צה"ל במלחמת יום הכיפורים

רקע

כמעט שש וחצי שנים חלפו בין מלחמת ששת הימים למלחמת יום הכיפורים. ניתן לחלק את התקופה הזאת לשתי תקופות דומות באורכן תקופת מלחמת 1,000 הימים שהתאפיינה בעימותים רבים עם המצרים ששיאם מלחמת ההתשה שנמשכה כמעט שנה וחצי.
התקופה השנייה, התאפיינה בעיקר בלוחמה בחזית הסורית, שהייתה קצרה בהרבה מהחזית המצרית. לכן, הספיקו הכוחות הסדירים הלא גדולים שהוצבו ברמת הגולן על מנת לתת מענה הולם לעניין זה.
השקט היחסי שבין מלחמת ההתשה למלחמת יום הכיפורים אפשר לצה"ל להטמיע מערכות נשק חדשות ובעיקר לעבור מחימוש המבוסס על יצור צרפתי לחימוש המבוסס על יצור אמריקאי (בעיקר בחיל האוויר).

השפעת מלחמת ששת הימים על מבנה צה"ל

למלחמת ששת הימים הייתה השפעה מכרעת על המבנה האופרטיבי של צה"ל וגם על תוכניות הרכש הצבאיות. לאור הצלחת היחידות המשורינות בלוחמת התקפה ניידת בסיוע חיל אוויר, הוצב דגש על חיל השריון על פני כל החילות האחרים בצבא היבשה. כ-50% מהתקציב הצה"לי הופנה לחיל האוויר וכ-30% לחיל השריון, קרי, רק 20% מהתקציב הצבאי הוקצה ליתר החילות. התוצאה הבלתי נמנעת הייתה פגיעה ביכולת הקרב המשולב של צה"ל. הדגש עבר מיחידות רב חיליות ליחידות משופעות בטנקים המגובים בחיל אויר חזק, אך ללא סיוע מספק של חילות אחרים.
השיפור בחיל השריון הביא לגידול הכמותי מכ-1,000 טנקים במלחמת ששת הימים לכ-2,000 במלחמת יום הכיפורים. הגידול הכמותי בכמות הטנקים בא לידי ביטוי גם בגידול במספר היחידות. במלחמת ששת הימים היו בצה"ל שש חטיבות משוריינות ושלוש ממוכנות. זה גדל לכדי 14 חטיבות משוריינות ושש ממוכנות. הגידול היה לא רק כמותי, אלא גם איכותי. טנקים ישנים הוצאו משירות ובמקומם נרכשו טנקים מודרניים רבים. יחד עם זאת, כמה חטיבות עדיין השתמשו בטנקים מיושנים ממלחמת העולם השנייה שעברו שדרוג וטנקי שלל סובייטיים.
גם חיל האוויר זכה לשדרוג גדול ביותר. מספר המטוסים כמעט הכפיל את עצמו וחשוב מכך, מטוסים צרפתים רבים הוחלפו במטוסים אמריקאים מתקדמים בהרבה.
לעומת זאת, מספר חטיבות חיל הרגלים צומצם מ-12 במלחמת ששת הימים ל-4 בלבד במלחמת יום הכיפורים. הפגיעה בחיל הרגלים באה לידי ביטוי לא רק בצמצום מספר החטיבות, אלא גם בצמצום יחידות החרמ"ש בתוך החטיבות המשוריינות. כך קרה שחלק ניכר מחטיבות השריון הגיעו ללא חרמ"ש או עם מצבת חרמ"ש קטנה ביותר למלחמת יום הכיפורים. המצב היה חמור במיוחד ביחידות הסדירות. יחידות החרמ"ש שבכל זאת היו ביחידות השריון סבלו מהעדר כלי רכב זחליים ממונעים בדיזל. מרבית כלי הרכב של החרמ"ש היו הזחל"מים המיושנים השימוש בהם היה נפוץ במלחמת העולם השנייה ולא עברו הסבה לנגמ"שים מודרניים.
היחס לחיל הרגלים הגיע גם לציוד. חיל הרגלים השתמש ברובי סער מסורבלים, נשק הנ"ט שלו היה מיושן ולא מדויק. גם אימון יחידות החרמ"ש היה לוקה בחסר.
מצב החילות האחרים לא היה טוב בהרבה. חילות רבים שיפרו אך במעט את הסד"כ שלהן. כך למשל חיל התותחנים ראה גידול בכמה עשרות קנים בלבד לעומת מלחמת ששת הימים. התותחים היו מעטים ולא הצליחו לסייע בצורה יעילה ליחידות המתמרנות. גם חיל ההנדסה סבל מהזנחה לא מבוטלת.

כלי נשק וחימוש

צה"ל הגיע למלחמת יום הכיפורים לאחר שעבר שינויים רבים במבנהו ובספק הנשק העיקרי שלו. עד שנת 1967, היא שנת מלחמת ששת הימים, היחסים הטובים עם צרפת הבטיחו הספקה סדירה של נשק צרפתי איכותי לצה"ל. האמברגו על מכירת הנשק שהטיל שארל דה גול הכריח את צה"ל ואת ראשי מערכת הביטחון הישראליים לחפש ספק נשק אחר. ספקית הנשק החדשה הייתה ארצות הברית שיחסיה עם ישראל השתפרו מאוד במהלך שנות ה-60. עסקת הנשק הראשונה בין המדינות נעשתה בשנת 1962, עת סופקו טילי הוק לישראל. עסקאות נוספות הביאו לרכישת טנקים, מטוסי קרב ואמצעי לחימה נוספים.

חיל השריון

חיל השריון היה אחד החילות השדה העיקריים של צה"ל במלחמת ששת הימים. ניצחון המהלומות המשוריינות במלחמת ששת הימים שהושגו בצורה דומה מאוד לתורת הלחימה הגרמנית מימי מלחמת העולם השנייה - הבליצקריג הביא לגידול חד במספר החטיבות המשוריינות בצה"ל. כמו כן, נוצרה הקונספציה המוטעית לפיה הטנק הוא "כל יכול". כתוצאה מכך תהליך מיכון חטיבות החי"ר שהוחל בו הרבה לפני פרוץ המלחמה הביא לביטולן של חטיבות חי"ר רבות והסבתן לחטיבות שריון. כמו כן, הוקמו 10 חטיבות שריון בין מלחמת ששת הימים למלחמת יום הכיפורים, על חשבון חילות יבשה אחרים (חיל הרגלים, חיל התותחנים, חרמ"ש וכו') שתקציבן הופנה לשריון. כך תפח תקציבו של חיל השריון כמעט ל-30% מסך כל תקציב הביטחון.

אמל"ח עיקרי

במלחמה השתמש צה"ל בשני טנקים עיקריים: שוט שהוצב ברמת הגולן ונלחם בעיקר בזירה הצפונית ומגח, שהוצב בחצי האי סיני ונלחם בזירה דרומית. בנוסף לטנקים אלה, שהיו מודרניים וטובים לזמנם, שירת גם טנק הסופר שרמן המיושן במספר חטיבות.
בנוסף, הייתה לצה"ל חטיבה משורינת שחומשה בטנקים סובייטים שנפלו שלל בידיים ישראליות וידועים בישראל בכינוי טירן.

חיל התותחנים

חיל התותחנים הישראלי סבל מנחיתות מספרית כנגד הארטילריה המצרית והסורית. מעט סוללות הארטילריה, שישבו ברמת הגולן, ובקו בר לב שבתעלה לא השתוו לכמות קני הארטילריה של האויב. לפיכך בדומה לשאר מלחמות ישראל משימתו העיקרית הייתה סיוע ארטילרי ישיר לכוחות החי״ר והשריון המתמרנים הצה״ליים בעוד שאת תקיפת ״מטרות האיכות״ קיבל בעיקר חיל האוויר. הארטילריה הישראלית לקחה חלק פעיל לאורך כלל המלחמה בשתי החזיתות.

אמל"ח עיקרי

החיל הורכב בעיקר מתותחים מתנייעים ובאופן מצומצם מתותחים נגררים ומרגמות. במהלך המלחמה השתמש לראשונה החיל בתותח מתנייע M-109. בנוסף כלל החיל את תותח מתנייע M-107, אשר בסוף המלחמה הפגיזה סוללה שלו את פאתי דמשק ואת התותח המתנייע 155 מ״מ L-33.

חיל ההספקה

חיל האספקה, המוכר כיום בשמו המודרני חיל הלוגיסטיקה, בפיקודו של יוחנן גור, היה אחראי על שינוע תחמושת ואמצעים אחרים לחזית. היה אחראי גם על שינוע כוחות ואמל"ח.