google/wiki40b huggingface dataset:
מיקרוגל פוטוניקה

רדיו פוטוניקה או מיקרוגל פוטוניקה RF/Microwave Photonics  הוא תחום טכנולוגי השייך להנדסת חשמל המשלב את האלקטרומגנטיות בתחומי אורכי גל של רדיו ומיקרוגל, עם האופטיקה והפוטוניקה, ליצירת יישומים חדשים ומגוונים.
היישומים הם בתחומי תקשורת אופטית, האלחוטית והניידת וביישומים צבאיים כגון מכ"ם, לוחמה אלקטרונית, מערכות איכון, זיהוי, ניווט מיגון אישי ואיסוף מודיעיני אלקטרוני, Sigint מודיעין אותות ומודיעין אנושי – Humint ומודיעין לייזר – Lasint בזמן אמת בשדה הקרב.

מבוא

ההתפתחות הרבה בענף הפוטוניקה בעשורים האחרונים אפשרה את פיתוח תחום הרדיו-פוטוניקה. צרכים חדשים בתחומים כמו מערכות תקשורת ומכ"ם מכתיבה עלייה חדה בקצבי השידור, רוחב הפס והתחום הדינאמי. יישומים רבים מחייבים מיזעור, כוונון (Tunability) רחב וגמיש, הספק נמוך, ממדים ומשקל נמוכים והפחתה משמעותית בעלויות. השימוש בשבבים מהירים לטיפול דיגיטלי באותות המיקרוגל מאוד נפוץ אך מוגבל בקצבי פעולה ורחבי סרט גבוהים מאוד – בעיה הידועה כ "צוואר הבקבוק האלקטרוני". היכולת של רכיבים פוטונים לעיבוד אותות אופטי בתנאים אילו מהווה אלטרנטיבה מתקדמת לעיבוד אותות מיקרוגל רחבי סרט.
האינטגרציה של כל המערכות הללו להתקנים ממוזערים ויעילים יותר מהמערכות הקיימות. תחום זה עתיד להשפיע על שדה הקרב העתידי. ההגדרה של תחום זה היא רחבה מאוד ואיננה חד משמעית ומדויקת וכוללת בתוכה מספר רב של טכנולוגיות, רכיבים ויישומים המשלבים בין המיקרוגל לפוטוניקה הן ברמת רכיבי המיקרו וננו והן ברמת המערכת הכוללת.

עיבוד נתונים אופטי

עיבוד נתונים אופטי בעולם המחשוב ובעולם התקשורת, טכנולוגיות כגון AON – All Optical Networks ומחשוב אופטי קיבלו תפנית משמעותית בתחילת שנות האלפיים בעקבות התפתחות האינטרנט אך מאז 2002 חלה האטה בתחום התקשורת האופטית והדבר השפיע גם על תחום הרדיו-פוטוניקס בו יש דרישה לרכיבים רדיו-פוטונים מהירים שמחיר פיתוחם גבוה יחסית. אולם הצורך הגובר במערכות מתוחכמות לתחום הביטחוני הביא בשנים האחרונות להתעניינות גוברת בתחום זה.
בשנים האחרונות גדל מספר פרויקטי פיתוח והמחקר באוניברסיטאות ובגופי הביטחון השונים בארצות הברית, באירופה ובאסיה. ההתקדמות של פיתוח רכיבים פוטוניים לתקשורת אופטית כתוצאה מהתפתחות האינטרנט מחד והתגברות איומי הטרור מאידך הביאו לעניין רב ביישומים הביטחוניים השונים.
ז'מצ'וז'ינה סוצ'י

היסטוריה

הקבוצה הוקמה ביוזמת עיריית סוצ'י ומלון "ז'מצ'וז'ינה" (פנינה ברוסית ומכאן גם נובע שם המועדון). 
הקבוצה שיחקה בליגת העל הרוסית משנת 1993 עד 1999. הישג השיא הוא מקום 9 בטבלת הליגה, בעונת 1994 תחת הדרכת המאמן ארסן נאידנוב.
הקבוצה פורקה והוקמה מחדש מספר פעמים בשל קשיים פיננסיים, עד שפורקה באופן סופי בשנת 2013. הקבוצה פורקה לראשונה בשנת 2003 ולאחר מכן הוקמה מחדש בשנת 2007 אך ביולי 2011 שוב פורקה והוקמה בשנת 2012, ברם בשנת 2013 פורקה סופית.
אלון לוי

ביוגרפיה

לוי נולד וגדל בקיבוץ גן שמואל. בן אמצעי בין חמישה אחים: אחות בכורה, שלושה אחים בנים ואחות צעירה. 
לוי למד משחק בסטודיו למשחק של ניסן נתיב. במהלך השנים השתתף במספר סרטים וסדרות טלוויזיה. 
כיום (2018) לוי עובד כמטפל רוחני.

קריירה

בשנת 2007 הייתה זו הופעתו הטלוויזיונית הראשונה כאשר שיחק ואף ביצע את שיר הפתיחה של הסדרה "הנפילים", ששודרה ב-yes בזמן ששיחק את צוריה (צורי) בתפקיד ראשי. ב-2008 הגיש יחד עם אילנית לוי ולביא זיטנר את התוכנית "אזור התעשייה", ששודרה בהוט בידור ישראלי. 
בשנת 2009 עשה את תפקידו בעונה השנייה של הטלנובלה "חשופים", בה גילם את דמותו של "נמרוד". באותה שנה שיחק במיני-סדרה "תמיד אותו חלום", ששודרה ב-HOT3.
בשנת 2010 שיחק בסדרת הטלוויזיה "15 דקות", בה גילם את דמותו של "אופיר מסורי". באותה שנה גילם את דמותו של "מיקי" בסרט הקולנוע "התגנבות יחידים", בבימוי של דובר קוסאשווילי, וכן שיחק במחזה "האביב מתעורר", שהוצג בתיאטרון בית ליסין.
בשנת 2011 שיחק במחזה "פיטר פן", בעיבודה ובבימויה של צביה הוברמן, על פי ג'יימס מתיו ברי. בשנת 2013 שיחק בסרטו של איתן פוקס "בננות", לצדם של עפר שכטר, יעל בר זוהר, ענת וקסמן ועוד.

הקריירה המוזיקלית בלהקת סודהביט

מאז שנת 2011 חבר לוי בהרכב להקת הפופ "סודהביט", יחד עם גל לב ודותן מושנוב. במסגרת הלהקה כתב, עיבד מוזיקלית, הלחין ושר מספר שירים בהם: "הייתי בדאווין", "אבל חבל", "פעם אחרי פעם" ו"כוכב פורנו". 
כמו כן, בשנת 2013 חידש יחד עם הלהקה את שירו של גידי גוב "אם יוולד לי ילד", למען המאבק לשוויון זכויות אצל זוגות חד מיניים. 
במסגרת השתתפותו בלהקה הוא כתב והלחין את פסקול הסדרה "משפחה טובה" עבור הערוץ הראשון.
סיימון לה-בון

ילדות

לה-בון החל את דרכו המוזיקלית, כחבר במקהלת כנסייה מקומית כבר בגיל צעיר. במקביל החל ללמוד משחק בבית ספר מקצועי, בו גם למד שנים ספורות קודם לכן הזמר אלטון ג'ון. בתקופה זו, הופיע במספר פרסומות בטלוויזיה וכן במספר הפקות תיאטרון. בשנת 1978 לקח לה-בון פסק זמן מלימודיו והתנדב בקיבוץ גבולות בנגב. עדות לשהותו בישראל ניתן למצוא ברצועה המסיימת את אלבום הבכורה של דוראן דוראן, קטע אינסטרומנטאלי הנקרא Tel Aviv, אותו כתב לה בון בהשראת ביקור בתל אביב באותה תקופה. עם שובו לאנגליה, פנה ללמודי דרמה באוניברסיטת בירמנגהאם.

דוראן דוראן (1980–1984)

בשנת 1980 הכיר לה-בון באמצעות חברה משותפת את חברי להקת דוראן דוראן שפעלה כבר כשנתיים, ותקופה ארוכה חסר לה סולן ופזמונאי. לאחר תקופה קצרה, זכתה הלהקה לחוזה הקלטות עם חברת EMI, ולה-בון לא שב ללימודי המשחק בהם החל.
בשנת 1981 יצא אלבומה הראשון של הלהקה שנקרא "דוראן דוראן", ועד לשנת 1984 הוציאה אלבום מדי שנה, שזכו להצלחה ניכרת בבריטניה. באותה שנה, אף השתתפו חברי הלהקה בהקלטת השיר "האם הם יודעים שזהו כריסמס", שיצא על גבי סינגל וזכה להצלחה מסחררת. בשנת 1984 בשל חילוקי דעות בין חברי הלהקה, התפרקה "דוראן דוראן" וחבריה פנו כל אחד לדרך עצמאית.

ארקדיה (1985)

מיד לאחר פירוקה של "דוראן דוראן" הקים לה-בון יחד עם שניים מחברי "דוראן דוראן" (ניק רודס ורוג'ר טיילור) את להקת "ארקדיה". בשנת 1985 יצא אלבומה היחיד של "ארקדיה" "So Red The Rose".

דוראן דוראן (1986–2007)

בשנת 1986 חזרו חברי הלהקה לפעול בשם דוראן דוראן ויחד הוציאו מספר אלבומים במרווחי זמן של שנתיים. יחד עם זאת, לא זכתה הלהקה לגלי ההצלחה שליוו אותה בראשית שנות ה-80.
בשנת 1993 שבה הלהקה אל ראשי מצעדי המכירות ומצעדי הפזמונים בעולם הודות ליציאתו של האלבום "The Wedding Album". שנה לאחר מכן הוציאה הלהקה אלבום גרסאות כיסוי לשירים שהיו אהובים על לה-בון ומהם הושפע. בין הזמרים ניתן למצוא את ג'ים מוריסון סולן להקת הדלתות, לו ריד ואלביס קוסטלו. במקביל אותה שנה, שיתף לה-בון פעולה בהקלטת אחד משירי להקת "דוראן דוראן" יחד עם זמר האופרה לוצ'אנו פבארוטי.
בשנת 2001 שבו חמשת חברי הלהקה המקורית להקליט את האלבום "Astronaut" שיצא שלוש שנים מאוחר יותר. האלבום זכה להצלחה גדולה והשיב אותה אל ראשי מצעדי הפזמונים בבריטניה. בשנת 2005 הופיעה הלהקה במופע לייב אייד ברומא.
לה-בון ממשיך להקליט ולהופיע עם הלהקה ובשנת 2015 יצא אלבומה ה-14 של הלהקה "Paper Gods" שהצליח להגיע לעשרת האלבומים הנמכרים בבריטניה, הישג ראשון ללהקה מאז 1993.

קריירת סולו

לה-בון המעיט להקליט כסולן, ללא חבריו ללהקת "דוראן דוראן". במהלך השנים הקליט באופן לא סדיר שירים שהופיעו באוספים וכסינגלים.

חייו האישיים

באותה שנה, הכיר לה-בון את הדוגמנית הצעירה ממנו ב-6 שנים יסמין, ושנה לאחר מכן נישאו השניים. כיום יש לזוג שלוש בנות. במקביל פיתח לה-בון תחביב שיט ביאכטה הפרטית שלו, לה קרא Drum, ועימה השתתף בתחרויות שונות ברחבי העולם. בעקבות תאונת שיט בה היה מעורב, פרש לה-בון משיט עד לשנת 2005.
אל-הרג

המונח אל-הרג מתייחס להיעדרם של הריגה, איום בהריגה, והתנאים המאפשרים הריגה בחברה האנושית. על אף שהשימוש האקדמי במונח מתייחס בעיקר להרג בני אדם, הרי שלעיתים מורחב השימוש בו וכולל גם הריגה של בעלי חיים וצורות חיים אחרות. מונחים וציוויים דומים קיימים גם באתיקה הבודהיסטית ובמסורות רוחניות אחרות. לאחרונה אף נעשה שימוש במונח אל-הרג ב"אמנה לעולם ללא אלימות" (Charter for a World without Violence) שאושרה על ידי הפסגה השמינית של זוכי פרס נובל לשלום (דצמבר 2007).
אל-הרג מתייחס גם לשלום (היעדר מלחמה והתנאים המובילים אליה), אי-אלימות (פסיכולוגית, פיזית ומבנית) והמונח הסנסקריטי של אהימסה (אי-פגיעה במחשבה, דיבור ומעשה). מבלי להפחית מחשיבותם של מושגים וגישות אלו, אל-הרג מהווה גישה ייחודית בכך שהוא מאופיין הן בכימות יעדיו והן במהות הפתוחה והמגוונת של מימושם. בעוד השימוש של מונחים כגון "אי-אלימות" ו"שלום" מבוסס בדרך כלל על טיעונים קלאסיים ורעיונות מופשטים המוליכים לפאסיביות, הרי שהרג (וההופכי לו—"אל-הרג") יכול לעבור כימות, להיות מקושר לסיבות ספציפיות והוא מוליך לגישה מדעית ואקטיבית של בריאות הציבור (מניעה, התערבות וטיפול פוסט-טראומטי אל עבר ביטול הדרגתי של תופעת ההרג).
מאידך גיסא, גישת האל-הרג אינה מניחה או מכתיבה נתיב אחד להגיע לחברה חופשייה מהרג, כפי שמניחות ומכתיבות גישות אידאולוגיות ורוחניות אחרות הפועלות למניעה של נטילת חיים. כגישה פתוחה במהותה אל-הרג נסמכת על המגוון והיצירתיות האין-סופית של המין האנושי ומעודדת מחקר מתמשך בתחומי החינוך, הפעולה החברתית ועיצוב המדיניות. היא מעודדת פיתוח גישות מדעיות, מוסדיות, חינוכיות, פוליטיות, כלכליות ורוחניות חלופיות להרג. בנוסף, על אף המיקוד שלה, הרי שגישת האל-הרג מנסה להתמודד עם נושאים חברתיים רחבים יותר.
ביחס לתוקפנות פסיכולוגית, תקיפה פיזית, ועינויים מטילי אימה, גישת האל-הרג חותרת להעלים את הסיבות הפסיכולוגיות להם. ביחס להרג בני אדם באמצעות תנאים סוציו כלכליים והפניית משאבים למטרת הרג, אל-הרג חותרת לבטל את המחסור הקטלני במשאבים, כמו גם את התנאים למחסור. ביחס לאיום על החיוניות של הביוספרה, אל-הרג חותרת להפסקת הפגיעות הישירות והלא ישירות במשאבים משמרי-חיים. ביחס לאופני הרג לא מכוונים, גישת האל-הרג חותרת ליצירת תנאים חברתיים וטכנולוגיים שיפסיקו אותם.
בספרו "מדע מדינה גלובלי של אל-הרג" (Nonkilling Global Political Science), גלן פייג' (Glenn D. Paige) מעריך שפחות מחצי אחוז מכלל בני האדם שחיו אי פעם הרגו בני אדם אחרים. בנוסף לכך, ראיות אנתרופולוגיות מצביעות על כך כי בחברות ובתרבויות מסוימות הריגה היא תופעה זניחה מבחינה סטטיסטית. מכיוון שבני אדם חיו כציידים-לקטים —צורת חיים המהווה דוגמה לאל-הרג— במשך תשעים ותשעה אחוזים ממשך קיומם, הרי שניתן להעריך כי רמת ההרג והאלימות במשך קיומו של המין אדם היה נמוך מאוד.
במובניו הרחבים אל-הרג מתנגד לתוקפנות, רצח, התאבדות, עונש מוות, טיהור אתני, הרעבה, השמדת עם, רצח על בסיס מגדרי, \טרור, אלימות, מלחמה, ואופני הרג אחרים, ישירים, עקיפים, או מבניים.
רקוויאם (קאוואלי)

מיסה על המתים בשמונה קולות (בלטינית: Missa pro defunctis per octo vocibus) היא מיסת רקוויאם שהולחנה על ידי המלחין האיטלקי, פרנצ'סקו קאוואלי בשנת 1675. המיסה הולחנה כשנה לפני מותו של המחבר ויועדה מראש לטקסים שיערכו לכבודו לאחר מותו. יצירה זו היא אחת מן היצירות החשובות ביותר של קאוואלי שאינן אופרות והלחנה חשובה של הרקוויאם מתקופת הבארוק.

היסטוריה

בשנת 1675 חש פרנצ'סקו קאוואלי, שהיה כבר בן למעלה מ-70 ונחשב לאחד מהמלחינים החשובים באיטליה, שמותו מתקרב. הוא החליט להלחין יצירה שתוצג לראשונה בטקסים לזכרו ובחר להלחין מיסת רקוויאם לצורך כך. הוא כתב צוואה מפורטת אותה השאיר יחד עם היצירה ובה הנחיות כיצד לבצע את הרקוויאם. בניגוד למה שנאמר לעיתים, הרקוויאם לא נועד להלווייתו של קאוואלי אלא לשני טקסי אזכרה שקאוואלי רצה שיערכו לכבודו לאחר מותו: אחד בבזיליקת סן מרקו שם עבד קאוואלי כקאפלמייסטר משנת 1668 ואחד בכנסיית סן לורנצו בוונציה, שם נקבר. המנצח המיועד היה נטאלה מונפראטו, שהיה יורשו של קאוואלי בתפקיד מנצח המקהלה של בזיליקת סן מרקו. לצורך כל אחד מביצועי הרקוויאם הקצה קאוואלי סכום גדול של כסף ואף קבע במפורט כיצד יחולקו התמלוגים.
קאוואלי נפטר ב-14 בינואר 1676 ובקשותיו מולאו.

היצירה

הרכב היצירה כולל מקהלה של 8 קולות (סופרן, אלט, טנור ובס - כל אחד מהם פעמיים) ובאסו קונטינואו. ביצוע ממוצע של היצירה אורך בין 35 ל-40 דקות.
הבעיה העשירית של הילברט

סיכום ביניים

פגשנו שלושה סוגים חשובים של קבוצות: ניתנות להצגה דיופנטית, ניתנות למנייה חישובית, וחישוביות. ברור שכל קבוצה חישובית, ניתנת למנייה חישובית (פשוט משום שזהו תנאי חלש יותר), וגם שכל קבוצה הניתנת להצגה דיופנטית היא ניתנת למנייה חישובית (ההבחנה של דייוויס). 
כעת, דייוויס שיער שכל קבוצה ניתנת למנייה חישובית היא גם ניתנת להצגה דיופנטית. האלגוריתם של הילברט מראה במקרה כזה שהקבוצה היא חישובית. אלא שמן הדוגמה של טיורינג ושותפיו אנו יודעים ש"לא כל קבוצה הניתנת למנייה חישובית היא חישובית". אם כך, מן ההשערה של דייוויס נובע שהאלגוריתם שביקש הילברט אינו קיים.

הצעד השני: הצגות דיופנטיות

את המושגים שפגשנו קודם לכן אפשר להכליל לקבוצות של זוגות או שלשות של מספרים. למשל, קבוצת זוגות A ניתנת להצגה דיופנטית אם עבור פולינום P במקדמים שלמים, קיים פתרון למשוואה  אם ורק אם הזוג הסדור  שייך ל- A. ההכללה הפשוטה הזו מאפשרת לדון בהצגות דיופנטיות של משוואות, במקום קבוצות. אפשר 'לקודד' משוואה כדוגמת  בקבוצה , ולומר שהמשוואה ניתנת להצגה (פולינומית) דיופנטית אם ורק אם הקבוצה מקיימת תכונה זו.
נזכיר שדייוויס שיער כי כל קבוצה הניתנת למנייה חישובית, אפשר להציג דיופנטית. 
ב-1952 תקפה ג'וליה רובינסון את הבעיה 'מלמטה', על ידי בחינה של דוגמאות מוכרות של קבוצות הניתנות למנייה חישובית. בפרט היא ניסתה למצוא הצגות דיופנטיות למשוואות  (פונקציית החזקה),  (פונקציית העצרת), ולקבוצת המספרים הראשוניים. משימה זו לא צלחה בידה, אולם היא הצליחה להוכיח שניתן יהיה למצוא הצגה דיופנטית לכל המשוואות (או הקבוצות האלה), ברגע שתימצא הצגה דיופנטית ולו לפונקציה אחת הגדלה בקצב מעריכי. לימים הייתה רובינסון, שזכתה במלגת מק'ארתור, המתמטיקאית הראשונה שנבחרה לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, והנשיאה האישה הראשונה של החברה האמריקאית למתמטיקה.

הצעד השלישי: הצגות דיופנטיות מעריכיות

ב-1962 הראו דייוויס, רובינסון והילרי פטנאם שכל קבוצה הניתנת למנייה חישובית אפשר להציג על ידי פונקציה דיופנטית שהיא 'פולינום מעריכי' (כלומר, הפונקציה מערבת את הפעולות הרגילות של חיבור, חיסור וכפל, אבל גם פעולות העלאה בחזקה). תוצאה זו חלשה יותר מן ההשערה של דייוויס, שבה נדרשת דווקא הצגה על ידי פולינום.

הצעד הרביעי והאחרון: הצגה דיופנטית של משוואות מעריכיות

לאור התוצאות הקודמות של רובינסון, נשאר להציג פונקציה מעריכית אחת. מכאן ייצא שאפשר להציג פולינומית את כל הפונקציות המעריכיות, ובעזרת אלה אנו יודעים כבר שאפשר להציג כל קבוצה הניתנת למנייה חישובית. כך יתקבל אישור להשערת דייוויס, שכל קבוצה הניתנת למנייה חישובית אפשר להציג על ידי פולינום דיופנטי, ואם נציג קבוצה שאינה חישובית נקבל מיד שהאלגוריתם שביקש הילברט לא יכול להתקיים.
המכה בפטיש היה יורי מאטיאשביץ', שהוכיח ב-1972 כי המשוואה  ניתנת להצגה דיופנטית פולינומית. כאן  הם המספרים בסדרת פיבונאצ'י, שגדלה כידוע בקצב מעריכי. מסקנה: לא קיים אלגוריתם שיכריע בשאלת הפתירות של משוואה דיופנטית.
ז'יו

מוצא

מוצא שני ענפיו -הז'יו המזרחי והז'יו המערבי בהרי הקרפטים הדרומיים.
הז'יו במזרחי נובע בין הרי פרנג (Parâng) ושוריאנו, על יד העיר פטרילה, והז'יו המערבי מוצאו בין הרי רטזאט וולקאן (Vâlcan), בסביבות היושב אוריקאן (Uricani).

מסלול

הוא חוצה אחר כך מספר יחידות גאוגרפיות - עמק פטרושאן, עמק טרגו ז'יו, הרמה הגטית, המשיור הרומני.

יובלים

יובליו העיקריים הם: מצד ימין - טיסמאנה, ז'ילץ, סוסיצה והיובל הכי גדול, מוטרו.
יובליו משמאל הם סאדו, ג'ילורט (היובל הכי גדול) ואמראדיה.

שפך

הג'יו נשפך לדנובה על יד היישוב אוסטורבן (Ostroveni) והעיר בקט ברומניה, וקילומטרים אחדים מרחק מהעיר הבולגרית ממול, אוריאחובו.
אורך הנהר הוא 331 ק"מ ושטח אגן הניקוז שלו הוא 10,070 קמ"ר.

ערים

העיר הכי גדולה השוכנת על נהר ז'יו היא קראיובה, הבירה ההיסטורית של חבל אולטניה.
היא בירת המחוז דולז' Dolj שמקור שמו הוא שם סלאבי למורד הז'יו.
ערים בינוניות שעל גדות הנהר ז'יו הן - מצפון לדרום: לופן, וולקן, פטרילה, פטרושאן וטרגו ז'יו.
טרגו ז'יו (שמשמעות שמה "היריד של הז'יו") - היא בירת המחוז גורז', שגם שמו נובע ממלים סלאביות שמובנן קשור למיקומו הגאגרפי - מעלה (הר) הז'יו.
ערים קטנות יותר שעל הז'יו הן - מצפון לדרום: אוריקאן, אנינואסה, בובמשט-ז'יו, טורצ'ן ופיליאש.
עמק הז'יו העילי, בסביבות היישובים פטרושאן ולופן מהווה את האזור מכרות הפחם העיקרי של רומניה.
תהליך גרם-שמידט

תהליך גרם-שמידט הוא תהליך המקבל בסיס סדור של מרחב מכפלה פנימית ומחזיר בסיס אורתונורמלי (אפשר לבצע את התהליך באופן חלקי לקבלת בסיס אורתוגונלי).
את התהליך אפשר להפעיל על קבוצת וקטורים בלתי תלויה ליניארית כלשהי, כל עוד היא סופית או בת מנייה, והוא מחזיר קבוצה אורתוגונלית הפורשת את אותו תת-מרחב. יתרה מזו, התהליך עובר על הווקטורים בזה אחר זה, פעם אחת בלבד, ולכל k הוא אינו משנה את תת-המרחב ש-k הווקטורים הראשונים פורשים. שינוי קל בתהליך מאפשר להפעילו גם על קבוצה תלויה ליניארית.
לתהליך שימושים בחקר מרחבי מכפלה פנימית, מטריצות סימטריות ומרחבי הילברט.

רקע

האלגברה הליניארית עוסקת במבנים אלגבריים הקרויים מרחבים וקטוריים. לכל מרחב וקטורי יש בסיס, שהוא קבוצת וקטורים המאפשרת לתאר באופן תמציתי כל וקטור של המרחב. אם מוגדרת על המרחב מכפלה פנימית, מתקבלים ממנה מושגים של אורך וזווית בין וקטורים. במקרה כזה נוח להשתמש בבסיס שבו האורך (נורמה) של כל וקטור הוא 1, וכל שני וקטורים מאונכים זה לזה; בסיס כזה מכונה בסיס אורתונורמלי.

תיאור אינטואיטיבי

לתהליך גרם-שמידט שני מרכיבים: נרמול והטלה. נרמול מחליף וקטור נתון בווקטור באותו כיוון, שאורכו 1. הטלה היא פירוק של וקטור נתון לשני מרכיבים: אחד נפרש על ידי הווקטורים הקודמים בבסיס, והשני ניצב להם.
התהליך פועל כך: מנרמלים את הווקטור הראשון. אז מפרקים את הווקטור השני לרכיבים, כאשר הרכיב הראשון הוא בכיוון הווקטור הראשון, והרכיב השני בכיוון הניצב לו. מחליפים את הווקטור השני ברכיב הניצב לווקטור הראשון, ומנרמלים את התוצאה. התקבל וקטור שניצב לווקטור הראשון, אורכו הוא 1, והמרחב שהוא והווקטור הראשון פורשים שווה לזה שפרשו שני הווקטורים המקוריים.
התהליך ממשיך כאשר בכל שלב מפרקים את הווקטור הבא לשני רכיבים - האחד במרחב שנפרש על ידי הווקטורים שכבר עברו את התהליך, והשני ניצב למרחב זה. מנרמלים את הווקטור הניצב ומוסיפים גם אותו לבסיס.
גם כאשר קבוצת הווקטורים אינסופית אך בת מנייה ניתן להשתמש בתהליך, באינדוקציה, שכן מובטח כי כל וקטור בקבוצה יעבור אותו בשלב כלשהו.
אפשר להפעיל את אותו אלגוריתם גם ללא שלב הנרמול, ולקבל קבוצה אורתוגונלית.

קבוצה תלויה ליניארית

אם קבוצת הווקטורים ההתחלתית  תלויה ליניארית אז לעיתים נקבל . במקרה כזה יש להתעלם מווקטור זה, ולהמשיך באלגוריתם.

שימושים

תהליך גרם-שמידט מוכיח כי לכל מרחב מכפלה פנימית ממד סופי (או בן מניה) יש בסיס אורתונורמלי. אפשר לנסח תוצאה זו, במונחים של מטריצות באופן הבא: כל מטריצה סימטרית חיובית לחלוטין  חופפת למטריצת היחידה. זהו מקרה פרטי של משפט סילבסטר.
יתר על כן, מהתהליך נובע שניתן לבצע חפיפה זו על ידי מטריצה משולשית. מכן אנו מקבלים את הפרוק הבא:  כאשר  היא מטריצה משולשית. פרוק זה בתורו גרר את הפרוק הבא: כל מטריצה הפיכה ניתן לפרק למכפלה של מטריצה אורתוגונלית ומטריצה משולשית. פירוק זה נקרא פירוק QR, שהוא מקרה פרטי של פרוק יווסווה.
בנוסף התהליך מוכיח את קיומו של בסיס אורתונורמלי בכל מרחב הילברט ספרבילי. עובדה זו שקולה לכך שכל מרחב הילברט ספרבילי איזומורפי למרחב הסדרות

היסטוריה

התהליך קרוי על שם מפתחיו - המתמטיקאי הדני יורגן פדרסן גרם ועמיתו הגרמני ארהרד שמידט, שניהם מתמטיקאים בעלי שיעור קומה. על אף שהתהליך קרוי על שמם, אזכורים לו אנו מוצאים בעבודות קודמות של לפלס ושל אחרים.
עומר רשף

ביוגרפיה

עומר רשף למד בתיכון אהל שם. בדצמבר 2013 ייצג את ישראל באליפות העולם בשחמט לבנים עד גיל 16 שנערכה באל-עין, באבו דאבי, כחלק ממשלחת ישראלית מצומצמת של שחקני נוער מצטיינים (שכללה, בנוסף אליו, בין היתר גם את אלון מינדלין ומיכל להב), שעשתה היסטוריה: בפעם ראשונה ישראל יוצגה בתחרות שחמט במדינה ערבית. 

רשף הוא בכיר שחקני מועדון השחמט של קריית אונו ונכון לשנת 2018 משחק בשורותיו בליגה הלאומית, בלוח הראשון. אביו, ניר, הוא מנהל המועדון.
לומד לתואר ראשון באוניברסיטת טקסס באוסטין. רווק.
אלויס קונק

חייו

אלויס מארטן קונק  (Aloÿs Martin Cunq) נולד בסנטגאבל, במחוז גארון עילית.
בנעוריו למד בסמינר בטולוז וסיים בשנת 1849 תואר ראשון בשפה וספרות צרפתית. אחר כך למד נגינה בעוגב בלומבה (Lombez).
בסביבות שנת 1850 שינה את כתיב שם המשפחה מ-Cunq ל-Kunc. בשנת 1852 התמנה לנגן העוגב הראשי וב-1857 האחראי על המוזיקה בקתדרלת אוש (Auch) במחוז ז'ר. שם הכיר את פרנסואז אנרייאט מרי דרז'ן (Henriette Dargein), נגנת עוגב ומורה לפסנתר מאוש, שהפכה לאשתו. דרז'ן הייתה בוגרת הקונסרבטואר של פריז, בו למדה פסנתר אצל לואיז פארנק (Farrenc) ועוגב אצל סזאר פרנק.
קונק התיישב סופית בטולוז וניגן בעוגב במספר כנסיות בעיר, ביניהן כנסיית סנט אובן (1863), אחר כך כנסיית ז'זו (du Gésu) וב-1870 התמנה לקפלמייסטר של הקתדרלה של סנט אטיין ואחר כך גם לפרופסור בקונסרבטואר למוזיקה בסנט אטיין
עם תלמידיו נמנו אנרי בוסה ופול וידל.
מנישואיו לאנרייט דרז'ן נולדו לו 12 ילדים. חלקם נעשו גם הם מוזיקאים מכובדים: פייר קונק היה מלחין וקפלמייסטר בכנסיית סן-סולפיס בפריז, אמה קונק, חתן פרס רומא בשנת 1902 והיה למשך 30 שנה מנהל הקונסרבטואר בטולוז; קאמי קונק היה מנצח בבתי האופרה באלג'יר, בניס ובטולון, גם חלק מבנותיו הצטיינו במוזיקה - ז'רמן ומארי היו מורות לעוגב בעיר אוש, מארי-אנטואנט הייתה מורה לפיתוח קול, וקתרין וססיל היו מורות לפסנתר.
קונק חקר את המוזיקה הליטורגית והשתתף בשני כנסים חשובים ברומא שהוקדשו לשירה הכנסייתית - הכנס לשיחזור ה-plaint chant והמוזיקה הכנסייתית ב-1860 והכנס האירופי למוזיקה כנסייתית בצרפת בשנת 1882.
קונק ייסד וניהל את כתבי העת Corona sacra ו-Musica sacra (שגליונו הראשון הופיע ב-8 בדצמבר 1874) בתחום שחזור וקידום השירה הגרגוריאנית.
קונק מת ב-1895 בטולוז.
מתפרת העצמאות

מתפרת העצמאות היא מתפרה במצפה רמון שתופרת מדים וסדינים עבור צה"ל. המתפרה הוקמה בשנת 1972 ובשנת 2000, לאחר שהבעלים החליט לסגור את המתפרה, היא נקנתה על ידי העובדות והפכה לקואופרטיב.
מתפרת העצמאות קמה בשנת 1972. המתפרה התנהלה במהלך השנים בתוך קשיים כלכליים ובהתאם להזמנות היו העובדות מפוטרות ומועסקות מחדש.
ביולי 2000 נודע לעובדות המתפרה שהבעלים מתכוונים לסגור את המתפרה ולפטר את 60 העובדות. בעקבות זאת העובדות התבצרו במתפרה למשך חודש וחצי, דבר שעורר עניין תקשורתי. במהלך השביתה הציע עמיר פרץ לשובתות לרכוש את המתפרה. 25 עובדות הסכימו להצעה וקנו את המתפרה בעזרת הלוואה של ההסתדרות החדשה. רכישת המתפרה עוררה עניין רב בהיותה מקרה יוצא דופן של עובדות שרכשו את המפעל שבו עבדו. על המתפרה שהפכה לקואופרטיבית נעשו כתבות בטלוויזיה ונכתבו מאמרים, בין השאר בלאחותי, פוליטיקה פמיניסטית מזרחית.
בשנת 2002 ביימו ג'ולי שלז ודורון צברי סדרת טלוויזיה דוקומנטרית בת שישה פרקים שנקראה "דרומה (התופרת ממצפה)". במהלך הסדרה עקבו אחרי מאבקן של פועלות המתפרה נגד סגירת המפעל. הסדרה זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית הסדרה התיעודית.
בתחילת 2009 עברו העובדות לארבעה ימי עבודה בשבוע עקב קשיים תקציביים. בשנת 2010 שוב נכנסה המתפרה לקשיים ובמשך שלושה חודשים לא קיבלו העובדות משכורות.
בשנת 2011 רכשה מגבות ערד את המתפרה תוך התחייבות להמשיך להפעיל את המתפרה למשך שלוש שנים. לאחר תום שלוש השנים הודיעה ערד תעשיות טקסטיל על סגירת המתפרה. באפריל 2014 נרכשה המתפרה על ידי עמותת נצח יש"י, במסגרת הסכם עם משרד הביטחון שהעביר הזמנות של מדי צה"ל. העמותה פתחה שלוחה של המתפרה בערד, בו מועסקות נשים מחסידות גור.
גלקסיות אקטיביות

גלקסיה אקטיבית היא גלקסיה בעלת גרעין גלקטי פעיל אשר פולט אנרגיה רבה, הנמצא במרכזה של הגלקסיה האקטיבית.

היסטורית גילוי

בעבר קראו לגרעין הגלקטי הפעיל כגלקסיה אקטיבית מה שלא נכון לומר כמונח מכיוון שהגלקסיה היא בעלת גרעין גלקטי פעיל ולא מתארת את תכונות הגרעין,רק לאחר מספר שנים הבינו זאת ושינו את המונח מגלקסיה אקטיבית לגרעין גלקטי פעיל. בתחילת המאה ה-20 בתצלומים של גלקסיות קרובות, זיהו מאפיינים של גלקסיות אקטיביות כגון חור שחור על-מסיבי אקטיבי בליבת הגלקסיה, וראו את רנטגן הגרעין, העובדה שגלקסיות אקטיביות פולטות קרינה בעוצמה רבה מאוד, ובין 1918 ל-1970 גילו את הjet ושמקור האנרגיה של הגרעין הוא גז שנצבר מהחור השחור . במשך זמן רב, גלקסיות אקטיביות החזיקו את כל הרשומות של האובייקטים הגבוהים ביותר בהסחה לאדום, הידועים בספקטרום האופטי או בספקטרום הרדיו, בגלל הבהירות הגבוה שלהם.

מבנה

במרכזה של כל גלקסיה אקטיבית ישנו חור שחור עצום וגרעין גלקטי פעיל במרכזה, ישנו גם אזור בצורת דונאט הנקרא דיסק ספיחה העשוי מגז קר ואבק, במרכזו יש חור שחור עצום, משני הצדדים של הדיסק יוצאות קרני אור חזקות הנקראות Jets.                                                                                                                                                                                                                                                           גרעין הגלקסיה האקטיבית הוא (כנראה) חור שחור סופר-מסיבי (SMBH), הוא קיים במרכזי גלקסיות.

מאפיינים פיזיקליים

הגרעין בהיר מאוד אשר פולט אנרגיה רבה בצורת קרני גמא ורנטגן, החור השחור צובר מסה והוא גם מקור האנרגיה של הגרעין.
יש מתאם חזק בין תכונות בקנה מידה גלקטי לתכונות בקנה מידה של חורים שחורים על-מסיבים. כדי שחור שחור ייחשב על-מסיבי המסה שלו צריכה להיות בין 10 אלף ל10 מיליארד מסות שמש. חורים שחורים על-מסיבים מתאפיינים בצפיפות ממוצעת נמוכה.
אינגריד סיינהייב

ביוגרפיה

סיינהייב זכתה ב-1991 בתחרות מראה השנה של עלית ולאחר מכן הופיעה בין היתר בפרסומים של ראלף לורן, בקטלוג של ויקטוריה'ס סיקרט ובגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד, על שער המגזין Elle ובתצוגות אופנה של קרולינה הררה וב-1993 הנחתה את התחרות שזכתה בה.
ב-2003 הופיעה בסרט צרפתי וב-2007 החלה להנחות את העונה הראשונה של הגרסה הבלגית של הטופ מודל הבאה ובנוסף הייתה בעבר חלק מצוות הערוצים MTV וE!. 
היא נשואה ואם לשני בנים.
הר ארדון

הר ארדון הוא הר הנמצא בחלקו המזרחי של מכתש רמון. גובהו 722 מטרים מעל פני הים. 
מקור שמו העברי של הר ארדון- מהתנ"ך. בספר דברי הימים א', בפרק ב', פסוק 18, מצוין שמו של ארדון, שהיה בנו של כלב בן-חצרון: "...ואלה בניה, ישר ושובב וארדון". שמותיו הערביים של ההר הם "ראס א-רדידה" (راس الرديدة), או "ראס א-רדיחה". 
מראה ההר הוא כשל טרפז, המתנשא מעל "רצפת" המכתש ומהווה חלק מדפנו המזרחית. מדרונותיו תלולים ומשופעים. 
ההר נוצר בתהליך גאולוגי הנקרא "היפוך תבליט". לפני מיליוני שנים, הר ארדון היה סינקלינה (קער) הכלוא בין שתי שרשראות הרים. בשל תהליכי בלייה וסחף שהיוו חלק מהתהליך הנרחב של היווצרות המכתש, התבלו וכורסמו שרשראות ההרים, ושחיקה זו הייתה כה מסיבית, עד כדי כך שהרכסים הפכו לבקעות, והקער התנשא מעליהן.
בשנת 1980 הוכרז שמורת טבע מצוק הצינים, הכולל בתוכו את הר ארדון.