פסקת ההתגברות

פסקת ההתגברות היא סעיף בחוק יסוד המאפשר לכנסת לתת תוקף לחקיקה הסותרת חוק יסוד זה.
בשנת 1994 נחקקה פסקת התגברות כתיקון לחוק יסוד: חופש העיסוק (סעיף 8 לחוק היסוד).
במהלך השנים עלו הצעות להוסיף פסקה דומה לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, וכן הוצעה הסדרה כללית של סוגיה זו בהצעת חוק יסוד: החקיקה. הצעות אלה לא הבשילו לחוק.
מטרתה של חקיקת פסקת ההתגברות, לפי תומכיה, היא לאזן את הכוח הרב שבידי בית המשפט העליון מאז המהפכה החוקתית וליצור דיאלוג חוקתי בין הרשויות, שיש ביניהן הפרדה. מתנגדי הוספת הפסקה טוענים כי בית המשפט העליון נוהג באיפוק מספק בפסילת חוקים, וכי מתן אפשרות לכנסת לחוקק מחדש חוקים שנפסלו על ידי בית המשפט, ובמיוחד אם זה נעשה ברוב קטן, ירוקן מתוכן את הביקורת השיפוטית על חוקי הכנסת.

בכנסת

פעמים אחדות הועלו בכנסת הצעות חוק פרטיות להוספת פסקת התגברות לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו. אף אחת מהצעות אלה לא הגיעה לקריאה ראשונה.
בהצעות: בכנסת השמונה עשרה על ידי חברי הכנסת משה גפני ואורי מקלב, בכנסת התשע עשרה על ידי חבר הכנסת משה גפני וקבוצת חברי הכנסת, ועל ידי חברת הכנסת איילת שקד וקבוצת חברי הכנסת, ובכנסת העשרים על ידי חברי הכנסת משה גפני ואורי מקלב (פ/1374/20), על ידי חברי הכנסת ניסן סלומינסקי ובצלאל סמוטריץ', על ידי חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ' וקבוצת חברי הכנסת ועל ידי חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

בממשלת ישראל השלושים ושלוש

בשנת 2014, לאחר שבג"ץ פסל חוק שנועד לטפל בבעיית המסתננים, העלתה חברת הכנסת איילת שקד מהבית היהודי הצעת חוק להוספת פסקת ההתגברות לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, שאושרה בוועדת השרים לחקיקה של ממשלת ישראל השלושים ושלוש. בהקשר לכך אמר שר הכלכלה נפתלי בנט על הכינוי "חוק עוקף בג"ץ" שניתן לעיתים בתקשורת לחקיקה כזו: "אין חוק עוקף בג"ץ, יש פסיקה עוקפת כנסת. הכנסת והממשלה הן הריבון בישראל, והצעת החוק של ח"כ שקד מחזירה את עקרון הפרדת הרשויות משיעורי האזרחות אל המציאות".
ההצעה לא הגיעה לקריאה ראשונה בכנסת.

בממשלת ישראל השלושים וארבע

בהסכם הקואליציוני שנחתם בין מפלגות הליכוד והבית היהודי עם הקמת ממשלת ישראל השלושים וארבע, התחייבו הצדדים לתמוך בהוספת פסקת התגברות לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, כאשר הרוב שיידרש להתגברות יהיה של 61 חברי כנסת. מאידך, לסיעת כולנו ניתן חופש הצבעה בנושא זה.
בספטמבר 2017 פרסמו שרת המשפטים איילת שקד ושר החינוך נפתלי בנט הצעה לחקיקת חוק יסוד: החקיקה, בו נקבע בין השאר מנגנון התגברות ברוב של 61 חברי כנסת.
באפריל 2018, בעקבות משבר הטיפול בבעיית המסתננים, לאחר מספר פסילות חוקים על ידי בג"ץ ואי הצלחה של הממשלה להגיע להסכם עם מדינה שלישית שיעמוד בדרישות בג"ץ, העלו מפלגות הבית היהודי והליכוד הצעות להוספת פסקת ההתגברות. בראשית מאי 2018 אישרה ועדת השרים לענייני חקיקה פה אחד, הצעת חוק שמאפשרת לכנסת לחוקק ברוב חבריה (61) חוק שפסל בית המשפט בשל סתירה לדעתו לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו.
יו"ר הבית היהודי השר נפתלי בנט ושרת המשפטים איילת שקד אמרו לאחר אישור הצעת החוק בוועדת השרים לענייני חקיקה: "הממשלה היום התחילה בבניית חומת ההפרדה בין שלוש הרשויות. התערבות בג"ץ בחקיקה ובהחלטות ממשלה חרגה מזמן מהנורמה המקובלת. פסקת ההתגברות תחזיר את אמון הציבור בבית המשפט העליון ותשיב את תפקידיהן המקוריות של הרשויות: הכנסת מחוקקת, הממשלה מבצעת, בית המשפט מפרש. אל לה לרשות להתערב בחברתה. יש לזכור כי הכנסת, כמייצגת את העם, היא הריבון כמו בכל דמוקרטיה מתוקנת".
שר המדע אופיר אקוניס אמר "פסקת ההתגברות היא צו השעה. האקטיביזם השיפוטי טישטש את עקרון הפרדת הרשויות בישראל ב־20 השנים האחרונות וביתר שאת בעשור האחרון. הרשות השופטת מבטלת את הכנסת, שהיא הריבון, ואת הממשלה. חיוניותה של פסקת ההתגברות איננה מוטלת בספק אם רוצים לשמור על עקרונות היסוד של הדמוקרטיה הישראלית. לא רק שפסקת ההתגברות איננה סכנה לדמוקרטיה - נהפוך הוא, היא רק תחזק אותה".
לעומתם שר האוצר, משה כחלון, הביע התנגדות לפסקת ההתגברות ואמר: "סיעת כולנו תתנגד לחוק פסקת ההתגברות במליאת הכנסת. העברת החוק בוועדת שרים לחקיקה היא הפרה של ההסכם הקואליציוני ופגיעה בשלטון החוק. סיעת כולנו תמשיך להאבק נגד חקיקת פסקת ההתגברות, ולא ניתן לגורמים קיצוניים להוביל את סדר יומה של מדינת ישראל. אמרנו בשבועות האחרונים שאנו מוכנים לייצר דיון רחב על הסדרת היחסים בין בית המשפט לכנסת, זהו מהלך שיש לעשות בהסדרה לאחר שנים שהנושא לא טופל ולא בקיצוניות כפי שהתרחשה היום ובחד צדדיות כפי שפעלו היום".
גם נשיאת בית המשפט העליון, אסתר חיות, התנגדה למהלך ואמרה: "מדובר בהתגברות על זכויות האדם של כל פרט ופרט בחברה הישראלית" והוסיפה ש"ההצעה רעה ומסוכנת ועלולה לגרום לישראל נזק חסר תקנה גם בזירה הבינלאומית".

פולמוס ציבורי

הפולמוס הציבורי סביב פסקת ההתגברות הוא המשך של פולמוס ציבורי על היחסים בין הכנסת לבית המשפט העליון אשר נידון בהרחבה בעקבות המהפכה החוקתית. בנוסף למחלוקת הבסיסית האם ראוי להוסיף לחוק היסוד פסקת התגברות, בקרב התומכים בהצעה יש מחלוקת האם די ברוב של 61 חברי כנסת כדי לשוב ולחוקק חוק שבוטל, בדומה לפסקה בחוק יסוד: חופש העיסוק. או שיש צורך ברוב מיוחד, גדול יותר. חלק מן הפולמוס עוסק בשאלות החוקתיות העקרוניות וחלקו מתמקד בהצעות ספציפיות.

טיעונים נגד הפסקה

מתנגדי הפסקה טוענים כי מתן אפשרות לפרלמנט לחוקק חוק שנמצא מנוגד לחוקה על ידי בית המשפט, מערער על הגדרתה של החוקה ככזו. לשיטתם מודל כזה מאפשר למחוקק לפגוע בערכי היסוד הקבועים בחוקה בשל מטרות פוליטיות צרות, ובכך מתייתרת למעשה החוקה. חברת הכנסת ציפי לבני הגדירה את חקיקת פסקת ההתגברות כחלק מ"מהלך כולל של פירוק הדמוקרטיה הישראלית מיסודותיה", ונימקה: "הואיל והכנסת נשלטת על ידי הממשלה, אם המהלך נגד בג"ץ לא ייבלם, נישאר עם רשות אחת — ממשלה, ועם אדם אחד — ראש ממשלה, העושה כרצונו ומשלם לשותפיו, מיעוט המנצל את כוחו הפוליטי בממשלה". גם סקירה של המכון הישראלי לדמוקרטיה, המתנגד להוספת הפסקה, הצטרפה לטיעון. לפי הסקירה, לעומת מדינות דמוקרטיות שיש להן בפועל עד שבעה מנגנונים המאזנים בין הרשויות השונות, בשיטת הממשל בישראל כוחה של הכנסת באיזון הממשלה מוחלש עד כדי חוסר אפקטיביות, ובית המשפט העליון הוא המוסד היחיד המאזן את כוחה של הממשלה. לפיכך הפגיעה בכוחו תנטרל בפועל את הפרדת הרשויות בישראל.
עוד טוענים המתנגדים כי בית המשפט העליון בישראל נוהג בריסון יחסי, ואינו מרבה לפסול חוקים, כך שאין צורך לאזן את סמכויותיו, בהן הוא משתמש באיפוק בעצמו. על פי סקירת המכון הישראלי לדמוקרטיה, סך החוקים שנפסלו באופן זה עומד על 18 בלבד. המכון הישראלי לדמוקרטיה והשופט בדימוס אליהו מצא פרסמו השוואות למדינות אחרות, כדי להמחיש טענה זו. מנגד, התנועה למשילות ודמוקרטיה פרסמה ביקורת על השוואות אלו, לפיה יש בהן שגיאות מתודולוגיות, כדוגמת השוואת מספר החוקים שנפסלו בישראל למספר התקנות שנפסלו בגרמניה, והתעלמות מהאצת קצב פסילות החוקים מאפס בחמש השנים הראשונות לחמש בשנה האחרונה (2017). בנוסף, ההשוואה אינה כוללת עיקור חוקים מתוכנם באמצעות פרשנות.

פולמוס על הצעות ספציפיות

העלאתה של הצעה להוספת פסקת התגברות לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, באפריל 2018, עוררה דיון ציבורי רחב:

תמיכה בהצעה

תנועת רגבים קראה לראש הממשלה נתניהו לאשר פסקת התגברות שתדרוש רוב רגיל לשם החייאת חוק שנפסל בבג"ץ, וזאת כדי לאפשר לממשלה והכנסת להתמודד באופן אפקטיבי עם ההסתננות לישראל, פיגועי טרור, השבת גופות חללי צה"ל ואתגרים אחרים.
גם פורום קהלת פרסם סרטון הקורא לאיזון בית המשפט העליון, בשל סמכויותיו החריגות ביחס למקובל בעולם.
התנועה למשילות ודמוקרטיה המליצה על חקיקת המודל הבריטי ולחלופין חקיקת פסקת ההתגברות, אך בכל מקרה ללא דרישת רוב מעבר ל-61 חברי כנסת, שלשיטת התנועה פוגעת בריבונות הכנסת. התנועה גם פרסמה נתונים המלמדים על גידול ניכר במספר החוקים הנפסלים, עד לרמה של 12 חוקים שנפסלו בשנים 2012–2017, ובמהירות הפסילה, עד שחמש הפסילות ב-2017 היו, בממוצע, תוך פחות משנה מחקיקת החוק.

התנגדות להצעה

במאי 2018 חתמו 47 מרצים למשפטים, ממרבית הפקולטות למשפטים בישראל, על מכתב שבו דרשו שלא לחוקק את פסקת ההתגברות במתכונת שהוצעה במועד זה, בנימוק ש"חקיקת פסקת התגברות שכזו תסיג אותנו שנים רבות לאחור ותגרור צמצום חמור של מידת כיבוד זכויות האדם במדינת ישראל". בחותמים הפרופסורים ברק מדינה, יפעת ביטון, סוזי נבות, ארנה בן-נפתלי, איל בנבנישתי, גד ברזילי, אייל גרוס, אוריאל פרוקצ'יה ועמנואל גרוס. חלק מן החותמים, הביעו תמיכה בחקיקת פסקת ההתגברות באופנים אחרים. בשנת 2012 תמך פרופסור מדינה בהצעת חוק יסוד: החקיקה שכללה פסקת התגברות ברוב של 65 חברי כנסת.
גם העמותה למשפט ציבורי בישראל יצאה נגד פסקת ההתגברות שהוצעה, בהודעה שעליה חתמו שופטי בית המשפט העליון בדימוס דורית ביניש, סלים ג'ובראן, יצחק זמיר ואליהו מצא והפרופסורים למשפטים מרדכי קרמניצר, סוזי נבות, ישי בלנק וקלוד קליין. ההודעה קבעה כי "מאז חקיקתו של חוק היסוד לפני כ-25 שנה, יישם אותו בית המשפט העליון בזהירות רבה ופסל מכוחו מספר מצומצם של חוקים שנמצא כי הם סותרים בעליל את חוק היסוד" וטענה כי מתן סמכות לרוב של 61 מחברי הכנסת לחוקק חוק שפוגע בצורה בלתי ראויה בזכויות האדם, "מעניק כוח רב מדי לקואליציה ולממשלה, מפר את האיזון בין רשויות המדינה, מסכן את זכויות האדם בישראל ומאיים על האופי הדמוקרטי של המדינה".
לדברי פרופ' ברק מדינה, פסקת ההתגברות שהוצעה לא באה להסדיר את מערכת היחסים בין הרשות השופטת לכנסת ולממשלה, אלא "להעניק כוח לכנסת ולממשלה, ולפטור אותן מן החובה לכבד את זכויות האדם", והוא מפרט: "בנוסחים השונים של פסקת ההתגברות לא נאמר, שהסמכות לחוקק חוק שהוכרז בטל מותנית בכך שהכנסת סבורה שהחוק אינו פוגע בזכות חוקתית או שהפגיעה היא כדין. בנוסחים השונים נקבע במפורש, שבכוחה של הכנסת לחוקק חוק אף על פי שהוא פוגע שלא כדין בחובה לכבד את זכויות האדם. היומרה היא להעניק לכנסת פטור מן החובה לכבד את זכויות האדם בכל עת שתמצא שכך ראוי."
למתנגדים לפסקת ההתגברות הצטרף עורך הדין היהודי-אמריקאי אלן דרשוביץ, שאמר: "הרשות השופטת בישראל היא התכשיט של הדמוקרטיה הישראלית. זו תהיה טרגדיה נוראית אם העצמאות של ביהמ"ש העליון תפחת במידה כלשהי על ידי פעולות של הכנסת". גם עשרות עורכי דין ישראלים פרסמו מודעה הקוראת להימנע מחקיקת פסקת ההתגברות, ונימקו: "פגיעה בבית המשפט וקיצוץ סמכויותיו יפגעו קשות באופיה הדמוקרטי של המדינה ויפגעו בערכי החופש, השוויון והצדק עליהם המדינה מושתתת".
בנוסף לכל השוללים את פסקת ההתגברות משום שהיא מאפשרת פגיעה בזכויות האדם ובבית המשפט העליון, ראש התא המשפטי בתנועת דרך חיים, עו"ד אורי צפורי, ביקר את פסקת ההתגברות מסיבה שונה, וטען שהיא מכשירה את פרקטיקת פסילת החוקים על ידי בג"ץ בזמן שלישראל אין חוקה המבטאת את הסכמת העם שתצדיק פסילה כזו. צפורי קרא לקדם את 'חוק המשילות' אותו ניסח ואשר מיישם את 'המודל הבריטי' לפיו בית המשפט יכול רק להמליץ לכנסת על שינוי חקיקה בשל אי התאמה לחוק יסוד.