אילונה קולוניץ

ביוגרפיה

אביה של קולוניץ, פרנץ, ואמה, פאולינה לבית הולקה (Holka), היו פעילים הומניטריים שהשתתפו בתנועת ההתנגדות ההונגרית האנטי-פשיסטית במלחמת העולם השנייה. אילונה הצילה מעל 40 ילדים מגטו בודפשט, ילדים שנועדו לגירוש ולהשמדה במחנות ההשמדה הנאציים. בני משפחת קולוניץ הגנו על יהודים רבים וכן על אנשי רוח הונגרים בביתם בכפר ובבוטיק האופנה שלהם בבודפשט וכך הצילו אותם מרצח על ידי הפשיסטים בהונגריה או מגירוש למחנות המוות. אילונה ואחותה הבכורה מרגיט הצילו ילדים יהודים שהוריהם היו אסירים בגטאות ובבתי סוהר ונועדו לגירוש. בין השאר הצילו בני משפחת קולוניץ את היתומה ארז'בט גראי (הו'), לימים תאורטיקנית קולנוע ידועה ועורכת עיתון הקולנוע ההונגרי Filmkultura. ב-1944 גורש אביה של אילונה, פרנץ קולוניץ, למחנה הריכוז בוכנוולד, עקב פעילויותיו האנטי-פשיסטיות, עם חברים מובילים נוספים של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של הונגריה. הוא השתתף בארגון תנועת ההתנגדות בבוכנוואלד .
קולוניץ השתתפה בהעברת מסרים ובשליחויות מטעם המחתרות שפעלו בחלקים שונים של בודפשט. במהלך המצור על בודפשט הייתה מנותקת ממשפחתה, בצד השני של העיר, מעבר לדנובה. היא הייתה במרתף במשך מספר שבועות ללא מזון ועם מעט מאוד מים. היא כתבה מכתב פרידה למשפחתה אבל ניצלה כשהגרמנים נסוגו מבודפשט עם הגעת החזית האוקראינית השלישית והחזית האוקראינית השנייה של הצבא האדום. היא הייתה עדה לרדיפות הפשיסטים ההונגרים ופשעי המלחמה הנאציים נגד מיעוטים ולקרבות רחוב בבודפשט במהלך מלחמת העולם השנייה. חוויותיה השפיעו על פעילותה העתידית בתחום ההומניטרי ועל מחויבותה לשלום עולמי ‏.
בצעירותה היו קולוניץ ואחיותיה ספורטאיות. בתנועה האנטי-פשיסטית התיידדה עם צעירים אינטלקטואלים, סופרים, אמנים ומשוררים הונגרים רבים, כולל המשורר אטילה יוז'ף והייתה חברה במועדון האינטלקטואלי והאמנותי Fészek בבודפשט. אחרי המלחמה למדה באקדמיה לדרמה וקולנוע בבודפשט. ב-1953 סיימה דוקטורט בסרטי תעודה וקולנוע. בשנת 1954 הפכה לאחת הנשים הראשונות שנבחרו לאקדמיה ההונגרית למדעים,  לצד ארז'בת גראי ואיווט בירו ‏.
קולוניץ הקדישה את חייה לפעילותה ההומניטרית, לבימוי סרטים תיעודיים ולפעילות ככתבת בינלאומית. היא הייתה פציפיסטית, פעילה לצדק חברתי ונגד עונש המוות, ותומכת במיעוטים מדוכאים. קולוניץ הייתה חברתו של אטילה יוז'ף והושפעה מערכיו.
אפרה של קולוניץ טמון לצד אפר הוריה בפנתיאון ההיסטורי של בית הקברות פרקשרטי  בבודפשט.

קריירה

בין 1951 ו-1989 הועסקה קולוניץ בתור במאית קולנוע ב"מאפילם" , אולפני קולנוע בבודפשט, ומאוחר יותר באולפני קולנוע תיעודי הונגרי. בניגוד לבמאיות הונגריות אחרות בנות דורה, בהן מרתה מז'רוס  ואילונה קטקיץ' (Katkics) שהפיקו סרטים עלילתיים, קולוניץ נשארה במאית סרטים דוקומנטריים.
קולוניץ הפיקה מעל 500 ידיעות חדשותיות וביימה מעל מאה סרטים תיעודיים, סרטי מדע פופולרי וסרטי ספורט, מתוכם 17 קיבלו פרסים בינלאומיים ושישה - פרסים לאומיים הונגריים. היא צילמה ותיעדה סכסוכים מזוינים במזרח התיכון וכן את המזרח הרחוק בשנות ה-1960 וה-1970, קיבלה משימות שנדחו על ידי עמיתיה, בגלל הסכנות הכרוכות בהן, וסיכנה את חייה על מנת להביא חדשות לציבור. רבים מסרטיה הוקדשו לקידום השלום ולתיאור קבוצות מיעוטים, נשים וילדים שחייהם נפגעו עקב המלחמות באזוריהן. אחד מהסרטים הבולטים מבחינה קולנועית שיצרה היה הסרט הקצר ארואיקה (Eroica, 1975), שתיאר את השפעת מלחמת וייטנאם על חייהם של נשים וילדים וייטנאמים.
כמו כן יצרה קולוניץ את הסרט השנוי במחלוקת כמו שזה קרה (1957), סרט תיעודי המתאר את אירועי התקוממות 1956 בהונגריה. הסרט נערך מדברי מרואיינים שקולוניץ עצמה צילמה ברחובות בודפשט, בתקופה בה לא היו דוקומנטריסטים הונגרים שהיו מוכנים להסתכן בגביית ראיונות בשטח בעת עימות מזוין. מחלוקת פוליטית סביב הסרט, הנוגעת לפרשנות אירועים באמצעות עריכה, האפילה על מורשתה הקולנועית של קולוניץ.
בשנת 1955 החלה ליצור סדרה דוקומנטרית בת עשרות שנים בנושא יום הולדת, שעקבה אחר חייהן של נשים שנפגשות כל שנה בפגישת מחזור, וכך שיקפה תמונת מצב של דור הונגרי שלם באופן נשי ואישי. סרטה הדוקומנטרי "תודה על החמר" (Köszöntöm az agyagot, 1976) הוא מחווה לאמנות ולמיומנות של הפסל ההונגרי מרגיט קובאץ' ‏. בסרטה מ-1988 אתה אוהב סוסים, לא? התייחסה קולוניץ לזכויות בעלי חיים. סרטה בודפשט הוא מחווה לירית לעיר הולדתה. סרטיה שמורים בארכיון הסרטים הדיגיטלי של המכון ההונגרי הלאומי לסרטים.

הנצחה

לקולוניץ, לאמה, פאולינה קולוניץ לבית הולקה (Holka), ולשתי אחיותיה, מרגיט ופאולה, הוענק אות חסידי אומות העולם לאחר מותן, בשנת 2007.