מרים מרבה

ילדות וצעירות

מרים לוצ'יה מרבה נולדה בשנת 1931 בבוקרשט. אביה, ד"ר מקסימיליאן מקס מרבה, רופא ובקטריולוג ממוצא יהודי ספרדי, דובר לדינו וגרמנית, עבד במכון פסטר בבוקרשט (לימים המכון קונטקוזינו) שהיה סמוך לביתו. הוא היה וטרן הצבא הרומני מימי מלחמת העולם הראשונה והיה החוקר היהודי היחיד בתחום הרפואה שהושאר לעבוד במוסד ממשלתי בבוקרשט בימי הדיקטטורה הצבאית-פשיסטית של יון אנטונסקו. אחרי סיום מלחמת העולם השנייה רוב בני משפחתו עלו לישראל. האם של מרים מרבה, אנגלה, לבית ולטר, הייתה מורה לפסנתר ידועה בבוקרשט, מורה בתיכון למוזיקה, בת לאאוג'ן ולטר, אדם שלפי מסורת המשפחה שורשיו היו באירלנד וארצות הברית, ושהתיישב בעיירה טופליצה בטרנסילבניה, בעוד שאשתו הייתה יהודיה.
בבית משפחת מרבה נפגשו רבים מאנשי האליטה האינטלקטואלית של בוקרשט, כולל אמנים כמו הצייר דומיטרו גיאצה או מבקר האמנות ג'ורג'ה אופרסקו.
על האווירה שוחרת התרבות ששררה בבית, מרבה סיפרה:"אצלנו בבית ניגנו מוזיקה קאמרית, ולפעמים בין הערביים, אמא ניגנה בפסנתר "אהבת המשורר" מאת שומן, בעוד אבא עקב ומלמל את חרוזיו של היינה...
מרבה למד פסנתר בילדותה אצל אמה, התלבטה הרבה בין לימודי רפואה ולמוזיקה. בגיל 13 בשנת 1944, אחרי הדחת המשטר האנטישמי, נרשמה ללימודים בקונסרבטוריון למוזיקה בבירת רומניה. היא למד בו עד שנת 1954 והיו לה מורים ידועים:פלוריקה מוזיצ'סקו (1969-1887) וסילביה קפצנה (פסנתר), יון קירסקו (תאורית המוזיקה), מרציאן נגריה, מיכאי ז'ורה (1971-1891), לאון קלפר (1991-1900) (קונטרפונקט והלחנה), יון דומיטרסקו (הרמוניה) ותאודור רוגלסקי (תזמור). באותה תקופה התוודעה למלחין מיכאיל אנדריקו שקירב רבים מהמוזיקאים הצעירים למוזיקה בת זמנם. לקחה בעיניין רב חלק בקורסים לחקר הפולקלור הרומני שהועברו על ידי ג'ורג'ה בריאזול ואחרים.
לא פעם השתתפה בשיעורים ובמפגשים שהתקיימו בבתיהם הפרטיים של מורים כמו ז'ורה ואנדריקו (השמיע תקליטים עם מוזיקה של אנטון וברן ואחרים) או אצל חברים כמו המלחין אאורל סטוריה כשקראו בסתר בבפסרו של רנה ליבוביץ על הטכניקה של ארנולד שנברג. אנדריקו סבל בהמשך מהשלכות עמדתו החיובית כלפי החידושים במוזיקה ונרדף על ידי השלטון.
אחרי נישואים ראשונים וגירושים התחתנה מרבה עם הסופר ממוצא יווני עם שורשים יהודים אריסטידה פולופול, בן למשפחה אריסטוקרטית מהאמידות ברומניה, שסבלה מאוד מהדיכוי בתקופה הקומוניסטית. אבי בעלה, דמוסטנה פולופול, שמילא תפקיד של מזכיר מדינה במשרד המשפטים בזמן השר לוקרציו פטרשקנו שם קץ לחייו בתקופה שבה התחילו הרדיפות של המשטר החדש נגד פטרשקנו והאנשים שהיו בקשר איתו.

פעילותה האמנותית והפדגוגית

בשנים 1954 -1988 לימדה מרבה כמרצה לקונטרפונקט והלחנה באקדמיה למוזיקה (ה"קונסרבטוריון") של בוקרשט, בימינו האוניברסיטתה הלאומית למוזיקה. היא לא קודמה למעמד של פרופסור בין היתר, בגלל סירובה להצטרף למפלגת הפועלים הרומנית (המפלגה הקומוניסטית).
לצד שטפאן ניקולסקו, טיבריו אולאך, אאורל סטוריה, אנטול ויארו - בבוקרשט, ובקורנל צראנו - בקלוז', בלטה מרים מרבה בין המורים שקידמו אצל תלמידיהם חדשנות בתחום ההלחנה, יצרה בעצמה מוזיקה של סריאליזם, סונוריזם, מוזיקה מרחבית וכו'.
עם תלמידיה הרובים נמנו מלחינות כמו ויולטה דינסקו, מאיה צ'ובאנו, מיכאלה סטנקולסקו-ווסגניאן וליביה תאודורסקו-צ'וקניה
בשיעוריה שמה דגש מרבה גם על שילוב האמנויות, עודדה את תלמידיה לבקר במוזיאונים, להביט באלבומי אמנות, לקרוא ספרי מופת מן הספרות הרומנית והעולמית.
בשנים 1968–1972 התמזל מזלה ובתקופה של הליברליזציה היחסית החולפת שהתחוללה אז ברומניה הקומוניסטית, הצליחה לקבל אישור מהשלטון כדי לנסוע למערב אירופה ולהשתתף בבית ספר הקיץ למוזיקה חדשה בדרמשטאט בגרמניה וב-1971 בצרפת בפסטיבל הבינלאומי רואיאן לאמנות עכשווית .
בשנת 1963 נולדה לה בת, נאוסיקאא מריה פולופול-מרבה. כיום סופרת ופובליציסטית. הבת עקרה להולנד בשנת 1982 ולמדה והתיישבה שם. בעלה של מרבה, אריסטידה פולופול, נשאר גם הוא במערב בסוף שנות ה-1980 ונרצח ב-1989 במחנה מהגרים בגרמניה על ידי דייר חולה נפש.
אחרי ריסת המשטר הקומוניסטי, בשנים 1989–1990 זכתה מרבה במלגת עבודה מטעם העיר מנהיים בגרמניה.
פרט לפעילותה כמלחינה כתבה מרבה מאמרים בתחום המוזיקה הקלאסית. בין השאר, היאכתבה גם מונוגרפיה על המלחין הלאומי של רומניה, ג'ורג'ה אנסקו, מסות וניתוחים ביקורתיים על הסגנון במוזיקה.

לקריאה נוספת

Detlef Gojowy -Myriam Marbe: neue Musik aus Rumänien 2007