google/wiki40b huggingface dataset:
ההמבורגר הבלתי אפשרי

Impossible Burger (המבורגר בלתי אפשרי) הוא שמו המסחרי של המבורגר ללא רכיבים מהחי שפיתחה חברת Impossible Foods האמריקאית. ההמבורגר נראה כהמבורגר מבשר קצוץ, יש לו טעם וריח של בשר בקר, והוא כביכול "מדמם". סודו של ההמבורגר הוא בחלבון לגהמוגלובין (Leghemoglobin) שמופק משורשי קטניות, והוא המקבילה הצמחית להמוגלובין שנמצא בדם בעלי החיים. ההמבורגר הושק ביולי 2016 במסעדה הבשרית מונופוקו נישי (Momofuku Nishi) בניו יורק.
לדברי החברה ייצור ההמבורגר דורש 95% פחות שטח חקלאי ו-74% פחות מים, והוא גורם 87% פחות גזי חממה לעומת המבורגר מבקר. בהמבורגר הבלתי אפשרי יש יותר חלבון, פחות שומן ופחות קלוריות מהמבורגר באותו משקל שעשוי מבקר. אין בו כולסטרול, הורמונים טבעיים או סינתטיים, אנטיביוטיקה, וזיהומים שקיימים בבשר בעלי חיים.
נכון ל-2017 "ההמבורגר הבלתי אפשרי" הוא מנה קבועה בתפריט של מספר מסעדות בניו יורק, לוס אנג'לס וסן פרנסיסקו, אך טרם נכנס לשיווק ישיר. במארס 2017 הודיעה החברה שהיא בונה באוקלנד את המפעל הראשון לייצור ההמבורגר הבלתי אפשרי, והוא עתיד לייצר חומרים לכ-4 מיליון המבורגרים לחודש.

פיתוח

פיתוח ההמבורגר החל ב-2009 כיוזמה של פטריק בראון (Patrick O. Brown), פרופסור לביוכימיה באוניברסיטת הרווארד וממציא מערך הDNA. בראון שהיה אז בשנת שבתון החליט להקדיש אותה למה שהוא בעיניו הבעיה האקולוגית החמורה ביותר על כדור הארץ והיא תעשיות המזון מהחי. הוא הגיע למסקנה שהפתרון הוא מוצרים ללא מרכיבים מהחי שצרכני הבשר והחלב יעדיפו על הקיים. בראון, שהוא עצמו טבעוני, אמר "קל יותר לשנות את ההתנהגות של בני אדם מאשר לשנות את דעתם". הוא יסד את חברת "אימפוסיבל פודס" ועם מימון של וינוד קושלה בנה את המעבדה הראשונה וגייס מדענים. התנאי שלו להסכם עם קושלה היה שהחברה לעולם לא תימכר לתעשיית הבשר. 
השלב הראשון בפיתוח היה איתור המרכיבים בבשר שמעניקים לו את הארומה הייחודית. מבין אלפי תרכובות שקיימות בבשר, מדעני החברה גילו שהם (heme) הוא המרכיב שמשפיע בצורה המשמעותית ביותר על הטעם והריח של בשר, ועל הצורה שבה בשר מתנהג בבישול. הם הוא תרכובת שבמרכזה אטום ברזל ומסביב לו ארבע טבעות מחומשות המכילות כל אחת אטום חנקן. ההם קשור תמיד לחלבון כלשהו, כך למשל המוגלובין הוא חלבון שבנוי מהם יחד עם החלבון גלובין. ההם נושא הברזל הוא שמעניק לדם את צבעו האדום.
המוגלובין לא נמצא בממלכת הצומח, אך הם קיימת מולקולה דומה לגהמוגלובין (Leghemoglobin), שנמצאת בשורשי צמחים, בעיקר ממשפחת הקטניות. בשורש צמח הסויה וקטניות אחרות נמצאות פקעיות אדומות שבהן שוכנים חיידקים שחיים בסימביוזה עם הצמח: הצמח מספק לחיידקים חמצן שנחוץ לקיומם, והחיידקים מצדם קושרים אטומי חנקן שנחוצים לצמח ולכל אורגניזם כדי לבנות חלבונים. המולקולה שנושאת את החמצן לחיידקים היא לגהמוגלובין, בדומה להמוגלובין בממלכת החי שנושא חמצן לאברי הגוף. ברגע שנוסף לתערובת לגהמוגלובין, ההמבורגר קיבל את טעם הבשר האופייני. 
לצורך אספקה יעילה של לגהמוגלובין פיתחה "אימפוסיבל פודס" שמרים ששובץ בהם קטע DNA מסויה שגורם לייצור החומר. רוב המחקר והעבודה בשנה הראשונה לקיום החברה הוקדש לפיתוח קו ייצור ללגהמוגלובין. לאחר מכן התרכזה החברה במרכיבים האחרים של ההמבורגר, כדי לעשותו דומה לבשר בקר.

ערך תזונתי

הערך התזונתי של ההמבורגר קרוב לזה של המבורגר מבשר בקר. ב"המבורגר בלתי אפשרי" במשקל 85 גרם יש 220 קלוריות, 20 גרם חלבון, 10 גרם שומן רווי (שמן קוקוס) שהם כ-12%, וויטמין B₁₂ בכמות קרובה למינון היומי למבוגר.
איזובוטנול

תסיסה

איזו-בוטנול הוא תוצר תסיסה של פחמימות וכן תוצר לוואי של פרוק חומר אורגני. דרך ביו-סינתטית לייצור איזובוטנול התגלתה לראשונה בחיידקי קלוסטרידיום, כמה זני קלוסטרידיום מהונדסים פותחו לייצור החומר אם כי עד היום לא פותחה שיטה לייצור בהיקף מסחרי המבוססת על חיידקים. פרט לקלוסטרידיום נעשים ניסיונות להנדוס כחוליות ואשריכיה קולי לצורך זה.
עכן גדול

תיאור

אורכו הטיפוסי של העכן נע בין 30 ל-60 ס"מ, כאשר אורכו המרבי מגיע ל-85 ס"מ. הנקבות גדולות מן הזכרים.
צבעי הנחש הם בגוני חום, צהבהב ואפרפר, שעוזרים לו להסתוות באזורי החולות בהם הוא חי. הגחון בצבע לבן והזנב עשוי להיות שחור.
הראש נבדל מן הגוף, בדומה לרוב הצפעיים. מעל לכל עין יש לרוב קשקש בולט אחד הנראה כמו קרן, אולם ייתכנו פרטים ללא הקשקשים דמויי הקרניים. הגוף מוצק יחסית לאורכו.

התנהגות ותזונה

העכן הגדול הוא נחש לילי. הוא נע בחול בתנועה צדית, כך שבכל רגע רק שני חלקים מגופו נוגעים בקרקע, ובכך הוא לא מתחמם יתר על המידה כאשר נע על החול החם. כאשר הוא חש מאוים הוא מסתובב לכיוון הסכנה, משמיע קול אזהרה ומכיש כמוצא אחרון.
העכן מתחפר בחול כאשר רק עיניו מציצות, ואורב לטרף שיעבור לידו. הוא ניזון מלטאות, יונקים קטנים, וציפורים.

תפוצה

העכן מצוי ברחבי המזרח התיכון. שטח המחיה שלו כולל חלקים מירדן, עיראק, איראן, ואת רוב שטחי חצי האי ערב: בערב הסעודית, כווית, תימן, עומן, קטר ואיחוד האמירויות.
בישראל מצוי הנחש באזור הערבה.

ארס ורבייה

הארס של העכן הגדול מסוכן ביותר, אולם אירועי הכשה נדירים ביותר ואין תיעוד על מוות כתוצאה מהכשת הנחש. לא ידוע על נסיוב המגן מפני הארס של מין זה.
מין זה מטיל ביצים, הנקבה מטילה בין 8 ל-20 ביצים.
חוט

חוט הוא מוצר גמיש לרוב טווי. יכול להיות עשוי מחומרים מהחי [שיער של חיה] הצומח, [אניצים, של פירות, סיבים של קליפה] או מחומרים אחרים,  של חומרים שונים המשמשים בדרך כלל בתחום הטקסטיל, קשירה וחיזוק עצמים שונים.
המונח "חוט" משמש גם באופן שאול לתיאור שמות עצם אחרים שצורתם כצורת חוט, בהם חוט השדרה (בתוך עמוד השדרה). בנוסף, משמש המונח לתיאור מצבים מסוימים - כמו המונח "קצה חוט", לתיאור ניסיון למצוא מוצא בין שלל מידע לא רלוונטי.

שימוש

באופן מסורתי חוט הוא שילוב ארוך של סיבים, אשר משמש בייצור בדים, תפירה, סריגה (וקרושה), אריגה, רקמה, מקרמה והכנת חבלים. בהתאמה, קיים מגוון של סוגי חוטים המתאימים לשימושים שונים. חוטים לשימוש במכונות תפירה מודרניות מצופים לעיתים בשעווה או בחומר אחר אשר יפחית את החיכוך הכרוך בתפירה. חוטי רקמה הם חוטים המיועדים באופן מיוחד למטרה זו, בין אם במכונה ובין אם ברקמה ביד. גם אם החוטים נוצרו לייעוד מסוים אין שום מניעה להשתמש בהם לייעוד אחר. אפשר לתפור גם עם חוטי תפירה ורקמה, אפשר לסרוג עם חוטי רקמה וכדומה.

יצור

חוטים טבעיים שמקורם מהחי או הצומח מיוצרים ב טוויה. התהליך כרוך בכריכה ועיבוד של סיבים יחד, על מנת שיצרו חוט אחיד. העדויות המוקדמות ביותר לייצור חוטים נמצאו מן התקופה הפלאוליתית העליונה וטוויית אריגים היה אחד מתהליכי הייצור הראשונים שעברו מיכון ותיעוש. חוטים טוויים עשויים לכלול רק סוג אחד של סיבים, או שילוב של מספר סוגי סיבים (אם כי ביהדות קיים איסור על שעטנז בין סוגים מסוימים של סיבים לאחרים בטווייה). סיבים מלאכותיים (סינתטיים) נחשבים לחזקים יותר ולעיתים יכולים גם להגן על הבד מפני בערה. לפיכך, נפוץ השילוב בין סיבים מלאכותיים וטבעיים. השילובים הנפוצים ביותר הם כותנה ופוליאסטר; וצמר עם אקריל. לעיתים קרובות, בעיקר במקרה של סיבים טבעיים יקרים, קיים שילוב בין סוגי סיבים יקרים (אנגורה, קשמיר ודומיהם) לבין סוגים זולים יותר של סיבים טבעיים.
מרכז המודיעין הלאומי (מקסיקו)

היסטוריה

מרכז המודיעין הלאומי הוקם רשמית ב-30 בנובמבר 2018 והחליף את המרכז לחקירה וביטחון לאומי, כאשר נכנסו לתוקף הרפורמות בחוק הארגוני אודות המינהל הציבורי הפדרלי; לאחר פירוק קודמו בהצעתו של הנשיא אנדרס מנואל לופז אוברדור, הארגון החדש נטל על עצמו את תפקידיו, אך עתה המודיעין היה בפיקוחו של המזכירות לביטחון הציבור והגנת האזרח, תוך שמירה על התפקידים שנקבעו לארגון הקודם בחוק הביטחון הלאומי.
בנצי סאו

ביוגרפיה

סאו החל את שירותו במשטרה כשהתגייס ב-1977 למשמר הגבול והמשיך לשרת בחיל בתפקידי פיקוד במשך קרוב לשלושים שנה. באוגוסט 1996 מונה למפקד מרחב מג"ב צפון, בתפקידו זה הוביל את היערכות החטיבה במרחב התפר בצפון בעקבות יישום הסכמי אוסלו. במהלך אירועי אוקטובר 2000 הופקד על גזרת ואדי עארה והיה המפקד בשטח בשני ימי העימותים האלימים הראשונים, ב-1 וב-2 באוקטובר. ועדת אור, שמסקנותיה פורסמו באוגוסט 2003, קבעה כי סאו ניהל עימות ממושך בניגוד להנחיות, היה אחראי על כניסת כוח שוטרים לאום אל-פחם, בניגוד להנחיות שניתנו וכן שותף, אם כי במידה פחותה מזו של ניצב אליק רון, לאחריות להפעלה בלתי מוצדקת של ירי צלפים באש חיה כלפי מיידי אבנים בצומת אום אל-פחם. הוועדה מצאה כי סאו הוא אמנם מפקד מנוסה ורציני אך שהכשלים שניכרו בתפקודו היו מהותיים ועל כן המליצה שלא יקודם בדרגתו או בתפקידו לתקופה של ארבע שנים מיום פרסום הדו"ח שלה.
בפברואר 2001 מונה סאו למפקד מרחב מג"ב ירושלים והוביל את הקמת מערך מג"ב בעוטף ירושלים, באוקטובר 2004 מונה לראש מטה משמר הגבול תפקיד בו כיהן עד מאי 2006. במהלך תקופה זו שימש גם כראש מטה תיאום תוכנית ההתנתקות במטה הארצי.
ביוני 2006 מונה לראש המטה המבצעי של השר לביטחון פנים, אבי דיכטר, אולם בהחלטת בג"ץ באוקטובר 2006, בעקבות עתירה של ארגון עדאלה, קבע הרכב השופטים בדעת רוב של אילה פרוקצ'יה וסלים ג'ובראן מול אליקים רובינשטיין, כי המינוי מנוגד להמלצות ועדת אור שאומצו על ידי ממשלת ישראל ועל כן על סאו לעזוב את תפקידו בתוך חודש ימים.
סאו מונה לעוזר ראש אגף שיטור וביטחון, אגף המבצעים של המשטרה, בנוסף שימש מפקד המחזור הראשון של "תוכנית ברק" לאיתור וטיפוח שוטרים מובחרים בקצונה הזוטרה.
ביולי 2008 קודם לדרגת ניצב ומונה לראש האגף לשיטור וביטחון, במאי 2010 מונה למפקד מחוז מרכז. ב-4 ביוני 2013 החל לכהן כמפקד מחוז תל אביב. בפברואר 2015 מונה לממלא מקום סמפכ"ל המשטרה (המפכ"ל יוחנן דנינו פיטר את סגנו ניצב ניסים מור), זאת במקביל להמשך פיקודו על מחוז תל אביב. ביוני 2015 אושר מינויו לממלא מקום המפכ"ל היוצא, יוחנן דנינו, עד להחלטה וכניסתו לתפקיד של המפכ"ל החדש.
באוגוסט 2015, עם ההכרזה על הכוונה למנות את גל הירש למפכ"ל המשטרה, הודיע על פרישתו משירות במשטרה. עם זאת, ב-31 באוגוסט 2015 החליטה הממשלה להאריך את תקופת כהונתו כממלא-מקום המפכ"ל, עקב הימשכות הליך הבדיקה הנדרש בעניינו של הירש. עם אישור מינויו של רוני אלשיך למפכ"ל, הוארך מינויו של סאו כממלא מקום, והוא כיהן בתפקיד עד כניסתו של אלשיך לתפקיד, ב-3 בדצמבר 2015. בתחילת פברואר 2016 פרש מהמשטרה.
כממלא מקום המפכ"ל המשיך סאו את המלחמה בארגוני הפשע המאורגן וכן התמודד עם גל הטרור הפלסטיני שהסלים בחודש תשרי ה'תשע"ו (ספטמבר-אוקטובר 2015) ובו שוטרי משטרת ישראל ומשמר הגבול נדרשו למאמץ מוגבר לשם הגנת תושבי ישראל מגל הטרור בירושלים וביישובים נוספים בתחומי הקו הירוק ויהודה ושומרון.
ביולי 2017 מונה לדירקטור בחברה הציבורית ויליפוד.
סאו הוא בעל תואר ראשון במדעי החברה ותואר שני במנהל עסקים. נשוי ואב לארבעה.
עם סיום תפקידו של רנ"צ רוני אלשייך ולאחר הסרת מועמדותו של משה (צ'יקו) אדרי, עלתה מחדש מועמדתו של ניצב בדימוס סאו כמועמד למפכ"ל.
דפוס אופסט

דפוס אוֹפסֶט (מאנגלית: Offset printing) הוא שיטת הדפסה מודרנית. שיטה זו מבוססת על יצירת דמות, שהיא תמונה של הדף המודפס, על לוח אלומיניום דק. הלוח מורכב על גליל במכונת הדפוס. מכונת הדפוס מצמידה גליל עם צבע דפוס אל הלוח, הלוח מוצמד אל הבלנקט שמוצמד אל הנייר, וכתוצאה מהמגע מועבר חלק מהצבע אל הנייר. דפוס אופסט הוא פיתוח ושיפור של הדפס אבן.

לוח האופסט

בדפוס האופסט שטח פני הלוח מורכבים משני אזורים נבדלים: אזורים שיקלטו צבע ויעבירו את הצבע אל שמיכת הגומי בלנקט ויודפסו (למשל האות עצמה), ואזורים שלא יקלטו צבע ולא יעבירו את הצבע אל שמיכת הגומיבלנקט ולכן לא יודפסו (למשל השטח ה"לבן" שמסביב לאות).

הכנת הלוח

בדפוס אופסט נוצר ההבדל בלוח בין השטח המדפיס (האותיות) והשטח הלא מדפיס בדרך שונה, המבוססת על שטחים הצבועים בחומר הידרופובי על בסיס שומני (כמו צבע הדפוס). הלוח נמרח בשכבת אמולסיה. בעבר היו מכניסים את הלוח לשולחן אור מיוחד, תחת נגטיב או פוזיטיב של המקור, ועליו היו מקרינים אלומת אור חזקה. כיום משתמשים בלייזר, בשני המקרים התוצאה היא זהה כלומר החשיפה לאור או הצריבה בלייזר גורמות לשינוי כימי באמולסיה. לאחר מכן עובר הלוח, הצרוב\מוקרן, פיתוח בדומה לפיתוח תמונות בצילום, על ידי חומצות ומפתחים. כך למעשה נוצר הלוח כאשר חלקו מכוסה בשכבה שומנית הידרופובית וחלקו לא. החלקים שנחשפו לאור או נצרבו (על ידי לייזר) יתקשו והאמוליסה המוקשית תישאר ותדפיס, בעוד החלקים שלא נחשפו לאור ולא נצרבו האמולסיה תורד בשלב הפיתוח וחלקים אלה לא יודפסו.

הדפסה

בשלב ההדפסה, מורחת מכונת הדפוס את הלוח במים. מאחר שהאותיות צבועות בחומר הידרופובי (שומני), ירטב שטח הלוח ללא האותיות, בעוד שטח האותיות ישאר יבש. בשלב הבא מורחת מכונת הדפוס את הלוח בצבע דפוס על בסיס שמן, אזורי האותיות יקלטו את שכבת הצבע השומנית מכיוון ששמן נקשר לשמן, ואילו באזורים בהם אין חומר הידרופובי אלא שכבת מים הצבע השומני לא יקלט. בצורה זו נוצרת ההפרדה וההבדלה בין אזורים מדפיסים ובין אזורים שאינם מדפיסים.
כעת הלוח צבוע בצבע הדפוס רק במקומות אותם אנו רוצים להדפיס, האותיות. בשלב זה מועברת הדמות, אל גליל הבלנקט, הבלנקט מוצמד אל הנייר ומעביר אליו את הצבע. השימוש בבלנקט כמתווך מסייע לשמירת הלוח מנזקי שחיקה. הבלנקט גם מקל את תהליך תכנון וייצור הלוח, מאחר שהוא מאפשר לייצר לוח מקור רגיל ולא לוח בכתב ראי.
יש חשיבות רבה לכמות המים והצבע המוזרמים ללוח. כאשר אחד מהם נמרח בכמות יחסית גדולה מדי, האיזון יופר והסלקטיביות תפגע, עובדה זו תפגע באיכות ההדפסה.
מגדל בלפרון

מגדל בלפרון (באנגלית: Balfron Tower) הוא בניין דירות בן 27 קומות, המצוי בשכונת פופלר של רובע טאוור המלטס שבלונדון.
המבנה מהווה חלק מאחוזת בראופילד (Brownfield estate) שבקרבת מנהרת בלקוול.

תיאור המבנה וייחודו

המבנה תוכנן על ידי האדריכל ארנו גולדפינגר, והוא דומה ביותר למבנה מאוחר יותר שתכנן גולדפינגר - מגדל טרליק. המבנה בנוי בסגנון האדריכלות הברוטליסטי שהיה נפוץ בלונדון בשנות ה-60 של המאה ה-20.
מגדל בלפרון (כמו גם מגדל טרליק) נחשב על ידי רבים לאחד מהמכוערים שבמבני העיר לונדון. גולדפינגר כה אהב את הבניין עד שעבר להתוגרר בדירה 130 בקומה ה-26 בשנת 1968. הוא התגורר בדירה חודשיים עד שהושכרה על ידי בעלי הבניין.
גולדפינגר עיצב את בית קארדייל ובית גלנקרי הסמוכים בסגנון התואם את סגנון הבנייה של מגדל בלפרון.
גובהו של המגדל 84 מטרים ובו 146 דירות. מעליות הבניין מצויות במגדל נפרד ושבעה מסדרונות מקשרים כל קומה שלישית במגדל המעליות אל הבניין. שתי הקומות שאינן מקושרות אל מגדל המעלית מקושרות אל מסדרון הקישור באמצעות מדרגות פנימיות. כך לדוגמה, הקומה ה-12 במגדל המעליות מקושרת למגדל הדירות. על מנת להגיע לקומות 11 ו-13 יש לרדת או לעלות מהמעליות בקומה 12.
בשנת 1998 הוכרז המבנה כמבנה בעל חשיבות ארכיטקטונית שיש לשמרו.
ד"ר פישר

היסטוריה

תשלובת מפעלי ד"ר פישר נוסדה בשנת 1965 על ידי דבורה ואלי פישר. ד"ר אלי פישר, בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת הרווארד ואוניברסיטת קליפורניה בארצות הברית, פיתח תרופה לטיפול במחלת העיניים גלאוקומה כבר בעבודת הדוקטורט שלו. המפעל ייצר תרופות למחלות עיניים ועור. 80% ממכירות המפעל היו של פיתוחים ישראליים. המפעל הכניס את השימוש בבקבוקי פלסטיק לטיפות עיניים. כן פותח במפעל תרופה בשם אונקוזן לטיפול בעיוורון הנהרות.
בשנת 1969 נפתח במפעל אגף חדש לייצור ארוסולים.
בשנת 1975 החל פיתוח וייצור תרופות ותכשירים לטיפול בעור ללא מרשם (OTC) ובהם סדרת תכשירים לטיפול בתינוקות. בפתח מלחמת יום כיפור, הסתיים פיתוח סדרת פולידין לטיפול בפצעים אשר סייעה לפצועי המלחמה. בשנת 1982, בתום עשר שנות מחקר בנושא סכנות החשיפה לשמש, החלו לייצר את סדרת תכשירי אולטרסול להגנה מהשמש. תכשירי אולטרסול היו הראשונים בארץ ובין הראשונים בעולם אשר הגנו מפני קרינת UVA בנוסף לקרינת UVB. בשנת 1993 הוקמה רשת Body-Shop Israel - רשת חנויות קוסמטיקה טבעית, המונה 45 חנויות. בשנת 1996 רכשה תשלובת ד"ר פישר מפעל לייצור מגבונים לחים בגליל.
בשנת 1995 זכו דבורה וד"ר אלי פישר בפרס התעשייה הישראלי. בשנת 1999 קבלה תשלובת ד"ר פישר את תו תקן משרד הבריאות האמריקאי FDA, ובשנת 2000 השלימה החברה תהליך בניית זהות תאגידית, שבמסגרתו שונה לוגו החברה. תשלובת ד"ר פישר מקיימת פעילות אחריות חברתית במסגרת פעילותה העסקית].
בשנת 2007 יוסדה קרן לזכרה של דבורה פישר, מייסדת התשלובת לצד ד"ר אלי פישר, שבמסגרתה נתרמים תכשירים וסכומי כסף לעמותות נזקקות. בנוסף, התשלובת ועובדיה פעילים ב"ילדים בסיכוי - המועצה לילד החוסה".
Spinning Around

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי פאולה עבדול, איירה שיקמן, דינקי בינגהאם וקארה דיוגרדי והופק על ידי מייק ספנסר. השיר הוא שיר בסגנון הדאנס-פופ המשלב בתוכו גם את סגנון הדיסקו, שאפיין את שאר שירי האלבום, Light Years.
בנוסף לכך, זכה השיר למעמד הכסף בבריטניה, על סך מכירות של 314,000 עותקים.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ ה-Vevo של קיילי מינוג ב-8 באפריל 2010. הקליפ בוים על ידי דון שדפורת'. לאורכו של הקליפ ניתן לראות את מינוג, רוקדת במועדון לילה, יחד עם רקדני ליווי.
נכון לפברואר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-13 מיליון צפיות.
מדיאה (מירון סימה)

תיאור

מירון סימה יצר את ההדפס "מדיאה" בשנת 1956. דמותה מעוצבת על פי דמותה של השחקנית חנה רובינא. כבר בשנת 1937 יצר סימה אלבום הדפסים ובו עשרה הדפסי אבן שנקרא "חנה רובינא בחיים ועל הבמה". כאן רובינא היא מתוארת בתפקידה בהפקת המחזה "מדיאה" מאת אוריפידס בתיאטרון הבימה בשנת 1955. ההדפס הוצג בשנת 1959 בתערוכת יחיד של חיתוכי עץ שהציג סימה בבית הנכות הלאומי בצלאל בירושלים.
ההדפס נוצר בטכניקה של חיתוך עץ צבעוני בן חמישה צבעים והופיע במהדורה של 35 עותקים. מדיאה מתוארת כאן לובשת שמלה אדומה, המתמזגת עם הרקע. שיערה מעוצב בתסרוקת תלתלים פרועה. ברקע התיאור מופיע מעין פסל או דמות המתוארת מאחור. מדיאה מתוארת כאן כמסתייגת מן הסיטואציה או הדמות. ראשה פונה בצדודית (פרופיל) לשמאל, בעוד  ידיה, שתנוחתן אקספרסיבית מאוד, פונות אל צידו הימני של הפורמט. סימה השתמש כאן בהטבעה של טקסטורה של עץ על גבע ההדפס. בתקופה זו הרבה סימה לעשות שימוש בחומרים שונים כשבלונות לשם הדפסת טקסטורות שונות בעבודותיו.
תצלום היצירה הופיע על כריכת המונוגרפיה על סימה "מדרזדן לירושלים" (1987), בקטלוג התערוכה "חיתוך העץ בישראל" (1986) שהוצגה בסדנת ההדפס ירושלים, במונוגרפיה "לראות בחשכה: מירון סימה" (2003) ובספר "100 שנות אמנות ההדפס בישראל" (2015).
עותקים מן ההדפס נמצאים באוספים של  המשכן לאמנות ע"ש חיים אתר, עין חרוד, מוזיאון תל אביב לאמנות ובאוספים נוספים.
ולדימיר צ'לומיי

ולדימיר ניקולאייביץ צ'לומיי (ברוסית: Влади́мир Никола́евич Челоме́й‏; 30 ביוני 1914 - 8 בדצמבר 1984), מחשובי המתכננים של חלליות, מנועים רקטיים וטילים בברית המועצות.

פעילות מוקדמת

בשנת 1932 החל ללמוד במכון הפוליטכני של קייב. בשנת 1936 פרסם את ספרו הראשון, "אנליזה וקטורית". צ'לומיי למד תחומים מגוונים של מתמטיקה, פיזיקה ומכניקה. סיים בהצטיינות את לימודיו במכון בשנת 1937 ובילה בו זמן קצר כמרצה.

פעילות בעת מלחמת העולם השנייה

צ'לומיי עסק בפיתוח מנוע סילון פועם (Pulse Jet) דומה לזה שהניע את טיל השיוט גרמני וי 1. בנוסף לפעילות זו קיבל אחריות על מפעל המטוסים פוליקארפוב. צ'לומיי פיתח את טיל השיוט הסובייטי הראשון, שכונה 10X, אשר שוגר בדצמבר 1944.

ראש משרד התכנון 52

בעקבות הצלחתו ופעילותו בשנות מלחמת העולם השנייה, הועמד צ'לומיי בראש משרד התכנון 52, שהיה אחראי על פיתוח מטוסים ללא טייס, על בסיס הידע של טיל השיוט הגרמני וי 1. בשלב מוקדם למדי (1952) הוכנה על ידי משרד תכנון זה הצעה לפיתוח טיל בליסטי בעל טווח בין יבשתי. הצעה זו אמנם לא התקבלה, אך חיזקה את מעמדו של צ'לומיי בממסד הטכנולוגי צבאי של ברית המועצות. לימים שונה שמו של משרד התכנון למשינוסטרויניה (NPO Mashinostroeniya), הפעיל עד היום ומוכר במערב כ-NPO MASH. משרד זה ממשיך בתכנון וייצור לוויינים מסוגים שונים.

תכנון חלליות

צ'לומיי החל בפיתוח חלליות בשנת 1962, והתחרה עם משרד התכנון של סרגיי קורוליוב, במיוחד בתכנון חללית המאוישת לירח. צ'לומיי פיתח את משגר הלוויינים הכבד "פרוטון", וייעד אותו בין היתר לשיגור חלליות מאוישות מסביב לירח. קורוליוב התנגד לתכנון זה, בעיקר בשל האמינות של המשגר, שלא הייתה גבוהה בראשיתו, וכן התנגד לסוג הדלק והמחמצן שנבחרו למשגר (ראו המחלוקת עם ולנטין גלושקו בנושא זה).
משרד התכנון של צ'לומיי היה אחראי על פיתוח שורה של לווייני מחקר למסלול נמוך סביב כדור הארץ, ובהם "פוליוט", הלוויין הראשון של ברית המועצות שיכול היה לשנות את מסלולו בחלל באמצעות מערכת ההנעה שהותקנה בו.
צ'לומיי הופקד על תכנון תחנות החלל הצבאיות מסדרת אלמאז, תחנות החלל של תוכנית סאליוט וכן חללית מיוחדת בעלת כושר חזרה לכדור הארץ, שכונתה TKS. חלק מעבודת התכנון של תחנת החלל מיר בוצע אף הוא במשרד התכנון של צ'לומיי.
מעבר להרים ולגבעות

פסקול הסרט ושיר הנושא

בית מהשיר 'ייפוי כוח' של דוד אבידן מופיע מיד בתחילת הסרט, ומילותיו מהוות את המוטו של הסרט כולו:
"מַה שֶּׁמַּצְדִּיק יוֹתֵר מִכֹּל
אֶת הַבְּדִידוּת, אֶת הַיֵּאוּשׁ הַגָּדוֹל,
אֶת הַנְּשִׂיאָה הַמּוּזָרָה בְּעֹל
הַבְּדִידוּת הַגְּדוֹלָה וְהַיֵּאוּשׁ הַגָּדוֹל,
הִיא הָעֻבְדָּה הַפְּשׁוּטָה, הַחוֹתֶכֶת,
שֶׁאֵין לָנוּ בְּעֶצֶם לְאָן לָלֶכֶת."
על פי קולירון, ברוח שיר זה, הסרט מציג משבר אמצע החיים אישי, שהוא במידה רבה גם לאומי: "בסוף זה מה שיש לכל אחד באמצע החיים: פחות או יותר האישה שלך, האהבה שלך, הילדים שלך – ואין לאן ללכת [..] זו קלישאה שפתאום חובטת בך".
כמו כן, הסרט מלווה בפסקול דומיננטי רב משמעויות, הכולל עשרות שירים עבריים קלאסיים המזוהים עם התרבות והחברה הישראלית-בורגנית: שיריהם של שלמה ארצי, אריק איינשטיין, חוה אלברשטיין ועוד.
דייוויד הודג'ס

Trading Yesterday

בשנת 2003 הודג'ס ומארק קולברט החליטו להקים להקה בשם "Trading Yesterday". הלהקה שהורכבה אז מהודג'ס, (שירה, גיטרה אקוסטית ואורגן/פסנתר), קולברט (תופים), וסטיבן מק'מורן (גיטרת בס), הוציאה אלבום דמו ב-15 במאי 2004 בשם "The Beauty and the Tragedy" ("היופי והטרגדיה"). כמו כן, חברי הלהקה חתמו על הסכם עם חברת התקליטים "אפיק הקלטות" ב-2004, ועברו ללוס אנג'לס כדי להקליט את אלבום הבכורה שלהם. הקלטות האלבום הסתיימו בתחילת 2005, והסינגל "One Day" מתוך האלבום הופיע בפסקול הסרט "Stealth". ב-15 בנובמבר 2005 הלהקה עזבה את חברת ההקלטות, וב-2007 היא נותרה להקה עצמאית.
קולברט, מתופף ומייסד הלהקה עזב את הלהקה בקיץ 2006 כדי לעבוד בתור מהנדס שמע. הלהקה תכננה להוציא אלבום נוסף בשם More Than This, אולם הוא מעולם לא יצא באופן רשמי, למרות שהוא דלף לאינטרנט בדצמבר 2006.
הלהקה שינתה את שמה באוגוסט 2007 ל- The Age of Information, ולאחר כחודש הצטרפו ללהקה ג'וש דונהאו ווויל האנט [לא לבלבל עם וויל האנט מאוונסנס]. לאחר שינוי שם הלהקה, השתנה גם הסגנון המוזיקלי ממוזיקה אקוסטית למוזיקה אלקטרונית. הלהקה הוציאה אלבום EP ב-11 בספטמבר 2007 בשם Everything is Broken.

We Are the Fallen

במהלך שנת 2009 הצטרף הודג'ס ללהקה We Are the Fallen שמורכבת ברובה מחברי אוונסנס לשעבר.

פרויקט סולו

בשנת 2009 הודג'ס הוציא אלבום סולו בשם Musical Demonstrations Part 1. באותה שנה הוא הקליט מספר שירים לאלבום Summit Worship של The Summit Church, בהם השיר "Breathe" אותו הוא מבצע ביחד עם איימי לי.
בזמן שהוא עובד על המוזיקה שלו, הודג'ס גם כתב והפיק שירים לאמנים שונים. ב-2007 הוא עבד עם סלין דיון ("This Time") והבקסטריט בויז (“Something That I Already Know”). ב-2008 היה הודג'ס שותף לכתיבה ולהפקה של הלהיט "Crush" של דייוויד ארצ'ולטה. השיר הגיע למקום השני במצעד 100 השירים של בילבורד, והוא הגיע למקום הגבוה ביותר בטבלה שאליו הגיע סינגל חדש מאז ינואר 2007.
ביולי 2008 הודיע הודג'ס שהוא חתם על הסכם עם חברת ההקלטות של האחים וורנר כדי להפיק אלבום סולו. הודג'ס צפוי להוציא מספר אלבומי EP במקום אלבום אחד באורך מלא. אלבום ה-EP הראשון שנקרא The Rising EP יצא באופן דיגיטלי ב-11 באוגוסט 2009. לאחר מכן הוציא הודג'ס אלבום בשם The December Sessions אשר יצא ב-2 חלקים במאי 2012 ונובמבר 2013 בהתאמה. בשני האלבומים האלה מבצע הודג'ס שירים אשר כתב לו יוצר ישראלי בשם מתן בכור ("First Day of My Life" ו"Chasing Shadows"), אשר כתב לאמנים נוספים בתחילת דרכם שעובדים עם הודג'ס כגון לואיס וויליאמס ולהקות The Dead Famous וMy Mystic X-Ray.
ב-2010 הודג'ס שיתף פעולה עם מספר אמנים מוכרים, בהם דייוויד קוק, קארי אנדרווד, לי דה וויז, מת'יו מוריסון, כריסטינה פרי, קייט סטיבנס, טריין, ויזר, דייוויד ארצ'ולטה, דה גיים ואדם למברט. כמו כן הוא עובד על חומרים חדשים ביחד עם קריס אלן, סטארגייט, ג'ים ג'ונסון, לינדי רובינס ובן מודי. בנוסף, הודג'ס כתב שירים לאנסטסיה, ניק לשאיי, ליאונה לואיס, סימפל פלאן, דלתא גודרם ועוד.
מטוס ראש הממשלה

ההחלטה על רכישת המטוס

ראשי מדינות רבות בעולם טסים במטוסים בבעלות המדינה והם ייעודיים לצורכיהם, מתוך שיקולים הקשורים בביטחון לאומי בעיקר. שיקול נוסף הוא הרצון להימנע מתלות בחברות תעופה מסחריות, שיש להן אילוצים שונים, כגון מבנה המטוס וגודלו, היעדר תקשורת לוויינית מוצפנת עם מדינת האם, זמינות מטוסים ועוד. זאת ועוד, השימוש באחד ממטוסיהן גורר עלות כספית גבוהה עבור המדינה וכרוך בהשבתת המטוס למספר ימים במהלך אותן נסיעות.
לאורך שנים ארוכות טסו ראשי מדינת ישראל לביקורים רשמיים בחו"ל באמצעות מטוסי בואינג 707 של חיל האוויר (ששימשו את החיל גם למטרות אחרות - טיסות תובלה ארוכות טווח ולוחמה אלקטרונית) וכן במטוס ביון מסוג גולפסטרים 5 של החיל. בנוסף, השתמשו לעיתים במטוס חכור, של חברת אל על, או במטוס של חברת ארקיע. הסדרים אלו לא הניחו את דעתו של שירות הביטחון הכללי, שטען לליקויים בכל הקשור לאבטחת ראש הממשלה. 
ועדת גולדברג, בראשותו של השופט בדימוס אליעזר גולדברג, הוקמה ב-15 בדצמבר 2013 במטרה לבחון את ההיתכנות הכלכלית לרכישת מטוס, את הבעיות במצב הקיים ואת הדרכים לתיקונן. חברי הוועדה היו מפקד חיל האוויר לשעבר, אלוף (מיל') עידו נחושתן, וסגנית נשיא לשכת רואי חשבון בישראל, רו"ח איריס שטרק. בפני הוועדה הופיעו 23 אישים, ובהם ראש הממשלה, מנכ"לית בית הנשיא, ראשי המוסד, השב"כ, המטה לביטחון לאומי (מל"ל) והחשבת הכללית במשרד האוצר. הוועדה קבעה כי "די בחסרונות כמו תקשורת ואבטחת המטוס הקיימים כיום במטוסים הנחכרים לטיסות מסוימות ואשר יהיו קיימים באותה מידה אם תהיה התקשרות ארוכת טווח עם חברת תעופה, כדי להצדיק מסקנה בדבר קיומו של צורך לרכוש מטוס ייעודי להטסת ראשי המדינה". הוועדה ציינה כי "עמדת השב"כ, הרואה חשיבות יתרה בכך שהמטוס ישמש לנסיעות הנשיא וראש הממשלה בלבד, ולא ייעשה בו שימוש לביצוע משימות שוטפות אחרות, מקובלת על הוועדה".
ב-4 במאי 2014 אימצה הממשלה את דו"ח ועדת גולדברג.
מנגד, ההחלטה ספגה ביקורת ציבורית על העלות. דווח גם כי נשיא המדינה ראובן ריבלין אמר כי הוא מעדיף לטוס בטיסות מסחריות שבהן ישנו מגע עם הציבור.

תקציב

באוגוסט 2015 אישר הקבינט המדיני-ביטחוני למטוס תקציב של 729 מיליון ש"ח, מתוכם 393 מיליון ש"ח לרכישה והקמה ו-336 מיליון ש"ח לתפעול ותחזוקה במשך חמש שנים.
לקראת אישור תקציב המדינה בדצמבר 2016, ביקש ראש הממשלה תוספת של 178 מיליון ש"ח שחלקו מוקצה לענייני המטוס. העלות המשוערת של המטוס לפני מיגונו היא 50 מיליון דולר אמריקני.
בנובמבר 2018 אושרה תוספת נוספת של 60 מיליון ש"ח, שנומקה ב"גידול בעלויות הטיסות, לעומת שנים קודמות שנובע, ממספר רב של טיסות ליעדים מורכבים כמו ארצות הברית, רוסיה והודו, וכן מנסיעות שכללו מספר יעדים כמו: גרמניה, צרפת ובריטניה".

המטוס

ב-3 באוגוסט 2016 נחת המטוס לראשונה בישראל, לתהליך של שדרוג והתאמה, שנקבעו בסך של 400 מיליון שקל חדש לפי החלטת הקבינט מ-2014. לא פורסם מידע באשר לסוג המטוס, היקף המימון, התקדמות הפרויקט, מה צפוי להיות מותקן במטוס ומתי הוא יהפוך מבצעי ויוכנס לשימוש – מאחר שעל פי הנחיית הצנזורה הצבאית, נתונים אלה לא הותרו לפרסום. פורסמו הערכות, המתבססות על כך שהמטוס ישמש לטיסה ישירה לארצות הברית, שזהו מטוס משומש מדגם בואינג 757 או בואינג 767 וזאת גם מאחר שצי המטוסים של חברת "אל על" כולל רק מטוסים מתוצרת חברת בואינג ויהיה יותר יקר ויותר קשה לתחזק מטוסים מתוצרת איירבוס או יצרן אחר.