google/wiki40b huggingface dataset:
כרם אברהם

כרם אברהם היא שכונה בירושלים, הנמצאת בצפון-מרכז העיר, בין שכונת גאולה, מחנה שנלר, ותל ארזה.

החווה החקלאית

מקור השם הוא בכרם ששכן במקום, ואשר נקרא על שם בעליו הערבי ממוצא חברוני: "כרם אלח'לילי". הכינוי אלח'לילי פירושו החברוני, אך גם "הידיד", שזהו כינויו של אברהם אבינו, ידיד האל שנקבר בחברון, ומכאן "כרם אברהם".
השטח נרכש ב-1852 על ידי ג'יימס פין, ששימש כקונסול הבריטי בירושלים באמצע המאה ה-19, וכלל גם מחצבה, גת וקולומבריום קדומים.
פין היה נוצרי אדוק, חובב תנ"ך ודובר עברית שוטפת. הוא הוקסם מארץ הקודש ומהיהודים היושבים בה, אותם ראה כעם הנבחר.
את "כרם אברהם" רכש כדי להקים בו חווה חקלאית ברוח תנ"כית, בשם "מושבת החרושת להעסקתם של יהודי ירושלים". כעבור כחודש ימים, הועסקו בחווה 130 איש.
לא הייתה בחווה הכשרה חקלאית שיטתית, אולם נעשו בה מגוון עבודות: דריכת יין, זיקוק שמן, עשיית מטאטאים מקש שגודל לשם כך, וגידול יבולים של דגן, עדשים ופירות.
יוזמתו עוררה חשדנות רבה בקרב היהודים, שחששו כי בכוונתו להשפיע עליהם להתנצר ברוח המיסיון שרווחה אז. פין הצליח לשכנע את היהודים בטוהר כוונותיו ואף הקים עבורם בית כנסת במקום (הראשון מחוץ לחומות). במשך שנים ארוכות פעלה החווה והעסיקה יהודים רבים.
פין סירב להרשות למיסיונרים של "החברה הלונדונית" להגיע אל שטח החווה בשעות העבודה כדי לערוך בה ויכוח דתי עם היהודים.
את קורות חייו, ובהם מידע רב על "כרם אברהם", העלה פין על הכתב בספר אוטוביוגרפי בשם עתות סופה.
פין מספר בספרו, כי המשגיח ניהל את פנקסי החשבונות שלו בעברית, וכי בזמן הליכתם בחזרה מעבודתם, שרו הפועלים בעברית: "פועלים אנו בשדה אברהם אבינו".

השכונה

לפני שעזב את ארץ ישראל ב-1863 מכר פין לפועליו את הקרקעות, והם הקימו עליה את שכונת כרם אברהם. שכונה קטנה זו התאחדה בשנת 1941 עם שכונת גאולה ולמעשה כיום הן מהוות יחד שכונה אחת, הכוללת את גוש הרחובות הקרויים על שם נביאי תרי עשר. מבנה החווה החקלאית עודנו קיים (וכך גם הקולומבריום שבמרתפו). הוא שוכן ברחוב עובדיה ומשמש כבית ספר לבנות חרדיות.
השכונה מתוארת בהרחבה בספרו האוטוביוגרפי של עמוס עוז, "סיפור על אהבה וחושך", שם מספר עוז על ילדותו בשכונה. גם המשוררת זלדה התגוררה בשכונה, וכיום משמש ביתה שברחוב צפניה 31 אחד מציוני הדרך בסיורים ספרותיים הנערכים בירושלים.
בין השנים 2007–2008 ערכה עיריית ירושלים בשכונה שיפוץ נרחב של מתקני הרחוב, במסגרתו הותקנו ספסלי אבן וריצוף דקורטיבי, הוסדרה החנייה, הוקמה מערכת עמודי תאורה ייחודיים והוצב שילוט ייחודי.
מקסימיליאן הורביץ

ביוגרפיה

נולד לגוסטב הורביץ (1844–1882) וג'וליה הורביץ לבית קליינמן (1845–1912). אביו היה בנו של הרב אלעזר הורוויץ – הרב הראשי של וינה. אחותו הייתה הסופרת, המתרגמת והמו"לית ינינה מורטקוביץ.
בשנת 1898 הוא סיים את הפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה גנט שבבלגיה וקיבל תואר דוקטור. באותו זמן היה פעיל בתנועת הפועלים בבלגיה. מ-1898 חזר לוורשה, היה פעיל במפלגה הסוציאליסטית הפולנית והיה ממנסחי המצע שלה. באוקטובר 1903 השתתף בכינוס יהודי מטעם המפלגה הסוציאליסטית בגרודנו ושם הוחלט על מאבק בציונות. בשנים 1905–1906 הוא נכלא בביתן העשירי של מצודת ורשה, גורש לסיביר ומשם נמלט לשווייץ. היה פעיל בארגונים ומפלגות שונות של השמאל הסוציאליסטי והקומוניסטי בפולין. בשנת 1905 נעצר ונכלא שוב ונמלט שוב מהכלא. בשנת 1922 היה לחבר הוועד הפועל של הקומינטרן. לאחר 1926 סולק מפעילות בקומינטרן בפולין ומאז שהה באופן קבוע בברית המועצות. שם היה חבר במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. לאחר הקונגרס השביעי של האינטרנציונל הקומוניסטי (1935) בשנים 1935–1937, הוא היה המזכיר הפוליטי של העיתון "Komunisticzeskij Internacjonał" וחבר ועדת הביקורת הבינלאומית של הקומינטרן.
ב -21 ביוני 1937 במוסקבה נעצר על ידי הנ.ק.ו.ד כחלק מהטיהורים הגדולים ב-20 בספטמבר 1937, הורשע על ידי בית הדין המיוחד של ברית המועצות על בגידה של המולדת ובחברות בארגון טרור נגד המהפכה. הוא הוצא להורג ביריה עוד באותו יום. גופתו נשרפה בקרמטוריום בבית העלמין בדונסקי.
שמו טוהר על ידי הסובייט העליון של ברית המועצות בתאריך 29 באפריל 1955.
אשתו, סטפניה הורוביץ-וולקה (לבית הרינג, 1881-1937?), הייתה גם פעילה בתנועת הפועלים ונפלה גם קרבן לטיהורים הגדולים.
בנם, סטניסלב ביילסקי-ולצקי (Stanisław Bielski-Walecki), מהנדס טיס, מ-1926 בברית המועצות, שב לפולין ב-1947, והיה אלוף-משנה בצבא הפולני.
אוקוולי רואץ'

ביוגרפיה

רואץ' נולד בעיר דרבי שבדרבישייר באנגליה. בקולנוע שיחק בסרטים "ונוס והשמש", "StreetDance 3D", "רומיאו ויוליה" של השייקספיר גלוב, ו-"StreetDance: The Moves, One Day". בטלוויזיה הופיע בסדרות כגון "Eternal Law", "מונרו", "סטרלינגס", "Drifters", "הגלימה", "גרנטצ'סטר", "The Royals" ו"עלילות דיקנס". הוא שיחק בתפקיד ראשי בסדרה "שטח מת" בדמות פסיכיאטר של ה-FBI ד"ר רוברט בורדן.
ב-2018 הצטרף רואץ' לעונה השלישית של הסדרה "אנושיים" בתפקיד אנאטול.
עין מורכבת

עין מורכבת (מכונה גם "עין פסיפס" או "עין תשבץ") היא מערך של עיניים זעירות וצמודות רבות, כפי שיש לרוב החרקים בראשם, וגם לחלק קטן מפרוקי הרגליים האחרים. כל עין זעירה במערך היא בעלת טווח ראייה של ארבע מעלות ונותנת תמונה גסה של מה שמולה. כל עין כזו מכילה עדשה קטנה, רשתית קטנה ותא או תאי עצב. מתוך העין הזעירה יוצא אקסון אל אונת הראייה במוח. באונת הראייה משתקללות התמונות מכלל העיניים הזעירות שבעין המורכבת, ומחושבים מיקומו וצורתו של העצם הנראה.
אצל חלק מהחרקים, מערך העיניים המורכבות הוא גדול מאוד ומכסה את רוב שטח הפנים. אצל חלקם אפילו את רוב שטח הראש. כאשר מערך העיניים המורכבות הוא כה גדול, כל אונת ראייה של כל אחת משתי העיניים המורכבות גדולה יותר משאר המוח. לחלקם יש גם עיניים זעירות נוספות ומבודדות, שאינן חלק ממערך העיניים המורכבות.
תחיה דנון

ביוגרפיה

דנון נולדה, גדלה והתחנכה בתל אביב. היא בוגרת בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה בית צבי. במהלך השנים השתתפה במספר סרטים וסדרות טלוויזיה ישראליות. בשנת 1988 שיחקה בסרט הקולנוע "אל עצמי", המבוסס על ספרה של גלילה רון־פדר-עמית, "אל עצמי". בשנת 1989 שיחקה בסדרת הדרמה של הערוץ הראשון "כתר בראש", בה גילמה את דמותה של בת-שבע, לצדם של יעקב כהן, רוני בליץ, אבנר חזקיהו ועוד. באותה שנה שיחקה גם בסרט צמות, ובו גילמה את מפקדת בית הסוהר לנשים.
בשנת 1994 גילמה את אמו של ויצמן בסדרת הנעורים "עניין של זמן", ששודרה בטלוויזיה החינוכית הישראלית. בשנת 1998 שיחקה בסרטו של יונתן סגל "קשר עיר". בשנת 2005 לוהקה לסרט הקולנוע "ברונו מאוהב", בתפקיד אמו של ברונו. ב-2007 עשתה את תפקידה בסדרה "אבידות ומציאות". בשנת 2008 שיחקה בסדרת הדרמה "על קצות האצבעות", ששודרה בערוץ 2. בשנת 2009 לקחה חלק במיני סדרה "תמיד אותו חלום". כמו כן, גילמה את אילנה רוזנר, אמו של אמיר רוזנר בסדרה הקומית "רמזור" במשך ארבע עונות. שיחקה בעונה השלישית של "האלופה" בשנת 2009.
היא שיחקה בתיאטרון הבימה במחזות "דרייפוס", "הילד חולם", "רצח פוליטי", "הסירפד של השכן", "ההולכים בחושך" ו"קולות". בתיאטרון חיפה לקחה חלק במחזות: "משיח", "נפש יהודי", "טרטיף" ו"מקבת'". כמו כן, שיחקה בתיאטרון הקאמרי במחזות: "מאה", "הצמה של אבא", "הם יורים גם בסוסים", "נכנע ומנוצח", "שיץ", "גם הוא באצילים", "גורודיש", "בויטרה", "הורודוס", "סוף טוב" "רומן משפחתי" ו"אמא קוראז' וילדיה". בשנת 2015 החלה להשתתף במחזמר "אופרה בגרוש" בתפקיד דולי ובהצגה "חולה אהבה משיכון ג'" בתפקיד אמו של ויקטור.
היא שיחקה בתיאטרון החאן במחזה "ארוחת ערב", ובתיאטרון באר שבע במחזה "יומנה של אנה פרנק". בתיאטרון בית ליסין שיחקה במחזות "הרולד ומוד", "תפוחים מן המדבר" ו"ולנטינו". כמו כן, שיחקה בתיאטרון צוותא במחזה "סטריפטיז אחרון מספר 2".

משפחתה

דנון היא דודתו של יובל סגל. הייתה נשואה לשחקן אורי אברהמי, ולשחקן והבמאי רמי דנון. בנותיה הן השחקניות חן דנון זקס והגר דנון.
וו (קנטון)

דמוגרפיה

האוכלוסייה היא דוברת צרפתית בעיקר ולאורך ההיסטוריה הייתה מאוד פרוטסטנטית, החל מן השנים הראשונות של הרפורמציה. עקב הגירה מדרום אירופה, ישנה עלייה באחוז הקתולים, ובשנת 2000, האוכלוסייה הייתה כמעט שווה בשווה בין הפרוטסטנטים (40%) והקתולים (34%).

גאוגרפיה

הקנטון נמצא במערב שווייץ, ושטחיו העיקריים הם שטחי חקלאות (כ-1,022 קמ"ר), שטחים מיוערים (כ-1,393 קמ"ר) ושטחי כרמים ליינות (כ-39 קמ"ר). הנקודה הגבוהה ביותר בשטח הקנטון היא פסגת רכס ההרים לה דיאבלרה (בצרפתית - Les Diablerets) בגובה 3,209 מטרים, והנקודה הנמוכה ביותר היא אגם ז'נבה, בגובה 372 מטרים.
ריחוף מגנטי

ריחוף מגנטי (באנגלית: Magnetic levitation), נקרא גם בשם מגלב (maglev), הוא ריחוף חפץ מתכתי הנגרם על ידי דחייה של השדה המגנטי, כך שהכוח הנגרם מדחיית המגנט כלפי מעלה מאזן את כוח תאוצת הכובד המושך כלפי מטה, והחפץ נשאר באוויר ללא מגע כלל.
מאחר שמשפט ארנשאו (Earnshaw's theorem) מראה שלא ניתן לבצע ריחוף על ידי שימוש בפרומגנטיות או בחומרים פאראמגנטיים בלבד, ניתן לעשות זאת רק על ידי הוספת כוחות נוספים למשוואה, כגון: דיאמגנטיות, מוליכות-על או זרמי פוקו.
לריחוף מגנטי יש מספר שימושים בתעשייה, ובהם מסב מגנטי המשמש לחיבור חלקי מכונות ללא חיכוך וללא הגבלת מהירות מקסימלית של החלקים ורכבות מגלב המגיעות למהירויות גבוהות ביותר.

יציבות סטטית

משמעותה של יציבות סטטית היא שכל תזוזה מנקודת שיווי המשקל מפעילה רשת כוחות הדוחפת ומחזירה אותו לאיזון בנקודת שיווי המשקל.
תאוריית ארנשואו מוכיחה באופן חד משמעי שלא ניתן לגרום לריחוף יציב על ידי שימוש בכוחות סטטיים ושדה פאראמגנטי בלבד, כך שהכוחות הפועלים על החומר אשר מקורם בשדה חשמלי, שדה כבידה או שדה מגנטי חיצוני יסיטו אותו מיציבות בציר אחד לפחות. אולם, ישנם מספר אפשרויות לשמור על יציבותו בעזרת אמצעים אלקטרוניים או על ידי חומרים דיאמגנטיים, מאחר שיחס הפרמאביליות המגנטית קטנה מ-1.

יציבות דינאמית

פרק זה דורש עריכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולערוך אותו. הסיבה לכך: נראה שהטקסט קטוע.
יציבות דינאמית מתרחשת כאשר המערכת מסוגלת לרסן כל כוח הנגרם על ידי תנועות שנוצרות בתוך המערכת. מאחר ששדה מגנטי הוא כוח משמר באופן מקומי
כריסטינה ריצ'י

ביוגרפיה

ריצ'י נולדה בסנטה מוניקה שבקליפורניה. היא הייתה הילדה הרביעית של עורך הדין והפסיכיאטר ראלף ריצ'י והמתווכת שרה מרדוק. למשפחתה שורשים איטלקיים, איריים וסקוטיים. זמן קצר לאחר לידתה, עברה משפחתה של ריצ'י למדינת ניו ג'רזי. הוריה נפרדו בשנת 1993 וריצ'י נשארה עם אמה. תהליך הגירושין השפיע על כריסטינה שבעברה נרשמו מספר ניסיונות לפגוע בעצמה, כהוכחה שהיא מסוגלת לקחת סיכונים ואינה פוחדת למות. היא ניתקה את הקשר עם אביה לאחר הגירושין ולא דיברה איתו מאז. בראיונות סיפרה השחקנית שטראומות מהילדות פגעו בהערכה העצמית שלה כאשר הייתה נערה מתבגרת, וכמו כן סיפרה שסבלה מאנורקסיה.

קריירה

את תפקידה הראשון בקולנוע עשתה ריצ'י בגיל 9. היה זה בסרט "בתולות הים" בו שיחקה יחד עם שר, וינונה ריידר ובוב הוסקינס. למרות ריבוי הכוכבים, ריצ'י הצליחה להרשים את מבקרי הקולנוע ששמו לב לילדה הכישרונית. לאחר מכן שיחקה ריצ'י בתפקיד "וונסדיי" בסרט "משפחת אדמס", שזכה להצלחה קופתית. בסרט המשך משנת 1993 ("החיים על פי משפחת אדמס") קיבלה דמותה של ריצ'י זמן מסך רב בהשוואה לסרט הראשון, בזכות הביקורות החיוביות שזכתה על המשחק בסרט המקורי.
בשנת 1995 שיחקה ריצ'י בתפקיד ראשי בסרט "קספר" שזכה לביקורות לא אוהדות מצד המבקרים אך הצליח מאוד בקופות. באותה שנה השתתפה השחקנית בשובר קופות נוסף - "אז ועכשיו", שבו שיחקה לצידן של דמי מור, רוזי אודונל ומלני גריפית'.
"סופת קרח", סרטו של הבמאי אנג לי (שהיה הסרט הראשון בקטגוריית R - למבוגרים בלבד - שבו השתתפה ריצ'י) הפך לנקודת מפנה בקריירה של השחקנית הצעירה. החל מהסרט הזה הפסיקו להתייחס אל ריצ'י כאל כוכבת ילדים. ריצ'י גם משכה תשומת לב של יוצרים רבים המשתייכים לזרם של קולנוע עצמאי. אחרי "סופת קרח" שיחקה ריצ'י אצל הבמאי וינסנט גאלו בסרט הבכורה שלו, "באפלו 66" (1998), אצל טרי גיליאם ב"פחד ותיעוב בלאס וגאס", אצל ג'ון ווטרס ב"פקר". עבור התפקיד של נערה חדת לשון דידי בסרט "ההפך ממין" (1998) של דון רוס הייתה ריצ'י מועמדות לפרס "גלובוס הזהב" עבור שחקנית טובה ביותר בסרט דרמטי.
בשנת 1999 חזרה ריצ'י לשתף פעולה עם השחקן (וחברה הקרוב) ג'וני דפ, בסרט "סליפי הולו" של טים ברטון, סרט אימה על פי ספרו של וושינגטון אירווינג. ב-2001 השתתפה ריצ'י בסרט "דור הפרוזאק" על פי ספרה האוטוביוגרפי של אליזבת' וורצל, עיתונאית וסופרת שסבלה מדיכאון כרוני ותיארה את תחושותיה ואת הטיפול בפרוזאק שעברה, ברב-מכר מצליח. ב-2003 השתתפה ריצ'י בסרט "מונסטר", לצדה של שרליז ת'רון, שזכתה ב"גלובוס הזהב" (ויותר מאוחר - גם בפרס האוסקר) עבור תפקיד זה ושיבחה את עבודתה של ריצ'י בנאום קבלת הפרס.
בשנת 2007 התראיינה ריצ'י למגזין Premier לכבוד יציאת הסרט "אנחת הנחש השחור", שבו שיחקה בתפקיד הראשי. במהלך הראיון התלוננה השחקנית כי היא מתקשה להפוך לכוכבת קולנוע אמיתית בגלל גובהה הנמוך (154 ס"מ).]
רבי אסי

תולדותיו

נולד למשפחת כהנים בבבל. למד אצל שמואל בנהרדעא וגם אצל רב ורב הונא בסורא. העריץ עד מאוד את רב הונא ולא יכול היה להרים ראשו בפניו. כשעלה לארץ ישראל התיישב בטבריה ולמד תורה אצל רבי יוחנן, שהיה רבו המובהק, ומאוד העריץ אותו. כמו כן היה ביחסים טובים עם ריש לקיש, שמסר נפשו להציל את רבי אסי מסכנת שבי.
מסופר בתלמוד על רבי אמי ורבי אסי, כי אף על פי שהיו להם 13 בתי כנסיות בטבריה, נהגו להתפלל דווקא בבית מדרשם במקום לימודם הקבוע שבין העמודים, ושם אף היו עורכים משפט. רבי אסי ורבי אמי יחדיו יצאו בשליחות רבי יהודה נשיאה השני לבדוק את מצב החינוך ביישובי הארץ.
היה בקי במעשה מרכבה ורצה ללמדו את רבי אלעזר בן פדת, אך הלה סירב. על תלמידיו נמנה רב יהודה בר שילא. 
לאחר פטירתו התקבצו החכמים לחזור על ההלכות שלימד כדי שלא תשתכחנה.
קברו מצוין בטבריה, במתחם הסמוך לקבר הרמב"ם, לצד רבי אמי.
ססיליה אטיאס

ססיליה אטיאס (בצרפתית: Cécilia Attias, שם נעוריה: ססיליה מריה שרה איזבל סיגנר אלבניז, בעבר נקראה ססיליה סרקוזי; נולדה ב-12 בנובמבר 1957 בצרפת) היא צרפתייה ממוצא יהודי. הייתה אשתו השנייה של נשיא צרפת, ניקולא סרקוזי, עד לגירושיהם ב-18 באוקטובר 2007.

ביוגרפיה

אביה של ססיליה אטיאס, אנדרה אהרון צ'וגנוב, ממוצא יהודי, נולד בעיר בלץ שבבסרביה ב-1898. בגיל צעיר עזב את רוסיה והסתובב באירופה עם דרכון זמני עד שהתיישב בספרד, שם הכיר את אמה לעתיד של ססיליה. טרזיה דיאן אלבניז, בתו של שגריר בלגיה בספרד ונכדתו של המלחין איסק אלבניס (Isaak Albeniz), ממייסדי האסכולה המוזיקלית העממית בספרד. לסיסיליה עוד שלושה אחים: פטריק, כריסטיאן ואיוון-אנטואן.
כילדה, סבלה ססיליה מבעיות לב קשות שעיכבו מאוד את גדילתה. היא עברה ניתוח לב פתוח בגיל 13, החלימה היטב וצמחה לגובה של 178 ס"מ. היא הוסמכה כעורכת דין לאחר לימודים באוניברסיטה בפריז, אך העדיפה לעבור אחרי תקופה קצרה לפוליטיקה.
ב-1989 התגרשה מבעלה ז'ק מרטין ועברה להתגורר עם שתי בנותיה אצל ניקולא סרקוזי, שהיה ראש העיר ניי-סיר-סן (Neuilly-sur-Seine). ב-23 באוקטובר 1996 הם נישאו ונולד להם ילד, לואי, ב-28 באפריל 1997.
חיי האהבה של בני הזוג זכו לעניין יוצא דופן ולסיקור נרחב בעיתונות בצרפת. כאשר ססיליה הפסיקה להופיע לצד בעלה באירועים רשמיים, העיתונות דיווחה על בעיות בחיי הנישואים של בני הזוג. ב-2005 עזבה ססיליה את ניקולא סרקוזי, ועברה להתגורר עם רישאר אטיאס, מפיק ועידות ויזם נודע. ב-11 בינואר 2006 דיווח חבר קרוב של בני הזוג שהם חזרו לחיות יחד.
עם היבחרו של ניקולא סרקוזי לתפקיד הרם היא הפכה לדמות מוכרת בפוליטיקה ובעיתונות הצרפתית, אם כי לא נשאה סמכות רשמית כלשהי.
ביולי 2007 עלתה לכותרות לאחר ששימשה מתווכת בעסקת שחרור "האחיות מבולגריה" - הצוות הרפואי שנידון לעונש מוות בלוב באשמה שהדביק ילדים באיידס. בתפקידה הדיפלומטי הראשון התלוותה לניקולה דה לה גרנוויל ללוב על מנת לנהל משא ומתן עם מועמר קדאפי לשחרור האחיות הבולגריות. השיחות עם מועמר קדאפי התנהלו באנגלית בארבע עיניים ובלי מתורגמן. במסגרת התפקיד שהוטל עליה היא נסעה פעמיים לטריפולי, לוב.
בהיותה בטריפולי במשא ומתן בארבע עיניים עם קדאפי, היא ניצלה את ההזדמנות להחתימו על עסקת נשק גדולה שתעלה ללוב מאות מיליוני אירו. שבוע לאחר שנשיא צרפת ערך ביקור בטריפולי יחד עם רעייתו ססיליה, צרפת אישרה את הדיווח על חתימת עסקת הנשק עם לוב.
לאחר הצלחת המשא ומתן ושחרור האחיות הבולגריות הוכרזה ססיליה כאזרחית כבוד בסופיה, בולגריה, יחד עם בעלה. ההצלחה במשימה כנציגה אישית של ראש המדינה עוררה פולמוס רב בצרפת.
ססיליה התגרשה מניקולא סרקוזי באוקטובר 2007. ב-23 במרץ 2008 נישאה לאטיאס בניו יורק.
וורליץ

וורליץ (בגרמנית: Wörlitz) היא עיירה לשעבר בתוך העיירה אורניינבאום-וורליץ במחוז ויטנברג, כ-120 ק"מ דרומית-מערבית לברלין, ליד העיר דסאו במדינת סקסוניה-אנהלט בגרמניה.
בוורליץ יש פארק גדול (Wörlitzer Park) השוכן לשפת אגם (Wörlitzer See) והוא מהווה חלק מפארק גדול המשתרע עד דסאו בשם: "גני דסאו-וורליץ" (או "ממלכת הגנים של דסאו-וורליץ") ששטחו 142 קמ"ר והוא חלק מהשמורה הביוספרית של האלבה האמצעי. הוא מהווה את הפארק הגדול ביותר באירופה והוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 2000 כדוגמה יוצאת מן הכלל להשפעתם של העקרונות הפילוסופיים של עידן הנאורות על העיצוב של נוף, שמשלב בתוכו אמנות, חינוך וכלכלה בצורה הרמונית שלמה. 
זה פארק בנוסח גן אנגלי. הוא הוקם בסוף המאה ה-18 על ידי לאופולד השלישי, דוכס אנהלט-דסאו (1740–1817) שחזר ממסע באנגליה וביקש להקים גן אנגלי.
במרכז הפארק נמצאת טירת וורליץ (Schloss Wörlitz) המשמשת כיום כמוזיאון.

יהודי וורליץ

יהודים גרו בוורליץ מאז 1680. בית הכנסת הראשון היה בכיכר העיירה ונהרס כאשר בנו את בית העירייה. כמחווה לסובלנות דתית הורה הנסיך המושל לאופולד השלישי לבנות בית כנסת חדש על שפת האגם. האדריכל פרידריך וילהלם פון ארדמנסדורף בנה בית כנסת הדומה למקדש וסטה ברומא. בגלל הידלדלות הקהילה הוא נמכר ב-1921 לקהילת דסאו ונסגר סופית ב-1937.
בליל הבדולח נפגע בית הכנסת אך לא נהרס. כל הריהוט והספרים בו נהרסו. הוא שוקם ב-2003 והוקם בו מוזיאון לתולדות הקהילה היהודית בוורליץ.
בית הקברות היהודי נהרס על ידי הנאצים ב-1938 והמצבות שימשו לחמרי בנייה.
ב-8 בנובמבר 2010 נחנך אתר הנצחה ליהודי וורליץ במקום בו עמד בית הקברות. נאספו 34 מצבות ונקבעו בקיר האתר שבכניסה עליו כתוב בעברית: זכור לא תשכח (בגרמנית: gedenke vergiss nie).
לואיג'י ספה

קריירת מועדונים

ספה ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' עבור מועדון הכדורגל של עיר מולדתו, נאפולי, ב-28 בינואר 2009, בגיל 17, במהלך ההפסד 1–2 לפיורנטינה.
לאחר מספר השאלות בפיזה, וירטוס לנצ'יאנו, אמפולי, פיורנטינה, ב-10 ביולי 2018 הוא חתם בהשאלה לעונה בפארמה.

חיים אישיים

בשנת 2011, ספה נישא לאנה לאורה אקאמפורה, אחייניתו של כדורגלן העבר והמאמן קרמין גוטיירי. לזוג שני ילדים: ג'וזפה שנולד בשנת 2011 ודייגו שנולד בשנת 2014.
אנרגיית קול

אנרגיית קול היא צורת אנרגיה הנובעת מרטיטת גוף מסוים, הגורמת בכך תנועה במולקולות של מדיום בלתי-קשיח, כגון אוויר. אוזן האדם מסוגלת לשמוע צלילים שתדירותם 20,000-20 מחזורים (רטיטות)בשנייה. צלילים שתדירותם עולה על 20,000 הרץ קרויים "על-שמעיים". עוצמת הקול נמדדת בדציבלים, אנרגיית הקול היא אנרגיה חלשה מאוד. היא בדרך כלל מתלווה להמרות אנרגיה מהירות כגון התפשטות הגזים באוויר לאחר פיצוץ. היא יכולה להתקיים רק במקומות בהם יש חומר בעל תנועה.

אנרגיית קול בדציבלים

עוצמת הקול נמדדת בדציבלים, עוצמת הצליל של רשרוש עלים, לדוגמה, הוא 0–20 דציבל, עוצמת צליליה של תנועה בעיר היא 70–100 דציבל.

מהירות הקול

מהירות הקול היא המהירות שבה נעים גלי הקול. מהירות הקול תלויה בקשיחות החומר ובצפיפות שלו. בתנאים מסוימים מושפעת מהירות הקול גם מהטמפרטורה והלחץ.
בדרך כלל, משתמשים במונח "מהירות הקול" כשמתכוונים למהירות הקול באוויר, שהיא 343 מטר לשנייה או 1234.8 קמ"ש, בטמפרטורה של 20 מעלות צלזיוס באוויר יבש. בברזל, למשל, מהירות הקול היא אלפי מטרים בשנייה, ובמים מהירות הקול גבוהה פי 4.3 מהמהירות באוויר. לעומת זאת, בריק מוחלט או בחלל החיצון (שהצפיפות בו היא כאטום אחד למטר מעוקב), גלי הקול אינם יכולים לנוע כלל ולכן לא ניתן להעביר קול בחלל החיצון.
באופן כללי מהירות הקול ניתנת בנוסחה:

אפקט דופלר

ערך מורחב: אפקט דופלר
גלי אור וקול משנים את אורך הגל או תדירותו, לפי תנועת המקור שלהם: אם מקור הגלים מתקרב לצופה, אורך הגל קטן ותדירותו עולה.אם הוא מתרחק, אורך הגל גדל ותדירותו קטנה. אפקט דופלר או תוצא דופלר הוא תופעת שינוי התדירות הנצפית של גל, כתוצאה מתנועה יחסית בין מקור הגל לצופה. האפקט קרוי על שמו של הפיזיקאי האוסטרי כריסטיאן אנדראס דופלר, שחזה את קיומו.
דוגמה יומיומית להיווצרות אפקט דופלר: כאשר מכונית המשמיעה צליל (סירנה או רעש מנוע) נעה יחסית לאדם העומד בצד הכביש. הצליל שנשמע לאוזני האדם גבוה מהצליל האמיתי כאשר המכונית מתקרבת, ונמוך מהצליל האמיתי כאשר המכונית מתרחקת. לאפקט דופלר בגלים אלקטרומגנטיים יש שימושים בתחום הצבאי ובחיזוי מזג אוויר (מכ"ם מזג אוויר) וכן באסטרונומיה, ברפואה, במדידות מהירות זרימה ובפיזיקה אטומית.
צללים צרובים

תקציר העלילה

הספר מחולק לארבעה חלקים ועוקב אחר ההיסטוריה המצטלבת של שתי משפחות. הוא מתחיל בנגסאקי, יומיים אחרי שארצות הברית הטילה את פצצת האטום על הירושימה, נמשך להודו של ימי החלוקה בשנת 1947, לפקיסטן בראשית שנות השמונים, ואז לניו יורק ואפגניסטן תחת השפעת פיגועי 11 בספטמבר.
הספר נפתח בפרולוג קצרצר בן עשר שורות: אסיר לא מזוהה מוצא את עצמו בכלא גואנטנמו ומצווה להתפשט מבגדיו. הוא שואל את עצמו "איך הגעתי לכאן?"
בחלק הראשון, הירוקו היא יפנית מצעירה ומתורגמנית מוכשרת שמתנגדת לשלטון הכוחני והלאומני ביפן, המשמשת גם כמורה ליפנית לגבר אירופי בשם קונרד וייס, שעקר ליפן מגרמניה הנאצית. קונרד מתאהב בהירוקו ובין השניים מתפתח רומן. ביום בו קונרד מציע להירוקו נישואים והיא מסכימה מוטלת על יפן פצצת אטום נוספת וקונרד נהרג.
החלק השני של הספר נפתח כעבור שנתיים, כשהירוקו מגיעה לדלהי ומתארחת ובביתם של אחותו של קונרד, אילזה, ובבעלה הבריטי, ג'יימס ברטון. אילזה, המתביישת בשורשיה הגרמניים, נקראת עתה אליזבת, והיא ובעלה מקבלים את הירוקו בשמחה ומתוך תחושת אחריות המעורבת ברגשות אשם. בהודו המצב הפוליטי נהיה פחות ופחות יציב עם ההחלטה על חלוקת הודו והקמתה של פקיסטן, ואילזה ובעלה נערכים ליום שבו ישובו לבריטניה. הירוקו מתחילה ללמוד אורדו עם סג'אד אשרף ההודי, בן טיפוחיו המוכשר של ברטון. סג'אד והירוקו מחליטים להתחתן על אף התנגדותם של בני הזוג ברטון ומשפחתו של סג'אד, ובסופו של דבר מוצאים את עצמם כפליטים בפקיסטן, שאליה לא התכוונו מעולם להגר. שם גם נולד להם בנם היחיד, ראזה.
בחלק השלישי של הספר, שמתרחש בפקיסטן, נכנס אל חייהם של סג'אד והירוקו בנם של ג'יימס ואילזה, הארי ברטון, שמתגלה כאיש CIA. הארי מתיידד עם ראזה הצעיר. ראזה מוצא את עצמו, בהשתלשלות של טעויות, נסחף לתנועה הג'יהאדיסטית באפגניסטן.
החלק האחרון של הספר מתרחש בניו יורק. לאחר מותו של סג'אד והעלמותו של ראזה מגיעה הירוקו לניו יורק כפליטה, בפעם השלישית בחייה ומחדשת את ידידותה עם אילזה, עתה גרושה, כשהיא עוברת להתגורר אתה בדירתה במנהטן.

השראה

שמסי מספרת כי הקיום הפרטי של אזרחים - מהגרים או ילידים - בתוך המדינה הלאומית הוא מה שריתק אותה בכניסה לכתיבת הספר.
חשבתי באופן ייחודי על מדינות לאומניות ועל ההחלטות שמדינות כאלו מקבלות בשם 'ההגנה העצמית'. ראיתי לנגד עיניי אזרחים שחייהם מוטרדים ללא הרף בגלל אותן החלטות כוחניות. בגלל זה הרומן מתרחש בחמש מדינות. זו לא היתה החלטה מודעת, אלא צורך של העלילה
— קמילה שמסי
הספר עוסק באירועים היסטוריים, ביחסים הקולוניאליים שמתפתחים בעולם שהוא עוסק בו (בין בני הזוג ברטון לבין סג'אד והירוקו) והיחסים הפוסט-קולוניאליים (בין הארי וראזה) ושוזר אותם בחיי הדמויות המייצגות אנשים שכורעים תחת משא הפוליטיקה והאינטרסים של המדינות שאליהן הם משתייכים, לפעמים באורח שרירותי בלבד.
IBM 3270

IBM 3270 (קראו: "שלושים-ושתיים שבעים") הוא תקן של מסופי מחשב למחשבים מרכזיים מתוצרת IBM ומהווה תקן דה פקטו לתקשורת מול מחשבים מרכזיים. גם כאשר אין עושים שימוש במסוף פיזי, משמשות אמולציות של 3270 לתקשורת מול מחשבים מרכזיים, על גבי תשתית TCP/IP.
המסוף, שהושק לראשונה ב-1972 עבור סדרת המחשבים IBM System/370, מימש שני עקרונות תקשורת מול מחשב מרכזי: מזעור המידע העובר בתקשורת ומינימום הפרעות (פסיקות) לעבודת המחשב. לפיכך, בלוק המידע המועבר הוא מסך מלא והוא מכיל רק את הערכים שהשתנו מאז ההתקשרות הקודמת.
המסוף היה בנוי כיחידה אחת ובה מקלדת וצג (מסך) בתצורה הטיפוסית היה המסך מונוכרומטי עם תווים בצבע ירוק, בגודל של 24 שורות עם 80 תווים בשורה. המודל הראשון, "3277 מודל 1", היה בעל 14 שורות בלבד, תצורת 3279 כללה ארבעה צבעי טקסט ותצורת 3278 כללה אפשרות שינוי גודל המסך עד ל-132X72 תווים, באמצעות מתג חומרה במסוף. אחד החידושים שהציג המסוף היה שימוש במקשים פונקציונליים במקלדת, שלא היו חלק מסט האותיות ואליהם ניתן היה לקשור בתוכנה פונקציות הפעלה שונות. המסוף התחבר על ידי כבל קואקסיאלי, מהירות העברת הנתונים הייתה בתחילה 1Mbit לשנייה והועלתה לאחר מכן עד ל-2.3Mbit לשנייה. המסופים לא התחברו ישירות למחשב אלא ליחידת בקרה (Control Unit, CU) בעלת CPU, במקור מדגם 3274 ומאוחר יותר מדגם 3174, שיכלה לטפל בכמה עשרות מסופים ולהוריד את עומס תעבורת המידע מהמחשב המרכזי. בשנת 1983 הוציאה IBM את מחשב 3270 IBM PC, שהיה מחשב אישי שכלל אמולציה בתוכנה למסופי 3270.
פרוטוקול TN3270 הוא פרוטוקול תקשורת, המרחיב את Telnet, להעברת מידע למחשב מרכזי באמצעות רשת TCP/IP, מכל מחשב למעשה.
מחנה קישטרצ'ה

מחנה קישטרצ'ה היה מחנה מעצר בעיר קישטרצ'ה (Kistarcsa) מצפון-מזרח לבודפשט, בירת הונגריה. המחנה פעל משנות השלושים ועד שנות החמישים. נכלאו בו עצירים פוליטיים וכן יהודים, שרובם גורשו להשמדה בפולין.

תולדות המחנה

המחנה ובו חמישה בניינים הוקם בשנות השלושים ושימש את עוצר הונגריה מיקלוש הורטי ביחד עם אתרים נוספים לכליאת מתנגדים פוליטיים וביניהם יהודים.
אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה שימש המחנה את שלטונות הונגריה לכליאת עצירים פוליטיים ויהודים. המבנים שבו נועדו ל-200 איש אך הוכנסו לתוכם 2,000 אנשים.
לאחר השתלטות גרמניה על הונגריה ב-19 במרץ 1944 החלו הגרמנים להוביל אל המחנה יהודים שנעצרו לקראת גירושם להשמדה במחנה אושוויץ. המחנה היה בשליטת האס אס אך בניהול ישיר של משטרת הונגריה. מפקדו, אישטוון ושדניאי, נהג באנושיות וניסה להקל על עציריו. הוא איפשר למספר ארגוני סיוע יהודיים לסייע להם.
ב-29 באפריל 1944 שולחו מן המחנה ברכבת במשלוח הראשון לאושוויץ 1,800 יהודים. לפני שעוצר הונגריה הפסיק את השילוחים ב-7 ביולי נשלחו מהמחנה אל מותם עוד כ-32 אלף יהודים ב-18 משלוחים. אדולף אייכמן, שניהל את גירוש יהודי הונגריה להשמדה, ניסה לאחר מכן לשלח מהמחנה עוד 1,500 יהודים, אך להורטי נמסר על כך והוא הורה להחזיר את הרכבת לפני שיצאה מהונגריה.
בהמשך הגיע למחנה צוות של מומחים לשילוח יהודים שנשלח על ידי אייכמן ובו בין היתר הגרמני פרנץ נובק וההונגרים לסלו בקי ופאל אוברישי. הצוות הצליח להוציא מהמחנה אל אושוויץ בשלהי חודש יולי עוד משלוח ובו 1,200 יהודים.
המחנה נסגר ב-27 בספטמבר 1944, אשר חל ביום הכיפורים. בעת סגירתו נותרו בו כאלף יהודים. הם הועברו למחנות עבודה בהונגריה.
בשנים 1949 עד 1953 שימש מחנה קישטרצ'ה את משטרת הביטחון של הונגריה הקומוניסטית כמחנה מעצר לאסירים פוליטיים.