גבריאל דה מורטיה

ילדות וצעירות

גבריאל דה מורטיה נולד בשנת 1821 במלאן במחוז איזר שבצרפת, כבן למשפחה מלוכנית.
מורטייה למד במכללה הישועית של שאמברי ונותר משם עם גישה שלילית כלפי המנהיגות הדתית וגיבש השקפות אתאיסטיות ורפובליקניות. הוא למד הנדסת מכונות בקונסרבטואר לאמנויות ומלאכות של פריז ומאוחר יותר למד גאולוגיה ופלאונטולוגיה.
בשנת 1848 היה מעורב במהפכת פברואר 1848. נודע במאמריו שפרסם, בין השאר, בשבועון La Revue indépendante ("לה רווי אנדפנדאנט"), שמתח בקורת על משטר הנשיאות של לואי-נפוליאון בונאפרט והיה לבעלי השבועון. מקורב להשקפותיו של 
פייר-ז'וזף פרודון, עקב מאבקו בעד הסוציאליזם נעצר ונידון לשנתיים מאסר. הוא נמלט מן המדינה לשווייץ וב-15 השנים הבאות חי בגלות, בעיקר באיטליה.

פעילותו המדעית בגלות איטליה ושווייץ

בשנת 1856 אחרי השתלמות באיטליה בתחום ההנדסה והגאולוגיה עבד מורטיה בבניית מסילת הרכבת שנועדה לחבר את לומברדיה עם ונציה. הוא נשאר בהמשך בפסקיירה דל גארדה ובשנת 1858 פנה אל המחקר האתנולוגי והארכאולוגי. הוא הקדיש את זמנו לחפירות באגמי לומברדיה וחקר את בתי הכלונסאות בשווייץ. בשנת 1863 יחד עם הגאולוג השווייצרי אדואר דסור הוא גילה את האתר הנאוליתי הראשון באיטליה באיזולינו, במחוז וארזה על יד האגם מג'ורה. הוא פרסם שלושה מחקרים על נוכחות האדם הקדמון בצפון איטליה, כשהשלישי התייחס באופן תקדימי באותה תקופה לעידן הקרח.

אחרי שובו לצרפת

ן 
בשובו לצרפת ב-1864 הקים מורטיה את כתב העת המדעי "Matériaux pour l'histoire positive et philosophique de l'homme ("חומרים להיסטוריה פוזטיבית ופילוסופית של האדם"), בהמשך Matériaux pour l'histoire naturelle et primitive de l'homme (חומרים להיסטוריה טבעית ופרימיטיבית של האדם) הראשון בצרפת המוקדש לפרהיסטוריה. הוא ערך אותו עד שנת 1872 כשהתחלף עם אמיל קרטאיאק. הוא סייע לפול ברוקה בייסוד בית הספר הצרפתי לאנתרופולוגיה, בו לימד כפרופסור החל משנת 1878.
בשנים 1866-1865 הוא השתתף בארגונם של הכנסים הבינלאומיים הראשונים לאנתרופולוגיה ולארכאולוגיה פרהיסטורית. הראשון בהם התקיים בנשאטל בשווייץ ב-1866. שנה אחר כך, ב-1867 הוא ארגן את המחלקה הפרהיסטורית בתערוכה על "תולדות העבודה" שבמסגרת התערוכה העולמית בפריז.התמנה לאוצר המוזיאון באנסי ואחר כך במוזיאון בז'נבה.
בשנת 1868 לפי המלצתו של אדואר לארטה, נשלח לעבוד כאוצר במוזיאון החדש לעתיקות לאומיות ("גאלו-רומיות", אחר כך "גאלו-רומיות וקלטיות"), לימים המוזיאון הארכאולוגי הלאומי של צרפת, שהוקם בטירת סן-ז'רמן-אן-לה ומאוחר יותר התמנה לסגן האוצר הראשי שלו.
נתבקש להמציא סיווג של התרבויות החומריות וסיווג כרונולוגי החל מתקופת האבן על בסיס החומרים המוזיאוגרפיים שהצטברו במוזיאון בסן-ז'רמן-אן-לה, במיוחד אחרי התרומה משנת 1865 של אספן העתיקות בושה דה פֶרט. תוך כדי עבודתו פרץ עימות ארוך ימים בינו לאוצר הראשי של המוזיאון, הארכאולוג וההלניסט אלכסנדר ברטראן.
בשנת 1865 חידש מורטיה את חקר התרבות גולאסקה שנתגלתה בשנת 1822 על ידי אב המנזר האיטלקי ג'ובאני בטיסטה ג'אני, ששייך אותה בטעות לתקופה הרומית. מורטייה וגם הממונה עליו, ברטראן, התרשמו כי היה מדובר בתרבות חומרית קלטית מתקופת הברזל "הראשונה" ו"השנייה" ושהתמקמה בשטח לומברדיה, חלק מצפון פיימונטה והחלק הדרומי של הקנטון טיצ'ינו בשווייץ.
מורטיה הביא למוזיאון שלו בצרפת חלק מהותי מאוסף האב ג'אני וסייע על ידי כך בקביעת כרונולוגיה מעמיקה של ממצאיו. באותה שנה הוא פרסם מונוגרפיה המכנסת בתוכה את כלל הדו"חות הארכאולוגיים החל משנת 1824 ואת ניתוחיו.

מחלוקת "האדם השלישוני"

בשנת 1879 הציע מורטייה את המונח "אנתרופופיתקוס" כדי לציין "חוליה חסרה" בין הקוף ולאדם שסברו אז שחי השלישון ושייצר אאוליתים. בהמשך הסתבר שהאאוליתים לא היו מיוצרים על ידי יצורים חיים אלא תופעות גאולוגיות. השם אנתרופופיתקוס חזר לשימוש לתקופה אחר כך הוחלף בפיתקנתרופוס ועל ידי הומו ארקטוס אבל יצורים אלה לא חיו בשלישון.

אורך הרביעון

מורטייה שיער תחילה שעידן הרביעון נמשך כ-250000 שנה. מאוחר יותר מספר הזה , שהתקבל בזמנו בפליאה, בגלל אורכו ה"מופלג", תוקן פעמים חוזרות כדי להגיע בימינו לסדר של מעל שני מיליון.

חייו הפרטיים

מורטייה נפטר בשנת 1898 בסן-ז'רמן-אן-לה.
אחיו הבכור, פול דה מורטייה, היה בוטנאי.