google/wiki40b huggingface dataset:
צמר

הצמר הוא סיב המופק משיער של בעלי חיים מבויתים, בדרך כלל כבשים.

תכונות הסיב

הסיב המיוצר מכבשים מבויתות שונה משיער או פרווה בכך שיש לו נטייה להתקפל ולהסתובב ובכך ניתן "לתפוס" סיב אחד באמצעות סיב שני וליצור מהם חוטים. תכונה זו של הסיב מאפשרת לו לשמור על החום, שכן האוויר שנתפס בקפלים מיצר מכשול למעבר חום מצד אחד של הקפל לצידו השני. הסיב גם משמש חומר מבודד, למשל באוהלי הבדואים ובני הטוארג, הסיבים מבודדים ושומרים על הטמפרטורה באוהל.
צמר גדל במספר צבעים טבעיים: חום, שחור, אפור ולבן. הצמר מסוגל להיצבע בצבעים רבים ועדיין שומר על גמישותו.

היסטוריה

השימוש בצמר החל בעת ביותם של הכבשים, כבר בתקופת הברזל, אף לפני המצאתם של כלי הגז - באותה עת הצמר נתלש ביד או עלי ידי מסרקי ברונזה.
בימי הביניים מרבית הצמר יובא לאירופה מממלכת אנגליה, שהייתה מונופול בייצור הצמר. הצמר היה מרכיב עיקרי בכלכלת בריטניה. שק צמר שנמצא עד היום במרכז בית הלורדים מסמל עובדה זו. חוקים רבים נחקקו באנגליה כדי לשמר על המונופול הזה. בשנת 1699 אסרה בריטניה על מושבותיה באמריקה לסחור בצמר אחת עם השנייה (שלא דרך אנגליה).
רק בסוף המאה ה-19 החל הצמר המיוצר בגרמניה לתפוס את שוקי הצמר האנגליים. בשנת 1845 הפכה אוסטרליה ליצרנית הצמר העיקרית בעולם.
כיום, אוסטרליה וניו זילנד הן יצרניות הצמר העיקריות בעולם. רוב הצמר הוא צמר של כבשים מסוג מרינו.

שימושים

בנוסף להיותו חומר גלם בייצור בגדים, משתמשים בצמר לייצור שטיחים, ריפוד, אוהלים וכדומה. היוונים הקדמונים והרומאים נהגו לרפד את קסדותיהם ואת שריוניהם בצמר. הוויקינגים השתמשו במפרש צמר שסיפק לספינה הוויקינגית יכולת תמרון גבוהה ברוח ומהירות אדירה.
מיד לאחר הגז, הצמר עמיד ביותר למים, וניתן לסרוג ממנו סריגים כמעט בלתי חדירים למים.

ניקוי צמר

ניקוי צמר הוא אחד התהליכים בהפקת בדים מצמר, הכולל טיהור הבד משמנים, לכלוך ופגמים אחרים ועיבויו.
את תהליך ניקוי הצמר ניתן לחלק לשניים - צחצוח הבד ועיבויו. לאחריהם נמתח הבד על מסגרות גדולות הנקראות ממתחים.
בתקופה העתיקה, תהליך הניקוי והעיבוי היה מבוצע באמצעות דריכה על הבד (ולפיכך קיימות שפות שבהן מתארים את מנקי הצמר כ"הולכים"), ובאמצעות מחבטים. בתקופה הרומית, עבדים היו עומדים בתוך חביות, שהיו מלאות בשתן אנושי (השתן היה רכיב מרכזי בניקוי הבד בזכות מרכיביו - מלח אמוניום, ולפיכך אף הוטל מס השתן).
מתקופת ימי הביניים ואילך נעשתה העבודה באמצעות טחנת מים שנקראת מבטשה ונעשה שימוש ב"אדמת ניקוי הצמר", חומר דמוי חֵמָר, שהוא תצורה נוזלית של אלומיניום סיליקט. כיום נעשה שימוש בסבונים.
החלק השני של תהליך ניקוי הצמר, העיבוי, נעשה באמצעות השטחת הסיבים למתן כוח. כאן נעשה שימוש במים, גם כדי לסלק את הריח המבאיש של חומרי הצחצוח.
חורבת גבול

חורבת גבול (ח'רבת ג'בול במקור) הוא אתר ארכאולוגי בדרום מזרח הגליל התחתון, כשלושה קילומטרים מדרום לכוכב הירדן, ומעל גדתו הצפונית של נחל יששכר.
היישוב הקדום "גבול" נזכר עוד בראשית המאה ה-14 בידי החוקר אשתורי הפרחי, בתיאור הדרך מבית שאן לטבריה, ולפי הסברה כאן היה מקום מוצאו של האמורא יעקב גבולאי הנזכר בתלמוד הירושלמי (חלה, נט, ע"א).
בחורבה נתגלו שרידים מהתקופה הביזנטית, וכן שני לוחות אבן עם חריטה מעוצבת של מנורת שבעת הקנים לצד מחתה, שופר וארבעת המינים.
כמו כן, נתגלו בחורבה שרידי מבנה ציבורי גדול, ובו אבני גזית, לוח שיש, אבן מזוזה ואבני פסיפס, אשר אופייניים לבתי כנסת קדומים באזור.

לקריאה נוספת

א' שילר, אריאל: כתב עת לידיעת ארץ ישראל, גיליון 52 - בתי כנסת קדומים בגליל ובגולן, תשמ"ז-1987, 75-73.
מרים שפירא

מרים שפירא הייתה ראש ישיבה באלזס במאה ה-14, אם משפחת לוריא המפורסמת.

ביוגרפיה

נולדה לרב שלמה שפירא רבן של היילברון ולנדאו, בנו של רבי שמואל שפירא שהיה מרביץ תורה בעיר שפיירא ונכדו של רבי מתתיהו טרייביש רבה של פריז (בערך בשנת 1360).
לפי דברי השתדלן רבי יוסף מרוסהיים, היא נישאה לרב שמשון לוריא מוורמייזא שהיה ראש ישיבה בארפורט. לפי מגילת היוחסין שכתב נכד נכדה, רבי יוחנן לוריא, ונדפסה במהדורת פיורדא תקכ"ח של "שאלות ותשובות רש"ל", של צאצא מפורסם אחר שלה, רבי שלמה לוריא, הרי שרבי שמשון לוריא לא היה בעלה אלא בנה, ובנו רבי יחיאל היה אביו של רבי נתנאל סבו של רבי יוחנן לוריא, אך אפשר שנפלה טעות בהעתקת כתב היוחסין, וכך מסתבר לפי חשבון טווח השנים של הדמויות המוכרות.
כבת לרבנים ידועי שם, וצאצאית של רש"י, ובעלת היסטוריה משפחתית של נשים למדניות, כיהנה מרים שפירא כראש ישיבה, והרצתה שיעורים בתלמוד לפני בחורי ישיבתה. מטעמי צניעות הייתה מעבירה את השיעורים כשווילון מפריד בינה לבין שומעי לקחה, כך שיכלו לשמוע את קולה בלי להתבונן בה. לפי עדות שהועברה בעל פה ובכתב לידיו של רבי יוחנן לוריא, ונזכרת במקומות נוספים: "אותה הרבנית מרת מרים נוחה עדן, תפסה ישיבה כמה ימים ושנים, וישבה באוהל, וילון לפניה, ואמרה הלכה לפני בחורים מופלגים" (מגילת היוחסין בראש שו"ת רש"ל, פיורדא תקכ"ח). עדות דומה מצוטטת שם מפי המהרש"ל.
EDNOS

מאפיינים

קטגוריה זו משמשת לעיתים קרובות לתיאור אנשים אשר עומדים בחלק, אבל לא כל, מהקריטריונים של אנורקסיה נרבוזה או בולימיה נרבוזה. למשל, אישה אשר תראה כמעט את כל הסימפטומים של אנורקסיה נרבוזה, אבל שיש לה מחזור וסת נורמלי או מדד מסת גוף (BMI) נורמלי, יכולה לבסוף להיות מאובחנת כבעלת EDNOS. אדם הסובל מסימפטום זה יסבול לעיתים רבות מאכילה כפייתית (BED) מלווה בהקאה, אבל לעיתים קרובות יעשה כך לעיתים נדירות מדי בשביל להצדיק דיאגנוזה של בולימיה נרבוזה.
אנשים אשר אובחנו כבעלי EDNOS יכולים לעיתים קרובות להחליף בין סוגי הפרעות האכילה השונות, או יכולים עם הזמן להתאים לכל הקריטריונים האבחנתיים לאנורקסיה או בולימיה.
תוסף מזון

תוסף מזון הוגדר על ידי ועדה משותפת של ארגון הבריאות העולמי וארגון המזון והחקלאות ב-1955/1956 "כל חומר שמוסף למזון בכמויות קטנות במטרה לשפר את המראה, הטעם, הטקסטורה או תכונות השימור שלו". מאז ועד היום חלה הרחבה בהגדרה והיא מאפשרת לתעשיית המזון מגוון שימושים בחומרים רבים (כ-3000) ובלבד שיהיו בכמויות קטנות ושיוכח שאינם פוגעים בבריאות הציבור. מנהל המזון והתרופות האמריקאי (ה-FDA), מאפשר לחומרים אלה להשתלב במזון, רק תוך מיגבלות רישוי כמותיות. מקצתם היו בשימוש מזה מאות שנים כמשמרי מזון ואיכותם לאורך זמן הוכחה מעל לכל ספק, לדוגמה: חומץ - בשימור ירקות, מלח - בשימור בשר, סוכר - בשימור וטעם של מרקחת פירות, ואפילו סולפטים כחומר המשמר יין. מנהל המזון והתרופות האמריקאי מאפשר להשתמש באלה האחרונים כמעט ללא הגבלה וללא צורך ברישוי. עם ההתקדמות הטכנולוגית מאז המחצית השנייה של המאה ה-20 הוכנסו תוספי מזון רבים, ממקור טבעי או סינתטי. תוספי המזון כוללים גם חומרים שהוכנסו למזון באופן עקיף במהלך תהליך עיבודם, אריזתם או הובלתם.

זיהוי ומיספור

כדי לארגן ולהסדיר את תוספי המזון, תוך יידוע הצרכן המצוי, כל תוסף מזון מקבל מספר ייחודי הנקרא באירופה – E number ובכך ניתן לו האישור הרשמי לשימוש בו במדינות אירופה. שיטה זו התקבלה על ידי הוועדה הבינלאומית של ארגון הבריאות העולמי וארגון המזון והחקלאות הנקראת "קודקס אלימנטריוס" - ,Codex Alimentarius המטפלת, בין השאר, בנושאי פיקוח וסימון תוספי מזון, ללא קשר האם המוצר מאושר או לא.
בעוד שבאירופה מקדימה האות E את המספר, רוב המדינות האחרות שקיבלו את השיטה מציינות רק את המספר. כך למשל, חומצה אצטית, הנותנת את הטעם לחומץ, המאושרת בכל המדינות, מסומנת במוצרי המזון באירופה כ- E260 בעוד שברוב המדינות מחוץ לאירופה הסימון הוא רק 260. לעומת זאת תוסף צבע אדום למזון, אלקנין (alkannin ), המסומן רק כ-103, אינו מאושר לשימוש באירופה אלא רק באוסטרליה וניו זילנד ולכן אינו מסומן ב E  .

סוגיות בריאות, פיקוח והגבלות

במהלך המאה ה-21 נוספו חומרים רבים לרשימת תוספי המזון. תהליך הגלובליזציה ועמו מעבר הסחורות החופשי בין מדינות הפך את הפיקוח על המזון מורכב יותר. אירופה, ארצות הברית והמוסדות הבינלאומיים העוסקים בפיקוח השימוש בחומרים אלה החלו לחוקק חוקים, תקנות וצווים, במטרה להגן על הצרכן. ההנחה הבסיסית היא שיצרן המזון המכיל את תוספי המזון הוא האחראי לבטיחות הצרכן הן בנקיטת דרכי יצור נאותים, GMP ,והן בהרכב תוספי המזון, כמותית ואיכותית. חשיפת גורמי מחלות סרטן, סוכרת סוג 2 ועוד חשפו תוספי מזון בעלי השפעה קרצינוגנית הביאו לאיסור השימוש או הגבלה כמותית קיצונית בחומרים שהיו עד אז מותרים לשימוש כגון סכארין, כתחליף לסוכר וניטריטים וניטרטים שהיו מקובלים כמחזקי צבע וחומר משמר אנטיבקטריאלי במוצרי בשר. בהקשר לשימוש בניטרטים - למרות ההוכחות להיותם קרצינוגנים, המשך השימוש בהם מאושר, בהגבלות כמותיות, מאחר שהם מסוגלים לעכב התפתחות של חיידקי בוטוליזם שהרעלנים שלהם גורמים למוות. רשות המזון והבריאות האמריקאית דאגה לחוקק תקנות ליצרני המזון המנחה אותם, שלב אחר שלב, כיצד להבטיח שהמזון המיוצר במפעלם יהיה בטוח לצריכה. הפיקוח הציבורי של נציבות השוק המשותף נעשה באמצעות חוק המתאר את ההיבטים הטכנולוגים של כל תוסף ושמות התוספים שנבדקו ואושרו כמותרים. הפיקוח בארצות הברית מבוסס על חוק  Federal Food, Drug, and Cosmetic Act of 1938 ועל כל התוספות והתיקונים שלו מאז ועד היום.
בישראל הפיקוח על בטיחות תוספי המזון נתון בעיקר על אגף במשרד הבריאות שרות המזון הארצי.
איוואן פדיונינסקי

תחילת דרכו

פדיונינסקי נולד ב-30 ביולי 1900 במחוז טוגולימסקי, האימפריה הרוסית. לאחר סיום לימודיו ב-1913 החל לעבוד כשוליית צייר. ב-1919 התנדב כטוראי לצבא האדום, לחם במלחמת האזרחים הרוסית ונפצע פעמיים. בין 1921-1924 למד בבית ספר למקצועות חי"ר. ב-1929 השתתף כמפקד מחלקה בקונפליקט קצר מול סין שהסתיים בניצחון סובייטי. על הגבורה שהפגין במהלך העימות הוענק לו עיטור הדגל האדום. ב-1936 חזר חזרה למזרח הרחוק הרוסי כמפקד גדוד. ב-1939, הוא מונה, בהמלצתו האישית של גאורגי ז'וקוב, למפקד רגימנט החי"ר הממונע ה-24. הרגימנט שלו לחם כנגד הצבא היפני הקיסרי בקרב חלקין גול, ונחל הצלחות מרשימות. הוא ניפץ בעזרת טנקים של יחידה סמוכה את הגנת היפנים ולכד ציוד ונשק רב. בעקבות הקרב הוא הועלה לדרגת פולקובניק, והפך לגיבור ברית המועצות. מאוחר יותר הוענק לו גם עיטור גיבור הרפובליקה העממית של מונגוליה מטעם מונגוליה. בפברואר 1940 הוא מונה למפקד דיוויזיית חי"ר הממונעת ה-82, אולם עוד באותה שנה הוא הועבר לפקד על הקורפוס ה-15.

אחריתו

ביולי 1945 מונה לראש המנהל הצבאי הסובייטי בחבל מקלנבורג שבגרמניה. ב-15 בפברואר 1946 הוא מונה למפקד המחוז הצבאי ארכנגלסק. ב-20 באפריל 1948 הועבר לפקד על ארמיית המשמר השביעית. ב-17 בנובמבר 1951 מונה לסגן מפקד הכוחות הסובייטיים בגרמניה. ב-15 באפריל 1954 מונה למפקד המחוז הצבאי עבר הקווקז, וב-8 באוגוסט 1955 הועלה לדרגת גנרל ארמייה. ב-23 בדצמבר 1957 מונה למפקד המחוז הצבאי טורקסטן. הוא פרש מהצבא ב-1965, ונפטר במוסקבה ב-17 באוקטובר 1977.
נחל עזריה

נַחַל עזריה הוא נחל אכזב בשפלה שאורכו כ-3 ק"מ, אחד מיובלי נחל איילון.
ראשיתו של נחל עזריה במבואות הדרום מערביים של קיבוץ גזר, למרגלות תל גזר. הנחל עובר דרך בית חשמונאי, ממשיך מזרחית למושב עזריה, מתחבר אל נחל גזר וזורם לכיון צפון. נחל עזריה הוא נחל אכזב המשמש כתעלת ניקוז מרכזית למושב עזריה וליישוב בית חשמונאי. הנחל עלה על גדותיו בחורף 1991 ושוב בחורף של שנת 2014, בשל כמות משקעים גדולה.
בתקופת המנדט נקרא הנחל "וואדי אלברייה", על שם הכפר הערבי שהיה במקום ותושביו ברחו ונטשו אותו בחודש יולי 1948.
גבאלה (כדורגל)

היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1995 תחת השם "גויגול", העיר בה התמקמה הקבוצה. כעבור 10 שנים עברה הקבוצה לעיר גבאלה ושם הקבוצה שונה ל"גבאלה". בעונת 2013/2014 נרשמה העונה הטובה ביותר של המועדון בתולדותיו כאשר סיים במקום ה-3 שנתן למועדון כרטיס למוקדמות הליגה האירופית והגיע לגמר הגביע האזרי.
ב-27 באוגוסט 2015 העפיל המועדון לשלב הבתים של הליגה האירופית לראשונה בתולדותיו לאחר שעבר את כל שלבי המוקדמות בהם ניצח את דינמו טביליסי, צ'וקריצ'קי, אפולון לימסול ופנאתינייקוס והוגרל לבית ג' ביחד עם בורוסיה דורטמונד, פאוק סלוניקי וקרסנודאר.
נמל התעופה הבינלאומי מאנאס

היסטוריה

נמל התעופה נבנה במטרה להחליף את נמל התעופה הישן בבישקק שהיה ממוקם בדרום העיר. נמל התעופה קרוי על שם גיבור האפוס קירגיזי מאנאס, בהמלצת הסופר צ'ינגיז אייטמטוב. 
המטוס הראשון נחת בנמל באוקטובר 1974 ונשא את אלכסיי קוסיגין על סיפונו. ב-4 במאי 1975, חברת איירופלוט הייתה הראשונה לתפעל טיסות סדירות מנמל התעופה למוסקבה-דומודדובו.
כשקיבלה קירגיזסטן את עצמאותה מברית המועצות ב-1991, החל נמל התעופה להיחלש, וזאת בשל הזנחתן של תשתיות נמל התעופה והזנחתם של כ-60 מטוסים מהתקופה הסובייטית אשר נותרו על הרמפה בקצהו המזרחי של הנמל למשך כמעט 10 שנים.
עם תחילת מבצע חירות מתמשכת, ביקשו ארצות הברית ושותפיה הקואליציוניים רשות מממשלת קירגיזסטן להשתמש בנמל התעופה כבסיס צבאי לפעולות באפגניסטן. כוחות הקואליציה הגיעו בסוף דצמבר 2001, ומיד לאחר מכן ראה נמל התעופה התרחבות חסרת תקדים של פעולות ומתקנים. מטוסים ישנים פונו כדי לתת את מקומם למטוסים של הכוחות הקואליציונים. בנוסף, מחסן מטען גדול נבנה וכן כמה מתקני תחזוקה למטוסים. עיר אוהלים הוקמה ונפרסה מטרמינל הנוסעים עד לעבר הרחוב, עם מקום למעלה מ-2,000 חיילים. כוחות הצבא האמריקאי קראו לאתר "בסיס הטיסה גאנצי", על שם ראש מחלקת מכבי האש בניו יורק פיטר ג'יימס גאנצי הבן , שנרצח בפיגועי 11 בספטמבר. מאוחר יותר, הוענק לבסיס שם רשמי - בסיס האוויר מאנאס.
בשנת 2014, נסגר נמל התעופה ונמסר לידי רשויות קירגיזסטן.
ב-2004, נוספה רחבת חניה חדשה מול טרמינל הנוסעים כדי לפנות מקום למטוסי תובלה גדולים כגון מטוס הבואינג KC-135 סטרטוטנקר ומטוס הבואינג C-17 גלובמאסטר III.
בסביבות אותה התקופה, הרחיבה ושיפצה ממשלת קירגיזסטן את טרמינל הנוסעים. כמו כן, נפתחו כמה מסעדות, חנויות מזכרות וחנויות-ספרים. בנוסף, נפתחו  מספרות למען החיילים המשרתים במקום.
ב-2007, עוצב ושופץ נמל התעופה מחדש. קוד היאט"א FRU נובע משמה הסובייטי של העיר בישקק שנקראה אז פרונזה.
בשנת 2012, עברו בנמל התעופה 1,056,000 נוסעים.

יעדים

נמל התעופה משרת 23 חברות תעופה למספר מדינות, בעיקר באזור חבר המדינות.
התאחדות יהודי רומניה

התאחדות יהודי רומניה (ברומנית: Uniunea Evreilor Români) היה ארגון פוליטי, שפעל ברומניה, במחצית הראשונה של המאה העשרים.
התאחדות יהודי רומניה פנתה לכל יהודי רומניה, שקיבלו אזרחות ודגלו בתוכנית ההשתלבות במדינה הרומנית. הארגון היה בנוי על בסיס קהילות יהודיות גאוגרפיות, ללא התחשבות במעמד חברתי. ההתאחדות לא ראתה עצמה כמפלגה פוליטית, אלא כארגון פעולה, שקידם אינטרסים יהודיים.
ההתאחדות קראה לאמנציפציה ליהודים, ואחרי איחוד טרנסילבניה עם רומניה, לאיחוד הזכויות בהן זכו היהודים במחוזות השונים ולהשתתפותם של כל יהודי רומניה בחיים הפוליטיים של המדינה. ההתאחדות נלחמה על הקלה בתהליך אזרוח היהודים, שהגיעו לרומניה לאחר 1918, ולארגון חיים תרבותיים ודתיים אוטונומיים. העיתונים הרשמיים של ההתאחדות היו Înfrâțirea ("האחווה"; 1909-1919) ו-Curierul Israelit ("השליח הישראלי"; 1940-1940, 1944-1945).

היסטוריה

תחילה נקראה הקבוצה, שנוסדה בבוקרשט, ב-27 בנובמבר 1909, "איחוד היהודים הילידים" (Uniunea Evreilor Pământeni, UEP). האיחוד התמודד באופן פעיל בשמם של יהודי רומניה, פנה בתזכירים לשלטונות רומניה וביקש עזרה מחוץ למדינה, בעיקר מצרפת ובריטניה, בנות הברית המסורתיות של רומניה. במקביל הוא ביקש מיהודים למלא את תפקידם כלפי המדינה הרומנית, שהחלה להעניק ליהודים בודדים אזרחות על בסיס אינדיבידואלי החל משנת 1879.
בקונגרס, בפברואר 1923, הפך האיחוד של היהודים הילידים ל"התאחדות יהודי רומניה" והרחיב את פעילותו לכל הארץ, שהוגדלה מאוד בעקבות סיפוחי טריטוריות לאחר מלחמת העולם הראשונה. רשמית, התאחדות יהודי רומניה קראה להשתתף בבחירות לפרלמנט ברשימות של המפלגות הרומניות, נקודת מבט שלא הייתה משותפת לקהילה כולה. מועמדים יהודיים לא התמודדו ברשימות נפרדות בבחירות 1919, אך לבחירות 1920 הופיעו מספר קואליציות פוליטיות יהודיות, שהחשובה בהן הייתה הגוש היהודי (Blocul Evreiesc), שהריץ מועמדים בעשר מחוזות ולא זכה במושבים. בבחירות של 1922 התמודדה סיעה אחת, הקבוצה הלאומית היהודית (Grupul Evreiesc Naţionalist), אך לא השיגה הצלחות בולטות. במקביל, מספר משמעותי של יהודים נכנסו לפרלמנט, כשנבחרו ברשימות של מפלגות אחרות, בעיקר אלה של המפלגה הלאומית הרומנית ומפלגת האיכרים .
בקונגרס בשנת 1929, שהפגיש את הנציגים של כל יהודי רומניה, אימצה התאחדות יהודי רומניה יסוד פרוגרמטי חדש, בו צוין כי ההתאחדות נלחמת "להגן על הזכויות הפרטניות והקולקטיביות של האוכלוסייה היהודית ברומניה, הנובעות מהחוקה והחוקים של המדינה, כמו גם מהסכמים בינלאומיים ". ההתאחדות שמרה על נטייתה הטקטית, וסירבה לשתף פעולה עם אותם ארגונים, שרצו להקים מפלגה יהודית לאומית. התעצמות הסכסוכים הפוליטיים הפנימיים הובילה להקמתה של המפלגה היהודית בשנת 1931.
אחרי 1933 חלק מהאוכלוסייה היהודית הצטרפה למפלגה היהודית וחלק אחר למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ולמפלגות נוספות. התגברות האנטישמיות של הימין הקיצוני הובילה את התאחדות יהודי רומניה לשיתוף פעולה עם המפלגה היהודית עד 1936, כשנוסד הוועד המרכזי של יהודי רומניה (Consiliul Central al Evreilor din România)
ב-30 במרץ 1938, כשבפקודת המלך פורקו כל המסגרות הפוליטיות ברומניה, פורקה גם התאחדות יהודי רומניה. היא שבה לפעילות לאחר הפיכת 23 באוגוסט 1944, ששמה קץ לשלטון הפשיסטי. ההתאחדות השתתפה יחד עם מפלגת האיחוד ועם הוועד הדמוקרטי היהודי בבלוק "פלסטינה עובדת" (Palestina Muncitoare), שהכין יהודים, שרצו לעלות לארץ ישראל. ההתאחדות הפסיקה את פעילותה במהלך 1946.

ההנהגה

אדולף שטרן הנהיג את ההתאחדות בשנים 1909 - 1919. וילהלם פילדרמן ירש את מקומו של שטרן והנהיג את ההתאחדות עד 1938, כשפורקה בפקודת המלך.
הוצאת שבתי פרנקל

הוצאת שבתי פרנקל (נקראת גם "הוצאת ישיבת אהל יוסף") היא הוצאה לאור תורנית. ידועה במיוחד בשל מהדורת משנה תורה לרמב"ם שהוציאה.
ההוצאה נוסדה על ידי שבתי פרנקל בבני ברק בשנת ה'תש"ל לשם הוצאת ה'משנה תורה', לזכר רבי יוסף נחמיה קורניצר ורבי יוסף פרנקל (אביו של פרנקל). בהמשך הוציאה לאור גם את ספר המצוות לרמב"ם, ספר המפתח "רזא דשבתי" למסכתות בבא קמא, בבא מציעא ובבא בתרא, קיצור שולחן ערוך, וכן חלק מספריו של הרב משה פיינשטיין. לאחר פטירתו של שבתי פרנקל מנוהלת ההוצאה על ידי חתנו החורג נפתלי קפלן. ספרי ההוצאה נפוצים בישיבות ובבתי כנסת.
העורך הראשי של ההוצאה היה הרב דוד צבי הילמן, ושותפים לעריכה הרבנים אהרן יהושע צוקר, דוד מיכאל שמידל, חיים מאיר שטיינברג ודוד רביץ. ספרי ההוצאה ערוכים בגישה חרדית ליטאית, ואינם כוללים פירושי רבנים שאינם מקובלים בציבור זה.

הדפסת התלמוד הבבלי

במקביל הוחל בהוצאה לאור של התלמוד הבבלי, גם היא עם שינויי הנוסח המשמעותיים ומפתח, מעין זה שיצא על הרמב"ם. בשנת ה'תשנ"ז יצא לאור תלמוד בבלי מסכת בבא קמא עם שינויי נוסחאות, וכן ספר המפתח (לכ-1,400 ספרים) וספר שינויי נוסחאות על מסכת זו. הספרים יצא לאור עם הסכמותיהם של הרב שלמה זלמן אוירבך, רבי יוסף שלום אלישיב, רבני הבד"ץ של העדה החרדית, רבי שמואל הלוי וואזנר ורבי חיים קנייבסקי. בהמשך יצאו ספרי מפתח (ללא שינויי נוסחאות) למסכתות בבא בתרא, בבא מציעא ובבא קמא שנקראו לזכרו של שבתי פרנקל "רזא דשבתי".

הגדה של פסח

בשנת ה'תש"ע יצאה לאור הגדה של פסח ובה ליקוט מקיף של דברי הראשונים על ההגדה. בסוף הספר צורף הרמב"ם על הלכות חמץ ומצה שבהוצאה, עם ספר המפתח המחודש.
קרול בוקה

ביוגרפיה

בוקה נולדה בניי-סיר-סן, צרפת. היא הופיעה בלמעלה מארבעים סרטים מאז 1977. היא זכתה לפרסום בינלאומי בשל תפקידה כנערת בונד מלינה האבלוק, בסרט "לעינייך בלבד" משנת 1981, אולם היא הופיעה גם בכמה סרטים אירופאיים לאורך שנות השמונים וממשיכה לעשות זאת בצרפת. 
היא ידועה גם בשל הופעתה בסרט הסוריאליסטי הקלאסי "תשוקה אפלה" של הבמאי לואיס בונואל משנת 1977; ובתפקידה בסרט "יפה מדי בשבילך" משנת 1989, שזכה להצלחה ברחבי תבל, שעבורו זכתה בפרס סזאר לשחקנית הטובה ביותר. היא גם הייתה מועמדת לפרס סזאר כשחקנית המשנה הטובה ביותר בסרט Rive droite, rive gauche משנת 1984.
בוקה דיגמנה עבור שאנל בשנות התשעים. היא אלמנתו של המפיק ז'אן-פייר רסאם, ממנו יש לה ילד, דימיטרי ראסאם מפיק סרטים ונשוי לנסיכה שארלוט קסיראגי ממונקו. בשנים 2005-1997 בוקה יצאה עם השחקן ז'ראר דפארדיה, עמו עבדה מספר פעמים, הם היו מאורסים מ-2003 עד 2005.
ב-1999 היא ישבה בחבר השופטים של פסטיבל הסרטים הרביעי של שנחאי. the 4th Shanghai International Film Festival.
שיכון חזון איש

היסטוריה

השכונה הוקמה לאחר פטירת החזון איש, וכללה שישה מבנים בפאתי בני ברק דאז (כיום חלק מרחוב רשב"ם) שנועדו למגורים לאברכי כולל חזון איש בדמי מפתח מוזלים. בין תושבי השכונה: גיסו של החזון איש הרב יעקב ישראל קניבסקי ובנו הרב חיים קניבסקי, הרב גדליה נדל, הרב יהודה שפירא, הרב נסים קרליץ, הרב ישראל אליהו וינטרוב והרב ראובן פיין.
אף על פי שהשכונה ליטאית מובהקת יש בה תושבים ממגזרים אחרים בציבור החרדי. בעבר התגוררו בה האדמו"ר מגור הרב יעקב אריה אלתר והאדמו"ר מויז'ניץ הרב ישראל הגר. כמו כן מתגוררים בה אנשי ציבור חרדים ובהם ראשי עיריית בני ברק לשעבר ירחמיאל בויאר ומרדכי קרליץ, וחבר הכנסת לשעבר יעקב כהן. 
במרכז השכונה בית הכנסת "לדרמן", המשמש מקום תפילה ולימוד לתושבי השכונה. בית הכנסת נוהג על פי כל ההנהגות של החזון איש. כרב בית הכנסת שימש הרב יהודה שפירא, אשר התמנה לכך על ידי הרב יעקב ישראל קניבסקי, שלא רצה לשאת תפקיד רבנות רשמי. בין השאר, לא מופעל בו חשמל בשבת, גם לא על ידי גנרטור, ולתאורה משתמשים במנורות לוקס. בשנת 2011, בעקבות מקרה התעלפות של אחד המתפללים בקיץ, הותקנו מזגנים הפועלים בשבת על גנרטור.
בשנות ה-70 וה-80 שימש ביתו של הרב יעקב ישראל קניבסקי במרכז השכונה מוקד לאנשים רבים שבאו אליו לשם התייעצות וקבלת ברכה. לאחר פטירתו עבר המוקד לבית בנו הרב חיים קניבסקי, ומאז סוף שנות ה-90 נוספו קהלים רבים של נשים שבאו אל אשתו בת-שבע קניבסקי ולאחר פטירתה לבתה לאה קולדצקי.
עם השנים התפתחה השכונה וסופחו לה הרחובות הסמוכים לרחוב רשב"ם, בהם שוכנים מספר מוסדות דת, ובהם בית מדרשו של הרב חיים גריינימן, שאף הוא התגורר באזור המסופח לשכונה.
ג'רמיין ג'נאס

קריירת מועדונים

ג'נאס החל את הקריירה המקצוענית שלו בנוטינגהאם פורסט, וכבר בעונתו הראשונה 2001-2002, הראה שהוא שחקן מוכשר ומרשים. אחרי עונה בוגרת אחת בלבד בנוטינגהאם, בה כבש 4 שערים ב-33 משחקים, כרטיס השחקן של ג'נאס נמכר לניוקאסל יונייטד בפברואר 2002, תמורת סכום המוערך בכ-5 מיליון פאונד.
למרות עונה ראשונה מרשימה בניוקאסל, בה זכה בתואר השחקן הצעיר לעונת 2002-2003, ג'נאס נכשל להציג את אותה היכולת בשתי העונות שלאחר מכן, ואיכזב את הקהל בכך שלא הגיע לרמה שלה מאמניו צפו שיגיע. ג'נאס בקושי הצליח להבקיע בעונות הללו, ולכן החל לשחק בפחות משחקים.
למרות שבאופן זמני שב לכושר המשחק שהראה בעונותיו הקודמות, ועל כך קיבל את סגנות הקפטן על ידי מאמנו החדש גריים סונס בתחילת עונת 2004-2005, ג'נאס שב להציג כדורגל לא מרשים והבקיע רק פעמיים ב-48 משחקים.
שמועות על חוסר סיפוק ורצון להישאר במועדון בתחילת עונת 2005-2006 אושרו על ידי מאמנו גריים סונס, כרטיס השחקן שלו נמכר לטוטנהאם ב-31 באוגוסט 2005, תמורת סכום זמני של 7 מיליון פאונד, שתפח לסכום של 9 מיליון פאונד סך הכל לאחר שהספרס הצליחו להעפיל לטורניר כדורגל אירופאי. ג'נאס כבש סך הכל 12 שערים ב-152 משחקים בכל המסגרות עבור ניוקאסל.
ג'נאס פתח את הקריירה שלו בטוטנהאם בסערה אחרי שכבש 7 שערים בשלבי המוקדמות של גביע אופ"א. אחר כך, הוא נפצע ונעדר מ-13 משחקים, וכבש במשחק החזרה שלו את השער השני של טוטנהאם בניצחון 3-1 נגד סאות'נד יונייטד בסיבוב הרביעי של גביע ה-FA. תחת מאמנו החדש, חואנדה ראמוס, יכולת המשחק של ג'נאס השתפרה באופן ניכר, והוא שיחק בשני משחקי חצי הגמר גביע הפוטבול ליג נגד ארסנל אשר הסתיימו בתיקו 1-1 וניצחון 5-1, כאשר כבש בשני המשחקים את השער הראשון של טוטנהאם. במשחק הגמר ג'נאס בישל את שער הניצחון לג'ונתן וודגייט, במשחק בו טוטנהאם ניצחה 2-1 את צ'לסי וזכתה בגביע, ב-24 בפברואר 2008.
ב-29 באוגוסט 2007, ג'נאס חתם על הארכת חוזה ל-5 שנים, עד שנת 2012. ב-30 ביולי 2008, ג'נאס חתם על תוספת של שנה לחוזה הקודם שחתם, עד שנת 2013. כמה ימים לאחר מכן, מונה ג'נאס לקפטן המשנה של טוטנהאם בעקבות עזיבתם של רובי קין ופול רובינסון.

ב-31 בינואר 2013, ג'נאס חתם על חוזה לתקופה של 18 חודש בקבוצת קווינס פארק ריינג'רס, בסוף עונת 2013/2014 עזב את הקבוצה עם סיום החוזה. ב-7 בינואר 2016 הודיע על פרישה ממשחק פעיל בגיל 32 לאחר שלא הצליח להתגבר על פציעה.

קריירה בינלאומית

ג'נאס שיחק ברמה הבינלאומית עבור נבחרת אנגליה עד גיל 15, ומשם התקדם בכל נבחרות הנוער האנגליות עד שלבסוף קיבל זימון בכורה לנבחרת אנגליה הבכירה בשנת 2003. משחק הבכורה שלו בנבחרת היה ב-12 בפברואר 2003, נגד נבחרת אוסטרליה.
למרות שסבל מפציעה לקראת סוף עונת 2005-2006, ג'נאס החלים מהפציעה בזמן כדי להיכלל בסגל הנבחרת האנגלית לטורניר הגמר של מונדיאל 2006. הוא כבש את שערו הראשון בנבחרת ב-6 בפברואר 2008, במשחק הראשון של מאמנה החדש של אנגליה פאביו קאפלו, בו ניצחה אנגליה 2-1 באצטדיון וומבלי את שווייץ.
ג'וזף הלר

קורות חיים

ג'וזף הלר נולד במאי 1923 בברוקלין שבניו יורק למשפחה יהודית ענייה, וגדל בקוני איילנד. במלחמת העולם השנייה שירת כמטילן במטוס B-25 וטס ביותר משישים משימות באיטליה ובצפון אפריקה. בשנת 1945 השתחרר מהצבא והחל ללמוד אנגלית באוניברסיטת ניו יורק. בשנת 1949 סיים את התואר השני באוניברסיטת קולומביה ולמד שנה באוניברסיטת אוקספורד במסגרת תוכנית פולברייט. בין השנים 1950–1952 הוא לימד אנגלית באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה. שימש כרעיונאי (קופירייטר) בין השנים 1952 ו-1956 במגזין "טיים" ובין השנים 1956 ל-1958 במגזין "לוק".
בשנת 1953 החל לכתוב את ספרו המפורסם "מלכוד 22" שיצא לאור בשנת 1961. מלכוד 22 מספר את סיפורו של יוסאריאן, חבר בצוות אוויר במלחמת העולם השנייה. שם הספר נגזר משמו של המלכוד שמונע מיוסאריאן להשתחרר מהצבא: רק משוגעים יכולים להשתחרר מהצבא, אך אם אתה רוצה להשתחרר מהצבא, סביר להניח שאינך משוגע.
"מלכוד 22" זכה להצלחה יוצאת דופן והפך לספר פולחן. הלר כתב עוד כמה ספרים, אך אף אחד מהם לא זכה להצלחה העצומה של ספר זה.
באמצע שנות השמונים לקה בתסמונת גיאן-בארה והיה על סף מוות. משהתאושש, התגרש מאשתו שירלי, אם ילדיו, ונישא לאחות שטיפלה בו, ואלרי המפריס, עימה נשאר עד מותו ב-1999.
זליקמן מבינגא

רבי אהרן הלוי ציון, המוכר בכינויו רבי זעליקמן בינגא (לעיתים: מהר"ז בינגא או בונגא; מהר"ז אופנהיים; מהר"ז סגל ומהר"ז אנדרנך; נפטר בסביבות שנת ה'ר"ל, 1470), היה רב מן הראשונים באשכנז. רבה של בינגא  מחותנו ותלמידו המובהק של מהרי"ל.

ביוגרפיה

נולד לרב נתן ב"ר יצחק מצאצאי רבי יקר הלוי מקלוניא. אבי אמו היה רבי מנחם ציון מחבר הספר "ציוני" על התורה. למד מפי אביו וזקניו ומפי המהרי"ל, מלבדם היה גם תלמידם של רבי אנשיל ורבי זוסקינט מקלוניא, של רבי יצחק ארוויילר ושל רבי זלמן בונא.
כיהן משנת ה'ר"ד, 1444, כרבה של בינגא, בשנות ה-50 של המאה ה-15 ישב זמן מה בוורנקבורט, ובראשית שנות ה-60 עבר לגור באופנהיים, אז דבק בו הכינוי "מהר"ז אופנהיים".
בין תלמידיו: מהר"ם מינץ, רבי מנחם בכרך ורבי זלמן קיצינגן. רבני הדור שאחריו כינו אותו בתארים מופלגים, וגם בן דורו רבי ישראל איסרלן בספרו "תרומת הדשן" (סי' רנג) מכנה אותו "שר התורה".
בשנת ה'רי"ד, 1454, ניסה להוביל ביחד עם רבי מנחם מן בכרך שורה של תקנות וגזירות חדשות על קהילות אשכנז, אך היוזמה נתקלה בהתנגדות של רבנים אחרים ובהם תלמידו מהר"ם מינץ, ר' נתן אפשטיין ואחרים.
ספרו יצא לאור מכתב ידו רק בשנות ה-80 של המאה ה-20 בירושלים.