מוסה עבאדי

קורות חיים

עבאדי נולד  בשנת 1910 בגטו היהודי שבדמשק  , לנסים עבאדי ופרידה עבאדי לבית כתראן. אמו נפטרה כשהיה בן 12 והוריה לקחו על עצמם את האחריות על חינוכו. הוא נשלח להשלים את לימודי בית הספר התיכון  בבית ספר קתולי מחוץ לגטו בדמשק  , שם פיתח אהבה לשפה ,לתרבות, לתאטרון  ולספרות  צרפתית .
בשנת 1933  הגיע  עבאדי לצרפת כסטודנט בעל מילגה והחל ללמוד בסורבון.  הוא למד  מספר שנים  עד לימודים  לדוקטורט בספרות צרפתית  וכתב תזה אודות התאטרון הצרפתי בימי הביניים. הוא היה עוזר הוראה של  פרופסור גוסטב כהן  (Guatave Cohen) (צר'), חוקר ספרות   ימי הביניים.  במקביל  ללמודיו , השתתף  כשחקן במספר הצגות של תיאטרון האוניברסיטה, בהן הצגות שנכתבו על ידי מחזאים מתקופת  ימי הביניים.   הוא שיחק במספר תאטראות  נוספים וזכה בתפקיד ראשי בהצגה "Knock " בתיאטרון מקצועי בפריז-"Le Compagnie des Qautre Saisons" . קבוצת תיאטרון  זו הוזמנה להופיע  במשך חמישה חודשים בתיאטרון הצרפתי של ניו יורק  ,ההצגה נחלה הצלחה ועבאדי זכה  לביקורות מצויינות . תקופה זו השפיעה על חייו בהמשך והתיאטרון נעשה עבורו  מקור החיים והשראה  הן כמר מרסל שהפעיל את רשת מרסל בזמן המלחמה  והן כמבקר תאטרון ומנחה תוכנית רדיו  בנושא תיאטרון , לאחר המלחמה.
בשנת 1939 הכיר עבאדי באמצעות חברה משותפת ,את אודט רוזנסטוק  (Odette Rosenstok )(צר'),  ילידת 1914  מפריז  וסטודנטית לרפואה .רוזנסטוק סיימה את לימודי הרפואה ועבדה מחוץ לפריז . השניים החלו את חייהם כזוג, אם כי לא נישאו בשלב זה.

מלחמת העולם השנייה

בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה,  בשנת 1940  נאלץ   עבאדי לקטוע את לימודי הדוקטורט  , עזב את פריז בעקבות הגבלות שטילו הגרמנים  על היהודים בפריז  ונמלט לניס שבדרום צרפת. ניס   היתה תחת משטר וישי באזור  שנקרא "האזור החופשי " שם היהודים , באותו שלב , היו אומנם מאוימים אולם לא נעצרו על ידי השלטון המקומי. . בניס הצטרף עבאדי לפרופסור גוסטב כהן  שהושעה מאוניברסיטת פריז . כהן נתן בניס  הרצאות ב בנושא ספרות צרפתית ושכר את עבאדי לביצוע קטעי משחק בהרצאותיו.  מאוחר יותר עזב כהן את ניס לארה"ב  בעקבות קבלת משרה באוניברסיטת הווארד והציע לעבאדי להצטרף אליו  , אולם עבאדי סרב.
רוזנסטוק הצליחה מאוחר יותר , להמלט מפריז  , לחמוק מהגרמנים באזור הכיבוש  הגרמני בצרפת ולחבור  לעבאדי  בניס  בנובמבר 1941. רוזנסטוק עבדה  בניס כרופאת ילדים בקליניקה של אוז"ה (OSE) - ארגון   הומניטרי יהודי שסייע לילדים ופליטים יהודים  בזמן המלחמה ואחריה. עבאדי באותה עת , עסק בהוראת השפה  הצרפתית לפליטים היהודים הרבים שהגיעו לניס מרחבי אירופה בחיפוש אחר מקלט מרדיפות הנאצים. 
עיסוקם של בני הזוג סייע להם מאוחר יותר ליצירת קשר עם  הורי ילדים בניסיון להצילם באמצעות הקמת רשת להצלת ילדים יהודים ( רשת מרסל). 
בסמוך להגעתה של רוזנסטוק, ממשלת וישי  בניס החלה לעצור  יהודים, בעיקר יהודים שלא נולדו בצרפת . מעצרים אילו סיכנו את עבאדי  הואיל ולא נולד בצרפת,והוא שרד על ידי כך שהחזיר במסמכים מזוייפים שלא העידו על  מוצאו היהודי. 
בנובמבר 1942 נכנסו  הכוחות האיטלקיים לאזור ניס . האיטלקים היו  פחות נוקשים , הם לא עצרו את פעילות ממשלת וישי אולם האטו אותה וניסו למנוע  החלת חוקי הגזע על יהודים ושליחתם לתאי הגזים ,עם זאת , היתה אצל היהודים אווירה  של פחד וחשש .

רקע לפעילות ההצלה

עבאדי סיפר ששני אירועים טראומטיים  שכנעו אותו שיש מקום לחשש  גדול לחיי היהודים והניעו אותו לנקוט יוזמה ולפעול  :
באפריל 1942 היה עבאדי עד לתקיפת אכזרית של  אישה יהודיה על ידי ז'נדרמים צרפתיים לעיני ילדיה,  בטיילת  שבניס לנוכח עיני קהל גדול שלא התערב בנעשה.  הוא נותר מזועזע מהאירוע  והחליט שלא יוכל יותר לצפות מהצד במתרחש   וכי עליו  לפעול  ,אולם טרם גיבש תוכנית פעולה.
בתחילת 1943  , בזמן הכיבוש האיטלקי, הפגיש  חבר  את עבאדי עם כומר קתולי  איטלקי- דון יוליו פניטנטי  (   Julio Penitenti  ) -שחזר ממערכה בה  הצטרף לכוחות הגרמניים שנלחמו  בגבול הרוסי ובקש לשוחח עם מישהו מהקהילה היהודית. פינטנטי סיפר לעבאדי על מעשי הזוועה של הגרמנים כלפי היהודים וכלפי ילדים יהודים בפרט והזהיר אותו שעם כניסת הגרמנים לאזור ניס , צפוי להם גורל דומה .
מזועזעים מהידיעות ,החליטו עבאדי ורוזנסטוק לפעול  בדחיפות להצלת ילדים יהודים  מתוך הבנה שילדים הם  הפגיעים ביותר והנתונים בסיכון הגבוה יותר.

הקמתה ופעילותה של רשת מרסל

עבאדי סבר שדרך  להצלת ילדים היא הקמת  תשתית מתאימה, רחבה ככל שניתן , עוד לפני הגעת הגרמנים לניס ,לשם כך החליט לפנות  לפול רמון, ( Paul Remond ) הבישוף של ניס ולימים חסיד אומות העולם ובקש את עזרתו בהכנת התשתית המתאימה. עבאדי ידע שהבישוף מנהל מספר מוסדות  קתוליים באזור ניס  בהם ניתן להסתיר ילדים. נוסף על כך,  ידע שהבישוף הכיר אותו ואת  פרופסור גוסטב  כהן כשנכח בהרצאה בה השתתפו השניים . הוא הבין שנדרש אומץ מאיש כמורה קתולי באותה עת, להופיע בהרצאה שניתנה על ידי יהודים וקיווה שאומץ זה יבוא לידי ביטוי גם הפעם. פול רימון  שמע בקשב רב את דבריו של עבאדי  והשתכנע  לסייע לו אף כי הסתכן  אישית ומקצועית הוא אף רתם לענין זה את  הכמרים הקרובים לו .  
הבישוף  ספק לעבאדי חדר עבודה בקומה התחתונה של מישכנו עם חלון גדול הפונה לגינה כדי שיוכל להימלט אם תגיע משטרת וישי  או הגרמנים.   הוא צייד אותו ברשימה של מוסדות קתוליים בהם ניתן יהיה להחביא ילדים .  הוא סייע לעבאדי בזיוף מסמכי זהות קתוליים  כדי לספקם  לילדם יהודים שיוסתרו במוסדות קתוליים. הבישוף הציע לעבאדי  שיבחר לעצמו שם בדוי והוא  בחר בשם מרסל ומכאן שמה של הרשת- רשת מרסל. הבישוף צייד את עבאדי במסמך הממנה אותו  למפקח כללי על מוסדות החינוך של הבישופות בכל אזור ניס וכך היה יכול להסתובב בין המוסדות הקתוליים ולהכין את התשתית  מבלי לעורר חשד  הוא אכן בקר במוסדות הקתוליים  וקבל את הסכמתם להסתרת ילדים יהודים. הבישוף   נתן גם  לרוזנסטוק  שם בדוי - "סילבי דלאטר"  וצייד גם  אותה במכתב מטעמו לפיו היא עובדת  סוציאלית של המוסדות הקתוליים כך גם היא היתה חופשיה להסתובב ולהכין תשתית לרשת מרסל.   רוזנסטוק מצידה ניסתה לאתר משפחות שיאותו לקלוט ילדים יהודים בעת הצורך .  (13-18) 
שתי דמויות סייעו לה בכך, הכומר הפרוטסטנטי פייר גנייר ( Pierre Gagnier) , הכומר של כנסיית ניס והכומר אדמונד אברארד (Edmond Evrard) מהכנסיה הבפטיסטית שבניס - שני אנשים אמיצים שסייעו בהצלת יהודים  רבים וזכו לימים  בתואר חסדי אומות עולם. הכמרים סיפקו לרוזנסטוק רשימה של מקומות מסתור אצל משפחות  והיא פנתה למשפחות ואיתרה את אלו המתאימים  והמוכנים לקחת חלק בהסתרת הילדים אל אף הסכנה שנשקפה להם.( 19-26) 
רוזנסטוק באותה עת המשיכה את עבודתה כרופאה ובדרך זו  הפיצה  אצל הורים לילדים את העובדה שמתארגנת תשתית להסתרת ילדים יהודים והשאירה בידיהם פרטים ליצירת קשר במקרה הצורך .עבאדי  הבין שיהיה צורך גם לקנות מזון עבור הילדים באמצעות כרטיסי מזון , כפי שהיה נהוג בעת ההיא, והוא הצליח לקבל מפקיד בממשל וישי , סדרה של פנקסי מזון ריקים שיוכלו לשמש אותו בעתיד. 
אמצעי נוסף וחיוני להצלחת הרשת להצלת ילדים  הוא השגת מימון כספי. עבאדי פנה לידידו מוריס ברנר (Maurice Brener) , יהודי אמיץ, איש ביצוע בעל אמצעים שעבד עם האמריקאים והריזסטנס ,נרדף על ידי הנאצים  ויצג את  הג'וינט בפריז .הוא נרתם לעזור לעבאדי בהשגת מימון ממקורות כספיים שונים , הג'וינט, משפחות עשירות בצרפת ובשוויץ ועוד.(27-33) 
עבאדי  ורוזנשטוק הקימו תשתית  לרשת מרסל (צר'),  בפרק הזמן  שמיוני 1943 ועד ספטמבר 1943 , מועד נסיגת הכוחות האיטלקים ופלישת הגרמנים לאזור ניס, בפרק זמן זה הצליחו לאתר מקומות מיסתור פוטנציאליים לכ- 140 ילדים. הרשת פעלה להצלת ילדים יהודים  אל אף  המצוד שקיים איש האס אס אלויס ברונר אחרי היהודים ובעיקר אחרי ילדים יהודים והגרמנים אף הציעו פרס כספי עבור הסגרת הילדים. 
עם כניסת הגרמנים לאזור ניס החלו מעצרים אלימים של יהודים בקנה מידה גדול ומשלוח של יהודים למחנות המוות .למרות הסכנה עבאדי ורוזנסטוק הסתובבו באזור  ניס ואספו ילדים בין אם לבקשת ההורים ובין אם בעקבות פניה יזומה שלהם להורים. הם אספו את הילדים לנקודת מפגש בניס ,סיפקו להם מסמכים מזוייפים עם שמות בדויים שאינם בעלי צליל יהודי ושיננו להם באמצעות תרגול את זהותם הבדויה,ואז הועברו בדרכים שונות תוך סיכון למקומות מסתור שהוכנו מראש או הבריחו אותם  מחוץ לגבולות צרפת לשוויץ או לספרד . לכל ילד הוכנה כרטיסיה שהכילה נתונים חיוניים :שם אמיתי, תאריך לידה , מקום לידה,כתובת אחרונה ידועה , שמות הורים או קרובים אחרים,תמונת הילד וטביעת אצבעו וכן את כל הפרטים הבדויים התואמים . כרטיסיות אלו סייעו אחרי המלחמה באיחוד הילדים עם בני משפחותיהם שנותרו בחיים.(חלק מהכרטיסיות מצויות כיום ביד ושם.) לאחר שמיקמו את הילדים במקומות מסתור הסתובבו עבאדי ורוזנסטוק בין מקומות המסתור תוך סיכון מתמיד,  והביאו לילדים מכתבים מההורים, תלושי מזון , ממתקים, בגדים ובעיקר חום  אהבה וחמלה.(35-45) 
עבאדי ורוזנסטוק חיו תחת סכנה מתמדת  והם נאלצו בהזדמניות שונות להמלט ולהסתתר. הגרמנים הציעו פרס כספי למי שימסור אינפורמציה שתוביל לתפיסתו של עבאדי והוא נאלץ לא פעם להימלט דרך חלון חדרו בבית הבישוף בעקבות התרעות על הגעת הגרמנים. הגרמנים החלו לחשוד גם בבישוף שהוא מסייע להצלת יהודים, התקינו האזנה לקו הטלפון בביתו, ניסו לטמון לו מלכודת והציעו לו להסתיר ילדים יהודים , אולם הוא לא נפל בפח.(47-52)(99-103) 
ב 25.4.1944  נעצרה רוזנסטוק על ידי המשטרה הצרפתית , כנראה מבלי שהיה להם מידע שקושר אותה לרשת מרסל . היא נחקרה ולא הסגירה כל פרטים הקשורים ברשת ההצלה , במאי הועברה למחנה הריכוז דראנסי וגורשה לאושוויץ שם הועסקה כרופאה וניסתה לסייע ככל שניתן  לאסירים  החולים. בנובמבר 1944  הועברה לברגן-בלזן שם המשיכה את עבודתה כרופאה ובזכות זה  שרדה את השואה.(105-114) 
לאחר תפיסתה של רוזנסטוק פנה  עבאדי לאנשי המחתרת הצרפתית ובקש מהם לסייע לו בהברחת רוזנסטוק ממחנה  הריכוז בדראנסי , אולם משהבין שהדבר בלתי אפשרי החליט להמשיך לבדו את פעילות הרשת ככל שיוכל. הוא נמלט מהמקום בו התגורר , הסתתר בלילות  בכיתת לימוד באחד המנזרים בו הכיר את אם המנזר ובימים הצטרף לשמיעת מיסות בכנסיות השונות שם נטמע בקרב האוכלוסיה המקומית . הוא הודיע למוסדות הקתוליים ולמשפחות  שהסתירו ילדים ,על תפיסתה של רוזנסטוק וכי הוא ימשיך את פעילות הרשת אולם  בתדירות נמוכה יותר. הוא המשיך לבצע את המשימה , כמיטב יכולתו , תוך סכנה מתמדת ,  עד שחרור אזור ניס  מהכוחות הגרמניים על ידי בעלות הברית  באוגוסט 1944.(115-122) 
"רשת מרסל" שהוקמה על ידי עבאדי ורוזנסטוק  הצילה בפועל  מעל  500 ילדים יהודים , חלקם הוברחו, חלקם  הוסתרו במוסדות קתוליים ואצל משפחות ,זאת בחסות תעודות מזויפות וזהויות בדויות .מתוך כל הילדים שהוסתרו או הוברחו נתפסו רק שני ילדים. הרשת  הייתה אחת הגדולות והחשובות שבין רשתות הצלת הילדים היהודים בצרפת הכבושה. הרשתות היו ממודרות - פעילי כל רשת לא ידעו את זהותם של פעילי הרשתות האחרות - כך שבמקרה של תפיסת פעילי אחת מהן, הם לא היו יכולים להסגיר תחת לחץ ועינויים את חברי הרשתות האחרות.

אחרי מלחמת העולם השנייה

לאחר שחרור אזור ניס, באוגוסט 1944, החל עבאדי לנהל  את תהליך  איחוד המשפחות . בעזרת הבישוף שכר משרד , שם בעזרת הכרטיסיות  שהוכנו מראש ושהיו ברשותו ניסה לאתר  את ההורים  או קרובי המשפחה של הילדים  שהוסתרו כדי להחזיר את הילדים לחיק משפחותיהם. לאחר כניעת גרמניה שבו חלק מהוריהם של הילדים. רוב ההורים ששרדו ניצלו במסתורים, בין היתר על ידי רשת המחתרת של ז'ורז' גארל ורשתות מחתרת אחרות, ומיעוטם היו בין היהודים ששבו ממחנות הריכוז במזרח אירופה.  עבאדי מסר להורים  או קרובי המשפחה את הכתובות הנוכחיות של הילדים או מסר להם את הילדים בעצמו.  ילדים שנותרו יתומים ולא נמצאו להם קרובי משפחה ,הועברו לבתי ילדים של האוז"ה. עבאדי  תאר באחד הראיונות את תהליך איחוד המשפחות כתהליך קשה ומטלטל שסיפק  מגוון רגשות מעורבים   ; שמחה על איחוד המשפחות,  כאב על ילדים שמשפחותיהם נספו בשואה, כאב עקב ילדים שלא רצו להפרד ממשפחות שהסתירו אותם ולחזור להוריהם,כאב עצום של הפגישה עם אביהם של שני  הילדים שנתפסו על ידי הנאצים וניספו בשואה , ואף תיסכול בשל תגובות קרובי משפחה שכעסו שילדיהם הוסתרו אצל "גויים".(145-153)
ביוני 1945 התאחד עבאדי עם רוזנסטוק  ששבה ממחנות הריכוז והצטרפה לעבאדי בניס . הוא מונה כמנהל פעילות או"זה בניס והיא חזרה לשמש כרופאה בקליניקה של או"זה. יחד המשיכו בפעילות הקשה של  איחוד המשפחות .  ב -1948 עזבו השניים את משרותיהם באוז"ה  , עבאדי החל    ללמד ספרות ושפה צרפתית כהכנה  לאוניברסיטה ורוזנסוטק חזרה לפריז . היא לא חזרה לעסוק ברפואה מעשית אלא  החלה לעבוד במשרות אדמניסרטיביות רפואיות   במערכת הבריאות של פריז  ומדי סוף שבוע  הצטרפה לעבאדי בניס. בשנת 1956 עזב עבאדי את ניס  , חבר לרוזנסטוק בפריז והפך למבקר תיאטרון , עיסוק בו החזיק כמעט עד  מותו.  (153-171) משנת עד 1959  עד 1980 הגיש עבאדי  תוכנית רדיו ברדיו הצרפתי הבינלאומי . הוא ראיין מחזאים ושחקנים, חלקם ידועים וחלקם אלמונים שלימים התפרסמו, בין היתר בזכות הופעתם בתוכניתו. הוא היה נשיא המרכז הלאומי לתיאטרון (צר').( 179)
השניים נישאו  בחתונה אזרחית ב-1959 ברובע השנים-עשר של פריז ובשנת 1989 , בהיותם מעל גיל 70 , נישאו בחתונה יהודית  על ידי הרב  הליברלי דניאל פרחי . 
במשך שנים רבות שמרו בני הזוג על שתיקה ולא סיפרו את הסיפור באופן פומבי או פרטי,  הן מהסיבה שחשבו שלא עשו יותר מהמוטל עליהם והן  כי רצו  להניח מאחריהם את כאב מאורעות המלחמה עבורם ועבור הילדים שניצלו. בתחילת שנות ה 90 החלו להתבקע סדקים בחומת השתיקה של בני הזוג. בשנת 1993 במהלך  ראיון  ברדיו על ספרו  שזכה בפרס האקדמיה ,  נשאל  עבאדי אם אכן הציל ילדים יהודים בזמן המלחמה והוא השיב בחיוב. את הראיון שמעה הגברת בטי  קלוסקי - סביל -המזכירה הכללית של עמותת הילדים המוסתרים בצרפת . היא יצרה עימם קשר ואחרי מספר חודשי שכנוע  הסכימו השנים להתראיין לכתבה בעיתון של העמותה  ולקיים ראיון מוקלט של 7 שעות בה תועדה פעילותם. בעקבות הכתבה בעיתון בה פורסמו גם שמותיהם של חלק מהילדים שהוסתרו , החלה תנועה של חיפוש ואיתור  הילדים המוסתרים עצמם , שחלקם יצרו קשר עם בני הזוג.(199-206)
בשנת 1995 נערך בארמון לוקסנבורג  שבפריז ,כנס של ילדים מוסתרים  בצרפת שם בין היתר,  סיפרו בני הזוג את סיפורם. במהלך  הנאום שנשא עבאדי בפני הפורום  הוא  סיפק שלוש סיבות להחלטה לשבור את השתיקה .האחת כי בצרפת  קיימת מגמה של הכחשת  השואה וחשוב לספר את מה שהתרחש באמת, השניה כי הרבה ילדים שניצלו היו צעירים מדי  מכדי לזכור וחשוב להביא לידיעתם מה קרה והשלישית  כי   הגיעו לגיל בו הבינו שזמנם הולך ואוזל ועליהם להשאיר עדות למתרחש. הוא סיפר שהוא נשאל מה  הניע אותם   להסתכן  , להיות מעורבים ולהציל אחרים  , התשובה לדבריו נעוצה  באפיזודה שחווה כשהיה שחקן ששחק בהצגה בניו יורק;  אחרי אחת ההצגות   נכנס לחדר ההלבשה שלו אדם שהציג את עצמו כאנטואן דה סנט אכזופרי  כותב הספר "הנסיך הקטן" הודה לו על הערב המהנה הזמין אותו לשתות ,הם יצאו יחד לפאב בברודווי. במהלך השיחה שקלחה ביניהם   אמר הסופר המפורסם  שהוא כל חייו מנסה לשבור שיאים ולאתגר את הגבולות שלו עצמו. . עבאדי שאל  כיצד אדם מאתגר את הגבולות של עצמו . הסופר, שהיה גם טייס מחונן ואמיץ , השיב כי הוא  תמיד  מנסה  להגיע אל  מעבר לעננים. לכן , אמר עבאדי, לשאלה מדוע , אני משיב כי ניסינו להגיע אל מעבר לעננים כדי לעשות את מה שצריך להעשות. עבאדי בקש מאותם האנשים שהיו ילדים מוסתרים שלא יודו לו  אלא שיעזרו להעביר את המסר שעל כל האנשים לעשות ככל שניתן כדי לעזור לילדים מאוימים באשר הם נמצאים.(177-185) 
לאחר המלחמה בשנת 1947 , הוענקו לעבאדי  ולרוזנסטוק מדליית הרזיסטנס.     
בשנת 1981 ,הוענק להם  אות לגיון הכבוד הצרפתי שהוא אות הכבוד הגבוה ביותר המוענק בצרפת חתום על ידי נשיא הרפובליקה ולרי ז'יסקר ד'אסטן  .    
פועלו האזרחי של עבאדי למען התאטרון והספרות הצרפתית קבל  הערכה על ידי נשיא צרפת פרנסואה מיטראן אשר העניק לו אות הצטיינות נשיאותי על כך.    
בשנת 2000 הוקמה  על ידי ג'נט וולגוסט ( Jeannet Wolgust),  עמותה בשם "הילדים והחברים של עבאדי " (Les Enfante et Amis Abadi) .      ג'נט היא ילדה שהוסתרה  על ידי  בני הזוג בניס ושמרה איתם על קשר מאז המלחמה  ועד יום מותם. מטרת העמותה הינה להנציח את זכר בני הזוג עבאדי בפרט ואת זכר קורבנות השואה בכלל ולאחד בין הילדים המוסתרים  והחברים של עבאדי . אתר האינטרנט של העמותה משמש ליצירת קשר  , כולל את סיפור המעשה  , תמונות,  קטעי עתונות, ראיונות בכתב  ,קטעי וידיאו של ילדים מוסתרים המספרים את סיפור המעשה , שמות מקומות המסתור ושמות ילדים מוסתרים שאותרו  ביאוגרפיות של הגורמים הקשורים , בביליוגרפיה ומקורות מידע ועוד . את העמותה מנהלים  בעיקר אנשים שהיו ילדים שניצלו על ידי בני הזוג  אנדריי פוש -קרסנטי, ( Andree Poch-Karsenti )  ג'נט וולגוסט , מרט קופרמינק (Marth Kuperminc) ועוד, מסייע להם  עמנואל גנייר (Emmanuel Gagnier) נכדו של הכומר הפרוטסטנטי גנייר שסייע לבני הזוג בהצלת הילדים היהודים. הפעילים  דואגים לתחזק את האתר ולארגן ארועים שמטרתם לשמר את זכר בני הזוג ופועלם.         
שנת 2002 הופק הסרט "רשת מרסל "בבימויה של ג'קלין סיגר , כולל תרגום לעיברית ,  הסרט מתאר דרך ראיונות של בני הזוג ושל ילדים מוסתרים ,את פעילות ההצלה  של רשת מרסל. הסרט מצוי בספרית הסרטים של יד ושם.        
בשנת 2008 ,כביטוי נוסף  להערכת פעלם של בני הזוג  בזמן המלחמה , נקראה  ככר של שמם ברובע ה 12 היוקרתי בפריז  , בו התגוררו .                
עבאדי כתב מספר ספרים  , בין היתר ,  שני  ספרים בנושא החיים בגטו היהודי בדמשק;  ב 1993 כתב את "המלכה והסופר " ( La Reine et le Calligraphe ) , הספר זכה בפרס האקדמיה הצרפתית  ( Grand Prix de l'Academie Francaise ) ,  ותורגם לעברית בהוצאת "כרמל".
הספר הנוסף הוא " שמעון ושבועת השקר - יהודי דמשק שלי " (Shimon   le Parjure- mes Juife de Damas  ). ספר זה הושלם על ידי עבאדי בסמוך למותו  ויצא לאור  ביוזמת רעייתו , בשנת 1999 לאחר מותו .בשני הספרים סיפר עבאדי בשפה קולחת ,ססגונית  , מלאת הומור  ובאהבה רבה על חיי הקהילה היהודית בגטו בדמשק בו גדל עד גיל 19 ושזר בהם  סיפורים אמיתיים .
בשנת 1985  כתב ספר בנושא התאטרון הצרפתי " הקומדיה של התאטרון " 181 (La Comedie du Theatre ).                    

עבאדי נפטר בחודש ספטמבר 1997 ונקבר בבית הקברות מונפרנאס בפריז. רוזנסטוק נפטרה בשנת 1999 ונקברה לצידו באותו בית הקברות.