google/wiki40b huggingface dataset:
ליאו פליישמן

חייו

פליישמן נולד בבודפשט, בירת הונגריה. החל את הקריירה הבינלאומית בשנת 1904, עת השתתף בתחרות מונטה קרלו, שם הגיע למקום השישי בתחרות גמביט רייס. באותה שנה הגיע למקום העשירי בתחרות קובורג (ניצחו: קורט פון ברדלבן, קרל שלכטר  ורודולף סוידרסקי). בשנת 1905 ניצח פליישמן בתחרות ברמן (דרג ב') והגיע למקום החמישי בתחרות וינה (ניצח: קרל שלכטר). בשנת 1906 חלק מקום 3-4 בתחרות נירנברג (ניצח: פרנק מרשל). בשנת 1907 הגיע למקום החמישי בתחרות אוסטנדה (ניצחו: אוסיפ ברנשטיין ועקיבא רובינשטיין). בשנת 1907 ניצח פליישמן באליפות הונגריה שהתקיימה בבודפשט.
בשנת 1908 שינה פליישמן את שמו לפורגץ' ושיחק תחת שמו החדש. בשנת 1909 הגיע למקום ה-14 בתחרות סנקט פטרבורג (ניצחו: עמנואל לסקר ועקיבא רובינשטיין). בשנת 1910 חלק מקום 9-10 בתחרות המבורג (ניצח: קרל שלכטר). בשנת 1911 הגיע למקום השלישי בתחרות סן רמו (ניצח: הנס פארני). בשנת 1912 הגיע למקום ה-13 בתחרות סן סבסטיאן (ניצח: עקיבא רובינשטיין). בשנת 1912 הגיע למקום השלישי בתחרות בודפשט (ניצח: מילן וידמר). בשנת 1913 הגיע למקום השלישי בתחרות בודפשט (ניצח: רודולף שפילמן). 
נפטר בברטיופאלו שבהונגריה.
מציצת אצבע

מציצת אצבע היא תופעה של דחף אוראלי למצוץ את אחת מאצבעות היד. לרוב נעשה לצורך כך שימוש באגודל.
זהו הרגל השכיח בעיקר בקרב פעוטות. ההתנהגות מתמתנת עם הגיל, כך שניתן לראות אותה לעיתים רחוקות יותר בקרב ילדים. היא מתקיימת גם בצורה מלאה או מעודנת יותר בקרב מבוגרים (למשל, נגיעה מהירה בשפתיים).
התופעה של מציצת אצבע אינה ייחודית לאדם והיא קיימת גם אצל פרימטים אחרים. גם פילים נצפו כשהם מוצצים את החדק בגיל צעיר.

גיל

מציצת אצבע יכולה להתחיל כבר מהרחם. יש עוברים הנראים כבר באולטראסאונד מוצצים אצבע. ההרגל יכול להתפתח בכל שלב בילדות, אך רוב הילדים מוצצים אצבע בגיל 18 עד 21 חודשים.‏ 80% מהילדים נגמלים כבר בגיל 5, אך לעיתים התופעה נמשכת גם מעבר לכך.
תינוקות חווים את העולם באמצעות הפה, והכנסת אצבעות הידיים לתוכו היא אחת הדרכים לכך.

נזקים אפשריים

רופאים טוענים שמציצת אצבע עלולה להשפיע על צורת השיניים יותר מאשר מציצת מוצץ, וזאת משום שהאצבע זמינה יותר לפעוט ולכן קשה יותר להיגמל ממנה. כתוצאה ממציצת אצבע לאחר בקיעת השיניים הקבועות ייתכן שעצם הלסת תשנה את צורתה והשיניים תחרוגנה מהזווית שלהן: השיניים העליונות יבלטו החוצה והתחתונות ייכנסו פנימה. גם בעיות בלעיסה, בליעה, דיבור ומיקום הלשון עלולות להופיע.
לעיתים מציצת אצבע יכולה לגרום לנזק בשיני החלב.

גמילה

לרוב יפסיק הילד את מציצת האצבע עוד לפני בקיעת השיניים הקבועות. פסיכולוגים ממליצים לגמול את הילד ממציצת אצבע עד גיל ארבע, אחרת יידרשו ההורים להיות שותפים בתהליך על ידי הסברת הנזקים או תכנון תוכנית פעולה. בדרך כלל הגמילה הקשה ביותר היא בשעות הלילה.
השיטות שננקטות תלויות בגיל בו ההורה מעוניין לגמול, אם מדובר בגיל ינקות יש המניחים כפפה או גרב על כפות ידיו של התינוק ובכך מונעים ממנו להגיע לאצבעו. בגיל מתקדם יותר, כאשר הילד מודע לגופו, יש הורים המורחים על הציפורן חומרים מרים או חריפים כדי שהילד יימנע מהכנסת האצבע לפיו בעקבות טעמה המר.

בתרבות

ברב-המכר לילדים "שטרובלפטר" מאת הרופא, הצייר והמשורר הגרמני היינריך הופמן, מוצג סיפור מחורז, בו ילד בשם "קונרד" מוזהר על ידי אמו שלא ימצוץ את אגודלו בזמן היעדרה מן הבית, אך עושה זאת חרף אזהרתה. כעונש, מגיע חייט וקוצץ את אגודליו באמצעות מספריים ענקיים. בציור הנועל את הסיפור נראה קונרד לאחר שעבר את הגמילה ה"חינוכית": הוא אינו מסוגל למצוץ, כי שני אגודליו נכרתו זה-מקרוב, גדמיו עדיין זבים דם ובכל אחת מידיו נותרו ארבע אצבעות בלבד. הסיפור הושמט משני התרגומים הראשונים לעברית, "יהושע הפרוע" (לילי צדק, 1940) ו"יפתח המלוכלך" (אורי סלע, 1975), אך הוא מופיע בתרגום "שוע הפרוע" (אוריאל אופק, 1985), כאשר הקיצוץ נהפך בגרסה עברית זו לחלום-בלהות של הילד.
עלה אפי

עלה אפי (באנגלית: "noseleaf"), הוא עיטור עור בולט ויחודי המאפיין מספר משפחות של עטלפים הפעילים בלילה, והוא מהווה חלק ממערכת איכון ההד של העטלפים שבה הם משתמשים כדי לנווט את דרכם ולמצוא מזון באפילה. העיטור מכונה "עלה אפי" משום שהוא מורכב בדרך כלל ממשטח עגלגל דמוי עלה המכסה את האף של העטלף. בדרך כלל לעלה האפי יש מבנה מוזר המשווה לעטלף מראה מבחיל ועל כן העיטור גם מכונה "עלה האופל".
רחל ארטה

רחל ארטה (נולדה בשנת 1955) היא מפעילי העלאתם של יהודי אתיופיה ובהנחלת מורשת בני העדה האתיופית בישראל.

ביוגרפיה

רחל ארטה נולדה בשנת 1955 באתיופיה בכפר אמבובר. אביה הוא הקייס הדנה טקויה. בגיל שש עשרה הגיעה בגפה לישראל בטיסה אווירית. רחל ארטה סיימה לימודי סיעוד ועבדה כאחות בבית החולים בלינסון בפתח תקווה.

קליטת עליה

בשנות השישים הובילה מאבק חברתי למען עליית יהודי אתיופיה ]. היא ארגנה הפגנות מול הכנסת בירושלים כדי להעלות את הנושא לסדר היום הציבורי, ואף נפגשה עם עליזה בגין על מנת לקדם מהלך ברמת מדיניות ממשלתית. היא הצליחה להעלות במבצע פרטי את הוריה ואת אחיה, אשר חלקם נאסרו בשל ניסיונם לעלות לישראל, באמצעות הסדרת אישורם מול פקידי השלטון האתיופי. עם עליית גלי העלייה מאתיופיה בשנות השמונים במבצע משה ובשנות התשעים במבצע שלמה החלה להיות מעורבת בקליטתם בישראל, ואף סייעה בהסתגלותם במשך שלוש שנים במרכז הקליטה בבאר שבע.

הנחלת המורשת

רחל ארטה פתחה את המסעדה האתיופית הראשונה בישראל, מסעדת "חבש", בשיתוף עם אחיה, עמנואל הדנה, עורך דין, ועם אחותה אתי הדנה, חברת סיעת תפוח בכפר סבא. החזון בהקמת המסעדה, מלבד היותה מרכז להיכרות עם התרבות הקולינרית של העדה האתיופיות, הוא חשיפה למורשת הייחודית של הקהילה.
עקב תנודות השוק אשר השפיעו על מחירי ייבוא דגן הטף מאתיופיה, יזמה התקשרות עם ערוצי שיווק שונים לייבוא דגן הטף לישראל. שתפה פעולה עם חברת זרעי הנגב מקיבוץ שובל במסגרת ניסיון לגדל את הטף בארץ, אך דרכיהם נפרדו. כיום ממשיכה במאמציה להוזיל את מחיר דגן הטף בישראל.
אלנטה

היסטוריה

אחרי 1598 הייתה העיירה שייכת למשפחת רדזיוויל, ומ-1828 עד מלחמת העולם הראשונה למשפחת האצולה פמרנקי. בתקופת השלטון הרוסי בליטא, השתייכה אלונטה למחוז וילקומיר. עם עצמאותה של ליטא סופחה העיירה למחוז אוטנה, וחיו בה כ-460 איש. בשל מיקומה על צומת של שתי דרכים חשובות סבלה אלנטה רבות בעתות מלחמה שעברו על ליטא, פלישתו של נפוליאון לאימפריה הרוסית, מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה.
גם לאחר כינונה של ליטא העצמאית המודרנית, לא השתנה מספר תושבי העיירה, הוא עמד ב-1989 על 446; במפקד של שנת 2001 נמנו בעיירה 464 איש.
באלנטה שרד בית כנסת נדיר עשוי עץ שהיה בשימוש קהילת יהודי אלנטה.
הלולאה

תקציר העלילה

בעמק נידח במונטנה מתחדש איום הזאבים על תושבי המקום. כמאה שנים לאחר שהזאבים המקומיים נכחדו כליל, בצייד ובהרעלות שהביאו להרעלת כמות עצומה של חיות בר אחרות וזיהמו את הסביבה לשנים רבות, יוצאת הרשות הפדרלית לשמירת חיות הבר ביוזמה לחידוש אוכלוסייתם בהרי הרוקי. זאבים נושאי משדרים מיובאים מקנדה ומשוחררים לטבע, לרוב זעמם של תושבי המקום, החוששים לרכושם ולחיי ילדיהם. זאב זכר מגיע אל בית חווה מבודד, הורג את כלב הלברדור המנסה לגרשו משם ומאיים על חיי התינוק, נכדו של האיש החזק ביותר בעיירה ובאזור כולו, באק קולדר. קולדר מכריז מלחמה על הזאבים, על נציגי הרשות לשמירת חיות הבר ועל הממשל הפדרלי.
המומחית לזאבים הלן רוס נקראת להשתתף במחקר בתחום התמחותה. תפקידה הוא ללכוד זאבים, לסמנם ולהרכיב להם משדרים, שיאפשרו להתחקות על עקבותיהם ולמנוע, מצד אחד, סכנה לעדרי הבקר ולמשפחות החוואים ומצד שני, לסכל את מאמצי החוואים לחסל את הזאבים. בואה למקום מעורר רגשות מעורבים בין התושבים ונסיונותיה להתקרב אליהם ולרכוש את אמונם אינו עולה יפה בכל המקרים. חוואי אחד משסה בה את הכלבים ובאק קולדר מפעיל עליה את מיטב קסמיו כדי להטותה לצדו, ללא הצלחה. המלכודות שהיא מניחה, תוך ניצול כל הידע והניסיון שצברה, אינן מניבות תוצאות, לתסכולה הרב, אלא שהלן איננה מודעת לפטרון הזאבים, המחבל במלכודותיה כדי למנוע כל התערבות, גם אוהדת ודואגת כשלה, בעולמם הפראי. כך עד שחשדותיה מתעוררים והיא מתחילה לארוב למחבל אפשרי, שאת הסימנים לקיומו הצליחה לאתר. כאשר המארב עולה יפה, היא נדהמת לגלות, שהשבוי שתפסה הוא לא אחר אלא בנו הצעיר של יריבה העיקרי, באק קולדר הגדול. לוק קולדר בן השמונה-עשרה, נער ביישן, מגמגם ונחבא אל הכלים, שם לו למטרה לעקוב אחר הזאבים ולעשות כל שביכולתו להצילם ויהי-מה.
לאחר גילוי חלקו בכישלון המלכודות של הלן, השניים מתקרבים והוא משתכנע לעזור לה במלאכתה ומגלה לה את מקום הזאבים. האישה הצעירה, שאהובה עזב אותה כדי להשתתף בהצלת פליטים באפריקה, והנער המסוגר והבודד, מוצאים הבנה, ריעות ולבסוף גם אהבת אמת, מתוך התרסה כלפי היחס העוין, הרכילות והמאמצים הגוברים והולכים לסכל את כוונותיהם ולהשמיד את הזאבים, ששיאם בהשבתו של צייד זאבים קשיש, שאביו לפניו היה לאגדה במספר הזאבים שחיסל ובאכזריותו הנודעת. האב מת זה כבר ובנו, שלמד ממנו את שיטותיו וירש את אמצעי הקטילה המשוכללים שהמציא, פרש זה שנים אחדות מעבודתו, אך באק קולדר משכנע אותו לשוב, בתוצאות קשות הן לזאבים והן לו עצמו.
על רקע סיפור הזאבים והמאבק נגדם ולמענם, נגללת פרשת שחרורה של אלינור, אשתו הנבגדת של באק קולדר, מכבלי הקשר הריק מתוכן אל בעלה והשותפות, ובעקבותיה הידידות, שהיא יוצרת עם אהובתו האחרונה בשורה, רות מייקלס, בעלת חנות מתנות בעיירה. בד בבד עם התנתקותה ההדרגתית של אלינור מן הנישואים, גם לוק מצליח סוף סוף, במידה רבה הודות לתמיכתה של הלן, להשתחרר מכפיפותו לאביו העריץ והמדכא. כמעט-טרגדיה משלימה את התפוררות המשפחה והעומד בראשה ושארית אוכלוסיית הזאבים, שהייתה קרובה להכחדה בשנית, ניצלת לאחר השגת פשרה בין כל הגורמים.
הספר יצא בעברית ב-1999 בהוצאת הד ארצי, בתרגום עדית פז.
מלי ברונשטיין

קריירה

ברונשטיין התגלתה ב-1973 כששרה כסולנית להקת חיל התותחנים את השיר "בלילות הקיץ החמים" (מילים דן מינסטר, לחן מתי כספי). השיר בוצע במקור על ידי צוות הווי חטיבת הצנחנים בלחן בלוז/ג'אז], אך ביצועה של ברונשטיין בלחן קצבי יותר הוא זה שהפך ללהיט  והושמע רבות בתוכניות רדיו שונות (למשל ב"ציפורי לילה"). ברונשטיין סיפרה אז בראיון איתה שהיא ביקשה מכספי שילחין לה את השיר מחדש.
לאחר שחרורה מצה"ל החלה ברונשטיין בשיתוף פעולה עם המוזיקאי מישה סגל, שאיתו כתבה את השיר "אתה המלך" (שנכלל רק בדיסק האוסף של שנות ה-70 "ומתוק הקול באוזניים"), שנהפך ללהיט. שיר נוסף שלה, "פרפרים ברוח", הופיע רק על גבי תקליטון לא מסחרי. באותה שנה גם השתתפה במופע "שישו את ירושלים", שכלל שירים חדשים על ירושלים. אחד השירים שהצליחו היה בביצוע ברונשטיין, "תפילה לירושלים", שכתב והלחין שייקה פייקוב.
כעבור שנה השתתפה בתוכנית "שרתי לך ארצי" ושרה את השירים "לא ביום ולא בלילה" של חיים נחמן ביאליק ובדואט עם רותי בן אברהם את "בשדמות בית לחם" של אבא קונסטנטין שפירא (הוא הופיע בדיסק משירי חנינא קרצ'בסקי). במוצאי יום העצמאות של אותה השנה השתתפה במופע "אנחנו שרים לך", שהחליף את פסטיבל הזמר והפזמון המסורתי, ושרה בו דואט נוסף עם בן אברהם, את השיר "כפרי" (הופיע בדיסק משירי דניאל סמבורסקי). היא גם השתתפה במחרוזת משירי תנועות הנוער. בשנת 1975 פרשה לא רשמית מעולם המוזיקה ועברה לעסוק באופנה.
בשנת 1982 התמודד צביקה פיק בקדם אירוויזיון של אותה שנה עם השיר "רומנטיקה", אותו ליוותה רביעייה שכללה את ברונשטיין, עירית בולקא, צבי בומס ואהר'לה סייקס.
מלבד שיתוף פעולה עם מישה סגל, היא חידשה גם שירים ישנים כגון "לילה בחוף אכזיב", "בלילה על הדשא", "בשדות בית לחם", וכן היא הראשונה שהקליטה את השיר "האומנם" (מילים לאה גולדברג) בלחן של נעמי שמר ועיבודו של  שמעון כהן; ).

חיים אישיים

ברונשטיין התגוררה בניו יורק תקופה ארוכה. היא הייתה בת זוגו של טייס הקרב רן פקר (בתקופה שהיא עסקה באופנה), ולאחר מכן בת זוגו של רפי מהודר, ממציא טפטפות נטפים]. כיום היא עוסקת במשפטים.
אמונל

אמונל (Ammonal) הוא חומר נפץ המורכב מאמוניום חנקתי ואבקת אלומיניום והיה בשימוש נרחב במלחמת העולם הראשונה כתחליף זול ל-TNT טהור, ונותר בשימוש למטרות חציבה וכריה. למטרות אלו כמו גם שימוש ברימוני יד ופגזים עירבו את האמונל עם TNT ופחם.
האמוניום החנקתי מתפקד בתור מחמצן ואבקת האלומיניום כדלק. 
התערובת מושפעת מאוד מלחות כי אמוניום חנקתי הוא מאוד היגרוסקופי. קלות הפיצוץ תלויה ביחסים בין שני הרכיבים. יחס של 95:5 בין הדלק למחמצן הוא רגיש למדי ואינו מאוד יציב, אך אינו דורש הלם חזק מדי להפעלה. 
 שימוש באמונל למטרות חציבה או כרייה נעשה בדרך כלל בתוך פחיות מתכת או שקיות אטומות כדי למנוע חדירת לחות.
מהירות ההתפוצצות של אמונל הוא כ-4,400 מטרים לשנייה.

היסטוריה

בתחילת 1916 הצבא הבריטי עשה שימוש באמונל לצורך המוקשים שהטמין במהלך מלחמת העולם הראשונה, החל בקרב על הסום.
הורסט שטומפף

קריירה מוקדמת

שטומפף נולד ב-20 בנובמבר 1887 בגיסן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, והיה אחיו הבכור של גנרל הנס-יורגן שטומפף. בשנת 1907 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-54 (פומרניה ה-7 - פון דר גולץ), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. ב-18 באפריל 1916 הועלה לדרגת האופטמן, ובמהלך המלחמה אף נפצע באחד הקרבות. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר שטומפף ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1929 הועלה שטומפף לדרגת מיור, ולאחר מכן מונה למדריך בבית הספר לחי"ר בדרזדן. ב-1 בספטמבר 1933 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 ביולי 1935 הועלה לדרגת אוברסט, ב-15 באוקטובר 1935 מונה שטומפף למפקד רגימנט הרובאים ה-3, וב-1 בינואר 1937 מונה למפקד חטיבת הרובאים ה-3. ב-1 בינואר 1938 מונה שטומפף למפקד חטיבת הפאנצר ה-3, וב-1 במרץ 1939 הועלה לדרגת גנרל מיור.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה שטומפף מפקד חטיבת הפאנצר ה-3, ולחם עימה במהלך המערכה בפולין, כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-3 במסגרת הקורפוס הממונע ה-19, וב-17 באוקטובר 1939 מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-3. במהלך המערכה על צרפת לחם שטומפף עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-16, ובשלב השני כחלק מהקורפוס הממונע ה-24 במסגרת הארמייה השישית, וב-13 בנובמבר 1940 מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-20. במהלך מבצע ברברוסה לחם שטומפף עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-39 ולאחר מכן כחלק מהקורפוס הממונע ה-57 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית. ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם עימה כחלק מהקורפוס הממונע ה-57 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית.
ב-10 בספטמבר 1941 פרש שטומפף מתפקידו, וב-29 בספטמבר 1941 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 באפריל 1942 מונה למפקח אזור הגיוס בקניגסברג, ביולי 1944 מונה למפקח הכללי על יחידות המילואים של השריון, וב-9 בנובמבר 1944 הועלה לדרגת גנרל חיל השריון.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה התגורר שטומפף בהמבורג עד למותו ב-25 בנובמבר 1958.
MD 500 דיפנדר

פיתוח המסוק

מסוק הדיפנדר MD-500 הוא מסוק רב משימתי לסיור וגם למשימות של מסוק קרב שתוכנן כפיתוח של המסוק הקל לסיור: OH-6A "קאיוס", ששימש בהצלחה במלחמת וייטנאם וגירסתו האזרחית, ה-M500. כמו קודמיו, לדיפנדר תא טייס בעל צורה אופיינית של בועה והטייסים יושבים בו זה לצד זה. לדיפנדר גם שריון קל לתא הצוות ולמנוע, מכלי דלק נאטמים וזרועות חיצוניות לתליית חימוש. כן הורכב לו רוטור בעל חמישה להבים, שצמצם את רעש המסוק. הדיפנדר המריא לראשונה ב-1977. 
המסוק יוצר בארבעה דגמים: דגם צבאי בסיסי, דגם נגד צוללות, דגם נגד טנקים ודגם תצפית. בדגמי נ"ט מאוחרים הוספה מערכת תצפית בקדמת תא הטייסים ששברה את מראה הבועה. בשנות השמונים פותחה גם גרסה בשם NOTAR, חסרת רוטור אחורי, בה זרם אוויר עובר דרך הזנב המעובה ומתנגד לסחרור המסוק.
בשנת 1984 נרכשה חברת יוז על ידי חברת מקדונל דאגלס ושם המסוק נקבע כ-MD500.
המסוק נרכש בצורה מצומצמת על ידי צבא ארצות הברית עבור חטיבת המבצעים המיוחדים למסוקים, וכן נמכר במדינות רבות בעולם הודות למחירו הנמוך יחסית למסוקי קרב. בין השאר שימש המסוק את חיל האוויר של קוריאה הדרומית. חיל האוויר של צפון קוריאה הצליח בסוף שנות ה-80 לרכוש 87 מסוקים אזרחיים דומים לדיפנדר וצבעה אותם בצבעים של חיל האוויר של קוריאה הדרומית, במטרה לאפשר בלבול של הדרום קוריאניים.

לקריאה נוספת

דני שלום, חמישים שנות עליונות אווירית, הוצאת כנרת
עטר דגן

ביוגרפיה

דגן נולד וגדל במרחביה. עם גיוסו לצבא בשנת 1980 התנדב לקורס טיס. שנה לאחר מכן, לאחר שהודח מהקורס, עבר לחיל התותחנים, סיים את מסלול ההכשרה ללוחמים, השלים קורס קצינים ולחם במלחמת לבנון הראשונה. בהמשך מסלולו הצבאי שימש מפקד סוללה בספטמבר 1982 מונה למפקד גדוד 405. בשנים 1991-1992 שימש כמפקד יחידת מיתר. במהלך הנסיגה מלבנון פיקד דגן על עוצבת אדירים ובשנים 2001–2003 פיקד על עוצבת קלע דוד. בהמשך שימש כקצין אג"ם פיקוד המרכז וריכז את פעולות הפיקוד בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. לאחר מכן מונה לנספח צה"ל בפולין.
לאחר שחרורו החל לשמש כנציג ארגון ידידי צה"ל בארצות הברית (FIDF).
יצחק אבישור

ביוגרפיה

יצחק אבישור נולד בעיראק בשנת 1939. בשנת 1951 עלה לישראל ביחד עם משפחתו, כחלק מעליית יהודי עיראק. בשנת 1962 השלים לימודים בסמינר למורים ע"ש דוד ילין. 
בשנת 1968 השלים אבישור תואר ראשון במקרא ובהיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים, בשנת 1970 השלים תואר שני במקרא ובשנת 1975 השלים דוקטורט. נושא הדיסרטציה שלו היה "צמדי המלים במקרא ומקביליהם בשפות השמיות של המזרח הקרוב".
לאורך השנים פרסם עשרות ספרים ומאמרים על נושאים כגון השירה המקראית וספרות המקרא בזיקתה לספרות המזרח הקדום, בלשנות עברית ושמית, הערבית היהודית החדשה, ההיסטוריה של יהודי עיראק ועוד. 
בשנת 1998 ערך את הספר "שבחי הרמב"ם: סיפורים עממיים בערבית יהודית ובעברית מהמזרח ומצפון-אפריקה", בספר כונסו אגדות, שנכתבו בערבית יהודית והופצו בקרב יהודי צפון אפריקה והמזרח על אודות הרמב"ם, במהלך ימי הביניים ואילך. סיפורים על הרמב"ם שקשרו כתרים רבים לאישיותו והעלהו למדרגה עליונה.
בשנים 2008-2010 הוציא לאור מילון בן שלושה כרכים של הדיאלקט הערבי של יהודי עיראק.
שימש כמנהל המדעי של מרכז מורשת יהדות בבל, וכעורך כתב העת "העברית ואחיותיה: כתב עת לחקר הלשון העברית וזיקתה ללשונות השמיות וללשונות היהודים" בהוצאת אוניברסיטת חיפה.
ארגון העיתונאים בישראל

ארגון העיתונאים בישראל נוסד בשנת 2012 כארגון עובדים ענפי, ששם לו למטרה לאגד עיתונאים העובדים כשכירים או כפרילאנסרים באמצעי התקשורת בישראל. הארגון הוקם על מנת להגן על מעמד העיתונאי ולשפרו - גם מבחינה תעסוקתית וגם מבחינה מקצועית. הארגון פועל במסגרת הסתדרות העובדים הכללית החדשה.
עם העיתונאים שיזמו וייסדו את הארגון נמנים אסף ליברמן, דרור פויר, חיים הר-זהב, יאיר טרצ'יצקי, יואב ריבק, מיקי פלד, נורית קנטי, נטע אחיטוב, עינת פישביין, רוני לינדר-גנץ ושי ניב. בבחירות שנערכו ב-2016 נבחר יאיר טרצ'יצקי כיושב ראש הארגון.
בספטמבר 2017 הארגון מנה כ-3500 חברים, והוא ארגון העובדים היציג בכ-25 כלי תקשורת, שבהם גם הוקמו ועדי עובדים, בהם: חדשות 2, חדשות 10, תאגיד השידור הישראלי "כאן", "ידיעות אחרונות", מעריב, גלובס, ynet, רדיו קול חי, Time Out תל אביב, מוטו תקשורת. 
באמצע יולי 2012 הודיעה מועצת העיתונות בישראל על קבלתו של ארגון העיתונאים בישראל כחבר במועצה.
הארגון פועל למען חופש העיתונות וחירות הביטוי בישראל. באוגוסט 2016 הביע הארגון תמיכה בשרון שפורר לאחר שהוגשה נגדה תביעת דיבה בסך 1.68 מיליון שקלים, שלדברי הארגון היא תביעת השתקה. הארגון גייס כספים עבור הגנתה באמצעות מימון המונים.
בשנת 2017 עתר הארגון לבג"ץ נגד התיקון לחוק השידור הישראלי, המפצל לשניים את תאגיד השידור הישראלי "כאן", ונגד הגבלות שהטילה משטרת ישראל על חופש הסיקור העיתונאי בירושלים.
נאזם אל-ע'זאלי

נישואיו לסלימה מוראד

סיפור נישואיו בשנת 1953 לזמרת היהודיה סלימה מוראד היה שנוי במחלוקת. השניים שיתפו פעולה בתחום המוזיקה במהלך חייהם המשותפים: בין היתר, ערכו מספר קונצרטים בעיראק ומחוצה לה, בפריז, לונדון, וביירות. בשנת 1961 השניים הקימו מועדון לילה בבגדד. לפני מותו נסע לביירות. ב-23 באוקטובר 1963, בגיל 42, מת כתוצאה מהתקף לב. מותו הכה בתדהמה את כל העם העיראקי והעולם הערבי.
בין שיריו: 'עיירתני בישייב', 'יאמל עיון אל סוד', 'פוג אל נחל', 'טלעה מין בית אבוה', 'מייחנה', 'גולי יה חילו', 'תסבח עלא חיר', 'כ'ייף עילהה', 'שלון' ועוד רבים אחרים.
ניבאלדו אלבס פרייטס סנטוס

קריירה

ניבאלדו התחיל את הקריירה שלו בבאטקואה. בגיל 18 הצטרף למחלקת הנוער של אקדמיקה. לאחר שסיים את גיל הנוער עבר בליגות הנמוכות בפורטוגל וב-16 באוגוסט 2011 חתם באקדמיקה ל-3 שנים. ב-12 בספטמבר 2011 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0-4 נגד נסיונאל, אך הוא לא זכה לדקות משחק קבות ובקיץ 2013 חתם בטפליצה הצ'כית. בינואר 2015 חתם בדינמו מינסק.
בשנת 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת כף ורדה.
בור (דרום סודאן)

מיקום

העיר בור נמצאת בנפת בור שבמחוז ג'ונגליי כ-190 ק"מ צפונית לג'ובה, העיר הגדולה במדינה ובירתה. בור נמצאת בגדה המזרחית של נהר הנילוס הלבן בקואורדינטות:6° 13' 12.00"N, 31° 33' 0.00"E.

היסטוריה וגאוגרפיה

העיר בור הייתה מרכז מנהלי תחת השלטון האנגלו-מצרי בין השנים 1899-1956. העיר נחשבת למקור פרוץ מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה בה קרובינו קואנין (Kerubino Kuanyin), קצין בצבא דרום סודאן, הנהיג את ההפיכה בעיר בשנת 1983. מהלך זה הוליד את צבא השחרור העממי הסודאני ושיאו בהכרזת העצמאות של דרום סודאן כמדינה עצמאית המוכרת על ידי סודאן ב-6 ביולי 2011.

אוכלוסייה

בשנת 2006, הוערכה האוכלוסייה בעיר בכ-26,800 נפש.

עסקים

בעיר קיים סניף של בנק המסחר הקנייתי.

חינוך

בעיר פועלת האוניברסיטה על-שם ג'ון גראנג למדע וטכנולוגיה, והיא אחת מבין שש האוניברסיטאות הציבוריות בדרום סודאן. האוניברסיטה נוסדה בשנת 2006 על ידי מושל מחוז ג'ונגליי הקודם, פיליפ טון ליק (Mr. Philip Thon Leek), לאחר תאונת המסוק בה נהרג ג'ון גראנג.

תחבורה

את העיר משרת שדה התעופה בור בנוסף לתחבורה הנהרית בנילוס הלבן ושלוש דרכים יבשתיות המובילות אליה וממנה.
מיכאל כספי

ביוגרפיה

כספי נולד בירושלים למרדכי ולרבקה כספי ולמד משפטים בלונדון. הוא התמחה בעריכת דין במשרדו של דב יוסף. פעמים רבות הופיע במשפטים בעלי פרופיל ציבורי גבוה: הוא ייצג את עמוס בן-גוריון בתביעת הדיבה שהגיש כנגד שורת המתנדבים, כמו גם את אביו, דוד בן-גוריון ב"משפט החברים" שנערך לו במפא"י. כמו כן ייצג את ישראל קסטנר.
כספי לא היה רק עורך דינו של בן-גוריון, אלא גם שותפו לדרך הפוליטית. ב-1965 פרש יחד עמו לרפ"י ובשנים שלאחר מכן כיהן מטעם רפ"י כסגן ראש עיריית תל אביב.
משפט ידוע נוסף שבו זכה כספי, הוא זה שבו תבעה אגד את יאסר ערפאת על נזקי הטרור שנגרמו לה, ואשר בית המשפט המחוזי בתל אביב אישר שהיו באחריותו של ערפאת. קואופרטיב אגד, כמו גם דן וחברות מובילות אחרות במשק, הן לקוחות ותיקות של משרד כספי - מיכאל כספי ייצג אותן עוד בשנות הארבעים.
בנו הוא עורך הדין רם כספי.
קובי בלול

קריירה

בלול גדל במחלקת הנוער של הפועל חולון. בשנת 1990 עלה בלול לקבוצה הבוגרת של חולון ולצידו בקבוצה שיחק במשך מספר עונות אחיו התאום אלי בלול. בשנת 1994 עבר למכבי ראשון לציון שבה שיחק שתי עונות ולאחריהן חזר לעונה אחת בחולון ולעונה נוספת בראשון לציון. בהמשך שיחק בהפועל גליל עליון, הפועל אילת ולאחר מכן שיחק שתי עונות בחולון.
סך הכל שיחק בלול 11 עונות בליגה הראשונה, רשם 190 משחקים בהם קלע 1,077 נקודות, בממוצע קריירה של 5.7.
לאחר שסיים לשחק בליגה הראשונה שיחק ואימן בליגות הנמוכות. בקיץ 2009 מונה לתפקיד עוזר מאמן בקבוצת הנשים של אליצור חולון ובמקביל שימש כמאמן-שחקן בקבוצת הגברים של אליצור חולון. בלול שיחק בין היתר גם בבית"ר ירושלים מליגה א'.
קובי בלול הוא אביו של ניב בלול, בעבר כדורסלן בליגת העל.

בנבחרות ישראל

בלול היה חבר סגל נבחרת העתודה באליפות אירופה בשנת 1992, ובאליפות אירופה עד גיל 22 שבה נטל חלק משמעותי יותר מן האליפות שקדמה לה. בסגלי נבחרת העתודה שיתף פעולה עם אחיו אלי בלול.
בשנת 1995 זומן לסגל נבחרת ישראל הבוגרת והשתתף איתה באליפות אירופה.
פיבי וולר-ברידג'

ביוגרפיה

וולר-ברידג' נולדה במערב לונדון בתם של מייקל ותרזה וולר-ברידג'. היא גדלה באילינג שבמערב לונדון. יש לה אח צעיר ממנה, ג'ספר וולר ברידג' שהוא מנהל מוזיקלי, ואחות מבוגרת ממנה איזבל וולר ברידג', שהיא מלחינה והלחינה את המוזיקה לסדרה "פליבג". הוריה הם גרושים.
היא למדה בבית הספר הקתולי לבנות סנט אוגוסטין פריורי ברובע אילינג. אחר כך למדה בבית הספר העצמאי DLD קולג' לונדון שבשכונת מרילבון בלונדון. היא התקבלה לטריניטי קולג' בדבלין ותכננה ללמוד אנגלית, אבל היא סיימה תואר באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון.

קריירה

ב-2009 הופיעה וולר-ברידג' לראשונה בתיאטרון במחזה "Roaring Trade" בתיאטרון סוהו.
וולר-ברידג' השתתפה בעונה השנייה של סדרת הדרמה "ברודצ'רץ'".
בנוסף למשחק היא גם מחזאית. היא כתבה את סדרת המחזות "Good. Clean. Fun", ו-"Fleabag".
ב-2013 כיכבה וולר-ברידג' בפרק בסדרה "Bad Education" בתפקיד אינדיה.
ב-2016 כתבה וולר-ברידג' שני סיטקומים וגם כיכבה בהם. האחד "נופל וקם" עבור ערוץ 4, והשני עיבוד של המחזה "פליבג" עבור BBC Three.
אחרי השידור הראשון בערוץ BBC Three, שודרה הסדרה "Fleabag" בערוץ BBC Two החל מאוגוסט 2016. הסדרה נבחרה לשירות ה-VOD של אמזון וידאו ושודרה בארצות הברית החל מספטמבר 2016.
וולר-ברידג' היא מנהלת אמנותית יחד עם ויקי ג'ונס של DryWrite Theatre Company. השתיים נפגשו והתיידדו כשעבדו יחד בהפקות תיאטרון.

חיים אישיים

וולר-ברידג' חיה בקנסל רייז שבלונדון. בשנים 2014-2018 הייתה נשואה לאיש הטלוויזיה האירי, קונור וודמן. מאז 2018 היא בזוגיות עם המחזאי האירי-בריטי, מרטין מקדונה.
פאן ג'ונשון

חייו

פאן ג'ונשון נולד בסין בשנת 1889. הוא היה קומוניסט, ולכן בשנת 1916 עבר לברית המועצות בחיפוש אחר עבודה. הוא התיישב במוסקבה שם מצא עבודה בתור פועל, החליט להישאר ברית המועצות, נישא לאישה מקומית ונולדו לו שני בנים. בשנת 1936 היגרו הוא ומשפחתו לעיר חרקוב שבאוקראינה, שם מתה אשתו ממגפה.
שני בניו של ג'ונשון גויסו לצבא האדום בתחילת המלחמה. הם נעדרו בקרב ונחשבו בחזקת נעדרים במלחמה.
ג'ונשון שרד את המלחמה והמשיך לחיות בחרקוב עד מותו ב-1974.

הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

בסוף שנת 1941, עם פלישת הנאצים לברית המועצות, רוכזו כל יהודי חרקוב, ולאחר מספר ימים הודיעו שעומדים להעבירם. התנאים במחנה שאליו הועברו על ידי הנאצים היו גרועים מאוד - היהודים כמעט שלא קיבלו מזון ומים, ונאלצו לאכול שלג.אישה יהודיה בשם יליזבטה דבורקינה (Yelizabeta Dvorkina) זיהתה את הסכנה הנשקפת לה ולבתה לודמילה (לוסיה), שהייתה בת 10, ושיחדה שומר נאצי בעזרת תכשיטים על מנת שיאפשר לבתה לברוח מגטו חרקוב. לודמילה נמלטה מהמקום, והצליחה לחזור לבית שבו גרו היא ואמה לפני שהנאצים גרשו אותן. בבית זה התגורר באותה תקופה ג'ונשון. כשראה את לודמילה החליט שיחביאה בביתו. הוא גידל אותה כבתו והסתירה מהנאצים במשך למעלה משנה וחצי. שלושה שכנים סייעו לג'ון בהסתרת לודמילה, נדזדה פופלניוק (Nadezhda Popelniuk), אלכסנדרה בבאייב (Alexandra Babaev) ומיטרופן בבאייב (Mitrofan Babaev).

חסיד אומות העולם

ג'ונשון סיפק מחסה ומסתור ללודמילה גנריכובנה (Genrichovna), ילדה אוקראינית יהודיה שברחה מגטו חרקוב באזור הכיבוש של הצבא הגרמני. היא ברחה עקב מאמצי אמה שהבינה כי ילדיה צפויים להיהרג עקב העברתם הצפויה לעיר אחרת.
בשנת 1995 הכיר יד ושם בג'ונשון חסיד אומות העולם

לאחר המלחמה

עם שחרור חרקוב על ידי הצבא האדום, ב-23 באוגוסט 1943, עזבה לודמילה את מחבואה בביתו, אך הם שמרו על קשר לכל אורך חייו של ג'ונשון.

הכרה והנצחה

פאן ג'ונשון הוכר כחסיד אומות העולם על ידי "יד ושם" ב-19 בינואר 1995, והיה הסיני הראשון לקבל תואר זה.