google/wiki40b huggingface dataset:
חבורה אבלית

חבורה אבלית (גם: חבורה חילופית באנגלית: Abelian group) היא חבורה שבה התוצאה של יישום של פעולה על שניים מאברי הקבוצה לא תלויה בסדר שבה נכתבים האיברים. דהיינו, לכל שני איברים  ו- . עקרון זה נקרא חילופיות. חבורות אבליות הן מכלילות את האריתמטיקה של פעולת החיבור ביחס למספרים שלמים. חבורות אבליות נקראות על שם המתמטיקאי נילס הנריק אבל, מראשוני העוסקים בתורת החבורות.
המושג של חבורה אבלית הוא אחד המושגים הראשונים הנלמדים על ידי תלמידים הלומדים אלגברה מופשטת ותורת החבורות, וממושג זה פותחו מושגי בסיס אחרים כמו מודול או מרחב וקטורי. החבורות האבליות הן מודולים מעל חוג המספרים השלמים, ובמקרים רבים המינוח המקורי מתורת החבורות עבר בדרך זו לתורת המודולים.

הקשר לטיפוסים אחרים של חבורות

כל חבורה אבלית היא נילפוטנטית ולכן פתירה. מקור נוסף לדוגמאות הוא חבורות שאבריהן הם מספרים, ובפרט חבורות אוילר.
כל תת-חבורה או חבורת מנה של חבורה אבלית, גם היא אבלית; סכום ישר של חבורות אבליות הוא חבורה אבלית. כאשר מרחיבים חבורה אבלית בחבורה אבלית אחרת, התוצאה היא אמנם חבורה פתירה, אבל אינה חייבת להיות אבלית.
כמעט בכל מקרה, החלק החיבורי של מבנה אלגברי הוא חבורה אבלית. כך למשל, כל חוג (ובפרט שדה) הוא חבורה אבלית ביחס לפעולת החיבור, וכך גם כל מרחב וקטורי. שדה הוא גם חבורה אבלית ביחס לכפל, לאחר שמוציאים ממנו את איבר האפס.

סימונים

בדרך כלל מסמנים את הפעולה של חבורה אבלית M ב-"+" ולא בכפל, ואת איבר היחידה ב-0 ולא ב-1 או e. מקור סימון זה הוא מהחבורה החיבורית של חוג השלמים . סימון זה נועד לבדל גם מפעולת הכפל, שהיא פעולה נוספת בחוג זה, וכן מפעולת חבורה אחרת G על M (כאשר G היא חבורה הפועלת על חבורה אבלית M באופן קומפטיבילי מקבלים מבנה של G-מודול).

חבורות נוצרות סופית

מבחינים בין שני סוגים של חבורות אבליות: אלו שנוצרות סופית, כלומר יש להן מספר סופי של יוצרים, ואלו שאינן נוצרות סופית. החבורות מן הטיפוס השני מעניינות בעיקר כשיש להן מבנה נוסף, למשל טופולוגיה או סדר. דוגמה לחבורה (מפותלת) שאינה נוצרת סופית: , ביחס לפעולת החיבור. על מיון החבורות האבליות הנוצרות סופית, שהוכיחו פרדיננד פרובניוס ו-Stickelberger ב-1879, ראו להלן.

פיתול וחליקות

חבורה (אבלית או שאינה אבלית) שבה כל האיברים הם בעלי סדר סופי, נקראת חבורה מפותלת, ואם אף איבר (פרט לאיבר היחידה) אינו בעל סדר סופי, היא נקראת חסרת פיתול. תת-חבורת הפיתול, , מורכבת מכל האיברים שלהם סדר סופי, והיא תת-חבורה מפותלת מקסימלית של A. חבורת המנה  תמיד חסרת פיתול.
כל חבורה אבלית סופית היא מפותלת; גם להפך: חבורה אבלית נוצרת סופית ומפותלת היא סופית. בין החבורות הציקליות, רק החבורה הציקלית האינסופית  היא חסרת פיתול. סכום ישר של חבורות מפותלות הוא מפותל, אבל המכפלה הישרה אינה שומרת על תכונת הפיתול. לדוגמה, במכפלה הישרה  יש גם איברים חסרי פיתול.
חבורה היא חליקה אם לכל איבר יש שורש מכל סדר; תכונה זו מתקיימת אם ורק אם אין לחבורה תת-חבורות מקסימליות. כל תת-חבורה חליקה היא מחובר ישר, כלומר, אם A תת-חבורה חליקה של חבורה אבלית A, אז A היא סכום ישר של D ושל תת-חבורה אחרת. אם A חליקה אז גם (t(A חליקה, ולכן אפשר לפרק  כשהמרכיב השני חליק וחסר פיתול.
חבורה אבלית בעלת בסיס (סופי או אינסופי) נקראת חבורה אבלית חופשית; אלו הן החבורות שאפשר להציג כסכום ישר של עותקים של . החבורות החופשיות הן חסרות פיתול, אבל לא חליקות.
נתרן אצטט

יישומים

סודיום אצטט משמש בתעשיית הטקסטיל לניטרול שפכי חומצה גופרתית, וכפוטורזיסט כאשר משתמשים בדיו מבוסס אנילין. סודיום אצטט משמש גם כמחמיץ בעיבוד כרום, ומסייע לעכב את תהליך הגיפור של כלורופן בייצור גומי סינתטי.
סודיום אצטט משמש כחומר משמר במוצרי מזון, בהם הוא מסומן בדרך כלל כ-E262, תחת השם "סודיום דיאצטט".
סודיום אצטט הוא הבסיס המצומד של חומצה חלשה (חומצה אצטית), ולכן ניתן להשתמש בתמיסה של סודיום אצטט וחומצה אצטית כבופר, לשמירה על רמת חומציות קבועה יחסית. בופרים משמשים במגוון יישומים, בין השאר לתגובות ביוכימיות, הרגישות מאוד לרמת החומציות.
סודיום אצטט משמש גם בכריות חימום, למטרות שונות, ביניהן חימום מזון במנות קרב. גבישי סודיום אצטט טרי-הידראט (נקודת היתוך = 58 מעלות צלזיוס) מחוממים לכ-100 מעלות וניתכים. כאשר החומר מתקרר, מתקבלת תמיסה על-רוויה של סודיום אצטט במים.
תמיסה זו מסוגלת לעבור קירור יתר לטמפרטורת החדר, הרבה מתחת לטמפרטורת הקיפאון הרגילה של החומר, ללא יצירת גבישים. בכריות החימום מותקנת דיסקת מתכת, והקשה עליה יוצרת מרכז התגרענות, המתחיל את תגובת ההתגבשות לסודיום אצטט טרי-הידראט גבישי. תהליך יצירת הגבישים הוא אקסותרמי (פולט אנרגיה), ולכן נפלט חום.
בחימום לכ 400°C החומר מתפרק, תוצרי הפירוק הם בעיקר מתאן, פחמן דו-חמצני נתרן חמצני (Na₂O) ופחמן, פירוליזה בנוכחות נתרן הידרוקסיד נותנת מתאן ונתרן קרבונט

ייצור

סודיום אצטט זול לייצור, ולכן בדרך כלל נרכש מספקי כימיקלים, ולא מיוצר במעבדה. ניתן ליצרו במעבדה בקלות, על ידי תגובה בין חומצה אצטית לבסיס נתרן כלשהו, כמו סודיום קרבונט, נתרן הידרוקסידי, ועוד.
CH₃–COOH + Na⁺[HCO₃]– → CH₃–COO– Na⁺ + H₂O + CO₂
זו התגובה המתרחשת בניסוי הביתי המוכר, בו מערבבים חומץ וסודה לשתייה. על ידי אידוי המים, ניתן לקבל תמיסה מרוכזת של סודיום אצטט, או גבישים יבשים.
קרינת בלימה

קרינת בלימה (בשימוש גם מונח גרמני Bremsstrahlung (מידע · עזרה), ברמשטרלונג) היא הקרינה האלקטרומגנטית הנפלטת מחלקיק טעון (לרוב אלקטרון) עקב האצתו, או למעשה האטתו, למשל במעבר ליד גרעין אטומי או בלייזר אלקטרונים חופשיים.
לקרינת הבלימה ספקטרום רציף, וכמו בכל קרינה אלקטרומגנטית התדר שלה עולה ככל שהאנרגיה של החלקיק עולה. התופעה התגלתה על ידי ניקולא טסלה במחקר בתדר גבוה שערך בין 1888-1897.
קרינת בלימה למעשה כוללת את כל תופעות הקרינה עקב האצת חלקיק טעון, ולכן גם את קרינת סינכרוטרון, אך מושג זה משמש לרוב רק לתיאור קרינה עקב האטת אלקטרונים בחומר.

מבוא מתמטי

בעבור חלקיק הטעון במטען q שנע קווית (כלומר כשהתאוצה מקבילה למהירות) במהירות שלה מתאים פקטור לורנץ  ומאיץ בתאוצה a ההספק הכולל של קרינת הבלימה הנפלטת ממנו ניתן בנוסחה:
ובמקרה שהתאוצה ניצבת למהירות החלקיק ההספק הכולל של קרינת הבלימה ניתן בנוסחה:
.
בשתי הנוסחאות האחרונות c היא מהירות האור ו-  הוא המקדם הדיאלקטרי של הריק. 
קרינת הבלימה פועלת כמעיין "גרר תאוצה" המונע מחלקיקים להאיץ בתאוצות רגעיות גבוהות במיוחד. הסבר אינטואיטיבי לקיומה של קרינת הבלימה הוא שכל עוד החלקיק נע במהירות קבועה, קיימת מערכת ייחוס אינרציאלית שבה החלקיק נייח והמרחב איזוטרופי (כאשר ראשיתו מוצבת במיקום החלקיק). לעומת זאת כאשר החלקיק מאיץ, האיזוטרופיות של המרחב נשברת, ונוצר כיוון מועדף מסוים. כתוצאה מכך קווי השדה נשברים, והאנרגיה שמוקרנת היא למעשה האנרגיה שדרושה כדי לאחות אותם ולשמור על רציפותם. בעבור חלקיק שנע במהירות קבועה, השדות (חשמלי ומגנטי) שהוא יוצר בנקודה כלשהי במרחב אמנם משתנים בזמן, אך מרגע שהגל האלקטרומגנטי שנוצר בהאצתו הראשונית של החלקיק חולף על פני הנקודה, השינוי בשדות האלה לא נושא עמו אנרגיה.
ממקס

ממקס (באנגלית: "Memex") הוא השם שניתן על ידי וניבר בוש למערכת היפרטקסט תאורטית שתיאר, עוד לפני פיתוח המחשב המודרני. הרעיון היה שכל המידע ניתן למיון, חיפוש וקריאה מיידית, ויהפוך להרחבת זיכרון אולטימטיבית, ממנה ניתן לשלוף כל התרחשות וחוויה מהעבר. כיוון שהמידע יהפוך למקוון, זיכרונותיו וחוויותיו יהפכו לנחלת הכלל.
בוש תיאר את מחשבותיו במאמר "As We May Think". המאמר, שפורסם בירחון "The Atlantic" בשנת 1945, מתאר את "ממקס" - ספריית קבצים אישיים, בה האדם שומר את כל ספריו, מסריו ורשמיו, שיהיו זמינים לו במהירות ויהוו הרחבה מלאכותית לזיכרונו. בוש תיאר מעין שולחן כתיבה עם מסכי מגע וסורק, שמאפשר לאחסן מידע טקסטואלי וגרפי ולשלוף אותו באמצעות מלות מפתח. הוא הסביר כי המשתמש במערכת יוכל לשלוף כל ספר ולהציגו על מסכים שיוצבו על השולחן.
תיאור המערכת: המערכת הייתה אמורה לאפשר חיפוש וקריאה מהירה של נתונים מהמאגר. איסוף הנתונים יכול היה להתבצע על ידי מצלמה המותקנת על ראשו של האדם. לאחר אחסון ותיוג המידע, ניתן היה למצוא אותו בעת הצורך, באמצעות מערכת קישורים והפניות שתעזור לעבור ממסמך אחד למשנהו.
ממקס השפיע על ההתפתחות של ההיפרטקסט ועל מערכות מחשב האינטלקטואליות העתידיות. ממקס לא נבנתה מעולם עקב קשיים טכנולוגיים וכלכליים, אך היא מתארת קישוריות המיושמת כיום בWWW, ומצביעה על סוג חדש של יחסים בין האדם לידע האנושי המצטבר.
מקס רגר

חייו

רגר נולד בבראנד, בוואריה ולמד מוזיקה במינכן ובויסבאדן אצל הוגו רימן. בשנת 1901 חי לזמן קצר בניו יורק, שם לימד עוגב והלחנה; בשנים 1908-1907 עבד בלייפציג כמנהל האוניברסיטה, ולאחר מכן שימש בקונסרבטוריון כפרופסור להלחנה - עד מותו; הוא גם הופיע בתקופה זו כמנצח ופסנתרן ברחבי העולם. בין תלמידיו היו יוזף האס וגיאורג סל.

יצירות

במהלך חיי יצירה שנמשכו קצת יותר מעשרים שנה, השיג רגר תפוקה עצומה בכל הסוגות המוזיקליות, כמעט תמיד בצורות מופשטות, אם כי מעטות מיצירותיו מוכרות כיום. רבות מיצירותיו הן פוגות או בצורת וריאציה, ביניהן יצירתו התזמורתית המוכרת ביותר, מן הסתם, "וריאציות ופוגה על נושא של מוצרט" (מתבסס על הנושא הפותח את הסונאטה לפסנתר ק. 331 של מוצרט. רגר כתב גם כמות גדולה של מוזיקה לעוגב, הכוללת את ה"פנטזיה והפוגה" על BACH (היצירה הזו, המבוססת על מוטיב BACH נחשבת לאחת הקשות והתובעניות ביותר בספרות העוגב.) רגר נמשך בעיקר לצורת הפוגה במשך כל חייו ופעם אמר: "אנשים אחרים כותבים פוגות - אני חי בתוכן". הוא חיבר מוזיקה כמעט בכל סוגה אחרת, בחריג בולט אחד - אופרה.
רגר תמך בלב שלם במוזיקה אבסולוטית וראה את עצמו כחלק מן המסורת של בטהובן וברהמס. יצירתו משלבת במקרים רבים את המבנים הקלאסיים של יוצרים אלה עם ההרמוניות המורחבות של ליסט ווגנר והקונטרפונקט המורכב של באך. אותה מסורת טבעה את חותמה במוזיקה שלו לעוגב, אם כי גם השפעתו של ליסט ניכרת
בה. מבין יצירותיו התזמורתיות, המוזיקה הסימפונית והמשוכללת של "וריאציות הילר" ו"וריאציות מוצרט" היא הזכורה, ובצדק; מתוך המוזיקה הקאמרית של רגר, השלישיות בעלות המבנה הקליל שמרו על מקומן ברפרטואר, לצד כמה מן היצירות לכלי מיתר סולו. המוזיקה המאוחרת שלו לפסנתר ולשני פסנתרים מציבה אותו כממשיכו של ברהמס במרכז המסורת הגרמנית. הוא עקב באינטנסיביות, עד קצה הגבול, אחר הפיתוח המתמשך והמודולציות החופשיות של ברהמס ולא פעם קרא לעזרתו, שוב כמו ברהמס, את הקונטרפונקט של באך: רבות מיצירותיו כתובות בצורת וריאציה ופוגה; לא פחות מכך מאפיינת את כתיבתו צמיחה תימאטית נמרצת ומורכבת מאוד. 
יצירותיו של רגר לא היו מהפכניות ויכולות להיחשב לרטרוספקטיביות, כיון ששמרו אמונים לצורות קלאסיות ובארוקיות כמו הפוגה והקונטינואו. את השפעתו של הקונטינואו אפשר לשמוע ביצירותיו הקאמריות, המעוררות מחשבה 
והבלתי קונבנציונליות.
מוזיאון גוגנהיים בילבאו

מוזיאון גוגנהיים אבו דאבי

האדריכל פרנק גרי מתכנן גם את השלוחה החדשה של מוזיאון גוגנהיים לאמנות מודרנית ועכשווית באבו דאבי שבאמירויות המפרץ הפרסי. גוגנהיים החדש של אבו דאבי ישכון במרכז התרבותי של האי סעדיאת. על פי התכנון, מדובר בגדולה מבין כל השלוחות הקיימות ברחבי העולם. עבודות הבנייה אמורות להסתיים בשנת 2017, ובמוזיאון יוצגו אוספים קבועים של אמנות מודרנית לצד תערוכות מתחלפות מאוסף קרן גוגנהיים העולמית.
השועל והקוף

השועל והקוף הוא אחד משל המיוחס לאיזופוס העוסק בתכונות האמורות להיות אצל מנהיגים, והדמויות המרכזיות בו הן קוף ושועל. המשל הוא מספר 81 באינדקס פרי.

עלילת המשל

החיות מתכנסות על מנת לבחור לעצמן מלך. הן מתרשמות מאד מהריקוד הקופצני של הקוף ומחליטות להכתירו למלך. השועל, שאף הוא היה אחד מהמועמדים למלוכה, ממלא תפקיד בחצר המלך; במסגרת תפקידו, הוא מציע לקוף כי יבוא עמו, כדי להראות לו דבר שיפתח ויגרה את תאבונו. השועל מוביל את הקוף דרך מלכודת, שבה נלכד הקוף. לאחר הלכידה, הקוף מאשים את השועל בבגידה. הלה משיב כי מי שהוא תמים וחמדן אינו כשיר כלל למלוכה. מוסר ההשכל של הסיפור הוא כי אלה השואפים למשול חייבים קודם כל ללמוד לשלוט בעצמם.

היסטוריה ותפוצה

המשל הוא עתיק מאוד וייתכן כי הוא נכתב עוד לפני תקופתו של איזופוס, היות שככל הנראה כבר במאה ה-7 לפני הספירה, השתמש בו המשורר ארכילוכוס. למשך זמן רב המשל היה ידוע אך ורק באזור יוון, אולם בסביבות המאה ה-8, נודע המשל גם באסיה המרכזית. שברי פפירוס, שבו נכתב המשל, מתקופה זו, נמצאו בשפות סוגדיאנית ואויגור.
משל הקוף והשועל החל להופיע במדינות אחרות באירופה בסביבות המאה ה-17. המשורר הגרמני מהמאה ה-16 הירונימוס אוסיוס, הקדיש שיר בלטינית מודרנית למשל זה.
חטיף

חטיף הוא מאכל הנאכל שלא במסגרת ארוחה, בגודל ובמרקם המתאימים לאכילתו בחטף (מכאן נגזר השם "חטיף"), ולרוב גם אינו מצריך שימוש בכלי אוכל או סכו"ם. חטיפים נצרכים לשם הנאה ופינוק, לשם השגת שובע זמני או כדי להעניק לגוף מנת אנרגיה זמינה. את המילה המציאה חברת גבעול, השייכת לחברת אוסם ב-1965. ב-1975 הוציאה אוסם לשוק "סדרה חדשה של חטיפים - ביסלי" ונראה שהפופולריות של המוצר עזרה להפצת המילה.
יש בהם מתוקים ומלוחים. המתוקים עשויים להכיל שוקולד, מיני אגוזים, סוכריות, ביסקוויטים, ופלים, גרנולה ועוד. את המלוחים מכינים מקמח תירס, בוטנים, תפוחי אדמה, חיטה.
חטיפים רבים ניתנים לאכילה ישירות מתוך אריזתם, בהם חטיפים בתפזורת כגון במבה אפרופו וביסלי או פרינגלס וכן חטיפים שצורתם כתיבה מאורכת כמו חטיפי אנרגיה, חטיפי ופל וחטיפי שוקולד (למשל פסק זמן, טורטית וכדומה) וממתקים נוספים. בישראל פופולריים מאוד גם פיצוחים - חטיפים מלוחים של זרעים ואגוזים קלויים. יש מוצרים שנועדו לצריכה כארוחה, כגון דגני בוקר וגרנולה, אשר נהוג להוסיף להם חלב או יוגורט, אך ניתן לאוכלם יבשים כחטיף.
"מזון אצבעות", מנות של מאכלים בגודל נגיסה או שתיים, כמו למשל מתאבנים במסיבת קוקטייל נחשבים למאכלי חטיף. גם פירות עשויים לשמש כחטיפים.
חטיפים תעשייתיים מיוצרים כך שיהיו בעלי חיי מדף ארוכים, נארזים באופן שובה עין, ומכילים לרוב חומרים משמרים, חומרי טעם וריח ורכיבים מושכים כגון שוקולד, אגוזים, פירות.
רבים מהחטיפים התעשייתיים הם בעלי ערך תזונתי נמוך ומסווגים כמזון מהיר. כיום, עם הגברת המודעות ליתרונותיו של סגנון חיים בריא, משרד הבריאות הישראלי, כמו מקביליו בעולם המערבי, ממליץ להקטין צריכת חטיפים תעשייתיים, בייחוד אלו מביניהם המטוגנים ועתירי הנתרן או הסוכר.
חטיפי אנרגיה ממותגים כחטיפים בריאים, ולחלקם אכן ערך תזונתי רב משל מקביליהם שאינם מסווגים בקטגוריה זו.
תעשיית החטיפים מגלגלת רווחים של מיליארדי דולרים בשנה. שוק החטיפים עצום בגודלו והתחרות בין היצרניות על נתחי שוק עזה. בשל כך קיים קידום מכירות ופרסום נרחב ונמרץ בתחום זה. כמות הפרסומות לחטיפים עולה בהרבה על כמות הפרסומות למזון בעל ערך תזונתי גבוהה יותר.
דני מסנג

קורות חיים

מסנג נולד בתל אביב, נכדו של הרב הקונסרבטיבי ד"ר שלום צבי דוידוביץ, ונינו של התעשיין שמואל בלום. הוא החל להופיע עוד בילדותו. בראשית שנות ה-70 היה חבר במספר הרכבים ובכללם שלישיית לימוני הדבש ו"שלישיית הצירוף המקרי", בה הופיע עם צילה דגן ויאיר קלינגר והתפרסמה בשיר "בלדה ללוח השנה" שקלינגר הלחין. במקביל הופיע במופעים שונים ובכללם המופע "תפוח זהב" שכלל עיבודים חדשניים לשירי סשה ארגוב ובהצגה הסאטירית "המלחמה האחרונה" שהוצגה ב-1974 בתיאטרון בימות לאחר מלחמת יום כיפור. ב-1975 יצא לאור אלבומו הראשון והיחיד בישראל שנקרא "אלבום ראשון" ומתוכו בלטו מאד השירים "אנחנו" ו"אנו ניפגש", שכתב אהוד מנור והלחין מסנג. באותה שנה הנחה את הפרקים הראשונים של התוכנית "טלפלא" והשתתף בתוכנית הטלוויזיה הלימודית "Here we are". ב-1976 עזב מסנג את ישראל והיגר לארצות הברית.
במהלך שהותו בארצות הברית התערה בחוגי היהדות הרפורמית והיה פעיל באיחוד ליהדות רפורמית, עסק בשירת ובהוראת חזנות וכן בכתיבת מוזיקה ליטורגית יהודית. הוא הוציא לאור מספר רב של אלבומים, כזמר, מלחין מעבד ומפיק וכן כתב והשתתף במספר הפקות תיאטרון. מסנג הופיע כשחקן אורח במספר סדרות טלוויזיה כגון חוק וסדר. ב-2000 ניסה מסנג ללא הצלחה יתרה לחדש את הקריירה שלו בישראל ואף הוציא לאור שירים אחדים.
מקס גלקמן

ביוגרפיה

מקס גלקמן הוא בן למשפחה יהודית, גדל בדרום אפריקה, ועבד במנהל הבריטי בצפון רודזיה (התמחה במיוחד בחוק הברטוזי, באזור שהוא כיום הפרובינציה המערבית של זמביה). הוא רכש את חינוכו בקולג' אקסטר שבאוקספורד בעזרת מלגת רודז. הוא עמד בראשו של מכון רודס-ליבינגסטון (1947-1941), לפני שנעשה ראש הקתדרה הראשון לאנתרופולוגיה באוניברסיטת מנצ'סטר (1949), שם הוא ייסד את מה שנהפך להיות ידוע אסכולת מנצ'סטר באנתרופולוגיה, שהייתה בעלת השפעה רבה על עמיתיו ממכון רודס-ליבינגסטון, כמו גם תלמידיו. מאפיין אחד של אסכולת מנצ'סטר נובע מהכשרתו המוקדמת של גלקמן, הוא הדגש על "לימוד מקרים" שבהם מנתחים  דוגמאות של פרקטיקות חברתיות שמהם מקישים על כללים והנחות. גלקמן נודע ביותר בזכות הרצאות הרדיו על "Custom and Conflict in Africa" (שראו אור מאוחר יותר במהדורות רבות בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד), והוא אחד מאבותיה של גישת הקונפליקט החברתי.
גלקמן היה פעיל פוליטית, ופעל רבות כנגד הקולוניאליזם. הוא עסק וניסה לפתור סכסוכים חברתיים והטמעה תרבותית של הקולוניאליזם, פעל כנגד גזענות, אורבניות, ולמען מהגרי עבודה. גלקמן שילב את האסכולה הבריטית של הסטרוקטורליזם-פונקציונליזם עם הדגש המרקסיסטית על אי-שוויון ודיכוי, ביוצרו ביקורת על הקולוניאליזם שאותה פיתח מתוך האסכולה הסטרוקטורליסטית. במחקרו על ארץ הזולו בדרום אפריקה, הוא טען כי הקהילות האפריקניות והאירופאיות יצרו מערכת חברתית אחידה, כזאת שיוצרת שסע שממנו מתפצלות שתי קבוצות גזעיות הנוצרות על הבסיס של האחדות המבנית שלה. 
ברוס קפפרר תיאר את גלקמן כ"ככל הנראה כאנתרופולוג פר אקסלנס שחייו האישיים, הביוגרפיה שלו ותודעתו, לא רק שמגלמים כמה מהמפנים הגורליים בעולם המודרני אלא גם דורשים שהאנתרופולוגיה אותה הוא יצר תתעמת עמם ותבחן אותם"
גלקמן היה בעל השפעה ניכרת על אנתרופולוגים רבים ובכללם יש לציין את לארס קלאוזן, א.ל. אפשטיין, רונאלד פרנקנברג, ברוס קפפרר, ג' קלייד מיטשל, ויקטור טרנר, וסטודנטים ועמיתים אחרים שלו. רבים מהם ביססו את אסכולת מנצ'סטר.
פסגת טאוור (אנטארקטיקה)

גאוגרפיה

גובהה של הפסגה 855 מטרים, והוא מתנשא מעל שדה קרח, הממוקם כ-5 קילומטרים מעל פער לונגינג בצפון ארץ גראהאם.

היסטוריה ומקור השם

ההר מופה לראשונה ושמו ניתן לו על ידי הסקר האנטארקטי הבריטי (סקר שטחי החסות של איי פוקלנד - ה-(FIDS)) בשנת 1945.
ריקבון גופה

ריקבון גופה הוא תהליך המתרחש לאחר המוות. הריקבון אחרי המוות משותף לגופות אדם ובעלי חיים אחרים בממלכת הטבע. חקר ריקבון הגופה ברפואה ובזיהוי פלילי נקרא טפונומיה (Taphonomy). בארכאולוגיה ופלאונטולוגיה משתמשים במונח טפונומיה במשמעות רחבה יותר, של תהליך המעבר מהביוספירה לליתוספירה המתרחש בטווח הארוך.

תהליך הריקבון

על גורל גופת האדם משפיעים גורמים כמו טמפרטורה, הימצאות חרקים, קבורה, אלימות שמופעלת כלפיה (לעיתים, זו סיבת המוות), לחות, חניטה ועוד. בחדרי המתים בבתי החולים נשמרת טמפרטורה המונעת את תחילת תהליך הריקבון.
התהליכים הרגילים הבאים מיידית בעקבות המוות הם: אוטוליזה (Autolysis), התפוררות הרקמות כתוצאה מפעילותם של אנזימים וכימיקלים של הגוף עצמו, וריקבון: התפוררות כתוצאה מפעילות חיידקית.
בשלב הבא מגיעים חרקים וחיות אחרות. קיימים מיני זבובים מסוימים המטילים ביצים בבשר ובדרך כלל ממלאים תפקיד מרכזי בתהליך. הרימה מופיעה בערך שלושים שעות אחרי המוות. בעלי חיים גדולים יותר יכולים להשתתף באכילת הגופה אם מתאפשרת להם נגישות אליה: זאבים, כלבים, שועלים ועכברים.
חניטה עשויה לעכב את תהליך הריקבון, אך לא לנצח. בדרך כלל החונטים מקדישים את עיקר תשומת הלב לחלקים החיצוניים, הנצפים בידי המתאבלים (פנים וגפיים). החנוט נקרא בלעז "מומיה". כמה מהחנוטים בקברי מצרים נשמרו בצורה מצוינת, על אף אלפי השנים שחלפו ממותם.
הזמן שנדרש כדי שמגופה ייוותר אך ורק השלד משתנה לפי תנאי הסביבה. באקלים ממוזג ובקבורה רגילה ללא ארון חולפות בדרך כלל למעלה מעשר שנים עד שנותר שלד בלבד. רטיבות וחשיפה לאוויר מאיצים את התהליך במידה ניכרת. אולם השלד עצמו אינו עמיד לנצח, וחומצות המצויות באדמה עלולות לפרק גם אותו. חוקרי התרבות האצטקית, למשל, מצאו מבני קבורה רבים וציוד שנועד ללוות את המתים לעולם הבא, אך לא מצאו כל שלדים. לחות הקרקע פוררה אותם.
חומר שעוותי בשם אדיפוסיר, המכונה גם שעוות קבר, יכול להופיע בגופות במקומות כמו לחיים, בטן ועכוז. החומר נוצר מספוניפיקציה של שומני הגוף, שמקורה באינטראקציה בין שומני הגוף לבין הכימיקלים באדמה. הוא מופיע בתנאי לחות וקרירות, ובסביבה בסיסית. האדיפוסיר מעכב את המשך תהליכי הריקבון, ומופיע בערך חודש לאחר המוות בגופה שלא הייתה נגישה לחרקים. קיומו בגופה יכול להיות ניכר גם אחרי שנים רבות.
מחקר תהליכי הריקבון מבוצע בכמה תחומים. בריקבון לטווח הקצר עוסקים בזיהוי פלילי, כאשר בוחנים נסיבות מקרה מוות. זהותם של החרקים המתגלים בגופה וגילם יכולים לגלות מידע יקר ערך למשטרה, זאת בנוסף למידע הרב המתגלה בניתוח הפתולוגי בגופה.
בחוות הגופות של ויליאם בס בטנסי עורכים תצפית מדוקדקת על תהליכי ריקבון שלאחר המוות בתנאים שונים של טמפרטורה ולחות. יש מספר מספיק של תורמים המוכנים לתרום את גופותיהם לאחר מותם למטרה זו. מלבד זאת, אל החווה מגיעות גם גופות שנותרו במעבדות חוקרי מקרי המוות ואיש אינו תובע אותן. בס מתאר כיצד לפני תחילת עבודתו לא היה ידוע כמעט דבר על תהליכי הריקבון, דבר שהקשה על העוסקים בזיהוי פלילי.

ריקבון גופה בתרבות

בסרט הקולנוע "זד ושני אפסים" של הבמאי פיטר גרינוויי (משנת 1985) קיים עיסוק רב של גיבור הסרט בריקבון של גופות. הגיבור נוהג לצלם בווידאו תהליכים של ריקבון גופה של בעלי חיים שונים, ולהריצם בהילוך מהיר - ואף מסיים את חייו תוך כדי כך שריקבון גופתו מתועד בווידאו.
G-14

G-14 היה גוף אשר יצג את קבוצות הכדורגל הבכירות אשר חברות באופ"א. הארגון קם בשנת 2000 והורכב מ-14 קבוצות, ובשנת 2002 הצטרפו 4 קבוצות נוספות למרות ששמו לא שונה. בשנת 2008 התפרק הארגון כחלק מהסכם עם ארגוני הכדורגל אופ"א ופיפ"א, והוחלף בהמשך על ידי ארגון המועדונים האירופיים אשר מייצג מעל ל-100 מועדונים. החברות במועדון היו קבוצות אשר זכו בכ-250 אליפויות בליגות המקומיות שלהן, וחלקו בניהן 41 מ-51 זכיות בליגת האלופות עד אותה השנה. רק ב-3 משחקי גמר בליגת האלופות לא הופיעה אף אחת מהקבוצות (1970, 1979 ו-1980).

היסטוריה

G-14 טענו שעל ארגון פיפ"א לפצות את מועדוני הכדורגל אשר שחקניהן נפצעו במהלך משחקי נבחרות במסגרות פיפ"א השונות, על ידי כך שישלמו את משכורות השחקנים בתקופה בה הם לא יכולים להשתתף במשחקי הקבוצות. באפריל 2004 פנה הארגון לבית משפט בשווייץ במטרה לחקור את אופ"א על כך שהם מחויבים לפי חוקי הארגון לשלוח את שחקניהם למשחקי נבחרות ללא תשלום לקבוצות. נשיא פיפ"א ספ בלאטר סירב להיפגש עם הארגון במטרה לנהל משא ומתן על נושא זה.
בספטמבר 2005 תבעו G-14 את פיפ"א בעקבות פציעת שחקן שרלרואה הבלגית, עבדלמג'ד אולמרס בנובמבר 2004 במהלך משחק נבחרת מרוקו בכדורגל, פציעה אשר גרמה לו להיעדר ממשחקי הקבוצה כ-8 חודשים.
ב-15 בינואר 2008 הגיעו G-14 וארגון אופ"א להסכמה שפיפ"א ואופ"א יפצו את המועדונים עבור פציעות של שחקנים במהלך אימוני ומשחקי נבחרות, ובתמורה G-14 יתפרקו, ובמקומם יקום ארגון חדש אשר ייצג את כלל הקבוצות באירופה.
קוריאקסקי

תיאור

קוריאקסקי הוא הר געש חרוטי גבוה הנחשב אחד מהרי הגעש היפים ביותר בחצי האי קמצ'טקה. שיפוע החרוט בתחתיתו הוא 20° והוא גדל ל-35°-30° בחלקו העליון. פסגת ההר שוכנת בגובה של 3,456 מטרים מעל פני הים, והוא בולט כ-2,300 מטרים מהרמה שמצפונו ו-3,300 מהמישור שלדרומו. מדרונות ההר חרוצים בערוצים עמוקים, ועל המדרון המזרחי של ההר יש שני קרחונים שגודלם קילומטר אחד ו-4.2 קילומטרים.
בחלק המערבי של הפסגת יש לוע געשי בקוטר 180–200 מטרים ובעומק של 20–30 מטרים. הלוע נפרץ בצדו הדרומי שממנו יש קילוח לבה קצר. פומרולות פועלות במדרון הצפון-מערבי בגובה של 3,000 מטרים וכן מתוך הלוע המכוסה בקרחון.

היסטוריה גאולוגית

הר הגעש קוריאקסקי הוא חלק מטבעת האש, אזור המקיף את האוקיינוס השקט וכולל כמה מהרי הגעש הפעילים ביותר על פני כדור הארץ, בנקודה שבה עובר הלוח הפסיפי הפחתה מתחת ללוח האירואסייתי בקצב של 80 מ"מ לשנה. טריז של חומר ממעטפת כדור הארץ השוכן בין הלוח הפסיפי המופחת לבין הלוח האירואסייתי שמעליו הוא המקור לגעשיות הפעילה לאורך כל חצי האי קמצ'טקה.
ההר פעיל כמה עשרות אלפי שנים. מחקר גאולוגי גילה שהיו שלוש התפרצויות גדולות ב-10,000 השנים האחרונות: ב-5,500 לפנה"ס, ב-1,950 לפנה"ס וב-1,550 לפנה"ס. שלוש ההתפרצויות התבטאו בעיקר בקילוחי לבה נרחבים. להארים שמקורם בקילוחי לבה מההתפרצות האחרונה הגיעו עד למפרץ אווצ'ה.

התפרצויות אחרונות

קוריאסקי התפרץ פעם ראשונה בתקופה המודרנית ב-1890. ההתפרצות התבטאה בפליטה של לבה מסדקים שנפערו במדרון הדרום-מערבי של ההר ובהתפרצויות פריאטיות. חמש שנים אחר-כך היו דיווחים שוב על התפרצות, אך בדיקות מאוחרות יותר הראו שלא התחוללה התפרצות, ומה שנחשד בתחילה כעמוד התפרצות היה קיטור שנוצר מפעילות נמרצת של פומרלות.
התפרצות מתפוצצת קצרה התחולה ב-1926, ואחריה ההר היה רדום עד דצמבר 1956. ההתפרצות של 1956 הייתה עזה יותר מקודמותיה כש מדד ההתפרצות הגעשית שלה היה 3, והיא חוללה זרמים פירוקלסטיים ולהארים. ההתפרצות נמשכה עד יוני 1957.
ב-9 דצמבר 2008 התפרץ קוריאקסקי תוך יצירת עמוד אפר בגובה 6,000 מטרים, ההתפרצות הגדולה הראשונה ב-3,500 שנים.
לאור ההיסטוריה הגעשית של ההר והקרבה לאוכלוסייה בת קרוב ל-200,000 תושבים המתגוררים בעיר הסמוכה פטרופבלובסק-קמצ'טסקי, הוא הוכרז יחד עם הר הגעש הסמוך אווצ'ינסקי על ידי האגודה הבינלאומית לוולקנולוגיה ולכימיה של פנים כדור הארץ (International Association of Volcanology and Chemistry of the Earth's Interior ) ב-1991 כאחד מ-16 הרי הגעש של העשור ("Decade Volcanoes"), ולכן כראוי למחקר מיוחד כחלק מ"העשור הבינלאומי להפחתת אסונות הטבע" של האו"ם.
ב-1996 הכריז ארגון אונסק"ו על קוריאקסקי יחד עם הרי געש נוספים כאתר מורשת עולמית בשם הרי הגעש של קמצ'טקה