ביל טילדן

ביוגרפיה

טילדן נולד למשפחה אמידה בפילדלפיה, ארצות הברית ב-10 בפברואר 1893. אביו, ווילאם טאטם טילדן, היה סוחר פרוות ומנהיג פוליטי, ואמו סלינה היי הייתה פסנתרנית. ביל צפה בטניסאים בילדותו בהיותו ילד שנולד "עם כפית כסף בפיו". אחיו הגדול, הרב, נחשב לטניסאי המוכשר במשפחה, אבל הוא פרש מהענף בגיל עשרה כדי ללכת בעקבות אביו אל עולם העסקים. בגיל 18 איבד את אמו למחצה ונשלח לגור עם דודתו. בגיל 22 איבד את אחיו הגדול הרברט ואת אביו, ונכנס לדיכאון עמוק. לאחר מספר חודשי דיכאון, בעידוד דודתו התחיל לשחק טניס שהיה האמצעי המרכזי להתאששותו. טילדן למד באוניברסיטת פנסילבניה והוא בוגר מקולג' פירס.

ראשית דרכו בענף

כבר כאשר שימש כבול-בוי (Ball Boy) בילדותו לטניסאים בכירים ממנו, הוא שם לב שמשהו לא בסדר במשחק הטניס – אף אחד לא באמת מזיע. לטילדן הקטן, זה נראה לא בסדר. במשך שנים רבות, מהגיעו לגיל 15 ועד לגיל 25, טילדן התאמן בטניס כאחוז אמוק – בכל זאת, הוא מעולם לא היה בשיעור טניס רשמי. הוא דרש שירחיקו ממנו את המאמנים, ואמר שהוא מכיר את הספורט טוב כמו כל אחד אחר, והוא ילמד בעצמו את מה שהוא לא יודע. בתחילת דרכו, לא נחשב טילדן לטניסאי מחונן, וגם שחקני מועדון רגילים לעיתים נצחו אותו בלי קושי. מגיל 27 ואילך, הוא הפך לאחד מהכוכבים הגדולים ביותר שעולם הטניס ידע עד לתקופה ההיא, ואחד מהטניסאים המפורסמים והמשפיעים ביותר בהיסטוריה.

ציוני דרך בקריירה

טילדן שלט בענף באופן גורף, והישגיו בתחום היו רבים. הזכייה הראשונה שלו בטורניר גראנד-סלאם (מושג שלא היה קיים בתקופה ההיא, בה היו רק שני טורנירים גדולים מאוד והם אליפות ארצות הברית הפתוחה ווימבלדון) הייתה באליפות ארצות הברית, בטורניר הזוגות המעורבים עם מארי ק' בראון ב-1913, אז היה טילדן בן 20 בלבד.
הוא זכה באותו התואר שנית בשנה לאחר מכן, אבל לא היה שחקן צמרת ביחידים. אהבתו הגדולה למשחק ושאיפתו לשלמות גרמו לו שלא לשחק באליפות ארצות הברית במשך כמה שנים, כי הוא לא חשב שהמשחק שלו טוב מספיק. הוא הגיע להישג משמעותי ב-1918, כשהוא העפיל לגמר היחידים באליפות ארצות הברית בהיותו בן 25 והפסיד ללינדלי מארי. שנה לאחר מכן, הוא הפסיד בגמר קל יחסית (3-6 4-6 4-6) ל"ביל הקטן" ג'ונסטון, שחקן שיהפוך ליריב הרציני ביותר של טילדן בתחילת שנות ה-20. טילדן כעס על ההופעה המחפירה שהייתה לו מבחינת חבטת גב-היד, והסתגר במגרש טניס של חבר כדי לשפר את החבטה במשך כל החורף. 
הוא חזר ב-1920 והפך לשחקן הטוב ביותר שהעולם ראה עד לאותה העת – בגיל 27 הוא זכה בתואר הגדול הראשון שלו ביחידים בווימבלדון (האמריקני הראשון שזוכה בווימבלדון), הישג אותו הוא שחזר ב-1921, וכמו כן הוא זכה באליפות ארצות הברית הפתוחה במשך שש שנים ברצף (1920-1925). טילדן נודע בזכות אינספור הריבים שלו עם התאחדות הטניס האמריקנית, והם אף השעו אותו במשך שנת 1929. מיד לאחר תום ההשעייה, הוא זכה בתואר השביעי שלו באליפות ארצות הברית באותה השנה, ובעונה לאחר מכן הוא זכה בכתר וימבלדון השלישי שלו, לפני שהודיע על פרישתו מטניס חובבני והפך ל"מקצוען" – סבב של שחקנים שהתחרו ברחבי העולם, שיחקו משחקי ראווה והרוויחו כסף "מעל השולחן", בניגוד לכסף שהעביר ידיים רק "מתחת לשולחן" בסבב החובבני.
טילדן לא זכה מעולם בתואר בצרפת, אבל הוא שיחק בטורניר עצמו רק שלוש פעמים, שכן אליפות צרפת הפכה לטורניר הפתוח לשחקנים מכל העולם רק ב-1925. בשלושה ניסיונות, טילדן העפיל לגמר ב-1927 וב-1930, והפסיד לרנה לקוסט ולאנרי קושה בהתאמה, ולחצי הגמר ב-1929, גם שם הפסיד ללקוסט.
מלבד ההישגים האישיים המדהימים שלו, שכללו בין השאר שליטה גם בטניס המקצועני, טילדן הוביל את ארצות הברית לשבע זכיות רצופות בגביע דייוויס (הטורניר למדינות), החל מ-1920 ועד 1926, מתוכן בשש שנים ברצף (20-25) הוא לא הפסיד משחק אחד ביחידים.
טילדן נחשב על ידי רבים לשחקן הגדול בהיסטוריה – ה"גאון" הראשון שהטניס הפיק. כשהוא בן 52, טילדן גרר את בובי ריגס בן ה-27 (ושזכה בווימבלדון רק שנים ספורות לפני המשחק) למשחק ארוך בסבב המקצועני, וניצח שחקנים כמו פרד פרי ודון באדג' על בסיס קבוע כשהוא הרבה מעבר לגיל 40.
בשנותיו המאוחרות התגורר טילדן בהוליווד בקליפורניה ועבד כמורה לטניס. בין השאר הגיעה אנג'לה בקסטון ללמוד אצלו. הוא גם הוציא מספר ספרים פופולריים על הטניס. 
טילדן מת מהתקף לב ב-5 ביוני 1953, כשהוא בודד ועני, לאחר שפעמיים נעצר, הורשע והעביר תקופה קצרה בבית הסוהר ב-1947 ו-1949.

מורשת

ללא טילדן, נאמר שהיה לוקח למשחק עוד שנים רבות להתפתח ולעלות לרמה גבוהה. חשיבותו של טילדן לענף הייתה עצומה – הוא היה אחד מכוכבי הספורט הגדולים בעולם במהלך שנות ה-20, לצד ענקים כמו בייב רות', רד גריינג' ובובי ג'ונס. הוא הוציא את הטניס מהתדמית שבה הוא היה שרוי – תדמית של ספורט ששייך לעשירים, לעצלנים ולרכרוכיים.
אליסון דאנזיג, כתב לענייני טניס בעיתון "ניו יורק טיימס" בשנים 1923-1968, תיאר את טילדן כטניסאי הטוב בכל הזמנים. ב-1950 בסקר שנערך מטעם סוכנות הידיעות AP, נבחר טילדן לטניסאי הכי גדול של חצי המאה. הוא נבחר בהפרש הכי גדול שניתן לכל ספורטאי אחר (310 קולות מתוך 391).
טילדן היה אחד מששת הספורטאים הכי דומיננטים ב"תור הזהב של הספורט" לצדם של בייב רות', ג'ק דמפסי, בובי ג'ונס, רד גרנג' והווי מורנז.