google/wiki40b huggingface dataset:
ספריית צ'סטר ביטי

אוספי המוזיאון

אוספי המוזיאון מחולקים לשתי תצוגות: "מסורות קדושות" ו"מסורות אמנותיות". האוספים כוללים כתבי יד קדושים, ציורים מיניאטוריים ופפירוסים. בין היתר מוצגים במוזיאון פפירוסים עתיקים של הברית החדשה (בהם פפירוסי צ'סטר ביטי) כתבי דת אסלאמיים וחפצי דת מהמזרח הרחוק. כמו כן מוצג בספריה השריד היחיד של הבשורה על פי מאני (כתב הקודש של דת המניכאיזם). האוסף המזרחי כולל קוראן מהמאה ה-11 עם איורים של אבן אל באוהאב.
הפניקס חברה לביטוח

היסטוריה

ראשיתה של החברה בהקמת "סוכנויות ארץ ישראליות (Israeli Insurance Agencies)" על ידי דוד חכמי, בנו של יוסף חכמי שהיה מנהל בנק ברקליס בארץ ישראל. חכמי ייצג בארץ חברות ביטוח אנגליות ובהן פניקס. ב-1949 הקים את חברת "הפניקס הישראלי" שבתחילת המאה ה-21 נמכרה על ידי ילדיו של חכמי, יוסי וניצה, ליעקב שחר וישראל קז.
החברה נמצאת בבעלות מלאה של חברת הפניקס אחזקות בע"מ, שבשליטתה חברות נוספות בתחומי הביטוח, הפיננסים ועוד. ניירות הערך של חברת הפניקס אחזקות נסחרים בבורסה לניירות ערך בתל אביב. הנהלת החברה שוכנת בבית הוורד שבדרך השלום 53, גבעתיים.
משנת 2009 ועד שנת 2019 שימש אייל לפידות כמנכ"ל החברה. בפברואר 2014 הוקם לראשונה ועד עובדים בחברה, אשר חתם על הסכם קיבוצי לרווחת העובדים כשנתיים לאחר מכן. בראש הוועד המאגד תחתיו 3000 עובדים עומד כיום אורן שמידוב. בשנת 2019 פרש לפידות מהתפקיד, ואייל בן סימון החליף אותו.
ביוני 2015 פורסם כי נחתמה עסקה למכירת החברה מידיה של קבוצת דלק לתאגיד fosun הסיני תמורת 1.8 מיליארד שקלים. בפברואר 2016 בוטלה העסקה, עקב התנגדות המפקחת על הביטוח במשרד האוצר.
לחברה אוסף גדול של אמנות ישראלית, שנוצר בעת שנוהלה בידי יוסף חכמי.
מוצארט (סרט)

עלילה

הסרט סובב סביב מצבו הנפשי של מוצארט במהלך הפקת חליל הקסם.
מוצארט מנסה לנהל את חייו כאמן עצמאי בעוד רעייתו מתמודדת עם מצב בריאותי קשה.
במהלך עבודתו של מוצארט עם עמנואל שיקאנדר באופרה הוא מתאהב באנני גוטליב, זמרת צעירה המעריצה אותו, באותו זמן מוצא לאנני לצאת לסיבוב הופעות בינלאומי, אך אנני שמבינה שלא תזכה להתראות שוב עם מוצארט לאחר מכן, דוחה את ההצעה.
מתקפת בנזאי

מתקפת בנזאי (Banzai totsugeki 万歳突撃) היה מושג שטבעו חיילי בעלות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה שתיאר הסתערות רגלית של חיילי הצבא היפני הקיסרי. המושג גְיוֹקוּסָאי (玉砕; מילולית: "יהלומים מנותצים") שימש את ההנהגה והתקשורת ביפן בתקופה האימפריה היפנית. מתקפות אלה נערכו בדרך כלל כמתקפות התאבדות שמטרתן הימנעות מכניעה שטמנה בחובה השפלה או כניסיון לשיפור הסיכויים להצלחת מתקפה אל מול אויב בעל עדיפות מספרית.

מקור השם

המושג גְיוֹקוּסָאי (玉砕), שמשמעותו "יהלומים שבורים," משמש ביפנית לשון נקייה לאזכור מתקפת התאבדות או התאבדות בפני תבוסה (גם ספוקו). המושג מתבסס על ציטוט מכתב סיני קלאסי מן המאה ה-7 שאומר כי "על אדם דגול למות כיהלום מנופץ ולא לחיות כאריח שלם." המושג קיבל משמעות של מוות מכובד עם מותו של טקמורי סאיגו (1877-1827), והפך לסיסמה לאומית בלשון איצ'יקו גיוקוסאי (一億玉砕; "מאה מיליון יהלומים מנותצים") על ידי הממשלה היפנית בחודשים האחרונים של מלחמת העולם השנייה, כאשר עמדה יפן בפני פלישת בעלות הברית לשטחה.
חיילי בעלות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה נהגו לכנות את גלי המתקפה האנושיים של הצבא היפני הקיסרי בשם מתקפות בנזאי מכיוון שבעת המתקפה נהגו החיילים היפנים לצעוק "בנזאי!". קריאת קרב זו הייתה מחווה של מורל ואומץ שנועדה לדרבן את החיילים לבצע את המתקפה עד תום. בשפה היפנית משמעות המילה "בנזאי" (万歳) היא "עשרת אלפים שנה," קריאה מקובלת המסמלת אריכות ימים וחגיגיות. במהלך מלחמת העולם השנייה, הפכה הקריאה "טֶנוֹ הֶייקֵה בנזאי!" (天皇陛下万歳; "עשרת אלפים שנים לקיסר") לקריאת הקרב המושמעת בעת המתקפה, ומשם קלטו חיילי בעלות הברית את המושג.

היסטוריה

בתחילת מלחמת העולם השנייה הסתמך הצבא היפני הקיסרי על טקטיקת המתקפה ההמונית של חיל הרגלים ששימשה במלחמת העולם הראשונה. רבים מחיילי בעלות הברית היו חמושים בנשק חצי אוטומטי ואף אוטומטי, שהיה מסוגל לספק קצב אש גדול בהרבה ממה שהיה נהוג במלחמת העולם הראשונה. באמצעות נשק זה הצליחו החיילים להדוף את מתקפות הבנזאי מבלי שישיגו את מטרתן. מתקפות בנזאי בהשתתפות חיילים רבים הוכיחו עצמן כלא יעילות ויקרות ביותר מבחינת אבידות. עם האטת ההתקדמות היפנית ונטיית המלחמה לקראת איזון בין הצדדים, חדלו היפנים להשתמש בשיטה זו. אולם לקראת סוף המלחמה, כאשר תבוסתה של האימפריה היפנית הייתה ברורה, השיבו היפנים את מתקפת הבנזאי לפעולה, כמעשה התרסה כאשר כניעה או מוות היו האפשרויות היחידות בנמצא.
פיטר מינויט

פיטר מינְיוּאיט (Peter Minuit;‏ 1580 – 1638) היה הולנדי, שניהל חברות קולוניאליות ביבשת אמריקה.
מיניואיט נולד בעיר ווסל (Wesel) היום בשטח גרמניה.
נשלח על ידי חברת הודו המערבית ההולנדית לנהל את נכסיה ביבשת אמריקה, ומונה על ידה כמנכ"ל הולנד החדשה במסגרת זו הוא קנה בשנת 1626 את האי מנהטן מידי הילידים המקומיים תמורת מוצרים בשווי 60 גילדר הולנדיים (24 דולר של ארצות הברית באותו זמן). הוא הקים שם את ניו אמסטרדם, שלימים הפכה לעיר ניו יורק. הוא פוטר מן החברה בשנת 1631, ואז נכנס למשא ומתן עם השוודים, כדי לגלות קולוניות חדשות. ב-20 בנובמבר 1637 הפליג מנמל גטנבורג עם משלחת שוודית ליבשת אמריקה, כדי לגלות את שוודיה החדשה.
הוא נפטר בשנת 1638 בסערת הוריקן באיים הקריביים באי סנט כריסטופר.
תיקו מקסיקני

תיקו מקסיקני (באנגלית: Mexican Standoff) הוא מונח סלנג שנועד לתאר מצב שבו לשלושה יריבים או יותר יש כלי נשק, לרוב אקדח, המופנים אחד אל השני, כך שאף אחד אינו יכול לתקוף מבלי שהוא עצמו, או מישהו שהוא מנסה להגן עליו, יותקף. מקור הביטוי מתייחס ככל הנראה למצב הכלכלי והחברתי הקשה שנקלעה אליו מקסיקו במאה ה-19.

תיקו מקסיקני בקולנוע

אחת הדוגמאות הידועות ביותר לתיקו מקסיקני בקולנוע היא רגע השיא בסרט "הטוב, הרע והמכוער" שבו שלוש הדמויות הראשיות (בגילומם של קלינט איסטווד, לי ואן קליף ואלי וולך) נמצאות בתיקו מקסיקני.
כיום התיקו המקסיקני נחשב לקלישאה בסרטים עקב שימוש היתר בו במערבוני ספגטי וסרטי דרג ב' אחרים. למרות זאת, בשנים האחרונות נעשה בו שימוש גם על ידי במאים מוערכים כגון ג'ון וו, רוברט רודריגז ב"דספרדו". 
הבמאי קוונטין טרנטינו נוטה לעיתים קרובות להכניס אלמנט של תיקו מקסיקני לתסריטים אותם הוא כותב, כדוגמת "כלבי אשמורת", "ספרות זולה", "רוצחים מלידה", "רומן על אמת" ו"ממזרים חסרי כבוד".
באט

שער המטבע

נכון ל-13 באפריל 2019 שקל חדש שווה ל-8.9005 באטים (באט=0.1124 שקלים חדשים).
כתב נוער

כתב נוער הוא ילד, או נער, המשתתף בכתיבת עיתון ילדים ונוער. המונח "כתב נוער" (בראשי תיבות: כ"נ) שימש בשבועון "מעריב לנוער", ובעיתוני ילדים אחרים היו מונחים דומים. כך למשל, המקבילה ב"הארץ שלנו" הייתה "עיתונאי קטן" (ע"ק), ב"ראש אחד", "כתב צעיר" (כת"צ), וב"כולנו", "עיתונאי צעיר" (ע"צ). גם בטלוויזיה, בתוכניות אקטואליה לילדים (למשל בתוכנית האקטואליה "חמש וחצי" ששודרה בערוץ הילדים), משתתפים לעיתים כתבים צעירים. 
בשבועון "מעריב לנוער" כתבו במרוצת השנים מאות כתבי נוער, מה שהיווה את תחילת דרכם בעולם התקשורת. ביניהם ניתן למנות את אורי אלוני, חנן עזרן, צחי הנגבי, עמנואל רוזן, יוסי ביילין, שרה נתניהו, מנחם בן, יעקב אילון, יואל אסתרון, יגאל גלאי, יאיר בן-דוד,יקיר אביב, אמיר גבע, אבשלום קור, עופר טלר, עופרה עופר, סמדר שיר, רפי מן, ירון פריד, גיא בכור וכן את האחים בלפור והרצל חקק.
כתבי הנוער מאוגדים תחת "ארגון העיתונאים הצעירים", הדואג לזכויותיהם.
שלדון וייטהאוס

קורות חיים

וייטהאוס נולד בניו יורק לצ'ארלס ומרי לבית ראנד. אביו וסביו היו דיפלומטים. הוא למד בתיכון "סיינט פול" בקונקורד, ניו המפשייר, ולאחר מכן באוניברסיטת ייל, וסיים את לימודיו באוניברסיטה בשנת 1978. הוא סיים תואר במשפטים מאוניברסיטת וירג'יניה ב-1982. לאחר מכן החל לעבוד כפקיד בבית המשפט הפדרלי לערעורים בווירג'יניה המערבית בשנים 1982–1983, וכיהן שימש כעוזר מיוחד לתובע הכללי של רוד איילנד, וכן כראש המחלה לרגולציה, בשנים 1985–1990. בהמשך עבד במשרד מושל המדינה הדמוקרטי, ברוס סנלון, ושימש כראש המועצה האקזקוטיבית של המושל ב-1991, וכן כדירקטור למדיניות.
בשנת 1994 מינה הנשיא ביל קלינטון את וייטהאוס לשמש כתובע פדרלי עבור רוד איילנד, תפקיד בו החזיק במשך 4 שנים. בתקופתו נאבק בשחיתות הציבורית וכן תרם למאמצי הגנה על הסביבה. ב-1998 נבחר לכהן כתובע הכללי של מדינת רוד איילנד, תפקיד אותו מילא עד שנת 2003. ב-2002 בעת כהונתו כתובע הכללי, ניסה להתמודד בפריימריז הדמוקרטים למשרת מושל רוד איילנד, אך כשל.
בשנת 2006 החליט וייטהאוס להתמודד על משרת הסנאטור התפוסה בידי לינקולן צ'ייפי, רפובליקני ליברל מתון בדעותיו (שמאוחר יותר עבר למפלגה הדמוקרטית), ואף יותר מכמה חברי סנאט דמוקרטיים. לאחר שזכה ללא תחרות בפריימריז הדומקרטים, הביס את צ'ייפי בבחירות הכלליות בנובמבר באותה השנה. הוא הושבע ב-3 בינואר 2007 לסנאט. ב-2012 נבחר לכהונה שנייה כשהביס את יריבו הרפובליקני, ברוב גדול של 65%.
במרץ 2015 נמנה עם הסנאטורים הבודדים שלא נכחו בנאום בנימין נתניהו בפני הקונגרס של ארצות הברית כנגד הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית. ב-2018 נבחר לכהונה שלישית בסנאט.
נשוי לסנדרה ת'ורנטון, ביולוגית ימית, ולזוג שני ילדים. אפיסקופלי באמונתו.
Best Life

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי קארדי בי, צ'אנס הראפר, ג'ורדן ת'ורפ, מת'יו סמואלס ואלן ריטר והופק על ידי סמואלס וריטר. מילות השיר כשמו, מדברות על כך שיש לשאוף לחיות את החיים הטובים ביותר בשילוב עם מחשבות חיוביות.
מפיו של מגזין הגרדיאן, נטען כי בשיר מתייחסת קארדי בי לטופאק שאקור ולכמה מיצירותיו.

הצלחה

למרות שלא יצא כסינגל, קיבל השיר את מעמד הזהב בארצות הברית, על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, עקב מכירות של למעלה מ-500 אלף עותקים במדינה. ביוטיוב זכה השיר להצלחה רבה גם כן, כאשר צבר למעלה מ-14 מיליון צפיות בסך הכל.
מזבח פרגמון

מזבח פרגמון הוא מזבח שיש שהוקם במאה השנייה לפנה"ס בעיר היוונית פרגמון (כיום בסמוך לעיר ברגמה שבטורקיה, בצפון מערב אנטוליה). ככל הנראה הוקם המזבח בעקבות הניצחונות הצבאיים של אומנס השני על אויביו.
המזבח המרשים מוזכר בחזון יוחנן שבברית החדשה כ"כיסא השטן" (פרק ב' 12-13). אורכו של המזבח 113 מטרים, והוא מוקף באפריז. מחקרים מודרניים מראים שהאפריז הוקם לאחר שנת 172 לפנה"ס, וככל הנראה עיקר העבודות נערכו בשנת 160 לפנה"ס לערך.

העברת המזבח לאירופה

החפירות באקרופוליס של פרגמון החלו רשמית ב-1878 על ידי הארכאולוג הגרמני קארל הומן, שפעל להעברת הממצאים, בעיקרם האפריזים של המזבח, למוזיאוני ברלין. ב-1901 הוקם מוזיאון חדש לתצוגתם, אך בשל תקלות מבניות נבנה במקומו מוזיאון גדול יותר שהיה בו להכיל את מבנה המזבח בשלמותו, והוא כונה בשל כך בשם מוזיאון פרגמון. המוזיאון, שבנייתו החלה בשנת 1910 ונמשכה עד 1930, מציג במרכזו את המזבח ובסמוך לו את שער השוק של מילטוס ואת שער אישתר שהובא מחפירות בבל. שרידים נוספים של אפריז המזבח מוצגים במוזיאון אשמוליאן באוקספורד שבאנגליה.
העברת המזבח לגרמניה נועדה להראות את גדולתה של האימפריה הגרמנית. בהשראת מזבח פרגמון תכנן אלברט שפר את בימת ‏העצרות באתר הכינוסים של המפלגה הנאצית בנירנברג. לאחר מלחמת העולם השנייה נלקחו חלקים של המזבח למוזיאון הארמיטאז' בלנינגרד, אולם בשנת 1956 בהוראת ניקיטה חרושצ'וב הושב המזבח לברלין (אז בירת גרמניה המזרחית).

תיאור האפריז

מקובל לחלק את האפריז לארבעה חלקים. בחלקו המזרחי מתוארת ממלכת של האלים האולימפיים, בצד המערבי ממלכתם של אלי הארץ והמים, בצד הדרומי ממלכתם של אלי האור, ובצד הצפוני אלי הלילה והכוכבים.
על פי ספרה של אריקה סימון משנת 1975 Pergamon und Hesiod מתוארים באפריז המזרחי בניהם של גאיה ואורנוס (מיתולוגיה), מאבק הטיטנים באלי האולימפוס. באפריז המערבי מתוארים צאצאי של פונטוס - אלי מים, ובאפריז הצפוני צאצאי ניקס - המזוהים עם הלילה והגורל.
בצידו הפנימי של המזבח מתוארים חיי טלפוס, בנו של הרקולס.
אלפרד טניסון

תולדות חייו

אלפרד טניסון נולד במחוז לינקולנשייר באנגליה, אביו היה כומר קהילה. האב נושל מירושה בעקבות ריב עם משפחתו, הוא הרבה לשתות והיה במצב נפשי מעורער. טניסון התחיל לכתוב בגיל צעיר, כבר בגיל 14 כתב מחזה בשם "השטן והגבירה" (The Devil and the Lady). טניסון ושנים מאחיו הגדולים כתבו שירה בנעוריהם, ופרסמו אוסף שירים פרי עטם בשנת 1827.
טניסון למד בטריניטי קולג', הוא המשיך לכתוב שירים גם בקולג' וזכה בפרס עבור שירו "טימבקטו". ב-1830 פרסם טניסון את קובץ השירים הראשון שלו. המבקרים התייחסו אל השירים כסנטימנטליים מדי, אך הם זכו לפופולריות.
בקולג' הצטרף טניסון לאגודת סתרים בשם Cambridge Apostels. בין שאר החברים באגודה היה ארתור הנרי האלאם, שהפך לחברו הקרוב. בביקוריו בבית משפחת טניסון הכיר האלאם את אמילי, אחותו של טניסון, והשניים התארסו.
ב-1831, כשמת אביו, היה טניסון אחד האחראים למשפחתו מרובת הילדים. המשפחה המשיכה להתגורר זמן מה בבית הכומר, ואחר כך עברו למחוז אסקס. קובץ השירים השני של טניסון הופיע ב-1832 ובו אחדים משיריו הידועים ביותר כמו "הגבירה משאלוט" ו"אוכלי הלוטוס". ב-1833 היה טניסון המום ומוכה צער ממותו הפתאומי של ארתור האלאם, לאחר שלקה בדימום תוך-גולגולתי בזמו חופשה בווינה.
טניסון פרסם את קובץ השירים הבא ב-1842, ספר זה כלל את השירים "יוליסס" ו"מות ארתור", ועליו זכה לשבחים ולהערכה כמשורר דגול.
ב-1850 פרסם את יצירת המופת שלו "לזכר אה"ה" (In Memoriam A.H.H), לזכר ידידו מנוער האלאם. זוהי סדרה של שירי אבל, המתארת את שנות היאוש והסָפֵק של טניסון מאז מות חברו.
באותה שנה מונה טניסון למשרת "משורר החצר" אחרי ויליאם וורדסוורת'. ובאותה שנה נשא לאישה את אמילי סלווד, הוא חיזר אחריה מאז 1836 אך בגלל מצבו הכלכלי הרעוע דחה את נישואיהם. נולדו להם שני בנים, האלאם, שנקרא על שם חברו ארתור האלאם, וליונל.
טניסון שימש בכהונת משורר החצר עד מותו, וכתב שירים כגון ברכות לאלכסנדרה מדנמרק כשבאה לאנגליה כדי להנשא לאדוארד השביעי, המלך המיועד של בריטניה. שירים נוספים שכתב בתפקידו זה היו "אודה על מותו של הדוכס מוולינגטון" (Ode on the Death of the Duke of Wellington), ו"אודה לפתיחת התערוכה הבינלאומית" (Ode Sung at the Opening of the International Exhibition).
ב-1859 פורסם אוסף השירים הראשון מתוך "אידיליות המלך", מחזור שירים העוסק בחייו ובמותו של המלך ארתור האגדי. האוסף הורחב ב-1869 וב-1872, והשיר האחרון הוסף ב-1885.
המלכה ויקטוריה העריצה את עבודתו של טניסון, וב-1884 העניקה לו תואר אצולה, ברון טניסון מאלדוורת' מחוז סאסקס ופרשווטר מהאי וייט. רבים התאבלו על מותו והוא נקבר בפינת המשוררים במנזר וסטמינסטר. אחרי מותו ירש את התואר בנו הלם טניסון (לימים המושל הכללי של אוסטרליה), ובשנת 1897 פרסם ביוגרפיה רשמית על אביו.
ג'פרי יוג'נידיס

ביוגרפיה

יוג'נידיס נולד בדטרויט לאב ממוצא יווני ואם ממוצא אירי ואנגלי. לאחר שסיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת בראון בשנת 1983, נסע להתנדב בכלכותה בחברת אמא תרזה. לאחר מכן קיבל תואר שני בכתיבה יוצרת מאוניברסיטת סטנפורד.
משנת 1999 עד שנת 2004 התגורר בברלין. מאז שנת 2007 הוא מתגורר בפרינסטון ונמנה עם סגל אוניברסיטת פרינסטון, שם הוא מלמד כתיבה יוצרת.
יוג'ינידיס מספר שרצה להיות סופר מגיל צעיר. בתיכון קרא את דיוקן האמן כאיש צעיר מאת ג'יימס ג'ויס והספר השפיע עליו רבות. כמו כן הוא מונה מודרניסטים רבים כמשפיעים על כתיבתו, למשל ויליאם פוקנר, מרסל פרוסט, וירג'יניה וולף, רוברט מוסיל, ואחרים.
יוג'ינידיס כתב סיפורים קצרים רבים, שעתידים לראות אור בקובץ, וכן שלושה רומנים. ספרו הראשון "חמש ילדות יפות" הוסרט על ידי הבמאית סופיה קופולה, והסרט זכה לביקורות טובות. ספרו השני, "מידלסקס", העוסק בחווית החיים של אדם אינטרסקס, זכה בפרס פוליצר לפרוזה לשנת 2003. ספרו השלישי "עלילת הנישואים" היה מועמד למספר פרסים ספרותיים וכיכב ברשימות מומלצים שונות בשנת 2011.
שירות ביון החוץ של אסטוניה

היסטוריה

סוכנות הביון האסטונית הוקמה לראשונה בשנת 1992 כשירות המודיעין (Eesti Vabariigi Riigikantselei Teabeteenistus). 
בשנת 2001 פעילות השירות עוגנה בחוק רשויות הביטחון ושמו שונה למועצת המודיעין (Teabeamet). 
ב-1 ביולי 2017, שמו שונה שוב, לשירות ביון החוץ של אסטוניה.

תפקידים

משימתו המוצהרת של שירות ביון החוץ היא להבטיח את ביטחונה הלאומי של אסטוניה, לשמור על ההסדר החוקתי באמצעים לא-צבאיים. השירות אוסף מודיעין על מדינות זרות, על התפתחויות ואירועים בחו"ל לצורך גיבוש מדיניות החוץ, הכלכלה וההגנה. כמו כן מבצע השירות תפקידי סיכול ריגול, אבטחת משלחות דיפלומטיות; ארגון ופיקוח על יישום פעילויות מאומצות בתחום ביטחון מידע ואבטחת התקשורת הממשלתית.

הירארכיה

השירות כפוף ישירות למשרד ההגנה. ממשלת אסטוניה לא חשפה כל מידע על הסוכנויות או על המחלקות שפועלות בתוך הארגון, אולם ידוע שהסוכנות משתפת פעולה באופן הדוק עם שירות הביטחון הפנימי: משטרת הביטחון האסטונית ועם צבא אסטוניה ומנהלת פעילויות מודיעין משותפות עם כל גופי הממשל האסטוניים.

פיקוח

ב-4 באפריל 2015, הוקמה הוועדה הפרלמנטרית לפיקוח על רשויות הביטחון תחת סעיף 36 לחוק רשויות הביטחון. תפקידה לוודא שסוכנויות אכיפת החוק ורשויות המודיעין והביטחון תפעלנה בכפיפות לסעיפי חוק רשויות הביטחון בכל הנוגע לביצוע פעילויות מעקב. הוועדה אחראית על ניהול הפעילות של שירות הביון כדי להבטיח את התאמת פעילויותיו עם קוד ההליך הפלילי האסטוני, כמו גם ביצוע פיקוח על הליך גיוס אנשים לגופי המודיעין והביטחון.
מכפלה סקלרית

מכפלה סקלרית היא פעולה על שני וקטורים מהמרחב האוקלידי  שמחזירה סקלר (ומכאן שמה). המכפלה הסקלרית מהווה מכפלה פנימית במרחב האוקלידי.

הגדרה פורמלית

המכפלה הסקלרית בין שני וקטורים , מסומנת על ידי  (יש ספרים המשתמשים בנקודת כפל עבה יותר, ולכן באנגלית מכפלה זו נקראת Dot product).
כשם שניתן לתאר וקטור במרחב באמצעות סדרת קואורדינטות או באמצעות אורכו וכיוונו, כך גם קיימות שתי הגדרות (שקולות) למכפלה הסקלרית המשתמשות במאפיינים אלה.

תכונות ומאפיינים

המכפלה הסקלרית היא ביליניארית (כלומר,  ולכל סקלר t, ) סימטרית (כלומר ).
מכפלה סקלרית של שני וקטורים היא 0 אם ורק אם הם ניצבים זה לזה, כיוון ש-. ההכללה של תכונה זו במרחבי מכפלה פנימית כלליים היא האורתוגונליות (ביוונית, אורתוגונלי = ניצב). כאשר המכפלה הפנימית בין שני וקטורים מתאפסת, הם נקראים וקטורים אורתוגונליים, או ניצבים.

משמעות

מכפלה סקלרית של וקטור מסוים בווקטור יחידה נותנת את ההטלה של הווקטור המסוים על אותו כיוון: ההיטל של וקטור  על  נתון על ידי  כאשר "כובע" מסמן וקטור יחידה.

שימושים

בפיזיקה, עבודה של כוח קבוע שווה למכפלה הסקלרית של הכוח בהעתק.
מאיר פייבל גץ

מאיר פַייבֶל גֶץ (בצורה הרוסית: מאיר בֶּנצילוביץ' גץ; בכתיב היידי, שנהג בזמנו: געטץ; בכתב לטיני: Goetz (נכתב גם Getz,‏ Gettz,‏ Gotz); בליטאית: Gec;‏ 1853, ה'תרי"ג – 1 בינואר 1932, כ"ב בטבת ה'תרצ"ב) היה מחנך, פקיד ממשלתי, פובליציסט וסופר עברי ליטאי, עסקן ושתדלן יהודי באימפריה הרוסית ובסוף ימיו בריגה בירת לטביה. מלבד ספריו, פרסם גץ מאמרים בכתבי העת העבריים שנדפסו בתקופתו באירופה.
גץ נולד בשנת 1853 במשפחה יהודית בעיירה זאמוט שבאזור ליטא, האימפריה הרוסית.
גץ היה יהודי דתי ומשכיל. הוא שימש בתפקיד "היהודי המלומד" שעל יד המפקח על החינוך של מחוז וילנה. ניהל גימנסיה עברית במוסקבה ובריגה וניהל קורסים פדגוגיים של "צעירי ישראל" ולמען מורים של "יבנה" בקובנה.
הוא הפעיל קרן עזרה לצעירים הרוצים להכשיר את עצמם להיות מורים במוסדות חינוך יהודיים.
תומר הימן

ביוגרפיה

הימן גדל בכפר ידידיה במשפחה בת חמישה בנים. את משפחתו ובני זוגו תיעד בסדרה "בדרך הביתה", שנוצרה מתוך מאות קלטות בהן צילם את משפחתו וחבריו במשך שנים אחדות.
הימן למד בבית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים, וכשבחר להתמקד בקולנוע, עבר ללמוד בבית הספר לאמנות קמרה אובסקורה. שם, הוא פיתח את תשוקתו לסרטים תיעודיים.
סרטו המוכר הראשון של הימן הוא "תומר והשרוטים" משנת 2001, בו תיעד את עצמו ואת קבוצת הנערים שהדריך במשך שנה. במהלך הסרט היימן יוצא מהארון בפני הקבוצה, ומספר להם שהוא הומו. כמו ברבות מהיצירות המאוחרות שלו, הימן מופיע בסרט בעצמו ומשמש אחד הגיבורים שסיפורם מתואר. את הסרט, שהקנה לו את שמו כבמאי מוערך, הפיק עמו חגי לוי. לוי הפיק גם את סרטו הבא, "אביב" משנת 2003, שעסק באביב גפן וזכה לביקורות מעורבות.
ב-2010 יצא סרטו "I Shot My Love" שעסק ביחסיו של הימן עם בן זוגו הגרמני, רקדן במקצועו. בסרט התמודד הימן עם היחסים האנושיים הטעונים בין גרמניה ובין ישראל, כפי שהשתקפו ביחסיו עם בן זוגו וכן ביחסה של אמו, בתו של יהודי שנמלט מגרמניה ערב מלחמת העולם השנייה.
הימן הוא אב לשניים.
מחיר

מחיר הוא מונח בכלכלה, המציין כמות של מוצר מסוים, הנדרשת או מוצעת בתמורה למוצר או שירות. בדרך כלל, נהוג לנקוב במחיר ביחידות מוצר מוסכמות, כמו כסף, אך מחיר יכול להיות מיוצג גם באמצעות מוצרים, סחורות ושירותים אחרים. 
למחיר חשיבות רבה בכלכלה וגובהו — כמות המוצר, כמו כסף, הנדרשת עבור מוצר אחר — נחשב לגורם העיקרי המניע יצרנים, קונים ומוכרים בשוק ליצור סדרי עדיפויות בהקצאת משאביהם. כאשר מחירו של מוצר גבוה, ייטו יצרנים ומוכרים רבים יותר להציעו, שכן מוצר במחיר גבוה מזמן להם רווחים גדולים יותר. הקונים, לעומתם, יידרשו להקצות חלק גדול ממשאביהם לרכישתו, וחלקם עשויים להימנע מרכישתו כלל ועיקר. במהופך, כאשר מחירו של מוצר נמוך, תקטן נטייתם של יצרנים ומוכרים להציעו, ואילו הקונים ייטו יותר לקנותו. 
לכל מוצר יש מחיר. לרוב, נקוב מחירו של מוצר בכסף או בהילך מקובל אחר. כך, לדוגמה, מוצרים כמו ירקות, פירות, דירות למגורים, נסיעה באמצעי תחבורה, הפקדה ומשיכה של כספים, שימוש בשירותיו של עורך־דין, וכדומה — לכולם יש מחיר. 
מחירם של מוצרים אינו נקוב תמיד בכסף או בהילך מקובל אחר. לעיתים, נקבע למוצר או שירות מחיר הנקוב בשירותים שהקונה נתבע או נאלץ לספק. במקרים אחרים, נדרש הקונה לשלם מחיר מסוים תמורת הימנעות המוכר מפעולה מסוימת. בתשלום מיסים, אגרות או היטלים, לדוגמה, משלם הקונה תמורת היתר שמעניק לו המוכר לבצע פעולות מסוימות (לדוגמה, לטוס לארץ אחרת) או תמורת הימנעות של המוכר מפגיעה בקונה (לדוגמה, כליאתו של אדם שלא שילם מיסים). 
יש תאוריות שונות ביחס לגובה הנכון של מחירים.   תיאורית הערך של העבודה הגורסת כי לכל מוצר יש ערך  המבוסס על  כמות העבודה שהושקעה בייצורו. תאוריה זו הייתה מקובלת בעיקרה על הוגים חשובים ראשונים בתחום הכלכלה, כמו אדם סמית' ודייוויד ריקרדו. תאוריה זו נכשלה בהסברת תופעת פרדוקס המים-והיהלום —העובדה שמים חיוניים הרבה יותר לאדם, אך מחירם נמוך בהרבה מזה של יהלומים, שחיוניותם פחותה בהרבה. 
מ-1870 ואילך נדחתה תאוריה זו מפני תאוריות הערך השולי של מנגר, ואלרה, ג'בונס, וממשיכיהם. תאוריות אלו גרסו כי מחירו של מוצר נקבע לא על־פי העבודה שהושקעה בייצורו אלא על־פי העדפות הצרכן (לפי מנגר) או לפי סיפוק צורכי הצרכן, כפי שהם נתפשים על ידיו (לפי הכלכלה הניאו־קלאסית). 
מחירו של מוצר, לפיכך, הוא תוצר של מחסור או תפישה של מחסור מצד הצרכן, המוכן לשלם סכום גבוה יותר עבור מוצר נדיר או נחשק יותר בעיניו. מנגר, פתר את פרדוקס המים-והיהלום בקביעה כי מחירו של מוצר נקבע על־פי הצורך החשוב פחות (היחידה השולית) עליו יהיה הקונה מוכן לוותר אם המוצר יוצע במחיר גבוה יותר. לדוגמה, אם לאדם יש חמישה ליטרים של מים, והוא משתמש בליטר אחד כדי לשתות, בשני כדי להשקות את עציציו ובחמישי כדי לשטוף כלים. מחיר המים, מבחינתו, הוא מחיר הוויתור על סיפוק הצורך הנמוך ביותר בחשיבותו (שטיפת כלים). ברור כי במצב כזה, מחיר המים עבור אותו אדם יהיה נמוך ממחירו של יהלום. לעומת זאת, אדם גווע מצמא במדבר, ירצה להשתמש בליטר מים כדי לשתותו. עבורו, מחיר המים יהיה זהה לוויתור על חייו ולכן ברור כי יבחר לקנות את המים במחיר גבוה אף מזה של יהלום.
מודל קביעת המחיר לפי העדפות הצרכן (רמות הביקוש) וכמות המוצר בהתאם בשוק (רמות ההיצא) נוסח בשם מודל ה"היצע וביקוש"  על ידי אלפרד מרשל בספרו עקרונות הכלכלה .
אנדרס הלסברג

פרסים

הוא קיבל את פרס "Dr. Dobb's Excellence in Programming Award" לשנת 2001, על עבודתו על טורבו פסקל, דלפי, #C ו-.NET Framework.
אלורופוביה

אלורופוביה (באנגלית: Ailurophobia) היא פוביה ספציפית מחתולים.

תיאור

הסובלים מפוביה זאת נרתעים מיללות וגרגור של חתולים, ממראה החתול עצמו, מגע עם החיה או סבירות שהחתול יתחכך בהם, התקלות בחתול בחשכה, מבטו הנועץ של החתול, דמות חתול בתמונות או בטלויזיה, צעצועים דמויי חתול, ופרווה דמוית פרוות חתול. גם חתולים טורפים כמו אריות ונמרים עלולים לעורר פחד זה.

טיפול

הטיפול כולל פגישות עם פסיכולוג, וחשיפה הדרגתית לפוביה. תחילה המטופל ילטף בדי קטיפה, לאחר מכן בובת חתול ולבסוף חתול אמיתי, שלעיתים מאומץ על ידי המטופל. לחתולים ע''י ליטוף שלהם.

בתרבות

בסרט "עין החתול" (1969), הפרוטגוניסט מתכנן רצח של אישה קשישה שפוחדת מחתולים.
בסדרת המנגה (1988) "City Hunter 2" , אומיבוזו פוחדת מחתולים.
בסדרה "The Mummy" הפרוטגוניסט פוחד מחתולים משום שהחתולים נחשבו לשומרי המומיות לפי המיתולוגיה המצרית.
הדמות הראשית ב"נייט הגדול" פוחדת מחתולים.
גן לאומי אשכול

גן לאומי אשכול, הידוע גם בשמות "פארק אשכול" ו"גן לאומי הבשור", נמצא בנגב הצפוני, ליד כביש 241, בין צומת אורים לצומת מעון, ממזרח לערוצו של נחל הבשור. שטחו של הגן הוא כ-3,000 דונם. זהו גן לאומי אשר הוקם על ידי הקרן הקיימת ומוחזק על ידי רשות הטבע והגנים. הגן נקרא על שמו של לוי אשכול, ראש הממשלה של ישראל בשנות השישים. למרות היותו מקושר למועצה אזורית אשכול בשל שמו ובשל קרבתו הגאוגרפית למועצה אזורית זו, נמצא הגן בשטח המוניציפלי של מועצה אזורית מרחבים אשר הייתה גם שותפה להקמת הפארק. 
הוגה הרעיון ליצירת הפארק, היוזם להקמתו ומנהלו הראשון הוא יוסף (ג'ו) יחזקאל, שהיה באותה עת חבר קיבוץ אורים הסמוך. הכשרת השטח ועבודת הנטיעות החלו בשנת 1967. במקום נטעו אלפי עצים ושיחים אשר עמידים למים מליחים ונשתלו דשאים. כל שטחי הפארק מושקים במימי עין הבשור. בגן מדשאות רחבות ידיים, ומצויים בו שולחנות לפיקניק, פינות המיועדות למנגל, בריכות ופלגי שכשוך ומשחקים לילדים.
Fly (אלבום)

רקע ויציאה

האלבום בדומה לאלבומים נוספים של ברייטמן, הופק על ידי פרנק פטרסון. בגרמניה זכה האלבום להצלחה רבה, כאשר נמכר שם בכ-250,000 עותקים. בסוף שנת 1997, דורג האלבום ברשימת אלבומי השנה שבגרמניה.
בשנת 2000, יצא לאור האלבום Fly II, שהיווה כאלבום המשך לאלבום זה.

רקע והוצאה

מארז התקליטורים, בדומה לאלבומה הרביעי של ברייטמן Fly, עליו הוא נתמך הופק על ידי פרנק פטרסון גם כן. מארז התקליטורים הופץ לראשונה ב-25 באפריל 2000, במהלך סיבוב ההופעות העולמי השני של ברייטמן, "La Luna World Tour".
בתקליטור השני הנכלל במארז, ישנם רמיקסים וביצועים חדשים לחלק משיריה של ברייטמן.
כפר גדעון

הקמת היישוב

היישוב הוקם בשנת 1923 על ידי עולים מטרנסילבניה שהושפעו רבות מהשקפתו הציונית של רבה של קלויזנבורג, הרב משה שמואל גלזנר. בין העולים היה הרב פנחס ליכטנשטיין, רבה של מאטש בטרנסילבניה, שהתמנה כרב המושב. לימים עקר הרב ליכטנשטיין עם משפחת בנו יהושע ועוד כמה משפחות לשכונת גבעת שאול בירושלים, שבה הקימו כולן רפתות לפרנסתן והאב פנחס מונה לימים לרב גבעת שאול 
המושב תוכנן ל-40 משפחות על שטח של 4000 דונם של הקרן הקיימת. לאחר ניכוי שטחים ציבוריים, לכל מתיישב ניתנו 79 דונם, מתוכם 38 דונם מאחורי כל בית. בהתחלה התיישבו במקום 6 משפחות ולאחר כשנה הגיעו שאר המשפחות.
המושב עסק בשנים הראשונות בנטיעת עצי פרי, במיוחד גפנים, ובהקמת רפתות למשק חלב. הובלת החלב לתחנת הרכבת נעשתה במשותף עם תל עדשים ומזרע. כן ניהל המושב עדר כבשים משותף. בשנתיים הראשונות הובאו מים מבאר בבלפוריה. בהמשך הוקמה בריכה משותפת לכפר גדעון, תל עדשים ומזרע שהקלה במעט את בעיית המים אך לא הביאה פתרון מלא. 
בשנות ה-50 נחלק היישוב בין 23 משפחות שתמכו בקו מסורתי ובאורח חיים חרדי, ל-17 משפחות שנטו לקו חילוני.

חינוך ודת

ביישוב בתי-ספר יסודיים חרדיים לבנים ולבנות, שמרבית תלמידיהם באים מיישובי הסביבה. 
ביישוב פועל בית חב"ד אזורי, המספק שירותי יהדות על ידי הרב אליעזר גבירץ.
אל-מאלכיה (בחריין)

דמוגרפיה

להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב: