google/wiki40b huggingface dataset:
חמילקרת ברקה

חמילקרת ברקה (270 - 228 לפנה"ס; בפיניקית (כתב עיצורי) נקרא bdmlqrt, בלטינית: Hamilcar ולעיתים Admicar) היה מדינאי ומצביא קרתגי, אביו של חניבעל. מלבד חניבעל נולדו לו עוד שני בנים ושלוש בנות.

שמו

שמו הפרטי של חמילקרת (לעיתים מתורגם לעברית כ"עמלקרת") הוא הלחם הנפוץ בשפות השמיות של המילים "עבד" (משרת) ומלקרת - האל של העיר צור, שייסדה את קרתגו, והפטרון האלוהי של ההתפשטות הפיניקית מערבה.
סרז' לנסל מציין שני שורשים אפשריים לשם Barca: האחד, מהשורש השמי "ב-ר-כ", ממנו נגזרה, למשל, המילה העברית "ברכה"; השני הוא ברק. לנסל מוסיף ומעריך כי הראשון, "המבורך", אינו כינוי העולה בקנה אחד עם כשלונו של חמילקרת, ואילו השני מתאים לסגנון הלחימה שלו בסיציליה, ואף מקביל לשם המשפחה היווני Keraunos, שמשמעו "ברק" גם כן, ואכן נמצאו מפקדים בקרב צבאו של אלכסנדר עם שם זה. אליבא דלנסל, לא ניתן להכריע בשאלה האם השם Barca הוא כינוי שהודבק לחמילקרת הודות למעלותיו (cognomen ex virtute) או שם מוקדם יותר שהועבר אליו מאבותיו.

ביוגרפיה

חמילקרת היה מפקד כוחות קרתגו בסיציליה בתקופת המלחמה הפונית הראשונה בין קרתגו לרומא. בשנת 247 לפנה"ס הוא עמד בראש כוח קטן של לוחמים שכירים שהתמקם על הר ארוטה שבסיציליה, משם הגן על שארית השליטה של קרתגו בטריטוריה סיציליאנית. בשנת 244 לפנה"ס העביר את צבאו לעמדה בהר "אריקס". בשנת 241 לפנה"ס, בעקבות תבוסת הצי הקרתגי בקרב אייגוסה, חתם על הסכם השלום שסיים את המלחמה ושב עם צבאו לאפריקה.
לאחר חזרת צבא השכירים מהמלחמה הפונית הראשונה, חנון הגדול, ראש המחנה הפרו רומאי ויריבו של חמילקרת, סירב לשלם את שכר הלוחמים ופרצה מרידה. חנון נכשל בניסיונותיו לדכא את המרידה וקרתגו שילמה את שכר החיילים, אך המרידה לא תמה, שכן כמה מראשי המורדים חששו מנקמה שתבוא מאוחר יותר. המרידה התגלגלה למאבק אכזרי שכונה מרד השכירים. במלחמה הזאת אוחדו הכוחות של חמילקרת ושל חנון ויחד הביסו את הכוחות השכירים המורדים. מלחמה זו מתוארת בספרו של פלובר, "שלמבו".
בתוך קרתגו ייצג חמילקרת את הקו שהתנגד בתקיפות לרומי, ואף תכנן מסע מלחמה נגדה שיצא לבסוף אל הפועל על ידי בנו חניבעל במלחמה הפונית השנייה.
חמילקרת כבש שטחים נרחבים בחצי האי האיברי (כיום ספרד), כדי לפצות את קרתגו על אבדנן של סיציליה וסרדיניה. על פי המסורת של ברצלונה העיר נוסדה על ידי חמילקרת והדבר הונצח בשם הראשון שלה "ברקינו" Barcino, אך מאוחר יותר נכבשה על ידי הרומאים.
חמילקרת נהרג לבסוף בקרב במהלך ההשתלטות על ספרד, והוריש את הפיקוד על הצבא לחתנו עזרובעל.

כיבוש ספרד

לאחר המלחמה הפונית הראשונה הייתה קרתגו במצב קשה: היא איבדה את סיציליה וסרדיניה, סכומים גדולים של כסף, מספר גדול של חיילים ואוניות מלחמה, והחשוב ביותר – את השליטה המוחלטת על הים התיכון. לאחר מכן מרד השכירים התיש אותה עד כלות, כאשר תמיד מרחפת באוויר סכנת מלחמה נוספת עם רומא. בזמן קשה שכזה, הוחלט למנות את גיבור המלחמה הפונית ולאחר מכן מרד השכירים, חמילקרת ברקה, לשליט יחיד על כל הצבא הקרתגי. חמילקרת ידע שאין באפשרות המדינה להוציא די כספים על הצבא, וכדי לפרנס את צבאו החליט על דעת עצמו לפלוש להיספניה בראש צבא. עוד סיבה לכיבוש היספניה היא שמשם יכול היה לצאת מסע מלחמה עתידי לאיטליה, מה שלבסוף עשה בנו חניבעל. ההשתלטות על היספניה וכיבוש מכרות הכסף שבה אכן פרנסו את הצבא בכבוד ואף עזרו למולדת להשתקם מהמלחמה הפונית הראשונה.

בתרבות הפופולרית

דמותו של חמילקרת ברקה מוזכרת מספר פעמים בסרט "מועדון הקיסר" משנת 2002. אחד מגיבורי הסרט זוכה בתחרות ידע בשל קריאת ביוגרפיה של ברקה.
אוניברסיטת אל-קרוויין

אוניברסיטת אל-קרוויין (בערבית: جامعة القرويين, בברברית: ⵜⵉⵎⵣⴳⵉⴷⴰ ⵏ ⵍⵇⴰⵕⴰⵡⵉⵢⵢⵉⵏ, בצרפתית: Université Al Quaraouiyine) היא אוניברסיטה בפאס, מרוקו. האוניברסיטה הוקמה כמדרסה ומסגד בשנת 859 על ידי פאטימה מוחמד אל-פהרי, ובהמשך היא נהפכה למרכז רוחני ואינטלקטואלי של העולם המוסלמי בימי הביניים.
אוניברסיטת אל-קרוויין נחשבת על ידי ספר השיאים של גינס כמוסד האקדמי העתיק ביותר שהתקיים ברציפות עד ימינו. והוגדרה על ידי אונסק"ו "האוניברסיטה העתיקה בעולם".

היסטוריה

אוניברסיטת אל-קרוויין נוסדה כמדרסה ב-859 על ידי פאטימה מוחמד אל-פהרי, בתו של סוחר עשיר בשם מוחמד אל-פהרי. משפחת אל-פהרי היגרה מקירואן (ומכאן שמו של המסגד) שבתוניסיה לפאס בתחילת המאה ה-9, והצטרפה לקהילה של מהגרים אחרים מקירואן שהתיישבו במחוז המערבי של העיר. פאטימה ואחותה מרים, שתיהן משכילות, ירשו סכום כסף גדול מאביהן. פאטימה נשבעה להשקיע את כל חלקה מהירושה בבניית מסגד מתאים לקהילה שלה. בנוסף למקום תפילה, המסגד התפתח עד מהרה כמקום ללימודים גבוהים - במרכזם לימודים אסלאמים, קוראן וחדית', אך גם דקדוק, רטוריקה, לוגיקה, רפואה, מתמטיקה ואסטרונומיה.
כמו מוסדות מדרסה אחרים בעולם המוסלמי בימי הביניים, אל-קרוויין הייתה שונה בדרך ניהולה ממודל האוניברסיטה האירופאי שנוסד מעט מאוחר יותר. ההיסטוריון ג'ורג' מקדיסי שערך השוואה בין מוסד המדרסה המוסלמי בימי הביניים לבין מוסד האוניברסיטה המערבי הצביע על מספר הבדלים ביניהם. לדבריו, בעוד שהאוניברסיטה היא ארגון הירארכי, ריכוזי ופורמלי, ובעוד האוניברסיטאות הראשונות היו נתונה לפיקוח צמוד מצד המלוכה והכנסייה, המדרסות באותה תקופה היו חופשיות מפיקוח של הח'ליפות. מוסד המדרסה בימי הביניים לא עבד על בסיס תוכנית לימודים פורמלית, אלא על בסיס הנחיה אישית של התלמיד על ידי המרצה שלו. עם זאת, בדומה לאוניברסיטה המדרסה שימשה כמרכז ללימודים גבוהים, ועל פי מקור אחד למדו באל-קרוויין במאה ה-14 למעלה מ-8000 תלמידים. לכן נחשב המוסד על פי ספר השיאים של גינס למוסד האקדמי העתיק ביותר בעולם שפעיל עד היום.
מבחר גדול של כתבי יד נדירים נשמרו בספרייה שנוסדה באל-קרוויין על ידי סולטאן מריני בשנת 1349. בין כתבי היד היקרים ביותר ששוכנים בה כיום מצויים סירת א-נבי של אבן אסחאק, קובץ חדית' מהעתיקים והקדומים ביותר שנכתב על ידי אל-מלכ וכתב היד המקורי של הספר איברי של אבן ח'לדון. 
המדרסה המשיכה לפעול גם לאחר ימי הביניים, והמשיכה להיות מרכז רוחני חשוב של המגרב. החל משנת 1963 קיבלה אל-קרוויין מעמד של אוניברסיטה לאומית של מרוקו. מאז המוסד עבר תהליכי מודרניזציה רבים, ובין השאר ניתן לראשונה היתר לנשים להתקבל ללימודים בו.

המבנה

צורתו הנוכחית של המסגד היא תוצאה של התפתחות היסטורית ארוכה במשך יותר מ-1,000 שנות קיומו. המבנה עבר שיפוצים והרחבות רבות. במקור היה המסגד בגודל של כ-30 מ"ר בלבד עם חצר וארבעה מעברים רוחביים. ההרחבה הראשונה שלו בוצעה ב-956, על ידי עבד א-רחמן השלישי, הח'ליף האומיי של ח'ליפות קורדובה. 
ההרחבה הגדולה ביותר בוצעה בשנת 1135 בחסותו של שליט אל-מוראביטון הסולטאן עלי אבן יוסוף, שהורה להוסיף למסגד 18-21 מעברים, והרחיב את המבנה ליותר מ-3,000 מטרים רבועים. בשלב זה קיבל המסגד את מראהו הנוכחי, כולל קשתות ועיטורים של אמנות אנדלוסית גאומטרית וצמחית מרשימה, ביחד עם קליגרפיה כופית.
בנוסף לתפקודה כאוניברסיטה מודרנית באל-קרוויין יש מסגד גדול, מהגדולים בצפון אפריקה, שיכול להכיל יותר מ-20 אלף מתפללים.
יחסי ברזיל–ספרד

ביקורים רשמיים

בנובמבר 2012, נפגשה נשיאת ברזיל, דילמה רוסף עם ראש ממשלת ספרד מריאנו רחוי. ראש ממשלת ספרד אמר: "ברזיל היא מעצמה מודרנית, וספרד מסורה לה כמו שהיא לא הייתה מעולם", עוד הוא הוסיף "ברזיל היא היעד המוביל של השקעה ספרדית באמריקה הלטינית והיעד השני בגודלו בכל מקום אחר בעולם. עם יותר מ-55 מיליון אירו של השקעה מצטברת, ברזיל היא הבית לכמעט חצי מההשקעות שלנו באמריקה הלטינית".

שגרירויות

ספרד מחזיקה שגרירות בברזיליה, וגם קונסוליה כללית בריו דה ז'ניירו, סלבדור וסאו פאולו. כמו כן מחזיקה גם קונסוליות בפורטלזה, ז'ואאו פסואה, מסייאו, נאטאל, פורטו אלגרה, רסיפה, סאו לואיס ותרזינה.
ברזיל מחזיקה שגרירות במדריד, וגם קונסוליה כללית בברצלונה. כמו כן מחזיקה גם קונסוליות בלה קורוניה, אליקנטה, בילבאו, גרנדה, לאס פאלמס דה גראן קנריה, מאלגה, פלמה דה מיורקה, סנטה קרוס דה טנריפה, ולנסיה, סביליה, סנטנדר וטרגונה.

מהגרים

הקהילה הברזילאית בספרד מונה יותר מ-150,000 איש.
חידושי הגרנ"ט

חידושי הגרנ"ט הוא ספר עיון פופולרי בעולם הישיבות, והוא מאגד את שיעוריו של הרב נפתלי טרופ, מגדולי ראשי הישיבות בליטא לפני השואה.

רקע

שיטת לימודו של הרב טרופ הייתה עיונית מאוד. חקירותיו התמקדו בהבנת סוגיות התלמוד מתוכן עצמן, ללא הכרח בהשוואתן לסוגיות אחרות העוסקות בנושאים מקבילים.
שיטה זו נחשבת מקבילה לשיטת בריסק, אותה פיתח ושכלל רבי חיים מבריסק. דוגמה לחקירה בעלת משמעות הלכתית שהמציא ר' נפתלי: לפי ההלכה, אשה שנדרה נדר, ביד בעלה הרשות להפר אותו או להחליט שברצונו שיתקיים הנדר. חקר הגרנ"ט, האם כאשר אומר הבעל לאשתו שהוא מקיים את נדרה, יש לו בכך שותפות בעצם הנדר, ונחשב שחלק מהנדר מתייחס גם אליו, או שמא אין לבעל כל חלק בנדר, וכאשר הוא מקיים אותו, אין בכך אלא "מניעת ביטולו" של הנדר, אך כל חלותו היא מכח האשה בלבד. בשני צדדים אלו תלויה הבנת סוגיה במסכת כתובות.
למרות מוחו הגאוני עמל קשות על חידושי תורתו, ונהג לבדוק ולבחון אותם שוב ושוב כדי להבטיח שהם נכונים ומדויקים בתכלית. לעיתים קרובות נתקף בכאב ראש עז עקב התאמצותו בעיון בתלמוד. הוא נהג לכרוך מטפחת רטובה סביב ראשו כדי להקל על כאביו, והמשיך להתעמק בסוגיה שלמד.

המהדורות השונות

בשנים שלאחר פטירתו של הרב טרופ נפוצו חידושיו ושיעוריו, בעיקר על ידי תלמידיו בישיבת ראדין. שיעורים אלו שמסר במשך עשרים וחמש שנה בפני מאות בחורים, הפכו להיות נכסי צאן ברזל בלימוד הישיבתי ובביסוסה של שיטת הלימוד הנוכחית בישיבות. במשך השנים המשיכו שמועותיו להימסר מפה לאוזן ומרב לתלמיד, כיוון שבחייו לא הדפיס את חידושיו.
בשנת ה'תש"ב יצאו לאור שיעוריו של הגרנ"ט על מסכת נדרים, על ידי הרב ח.מ. לובאן, בארצות הברית. בשנת ה'תשכ"ט יצאו לאור חידושי הגרנ"ט על סדרי נשים ונזיקין בצורת סטנסיל. השיעורים הם על מסכתות נדרים, קידושין, גיטין, יבמות, כתובות, בבא קמא, בבא מציעא, בבא בתרא, סנהדרין. בשנת ה'תשמ"ה יצאו לאור מספר שיעורים כלליים שלו, על ידי הרב משה דרייען בירושלים.
בשנת ה'תשמ"ט יצא לאור הספר "חידושי הגרנ"ט", בהוצאת מכון אורייתא בירושלים. הספר כולל מאתיים ושלושה שיעורים, על כל המסכתות של סדרי נשים ונזיקין. הספר מבוסס על פי מאה ושלושים מחברות מכתב יד שהיו לעיני העורכים. בעריכת הספר לא התחשבו העורכים בחידושיו המודפסים של הגרנ"ט שנדפסו עד אז, מכיוון שהתברר על פי בדיקה, כי חידושיו אלו של הגרנ"ט, שנרשמו על ידי תלמידיו בכתב ידם, היו מדויקים יותר, ולכן עריכת הספר התבססה אך ורק על המחברות.
צבי עזריה

קורותיו

עזריה נולד ביוגוסלביה בשם הרמן הלפגוט, לקלמן וחנה רחל הלפגוט. ב-1932 החל את לימודיו בסמינר התאולוגי היהודי בסרייבו בהנהלת מוריץ לוי, ובהמשך בבית המדרש לרבנים בווינה. כמו כן, למד פילוסופיה באוניברסיטת וינה. בשנת 1938, בעקבות איחוד אוסטריה עם גרמניה הנאצית, נמלט מווינה והמשיך את לימודיו בבודפשט. הוסמך כרב והשלים תואר דוקטור לפילוסופיה.
לאחר סיום לימודיו, כיהן כרב בקהילת ואליקי-באצ'קאראק הידועה גם בשמות זרניאנין או פטרובגראד שביוגוסלביה. במלחמת העולם השנייה, שירת בצבא היוגוסלבי, נפל בשבי הגרמני, וישב בו ארבע שנים במהלך השבי היה פעיל בחיי הדת, הרוח והתרבות של השבויים היהודים . עם שחרורו מהשבי, ב-1945, הגיע למחנה העקורים ברגן-בלזן, שם סייע לניצולי שואה. לאחר מכן התמנה כרב הראשי לקהילות באזור הכיבוש הבריטי בגרמניה ופעל לגיוס לוחמים ל"הגנה" מקרב ניצולי השואה.
בשנת 1948 עלה לישראל, עבד בבית רוטנברג בחיפה ושירת בצה"ל. בתפקידו האחרון היה קצין הסעד הראשי של חיל הרפואה. בשנות החמישים נשלח לגרמניה, שם היה רבה של קלן. הוא ארגן עלייה וטיפח את הקשרים בין ישראל לגרמניה.
בשנת 1961 שב לישראל והחל לכהן (בהתנדבות) כרבה של סביון. פעל להנצחת זכר השואה. הוא היה ממקימי ארגון "שארית הפליטה", יו"ר ארגון הלוחמים היוגוסלביים בארץ וחבר בהנהלה ובמועצה של יד ושם.
פרסם שורה של ספרים העוסקים בתולדות עם ישראל, בתקופת השואה ובפילוסופיה.
היה נשוי למלכה לבית בודנר. נפטר בשנת 2002.
TQBF

בתורת הסיבוכיות, השפה TQBF (קיצור ל-True quantified boolean formulas; או: QBF, QSAT) היא שפה פורמלית במחלקה PSPACE. השפה TQBF היא השפה של כל הנוסחות הבוליאניות עם כמתים שמוערכות לאמת. ניתן לראות את TQBF כהכללה ל-SAT. השפה ידועה בהיותה שפה PSPACE-Complete, כלומר לכל שפה ב-PSPACE קיימת רדוקציה פולינומית ל-TQBF.
בניגוד ל-SAT בה השאלה היא האם קיימת הצבת אמת, ב-TQBF לכל נוסחה יש ערך אמת או שקר יחיד, מכיוון שאין משתנים חופשיים.
הסבר - נוסחת SAT נראית כך:
ועבור ההצבה  הנוסחה מקבלת ערך אמת בעוד עבור  הנוסחה מקבלת ערך שקר.
הנוסחה השקולה ב-QBF נראית כך:
וערכה הוא אמת, מכיוון שקיימים  עבורם יש הצבות אמת.
ניתן לחשוב על TQBF כעל משחק בין שני שחקנים, המשחקים בתורות. משתנים המופיעים בנוסחה עם כמת "קיים" תואמים לקיום מהלך עבור שחקן בתור כלשהו, ומשתנים המופיעים בנוסחה עם כמת "לכל" תואמים לכך שתוצאת המשחק אינה תלויה במהלך ששחקן מבצע (כלומר, כל מהלך יכול להוביל לניצחון). נוסחת TQBF שהכמת הראשון בה הוא "קיים" תואמת לנוסחת משחק בה לשחקן הראשון אסטרטגיה מנצחת (כיוון שקיים מהלך של השחקן עבורו לכל מהלך אחר של היריב, השחקן ינצח).

PH ו-PSPACE

ההנחה הרווחת כיום היא ש , מכיוון שאם PH=PSPACE, אזי QBF נמצא באחת מדרגות ההיררכיה הפולינומית ולכן ההיררכיה קורסת בדרגה זאת, אף על פי שמקובל להניח שזה לא קורה.
אריה נבון

ביוגרפיה

נבון נולד בשם אריה קליגמן (קליגמאן) בשנת 1909 בעיירה דונייבצי שבדרום-מערב רוסיה (כיום באוקראינה), בנם של מלכה בת הרב יצחק מאיר מאוסטבורג, ומשה הכהן בן יצחק קליגמן. עלה לארץ ישראל עם משפחתו בשנת 1919 (בגיל 10) באונייה "רוסלאן".
צייר מאות רבות של ציורים, ברובם רישומים בדיו או בפחם, וכן עשרות דיוקנאות של אנשי ציבור, סופרים, שחקנים ואמנים. מבחר מהם מופיע בספרו "רישומים". 
סרט הבנוי על רישומיו בשם "דרך זמר במדבר" נוצר ב-1956, בשיתוף פעולה בינו לבין יעקב אגם ואריה ממבוש. 
הורה רישום במכון אבני ובסמינר הקיבוצים אורנים. 
השתתף בתערוכות רבות בארץ ובעולם. תערוכת יחיד שלו נערכה במוזיאון ישראל ב-1978. 
על ציוריו זכה בפרס דיזנגוף לציור (1939) ופעמיים בפרס ירושלמי לציור (1941, 1944).
פרסם קריקטורות במספר עיתונים ובסופו של דבר, התקבל על ידי ברל כצנלסון לעבודה בעיתון ההסתדרות "דבר". היה הקריקטוריסט הקבוע של "דבר" למעלה משלושים שנה (1933–1964). כמו כן צייר קריקטורות בעיתונים אחרים (אשמורת, דבר השבוע, דואר היום, 9 בערב ועוד), חלקן עוד לפני 1930. אחדות מהקריקטורות שלו בימי המנדט נפסלו על ידי הצנזורה הבריטית, ואחת הובילה לסגירה של העיתון למשך שבוע. על עבודתו כקריקטוריסט זכה בפרס סוקולוב לעיתונאות ב-1958. 
חיבר וצייר סדרות קומיקס (המוכרות בשם "אורי מורי", כשמו של גיבורן הראשון) שהופיעו לראשונה ב"דבר: מוסף לילדים" ב-1934, והחלו להתפרסם מדי שבוע בעמוד האחרון של "דבר לילדים" החל משנת 1936 (האחרונה בהן הופיעה ב-1957). רבות מהן נחרזו על ידי המשוררת לאה גולדברג, כגון הקומיקס "אורי מורי". 
אייר עשרות ספרים, בהם של נתן אלתרמן, אברהם שלונסקי, לאה גולדברג, אביגדור המאירי, ש"י עגנון, משה שמיר, אהרן מגד, חיים חפר, וסיפורים מן המקרא.
כמו כן אייר את הסרט המונפש העברי הראשון, "הרפתקאותיו של גדי בן סוסי", אותו הפיקו וצילמו האחים אגדתי וכתב אביגדור המאירי.
משנת 1948 עיצב תפאורות להצגות בכל התיאטראות, בעיקר בתיאטרון הקאמרי, הבימה ותיאטרון חיפה. החל בהצגת "הוא הלך בשדות" של משה שמיר וביותר מ-150 הצגות לאחר מכן. הייתה לו משרה קבועה בתיאטרון הקאמרי. על פועלו בתחום התפאורה זכה בפרס ישראל לאמנויות הבמה בשנת 1996 (וקודם לכן בפרס המועצה לתרבות ולאמנות, 1972, ובפרס כינור דוד, 1966).
ב- 1975 נבחר על ידי ארגון התיאטרון הבינלאומי כאחד מ-13 אמני התיאטרון המצטיינים והחדשניים בשנים 1970-75 (לצד הבמאי פיטר ברוק ואחרים).
נפטר בתל אביב ב-1996, בגיל 87. נקבר בבית העלמין ירקון.
משנת תש"א היה נשוי לאטה לבית ציפּקֶביץ. בנו הוא חתן פרס ישראל לפסיכולוגיה פרופסור דוד נבון. אחיו הגדול היה המחנך שמואל נבון.
משחקי העולם

משחקי העולם הם אירוע ספורט בינלאומי שנערך לראשונה בשנת 1981 ובו מתקיימים תחרויות בענפי ספורט שאינם נכללים במשחקים האולימפיים. האירוע מנוהל על ידי האגודה הבינלאומית למשחקים העולמיים תחת חסותו של הוועד האולימפי הבינלאומי, ומתקיים אחת לארבע שנים.
כמה מענפי הספורט ששוחקו במסגרת משחקי העולם נעשו מאוחר יותר ענפים אולימפיים לדוגמה, טריאתלון. ענפים אחרים היו ענף אולימפי בעבר, כמו משיכת חבל. עם זאת, לאור העמדה הנוכחית של הוועד האולימפי, שקובעת שמספר המשתתפים באולימפיאדה לא יעבור את ה-10,500 משתתפים, לא סביר שענפים רבים של משחקי הספורט העולמיים יקודמו לדרגת ענפי ספורט אולימפיים.
חלק מענפי הספורט המשוחקים כיום במסגרת משחקי העולם הם ניווט ספורטיבי, פיתוח גוף, הרמת כוח, סקווש, נטבול וסקי מים.
קיום המשחקים בענפי הספורט השונים תלויים בזמינות המתקנים בעיר המארחת את האירוע. לצורך כך נבנים לעיתים מתקנים חדשים.
בדרך כלל, בין 25 ל-35 ענפי ספורט מתקיימים בכל אירוע. חלק מענפי הספורט מוגדרים ענפי הדגמה, ובהם לא מחולקות מדליות.
הורטיגרוטן

הורטיגרוטן (בנורווגית: Hurtigruten-"הנתיב המהיר") הוא צי של ספינות אקספרס אשר שטות לאורך קו החוף של נורווגיה.
נתיב שיט זה נפתח בשנת 1893 כשירות משלוחים של דואר ומטען, אשר איפשר את התקשורת לאורך קו החוף הנורווגי הארוך והמשונן. היום זהו שירות יומי של ספינות, שעדיין מניפות את דגל הדואר הנורווגי, ומעבירות דואר, מטען, נוסעים ומכוניות מברגן ועד לנמל הקטן של קירקנס (Kirkenes) שבצפון, ליד הגבול הרוסי.
בנתיבה מקשרת הספינה בין ערים וכפרי דייגים, בהם היא עוגנת. החל משנת 1980 הושם דגש רב יותר על תיירות. הספינות חדשות, מפוארות וגדולות יותר, עם תשומת לב לפינוקים כמו ברים ומסעדות נוחות. למרות מזג האוויר הסוער לעיתים, השירות פועל 365 ימים בשנה. המסע כולו, מברגן עד לקירקנס וחזרה נמשך 12 יום, ואורכו כ- 4,000 ק"מ.
טירת מאלמה

היסטוריה

הטירה הראשונה במאלמה הוקמה לראשונה ב-1434 על ידי אריק מפומרניה. צורתה של הטירה הייתה מלבנית עם קירות גבוהים.
המבנה נהרס באופן חלקי בתחילת המאה ה-16, ובשנות ה-30 של המאה ה-16 נבנתה טירה חדשה על ידי כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק, שהייתה אחד המבצרים החשובים בדנמרק.
במשך השנים 1568–1573 שימשה הטירה כבית סוהר. ג'יימס הפברן, רוזן בותוול, בעלה של מרי, מלכת הסקוטים, שנמלט מסקוטלנד והגיע לחופי נורווגיה, (שהייתה אז תחת שלטון דני) ונשלח למאסר במקום על ידיפרדריק השני, מלך דנמרק.
תקופה מסוימת שימשה הטירה כמקום מגוריהם של מפקדים דנים ומספר מושלים של סקונה.
בתחילת המאה ה-19 החלה הקומה העליונה של הטירה לשמש כבית חולים.
ב-1937 נחנך בטירה מוזיאון האמנות של מאלמה. תערוכות הקבע של המוזיאון מתמקדות בהיסטוריה, בטבע, בטכנולוגיה ובים. יש גם כתריסר תערוכות ארעיות מדי שנה. כמו כן אחראי המוזיאון על שימור הסביבה התרבותית ויש בו אוספים נרחבים, כולל אלה של טקסטיל וצילום.
יזיד הראשון

היחס ליזיד הראשון באסלאם

עבור השיעים נחשב יזיד הראשון לנבל שגזל את השלטון ממי שראוי לו. פרט לשנאה שרוכשים לו השיעים בעקבות מעורבותו בקרב כרבלא וברצח האימאם חוסיין, מואשם יזיד בעברות מוסר רבות כגון שתיית אלכוהול ושחיתות מינית. בתהלוכות חג העשורא נוהגים שיעים לקלל את יזיד ולהלל את חוסיין, יזיד מכונה על ידי השיעים בטקסים אלו 'לענת אללה' -(لعنة الله= ארור האל).
הדעה הסונית על יזיד אינה כה נחרצת. למרות שהסונים מסכימים כי הריגתו של האימאם חוסיין היא מאורע טרגי, יש התולים את האשם במושל עיראק או בנסיבות. יזיד אינו דמות אהודה במסורת הסונית, אך הוא מתקבל כשליט לגיטימי על ידי חלק מן העולמא בזכות העובדה שנבחר לתפקידו על ידי אביו מועאיה. עולמא אחרים, בדומה לדעה השיעית, מגנים את שלטונו של יזיד ורואים בו מנהיג לא לגיטימי שאינו נוהג כמוסלמי, אם כי גם אלו אינם מקללים את יזיד בדרך השיעית.

הקשר האפשרי בין יזיד הראשון לדת היזידים

רוב החוקרים כיום סבורים כי מקור שמם של היזידים נובע משמו של הח'ליפה מבית אומיה, יזיד הראשון אבן מעאויה. ח'ליפה זה נחשב בעיניהם כהתגשמותו של הדמות האלוהית "סולטאן עזי". היזידים עצמם סוברים כי מקור שמם הוא במילה Yezdan או Êzid שמשמעותה "אל". סברה אחרת קושרת את מקורות הדת לזרם הח'וארג' ולאחד ממנהיגיו, יזיד אבן אוּנייסה.
טורמה

טורמה (בלטינית: Turma – "להקה") הייתה יחידה צבאית בחילות הפרשים של הצבא הרומי והצבא הביזנטי.
הצבא הרומי בתקופת הרפובליקה התיכונה, התבסס בעיקר על חיל רגלים כבד, אולם לכל לגיון צורפו 300 פרשים. על פי פוליביוס הפרשים חולקו ל-10 טורמות על אחת בת שלושים איש. אנשי הטורמה היו בוחרים מביניהם שלושה דקוריונים שיפקדו עליהם. הבכיר מביניהם היה המפקד העליון, והשניים האחרים שימשו כסגניו. 
לא ידוע על שינויים רבים שנערכו בחיל הפרשים הרומאי, זרוע זו נותרה הזרוע המוזנחת ביותר בצבא הרומי והרומאים העדיפו להשתמש בפרשים גאלים או נומידים. במהלך המאה ה-7, עבר הצבא הביזנטי רפורמות שנועדו לעקור את הבעיות שהיו בצבא הרומאי שהצבא הביזנטי ירש אותו. הצבא הביזנטי החל להתבסס על תמות. כל תמה (θέμα מחוז) היה אחראי על גיוס צבא שהיה אמור להגן על המחוז מפלישות האויב. הטורמה מתוארת כיחידה העיקרית של הצבא התמתי, אם כי הטורמות שילבו גם יחידות רגליות לפי הצורך.
Come Out and Play (שיר)

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי אייליש עצמה, ביחד עם אחיה שהיה למפיק בפועל של השיר. כמו כן, שיר זה מופיע במהדורתו היפנית של האלבום, ולא במהדורתו הרגילה. המהדורה היפנית הוציאה יצאה ביחד עם פרסומת נלוות של אפל.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
פנורמת מסדאך

פנורמת מסדאך (בהולנדית: Panorama Mesdag) היא ציור פנורמה שמוצג בעיר האג שבהולנד. הפנורמה צויירה על ידי הצייר הנדריק וילם מסדאך ונקראה על שמו. הפנורמה היא ציור ציקלורמה בגובה של 14 מטרים, עם קוטר של 40 מטרים, והיקף של 120 מטרים.
המקום שבו מוצגת הפנורמה מדמה אשליה אופטית שגורמת לצופה להרגיש שהוא עומד על דיונת חול שצופה לים, לחופים ולכפר האג בסוף המאה ה-19. בקדמת הציור, קרוב לצופה, יש שטח של קרקע מזויפת מחול שמשפרת את אלמנט האשליה, בכך שהיא מסתירה את תחתית הציור ומאפשרת תחושת עומק. למקום יש תקרה (הנחווית כסככה), שאינה מאפשרת לראות את הקצה העליון של הציור, ובכך מוסיפה לתחושת השהייה במציאות חליפית ולא מול תמונה.
האמן הנדריק מסדאך היה צייר ימי שלמד בבית הספר האג. ב-1880 ביקשה ממסדאך חברה בלגית לצייר את הפנורמה. בעזרת אשתו וכמה מתלמידיו, הפנורמה הושלמה בשנת 1881. אך הפופולריות של פנורמות דעכה באותה תקופה, והחברה הבלגית פשטה רגל בשנת 1886. מסדאך היה מוכרח לרכוש את הפנורמה, ולספוג את ההפסד הכספי מכיסו.
כיום, פנורמת מסדאך היא הפנורמה העתיקה ביותר ששרדה, וממוקמת במקומה המקורי.
אקוואויט

אקוואויט (דנית: Akvavit) הוא שנאפס סקנדינבי מסורתי. מקורו של המשקה הוא במאה ה-15.
טעמו הייחודי של האקוואויט מגיע מעשבי התיבול והתבלינים ובעיקר הכרוויה תרבותית והשמיר המושרים בנוזל. באופן מסורתי נהוג לייצר אקוואויט עם 40% אלכוהול בנפח.
האקוואויט נחשב כמשקה הלאומי של דנמרק. שמם של מלכי דנמרק נקשר אל המשקה בעקבות פרדריק השני שמת משתייה מפורזת של אקוואויט וכריסטיאן הרביעי שהטיל מס על ייצורו. החברה הגדולה ביותר בדנמרק לייצור אקוואויט היא אולבורג.
בשוודיה המונח לתיאור אקוואויט הוא ברנווין (בשוודית: Brännvin).

אטימולוגיה

המילה אקוואויט נגזרת מן השפה הלטינית ומחוברת מן המילים אקווה וויטה ופירושן הוא מי החיים. שם זה נפוץ במשקאות אלכוהולים לדוגמה: השם ויסקי נגזר מן המילה הגאלית uisce beatha, המשקה הגולמי ממנו מכינים קוניאק נקרא או דה וי בצרפתית: Eaux de vie.
פיאצלה מיכלאנג'לו

פיאצלה מיכלאנג'לו (באיטלקית: Piazzale Michelangelo; מילולית: כיכר מיכלאנג'לו הקטנה) היא כיכר בפירנצה, על גבעה בגדתו הדרומית של נהר הארנו, ממנה נשקף נוף המרכז ההיסטורי של פירנצה וכל אתריה המרכזיים. במרכז הכיכר, על בימה מוגבהת מוצב העתק של פסלו של מיכלאנג'לו, דוד. בקיץ נפרשים בכיכר שולחנות של בתי קפה והיא חביבה על תיירים ואמני-רחוב.
הכיכר נבנתה ב-1869 לפי תכנון של האדריכל ג'וזפה פוג'י (Giuseppe Poggi) על גבעה שהייתה אז מיוערת. באותה עת הייתה פירנצה, לזמן קצר, בירת ממלכת איטליה וידעה פרק זמן של פריחה ושגשוג מחודשים. בנוסף להעתק ברונזה של הפסל "דוד" מוצבים בצידי הכיכר העתקי ברונזה נוספים של פסלי שיש מאת מיכלאנג'לו, מהם אלו המוצבים בקפלת מדיצ'י בבזיליקת סן לורנצו.
פוג'י תכנן שבמרפסת הפונה לנוף יוקם מוזיאון שיציג מיצירות מיכלאנג'לו, אך המוזיאון לא קם מעולם ובמקום פועלת מסעדה.
לכיכר מוביל כביש אך רבים מעפילים אליה ברגל בדרך-מדרגות המטפסת מגדת הארנו.
יזהר שי

רקע

שי נולד בקיבוץ עין השלושה. משפחתו עברה לירושלים מעט לפני מלחמת ששת הימים והוא גדל בעיר ולמד בתיכון "הגמנסיה העברית" בירושלים. הוא התגייס בשנת 1981 לגדוד 890 של חטיבת הצנחנים ושירת כלוחם במלחמת לבנון הראשונה. שי השתחרר מהצבא בדרגת סגן בשנת 1985 לאחר שמילא תפקיד מ"פ בבית הספר למ"כים.
בעל תעודת מהנדס אלקטרוניקה מהטכניון.
הקריירה המקצועית של יזהר שי כללה משרות הנדסה, ניהול ופיתוח עסקים שונים בהייטק הישראלי. הוא עבד כיזם היי-טק ומנהל בכיר במספר חברות במשך קרוב לעשר שנים בארצות הברית. בשנת 1998 ייסד את חברת Business Layers, ושימש כמנכ"ל החברה עד למכירתה בשנת 2003 לחברת Netegrity האמריקאית, על פי הערכות בעבור כ-50 מיליון דולר. בשנים 2004–2005, שימש יושב ראש ומנכ"ל חברת V-Secure Technologies, אותה הוביל למכירה לחברת Radware. בשנת 2006 הצטרף שי לקרן ההון סיכון הבינלאומית Canaan Partners כשותף וניהל את פעילות ההשקעות שלה בישראל עד לשנת 2014. הוא הקים ביחד עם שותפו אהוד לוי את Canaan Partners Israel בשנת 2014, וביצע במסגרת זו השקעות בחברות סטארט-אפ ישראליות צעירות בתחומי הטכנולוגיה.
בשנת 2005 הניו יורק טיימס הקדיש לו כתבה תחת הכותרת: "קיבלתי את ה-MBA שלי בצבא הישראלי".
יזהר התמקד בהשקעות בתחומי המובייל, מדיה דיגיטלית, אינטרנט, תקשורת ותוכנה. הוא שימש כחבר דירקטוריון בחברות Apertio, LiveU, Viewbix, Rollout.io, Drupe, Regulus והוא שימש כחבר דירקטוריון בחברת Prime Sense טרם מכירתה לאפל וכן בחברת N-trig, שנמכרה למיקרוסופט.
בשנת 2015 נבחר יזהר שי לרשימת מאה האנשים המשפיעים בהיי-טק הישראלי, על ידי גיקטיים.

כתיבה

את הטור השבועי "בעיטת קרן" המתפרסם בעיתון "גלובס" כתב שי ברציפות מתחילת שנת 2008 ועד לשנת 2019. הספר "בעיטת קרן", אוסף טורים, הופיע בהוצאת ספריית "גלובס" בשנת 2013. ספרו הראשון של יזהר שי - "מישהו יפה כמוך", יצא לאור בשנת 2009. התרגום לאנגלית של הספר, As Beautiful As You, התפרסם באמזון בשנת 2016.

פעילות פוליטית

בשנת 2019 הצטרף למפלגת חוסן לישראל בראשות בני גנץ לקראת הבחירות לכנסת ה-21 ושובץ במקום ה-12. אחרי התאחדות המפלגות חוסן ישראל, יש עתיד, ותל"ם - תנועה לאומית ממלכתית למפלגת כחול לבן, שי שובץ במקום ה-20 ברשימה, ונבחר לחבר הכנסת העשרים ואחת כשהרשימה קיבלה 35 מנדטים.

חיים אישיים

שי נשוי ואב לארבעה. מתגורר ביישוב קדימה-צורן.