google/wiki40b huggingface dataset:
דויטשס תיאטר

הדויטשס תיאטר (גרמנית: Deutsches Theater, "התיאטרון הגרמני") הוא תיאטרון גרמני ידוע בשכונת מיטה שבברלין. הוא הוקם בשנת 1850 תחת השם "התיאטרון העירוני פרידריך וילהלם" (Friedrich-Wilhelm-Städtisches Theater), על שמו של פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה.
ניהול התיאטרון עבר לידיו של אוטו בראהם בשנת 1894. בראהם היה מראשי תנועת הנטורליזם, והשפיע על הצגתם של מספר מחזות קלאסיים בתיאטרון, כמו כן על כתיבתם של מחזות חדשים.
אחד מתלמידיו של ברהאם, המחזאי האגדי מקס ריינהרדט קיבל את ניהול התיאטרון בשנת 1904, ותחת הנהגת הפך התיאטרון לאחד התיאטראות המשפיעים ביותר ברחבי אירופה. שנה לאחר מכן הוא הקים בית ספר לתיאטרון ובנה במקום תיאטרון קאמרי. ריינהרדט נשאר המנהל האומנותי של התיאטרון עד עליית הנאצים ב-1933.
התיאטרון פעיל עד היום, והוא הבימה הביתית של הרקדן והשחקן דיטר בלאקהארט. התיאטרון זכה בשנת 2005 בפרס תיאטרון השנה.
בשנת 2010 החליט הסנאט של ברלין לשפץ את התיאטרון בהיקף של 9.9 מיליון אירו. העבודות החלו בשנת 2012.
פסגת בלוסלאב

מקור השם

הפסגה נקראת על שם העיירה בלוסלאב, שבצפון-מזרח בולגריה.
אפרים בן ארצי

שנים ראשונות

בן ארצי נולד לשמאי קוברינסקי ורחל לבית סלוצקי בסלונים שבפולין, אז חלק מן האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). אביו היה ספק ביגוד לצבא הרוסי. המשפחה עברה ב-1922 לביאליסטוק ועלתה עמו בשנת 1924 לארץ. לאחר תום לימודי התיכון יצא ללימודי הנדסה הידראולית מחוץ לישראל. בשנת 1935 הצטרף להגנה. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הצטרף לצבא הבריטי, והיה בין ששת הקצינים הארצישראליים הראשונים בצבא הבריטי ולאחר מכן היה מייג'ור בחיל הרגלים הארצישראלי. בן ארצי השתתף במצעד הניצחון שנערך בלונדון ב-8 ביוני 1945. בינואר 1946 הועלה לדרגת לויטננט קולונל, הדרגה הבכירה ביותר אליה הגיע איש היישוב בשירות הצבא הבריטי. בשנת 1947 השתחרר בן ארצי מן הצבא הבריטי ומונה למנהל החברה לפיתוח צפת, כשעיקר תפקידו היה למנוע את בריחת היהודים מצפת. עם פרוץ מלחמת העצמאות היה ממקימי אגף האפסנאות, ושימש בתפקיד סגן ראש האגף בדרגת סגן-אלוף. בשנים 1948-1949 היה נספח צה"ל בארצות הברית ובקנדה. במרץ 1950 הועלה לדרגת אלוף ומונה לראש אגף האפסנאות, תפקיד שמילא עד שפרש מצה"ל בשנת 1952.

מנהל

לאחר פרישתו מצה"ל עבר בן ארצי לכהן כמנכ"ל מקורות (1952–1955) תפקיד בו היה אחראי על שלב ב' של מפעל ירקון-נגב. בן ארצי השתתף אז במספר ועדות, בהן הוועדה לבחינת העלויות של אגד, והוועדה לקביעת מדיניות הנפט של ישראל. 
בשנת 1956 מונה ליועץ לשר המסחר, פנחס ספיר. אולם לקראת סוף השנה נקרא לכהן כמנכ"ל ויו"ר חברת אל על במקום המנכ"ל המתפטר לואי אריה פינקוס. בן ארצי כיהן כמנכ"ל אל על מדצמבר 1956 עד יולי 1967, עת התפטר. לאחר התפטרותו הוזמן על ידי חברת מדרה לנהל את תשלובת ערד שהוקמה אז. בשנת 1975 עבר לנהל את חברת עמידר, לאחר שהמנהל הקודם התפטר. בשנת 1980, נתמנה לחבר בדירקטוריון של פ.י.ב.י. אחזקות.
כמנהל, בן ארצי שם את החתירה לרווחים בראש מעייניו. הוא נודע כמי שניהל את אל על ביד קשה כשהוא חותר כל הזמן לניהול יעיל ורווחי. הוא זכה לאהדה מועטה מצד העובדים וטען שאינו מאמין במושג "יחסי עבודה", שכן העובדים יאהבו אותו בהתאם לתשלום שיקבלו. עם זאת, בתקופתו היו בחברה רק שתי שביתות. בשנת 1982 הוא טען שעל אל על להמשיך להתקיים כחברה ממשלתית וטען שעל הממשלה למנוע מדיניות של שמים פתוחים הפוגעת באל על.

פעילות ציבורית

במקביל לניהול חברות כיהן בן ארצי במגוון תפקידים ציבוריים. בשנת 1968 שימש כנציג ראש הממשלה למשא ומתן עם ארצות הברית על הקמת מתקן התפלה בישראל, שליחות שלמרות שנראה שהצליחה, לא יצאה לבסוף אל הפועל. בשנת 1969 עמד בראש הוועדה הציבורית לבחינת מעמד תיאטרון הקאמרי ובסוף 1970 נתמנה ליו"ר מועצת הנאמנות של הקאמרי. בתחילת 1970 נתמנה ראש המטה לפיקוח על ביצוע עסקת החבילה, תפקיד ממנו התפטר לקראת סוף השנה. באותה שנה היה בין מייסדי יד לוי אשכול.

בשנת 1973 עמד בן ארצי בראש ועדה שהמליצה על עיצובם של עיטורי צה"ל. בנימוקיו לבחירת הצבע הצהוב לעיטור הגבורה אמר בן ארצי כי: 
בחירת הרקע הצהוב לעיטור הגבוה ביותר בא כמשקל שכנגד לניסיון להטיל קלון בצבע זה על יהודים מאז המאה השביעית והרצל חוזה המדינה כתב כי אות הגבורה היהודי צריך לשאת את הצבע הצהוב.
— שלי פריד, הרקע הצהוב של עיטורי הגבורה: המפגש בין שואה יהודית לגבורה ישראלית, זמנים גיליון 70, עמ' 35-47, 2000, כפי שהובא ב"אתר הגבורה".
בשנת 1959 נישא לאמנית והמעצבת דורה גד. לזוג לא נולדו ילדים. בשנת 2001 נפטר בקיסריה.
כלים פרהיסטוריים

כלי אבן

כלי האבן הקדומים ביותר נמצאו באפריקה והם עשויים מחלוקי נחל אשר התאימו אותם לכלים באמצעות התזה. גם באירופה נמצאו כלים כשהם מכוסים בחצץ ובחולות שנערמו בשתי תקופות הקרח.
רוב כלי האבן הקדומים שנמצאו הם בעלי צורה אחידה הדומה לאגס, קצה אחד הושחז והקצה השני הושאר עגול. הכלים האלה קרויים בשם "גרזני יד" והשתמשו בהם לחפירות, חיתוכים, חטיבת עצים ואפילו בתור כלי נשק. המשתמש החזיק בכלי בצדו העגול.
בשנים שלפני עידן הקרח האחרון חי האדם הניאנדרתלי. לאנשים הניאנדרתלים היה מוח מפותח ביותר שגודלו הגיע לראשונה לזה של האדם המודרני. האדם הניאנדרתלי שהיה באירופה, אפריקה ואסיה פיתח שיטה חדשה לסתת אבנים לצורה שטוחה וחדה יותר ואת הכלים החדים הצמידו לידיות וכך יצרו חניתות וסכינים.
לא לפני ראשית תקופת הקרח הראשונה, הופיע באירופה ההומו ספיאנס שהיה זהה לחלוטין לאדם המודרני. האדם ההומו ספיאנס פיתח שיטות לביקוע צור לפיסות דקות אשר שימשו כלהבים לסכינים ואף היו טובים יותר מהסכינים שקדמו להם. הסכינים שימשו לגילוף קרני איילים ועצמות ששימשו לראשי החניתות ולייצור חפצים שימושיים נוספים.
הכלים מאבנים משוייפות הופיעו גם במזרח התיכון עד לתקופת האבן החדשה. בתחילת תקופה זו האדם החל לגדל תבואות והחקלאים הראשונים השתמשו בכלים מאבנים משוייפות כדי לבנות מתקנים מעץ. עם גידול התבואות שמשמעותו סיום התלות המוחלטת בציד ובליקוט צמחי בר יצרו בני האדם כלי צור וכלים מחרס ואף חידשו את יצירת ראשי החץ.
כלי האבן נוצרו גם לאחר שהחלו להשתמש בברונזה ובנחושת כיוון שהאבן הייתה נפוצה יותר.
ארוטיאנוס

ארוטיאנוס (Erotianus, ביוונית: Ἐρωτιανός וגם הרודיאנוס, Ἡρωδιανός; המאה ה-1 לספירה) היה מחברו של חיבור ביוונית ששמו "אוסף מילים היפוקרטיות" (Τῶν παρ' Ἱπποκράτει Λέξεων Συναγωγή).
לא בטוח אם הוא היה בעצמו רופא או רק פילולוג, אולם נראה כי הוא כתב (או לפחות התכוון לכתוב) מספר חיבורים אחרים על היפוקרטס, מלבד זה שנשאר בידינו. הוא ככל הנראה חי (כנראה ברומא) בזמן שלטונו של נירון קיסר (54–68 לספירה), מאחר שחיבורו מוקדש לארכיאטר  (רופא החצר) של נירון, אנדרומכוס . החיבור בולט בכך שהוא מכיל את הרשימה המוקדמת ביותר הקיימת של כתבי היפוקרטס, וכוללת את שמותיהם של כמה חיבורים שכבר אבדו, אולם היא חסרה כמה שכיום הם חלק מהקורפוס ההיפוקרטי . שאר החיבור כולל מילון מונחים, שבו המילים מסודרות כיום בסדר אלפביתי חלקי, אם כי נראה כי מצב סידור זה אינו הסידור שאומץ על ידי המחבר עצמו.
ארוטיאנוס מזכיר בחיבורו את סלידת היהודים מאכילת חזיר, כאשר הוא מציין שיש המסבירים את מקור "המחלה הקדושה" באמונה טפלה, ו"שהם אומרים שיש לבדוק לאיזה סוג החולה שייך, לצורך כך שאם הוא יהודי עלינו להימנע מלתת לו בשר חזיר".
ג'ורג' מין

אודות

נולד בגנט שבבלגיה לארכיטקט מצליח. הוא למד באקדמיה לאמנות יפה בגנט ארכיטקטורה ואחר כך החל לקחת קורסים בפיסול ובאמנות.
הוא נסע לפריז, שם התחבר עם מוריס מטרלינק אשר חשף אותו לעולם האמנות סימבוליסטי. בשנת 1890 ניסה להתקבל לסטודיו של אוגוסט רודן, בלא הצלחה. הוא חזר לגנט, שם נישא ז'וזפינה, בת של המשורר נפוליאון דסטנברג. בגנט הקים בית מלאכה והחל לפסל בברונזה ולשרטט. בזמן מלחמת העולם הראשונה הוא נמלט לווילס, וחזר בסופה.
יצירתו המפורסמת ביותר היא סדרת הפסלים "הנער המתכופף". הפסלים היו בבעלות של אדלה בלוך באואר ובעלה פרדיננד, הם הוחרמו על ידי הנאצים ורק לאחר מאבק משפטי ארוך הצליחה האחיינית שלהם לזכות בהם בתום המלחמה.
לקראת שנת 1900 החל לזכות בהכרה והוא השפיע על אמנים בצרפת, בלגיה וגרמניה. בין תלמידיו הוא הפסל הישראלי עזריאל אברט. בשנת 1931 הוענק לו תואר הכבוד "ברון" על הישגיו.
קבר זכריה

מאפייני המבנה

הקבר, החצוב כולו מתוך הסלע, בנוי כקוביית אבן שלצידיה דבוקים פילסטרים יוניים שעל ראשה גג פירמידלי, וכרכוב מצרי התחום ביניהם. לבד תוכנית המצבה דומה ביותר לקבר בת פרעה, אלא שבעוד קבר בת פרעה הוא חלול, כדי להשאיר מקום לקבורת הנפטר, קבר זכריה הוא אטום, ולמעשה אינו קבר, כי אם "נפש".
הבדל נוסף הוא השפעת הארכיטקטורה היוונית, המתבטא בפילסטרים, העשויים בסגנון האיוני, בווריאציה ירושלמית. חזיתה המערבית של המצבה פונה כלפי חוץ אל הנחל ואל הר הבית, ושלוש החזיתות האחרות ניצבות בתוך חצר שנוצרה על ידי חציבת המצוק שסביבן. בצידה של החצר, מספר מדרגות המובילות לפתח צדדי של קבר בני חזיר. חציבת המצבה לא הושלמה, והדבר ניכר בחוסר הסימטריות שבעיטוריה, שבמקומות מסוימים סותתו בדקדקנות, ובצד המקביל, פני הסלע הוחלקו.

קבר או נפש

כנזכר לעיל, קבר זכריה אטום, ללא מקום בו ניתן להעמיד את מיטתו של הנקבר. משכך, הרי שהוא אינו קבר, אלא "נפש" - מצבת זיכרון, הניצבת בסמוך לקבר. מצבות כאלו היו מקובלות בקברים מפוארים בני התקופה, והמילה "נפש" במשמעות מצבה ידועה מכתובות עבריות, נבטיות ובעוד מעמי האזור.
מכאן, השאלה המתבקשת היא שאם לפנינו נפש - היכן הקבר שאליו היא מתייחסת?
חוקרים שונים העלו הצעות שונות - הצעה אחת סבורה שקבר זכריה הוא הנפש של קבר בני חזיר הסמוך, שנחצב כדי להחליף את הנפש המקורית. הצעה שנייה צודדה בכך שמדובר בנפש שקברהּ מעולם לא נחצב בשל מאורע כלשהו, שמא פרוץ המרד הגדול ותוצאותיו הרות האסון. הדעה שסברה כי מערת הקבורה טמונה תחת העפר הרב שמכסה את סביבות המצבה הופרכה כאשר העפר פונה בשנת 1960.

בעל הקבר

מסורת עממית מייחסת את המצבה כ"קברו" של זכריה בן יהוידע הכהן, שפעל בתקופת בית ראשון בימי המלך יואש, והומת באכזריות בידי עם ישראל בבית המקדש:
וְרוּחַ אֱלֹהִים לָבְשָׁה אֶת זְכַרְיָה בֶּן יְהוֹיָדָע הַכֹּהֵן, וַיַּעֲמֹד מֵעַל לָעָם וַיֹּאמֶר לָהֶם: כֹּה אָמַר הָאֱלֹהִים - לָמָה אַתֶּם עֹבְרִים אֶת מִצְוֹת ה' וְלֹא תַצְלִיחוּ, כִּי עֲזַבְתֶּם אֶת ה' וַיַּעֲזֹב אֶתְכֶם. וַיִּקְשְׁרוּ עָלָיו וַיִּרְגְּמֻהוּ אֶבֶן בְּמִצְוַת הַמֶּלֶךְ בַּחֲצַר בֵּית ה'.
— ספר דברי הימים ב', פרק כ"ד, פסוקים כ'-כ"א
סגנון המצבה מלמד כי נבנתה בשלהי התקופה ההלניסטית בארץ ישראל, ולכן יש לפקפק ביחוסה לזכריה הכהן, שפעל בתקופת בית ראשון.
הנוסע מבורדו שביקר בירושלים בשנת 333, מייחס את הקבר דווקא לנביא ישעיה. 
בשנת 1961 חפרה במקום משלחת ארכאולוגית בראשותו של הוורד סטצ'בורי (Howard Stutchbury) ופינו מהמקום את כל הקברים והמצבות.
ישנה השערה הסבורה כי בקבר זכריה נטמנו מחדש עצמותיו של עוזיהו מלך יהודה, לאחר שהועברו מקברם המקורי במאה הראשונה לספירה, כפי שאנו למדים מדברי הכתובת "ציון עוזיה". ההשערה מסתמכת על דברי בנימין מטודלה בספר מסעותיו, על דברי יהודה בן אליהו הדסי בחיבורו אשכול הכופר ועל תעודה מצפת של תלמידי הגר"א משנת 1810.

הקבר כאתר קדוש

ברבות השנים החלו יהודי ירושלים לקבור את מתיהם בקרבת הקבר המקודש. בתחילה, נקברו המתים למולו, ובשנת 1729 נטמן הנפטר הראשון בתוך חצר הקבר.
חלקת קבר זו, הסמוכה לנביא זכריה, הוקרה במיוחד על ידי בני העיר, ובין הקבורים שם בשורה א' ניתן היה למצוא את קברו של אברהם שלמה זלמן צורף, מחדש היישוב האשכנזי בירושלים; את רבי משה בידרמן, האדמו"ר מלעלוב. בשורה ב' ניתן למצוא את קברו של ר' מרדכי מינסקר מגזע הש"ך ואת קברה של אשתו מלכה. אשר לייב בריסק (מחבר החוברת "חלקת מחוקק") החל במלאכת מיפוי בית הקברות בהר הזיתים ומנה 87 קברים בתוך החצר ועוד כ-200 מחוצה לה. 
על פי מדרש חכמים, זכריה נהרג ביום כיפור, לכן יש הנוהגים לפקוד את קברו בערב יום כיפור.
שדה ארכימדי

במתמטיקה, שדה ארכימדי הוא שדה סדור המקיים את תכונת ארכימדס, שפירושה הוא שאיברי השדה אינם יכולים להיות גדולים מכל מספר טבעי. לדוגמה, השדה הממשי הוא שדה ארכימדי, בעוד שהשדה  של טורי לורן מעל השדה הממשי, אינו ארכימדי. ידוע שכל שדה ארכימדי הוא תת-שדה של שדה המספרים הממשיים.
תכונת ארכימדס ושדה ארכימדי קרויים על שם ארכימדס מסירקוזה, שקבע שניתן להשוות כל שני קטעים ממשיים: אם מניחים עותקים של הקטע הקצר בזה אחר זה, בסופו של דבר אפשר יהיה לעבור את הקטע הארוך. בניסוח מודרני, זוהי בדיוק תכונת הארכימדיות של השדה הממשי.
מושג הארכימדיות יוחס לראשונה באופן מפורש לשדות בסביבות 1900, על ידי המתמטיקאי האוסטרי אוטו שטולץ  (1842-1905).

קשר לתכונות אחרות

תכונת ארכימדס מתקיימת בכל שדה סדור שהוא שלם במובן של קיום חסם עליון, אבל אינה נובעת מן התכונה החלשה יותר, של שלמות במובן הטופולוגי. מצד שני, בשדה סדור ארכימדי, שני התנאים לשלמות מתלכדים. לפרטים, ראו שדה סדור שלם.
ארכימדיות עוברת בתורשה לתת-שדות (כל תת שדה של שדה ארכימדי הוא ארכימדי).
שדה סדור שהוא גם שלם (במובן של חסמים, ולכן ארכימדי), לא ניתן להרחיב תוך שמירה על הארכימדיות:
משפט: אם  שניהם שדות סדורים ארכימדיים, ו-  שלם, אז .
הוכחה: נניח ש- . מן הארכימדיות של  נובע שהקבוצה  חסומה על ידי מספר טבעי, ולכן היא חסומה גם ב- . נסמן ב-  את החסם העליון שלה. אם  אז קיים  טבעי כך ש-  ואז , סתירה להגדרת . מצד שני אם  אז קיים  טבעי כך ש-  ואז , שוב סתירה. לכן .
לכל שדה ארכימדי  אפשר לבנות את השדה  של חתכי דדקינד ב-. שדה זה הוא שלם (במובן של חסמים, ולכן ארכימדי), ו- F צפוף בו. על-פי ההגדרה, שדה המספרים הממשיים הוא ההשלמה  של שדה הרציונליים. מכיוון ש-  מכיל עותק של , יש שיכון . אבל כאן שני השדות שלמים; מן המשפט נובע ש-  - כלומר, כל שדה ארכימדי הוא תת שדה של השדה הממשי, ושדה זה הוא שדה חתכי דדקינד של כל אחד מהם.
אפיקים (תוכנית לימודים)

תוכנית אפיקים היא תוכנית להעצמה דתית וערכית, ברוח הציונות הדתית, של בתי ספר בחינוך הממלכתי-דתי. התוכנית מתמקדת בתלמידי כיתות ט' ו-י'. בשנה הראשונה לפעולתה השתתפו בה שמונה בתי ספר, בשנה השנייה צורפו שישה נוספים, ובשנת הלימודים תשע"ח היא מופעלת בארבעים ושלושה בתי ספר, רובם תיכונים מקיפים דתיים בפריפריה. מפעילים את התוכנית האגף לחינוך ממלכתי-דתי במשרד החינוך, וקרן חרו"ת (חברה רווחה ותרבות) מייסודו של הרב ד"ר דניאל טרופר. המנכ"ל הוא הרב יהודה פולישוק מנהלת התוכנית היא רוחמה ווגל (בעבר הקימה ונהלה את התוכנית יונית יעקובוביץ )

חזון

מטרת התוכנית לחזק את בתי הספר מבחינה דתית, ולהעצים את התהליך החינוכי, באמצעות הסתכלות חינוכית כוללת ופיתוח תלמיד בעל עמוד שידרה דתי ערכי ולימודי. היא מחזקת את העשייה החינוכית הלא פורמלית, בכיתה כקבוצה ולכל תלמיד כפרט. באמצעות העצמת האווירה הערכית בבית הספר, שואפת התוכנית לשפר גם את ההישגים בלימודים. היא מעודדת את התלמידים להציב יעדים שאפתניים ולפעול להשגת חלומותיהם.

פעילות

תהליך השינוי מושג בעבודה מול כלל מרכיבי בית הספר - המנהל, צוות המורים, והתלמידים.

פיתוח מנהיגות בית ספרית

מורה אחד בכל בית ספר ממונה לרכז התוכנית. הרכז והמנהל משתתפים בימי לימודים מטעם התוכנית - 12 מפגשים בשנה הראשונה, ושישה מפגשים בשנה החל מן השנייה השנייה. המפגשים נועדו להענקת כלים להובלת השינוי, והם מספקים חוויה רוחנית, ויוצרים שותפות עם מנהלים אחרים כקבוצת תמיכה והזדהות. מנחה מטעם אפיקים מלווה את המנהל והרכז ומסייע להם לבנות תוכנית ייחודית לבית הספר, לפיתוח הצוות החינוכי ודרכי הפעולה מול התלמידים.

הכשרת הצוות

דגש מיוחד ניתן להעצמת צוות בית הספר, ולהכשרתו להובלת תהליך חינוכי של קידום ערכי ודתי לתלמידים, ולבנית "גאוות יחידה" למוסד. הכשרת המורים נעשית באמצעות השתלמויות, פעילויות ומפגשים. הלימוד הוא עיוני וחווייתי, ומטרתו רענון אישי, החזרת האמון בכוחם וביכולתם של המורים, והעמקת מחויבותם האישית לבית הספר ולתלמידים גם בתחום הדתי

מדריכי אפיקים

בכיתות ט' ו-י' בבתי הספר פועלים מדריכי אפיקים, רובם סטודנטים, המציגים לתלמידים מודל להזדהות ויוצרים איתם קשרים אישיים. המדריך מקדיש לכיתה מספר שעות בשבוע. שעה אחת היא שיעור לכל הכיתה בנושא העצמת הזהות הדתית, הערכית, היהודית והישראלית, תוך שימוש בחוברת הדרכה ובה מערכי שיעור, ושאר השעות מוקדשות לשיחות אישיות עם התלמידים. בנוסף, המדריכים שותפים בפעילויות בית הספר, ובהן שבתות סמינריון, ערב שירי לוחמים, ערבי כיתה, וטקסים. הם מקבלים הדרכה צמודה ממלווי אפיקים, ומשתתפים בימי הכשרה שנועדו לתת להם כלים לשיחות אישיות, לעמידה מול כיתה ולהבין את האתגר הנדרש בבניית זהות .

אמונתך בלילות

גולת הכותרת של התוכנית הן חבורות לימוד תלמידים ותלמידות שמגיעים בשעות הערב ללימוד ל"שמה" - עבודה על המידות, לימוד תורה, פרשת שבוע ועוד', הכח של הקבוצה, התמיכה והמדריך מסייעים לתלמידים להתחבר לעולם הדתי ממקום בריא ונורמלי- כיום פועלות יותר מ70 קבוצות ברחבי הארץ .
דינמו וולוגדה

היסטוריה

מועדון הכדורגל דינמו וולוגדה הוקם ב-8 במרץ 1926 ביוזמת גיידוצ'וניוק, איש שירותי הביטחון של העיר וולוגדה שהיה חבר באגודת דינמו.
כבר ב-1927 זכתה הקבוצה בתואר הראשון שלה והייתה לאלופת העיר וולוגדה ועד שנת 1931 ביססה את עצמה כקבוצת הכדורגל הטובה בעיר כשזכתה באליפות שנייה. 
בתקופת ברית המועצות הקבוצה המשיכה לשחק באליפות העיר ובליגות הנמוכות של ברית המועצות, אך באותן שנים נודעה גם היריבות המרה שבין קבוצת דינמו וולוגדה לקבוצת ספרטק וולוגדה, שבדומה למקבילותיהן ממוסקבה היו יריבות מושבעות בשל היריבות הכללית שבין אגודות הספורט שניהלו את הקבוצות; דינמו ייצגה את אנשי זרועות הביטחון וספרטק ייצגה את פועלי מפעלי הבשר.
ב-1963 התרחש המשבר החמור ביותר בתולדות הקבוצה, כאשר בשל קשיים פיננסיים רבים התקשתה הקבוצה להמשיך להתקיים ונערכו אף דיונים שבמהלכן הוצע לפרק את הקבוצה, בשל חוסר היכולת הכלכלית לתחזק אותה. רק ברגע האחרון ההחלטה נדחתה ולבסוף נשכחה וראשי הקבוצה המשיכו להילחם בעור שיניהם למען הישרדות הקבוצה.
לאחר התפרקות ברית המועצות הקבוצה שיחקה מספר עונות בודדות בליגת המשנה, וב-1994 הודחה בחזרה לליגה השנייה, כאשר ההדחה יצרה סכסוך עמוק בין שחקני הקבוצה למאמנם.
בסיום עונת 2011 ירדה ליגה ומאז משתתפת בתחרויות של ליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה.
שיטפון

שיטפון הוא אירוע שבו מים מציפים קרקע שהיא יבשה בדרך כלל. 
שיטפונות נגרמים כתוצאה מתופעת טבע היכולה לגרום לאסון טבע, למשל, סופות, רעידות אדמה, ועלייה של נהרות על גדותיהם. שיטפון עז גורם לנזק רב לרכוש ולקורבנות בנפש.

הצפת נהרות

נהרות רבים ברחבי העולם נוטים לעלות על גדותיהם במקרים של גשמים עזים, המסת שלגים או כשל מערכות בסכרים ומעצורי מים אחרים. לרוב הצפת נהרות מתרחשת בשיפולי הנהר או בפתח נהר לגופי מים גדולים יותר.
פוני באלי

פוני באלי (באנגלית: Bali Pony) הוא זן של סוס הבית, מגזע סוסי הפוני, שמוצאו מהאי האינדונזי באלי,
סוסי ה"פוני באלי" משמשים כסוסי רכיבה  ועבודה
סוסי ה"פוני באלי"  מבצעים את המשימות הנדרשות על ידי הילידים, כולל הובלת אלמוגים ואבנים מהחוף. כוחם הפך גם לפופולרי עבור מטיילים ותיירים.

היסטוריית גזע ה"פוני באלי"

, 
שורשי גזע ה"פוני באלי"  אינם ידועים, אם כי אחת התאוריות היא כי סוסי הפוני הובאו לאינדונזיה על ידי הסינים במאה שישית. אם תאוריה זו נכונה, הפוני של באלי היה חייב הרבה מן השורשים לסוס המונגולי. 
בנוסף לסוס המונגולי, ידוע כי חלק מהמלאי ההודי נלקח לאינדונזיה (אם כי לא ידוע בדיוק אילו גזעים), וההולנדים הביאו גם גזעים מזרחיים שונים לאינדונזיה במאה השמונה עשרה, לכן, סביר להניח שהפוני של באלי הושפע הן מהסוס המונגולי והן מגזעים מזרחיים שונים.
הקורפוס ה-35 (ורמאכט)

היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-20 בינואר 1942 על בסיס הפיקוד המיוחד הגבוה ה-35 (Höheres Kommando z.b.V. XXXV),שלחם במהלך מבצע ברברוסה ובמהלך הקרב על מוסקבה כחלק מארמיית הפאנצר השנייה, וכמפקדו מונה רודולף קמפה. הקורפוס לחם בקרבות השונים בגזרה המרכזית, והושמד במהלך מבצע בגרטיון. על בסיס שרידי הקורפוס הוקם קורפוס האס אס ה-13.
דן בהט

ילדות ולימודים

משפחתו עלתה לישראל ב-1939, בהיותו בן שנה. גדל בתל אביב. ב-1964 קיבל תואר ראשון בארכאולוגיה ובהיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים. וב-1974 קיבל שם את התואר השני בהצטיינות. בין 1978 ל-1990 למד לתואר דוקטור במחלקה להיסטוריה כללית בהתמחות לימי הביניים. ב-1990 קיבל את הדוקטורט עם התזה Topography and Toponymy of Crusader Jerusalem תחת הדרכתו של פרופסור יהושע פראוור.
נכדתו, עפרי בהט, גרה בגבעת ישעיהו.

עבודתו

באוקטובר 1963 עמד בראש קבוצת חופרים של הדרגה העליונה של הארמון הצפוני במצדה במהלך מבצע החפירות במקום בראשות יגאל ידין. הקבוצה בראשותו מצאה קטע עתיק מתוך ספר ויקרא. 
בין 1963 ל-1990 עבד ברשות העתיקות. עבודתו הביאה אותו לחפירות הצלה וסקירות ארכאולוגיות בכל רחבי ישראל, מג'בל מע'רה בצפון סיני ועד צפת ותל דן בצפון ישראל. 
בעמק בית שאן ניהל חפירות רבות בחורפים מעוטי הגשמים באזור. בשנים 1970-1972 השתתף במספר עונות חפירה בבית שאן. בשנת 1973 ערך סקירה ארכאולוגית לאחר גילוי כתובת רחוב ופרסם את הכתובת. בשנת 1976 ניהל חפירות הצלה בבית ירח.
בירושלים סקר מערות קבורה רבות וחפר את מנהרות הכותל. במהלך השנים התרכז יותר ויותר בירושלים ואף שימש כארכאולוג מחוז ירושלים.
לימד ארכאולוגיה במחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן עד לפרישתו ב-2004.
מ-2003 מלמד ארכאולוגיה מקראית בבית הספר לתאולוגיה של אוניברסיטת טורונטו. פרסם ספרים ואטלסים רבים על ההיסטוריה והארכאולוגיה של ירושלים בתקופותיה השונות. מתמחה במיוחד בירושלים בתקופה המוסלמית.
הוא פעיל במסגרת אגודת דנטה אליגיירי ובמסגרת אגודת הידידות ישראל איטליה.

פרסים ותארים

ב-1987 קיבל את מלגת רחל ינאית בן-צבי מטעם יד יצחק בן-צבי על "תרומתו לחקר ירושלים" וב-1989 היה חתן פרס ירושלים לארכאולוגיה.
את פרס "איש שלום לחקר תולדות ירושלים וארץ ישראל" קיבל על ספרו "האטלס הגדול לתולדות ירושלים" ב-1993,
וב-2004 קיבל מנשיא איטליה תואר של אביר בלגיון הכבוד האיטלקי על תרומתו בקידום הידידות בין ישראל ואיטליה.
תמאש איאן

תמאש איאן (בהונגרית: Aján Tamás) הוא עסקן ספורט הונגרי, נשיא הפדרציה הבינלאומית להרמת משקולות וחבר הוועד האולימפי הבינלאומי.
ד"ר איאן סיים את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת זמלווייס ב-1964 וקיבל דוקטורט בחינוך גופני. הוא עבד במספר משרות במחלקת הספורט בממשלה, כמו גם במספר משרות אקדמאיות.
איאן הוא נשיא הפדרציה הבינלאומית להרמת משקולות (IWF) משנת 2000, חבר מועצה בסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA), וכן שימש כסגן נשיא האגודה הכללית לפדרציות הספורט הבינלאומיות (GAISF).
יעקב לוי (מתעמל)

יעקב לוי (נולד ב-11 בספטמבר 1964), הוא מתעמל עבר, 4 פעמים ברציפות (1985 - 1988) אלוף ישראל בהתעמלות מכשירים. השתתף באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) במדי נבחרת ישראל וב-5 אליפויות עולם בהתעמלות.

ביוגרפיה

לוי נולד וגדל בחולון. הוא התחיל להתאמן בהתעמלות בגיל 10 בהפועל חולון תחת הדרכתו של מיכאל אקרמן. בהמשך הצטרף לאימוני נבחרת ישראל בהתעמלות תחת הדרכתו של ג'קי וישנייה.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1983 השתתף לוי וסיים עם נבחרת הגברים הישראלית במקום 25, הוא צבר בקרב רב 105.25 נקודות, רביעי בין הישראלים. הישגיו בתחרות היו: קרקע-17.20, סוס סמוכות-16.85, טבעות-18.25, סוס קפיצה-18.30, מקבילים-17.45, מתח-16.20. 
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), סיים לוי במקום 71 בתחרות הקרב רב (106.15 נקודות), במקום 65
בתרגיל על הטבעות (18.60 נקודות), במקום 68 בתרגיל על סוס הקפיצות (19.10 נקודות), במקום 61 בתרגיל הקרקע (18.55 נקודות), במקום 71 על בתרגיל על סוס סמוכות (16.85 נקודות), במקום 71 בתרגיל על המקבילים (15.40 נקודות) ובמקום 70 בתרגיל על המתח (17.65 נקודות).
באליפות ישראל בהתעמלות שנערכה בשנת 1986 זכה לוי במדליית זהב בתחרות קרב רב בתוצאה של 110.35 נקודות, לפני רון קפלן (105.75 נקודות) ועוזי רחמים (104.65 נקודות) שניהם מבאר שבע.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה ברוטרדם, הולנד בשנת 1987 השתתף לוי וסיים עם נבחרת הגברים הישראלית במקום 23, הוא צבר בקרב רב 110.05 נקודות, ראשון בין הישראלים. הישגיו בתחרות היו: קרקע-18.75, סוס סמוכות-17.05, טבעות-19.00, סוס קפיצה-19.20, מקבילים-17.50, מתח-18.55.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בשטוטגרט, מערב גרמניה בשנת 1989 השתתף לוי וסיים עם נבחרת הגברים הישראלית במקום 22, הוא צבר בקרב רב 105.45 נקודות, שלישי בין הישראלים. הישגיו בתחרות היו: קרקע-17.15, סוס סמוכות-16.80, טבעות-18.35, סוס קפיצה-18.90, מקבילים-17.45, מתח-17.00.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה באינדיאנפוליס, ארצות הברית בשנת 1991 השתתף לוי וסיים עם נבחרת הגברים הישראלית במקום 22, הוא צבר בקרב רב 105.775 נקודות, חמישי בין הישראלים. הישגיו בתחרות היו: קרקע-17.525, סוס סמוכות-17.425, טבעות-17.700, סוס קפיצה-17.475, מקבילים-18.000, מתח-17.650.
כיום, לוי הוא מאמן בכיר בהתעמלות מכשירים וטרמפולינה ושופט בינלאומי. הוא מאמן בהפועל חולון ובהפועל "בגין" חולון בטרמפולינה. משמש בתפקיד מנהל מקצועי של איגוד הטרמפולינה.
לוי מתגורר בחולון נשוי ואב לשלושה ילדים, בן ושתי בנות המתאמנים בטרמפולינה.
יוסף בס

ביוגרפיה

יוסף בס נולד בשנת 1908 בלבוב שבגליציה (לימים בפולין). ב-1936 עלה לארץ ישראל. למד אדריכלות בטכניון בחיפה. לאחר סיום לימודיו בשנת 1940 עבד כאדריכל ויחד עם זאת החל לפרסם קריקטורות בעיתון הארץ והפך לקריקטוריסט הקבוע של העיתון במשך כ 30 שנה. הקריקטורות שלו שפורסמו תחת הכותרת "הימים הללו" כיסו את כל תקופת מלחמת העולם השנייה והשואה, ובהמשך תקופת המאבק בבריטים ומלחמת העצמאות. 
החל במחצית השנייה של שנות ה-30 הוציא לאור עיתון סאטירי בשם 'סיכות', בעריכת יעקב רזניק.
במלחמת העצמאות ולאחריה שירת יוסף בס כקצין ההסברה הראשון של משטרת ישראל ולאחר מכן שב למדורו ב"הארץ" והמשיך בו עד לסוף שנות השבעים.   במקביל הקים משרד פרסום. זכה בפרסים עבור כרזות שצייר עבור מרכז ההסברה. כמו כן עיצב מדליות ממלכתיות וצייר תפאורות להצגות תיאטרון. ביקורות התיאטרון של ד"ר חיים גמזו לוו באיורי דיוקנאות השחקנים פרי מכחולו של יוסף בס. בס צייר איורים לספרים רבים, ביניהם ספרי ילדים. הקריקטורות שפרסם יוסף בס ב"הארץ" יצאו לאור במספר ספרים.
ליוסף בס היה קו דק ועדין והיטיב לצייר דיוקנאות. בעיקר אהב לצייר את דמותו של דוד בן-גוריון, בעין ביקורתית אך אוהדת. הקריקטורות של בס על דוד בן-גוריון לוקטו בספרו " הזקן והעם" שהופיע בשנת 1961.
בס חידש את המילה "מונית".