שיעורים בגמרא ובמחשבת ישראל ופעל בתפקידים קבועים בישיבות צאנז בבני ברק ופיטסבורג באשדוד].
בתחילת שנת 2010 הוא התחיל להגיש ולהנחות תוכניות ושידורים חיים ברדיו קול חי. הוא הנחה את המגזין "הילוך שישי" בימי שישי. כמו כן הוא מופיע כפרשן לנושאי חרדים בתחנות רדיו ישראליות. במהלך שנות עבודתו הגיש את "המהדורה המרכזית" ברדיו קול חי ונגע גם בנושאים שהמגזר החרדי נוטה שלא לעסוק בהם.
הוא מרצה לחניכי קורסים קדם-צבאיים על המגזר החרדי במסגרת סיורים בשכונות החרדיות בהשתתפות חיילות וחיילים שהתגייסו לגלי צה"ל].
ציוני דרך בקריירה הרדיופונית שלו: תחקיר מקיף על הרב ניר בן ארצי, שבו תקף קשות הראשון לציון הרב שלמה משה עמאר את בן ארצי. הוא ראיין את הרב אמנון יצחק לאחר שנים שבהן החרים את התקשורת החרדית. הראיון גרר תגובות קשות מצד תנועת ש"ס.
בשנת 2014 יצא בשאלה עם אשתו ושמונת ילדיו. לדבריו, תהליך התרחקותו מהציבור החרדי ומהדת התחזק בעקבות רצונו בחינוך שונה לילדיו. ביולי 2016 זכתה בתו ריקי באליפות ישראל עד גיל 17 בהרמת משקולות.
בינואר 2018 פרסמו עובדים של העיתון החרדי יום ליום שתבעו את העיתון טענות שפרסטר ערך את העיתון תחת השם "יוסי בן אבו". הבעלים החדש של העיתון, נעמה עידן, אמרה שהוא ייעץ לה במשך זמן קצר לאחר שקנתה את העיתון.
לאחר יציאתו בשאלה עסק בייעוץ ואבחון נומרולוגי. כיום הוא יועץ משכנתאות ואשראי.
W.

1966

ג'ורג' וו. בוש (ג'וש ברולין) עובר טקס קבלה למועדון דלתא קפא אפסילון של אוניברסיטת ייל. בוש עובר את הטקס בהצלחה ומצהיר כי המסורת הפוליטית של משפחתו לא מעניינת אותו. מעט מאוחר יותר, בוש נכלא בניו ג'רזי בגין הפרעות במשחק פוטבול, אביו ג'ורג' הרברט ווקר בוש (ג'יימס קרומוול) מכריז כי יעזור לו, אך בפעם האחרונה. עם סיום לימודיו בייל בוש עובד באסדת נפט בטקסס, אך מתפטר לאחר כמה שבועות. זמן קצר אחר כך, הוא מוצא עבודה ומתקבל לבית הספר לעסקים של אוניברסיטת הארוורד, בעזרת אביו, אך עד מהרה מתעמת עם אביו כשהוא משתכר ומרסק את רכבו ברכוש של המשפחה. אחיו, ג'ב (ג'ייסון ריטר) מתערב ומפסיק את העימות.

1977

בוש מכריז כי ירוץ לבחירות לקונגרס של טקסס, והוא פוגש את רעייתו העתידית, לורה ליין וולץ' (אליזבת בנקס). בעת העימות הטלוויזיוני לקונגרס בוש סופג לביקורת מצד יריבו הדמוקרטי, קנט הנס (פול ריי), שאומר כי בוש אינו טקסני אמיתי וכי אינו מדינאי רציני מאחר שהיה מעורב בתחרויות שתייה שונות. בעקבות זאת, בוש מפסיד בעימות ובבחירות, אך עם מספר ההצבעות הגבוה ביותר עבור מועמד רפובליקני בתולדות המדינה. מעוצבן מהפסדו, בוש מכריז כי הוא לעולם לא ייצא מטקסס וכי לא יעזוב את הנצרות.

1986

בוש מתנזר מאלכוהול, בזמן שאביו מזמינו לסייע לו בקמפיין הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1988, מרוץ שהפך למוצלח עם בחירתו של ג'ורג' הרברט ווקר בוש לתפקיד נשיא ארצות הברית. ג'ורג' בוש הבן חושד כי הוא נבחר לסייע לאביו, כיוון שאחיו היה עסוק מדי באותה עת. יועצו הפוליטי של בוש האב, קארל רוב (טובי ג'ונס), אומר לבוש הבן כי יש לו פוטנציאל להצליח בכוחות עצמו, אך עדיין לא עשה די עם חייו בשל כך. בוש הופך למנהל קבוצת הבייסבול טקסס ריינג'רס בזמן שאביו מנצח את מלחמת המפרץ, אף שכוחות בעלות הברית ניצחו בתוך 100 שעות, מחליט בוש האב לא לפלוש לעיראק כדי ללכוד את סדאם חוסיין. לאחר הפסד אביו בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1992 לביל קלינטון, בוש חש כי החלטתו שלא לפלוש לעיראק הייתה בעוכריו.

1994

בוש מחליט להתמודד בבחירות למושל טקסס, חרף התנגדות אביו, ונבחר לתפקיד המושל. ב-1999, בוש מתמודד בבחירות לנשיאות ארצות הברית והופך לנשיא ארצות הברית. בעקבות פיגועי 11 בספטמבר בוש מצהיר בנאום מצב האומה על ציר הרשע - צפון קוריאה, איראן ועיראק, ושנה לאחר מכן בוש מתחיל לחפש אחר ראיות כי סדאם מייצר נשק גרעיני. כל סגל הבית הלבן תומך בו, למעט מזכיר המדינה, קולין פאוול (ג'פרי רייט), שמצהיר כי התכנון לפלוש לעיראק יביא לכאוס בעיראק. פאוול מותקף על ידי סגן נשיא ארצות הברית, דיק צ'ייני (ריצ'רד דרייפוס) ומזכיר ההגנה, דונלד ראמספלד (סקוט גלן), שמשוכנע כי המלחמה - למרות היותה בלתי מתוכננת מבחינה אסטרטגית - תבטיח את מעמדה של ארצות הברית כמעצמה גלובלית, כשהדמוקרטיה תתפשט במזרח התיכון.

2003

בנאום מצב האומה בוש מצהיר כי יש לבחור "האם אתם איתנו או עם המחבלים". במארס אותה שנה, ארצות הברית פולשת לעיראק, ומתחילה נראה שהמלחמה הופכת למוצלחת ובוש נואם את נאומו "המשימה הושלמה", על נושאת מטוסים, בפני חיילים. כשמתבהר כי אין כלל נשק גרעיני בעיראק, בוש מבין כי האחריות למציאת נשק כזה נמצאת אי שם בשרשרת הפיקוד. במסיבת עיתונאים בבית הלבן בוש נשאל אילו שגיאות עשה במהלך כהונתו כנשיא, שאלה שמותירה אותו ללא מילים. באותו הלילה בוש סובל מסיוט ובו אביו מאשימו בהרס המורשת המשפחתית, וכי אביו העדיף יותר את אחיו ג'ב בוש.
סצנה סופית: בוש חולם כי הוא משחק בייסבול במרכז המגרש, ומנסה לתפוס זבוב מעופף, אך נכשל בכך.
ניקולא סלבי

ניקולא סָלְבי (באיטלקית: Nicola Salvi) או ניקולו סלבי (באיטלקית: Niccolò Salvi‏; 6 באוגוסט 1697 – 8 בפברואר 1751) היה ארכיטקט איטלקי; בין הפרויקטים שלו ישנה מזרקת טרווי המפורסמת ברומא, איטליה. חבר האקדמיה של ארקדיה משנת 1717.

ביוגרפיה

היה לארכיטקט רק לאחר שלמד מתמטיקה ופילוסופיה. המנטור שלו באדריכלות היה האדריכל האיטלקי אנטוניו קנוורי , שהיה האדריכל הראשי של מלך פורטוגל. ב-1728 עבר קנוורי לליסבון, וסלבי נותר ברומא ללא מורו. באותה תקופה החל לתכנן, תחילה מבנים קטנים וקישוטים.
ב-1732 ערך קלמנס השנים עשר תחרות לבניית שני מבנים גדולים. אחד היה בניית חזית חדשה לכנסיית יוחנן הקדוש, והשני בניית מזרקה בטרווי. סלבי התמודד בשתי התחרויות, ואף שעיצובו זכה לביקורות מצוינות, לבניית החזית נבחר אדריכל אחר. לבניית המזרקה נבחר עיצובו של סלבי. הוא נפטר לפני שהסתיימו העבודה, שאותה סיים ידידו פייטרו בראקי.
המילטוניאן

ההמילטוניאן הוא פונקציה חשובה מאוד במכניקה אנליטית ובפיזיקה המודרנית - כולל במכניקה, באלקטרומגנטיות ובמכניקת הקוונטים. ההמילטוניאן הוא פונקציה המהווה אפיון שלם של מערכת פיזיקלית: באמצעות ההמילטוניאן וחוקי הפיזיקה אפשר לגזור את משוואות התנועה של המערכת הפיזיקלית המתוארת על ידי ההמילטוניאן. במילים אחרות, הצורה של ההמילטוניאן קובעת את ההתפתחות של המערכת בזמן. ההמילטוניאן קרוי על שמו של המתמטיקאי האירי ויליאם רואן המילטון.
ברוב המקרים אפשר לתת להמילטוניאן הגדרה טכנית קולעת: זו האנרגיה של המערכת כאשר היא רשומה כפונקציה של המשתנים הקנוניים שלה.

מבוא אינטואיטיבי

ברוב המקרים המעניינים, ההמילטוניאן (מסומן ב-H) הוא בעצם האנרגיה של מערכת פיזיקלית, כאשר היא רשומה כפונקציה של המשתנים הקנוניים של המערכת, דהיינו קואורדינטות מוכללות ומשתני התנע הצמודים-קנונית שלהן, למשל קואורדינטה של המיקום בציר  והתנע המתאים לה,  (שבמקרה זה התנע המוכלל הוא התנע הקווי הרגיל  
), או כדוגמה אחרת, זווית הסיבוב  סביב ציר , והתנע הצמוד לה  שהוא בעצם התנע הזוויתי בציר , כלומר .  
כלומר: ההמילטוניאן הוא ביטוי המתאר כיצד האנרגיה של גוף תלויה בתנע שלו ובמקום שלו. באמצעות ההמילטוניאן אפשר לאפיין מערכת בשלמות ואף לחשב כיצד היא תתקדם בזמן ומה יהיה מצבה בכל רגע ורגע.
דוגמה פשוטה: נניח גוף הנע תחת השפעת כוח מחזיר  של מתנד הרמוני חד-ממדי. אזי האנרגיה הפוטנציאלית של הגוף היא  ואילו האנרגיה הקינטית שלו היא  כאשר  הוא התנע של החלקיק. ההמילטוניאן יהיה אז . ההמילטוניאן מתקבל כאשר רשמנו את האנרגיה כפונקציה של המקום (קואורדינטה קנונית) ושל התנע (תנע קנוני הצמוד למקום). באמצעות משוואות המילטון אפשר למצוא את הפונקציות  שיתארו את תנועתו האמיתית של הגוף - כלומר: מהו מיקומו והתנע שלו בכל רגע.

התפתחות המערכת בזמן

הצורה הפונקציונלית של ההמילטוניאן קובעת את ההתפתחות בזמן של הגדלים הפיזיקליים במערכת.

כדי לראות זאת נמצא את הנגזרת השלמה של גודל פיזיקלי כלשהו U לפי הזמן:
בעזרת סוגרי פואסון נוכל לכתוב משוואה זו בקיצור:
משוואה זו משמשת למציאת קבועי תנועה של המערכת, כמו להכללה של המכניקה ההמילטונית אל המכניקה הקוונטית.
הרמן הנסלמן

הרמן הנסלמן (Hermann Henselmann‏; 3 בפברואר 1905 - 19 בינואר 1995) אדריכל מזרח גרמני, ממוצא יהודי, מגדולי האדריכלים בגרמניה המזרחית.

חייו

הרמן הנסלמן נולד בעיר רוסלה הקרובה לגבול עם פולין. הוא השתלם כנגר, ולאחר מכן למד בבית הספר למלאכה ולאמנות שימושית בברלין. לאחר סיום לימודיו מצא עבודה במשרדי אדריכלים, ובשנת 1930 קיבל את הפרויקט העצמאי הראשון שלו. בשנות ה-30 התמקדו עבודותיו בתכנון בתים פרטיים בסגנון מודרני. עקב שורשיו היהודיים סגר את משרד התכנון שלו בלחץ השלטונות הנאציים ונעשה לאדריכל שכיר.
לאחר מלחמת העולם השנייה עבד בתפקידים שונים הקשורים לאדריכלות, בסקטור הסובייטי, עליו קמה גרמניה המזרחית. ב-1951 נבנה בתכנונו בית הקומות הראשון בברלין המזרחית לאחר המלחמה- "בית הקומות בווברויזה". הפרויקט המרכזי שלו היה שדרת קרל מרקס שהחלה להיבנות ב-1951, והוא היה אדריכלה הראשי. שדרה מפוארת זו הייתה פרויקט הדגל בתוכנית השיקום של גרמניה המזרחית והיא נבנתה בסגנון הקלסיציזם הסוציאליסטי. פרויקט מוצלח זה הקנה לו שם עולמי, ובין 1953-1959 הוא היה האדריכל הראשי של ברלין המזרחית.
בנוסף לשדרת קרל מרקס תכנן הנסלמן מספר מבנים חשובים נוספים כמו "בית המורים" באלכסנדרפלאץ (1961-1964), כיכר לנין (מ-1992 כיכר האומות המאוחדות) (1968-1970) ומגדל הטלוויזיה ב-1969.
ב-1972 יצא הנסלמן לגמלאות, וכאות הוקרה התגורר בדירה בבניין בשם "בית ברלין" הבנוי בסגנון "עוגת חתונה" בכיכר שטראוסברגר שבשדרת קרל מרקס - פרי תכנונו.
רבים רואים אותו כגדול האדריכלים של גרמניה המזרחית וכאחד מהאדריכלים החשובים במאה ה-20, וחלק מהפרויקטים שלו הם מבנים משומרים שאסור להרסם (בהם שדרת קרל מרקס).