google/wiki40b huggingface dataset:
משפט מקלייבל

משפט מקלייבל הוא משפט דיבה (Libel באנגלית), שנערך בבריטניה, בו תבעה מקדונלד'ס את הלן סטיל ודייב מוריס, שנהגו לחלק עלונים ובהם האשמות נגד החברה. הדיון במשפט התנהל על פני 314 ימי דיונים מיוני 1994 עד סוף שנת 1996, דבר שהפך אותו למשפט הארוך ביותר בהיסטוריה הבריטית.
ביוני 2013 התגלה כי מי שכתב את העלון היה שוטר סמוי.

תביעת הדיבה

בשנת 1990 התרתה מקדונלד'ס בחמישה פעילים של לונדון גרינפיס שהחוברת שהם מחלקים מכילה חומר שקרי ומשמיץ נגד החברה וכי אם לא יתנצלו החברה תגיש נגדם תביעת דיבה. שלושה מהפעילים התנצלו, אולם סטיל ומוריס סירבו להתנצל. הם אספו 40,000 לירות שטרלינג מהציבור לצורך ניהול המשפט. בנוסף, הם פנו בשנת 1991 לבית הדין האירופי לזכויות אדם בדרישה להורות לממשלת בריטניה לסייע להם במאבקם המשפטי אולם בית הדין קבע שהם אינם יכולים להחשב כמי שנמנע ממנו הגנה משפטית. במהלך המשפט העלו סטיל ומוריס טענות רבות כנגד חברת מקדונלד'ס וביקשו לבסס שהטענות בחוברת היו אמת. 
בפסק הדין שניתן ביוני 1997 בית המשפט קבע שחלק מהטענות בעלון, בהן שמקדונלד'ס אחראית לרעב בעולם השלישי, השתמשה ברעלים כדי להשמיד יערות במרכז אמריקה ושמוצריה רעילים ומסרטנים שקריות ומהוות הוצאת דיבה, ועל כן נפסקו 60,000 לירות שטרלינג פיצויים למקדונלד'ס. עם זאת, בית המשפט קבע שחלק מהטענות בעלון, כמו הטענות שהחברה מנצלת ילדים בפרסומות, טוענת לערך תזונתי שאין באוכל שהיא מוכרת, משלמת לעובדיה שכר נמוך, מפרסמת באופן הדוחף ילדים לבקש מהוריהם לקנות במסעדות הרשת, ואחראית לגידול חיות למאכל בתנאים קשים הוכחו כנכונות.
סטיל ומוריס הגישו ערעור שנדחה בתחילת 1999, אולם סכום הפיצויים הופחת ל-40 אלף לירות שטרלינג לאחר שנקבע שהטענות שלקוח קבוע של מקדונלד'ס הוא בעל סבירות גבוהה יותר לבעיות לב ושתנאי העבודה של עובדי החברה הם אינם טובים ושכרם נמוך. למרות הניצחון במשפט, המשפט היה למבוכה לחברה, והחברה הצהירה שלא תפעל לגבות את הפיצויים המגיעים לה. 
ביולי 2000 הגיעו סטיל ומוריס להסדר עם הסקוטלנד יארד על פיצוי של 10,000 לירות שטרלינג לאחר שהתברר שמידע עליהם הודלף ממחשבי המשטרה למקדונלד'ס. לאחר מספר שנים, בית המשפט האירופאי לזכויות אדם הכריז כי היבטים שונים של המשפט היו הפרה של האמנה האירופאית לזכויות אדם, בגלל שממשלת בריטניה לא העמידה בידי מוריס וסטיל את האמצעים הדרושים לצורך מאבק משפטי הוגן. 
בשנת 2005 נעשה סרט מקיף על תהליך המשפט ועל הכרעת בית המשפט האירופאי לזכויות אדם.
אמנדה פאלמר

ביוגרפיה

פאלמר נולדה בניו יורק וגדלה בלקסינגטון, מסצ'וסטס. 
בבלוג שלה היא סיפרה שבגיל 17 עברה הפלה ושבגיל 20 נאנסה. כשעשתה את אתגר דלי הקרח, סיפרה כי אחיה החורג מת ממחלת ה-ALS כשהייתה בת 21.

קריירה

בשנת 2000, לאחר תקופה בה עבדה כאמנית רחוב (בין השאר כפסל חי), הצטרפה לבריאן ויגיליון ויחד הופיעו בתור הצמד "הדרזדן דולס" (מילולית: הבובות מדרזדן).
בשנת 2007 יצאה פאלמר בקריירת סולו, כשבמקביל הופיעה יחד עם ג'ייסון וובלי כחלק מהצמד המוזיקלי אוולין אוולין (הצמד הופיע כתאומות סיאמיות המחוברות בפלג הגוף התחתון).
באוקטובר 2013 הגיעה פאלמר לישראל להופעה במועדון הבארבי, וכן סיפקה הופעת חינם בפאב ה"בר-קיימא" התל אביבי.

סגנון אמנותי

פאלמר היא זמרת-יוצרת. היא שרה בקול נמוך ומנגנת על קלידים, פסנתר ויוקללי.
הופעותיה ושיריה של פאלמר ידועים בהיותם שנויים במחלוקת ובשימוש בשפה גסה וקללות, בין השאר דבק בה הכינוי "אמנדה פאקינג פאלמר". לאחר שהעיתון דיילי מייל פרסם כתבה שהתמקדה בחשיפת אחד משדיה בטעות בהופעה בפסטיבל גלסטונברי, ביצעה פאלמר שיר מחאה כנגד העיתון, כשבמהלכו התפשטה כליל. השיר כולל טענות כי הסיקור העיתונאי הוא שובינסטי, וכי גבר שיחשוף את אחד מאבריו בהופעה לא יקבל את אותה חשיפה תקשורתית בעיתונות.
פאלמר מפורסמת כמי שמרבה להשתמש באינטרנט, והשתמשה במימון המונים על מנת להוציא את אלבומה "Theatre is Evil" בשנת 2012.

חיים אישיים

פאלמר מזדהה כביסקסואלית וכמי שתומכת במערכות יחסים פתוחות. ב-2010 פאלמר הכריזה על אירוסיה עם הסופר והמשורר האנגלי-יהודי ניל גיימן, והזוג נישא בינואר 2011. פאלמר סיפרה בבלוג שלה כי היא פסקטריאנית. כיום הזוג מתגורר בבוסטון.
גיום לקה

חייו

לקה נולד בכפר ליד ורוויר , עיר קטנה במחוז לייז'. למד פסנתר ותאוריה של המוזיקה אצל אלפונז ווס בקונסרבטוריון המקומי.
ב-1879 עבר עם משפחתו לפואטייה, צרפת ולמד שם מוזיקה באופן עצמאי אצל אוקטב גריסר. הוא התחיל להלחין בגיל 15, ובהתחלה כתב בעיקר מוזיקה קאמרית.
ב-1888 עבר עם משפחתו לפריז ולמד פילוספיה עם תאודור דה ויזבה . באוגוסט 1889 יצא לביירוית לראות את הטטרלוגיה "טבעת הניבלונג" של ואגנר.
בחזרתו לפריז למד קונטרפונקט אצל סזאר פרנק. עם מותו של פרנק ב-1890 עבר בעצתו של ויזבה לכיתתו של ונסן ד'אנדי, שם למד בעיקר תזמור.
כשנה לאחר מכן, ב-1891, זכה במקום השני בפרס רומא הבלגי, על יצירתו הקנטטה "אנדרומדה".
ב-1892 התוודע לקה בעזרת ד'אנדי לכנר הנודע אז'ן איזאיי, אשר הזמין ממנו את יצירתו המפורסמת ביותר - הסונטה לכינור ופסנתר בסול מז'ור.
לקה נדבק בטיפוס באוקטובר 1893, ממנו לא הצליח להתאושש. הוא נפטר יום אחד לאחר יום הולדתו העשרים וארבעה, ב-21 בינואר 1894.

סגנונו המוזיקלי

ב-1887, כבר כשהיה בן שבע, כתב כך: "עדיף שהמוזיקה תהיה מוזרה, עצבנית, נוראית ולא דומה לשום דבר המוכר לנו, ובלבד שתהיה מקורית".
ביצירותיו ניתן לשמוע את השפעותיהם של בטהובן, ואגנר וסזאר פרנק. סגנון הכתיבה שלו הצטיין במלודיות ארוכות ומלנכוליות, עם הרמוניות אימפרסיוניסטיות.
המבנים המוזיקליים ביצירותיו הם לרוב מחזוריים (ציקלים), וחוקרים נוטים כי מדובר בהשפעה מיצירתו הספרותית של מרסל פרוסט - "בעקבות הזמן האבוד".

יצירותיו

לקה כתב כ-50 יצירות, חלקן לא גמורות. שתיים מהן -סונטה לצ'לו ורביעיית פסנתר, הושלמו על ידי ד'אנדי. יצירותיו השפיעו על מלחינים צרפתיים שבאו אחריו, כדוגמת אריק סאטי ודריוס מיו.
את רשימת יצירותיו ניתן למצוא בדף המקביל בוויקיפדיה האנגלית , כולל מספר סידורי (על פי קטלוג לוק ורדבו - V), ז'אנר ותאריך.
תסמונת זולינגר אליסון

פתופזיולוגיה

הורמון הגסטרין עובד על תאים של הקיבה הקודקודית, וגורם להם להפריש יוני מימן מיותרים אל תוך חלל הבטן. בנוסף, הגסטרין גורם להיפרפלזיה של תאי הקיבה, הדבר מוביל להפרשה מיותרת של חומצה מהתאים, ובנוסף לכך כל תא מייצר שיעור גבוה יותר של חומצה הידרוכלורית. ככל שהחומציות גדלה, כך גדלה האפשרות להתפתחות כיב פפטי בקיבה ובתריסריון (המעי הדק).

תופעות לוואי

חולים אשר אובחנו כי לקו בתסמונת זולינגר אליסון בהכרח יחוו כאבי בטן קשים ושלשול. אם מטופל אובחן כבעל כיב פפטי אך לא אובחן כבעל גידול או אובחן אצלו ייצור יתר של הורמון גסטרין, עדיין יאובחן כאחד הלוקה בתסמונת זולינגר אליסון, במיוחד אם גופו אינו ממהר להגיב לטיפול.
גסטריונומה עלולה להתרחש כאשר גידולים בודדים או מרובים, הם ממאירים. בכמות של חצי עד שני שלישים מתפשטים לכיוון בלוטות הלימפה ליד הכבד, הלבלב והמעי הדק. כמעט עשרים וחמישה אחוזים מהחולים בגסטריונומה הם בעלי גידולים מרובים וממאירים, במצב הנקרא endocrine neoplasia ומאובחנים כ-MEN I. לחולים שאובחנו כלוקים ב-MEN I יש גידולים בבלוטת יותרת המוח, בבלוטת יותרת התריס ובנוסף אף גידולים בלבלב.

טיפול

הטיפול הוא סימפטומטי, כלומר מעכב את התסמינים. הטיפול הנפוץ הוא אומפרזול ולנסופרזול, והיסטמין H2 המשמשים כגורם המאט את הפרשת החומצה. את הגידולים ניתן לרפא בעזרת ניתוח או בעזרת טיפולים כימותרפיים.

היסטוריה

למרות שהיו כמה דיווחים ספורדיים של הצירוף בין כיבים פפטיים ובין גידולי לבלב גם קודם לכן, הראשונים שטענו לקשר סיבתי בין שני הממצאים היו רוברט מילטון זולינגר ואדווין הומר אליסון, כירורגים וחברי סגל באוניברסיטת מדינת אוהיו בארצות הברית. הם דיווחו על התסמונת לראשונה בכנס של הכירורגים האמריקאים בפילדלפיה באפריל 1955 ואחר כך פירסמו עליו בעיתון Annals of Surgery באותה שנה.
אגבה

דבש אגבה

סירופ אגבה הוא נוזל צהוב שקוף, דומה לדבש אך דליל יותר, שמופק מצמח האגבה. חברות מסחריות משווקות סירופ אגבה כמוצר בריאות בטענה (הנכונה כנראה) שהוא בעל מדד גליקמי נמוך יחסית לסוכר, כלומר מביא ליצירה של פחות אינסולין על ידי הלבלב, לעומת סוכר. סירופ אגבה מיוצר בעיקר במקסיקו ונמצא בשימוש נרחב בארצות הברית כתחליף בריא לסוכר.
מאידך, יש הטוענים שרב בו הנזק על התועלת, כי סירופ אגבה מכיל כ־90% פרוקטוז, בניגוד לסוכר לבן שמכיל סוכרוז. פרוקטוז הוא אחד החשודים העיקריים ביצירה של תנגודת לאינסולין (קדם סוכרת, סוכרת סוג 2), ומכאן השמנה ומחלות אחרות.

מיני הצמח ושימושיהם

מהמין אגבה אמריקנית (Agave americana) נוהגים ילידי מקסיקו להכין את המשקה הלאומי, הפּוּלְקֶה (Pulque) על ידי קיטום עמוד-התפרחת לפני פריחתו. מוהל הצמח הפורץ לאחר הקיטום עובר התססה וכך מכינים את המשקה שטעמו מתקתק. המשקה מסקל מיוצר מזן אחר של מין זה.
מעליו של מין זה נהוג לייצר חבלים ונייר, שכן הסיבים שבהם חזקים מאוד.
ליבת הצמחים מהמין Agave tequilana (אגבה כחולה) משמשת לייצור טקילה, שהוא משקה אלכוהולי מקסיקני חזק ממשפחת המשקאות הלבנים. הטקילה מיוצר בעיקר בסביבות העיר טקילה, במדינת חליסקו ובמדינות מקסיקו הסמוכות.
המסקל (Mezcal) הוא סוג של משקה אלכוהולי אחר, שאינו טקילה, המיוצר ממינים אחרים של צמח האגאבה.
מהמין סיסל (Agave sisalana) מפיקים סיבים הקרויים, גם הם, סיסל. הם מוצאים מתוך העלים באופן ידני או על ידי מכונות המשמשות לכך, ולאחר ניקוי וייבוש משמשים להכנת חבלים ומברשות. הייצור העיקרי של סיבי סיסל בעולם הוא בהודו, אינדונזיה ואפריקה שמדרום לסהרה.
סיבים מופקים גם ממינים נוספים של אגבה: סיבי היניקן (henequen) מופקים מעלי המין Agave fourcroydes וסיבי איסטל (istle) מופקים מעלי המין Agave heteracantha.
בשנות ה-50 של המאה העשרים ניטעו בנגב, בבקעת באר שבע, כ-15,000 דונם של צמחי אגבה, שיועדו לשמש לתעשיית חבלים ושקים. מטרת המיזם הממשלתי היה לפתח מקורות תעסוקה לעיירות הפיתוח שהוקמו באותה עת, דימונה, אופקים ונתיבות. הוקם אף מפעל לעיבוד הסיבים. המיזם נכשל מסיבות מסחריות בשנות ה-60 של המאה ה-20 וחלק משטחי האגבה הוסבו ברבות השנים לשטחים חקלאיים רגילים, אך ריכוזים של אגבות עדיין קיימים בנגב.
עמודי תפרחות האגבות שנכרתו שימשו את חניכי תנועות הנוער בישראל כ"סֶנָדוֹת" לבניית מתקנים בפעילויותיהם.
כיום, נהוג בישראל ובארצות הים-התיכון לנטוע את הצמח למטרות נוי בלבד. הערבים נוהגים לנטוע אותו בבתי-קברות.
הקתדרלה והבזאר

קתדרלה לעומת בזאר

מודל פיתוח התוכנה שאליו מתייחס ריימונד כ־"בזאר" לא היה אפשרי לפני תחילת שנות התשעים והתפוצה הרחבה של האינטרנט. עד אז תוכנה (גם תוכנות חופשיות, כגון התוכנות של פרויקט גנו) פותחה על ידי מפתח בודד או צוות קטן של מפתחים. המחיר (בזמן) של הפצת גרסה חדשה וההתמודדות עם כל הבעיות שהיא יוצרת הוא די גדול. גם אם מקבלים תיקונים בצורת קוד ממשתמשים מוכשרים צריך להשקיע הרבה זמן במיזוגם ובבדיקתם.
תפוצת האינטרנט איפשרה שינוי בטכניקת הפיתוח: המפתח הראשי (או צוות הפיתוח הראשי) מפרסם בתדירות גבוהה למדי גרסת פיתוח עדכנית ומעודד מפתחים אחרים להשתמש בה ולשפר אותה. בכך הוא גם מעביר אליהם חלק מעול הבדיקות והמיזוג. הוא גם מקל על צירוף מפתחים חדשים. לעומת זאת, לכאורה נראה שבצורת פיתוח כזו יש "בלאגן" כמו בבזאר טורקי קלאסי. למה זה עובד? איפה זה יכול לעבוד? אילו תנאים נדרשים?
על השאלות הללו מנסה לענות החיבור.
מבקרי החיבור גורסים כי על אף שאבחנותיו של ריימונד נכונות בעיקרון, הן נאיביות. לדוגמה: מי שיקווה ש״בעזרת מספיק עיניים כל הבאגים שטחיים״ ולכן לא יהיו לו באגים במערכת אם היא מבוססת תוכנה חופשית, יתבדה. תמיד יהיו קטעי קוד שלא מספיק עיניים יופנו אליהם.
מבקרים נוספים מציינים שהמערכת (או אחת המערכות) אותה מביא ריימונד כהדגמה לשיטת ה"בזאר", כלומר FetchMail שפותחה בהנהגתו היא ברמת מורכבות פשוטה ואיכות נמוכה, ובתור ראייה לעליונות שיטת הבזאר אליה טוען ריימונד היא הוכחה עלובה.
מערכתו של סטפאן באטורי בליבוניה

מערכתו של סטפאן באטורי בליבוניה, הידועה גם כ"המלחמה הרוסית-פולנית" בין השנים 1577-1582, (בפולנית: 
Wojna polsko-rosyjska 1577-1582, ברוסית: Русско-польская война 1577—1582), התרחשה בשלב הסופי של מלחמת ליבוניה ‏(1583-1558).
במהלכה הכוחות של הריפובליקה הפולנית-ליטאית, בפיקודו של סטפאן באטורי, מלך פולין ודוכס גדול של ליטא ויאן זמויסקי, ההאטמאן (המפקד העליון) של צבאו, נאבקו בהצלחה נגד הצבא של איוואן הרביעי "האיום", הצאר של רוסיה, על שטחי "ממלכת ליבוניה" ופולוצק.
המערכה הסתיימה בגירוש הכוחות הרוסיים מליבוניה ובחתימת "ההסכם ביאם זפולסקי".

רקע

במחצית השנייה של המאה ה-16, כמה מעצמות במרכז ומזרח אירופה - פולין, ליטא ורוסיה נכנסו לעימות על השליטה בערי הנמל בדרומו של הים הבלטי (Dominium Maris Baltici).
מלחמת רוסיה-ליטא משנות 1558-1570, שבה פולין סייעה לליטא (וב 1568 באיחוד לובלין התאחדה איתה ב"רפובליקת שני העמים") הסתיימה ללא הכרעה עם שביתת נשק שנמשכה שלוש שנים. מות המלך הפולני זיגמונט השני אוגוסט, ללא צאצאים, יצר בממלכתו תקופת אינטרגנום שבה גם הצאר הרוסי שקל להציג מועמדות לכס פולין. בסופו של דבר הרפובליקה בחרה כמלך בסטפאן באטורי, שליט טרנסילבניה ממוצא הונגרי, 
והקרבות בין רוסיה ובין הרפובליקה התחדשו.

1575-1577

בשנת 1575 יצא איוואן הרביעי למתקפה מחודשת מערבה והצליח לכבוש חלקים מליבוניה, ביניהם - סאליסמינדה (סאלאצגריבה) ופרנאו (פרנו). בשנת 1577 הצבא הרוסי הטיל מצור על רבאל, טאלין של היום, וריכז כוחות חזקים על יד פסקוב. 
באותה תקופה הצבא הפולני רותק לצד המערבי של הים הבלטי בהיותו עסוק בדיכוי המרד של גדנסק. ביולי 1577 החלק העיקרי של הצבא המוסקבאי, שכלל 30,000 לוחמים התקדם מפסקוב והשתלט על מריאנהאוזן (וילאקה), רוזיטן, דינבורג, קוקנהאוזן (קוקנסה), שוואננבורג (גולבנה)והשטחים מסביב. מתקפת נגדית פולנית - הידועה כ"מסע הראשון של באטורי" התחילה בסתיו והצליחה לכבוש בחזרה כמה מהשטחים.

1578

באותה שנה התנהל משא ומתן שבעקבותיו נחתם הסכם שביתת נשק לשלוש שנים, אם כי המלך באטורי חזר בו תוך כדי הכנות למתקפה רחבה נגדית נוספת. בו זמנית כוחות משלובים פולנים ושוודים הצליחו לחסום התקדמות החיילים הרוסים בקרבות בווננדן (1577-1578).

1580-1579

באטורי אסף בינתיים צבא גדול של מעל 55,000 חיילים. 40,000 מתוכם גויסו למה שנקרא המסע השני של באטורי והתקדמו לכיוון פולוצק. באוגוסט הטילו מצור על העיר והכריעו אותה ב-29 לחודש. (ראו המצור על פולוצק).
הצבא הפולני כבש גם את היישוב רוסוני (סוקול). בשנה הבאה חידש את המתקפה ב"מסע השלישי של באטורי",
וב-29 באוגוסט 1580 כיתרה את ויליקיה לוקי. היישוב נכבש ב-5 בספטמבר. ב-20 בספטמבר התנהל קרב פרשים על יד טורופץ והסתיים בניצחון ופולני נוסף. הכוחות הפולנים נכנס גם לוליז' ולנוול.

1582-1581

הסיבוב האחרון של המלחמה התנהל במצור על פסקוב. הפולנים לא הצליחו לחדור לעיר, אבל הרוסים שעמדו באותה שעה גם מול איום מצד השוודים שכבשו ב-1581 את נארבה, החליטו להסכים לשביתת נשק בתנאים נוחים לפולין.

ההסכם ביאם זאפולסקי

הסכם שביתת הנשק למשך 10 שנים שנחתם בשנת 1582 ביאם זאפולסקי, היה נוח לפולין שקיבלה מחדש את הדוכסות של ליבוניה ושמרה בידיה את וליז' ואת פולוצק. רוסיה קיבלה בחזרה את וליקיה לוקי. היא נכשלה בתוכניותיה להשיג גישה לים הבלטי. ההסכם הופר בשנת 1605 כשהפולנים פלשו לרוסיה.
שפניים

מקור השם

בשפה העברית קיים בלבול נפוץ בין שפניים ובין ארנביים, שהן משפחות מסדרה שונה של יונקים. מקור הבלבול כנראה משום שפעמיים בתורה נזכרים השפן והארנבת בזה אחר זה. בעברית, משמש בטעות הכינוי "שפן" על מנת לתאר בלעג אדם פחדן, למרות שהשפן אינו פחדן.

תפוצה

השפניים נפוצים באפריקה, חצי האי סיני, חצי האי ערב, ארץ ישראל ועד דרום סוריה.
מין השפן היחיד החי בישראל הוא שפן הסלע.
בית הסן

היסטוריה

בית הסן הוקם על ידי נישואיה של סופיה מתורינגיה בתם של לודוויג הרביעי, רוזן תורינגיה ואליזבת מהונגריה, עם היינריך השני, דוכס בראבנט. סופיה הורישה לבנה היינריך הראשון, רוזן הסן את החלק המערבי של רוזנות תורינגיה, שבו זכתה במהלך מלחמת הירושה התורינגית.
בשנת 1567 לאחר מותו של פיליפ הראשון, רוזן הסן, חולקה נחלתו בין בניו. הענפים החשובים של בית הסן היו רוזנות הסן-קאסל, ששודרגה בשנת 1803 לנסיכות הבוחר מהסן, ורוזנות הסן-דרמשטדט, ששודרגה בשנת 1806 לדוכסות הגדולה של הסן. נסיכות הבוחר מהסן סופחה לאחר מלחמת אוסטריה-פרוסיה בשנת 1866 לממלכת פרוסיה, ואילו הדוכסות הגדולה של הסן התקיימה עד המהפכה הגרמנית בסיום מלחמת העולם הראשונה בשנת 1918.
ראש בית הסן כיום (2017), הוא דונאטוס, רוזן הסן.
הארי פוטר – מונחים

סדרת ספרי הארי פוטר מאת ג'יי קיי רולינג מתאפיינת בשלל מונחים שהומצאו במיוחד עבורה, וכן במונחים המקובלים בספרות הפנטזיה, לעיתים קרובות בשינויים אחדים.

מקומות

סדרת הספרים מתרחשת באתרים בדיוניים אחדים. רוב העלילה מתרחשת בבית הספר לקוסמים, הוגוורטס. הרשימה שלהלן כוללת את האתרים העיקריים בסדרה:
שיר הדגל

שיר הדגל הוא שירו של המנהיג הציוני זאב ז'בוטינסקי. נכתב בשנת תרפ"ו 1926, כדי שישמש כהמנון לסטודנטים יהודים חברי הסתדרות "חשמונאי" שייסדו את בית"ר. מחבר הלחן אינו ידוע.
"שיר הדגל" הוא שיר גיוס ותעמולה למפעל ההתיישבות בארץ ישראל; הוא מעלה על נס את ערכי הזיכרון ההיסטורי הקיבוצי, אהבת ארץ ישראל, וההקרבה בלחימה למען האומה. ההקשר ההיסטורי של השיר הוא תקופת החשמונאים; הוא פותח באיזכור דם "הַמַּכַּבִּי", ומסיים בשמו הנרדף: "חַשְׁמוֹנָאִי". ארבע טיפות בשלל צבעי הספקטרום הנראה, המייצגות כל אחד במהותו השונה, את מכלול התודעה והעשייה היישובית. הצבעים המוזכרים הם: אדום שמסמל מאבק והקרבה, לבן שמסמל את העבודה והיצירה, זהב שמסמל את המרד בנישול החברתי והלאומי, ותכלת שמסמל את החירות.
ככל שיריו ותרגומיו של ז'בוטינסקי, גם שיר זה נכתב בהברה ספרדית (בשונה למשל מרוב שירתו של ביאליק), מתוך אמונתו בהתאמתה ובעתידה בספרות העברית המתחדשת. על פי פרופ' דן מירון, השיר הוא אחד משירתו הציונית הפוליטית של ז'בוטינסקי, שבה "מצא הז'אנר של ההימנון הציבורי, ...את גיבושו המודרני השלם, ה'קלסי', הראשון"; ז'בוטינסקי הטביע בהם "מוזיקליות", "בהירנות" במבע, ושימוש ב"מילון' הכלל יישובי, ובכלל זה של "השמאל הציוני".
פלאשוב

היסטוריה

המחנה נבנה בקיץ 1942 על ידי עובדי כפייה פולנים ויועד לכליאתם של אסירים "כשירים לעבודה" מגטו קרקוב. המחנה הוקם על שטחם של שני בתי קברות יהודיים ליד הכפר פלאשוב (בפרבריה הדרומיים של קרקוב) - בית הקברות החדש ברחוב אברהם ובית הקברות הישן ברחוב ירוזולימסקה. שטחו הורחב פעמים אחדות והגיע ב-1944 לכ-880 דונם. 
ב-1941, לאחר ההרחבה הראשונה, הובאו למחנה האסירים היהודים הראשונים. לפני פינוי גטו קרקוב היו במחנה כ-2,000 אסירים, ולאחריו – יותר מ-10,000. 
מפקד המחנה היה אונטר-שטורמפיהרר (סג"ם) אמון גת, מפקד אס אס מווינה. ב-13 במרץ 1943 פיקח גת באופן אישי על חיסול גטו קרקוב והעברת כל תושביו למחנה פלאשוב. תחתיו שירתו מספר גברים ונשים מהאס אס, כולל מתנדבי אס אס אוקראינים. בנוסף, שירתו במחנה כ-600 מאנשי יחידות גולגולת המת בהם גרטרוד הַיְיזֶה (Heise), לואיס דַאנְץ (Danz), אליס אוֹרְלוֹבְסקי (Orlowski) ואנה גֶרְוִוינג (Gerwing). באוגוסט ובספטמבר 1943 חוסל גם גטו בוכניה, והאסירים נשלחו למחנה פלאשוב.
בתוך מחנה פלאשוב, ברחוב ליפובה, הקים אוסקר שינדלר מעין תת-מחנה, בו שיכן את עובדיו היהודים, בהם עובדים שקיבל מיוליוס מדריץ'. 
המחנה היה ידוע כמחנה עבודה שסיפק כוח עבודה לתעשייה הצבאית ולחציבת אבנים. 
שיעור התמותה במחנה היה גבוה מאוד. אסירים רבים, כולל ילדים ונשים, מתו מטיפוס, רעב והוצאות להורג. פלאשוב ידוע לשמצה בשל מטווחי הירי שנערכו בו, הן על יחידים והן על קבוצות. 
את מפת המחנה הכין הגרפיקאי יוסף באו, מאסירי המחנה, לבקשתו של גת.
כל המסמכים שנגעו לרצח ההמוני בפלאשוב הופקדו על ידי אמון גת בידי אשת האס אס אורלובסקי. היא החזיקה בהם עד לסיום המלחמה, ואז השמידה אותם במסגרת תוכנית 1005 להעלמת ראיות. אורלובסקי תוארה על ידי האסירים לאחר המלחמה כאשת אס אס בלונדינית, יפת תואר וסאדיסטית, שאהבה להצליף באסירים, ובין היתר הצליפה על נשים צעירות מסביב לעיניהן.
בינואר 1945 עזבו אחרון האסירים ועובדי המחנה את פלאשוב בצעדת מוות לאושוויץ, בלווית מספר נשות אס אס. רבים מאלו ששרדו את הצעדה נרצחו עם הגעתם לאושוויץ. 
הצבא האדום שחרר את המחנה, שהיה כבר ריק מאדם ונעדרו ממנו ראיות רבות לרצח ההמוני שהתרחש בו, ב-20 בינואר 1945.

הנצחה

כיום, במקום שבו היה המחנה נמצא שדה ריק - שטח שבו מקומיים מטיילים בלי שניתן יהיה לדעת מה היה בו בזמן המלחמה. הוקמה אנדרטה בודדת, המנציחה את העובדה כי באתר שכן מחנה ריכוז. בשנת 2018 החלו בקביעת לוחות מתכת בהם תיעוד כתוב וצילומים ליד חורבות בית הטהרה של בית הקברות הישן (ששימש כמכלאה לחזירים עד שפוצץ כדי לפנות מקום בכניסה למחנה) וחצר המסדרים בה קוימו הוצאות להורג. עדיין יש בסיסים של קברים ללא המצבות וכן מצבה שהוקמה מחדש במקום קבורתה של שרה שנירר, מיסדת בתי ספר "בית יעקב".
בשנת 2010, ריססו אלמונים צלבי קרס וכתובות גרפיטי על האנדרטה באתר מחנה הריכוז פלאשוב.

בתרבות

שחזור של המחנה נעשה עבור הסרט "רשימת שינדלר", בתיאור חייו של אוסקר שינדלר. בפועל צולם המחנה ב-Liban Quarry, מאות מטרים ממיקום המחנה המקורי.
דוד מילשטיין

קורות חייו

נולד בגרמניה, ועלה לישראל עם משפחתו כשהיה בן שנתיים. למד כימיה באוניברסיטה העברית בירושלים במסגרת העתודה האקדמית, ובמלחמת ששת הימים גויס והשתתף בכיבוש הר הבית. לאחר שסיים את התואר הראשון והתואר השני בהצטיינות הוא שירת ביחידה מסווגת בצה"ל. לאחר שחרורו שימש בין השאר כחוקר בכיר בחברת הענק האמריקאית "דופונט" ובקריה למחקר גרעיני בדימונה. במקביל לעבודתו עסק בכתיבת עבודת הדוקטורט בכימיה. לאחר סיום לימודי הדוקטורט בשנת 1976, יצא מילשטיין למחקר פוסט-דוקטורט בארצות הברית.
בשנת 2000 הקים את מרכז קימל לעיצוב מולקולרי במכון ויצמן, שבראשו הוא עומד כיום.
מילשטיין ערך מחקרים משמעותיים להבנת קשרים בין פחמן למימן, שתרמו גם להבנת המנגנון המזרז תהליכים כימיים. מחקריו עוסקים רבות בתהליכים כימיים ידידותיים לסביבה ובמציאת דרכים להפקת אנרגיה חלופית.
התמנה לחבר במכון מחקר באוניברסיטת ברקלי. פרסם עד היום יותר מ-200 מאמרים מדעיים.
ב-2012 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
מילשטיין נשוי ואב לשלושה.
ריי אוזי

ריי אוזי (באנגלית: Ray Ozzie; נולד ב-20 בנובמבר 1955) הוא יזם אמריקאי בתחום התוכנה, שהיה ארכיטקט תוכנה ראשי בחברת מיקרוסופט בין 2005 ל-2010.
תפקידו הקודם במיקרוסופט - מנהל טכנולוגיה ראשי (אחד מתוך שלושה הנושאים בתואר זה).
התפרסם הודות לכך שעמד בראש הצוות שפיתח את Lotus Symphony שהתפתחה מאוחר יותר ל-Lotus Notes.

תולדות חייו

ריי אוזי נולד, גדל והתחנך במדינת אילינוי שבארצות הברית. כבר בבית הספר התיכון התחיל להתעניין במחשבים. לאחר קבלת תואר ראשון במדעי המחשב מאוניברסיטת אילינוי, ואחרי שעבד זמן מה בצוות חוקרי המיחשוב באוניברסיטת אילינוי, התחיל לעבוד בחברת דאטה ג'נרל. בחברת דאטה ג'נרל פגש את יונתן זקס, שמאוחר יותר הקים את חברת לוטוס יחד עם מיץ' קאפור. עבר לעבוד בחברת Software Arts, חברה שפיתחה את הגיליון האלקטרוני הראשון - VisiCalc, ובה פיתח הן את הגיליון האלקטרוני והן את היישום TK Solver.
בשנת 1982, אחרי הסתבכותה הפיננסית של חברת Software Arts, כתוצאה מכך שלא הצליחה לרשום פטנט על רעיון הגיליון האלקטרוני, נמכר הפרויקט (כנראה בתיווכו) לחברת "לוטוס" ואוזי עבר לשם יחד עם צוותו, בחברת "לוטוס" היה אוזי כפוף ליונתן זקס (איתו עבד בדאטה ג'נרל) והיה האחראי על פיתוח "לוטוס סימפוני" (גרסת מקינטוש נקראה Lotus Jazz) שהיה היישום המוכלל הראשון, כלומר שילוב של הגיליון האלקטרוני לוטוס 1-2-3, מסד נתונים, מעבד תמלילים, יישום ליצירת גרפים ויישום תקשורת.
בסוף שנת 1984 פרש מ"לוטוס" והקים את חברת "Iris Associates", במטרה לפתח (כקבלן משנה) עבור חברת לוטוס את "לוטוס נוטס", המוצר יצא לשוק בשנת 1989. חברת "איריס" המשיכה לפתח את "נוטס" עד שנת 1994 ואז מכרו אוזי ושותפיו את "איריס" ל"לוטוס" תמורת למעלה מ-80 מיליון דולר. "נוטס" הוא יישום המאפשר למשתמשים שונים, הנמצאים אף בריחוק גאוגרפי לנהל קבוצות עבודה, והיה המוצר הראשון שאפשר לשתף מסמכים ודואר אלקטרוני.
חברת "לוטוס" עצמה נרכשה על ידי י.ב.מ. בשנת 1995, ואוזי, יחד עם שאר עובדי החברה עבר לעבוד ב-י.ב.מ. והמשיך לפתח את "נוטס".
בשנת 1997, אחרי שמיקרוסופט הוציאו לשוק את אקסצ'יינג' כמוצר מתחרה לנוטס, פרש אוזי מי.ב.מ. והקים את Groove Networks, במטרה לפתח יישום לעבודה משותפת מרחוק.
חברת גרוב נרכשה ב-2005 על ידי מיקרוסופט, במטרה לשלב את המוצר בחבילת "Microsoft Office Groove 2007". ואוזי קיבל מינוי בחברה כמנהל טכנולוגיה ראשי. ב-15 ביוני 2006 הוא התמנה על ידי ביל גייטס כארכיטקט התוכנה הראשי של מיקרוסופט, ולמעשה החליף אותו בתפקיד זה. ב-18 באוקטובר 2010 הודיע סטיב בלמר לעובדי מיקרוסופט כי ריי אוזי יעזוב את החברה בקרוב, לאחר תקופת חפיפה.
היה היה - ממציאים

תקציר העלילה

בכל פרק בסדרה מאסטרו הקשיש מספר לילדיו על הממציאים הגדולים בהיסטוריה.

מוזיקה

מישל לגראן הלחין את השירים כמו בשאר הסדרות בזיכיון. את השירים הוא הלחין לפי המילים שכתב אלבר בארייה, במאי הסדרה. מישל לגראן שימש השראה לדמותו של הפסנתרן שהופיע פעמים רבות בפרק 19.
מיליארד (סרט)

עלילה

הסרט מספר על הבנקאי המצליח מאטוויי, שנלחם במשך שנים ארוכות ביורשים הלא חוקיים ונאלץ לרשום את כל רכושו על שם שותפו לעסקים. אבל אחרי מותו, השותף מאבד הכל ועכשיו, כדי להחזיר את מה ששלו, הוא יצטרך להגיע אל הכספת של הבנק שלו במונטה קרלו, שם נמצאת קבלה שתוכל להוכיח כי העסק שייך לו. 
מאטוויי נאלץ לפנות אל אלה שאותם הוא מנסה להרחיק מעצמו במשך שנים רבות - ילדיו הבוגרים. הם נולדו מאימהות שונות ואף אחד מהם לא הצליח בחיים ועכשיו "האב" מציע ליורשיו מיליארד דולר בתמורה לסיוע לשדוד את הבנק שבבעלותו, אלא שבדרך בני המשפחה שזרים לחלוטין זה לזה, יצטרכו להפוך למשפחה אמיתית.
פתילה (רפואה)

פתילה או נר רפואיים, הם כינוי לתערובת של חומרים פעילים לרוב תרופתיים, עם חומרים מצמידים ומאגדים, הנדחסת למוצק דמוי חרוט, ומיועדת להחדרה דרך פי הטבעת לתוך החלחולת ולעיתים גם דרך מקומות אחרים בגוף שאינם אוראליים ומשם התרופה משתחררת לתוך הגוף.

הרכב

כדי ליצור את בסיס הפתילה, משתמשים בחומרים שומניים ומייצבים. הרכב החומרים יכול להשתנות לפי סוג התרופה ותנאי אחסונה. בין החומרים שנעשה בהם שימוש לבסיס הפתילה, ניתן למצוא חמאת קקאו, פוליאתילן גליקול, ג'ל וג'לטין. הפתילות הן שומניות מעט, כדי שיחליקו בקלות לתוך הגוף.

השימוש בפתילות

לרוב משתמשים בפתילות כאשר אין אפשרות נוחה למתן התרופה דרך הפה. במקרים אחרים, נעשה בהן שימוש כאשר המטרה היא להחדיר את החומר לאזור המסוים בגוף, למשל, פתילות הניתנות דרך פי הטבעת לטיפול בעצירות או בשילשול.
אצטדיון עירוני הרצליה

היסטוריה

האצטדיון נחנך בשנת 1985, תחילה בתכולה של 2,400 מקומות ישיבה ביציע בצדו המערבי של המגרש. בהמשך הורחב האצטדיון והוקמו יציעים ביתר חלקי המגרש, וכן הורחב וקורה היציע המערבי. כיום מכיל האצטדיון כ-8,100 מקומות ישיבה והוא משמש כמגרשן הביתי של קבוצות מכבי הרצליה והפועל הרצליה. היציע המרכזי הוא היציע המערבי, בו יושבים אוהדי הקבוצות המקומיות, והיציע המזרחי מיועד לאוהדי הקבוצה האורחת. גג האצטדיון ניזוק ופורק בחלקו בשנת 2012 והיתר פורק בתחילת 2017.
בין האירועים החשובים בתולדות האצטדיון ניתן למנות את ניצחונה של נבחרת ישראל הצעירה בשנת 2006 על נבחרת צרפת בתוצאה 1:0 אשר הבטיח את העפלתה של הנבחרת לאליפות אירופה לראשונה בתולדותיה. אירוע חשוב נוסף הוא משחקה של שמשון תל אביב נגד בית"ר ירושלים במחזור שלפני האחרון בעונת 1991/2 בליגה הארצית, שהסתיים בתיקו אפס אל מול יציעים מלאים. תוצאה זו עזרה רבות לבית"ר במשימתה להעפיל בחזרה אל הליגה הלאומית, אז הליגה הראשונה, דבר שהובטח במחזור האחרון של אותה העונה.