google/wiki40b huggingface dataset:
סודות הפיכות החצר

פרק 1: צוואת הקיסר

פיוטר הראשון מת. מות הקיסר, שלא מינה יורש, הוביל להתפתחות מאבק על השלטון בין הקבוצות השונות של האצולה. המנצח היה אלכסנדר מנשיקוב, שהושיב על כס המלוכה את יקטרינה, אשתו של פיוטר המנוח.

פרק 2: צוואת הקיסרית

שנתיים לאחר מותו של פיוטר, מנשיקוב שהציב את פילגשו לשעבר יקטרינה הראשון על כס המלוכה הרוסי, הפך לשליט דה פקטו של האימפריה עם כוח כמעט בלתי מוגבל. הדבר גורם לקנאת בעלי בריתו לשעבר, המנצלים את היעדרו של מנשיקוב כדי ליזום תוכנית להדחתה של יקטרינה. עם זאת, אהובה של הקיסרית מוזהר מפני האיום וכתוצאה מכך מצליח להימנע ממעצר.

פרק 3: אני — קיסר

לאחר מותה של יקטרינה הראשונה, לקיסר הופך נכדו בן ה-11 של פיוטר הראשון - פיוטר השני, המאוהב בדודתו - יליזבטה בת השבע-עשרה - הקיסרית העתידית. כדי לשמור על כוחו, מנשיקוב מתווך את בתו לפיוטר. מחשש להשפעתה מוציא מנשיקוב את יליזבטה ואחותה אנה מהחצר, תוך שהוא מנסה לשמור על הקיסר בבידוד. עם זאת, תוכניותיו מתבלבלות בשל מחלה, כתוצאה ממנה נופל פיוטר תחת השפעתם של הנסיכים לבית דולגורוקי.

פרק 4: נפילת גוליית

על מנת להפיל את מנשיקוב הכל יכול, מתאחדים הנסיכים דולגורוקי וסגן קנצלר אנדריי אוסטרמן. הם מכינים תוכנית - "נפילת גוליית" - ומארגנים את הברחתו של פיוטר.

פרק 5: כלתו השנייה של הקיסר

לאחר הגלייתו של מנשיקוב, מוכרז פיוטר השני כמבוגר ומוכן להכתרה. אך מאבק ההשפעה על הריבון הצעיר לא נפסק; הרוזן אוסטרמן והנסיכים דולגורוקי, שאחד מהם, איוון, הופך להיות למועמד המועדף לכס הקיסרות. כדי להגדיל את השפעתם, מחליטים בני דולגורוקי להשיא את פיוטר לאחותו של איוואן, יקטרינה.

פרק 6: מות הקיסר הצעיר

נערכות הכנות לנישואיו של הקיסר פיוטר עם יקטרינה דולגורוקאיה. עם זאת, תוכניותיו של דולגורוקי לא נועדו להתגשם: הריבון הצעיר חולה במחלה קטלנית - אבעבועות שחורות.

פרק 7: קדימה, אנה!

לאחר מותו של פיוטר השני הצעיר, נוצר משבר שושלתי. המשבר משמש את שמונה חברי מועצת הייעוץ העליונה (הנסיכים לבית גוליצין ולבית דולגורוקי) שהחליטו להציע את אחייניתו של פיוטר הראשון, אנה יוהאנובנה לתפקיד הקיסרית, תוך הגבלת כוחה ולאסור עליה לקחת את בעלה האזרחי ארנסט בירון למוסקבה. אך הברונים אוסטרמן ויאגוז'ינסקי מחליטים למנוע זאת בעזרת סוכניהם ולהבריח אליה את בעלה של אנה.

פרק 8: ציד הנסיכה

שנת 1736. הקיסרית אנה יוהאנובנה, שאין לה ילדים, מחליטה להוריש את כס המלוכה לבנה לעתיד של אחייניתה אנה לאופולדובנה, אנטון אולריך, דוכס בראונשווייג. אנה לאופולדובנה לא אוהבת את החתן, מה שהרוזן פיוטר בירון והשליח הסקסוני מוריץ מחליטים לנצל ומתחילים במצוד אחר הנסיכה.
צרעות עכבישים

מורפולוגיה

כמו מעופפים חזקים גדולים אחרים, לצרעות העכביש יש בית חזה מפותח. יש להם רגליים ארוכות ורבות מפרקים. הרגל ארוכה מספיק כדי להגיע מעבר לקצה הבטן. הבטן צרה. הגוף בדרך כלל שחור או כחול, לעיתים בעל השתקפות כסופה, אך קיימים גם מינים בהירים רבים. לרוב המינים כנפיים ארוכות, אך ידועים גם מינים קצרי כנפיים וחסרי כנפיים.
הנקבות גדולות במקצת מהזכרים אם כי מחושיהן מורכבים מעט פחות. הרגליים שעירות ובעלות דורבנות. נקבות וזכרים דומים אלה לאלה (אין דו-צורתיות זוויגית, אך הנקבות מעט גדולות יותר. על הכנפיים השחורות יש במקרים רבים צבעי אזהרה כתומים, אדומים, צהובים או לבנים.

רבייה, הטלת ביצים וגדילה

צרעות העכביש הן יחידאיות, ומשתמשות בדרך כלל בעכביש יחיד כבית גידול לפגיותיהן. הן משתקות אותו בעוקצן הרעיל וגוררות את העכביש המשותק למקום שבו הן מקימות לאחר מכן את הקן (אם כי יש צרעות שמקימות את הקן לפני שיתוק העכביש). ביצה בודדת מוטלת בבטן העכביש והקן נחתם. צרעות עכבישים מגנות על קניהן בכך שהן מניחות נמלים מתות בכניסה, והכימיקלים המופרשים מהנמלים המתות מרתיעים טורפים. גודל העכביש המשותק קובע את המין שאליו תתפתח הצרעה הפגית, וכן את גודלה. בעכביש משותק גדול מתפתחת צרעה נקבה גדולה. כשבוקעת פגית הצרעה, היא מתחילה לאכול את העכביש מפנימו, בעודו חי. אחרי שהיא אוכלת את החלקים האכילים של העכביש היא מתגלמת ובוקעת כבוגרת בקיץ הבא.
חלק ממיני צרעות העכביש מטילות ביצים בעכביש שעדיין פעיל חלקית, והצרעות שבוקעות ניזונות על נוזלי העכביש (נוזלי הלימפה, ה-Hemolymph , המקבילים לדם ביונקים).

אקולוגיה והתנהגות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
גרגנטואה ופנטגרואל

גרגנטואה ופנטגרואל (בצרפתית: La vie de Gargantua et de Pantagruel) הוא שמה של סדרת ספרים, חמישה במספר, שנכתבו במאה ה-16 בידי הסופר הצרפתי פרנסואה רבלה. הסדרה עוסקת בעלילותיהם המשעשעות של שני ענקים: גרגנטואה האב ופנטגרואל בנו, וכתובה כסאטירה ססגונית ומלאת חיות. 
גרגנטואה האב ופנטגרואל, האוהבים לשתות יין ולסבוא, נקלעים להרפתקאות שונות ולמסעות משונים. הספר מכיל סיפורים קצרים יחד עם פרקים ארוכים יותר.
ג'קי אלקיים

ביוגרפיה

נולד במרוקו בשנת 1953, ועלה עם משפחתו לישראל בשנת 1956.
את הקריירה המוזיקלית שלו החל בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 באמצעות הופעות במועדונים.
בחודש אוקטובר 1971 הוציא את שירו הראשון "I've Got To Love Again", עם מילים ולחן שכתב בעצמו, ובעיבוד והפקה של שלמה גרוניך, שהתרשם מביצועיו ועבד בתקופה זו יחד עם מתי כספי על הקלטת אלבום בכורה עבור אלקיים. לאחר שחרורו לרדיו, השיר, ששילב מוזיקת פופ, רוק ומרכיבים מזרחיים, הפך ללהיט, בין היתר בשל ההקפדה של אלקיים על רמת נגינה והפקה גבוהות מעל לממוצע באותה תקופה, ובשנת 1972 דורג במקום השמיני במצעד הלועזי השנתי של רשת ב'.
הצלחת הלהיט הביאה את אלקיים להקליט עוד מספר שירים בעברית ובאנגלית, עם מילים ולחן שכתב ויצר בעצמו, ובעיבוד של שלמה גרוניך. שירים אלו, שהתאפיינו בנוכחות רבה של גיטרות חשמליות, הפכו עם שחרורם ללהיטים כגון: "about strange things" ו- "Dolores". שירים אלו שילבו בין מוטיבים ים תיכוניים ומוטיבים ממוזיקת פופ מערבית, ובין מוטיבים פורטוגזים וספרדים עם מוזיקת פופ מערבית.
בשנת 1972 ביקר אנריקו מסיאס בישראל, והתרשם מסגנונו של אלקיים, ואף הציע לו שני שירים מפרי עטו.
בשנת 1973 הוציא לאור את אלבום הבכורה שלו בחברת התקליטים קוליפון ובהפקת האמרגן יצחק גיזרי. בחודש מרץ 1973 הופיע לצד חוזה פליסיאנו בחיפה. למרות פרסומו בישראל, נראה כי התקשורת לא העניקה לו במה, והוא נסע להופיע בבלגיה ובפריז שבצרפת, כדי לנסות את מזלו. לאחר תקופה חזר ארצה כדי לחתום חוזה עם חברת תקליטים ולנסות לחזור לקדמת הבמה, אולם בשל היעדר יחס תקשורתי חש תסכול וייאוש, והפסיק לזמן מה את פעילותו המוזיקלית.
בתחילת שנת 1975 חזר לפעילות, ובשונה מהעבר שם דגש גדול יותר על מוזיקה בעברית. בתקופה זו הקליט מספר שירים, ובהם "תני לי צ'אנס" ו"עננים" (את שניהם הלחין למילים של סמדר שיר), והופיע במופע משותף יחד עם צביקה פיק ולהקת פיאמנטה. חזרתו זו לפעילות לא זכתה להצלחה שלה זכה בתחילת דרכו.
מאמצע שנות ה-70 של המאה ה-20 ואילך הקליט אלקיים שירים שונים, בהם "נואייבה" ו"המנון למכבי תל אביב", וכתב שירים למוזיקאים אחרים, בהם "שירי" לצמד צפרי ו"היי שלום" לצדוק צוברי.
בחודש ינואר 1977 הגיע שירו "המנון למכבי תל אביב" למקום ה-11 במצעד הפזמונים העבריים של גלי צה"ל.
לקראת סוף שנות ה-70 של המאה ה-20 החל להתקרב לדת, ודבר זה התבטא גם בשיריו שהקליט בתקופה זו, שהחלו להיות בעלי אופי דתי. השירים שילבו בין גיטרות רוק לטקסטים רוחניים ותנכ"יים. 
בקיץ 1979 הוציא לרדיו את השיר "הבלדה על אבשלום" (שממילותיו אפשר להסיק כי נכתב על אבשלום פיינברג) שהגיע למקום ה-8 במצעד הפזמונים העבריים של גלי צה"ל ובמקום ה-3 במצעד הפזמונים העבריים של רשת ג'. אלקיים הלחין את המילים שכתב יהורם טהר לב, לעיבוד של ננסי ברנדס. בסוף שנת 1979 הקליט גרסה חדשה לשיר "שתו העדרים" שכתב אלכסנדר פן, הלחין נחום נרדי, ועיבד מתי כספי. לאחר מכן מיעט בפעילות מוזיקלית בתחום הפופ-רוק בשל חזרתו בתשובה.
לאחר שחזר בתשובה המשיך להוציא אלבומים בעלי אופי דתי, עם טקסטים מהמקורות. בהמשך הלחין את השיר "מאמא" שכתב חיים אוליאל וביצעה להקת שפתיים, ואת "אנתינה חביבי" שביצעה אתי לוי.
בעבר הופיע באופן קבוע בהצגה "אגדה מרוקאית".

חיים אישיים

מתגורר בקריית גת. בנו הוא הזמר מור אלקיים.
ברכת ברוך שפטרני מעונשו של זה

מקור הברכה

המקור הראשון לברכה זו היא במדרש רבה על פרשת תולדות. על הפסוק "וַיִּגְדְּלוּ הַנְּעָרִים וַיְהִי עֵשָׂו אִישׁ יֹדֵעַ צַיִד אִישׁ שָׂדֶה וְיַעֲקֹב אִישׁ תָּם יֹשֵׁב אֹהָלִים", מבאר רש"י שהתכונות השונות של יעקב ועשו משקפות כיוון שונה בחייהם: יעקב פנה ל"אוהלה של תורה", לעבוד את ה’, ואילו עשו פנה לעבודה זרה. על כך כותב המדרש "רבי פינחס בשם רבי לוי: 
משל להדס ועצבונית [מין קוץ] שהיו גדלים זה על גבי זה. כיוון שהגדילו הפריחו – זה ריחו וזה חוחיו. כך כל שלוש-עשרה שנה הולכים שניהם לבית הספר ובאים מבית הספר, לאחר י"ג שנה זה הולך לבתי מדרשות וזה הולך לבתי עבודה  זרה. אמר רבי אלעזר ברבי שמעון: צריך אדם להיטפל בבנו י"ג שנה, מכאן ואילך צריך שיאמר: ברוך שפטרני מענשו של זה
— בראשית רבה סג, י

דעות הראשונים

מתוך לשון המדרש, לא מוכרח שרבי אלעזר התכוון לפסק הלכה ממש שיש לברך ברכת "ברוך שפטרני". המילים "מכאן ואילך", ייתכן שמשמעותן שלאורך חיי האדם, מגיל י"ג שנה ואילך, עליו להכיר תודה כלפי הקב"ה – אך לא בהכרח לברך ברכה על אירוע מסוים. אולם, במספר מקורות מוקדמים אנו מוצאים שמדובר בברכה ממש. בדברי רבי אהרן הכהן מלוניל, הוסיף לבאר: "ויש אומרים אותה בפעם ראשונה שעולה הבן לקרות בתורה. והגאון רבי יהודאי ז"ל קם על רגליו בבית הכנסת ובירך ברכה זו בפעם ראשונה שקרא בנו בתורה".
בפסקי רבנו יחיאל מפריז הביא הלכה זו בשם אחד מחכמי אשכנז במאה ה-11, רבי יהודה בן ברוך: "מי שיש לו בן והגיע לשלוש-עשרה שנה, פעם ראשון שעומד בציבור לקרות בתורה צריך האב לברך ברוך אתה ה' אשר פדאני מענשו של זה. והגאון רבי יהודה ברבי ברוך קם בעמידה בבית הכנסת ובירך ברכה זו כשעמד בנו וקרא בתורה תחילה, וברכה זו חובה היא". 
כתב בדומה בספר המנהגים (קריאת התורה ה) למהרי"ל: "מהר"י סג"ל בזמן שבנו נעשה בר מצוה וקרא בתורה היה מברך עליו בא"י אמ"ה אשר פטרני מענשו של זה".
אמנם אחרים חולקים וסוברים שמאחר שברכה זו אינה מוזכרת בתלמוד אין לברך אותה בשם ומלכות, כך כתב בספר לקט יושר (ח"א עמוד מ עניין ה) ממנהגי בעל תרומת הדשן.
מעבר למקור במדרש, נראה שמדובר במנהג אשכנז עתיק. אמנם, הברכה לא מוזכרת אמנם בגדולי ראשוני הפוסקים ואף לא בספרות הגאונים, אך היא מובאת, בהתאם למסורת אשכנז, בדברי הרמ"א.

להלכה

בשולחן ערוך לא הזכיר כלל את קיומה של ברכה זו. אך בהגהות הרמ"א בהסתמכו על מנהג המהר"י סגל, הנ"ל, כתב: "יש אומרים מי שנעשה בנו בר מצווה יברך ברוך אתה ה' אלוקינו מלך העולם שפטרני מעונשו של זה". אך הרמ"א עצמו הסתייג מהברכה והוסיף מדעת עצמו "אך טוב לברך בלא שם ומלכות".
הרב יחיאל מיכל אפשטיין בספרו ערוך השולחן כתב "והרבה נהגו לברכה בשם ומלכות בעת קריאת התורה שקוראים נער בר מצווה לעלות לתורה".
הגאון מווילנא בביאורו לשולחן ערוך (סימן רכה ג) כתב למעשה שיש לברך בשם ומלכות.
דעה נוספת ומפשרת כתב בספר בן איש חי "ביום הראשון של שנת י"ד יתפוס האב את בנו בידו ויאמר ברוך שפטרני מענשו של זה, ויהרהר שם ומלכות בלבבו".

הברכה כיום

מנהג רוב האשכנזים לברך ברכה זו בלא שם ומלכות, כפי הכרעת הרמ"א, ויש המברכים בשם ומלכות כדעת הגר"א. מנהג בני ספרד יש שכתבו שלא נתקבלה ברכה זו כלל, אמנם יש שנהגו לברך בלא שם ומלכות, וכן פסק ביביע אומר.

זמן הברכה

יש שכתבו שיש לברך הברכה מיד שנעשה בן י"ג.
מנהג האשכנזים הוא לברך בשעה שהנער עולה לתורה, כפי המובא בספר אורחות חיים (ברכות סימן יח). הטעם למנהג זה כתב במגן אברהם (אורח חיים סימן רכה ב), מפני שאז נודע לרבים שהוא בר מצווה.
טעם מחודש למנהג הברכה לאחר קריאת התורה, כתב אחד האחרונים מאחר שצריך לברך ברכה זו בפני עשרה גדולים, ודינה כברכת הגומל שאף אותה נוהגים לברך בשעת קריאת התורה.
הקורפוס ה-81 (ורמאכט)

היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-28 במאי 1942, על בסיס הקורפוס ה-32, כחלק מהארמייה ה-15, וכמפקדו מונה אדולף-פרידריך קונצן.
כשהחלה הפלישה לנורמנדי הוחזק הקורפוס במקומו סביב מצר קאלה, ולא נשלח לנורמנדי, עקב מחשבתו של הפיקוד העליון הגרמני שהפלישה היא הסחה לקראת הפלישה האמיתית באזור קאלה. באוגוסט 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר החמישית, ולחם עמה בקרבות בצרפת. בספטמבר הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השביעית, ולחם עמה בקרב על אאכן. בינואר 1945 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה ה-15, ולחם עמה בקרבות בגרמניה, וב-16 באפריל 1945 הושמד הקורפוס בכיס הרוהר.
צ'י דונג-וון

קריירה

צ'י דונג-וון נולד באי ג'ג'ו אשר בקוריאה הדרומית. הוא החל את הקריירה שלו כספורטאי בריצה למרחקים ארוכים בבית הספר, ובשלב מאוחר יותר הצטרף לקבוצת הכדורגל של בית הספר.
סקאוטים של שונאם דראגונס ראו אותו משחק בבית הספר וצירפו אותו לקבוצת הנוער של המועדון. הוא נשלח לרדינג לתוכנית של ההתאחדות הקוריאנית והרשים שם. לאחר מכן, שיחק בקבוצת הנוער של שונאם בליגת הנוער, ומשם קודם לקבוצה הבוגרת של המועדון.
צ'י דונג-וון חתם בסנדרלנד לאחר שהרשים סקאוטים שצפו בו כובש ארבעה שערים בגביע אסיה ב-2011. צ'י שיחק בסנדרלנד 24 משחקים וכבש 2 שערים, ולאחר מכן נשלח לקבוצת המילואים ולהשאלה באאוגסבורג. צ'י כבש 6 שערים ב-29 משחקי ליגה במדי הקבוצה.
בינואר 2014 חתם על חוזה ל-4 שנים בבורוסיה דורטמונד. החוזה כלל חצי שנת השאלה באאוגסבורג ומאוחר יותר מעבר לדורטמונד ב-1 ביולי 2014.
ב-22 בדצמבר 2014 שוחרר צ'י דונג-וון מבורוסיה דורטמונד ועבר תמורת 2 מיליון יורו חזרה לאאוגסבורג.
בקיץ 2019 חתם צ'י במיינץ 05.

נבחרת קוריאה הדרומית

צ'י נמנה עם סגל נבחרתו למשחקים האולימפיים בכדורגל וברבע הגמר כבש שער מול נבחרת בריטניה.
צ'י נמנה עם סגל נבחרתו למונדיאל 2014 אך מיעט לקבל דקות משחק.
לי ביונג-הון

חיים אישיים

ללי אחות צעירה, לי אן-הי, שהייתה מיס קוריאה בשנת 1997. הוא סיים את לימודיו ב-Hanyang University (אוניברסיטה בקוריאה הדרומית) עם תואר בספרות צרפתית וסיים את לימודיו ב-Chung-Ang University (אוניברסיטה בסיאול) עם תואר בתיאטרון ובאומנות הקולנוע.
בזמנו הפנוי, מתאמן לי בטאקוונדו.
לי התחתן עם השחקנית לי מין-ג'אנג (Lee Min-jung) ב-10 באוגוסט 2013 בסיאול. הזוג יצא זמן קצר ב-2006, ואז המשיך את מערכת היחסים ב-2012.
ב-2 בספטמבר 2014 הוא הגיש תלונה במשטרת העיר גנגנאם וטען ששתי נשים סחטו אותו בעזרת סרטון שמסכן אותו. דאהי, והדוגמנית לי ג'י-יאון הזדהו והודו שסחטו את השחקן. המשטרה הוציאה צווי מעצר לבנות והודיעה שיש אפשרות שהן ישבו בכלא כמה שנים.

קריירה

בספטמבר 2016 יצא סרט הפעולה "שבעת המופלאים" שם הוא משחק בתפקיד בילי רוקס, לצידם של דנזל וושינגטון, אית'ן הוק, כריס פראט והיילי בנט.
בשנת 2018 כיכב בסדרה הדרום-קוריאנית "מר סאנשיין", בתפקיד הראשי ועל תפקידו זכה בפרסים רבים. הסדרה כיום משודרת בסטרימינג הבינלאומי נטפליקס.
מלך לשעה

היסטוריה

זו האופרה השנייה שכתב ורדי, והיא נכתבה בסגנון קומי ("דרמה ג'וקוזו"), והייתה הניסיון הראשון של ורדי לכתוב אופרה בסגנון זה. הופעת הבכורה נחלה כישלון חרוץ, וורדי שישב בדות התזמורת יכול היה לשמוע את תגובות המאזינים בעצמו. לאחר מכן, תלה ורדי את הכישלון באסונותיו הפרטיים - אשתו הראשונה, מרגריטה ברצי ושני ילדיו נפטרו במהלך ההלחנה, ולא היה זה זמן מתאים להלחין קומדיה. בית האופרה ביטל את שאר ההופעות המתוכננות, וורדי החליט לפרוש מהלחנת אופרות. הלחץ שהופעל עליו להלחין את נבוקו, וההצלחה הגדולה שנחלה, שכנעו את ורדי לחזור להלחין אופרות ולפתח קריירה ארוכה ומפוארת של כתיבת יצירות, שהפכו לנכסי צאן ברזל של האופרה האיטלקית ואופרה בכלל. למרות זאת, עד לאופרה האחרונה שלו, פלסטף, לא ניסה ורדי להלחין שוב קומדיה.
אמנם האופרה זכתה להפקות עוד בימיו של ורדי, בוונציה (1845), ברומא (1846) ובנאפולי (1859), אך במשך שנים רבות כמעט ולא הוצגה. בית האופרה לה סקאלה חידש את העלאת האופרה רק בשנת 2001.

העלילה

רקע: המלך הפולני סטניסלב לשצ'ינסקי הורד מכסאו בשנת 1709 בעקבות פלישת הסקסונים, וגלה תחילה לשוודיה ולאחר מכן לצרפת. בשנת 1733 חזר לפולין במטרה לכבוש את המלוכה מחדש. סיפור האופרה מתרחש בחזרתו של סטניסלב לפולין בשנת 1733, כאשר הוא ממנה קצין צרפתי להתחזות לו ולפעול במקומו בצרפת.
רביעיית תל אביב

היסטוריה

ההופעה הראשונה של הרביעייה הייתה במוזיאון תל אביב הישן, בשדרות רוטשילד 16, במאי 1960. בתוכנית היו רביעייה ברה  מז'ור של מוצרט, ק. 575, רביעיית "הנבל" של בטהובן אופוס 74, וחמישיית הקלרנית של ברהמס, עם הקלרניתן יונה אטלינגר, שהיה גם הוא חבר התזמורת הפילהרמונית.
רביעיית תל אביב הוזמנה לסיור קונצרטים באוסטרליה, במסגרת פסטיבל בטהובן שנערך שם. הדעות בתזמורת הפילהרמונית נחלקו בשאלה, אם התזמורת מסכימה עקרונית ליציאת גוף קאמרי מבין חבריה לחו"ל, אך בהצבעה חשאית אושרה הנסיעה, ובסופו של דבר צמחה ממנה הזמנה גם לתזמורת עצמה.} 
חיים טאוב מתאר את קשיי הנגינה ברביעיית מיתרים:
[...] בלי חילוקי דעות אין חיים ברביעייה. ברוב המקרים מוצאים פשרה, אבל לפעמים אתה מגיע ל"יהרג ובל יעבור" [...] אנחנו מופיעים עם שוברט בסול מז'ור. עוזי מנגן לאט ואני מנגן מהר. בסוף הקונצרט דני אומר: "אני עוזב את הרביעייה! גמרתי עם זה. [...] פעם עלי לרוץ עם חיים ופעם עלי לזחול עם עוזי!" [...] אני אמנם כנר ראשון, אני מוביל - אבל אני חייב להקשיב למתרחש סביבי [...] למעשה אני מנגן שלושה קונצ'רטות לכינור בערב, כשאני מנגן ברביעייה
 
אך חיים טאוב מדגיש גם את ההנאה שמפיק נגן מנגינת מוזיקה קאמרית, אם לעצמו ואם לכמה מאות ידידים.
רביעיית תל אביב המשיכה לפעול עד שנות ה-90'. הוויולן דניאל בנימיני נפטר ב-1993. 
בשנת 1997 קמה רביעיית מיתרים חדשה באותו שם אך בהרכב נגנים שונה.
קזבלנקה

כיום

קזבלנקה היא מרכז התחבורה הראשי של מרוקו. העיר מתפקדת כמרכז הכלכלה, התעשייה והמסחר של המדינה. רוב התיירים המגיעים למרוקו נוחתים בנמל התעופה שלה או עוגנים בנמל הים. ב-2005 עברו דרך נמל התעופה כ-4.4 מיליון נוסעים.
לאחר שהוקם הנמל בקזבלנקה, התפתחה העיר בנוסף כצומת דרכים ביבשה ובאוויר: מערך רכבות, תחנות רכבת ומסילות ברזל מודרני שמרכזו בקזבלנקה, נבנה בתחילת המאה העשרים ממוגדור בדרום ועד טנג'יר בצפון, כבישים נרחבים נסללו ממנה ואליה, הוקם בה נמל התעופה בינלאומי ועוד.
קזבלנקה כיום היא כרך מסחרי אדמיניסטרטיבי גדול מאוד. בנייניה החדשים מצטיינים באדריכלות מודרנית. בקזבלנקה אזורים ובהם שדרות נרחבות, בניינים וקניונים מודרניים, וצמתים בצורת כוכב - בדומה לצמתים בפריז. אזורים אלה הוקמו על ידי הצרפתים בתקופה שבה שלטו במרוקו. 
בשנת 1993 הוקם על החוף מסגד חסן השני, המסגד הגדול ביותר באפריקה והיקר ביותר בעולם כולו. ב-2002 מדרום לחוף המסגד עברה הטיילת הארוכה על החוף (שאורכה כ-13 קילומטר והיא רצופה בתי מלון, בתי קפה ומסעדות) שדרוג והפכה לטיילת מודרנית כיאה לעיר גדולה.
יחד עם זאת, לצד מרכז העיר בעל הצביון הפריזאי ושכונות מגורים מפוארות לתושבי העיר העשירים, קיים בקזבלנקה חלק עתיק הנקרא "מדינה". ה"מדינה" היא עיר עתיקה מוקפת חומה, ובה סמטאות צרות, וכן יש בעיר פרברים ושכונות עוני, שם מתגוררים בעיקר מהגרים שעזבו את הכפרים והגיעו אל העיר בחיפוש אחר מקור פרנסה.

הקהילה היהודית

הקהילה היהודית בקזבלנקה, אשר בשנות הארבעים של המאה העשרים הפכה לגדולה ביותר מבין קהילות יהודי מרוקו והמגרב, השפיעה רבות על פיתוח המסחר בעיר. עד לשנת 1956 היו בה כ-100,000 יהודים שחלקם הגדול התגורר במלאח, הרובע היהודי העתיק. בקהילה היו שינויים תכופים כיאה לכרך הגדול הרצוף שינויי שיפור והתרחבות. בגלל תפקידה כבירה כלכלית ומסחרית, לאחר התבססות השלטון הצרפתי, הפכה העיר יעד להגירה מכל חבלי הארץ.
לצד הקהילה היהודית המקומית המגובשת שחיה בעיר החדשה ברבעים הבורגניים עם האוכלוסייה הנוצרית הצרפתית, העיר תיפקדה כ"שער-יציאה" לרבים מן העולים לארץ. אלה שהו בה תקופה קצרה בהמתנה לאוניות שהפליגו מהנמל המקומי למרסיי, שבדרום צרפת. רוב העולים היו מהקהילות המרכזיות של מרוקו, שישבו מזה דורות בערים פאס, מקנס, מרקש, רבאט-סאלה ועוד. חלק מן העולים הגיעו מדרום הארץ. יהודי המקום היגרו בחלקם לישראל ובחלקם למדינות המערב, בעיקר לצרפת, קנדה, ספרד וארצות הברית. כיום (2007) חיים בקזבלנקה כ-2,000 יהודים.
צרעות עפצים

מינים

צרעת עפצי החטטים (maskelli Ophelimus) היא מין פולש בישראל, שהידע עליו מועט ועדין נחקר. הוא מתרבה בעצי אקליפטוס.
הצרעה בצבע שחור, וגודלה מילימטר אחד. 
מתאספות בכמויות גדולות על עלים של חלק ממיני האקליפטוס בעיקר אקליפטוס המקור היא מטילה את ביציה לתוך העלה וגורמת ליצירת עפצים, ואף מייבשת את העלים, מה שמוביל בסופו של דבר לנשירתם. ידוע כי היא תוקפת בעיקר עלים צעירים, וכמו כן עץ שניזוק בעבר יהיה בעדיפות להתקפה מחודשת. 
צרעת עפצי החטטים חדרה לישראל כאשר יובאה ב-2001 מאוסטרליה, והתפשטה בתוך שנים ספורות מרמת הגולן ועד הנגב. היא מעמידה את עצי האקליפטוס, להם ערך כלכלי רב (לתעשיית העץ ולמרעה דבורים), בסכנת הכחדה באזורים הנגועים. זה מתרבה במהירות גבוהה (כשלשה דורות בשנה). לא נמצא עדיין פתרון ראוי הפתרון המומלץ ככל הנראה הוא יבוא אויבי הצרעה הטבעיים, שאמנם לא ישמידו את הצרעה לעולם אך ישמרו על מספר מוגבל.
קיימים מינים רבים של צרעות עפצים בישראל, ביניהם צרעת עפצי היבלות גם היא משתמשת באקליפטוס כפונדקאי, אך אוכלסייתה אינה גדולה כמו הראשונה.
הר אולפורט

גילוי ההר

ההר מופה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שבוצעו על ידי משלחת החקר האוסטרלית הלאומית לאנטארקטיקה.

מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי ועדת השמות והמדליות האנטארקטית של אוסטרליה.
ההר נקרא על שמו של ב. אולפורט (B. Allport), שהיה קצין הרדיו בשל תחנת מוסון בשנת 1964; וכן היה חבר באחת ממפלגות הסקר שמיפתה את רכס לקי בשנת 1965.
בית אוסבורן

בית אוסבורן (באנגלית: Osborne House) שימש בעבר כבית מגורים מלכותי של בית המלוכה הבריטי. המבנה ממוקם במזרח קווס באי וייט הנמצא בסמוך לאנגליה.

היסטוריה

בית אוסבורן נבנה בין השנים 1845 עד 1851 עבור המלכה ויקטוריה והנסיך הנסיך אלברט. מתכנן המבנה היה האדריכל הלונדוני תומאס קיוביט אולם הנסיך אלברט תכנן חלק מהמבנה בעצמו. מבנה חווה שהיה באתר קודם לכן נהרס לצורך בניית בית אוסבורן.
המבנה נבנה בסגנון הרנסאנס האיטלקי. המבנה כולל שני מגדלי פעמונים ("קמפניליה") האופייניים למבני כנסייה שנבנו בסגנון זה.
המבנה כולל מספר אגפים: אגף רבוע, שכונה "הפביליון" (The Pavilion - הביתן) הכיל את חדרי המגורים של משפחת המלוכה; אגף מרכזי שהכיל את חדרי קבלת הקהל וחדרי הסעודות - אגף זה נוסף בשלב השני של הבנייה, ו"אגף דורבר" (Durbar Wing) - שנבנה בין השנים 1890–1891. אגף דורבר נבנה בסגנון הודי על ידי בעלי מלאכה שהובאו מהודו במיוחד למטרה זו. אגף זה כולל את אולם הנשפים. קומתו השנייה של אגף דורבר כולל את מגוריה של הנסיכה ביאטריס.
הבית היה בית המגורים האהוב על המלכה ויקטוריה אשר נהגה לנפוש באתר בחודשי הקיץ עם משפחתה וילדיה. המלכה הורתה על בניית ביקתה שווייצרית בגני הארמון בגודל מיניטורי עבור ילדיה אשר נהגו לשחק במבנה הקטן.
לאחר מותו של אלברט בשנת 1861 המשיכה ויקטוריה לנפוש במבנה, נהגה להתגורר בו בחג המולד מדי שנה, ואף נפטרה במבנה בשנת 1901. לאחר מותה הוריש בנה, המלך אדוארד, את המבנה לאומה הבריטית (למעט חדריה של הנסיכה באטריס).
המבנה היה מבנה אהוב אף על הקייזר הגרמני וילהלם השני (נכדה של המלכה ויקטוריה, אשר התגורר בו בעת מותה) ואף על אדולף היטלר אשר שאף להפוך את המבנה לביתו לאחר כיבוש בריטניה והורה שלא להפציץ את המבנה.

מכללה ימית

בשנת 1903 הפך חלק מהמבנה למכללת אימונים של הצי המלכותי. המכללה נקראה "המכללה הימית המלכותית, אוסבורן" (Royal Naval College, Osborne). המכללה נסגרה בשנת 1921. במכללה למדו נכדיה של המלכה ויקטוריה, לימים המלכים אדוארד השמיני וג'ורג' השישי. לאחר סגירת המכללה הפך המבנה למוזיאון. חדרי משפחת המלוכה נפתחו לקהל הרחב בשנת 1954, וחדרי הילדים נפתחו לציבור בשנת 1989. כיום המבנה מנוהל על ידי קרן אינגליש הריטג'.
אוסטריה במשחקים הפאראלימפיים

היסטוריה

אל משחקי הבכורה של אולימפיאדת הנכים באולימפיאדת הנכים רומא (1960) שלחה אוסטריה משלחת של 12 ספורטאים (7 גברים ו-5 נשים) שהצליחו להביא למדינה 30 מדליות פאראלימפיות, מהן 11 מדליות זהב. המשלחת האוסטרית סיימה במקום הרביעי בדירוג המדליות במשחקים, ההישג הגבוה ביותר של המשלחת עד היום.
הספורטאית הבולטת במשלחת האוסטרית למשחקים הייתה ברגר-ולדנברג שזכתה בשלוש מדליות זהב בתחרויות השחיה, שתי מדליות זהב בטניס שולחן, במשחקי הזוגות בקטוריה B ו-C, מדליית כסף אחת בטניס שולחן בתחרות היחידים ושתי מדליות ארד בתחרויות אתלטיקה. גם הספורטאית שארף בלטה עם שתי מדליות זהב בתחרויות השחייה, ומדליית זהב בטניס שולחן, בה זכתה עם ברגר-ולדנברג בקטגוריה C, והוסיפה גם מדליית הכסף בטניס שולחן בתחרות היחידים.
באולימפיאדות הבאות לא הצליחה אוסטריה לשחזר את ההצלחה של המשלחת הראשונה. באולימפיאדת הנכים טורונטו (1976) הצליחה אוסטריה להגיע לשיא כל הזמנים שלה עם 50 מדליות, בהן שיא לאומי של 17 מדליות זהב פאראלימפיות. 
הספורטאית הבולטת בתולדות המשלחת האוסטרית היא Kuhnel, R, המחזיקה בשיא האוסטרי עם שמונה מדליות זהב, מדליית כסף ושלוש מדליות ארד בתחרויות השחייה וטניס השולחן על פני שלוש האולימפיאדות הראשונות. עוד בלטו גולש הסקי האלפיני יוזף מאוסברגר שזכה בשש מדליות זהב ושתי מדליות כסף ורוזה שוויצר שזכתה בחמש מדליות זהב ושלוש מדליות כסף, בטניס שולחן ואתלטיקה.
אוניברסיטת פריז VI: פייר ומארי קירי

היסטוריה

קמפוס האוניברסיטה נבנה בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 באתר ששימש בעבר למחסני יינות. בשנת 1968 חולקה הפקולטה למדעים של אוניברסיטת פריז למספר אוניברסיטאות נפרדות. אוניברסיטת פריז VI, אשר נוסדה בשנת 1971, נועדה לאכלס את עיקר פעילות המחקר המדעי של הסורבון. בקמפוס האוניברסיטה פועלת אף אוניברסיטת פריז VII וכן המכון הגאופיזי של פריז (Institut de Physique du Globe). בשנת 1974 אימצה האוניברסיטה שם חדש, ונקראה על שם פייר ומארי קירי.
בית מוריי

בית מוריי (באנגלית: House of Moray) הוא בית מלוכה שמלך בסקוטלנד בין השנים 1040–1058. מוצאו של בית המלוכה משבט קנל לואיירן (Cenél Loairn) והוא נקרא על שם אזור מוצאם של המלכים - ממוריי שבסקוטלנד.