google/wiki40b huggingface dataset:
גבעת ריצ'רדסון (אנטארקטיקה)

גילוי הרכס

הגבעה מופתה לראשונה על ידי משלחת החקר האנטארקטית של אוניברסיטת וולינגטון מוולינגטון שבניו זילנד, אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת מחקר 1963–1962.

מקור השם

הגבעה נקראת על שמו של פרופסור ל. ר. ריצ'רדסון (L.R. Richardson) מאוניברסיטת וולינגטון, שתמך בפעילות משלחת החקר.
ריטה מיי בראון

ביוגרפיה

בראון נולדה בהנובר שבפנסילבניה, ארצות הברית. היא גדלה בפלורידה ומשנת 2004 היא מתגוררת באזור שרלוטסוויל שבוירג'יניה. במהלך שנות ה-60 למדה בראון באוניברסיטת פלורידה אך לא השלימה את לימודיה שם. היא עברה לניו יורק ונרשמה לאוניברסיטת ניו יורק שם השלימה תואר ראשון בלימודים קלאסיים ואנגלית. בהמשך קיבלה תואר אקדמאי נוסף בסינמטוגרפיה מבית הספר לאומנות חזותית בניו יורק. בנוסף, היא בעלת תואר במדע המדינה מ"המכון ללימודי מדיניות" בוושינגטון די. סי. 
בראון הייתה בת-זוגן של הטניסאית מרטינה נברטילובה, של השחקנית פני פלאג ושל הפוליטיקאית איליין נובל. 
את קריירת הכתיבה שלה החלה בראון בפרסום שני ספרי שירה אשר הראשון מביניהם יצא בשנת 1971. בשנת 1982 היא הייתה מועמדת לפרס אמי.

אקטיביזם

בשנות ה-60 מיקדה בראון את פעילותה בפוליטיקה והפכה לאקטיביסטית בתנועות רבות, ביניהן התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית, התנועה הפמיניסטית ותנועת ההתנגדות למלחמה. בנוסף, היא הייתה חברה בתנועה לשחרור הלהט"בי, סייעה בהקמת ארגון נוסף (Student Homophile League) ולקחה חלק במהומות סטונוול שנערכו בניו יורק. 
בראון עבדה בארגון נשים לאומי (NOW) בסוף שנות השישים כעורכת של עלון הארגון ובתפקידים נוספים. ב-1969 בטי פרידן, שהייתה נשיאת הארגון, פטרה אותה כחלק מההתנגדותה למעורבות הגוברת של לסביות בתנועה שהיא קראה לה "איום הלוונדר". בראון ואחרות ארגנו מפגן בכנס לסבי בו עלו לבמה מול 400 נשים לבושות חולצות עם הכיתוב איון הלוונדר והקריאו את מה שנחשב המניפסט הלסבי פמיניסטי הראשון (The Woman-Identified Woman). לבראון היה תפקיד חשוב במתקפה שערכה תנועת הפמיניזם הרדיקלי "איום הלוונדר" ("Lavender Menace") על הדרת הלסביות מארגוני נשים. 
בתחילת שנות ה-70 הייתה בראון מהמייסדות של העיתון הלסבי-פמיניסטי "The Furies Collective", אשר האג'נדה שלו הייתה שהטרוסקסואליות היא המקור לכל תהליכי הדיכוי.
בקר ולינגטון

בקר ולינגטון או ביף ולינגטון (באנגלית: Beef Wellington) הוא בורקס בשר אנגלי. המאכל בשר בקר פופולרי במטבח האנגלי. המאכל כולל אומצת בקר, שאותה חובקות שכבות של פאטה (לרוב פאטה כבד אווז) ודוקסל פטריות, העטופות בבצק עלים ונאפות בתנור. בחלק מגרסאות מאכל זה הבשר נעטף בחביתית.

מקור שם המאכל

מקור שמו של המאכל אינו ברור. על פי אחת הסברות, המאכל נקרא על שם ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון, אשר הביס את נפוליאון בונפרטה בקרב ווטרלו. לפי סברה אחרת, מקור השם של המנה הוא בניסיון לתת שם אנגלי פטריוטי למאכל הצרפתי filet de bœuf en croûte, בתקופת מלחמות נפוליאון. לפי סברה שלישית המנה נקראת בשם זה על שום דמיונה למגפיים המכונים באנגליה "נעלי ולינגטון".
דהמש

רקע כללי

הכפר דהמש הוא כפר לא מוכר המצוי בלב המדינה. למרות הימצאותו בתחום שטח השיפוט של מועצה אזורית שדות דן, והיותו סמוך לשתי ערים – רמלה ולוד, הכפר אינו מקבל הכרה בקיומו ולכן תושביו אינם זוכים לשירותים ציבוריים כגון פינוי אשפה, תחבורה ציבורית, רווחה, ביוב, תברואה ואף רישום כתובת מדויקת במשרד הפנים. במשך שנים רבות נאבקים תושבי דהמש להכרה במעמד הכפר, או לחלופין לקבלת שירותים מוניציפליים מאחת הרשויות הסמוכות.
עיקר הבניה בכפר החלה לאחר אמצע שנות ה־90 של המאה העשרים. לאחר מספר שנים החלו פעולות אכיפה שונות כנגד הבתים: הריסת בתים והגשת כתבי אישום. תושבי הכפר התאגדו והגישו תוכנית מתאר לאזור. ביולי 2016 הוציא בג"ץ צו על תנאי המורה למדינה לנמק בתוך 90 יום מדוע אינה מסדירה את מעמדו של הכפר במסגרת יישוב קיים או כיישוב עצמאי

תושבי הכפר

נכון לשנת 2018 גרים בדהמש כ-1000 תושבים בכ-600 בתי אב. אדמות הכפר הן אדמות חקלאיות אשר מצויות בבעלות פרטית של תושבי הכפר. מאז קום המדינה התעלמו המועצות המקומיות ורשויות התכנון באזור מקיומו של הכפר, וכך לא תוכנן הכפר מעולם באופן סטטוטורי, ובשל כך מעולם לא ניתנו היתרי בנייה לתושבי הכפר. כיום, לאחר עשרות שנים של הזנחה, טוענות הרשויות כי בתי המגורים בכפר הוקמו שלא כחוק ופועלות באופן שיטתי להוציא ולהפעיל צווי הריסה לרבים מבתי הכפר. חיי התושבים בכפר מלווים בפחד מתמשך מפני הריסת בתיהם והשלכתם לרחוב ללא חלופה מהמדינה. בשנת 2015 נהרסו שלושה בתים בכפר דהמש.
בנושא הסדרת פינוי הפסולת מהכפר, התקיימה פגישה ב-21 בינואר 2018 במשרד להגנת הסביבה מחוז מרכז בהשתתפות ראשי הערים והמועצות באזור, בה הוחלט כי המועצה האזורית שדות דן תפנה את הפסולת של 600 הבתים בכפר, ועיריית לוד תיקח את האחריות על 280 הדונמים הגובלים עם שטח שיפוטה.
בעקבות פעילות עבריינית של הטמנת פסולת יבשה בכמויות גדולות ושריפות בשטחים פתוחים, ב-6 באוקטובר 2018 משטרת לוד בשיתוף עיריית לוד הגישו כתב אישום כנגד בעלי תחנת מעבר ומטמנה לא חוקית לפסולת וחילטו כלים.

חינוך

אין בתי ספר או מוסדי חינוך אחרות בכפר. ילדי הכפר לומדים בבתי ספר ברמלה.
ויקטור קנבסקי

קריירת שחקן

קנבסקי החל את הקריירה שלו בקבוצת החובבים של מפעל "ארסנל" בקייב. בגיל 18 זומן לסגל קבוצת דינמו קייב, ושיחק בה במשך כמעט כל הקריירה. בהתחלה שיחק בקבוצת המילואים של דינמו, ובשנת 1957 תפס מקום קבוע בהרכב הקבוצה. בשנת 1960 נבחר להיות הקפטן של הקבוצה ושימש בתפקיד זה עד לשנת 1964. קנבסקי היה אחד החלוצים המוצלחים ביותר בהיסטוריה של דינמו קייב - לזכותו 80 שערי ליגה. בשנת 1961 זכה קנבסקי עם דינמו באליפות ברית המועצות ובשנת 1964 בגביע ברית המועצות. בשנת 1965 עזב קנבסקי את דינמו קייב ועבר לצ'רנומורץ אודסה. הסיבה העיקרית לעזיבת דינמו הייתה גילו של קנבסקי - המאמן המעיט לשתף אותו במשחקים ונתן את מקומו בהרכב לשחקנים צעירים יותר. קנבסקי שיחק בצ'רנומורץ עונה אחת בלבד ולאחריה פרש ממשחק פעיל
קנבסקי זומן לנבחרת ברית המועצות בשנת 1958. הוא שולב במשחקים מעטים. קנבסקי היה בסגל הנבחרת למונדיאל 1962 ולקח חלק בשניים מתוך 4 משחקי הנבחרת בטורניר. לאחר המונדיאל - לא זומן יותר לנבחרת.

קריירת אימון

לאחר שפרש ממשחק פעיל הפך קנבסקי למאמן. הקבוצה הראשונה, אותה אימן הייתה מטאליסט חרקוב. הוא אימן אותה במשך 4 עונות והצליח להעלות את הקבוצה מהליגה השנייה אל הליגה הראשונה. לאחר מכן אימן את קבוצת בוקובינה מהעיר צ'רנוביץ'. בשנת 1972 הצטרף לצוות המאמנים של קבוצת פחטקור טשקנט. לאחר עונה אחת בטשקנט חזר לאוקראינה ומונה למאמן קבוצת דניפרו שעלתה אז לליגה הסובייטית הבכירה. בהמשך היה מאמן של קבוצת טאבריה סימפרופול, אותה הצליח להעלות מהליגה השנייה לליגה הראשונה.

התקרית האנטישמית וסוף הקריירה

בשנת 1979 היה קנבסקי מועמד מוביל לאימון של נבחרת אלג'יריה. מועמדתו אושרה, אך כמה ימים לפני הטיסה לאלג'יר קיבל קנבסקי הודעה כי הנסיעה שלו מבוטלת והתפקיד הועבר למאמן אחר. לאחר כמה בירורים הבין קנבסקי כמועמדתו נפסלה על ידי ההתאחדות הסובייטית בשל יהדותו. קנבסקי סבל גם בעבר מהיחס הלא ממש אוהד של ההתאחדות ליהדותו. כך למשל, כדי לקבל את תעודת המאמן הוא הוכרח להחליף את שם האב היהודי בתעודת הזהות שלו מיזראילבץ' (בן ישראל) לאיליץ' (בן אילה), כלומר לשם שלא מבליט את יהדותו. הפעם החליט קנבסקי לא לוותר לשלטונות - כסוג של מחאה הוא הגיש בקשה להגר מברית המועצות. בקשתו נדחתה על ידי משרד הפנים. אך עצם הגשת הבקשה הפך אותו לאיש לא רצוי בקבוצות הליגה. הוא לא יכל לאמן יותר באף קבוצה, כל חבריו בעולם הכדורגל ניתקו את קשריהם איתו. שמו נמחק מההיסטוריה הרשמית של דינמו קייב. הוא אפילו נמחק מתמונת האליפות של הקבוצה משנת 1961. בכל התקופה הזאת היחיד שנשאר איתו בקשר ועזר לו היה ולרי לובנובסקי. קנבסקי עבד כפועל בניין למחייתו. בשנת 1983, בעזרתו של לובנובסקי, הצליח קנבסקי לחזור לאמן לתקופה קצרה - הוא אימן קבוצת חובבים.
בשנת 1988 הגיש קנבסקי שוב בקשה להגירה. הפעם, הודות לפרסטרויקה בברית המועצות בקשתו אושרה. הוא היגר לארצות הברית עם משפחתו. בארצות הברית עסק קנבסקי באימון קבוצות ילדים ונוער שהוקמו על ידי יוצאי ברית המועצות.
ויקטור קנבסקי נפטר ב-25 בנובמבר 2018 בעיר בריסטול שבמדינת קונטיקט.
יוזף אוברהאוזר

ביוגרפיה

יוזף אוברהאוזר נולד במינכן בזמן מלחמת העולם הראשונה. לאחר שסיים לימודי בית ספר עממי, החל לעבוד עם קרוב משפחתו בדרום גרמניה. בשנת 1934 התגייס לשורות הרייכסווהר לתקופה של שנה וחצי והוצב במינכן. הוא הצטרף לאס אס בנובמבר 1935 ושובץ ביחידות גולגולת המת, מספרו האישי באס אס היה 288,121. באפריל 1937 הוצב במחנה הריכוז זקסנהאוזן. בנוסף לחברותו באס האס היה גם חבר במפלגה הנאצית.
אוברהאוזר, שהיה חבר בדיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה, השתתף בפלישה לפולין בשנת 1939. לאחר הפלישה קודם לדרגת אס-אס אוברשרפיהרר.

תוכנית T4

בנובמבר 1939, הוצא מן היחידות הלוחמות ושובץ בחברות הקש והמשרדים השונים שפעלו עבור תוכנית T4 - אותנסיה. מטרתה של תוכנית האותנסיה ("המתת חסד") הייתה רציחתם של כ-100,000 גרמנים הסובלים מנכות נפשית ומלקויות אחרות. במרכזי ההמתה המיוחדים שהוקמו לצורך התוכנית בגרפנק, ברנדנבורג וברנבורג בהם הנכים הומתו בגז, אוברהאוזר היה אחראי על שריפת הגופות. הוא היה ממונה על הצתת גופות הנרצחים בתנורי שריפה מיוחדים שנבנו לצורך מטרה זו.

מבצע ריינהרד

לאחר שהשתתף בתוכנית האותנסיה באוגוסט 1941, אוברהאוזר נשלח בנובמבר לעבוד תחת חסותו של מפקד האס אס והמשטרה אודילו גלובוצניק לשטח הגנרלגוברנמן, על מנת לסייע במבצע ריינהרד, השמדתם של 3 מיליון מיהודי פולין. מנובמבר 1941 עד 1 באוגוסט 1942, אוברהאוזר הוצב במחנה בלז'ץ כמפקד גדוד שומרים. הוא ביקר במחנה כבר בסתיו 1941, עוד שלפני שהחלה פעולת ההשמדה במחנה, על מנת לפנות ציוד צבאי משטח המחנה. כמו כן, הוא היה אחראי על בנייתו והרחבתו של המחנה. בדצמבר של אותה שנה חזר למחנה עם חומרי גלם ועם מתנדבי טרווניקי. מפקדו הישיר היה מפקד מחנה בלז'ץ, כריסטיאן וירט, וכן הוא שימש כאיש קשר בין גלובוצניק לבין וירט.
על פועלו במחנה בלז'ץ הוא קודם מדרגת אס אס האופטשרפירהר לדרגת אס אס אונטרשטרומפירהר, והחל מה-20 באפריל 1943 קיבל דרגת קצונה. היינריך הימלר ביקר במחנות מבצע ריינהרד, הגיע למחנה בלז'ץ ב-12 בפברואר 1943 והחליט לקדם את אוברהאוזר. ב-21 בינואר 1965, יום הולדתו החמישים, בית הדין החל לדון במשפטו. לטענת התביעה היה מודע למעשיו, לקח חלק פעיל ונמרץ בסיוע להשמדתם הנרצחים, וסייע בעיקר להקמתם של המשרפות ותאי הגזים במחנה.

באיטליה

לאחר סיום מבצע ריינהרד, אוברהאוזר, יחד עם רבים מעמיתיו, נשלח לצפון איטליה כדי להילחם בפרטיזנים ולהשתתף בפעולות הגירוש וההשמדה של היהודים באזור. ב-30 בינואר הוא קודם לדרגת אס-אס אובר-שטורמפיהרר. אחר כך, נשלח למחנה ריזיירה די סן סאבה, מחנה הריכוז וההשמדה היחידי על אדמת איטליה, שם שירת עד לאפריל 1945. עם תבוסת הצבא הנאצי נמלט לאוסטריה אך נלכד על ידי הבריטים במאי 1945 בבאד גאסטיין.
אינטראקציית גל-זרם

במכניקת הזורמים, אינטראקציית גל-זרם (באנגלית: Wave–current interaction) היא האינטראקציה בין גלי מים וזרמי ים ממוצעים. אינטראקציית גל-זרם היא אחד המנגנונים האפשריים ליצירת גלי פרא, כמו שקורה באופן תדיר בזרם אגוליאש (Agulhas Current). כאשר חבילת גלים שנעה בכיוון אחד פוגשת בזרם ים חזק שנע בכיוון ההפוך, הגלים בחבילה עשויים להיערם אחד על השני ולהפיק גל בעל אורך גל קצר יותר אולם בעל אמפליטודה (גובה גל) גדולה מאוד וצפיפות אנרגיה גבוהה מאוד. האינטראקציה הזאת סבוכה מאוד, אולם הסבר פשטני לה מבוסס על אפקט דופלר המסביר את השפעת זרם המים על תדירות הגל ואורכו. יותר מכך, אינטראקציית גל-זרם יכולה, כאשר זרם הים הפוך בכיוונו ומהיר יותר מהגל, להוביל להיווצרות קאוסטיקות (באנגלית: caustic) של גלי הים באזורים מסוימים, באופן  אנלוגי לתופעות מתחומים אחרים הקשורות בקאוסטיקות של גלים (כמו בום על קולי וקשת בענן). בקאוסטיקות, המהוות את גבולות התחום בו גלי הים יכולים להתקדם, אמפליטודת הגל מתחזקת מאוד (מבחינה פורמלית מקבלת ערך אינסופי), והסבירות להיווצרות גל פרא באזור כזה גבוהה בהרבה.

יחס נפיצה של גלי מים על פני זרם ממוצע

גלי מים שמתקדמים על פני מים זורמים חווים שינוי באורך הגל שלהם לעומת ערכו כאשר הם מתקדמים על פני מים נייחים; כאשר הגלים נעים עם כיוון הזרם, אורכם גדל, בעוד כאשר הם נעים נגד כיוון הזרם, אורכם מתקצר. ניתן לפתח את יחס הנפיצה של גלי מים עמוקים על פני זרם מים באמצעות הטריק של מעבר למערכת הייחוס של הזרם. ברור שאורך הגל הנצפה זהה במערכת הייחוס בה המים נייחים ובמערכת הייחוס בה המים זורמים. לכן התדירות הזוויתית של הגל במערכת הייחוס בה המים נייחים היא: . תדירות הגל במערכת הייחוס בה המים זורמים היא לפיכך:
. כיוון שתדירות הגל  בכל מערכת ייחוס היא קבועה בזמן, נקבל שיחס נפיצה זה מוליך למשוואה הריבועית:
אשר לה פתרונות:
נגדיר כעת את מהירות המופע  של הגלים בטרם הגיעו לאזור בו יש זרם מים: , ונקבל לאחר פישוט אלגברי ארוך שמהירות התקדמות הגל c במערכת הייחוס בה המים זורמים היא:
.
באופן קומפקטי יותר, ניתן לרשום את מהירות המופע של הגל v במערכת הייחוס שנעה עם הזרם:
כעת נפרש את התוצאה. ניתן לראות שכאשר  (הזרם עם כיוון הגל), אז המהירות v גדלה והגל מתארך. באופן דומה כאשר  המהירות v קטנה והגל מתקצר. ההיקש המשמעותי ביותר מהמשוואה ל-v נוגע למה שקורה כאשר הדיסקרימיננטה מתאפסת או קטנה מאפס, כלומר כאשר . ברור שרק לפתרון ממשי למהירות יש משמעות לכן נתייחס למקרה שבו . במקרה זה מהירות המופע של הגל במערכת הייחוס של הזרם היא , ומהירות החבורה של הגל היא חצי ממהירות המופע, כלומר . כיוון שמהירות החבורה היא למעשה מהירות התקדמות האנרגיה של הגל, נקבל שבמערכת הייחוס של צופה נייח מהירות התקדמות הגל היא:  - כלומר הגל אינו מסוגל להתקדם כלל כנגד הזרם! מצב כזה מכונה חסימה (blocking) של הגל על ידי הזרם.

קאוסטיקות של גלים דו-ממדיים

במקרה הכללי יותר מהמקרה החד-ממדי שתואר מקודם, יחס הנפיצה של גל המים הנמצא באינטראקציה עם הזרם הוא:
כאשר k•U היא מכפלה סקלרית בין ווקטור מהירות הזרם לווקטור הגל, ששווה ל-: k•U = kU cos α. במקרה זה נקבל שהחסימה של הגל על ידי הזרם באה לידי ביטוי בהגבלת טווח הזוויות שגלים דו-ממדיים יכולים להתקדם בהן. כלומר הגלים ייצרו תבנית V אופיינית עם זווית פתיחה ששווה ל-: . בגבולות התחום הזה, שהינם דוגמה לקאוסטיקה, ישנה תופעת של היערמות גלי המים והתחזקות יוצאת דופן של צפיפות האנרגיה ואמפליטודת הגל. זה נובע מכך שגבולות התחום הם אקסטרמום זוויתי של פיזור הגלים, כך שגלים עם טווח כיוונים רחב מפוזרים פחות או יותר בכיוון יחיד, ומתקבלת צפיפות אנרגיה גבוהה מאוד.
סעפת

גורמים וקבוצות סיכון

הסעפת נפוצה בעיקר אצל פעוטות בגילאים 2-6 ובעיקר בחודשי הקיץ. אנשים העוסקים בספורט הכולל מגע קרוב כמו רוגבי, פוטבול והיאבקות אולימפית/מקצוענית מועדים אף הם ללקות בה, ללא קשר לגילם. בדרך כלל היא מתפתחת אחרי פציעת/מחלת עור קודמת כמו אקזמה, עקיצות ואלרגיה לסבון או איפור.
הידבקות מתאפשרת בעקבות מגע ישיר או עקיף בפצע (למשל מגע עם בגדים שלבש החולה). גרוד הפצע יגרום בדרך כלל להרחבתו.
אי-טיפול במחלה עלול לגרום לצלקות באזור ובמקרים קיצוניים לאי-ספיקת כליות עקב התפשטות הזיהום.

טיפול ומניעה

מתן טיפול מתאים יכול להקל על הסימפטומים ולהביא להחלמה מלאה במידה וניתן בזמן.
אם האזור הנגוע קטן, הרופא יכול לרשום משחה אנטיביוטית. אם האזור הנגוע גדול יותר, יש צורך בטיפול אנטיביוטי הניתן בכדורים או נוזל. השיפור צפוי להתרחש תוך מספר ימים.
יש לשמור על היגיינה ולהשתמש בסבון מחטא מדי יום. כדי למנוע הדבקה של אזורים נוספים בגוף, מומלץ לחבוש את האזור בפד גאזה.
יש להשתמש במגבות נפרדות משל שאר דיירי הבית כדי למנוע הדבקה.
אמצעי מניעה כוללים היגיינה אישית: ניקיון יומי עם סבון, מקלחת וקציצת ציפורניים.
מייק דוגן

ביוגרפיה

דוגן נולד בדטרויט ולמד בתיכון קתולי בעיר. הוא בעל תואר ראשון מאוניברסיטת מישיגן ותואר JD מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מישיגן. הוא נשוי ללורי ואב לארבעה ילדים
דוגן שירת כתובע המחוזי של מחוז ויין ולאחר מכן כמנכ"ל המרכז הרפואי של דטרויט.
בבחירות לראשות העיר ב-2013 לא נרשם כמועמד בפתקי ההצבעה והוביל קמפיין של הצבעה ברישום ידני. הוא זכה ל-68% בסיבוב הראשון ובסיבוב השני בנובמבר 2013 נבחר לראשות העיר דטרויט ברוב של 55%. הוא נכנס לתפקידו בתחילת 2014. בנובמבר 2017 נבחר לתקופת כהונה נוספת ברוב של 72%.
עדנה גבריאלי

עדנה גבריאלי  (נולדה ב-1936) היא משפטנית בתחום דיני עבודה. כיהנה בתפקידים רבים בפרקליטות מחוז תל אביב. שימשה כשופטת בפועל בבית הדין הארצי לעבודה בשנים 1995–1998. כיום משמשת כיו"ר הוועד המנהל של "אנסמבל סולני תל אביב".

ביוגרפיה

גבריאלי נולדה למיכל ונחום חת בחיפה. התחנכה בבית הספר הריאלי העברי שם וסיימה את לימודיה בשנת 1954. סיימה לימודי משפטים בשנת 1959, וקיבלה רישיון עריכת דין בשנת 1962. בין השנים 1964–1984 עבדה בפרקליטות מחוז תל אביב, עד למינויה כשופטת בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב בשנת 1984. בשנת 1992 מונתה גבריאלי לעוזרת שופט ראשי בבית הדין הארצי לעבודה. 
בשנת 1995 הפסידה השופטת גבריאלי את המינוי לשופטת מן המניין, כאשר התמודדה מול השופטת אלישבע ברק. אי לכך, קיבלה גבריאלי מינוי של שופטת בפועל.
עם פרישתה, בשנת 1998, פנתה לפעילות ציבורית, הכוללת חברות במועצה הציבורית של העמותה לקידום החינוך בתל אביב יפו.
השופטת גבריאלי משמשת כיו"ר הוועד המנהל של "אנסמבל סולני תל אביב" מיום הקמתו.
אסיטז'

אסיטז' (ASSITEJ, ראשי תיבות בצרפתית: "Association Internationale du Theatre de l'Enfance et la Jeunesse", בעברית: האיגוד הבינלאומי של תיאטרון לילדים ולצעירים) הוקם בשנת 1965 כהתקשרות בינלאומית של אנשי מקצוע העוסקים בתיאטרון לילדים ולצעירים. אסיטז' מאפשר להם גישה וחילופי רעיונות ומסורות תרבותיות מכל העולם. ישנם 83 מרכזים לאומיים ברחבי העולם.
בכל שנה מקיים הארגון מפגש אמנותי באתר כלשהו בעולם. בכל 3 שנים מקיים הארגון קונגרס עולמי ופסטיבל. הקונגרסים העולמיים של אסיטז' נערכו בפראג (1966), האג (1968), ונציה (1970), מונטראול (1972, 2005), מזרח ברלין (1975), מדריד (1978), ליון (1981), מוסקבה (1984), אדלייד (1987, 2008), סטוקהולם (1990), הוואנה (1993), רוסטוב על הדון (1996), טרומסה (1999), סיאול (2002), קופנהגן (2011) וורשה (2014).
אסיטז' מקושר למספר רשתות של עוסקים במקצוע, ובהן רשת כלל האמנויות הבינלאומית (IIAN) ורשת מחקר התיאטרון הבינלאומי לקהלים צעירים (ITYARN).
בישראל ישנו מרכז לאומי של אסיטז'. יושבי הראש של אסיטז'-ישראל היו חגית רכבי ניקוליבסקי‏ (2010-1995) ורזי אמיתי (החל מ-2010) ושניהם אף היו חברים בוועד ההנהלה העולמי של הארגון (רכבי 2003-1997, אמיתי 2011-2005). בוועד ההנהלה העולמי חברה כיום (2015) נציגת אסיטז'-ישראל, מנכ"ל תיאטרון מופע עדי בארי.
החל משנת 2006, מחלקת עמותת אסיטז' ישראל (המרכז הישראלי לעידוד הצגות תיאטרון לילדים ונוער) את פרס הבמה לילדים ונוער.
סמוך למודע

סמוך למודע, הידוע גם כפְּרֵה מודע או קדם מודע (באנגלית: Preconscious), על פי התאוריה הפסיכואנליטית, הוא כלל הזכרונות, הרגשות והמחשבות שאינם נמצאים במודעות האדם ברגע נתון, אך הם נגישים לתודעה, ולכן אינם נחשבים תת-מודעים. זהו הרובד האמצעי במודל הטופוגרפי של זיגמונד פרויד, המצוי בין הרובד המודע לבין הרובד הלא-מודע.
התכנים המצויים בחלק הסמוך למודע של האדם, כוללים זכרונות של אירועים אישיים, מידע שנצבר לאורך החיים (למשל הידע לגבי משמעותן של מילים), ידע לגבי מיומנויות נרכשות (למשל סדרת הפעולות לקשירת שרוכי נעליים או לנהיגה במכונית), מידע שהאדם חש שנמצא "על קצה הלשון", ועוד. ברגע שמיומנויות מסוג זה נרכשות, הן בדרך כלל מבוצעות מחוץ להכרה המודעת, אך תשומת לבו של האדם יכולה להיות מופנית אליהם בקלות יחסית, או עם מאמץ מנטלי מסוים, לכשירצה בכך. על פי המודל הפרוידיאני, התכנים בסמוך למודע אינם מודחקים, כפי שמתרחש במקרה של תכנים קשים להתמודדות שמודחקים אל הלא-מודע, ולכן תכנים שבסמוך למודע זמינים בקלות להיזכרות והעלאה למודע.
תפקיד נוסף שממלא הסמוך למודע, על פי המודל, הוא תפקיד של צנזור - זהו החלק בו רעיונות לא רצויים עוברים אל הלא-מודע, בעוד תכנים נוחים להתמודדות נותרים זמינים למודעות ברובד הסמוך למודע או המודע.
פרנצ'סקו אריצו

פרנצ'סקו אריצו (באיטלקית: Francesco Erizzo; ‏ 18 בפברואר 1566 - 3 בינואר 1646) היה הדוכס ה-98 של ונציה. אריצו כיהן כדוג'ה מאז בחירתו ב-10 באפריל 1631 ועד פטירתו.

קורות חיים

פרנצ'סקו אריצו נולד בוונציה למשפחת אריצו - משפחת אצולה אמידה (אך לא עשירה). אריצו כיהן במספר משרות ציבוריות ובהן שגריר לה סרניסימה בחצר פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ובחצר האפיפיור אורבנוס השמיני, וכן כפרוודיטורה.
אריצו לא נשא אישה.
אריצו נבחר לתפקיד הדוג'ה ב-10 באפריל 1631, עת השתוללה בוונציה המגפה השחורה האיטלקית, אשר גרמה למותם של כשליש מאוכלוסיית העיר (כ-45,000 נפטרים), ואף את קודמו לתפקיד - הדוג'ה ניקולו קונטאריני.
אריצו נבחר ברוב של 40 קולות למול 1 (היחיד שהתנגד לבחירתו היה רנייר זן, יריבו של הדוג'ה ג'ובאני קורנארו הראשון).
בשל המגפה לא לוותה בחירתו של אריצו בפסטיבלים כמקובל. המגפה הסתיימה ב-1631 ואריצו לקח על עצמו את נדרו של קודמו - קונטאריני להקים כנסייה המוקדשת למרים, אם ישו, על מנת שהמגפה תיפסק. עם סיום המגפה, הורה אריצו על בניית הכנסייה, שנקראה סנטה מריה דלה סאלוטה, וכן הורה על חג שיחגג ב-21 בנובמבר ויקרא "חג המדונה של הבריאות" (Festa della Madonna della Salute) במסגרתו תערך תהלוכה של נכבדי העיר מבזיליקת סן מרקו לעבר הכנסייה שברובע דורסודורו לאות תודה על ההצלה מהמגפה. מסורת זו נמשכת עד ימינו.
שנות ה-30 של המאה ה-17 היו תקופה של שלווה בוונציה, ובשנת 1637 נפתח התיאטרו סן קאסיאנו - בית האופרה הראשון של העיר. בשנת 1640 נפתח בית אופרה נוסף - התיאטרו סן מויזה. שנות השלום נפסקו עם פרוץ מלחמות קאסטרו - בין דוכסות פרמה למדינת האפיפיור. ונציה כרתה ברית עם פרמה ולחמה לצידה כנגד מדינת האפיפיור על השליטה בעיר קאסטרו. הסכם השלום נחתם בשנת 1644 לאחר ניצחונן של ונציה ופרמה.
בספטמבר 1644 אבירי מלטה תקפו ספינה טורקית ובה עולי רגל מוסלמים בדרכם למכה. האבירים ביקשו מקלט בהרקליון (שאז נקראה קאנדיה) בכרתים, שהייתה אז בשליטת ונציה. בתגובה, הסולטאן העות'מאני איברהים הראשון האשים את ונציה ותקף את כרתים. אריצו פנה לסנאט של ונציה וביקש כי ימנו אותו למפקד הצבא. הסנאט הסכים על אף התנגדותו של ג'ובאני פזארו (לימים הדוג'ה). אריצו אסף צי גדול במטרה לתקוף את הטורקים, אולם נפטר חודש לאחר מינויו, ב-3 בינואר 1646, בהיותו בן 79.
עטלפים אוכלי חרקים

חושים

החוש החשוב ביותר של בעטלפים הוא חוש ההתמצאות המתבסס על הפקת גלי קול בתדרים על-קוליים. כושרם לעבד את המידע המצוי בגלים המוחזרים מהעצמים בסביבה (כמו משך ההחזרה, צורת הגל המוחזר והפרשי מופע) מאפשר להם להתחמק ממכשולים במסלול מעופם, לגלות, ואף להתביית, על טרף המצוי בשדה הקלט שלהם, כולל מרחקו מהם ושינויים במיקומו עקב תנועה או ניסיון הימלטות. יכולת איכון באמצעות הד (echolocation) שלהם מפותחת במידה מספקת כדי להקנות להם "תמונה מרחבית" בכושר הפרדה גבוה מאוד. בנוסף לחלק ממיני העטלפים יש קרומי עור על אפם ואוזניהם (עלה אפי ו"צפירים"), שמשפרים את יכולת השמעת הקולות וקליטת ההד. עם זאת ראייתם ירודה בהרבה מראיית עטלפי הפירות מאחר שהם פעילים בעיקר בלילה וישנים בימים. חוש הריח והטעם שלהם ירוד אף הוא.
גני בוסקט

גני בוסקט (אנגלית Buskett Gardens; מאיטלקית בוסקטו - Boschetto - חורש קטן) הוא אזור החורש הטבעי היחיד באי מלטה, והוא שוכן בדרום מערבו. אורכם של הגנים הוא כ-800 מטרים ורוחבם הממוצע הוא כ-200 מטרים. הגנים הם אחד האתרים היחידים באי שנהנים מזרימה של מי נגר עילי, בשל כך שהם שוכנים בערוץ נחל המוביל מצוקי דינגלי שמדרום להן. בגנים גדלים עצי אורן ירושלים, אלון, זית ותפוז, וכן שיחים רבים, ועליהם הוסיפו האבירים ההוספיטלרים צמחים נוספים במהלך המחצית השנייה של המאה ה-16. בפינה הצפון-מזרחית של הגנים שוכן ארמון ורדאלה, אחת משלושת מעונותיו הרשמיים של נשיא מלטה.

חגיגות האימנאריה

בשל ייחודם של הגנים בנוף המלטזי, הם משמשים אזור קיט ונופש פופולרי, ומדי שנה נערכת בהן חגיגת האימנאריה (l-Imnarja), שהיא החגיגה הגדולה במדינה מבחינת היקפה. החגיגה נערכת ביום חגם של פאולוס ופטרוס הקדושים, החל ב-29 ביוני. מקורה של האימנאריה הוא בחגיגות הבציר ובשוק חקלאי שהחלו להיערך במקום באמצע המאה ה-19, ומאוחר יותר נקבע מועדם ביום חגם של שני הקדושים. שמו של האירוע הוא עיוות של המילה האיטלקית "Luminaria", שמשמעותו "הארה", על שום המדורות שהודלקו בעבר בעיר הסמוכה רבאט.
עיקר האירוע הוא בגנים והוא מתחיל ב-28 ביוני בערב, בחגיגות פולקלור, שירה וריקוד, המלוות בארוחות צלי ארנבת (Fenkata) ובשתיית יין. רבים מהחוגגים נשארים בגנים משך כל הלילה, ולמחרת נערך בהם יריד חקלאי, המלווה בנגינת תזמורות. לקראת שעות אחר הצהריים נערכים מרוצי סוסים וחמורים ברבאט הסמוכה.
מלילה הלנר-אשד

מלילה הלנר-אשד (נולדה בירושלים) היא חוקרת קבלה, עמיתת מחקר בכירה במכון שלום הרטמן. מורה מן החוץ באוניברסיטה העברית בירושלים ובמכון שכטר.
הלנר-אשד היא תלמידתו של חוקר הקבלה יהודה ליבס. את עבודת הגמר שלה, העוסקת בתורת רבי דוד בן זמרה הגישה באוניברסיטה העברית בשנת תשמ"ז. את עבודת הדוקטורט, העוסקת בשפת החוויה המיסטית בספר הזוהר, הגישה בשנת תשס"א. בשנת 2005 יצא לאור ספרה "ונהר יוצא מעדן: על שפת החוויה המיסטית בזוהר", בהוצאת עלמא ועם עובד. הספר מבוסס על עבודת הדוקטורט והוא תורגם לאנגלית ויצא לאור בהוצאת אוניברסיטת סטנפורד בשנת 2009.
ב-2017 ראה אור ספרה ״מבקשי הפנים: מסודות האדרא רבא שבספר הזוהר״ העוסק באדרא רבא.
במכון הרטמן מרכזת הלנר-אשד את תוכנית ״משכילות״ לקידום דוקטורנטיות וכן תוכנית המפגישה תלמידים מבתי מדרש לרבנים בצפון אמריקה בשנת לימוד בישראל.
טרי דיסינג'ר

קריירת מכללות

דיסינג'ר נולד בעיר טרה הוט שבאינדיאנה, ובין השנים 1958–1962 למד באוניברסיטת פרדו אשר בלפאייט המערבית, אינדיאנה. בכל שלוש עונותיו בקבוצת האוניברסיטה הוביל את קלעי מחוז "Big Ten", עם ממוצעים של 26.3, 28.2 ו-30.3 נקודות למשחק, בהתאמה. בעונתו הראשונה נבחר לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות, ובשתי העונות הבאות נבחר לחמישייה הראשונה של העונה (First-team All-American).

נבחרת ארצות הברית

בשנת 1960, בהיותו סטודנט בפרדו, השתתף באולימפיאדת רומא כחבר נבחרת ארצות הברית. לאורך הטורניר ניצחה ארצות הברית את כל משחקיה בהפרש ממוצע של כ-42 נקודות, וזכתה במדליית הזהב. דיסינג'ר עצמו פתח בכל שמונת המשחקים וקלע 11.8 נקודות בממוצע למשחק, כקלעי הרביעי של הנבחרת אחרי אוסקר רוברטסון, ג'רי לוקאס וג'רי וסט. בשנת 2010 הוצגה נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת רומא, בשלמותה, בהיכל התהילה של הכדורסל.

קריירת משחק ב-NBA

בדראפט ה-NBA‏ 1962 נלקח דיסינג'ר בבחירה השמינית על ידי קבוצת שיקגו זפרס, לקראת עונתה השנייה ב-NBA. כבר בעונת הרוקי שלו נבחר להשתתף במשחק האולסטאר לאחר שרשם ממוצעים של 25.5 נקודות ו-8.0 ריבאונדים למשחק. כמו כן זכה דיסינג'ר בתואר רוקי העונה, ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה לצד ארבעת חברי היכל התהילה לעתיד ג'ון האבליצ'ק, צ'ט ווקר, דייב דבושר וזלמו בייטי. בעונתו השנייה, בה עברה קבוצתו לבולטימור, קלע 20.8 נקודות למשחק ונבחר בשנית למשחק האולסטאר, לצד חברו לקבוצה וולט בלאמי.
ביוני 1964 הועבר בטרייד לדטרויט פיסטונס, יחד עם רוד ת'ורן ודון קוג'יס, בתמורה לביילי האוול, דון אול ושלושה שחקנים נוספים. באותה עונה נבחר בפעם השלישית והאחרונה בקריירה להשתתף במשחק האולסטאר, לאחר שקלע 18.2 נקודות למשחק. בסיום עונתו הראשונה בדטרויט עזב את ה-NBA והתגייס לצבא ארצות הברית, בו שירת במשך כשנתיים.
בשנת 1967 חזר לדטרויט פיסטונס, במדיה שיחק ב-5 העונות הבאות. בעונת 1967/1968 העפיל עם דטרויט לשלב הפלייאוף, בפעם היחידה בקריירה, והודח כבר בסיבוב הראשון מול בוסטון סלטיקס (2–4). ביולי 1972 נשלח בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס, וכשנה לאחר מכן פרש ממשחק.