Tommy

העלילה

קפטן ווקר, חייל בריטי במלחמת העולם הראשונה, מוכרז כנעדר ומאמינים כי נהרג במלחמה. אלמנתו, גברת ווקר, יולדת את בנם, טומי. שנים לאחר מכן, קפטן ווקר חוזר במפתיע הביתה ומגלה שאשתו מצאה מאהב חדש ושניהם חוגגים את ערב השנה החדשה של שנת 1921. האב, בהתקף זעם, רוצח את המאהב מול עיניו הנחרדות של טומי. כדי להסתיר את שהתרחש, אמו ואביו של טומי כופים עליו להאמין שהוא "לא ראה דבר, לא שמע דבר ולא יאמר דבר על מה שקרה לאף אחד". בעקבות הטראומה שחווה, הופך טומי להיות עיוור, חירש ואילם, באופן פסיכוסומטי. שנות ילדותו והתבגרותו של טומי חולפות, כשהוא בקושי זז ולא מגיב לסביבתו. טומי נתון להתעללויות מצד קרובי משפחה שונים, ללא יכולת לעצור בעדם או להגיב. בשלב מסוים מסתבר שיש לו כישרון למשחק הפינבול, ובמהרה הוא נהיה אשף במשחק. בעקבות זאת הוא מתחיל לצבור עדת מעריצים פנאטיים, בדיוק כמו כוכב רוק (מה שמצביע שהסיפור הוא סאטירה על הקריירה של האמן עצמו).
הוא נרפא בסופו של דבר על ידי כך שרופא מציב אותו מול ראי, ואמו, אשר שמה לב כי הוא מסוגל לראות את בבואתו במראה, מנפצת את המראה מתוך תסכול על שטומי אינו מגיב לקריאותיה. כל מגבלותיו של טומי נעלמות כלא היו, והוא חוזר לתפקוד נורמלי. הבראתו של טומי והפיכתו לאלוף פינבול, גורמות לו להרגיש תחושות נעלות והוא מנסה להנהיג את מאמיניו-מעריציו לגאולה, אך חוסר שביעות הרצון של מעריציו ממצבם העלוב והנחות גורם להם למרוד נגדו. 
בגרסת האלבום המקורית האלבום הוא יותר ציורי ומעורפל, ופרטים חשובים נחשפו על ידי טאונסנד בריאיונות. כאשר עיבודים נוספים לאופרת הרוק הופיעו, כמה פרטים הוכנסו או שונו. (לדוגמה, בסרט, מסגרת-הזמן שונתה למלחמת העולם השנייה ולשנת 1951, והמאהב הוא זה שהורג את האב ולא להפך).

ניתוח והיסטוריה

פרק זה דורש שכתוב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולשכתב אותו. הסיבה לכך: לא ברור ולא מדויק.
מבחינה מוזיקלית, האלבום המקורי הוא תשבץ של סגנונות פופ-רוק, אשר באופן כללי מבוססים על הגיטרה האקוסטית של פיט טאונסנד ונבנים על עוד תוספות של שלושת חברי הלהקה האחרים עם כלי נגינה שונים, כולל גיטרת באס, גיטרות אקוסטיות וחשמליות, פסנתר, אורגן, גונג, קרן-יער, קולות הרמוניים משולשים ומדי פעם כפילויות בשירה. למרות העושר בכלי הנגינה, הצליל נוטה להשמע "שומם", במיוחד בהשוואה לעבודות המאוחרות יותר של הלהקה. חלק מכלי הנגינה מופיעים לזמן קצר מאוד: ה"אנדרטורה" הארוכה (עשר דקות באורכה) כוללת תקיעה יחידה בקרן-היער, וכשהכל מעובד ביחד כלים רבים נשמעים בגבהים ועצמות שונות, ודורשים האזנה זהירה על מנת לזהותם. טאונסנד "משחק" עם הפריטה בגיטרה עם "האקורדים החזקים" (Power Chords) שלו, והריפים הבוטים בגיטרה שלו גורמים לגיטרה להשמע כמעט כמו צ'מבלו. התיפוף של מון נשלט עם כמה רגעים דרמטיים; גיטרת הבאס של אנת'וויסל תומכת במנגינות, ומדי פעם גם מתפקדת ככלי ראשי. דאלטרי מתנודד ומתייהר עם התפקיד שלו כסולן ראשי, אבל חולק תפקיד זה עם חברי להקה אחרים במספר מפתיע של שירים. העניין של טאונסנד בסינתיסייזרים לאחר מכן מנובא בשימוש שלו בקולות מוקלטים אשר מורצים מהסוף להתחלה, דבר אשר נותן קולות שורקים ומצייצים בשיר "מסע מופלא"; באותה הרצועה זמרי הרקע מנסים לחקות קולות של שחפים.
"מסע מופלא" יכול להיחשב כנקודת המפתח של "טומי", מכיוון שמילות השיר הכרחיות על-מנת להבין את עלילת אופרת-הרוק (מעבר לקו העלילה השטחי). הרצועה "לך למראה" היא נקודת השיא של אופרת-הרוק, מבחינה מוזיקלית ומבחינה דרמטית: המסורת טוענת כי בסיבוב ההופעות של המופע בזמן ביצוע השיר הקהל היה נעמד באופן ספונטני, ונשאר עומד עד לתום המופע, בעודם מקשיבים בדממה - בניגוד לטבע המעריצים המקובל בהופעות של להקת "המי". "אנו לא נקבל זאת / ראו אותי, חושו אותי / בהאזינינו לך" היא התרת הסבך של עלילת אופרת-הרוק, עם החזרה התמוהה למצב הקודם של הסיפור, אשר מתוחזק על ידי חזרה ל"ריף"  מהאוברטורה ומ"לך למראה" בסופה, במקום לעמעם את השיר עד לשקט מוחלט וסיום המופע. חלקים מסוימים באופרת-הרוק חוזרים על עצמם, על מנת לשוות לאופרת-הרוק עקביות.
הרצועות "אוברטורה", "אשף הפינבול", "אני חופשי", ו"ראו אותי, חושו אותי" בחידושים הופצו כתקליטי שדרים וקיבלו כמות ראוייה לציון של זמן אוויר. "אשף הפינבול" הגיע להיות אחד מעשרים השירים המושמעים ביותר במצעד הפזמונים האמריקאים, ולאחד מחמשת השירים המושמעים ביותר במצעד הפזמונים הבריטי. "ראו אותי, חושו אותי / בהאזינינו לך" נחת גם הוא באחד מעשרים המקומות הראשונים במצעד הפזמונים האמריקאי, ו"אני חופשי" היה אחד מארבעים השירים המושמעים ביותר במצעד הפזמונים האמריקאי. האוברטורה כוסתה על ידי הרכב בשם "קיבוץ ההמונים" (The Assembled Multitude), וזכה לזמן אוויר רב. "טומי" הוכנס להיכל התהילה של הגראמי בשנת 1998.
ההתעללות בצעיר המתוארת בצורה כה קיצונית בסיפור גרמה למהומה רבה כשיצא לאור לראשונה, אף על פי שהיו השערות על "השאלת" עלילת הסיפור מהסרט  "הדברים היפים" (1968), ראאל (1967) ו"בזריזות כשהוא לא נמצא" (1966).
כמה שנים לפני שהאלבום יצא, הסביר פיטר טאונסנד את רעיונותיו, וכנראה שחשב על מבנה והרכב אופרת-הרוק בזמן ריאיון מפורסם במגזין "רולינג סטון". ג'ון אנת'וויסל טען שנים לאחר ההוצאה לאור של אופרת-הרוק שהוא מעולם לא הקשיב ליצירה, מכיוון שמאס בה לאחר הקלטות חוזרות ונשנות.