google/wiki40b huggingface dataset:
אני מאמין (תפילה נוצרית)

היסטוריה

תפילת "אני מאמין" הוזכרה לראשונה ב-390, כהצהרה לפני הטבילה לנצרות. לאחר מכן הוכנסה התפילה לליטורגיה של הכנסייה המזרחית על ידי פטריארך קונסטנטינופול, טימותיוס. מועצת ההגמונים השלישית שהתכנסה בטולדו, ספרד, ספחה את התפילה לליתורגיה שלה בשנת 589. הכנסייה רצתה למנוע הסברים אחרים לאמונה וזאת דרך החזרה על בסיסה. מספרד עברה התופעה לצרפת ושם התפשטה במאה ה-8. האפיפיור לאו השלישי אישר את זמר התפילה, וזאת לאחר בקשתו האישית של קרל הגדול. אך התפילה עצמה סופחה לריטוס הלטיני רק בשנת 1014 על ידי האפיפיור בנדיקטוס השמיני שמלא את בקשת הקיסר היינריך השני, שלפי המסורת, השתהה לאור העובדה שבתפילת הכתרתו הושמטה תפילה "אני מאמין".
להלן שני הנוסחים:

נוסח השליחים

אני מאמין באלוהים אחד, האב הכול יכול, בורא שמיים וארץ, ובישוע המשיח, בנו יחידו, אדוננו, שהורה מרוח הקודש. נולד למרים הבתולה; סבל בימי פונטיוס פילאטוס; נצלב, מת ונקבר. ירד שאולה, קם מבין המתים ביום השלישי ועלה השמיימה. יושב לימין האב, אל שדי. משם יבוא לשפוט את החיים ואת המתים. אני מאמין ברוח הקודש, בכנסייה הקתולית הקדושה, באחדות הקדושים, במחילת החטאים, בתחיית הגוף ובחיי הנצח. אמן.

נוסח ניקיאה-קונסטנטינופוליס (381)

בעברית:
אני מאמין באלוהים אחד, האב הכול יכול, בורא שמיים וארץ, כל הגלוי וכל הסמוי. ובאדון אחד, ישוע המשיח, בן יחיד לאלוהים, אשר נולד מן האב לפני כל הדורות. אל מאל, אור מאור, אל אמת מאל אמת. לא נברא כי אם מולד; עצמו עצם האב ועל ידו נעשה הכל, בעבורנו, בני האדם, ולמען ישענו ירד מן השמיים; ובמעשה רוח הקודש, נולד ממרים הבתולה והיה לאדם. נצלב למעננו, סבל בימי פונטיוס פילאטוס, ונקבר. ביום השלישי קם לתחיה ככתוב, ועלה השמיימה, והוא יושב לימין האב. וישוב בהוד לשפוט את החיים ואת המתים ולא יהיה קץ למלכותו. אני מאמין ברוח הקודש, האדון, המחייה, הנובע מהאב (ומן הבן). לו סוגדים ולו נותנים יקר - כלאב וכלבן, כפי שנאמר על ידי הנביאים. אני מאמין בכנסייה האחת הקדושה, הקתולית והשליחית, ואני מכיר בכך שישנה טבילה אחת למחילת החטאים, ומצפה לתחיית המתים ולחיי העולם הבא. אמן.
בלטינית:
Credō in ūnum Deum, Patrem omnipotēntem, factorem cælī et terræ, vīsibilium omnium et invīsibilium. Et in ūnum Dominum Jesum Christum, Fīlium Deī unigenitum, et ex Patre nātum ante omnia sæcula. Deum de Deō, lūmen de lūmine, Deum vērum de Deō vērō. Genitum, non factum, cōnsubstantialem Patrī, per quem omnia facta sunt. Quī propter nōs hominēs et propter nostram salūtem dēscendit de cælīs, et incarnatus est de Spīritū Sānctō ex Mariā Virgine: et homō factus est. Crucifixus etiam prō nōbīs sub Pontiō Pilatō, passus et sepultus est. Et resurrēxit tertiā diē, secundum Scrīptūrās, et ascendit in cælum: sedet ad dexteram Patris. Et iterum ventūrus est cum glōriā jūdicāre vīvōs et mortuōs: cujus rēgnī non erit fīnis. Et in Spīritum Sānctum, Dominum et vivificāntem, quī ex Patre (Fīliōque) prōcēdit. Quī cum Patre et Fīliō simul adōrātur et cōnglōrificātur, quī locūtus est per Prophetās. Et ūnam, sānctam, Catholicam et Apostolicam Ecclēsiam. Confiteor ūnum baptisma in remissiōnem peccātōrum, et expectō resurrectiōnem mortuōrum, et vītam ventūrī sæculī. Amen.
ג'יימס וולף

קריירה צבאית מוקדמת

וולף נולד ב-2 בינואר 1727 בבית הכומר המקומי בעיר ואסטרם שבמחוז קנט בממלכת בריטניה הגדולה. הוא היה המבוגר מבין שני בניו של קולונל (מאוחר יותר לוטננט גנרל) אדוארד וולף ואשתו הנרייטה תומפסון. בילדותו היה מיודד מאוד עם ג'ורג' ורדה, שהתפרסם לימים כמדכא המרד האירי של 1798. בשנת 1740, כשהיה בן 13, הוא התגייס לצבא, ושרת ברגימנט הימי הראשון. למזלו, הוא חלה זמן קצר לאחר מכן, ולפיכך לא השתתף במשלחת הצבאית הבריטית לקרטחנה בשנת 1741, שהסתיימה באסון.
בשנת 1742 הועלה לדרגת לוטננט שני, ולאחר מכן הועבר לפלנדריה כדי להשתתף במלחמת הירושה האוסטרית. הוא לקח חלק בקרב דטינגן, במהלכו פיקד על גדוד והתבלט באומץ לבו כאשר המשיך להילחם למרות שסוסו נורה תחתיו. בשנת 1746 הגדוד שלו נקרא חזרה לבריטניה בדחיפות, עקב פריצת המרד היעקוביטי. הגדוד שלו נשלח בתחילה לניוקאסל, ובהמשך הועבר לסקוטלנד ולקח חלק בקרב פלקריק וקרב קלודן. לאחר קרב קלודן התבלט כאשר סירב לקחת חלק בטבח הבריטי ביעקוביטים בהוראתו של הנסיך ויליאם אוגוסטוס, דוכס קמברלנד. בינואר 1747 הוחזר ליבשת לקחת חלק בבלימת הצבא הצרפתי בפלנדריה, ולקח חלק בקרב לאופלד שבמהלכו נפצע קשה וקיבל ציון לשבח.
בשנת 1748 נחתמה אמנת אקס-לה-שפל שסיימה את המלחמה. וולף הוחזר לבריטניה, והיה כעת בן 21 בלבד, אולם כבר הספיק לקחת חלק בשבעה קרבות. בשנת 1749 הועלה לדרגת מייג'ור, ובשנת 1750 הועלה לדרגת לוטננט קולונל. במשך מספר שנים הוא שרת בסקוטלנד, ובמהל הזמן הזה הרחיב את השכלתו, הפך בין היתר לבקי בצרפתית ופרסם מספר חוברות צבאיות.
סמל מזרח טימור

סמל מזרח טימור הנוכחי משמש כסמל המדינה מאז 18 בינואר 2007. 
בתחתית הסמל מופיע מוטו המדינה, בשפתה הרשמית (פורטוגזית): Unidade, Acção, Progresso (אחדות, פעולה, קידמה).

הסמל בין השנים 2002 - 2007

בין השנים 2002-2007 שימש סמל המועצה הלאומית של ההתנגדות הטימורית כסמל המדינה. סמל זה כולל שתי חרבות מוצלבות (חרב ה"סוריק" הטימורית המסורתית), חנית, כוכב ושני חצים.
על הסמל הופיע שם המדינה בפורטגזית והשמש עם 14 קרניים. בתחתית הסמל הופיע מוטו המדינה בפורטוגזית: כבוד, מולדת, אומה.
תלות שיתופית

תלות שיתופית (באנגלית: Codependency) הוא מושג בעל מספר הגדרות שבא לתאר דפוס לקוי של מערכת יחסים המבוססת על תמיכה המאפשרת התמכרות, בעיות נפשיות, חוסר בגרות וחוסר אחריות. תלות שיתופית נוצרת מתוך הסתמכות-יתר על אנשים אחרים על מנת לזכות באישורם ולרכוש תחושת זהות. 
המושג התפתח לראשונה מתוך התייחסות למערך היחסים המתקיים במשפחות בהם אחד מבני המשפחה אלכוהוליסט. עם הזמן, המושג התרחב וכולל מערכות יחסים עם בן זוג המכור לסמים, הימורים או סקס וכן מערכות יחסים עם בן זוג נרקיסיסט. 
אחת הסכנות של הפרעת קשב במבוגרים היא התפתחות של תלות שיתופית בין אנשים עם הפרעת קשב המאופיינת בקשיי התארגנות, לבין בני זוג שתלטניים ללא הפרעת קשב עם יכולות התארגנות גבוהות.

היסטוריה

מבחינה היסטורית, המושג תלות שיתופית נולד מתוך אלכוהוליסטים אנונימיים. זאת, כחלק מההבנה כי הבעיה מתקיימת לא רק אצל המכור, אלא גם בקרב בני המשפחה וחברים המהווים חלק ממערכת קשרים העלולה לחבל בתהליכי ההחלמה באמצעות סיוע-יתר.
בהמשך, המושג הורחב כדי לתאר כל דרך שבה אדם מקובע על ידי אדם אחר כדי לזכות בתחושת אשרור עצמי. המושג משיק למושג הפסיכואנליטי המתאר אישיות תלותית המסתמכת על אישיות חזקה ואפשר לפתח אותו לכיוונים נוספים. זאת, מתוך הסתמכות שאינה תאורטית בלבד, אלא נובעת מניסיון תרפויטי הנוגע בעולמם של מכורים.
סקלר (מתמטיקה)

במתמטיקה משתמשים במילה סקלר כדי לתאר איבר בשדה כלשהו, כאשר עוסקים במרחב וקטורי שמוגדר מעל שדה זה.
אחת התכונות של מרחב וקטורי שהוא סגור ביחס לכפל בסקלר. אם V מרחב וקטורי ו-F שדה אזי לכל  ו  גם .
מפלסת

מְפַלֶּסֶת או גריידר (Road Grader) היא כלי ציוד מכני הנדסי עם להב מרכזי ("סכין" בעגת מפעילי הצמ"ה) גדול המשמש ליצירת משטחים ישרים וגימור החלקות של צירי תנועה. למפלסת טיפוסית יש שלושה סרנים (צירי גלגלים), כאשר המנוע ותא המפעיל ממוקמים מעל הסרן האחורי והסרן האמצעי, והלהב ממוקם בין הסרן האמצעי לקדמי. לעיתים מותקנים גם להב קדמי (שימושי במיוחד לפינוי שלג), מפלח קדמי (ריפר בלעז) או מרטש אחורי (הנקרא גם רוטר בלעז) המשמשים לחרישת פני שטח סלעי או קשה במיוחד. 
תפקיד המפלסת בהנדסה אזרחית היא לגמר את היישור הגס שמבצעים כלים כבדים יותר כגון דחפורים (Bulldozers) ומגרדות 
(Scrapers). כלומר, בעוד שני הכלים האלה לוקחים פני שטח כלשהם ויוצרים שטח שהוא פחות או יותר מישורי, המפלסת דואגת שהוא יהיה ישר כמו פני שטח של כביש על מנת שכלי רכב יוכלו לנסוע עליו.
מפלסות משמשות בדרך כלל לתחזוקה של דרכים לא-סלולות ולהכנתן של דרכי עפר לסלילה. בתהליך סלילת כביש, המפלסת דואגת גם לפיזור מצעי העפר, האגו"מ (אבן גרוסה ומדורגת) והאספלט בצורה אחידה על תוואי הדרך המפולס, לפני הידוק ודריכה על ידי מכבש. 
שימוש נוסף במפלסות, נעשה לפינוי שלג מצירי תנועה בתקופת החורף. באזורים מישוריים רחבים, או אזורי ספר ומרעה, כמו באפריקה, אוסטרליה וחלקים של צפון אמריקה, מפלסות הן לעיתים קרובות בגדר ציוד הכרחי בחוות חקלאיות, מטעים ואזורים המיושבים בדלילות, ומשמשות ליצירת, פינוי ותחזוקה שוטפת של דרכי עפר לתחבורה, גם ללא סיוע דחפורים ומגרדות.
מפעיל המפלסת נדרש לדיוק ושליטה במספר רב של בקרי להב תוך כדי תנועת הכלי. לכן, תפעול המפלסת נחשב מורכב למדי ודורש מיומנות גבוהה.
בהתאמה לדגם וליצרן, רוחב להבי המפלסת נע בין 2.50 ל-7.30 מטר ואילו הספק המנוע (מסוג דיזל בדרך כלל)
נע בין 93 עד 373 קילוואט (125 - 500 כוחות סוס). 
בישראל נפוצים במיוחד דגמי 120G ו-140H של חברת קטרפילר, הנמצאים גם בשימוש נרחב בצה"ל. בין היתר מפעיל חיל ההנדסה הישראלי דגמים ממוגני ירי.

הנעה

למרבית המפלסות בתצורת שלושת סרנים יש הנעה לשני הסרנים האחוריים. מעל סרנים אלו ממוקמת יחידת המנוע והתמסורות, ולעיתים גם משקולת כבדה, המהווה חלק משלדת המפלסת. תצורה זאת מבטיחה אחיזה מרבית בקרקע כאשר המפלסת נדרשת לדחוף טונות של עפר באמצעות הלהב.
מיכאל בר-זוהר

ביוגרפיה

בר-זוהר עלה לישראל בשנת 1948. למד בתיכון עירוני ה' בתל אביב. שירת בחטיבת הצנחנים. השתתף במבצע קדש ובשירות המילואים לחם במלחמת ששת הימים, במלחמת יום הכיפורים ובמלחמת לבנון הראשונה בתקופה בה כיהן כחבר הכנסת.
את התואר הראשון קיבל מהאוניברסיטה העברית במדע המדינה ויחסים בינלאומיים. קיבל תואר דוקטור בהיסטוריה מאוניברסיטת הסורבון בפריז.
ב-2001 זכה בעיטור אביר לגיון הכבוד הצרפתי. בשנת 2015 עלה למסכים הסרט "טוביאנסקי", בבימויו של ריקי שלח, על פי תסריט של בר-זוהר, אודות פרשת הוצאתו להורג של מאיר טוביאנסקי, בימי קום המדינה.

קריירה פוליטית

בר זוהר היה ממקימי רפ"י. לאחר מלחמת ששת הימים היה דובר משרד הביטחון. אחר כך חבר לשכת ומרכז מפלגת העבודה. ב-1977 היה פעיל במטהו של שמעון פרס לראשות מפלגת העבודה. נבחר במקום לא ריאלי בבחירות לכנסת ה-9, ולאחר מכן כיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה בכנסת ה-10 ובכנסת ה-12. שימש חבר בוועדת החינוך, התרבות והספורט בכנסת ה-10 ויו"ר הוועדה בכנסת ה-12.
בר-זוהר השתתף בפריימריס בבחירות לכנסת ה-13 ב-1992 ולכנסת הארבע עשרה ב-1996, אולם בשתי הפעמים לא הוצב במקום ריאלי ברשימה לכנסת.
ב-2008 עזב יחד עם אפרים סנה את מפלגת העבודה ועבר למפלגת ישראל חזקה, והגיע למקום ה-11 בבחירות המקדימות ב"ישראל חזקה", אך פרש מהרשימה לקראת הבחירות לכנסת ה-18.

יצירתו הספרותית

יצירתו הספרותית של בר זוהר מגוונת וכוללת ספרי עיון, ביוגרפיות ומותחנים. כתיבתו עוסקת במגוון תחומים, ובהם פרשיות ריגול, מלחמת העולם השנייה, ופוליטיקה ישראלית. חלק מספריו ראו אור לראשונה באנגלית תחת שם העט Michael Hastings.
בשנת 1965 זכה בפרס סוקולוב על ספרו "גשר על הים התיכון".
בנובמבר 1964 ניגש בר-זוהר לכתיבת ביוגרפיה של דוד בן-גוריון. בן-גוריון, שמעולם לא פגש את בר-זוהר לפני כן, העמיד לרשותו את ארכיונו הפרטי ואת יומניו, והסכים שיתלווה אליו בעבודתו בביתו בתל אביב, בביתו בשדה בוקר ובנסיעותיו ברחבי הארץ. בר-זוהר התלווה אליו הן בשיחותיו עם אנשים שונים בחדר עבודתו והן בכנסים פומביים, במשך שנה וחצי, מנובמבר 1964 ועד אפריל 1966. הביוגרפיה נתפרסמה לראשונה בלועזית בשם "בן-גוריון, נביא נושא נשק", והופיעה במספר ארצות: צרפת, אנגליה, ארצות הברית, גרמניה, ספרד, הולנד וברזיל. לצורך פרסום הביוגרפיה בעברית, ערך בר-זוהר, החל משנת 1968, מחקר מחודש.
בשנת 2013 הגיש העיתונאי רונן ברגמן תביעה כנגד בר זוהר וניסים משעל, בטענה שלצורך כתיבת ספרם "המוסד - המבצעים הגדולים", השניים העתיקו מספריו חלקים נרחבים, וזאת ללא ציון שם המקור. בתגובה, הגישו בר-זוהר ומשעל תביעה נגד ברגמן על השמצה ולשון הרע.
האיגרת אל הקולוסים

מחבר האיגרת

על פי האמור באיגרת, פאולוס הוא שכתב אותה. כיום החוקרים חלוקים בדעתם אם אכן היא נכתבה על ידי פאולוס או שמדובר באיגרת מאוחרת שנכתבה לאחר מותו ומשויכת לו. מחד, באיגרת מופעים 48 מילים אשר אינן מופיעות ביתר האיגרות שנכתבו על ידי פאולוס; 33 מתוך מילים אלה אינן מופיעות באף ספר אחר מספרי הברית החדשה. מאידך, יש דמיון רב בין האיגרת לבין האיגרת הראשונה אל התסלוניקים אשר אין מחלוקת שנכתבה על ידי פאולוס.
יש חוקרים שסבורים שהאיגרת נכתבה על ידי טימותיוס, עוזרו של פאולוס.

מועד כתיבת האיגרת

האיגרת נכתבה אל הקהילה הנוצרית בעיר קולוסאה - עיר קטנה בסמוך לאפסוס. פאולוס לא ביקר בעיר זו, ותושביה נוצרו על ידי אפפרס. האיגרת נכתבה על ידי פאולוס בעת שהותו בכלא ברומא (בפעם הראשונה בה נכלא ברומא - על פי מעשי השליחים ט"ז 28 - 30) - ככל הנראה בשנת 62 לספירה, זמן קצר לאחר שכתב את האיגרת אל האפסים.
אם נכתבה האיגרת על ידי אחד מתלמידיו, נכתבה ככל הנראה בשנות ה-80 של המאה הראשונה.

תוכן האיגרת

באיגרת יוצא פאולוס כנגד דעות שגויות שהיו לקהילה הנוצרית המקומית, וכנגד ניסיון לשלב תורות של מסטיסיזם ואסקפטיסיזם בנצרות.
האיגרת מורכבת משני חלקים: חלק תאורטי וחלק מעשי.
החלק התאורטי נמצא בשני הפרקים הראשונים של האיגרת. החלק המעשי - בפרקים ג' - ד')
במותה נתנה לי את חיי

העלילה

חני גרינברג, בתם הבכורה מוצלחת של משפחה חרדית ליטאית ומכובדת עומדת להתארס עם מוטי ינקלביץ', בחור ישיבה חרדי. מעט לפני האירוסים, מגלה חני שאמה האמיתית היא אישה לא יהודיה מלונדון שילדה אותה מחוץ לנישואים והחליפה אותה יחד עם שיתוף פעולה של המיילדת עם בתם האמיתית של זוג חרדי שנפטרה בלידה, ללא ידיעתו. מה שאומר שהיא גויה וחייבת בגיור. השידוך מתבטל, והידיעה מכניסה את המשפחה למשבר. הספר מתאר את לבטיה של חני באשר לגיור והאם ברצונה לשמור תורה ומצוות. הסוף של הסיפור הוא מפתיע ביותר.
נייר לקמוס

נייר לקמוס (באנגלית: Lackmus; מכונה גם נייר ליטמוס, Litmus) הוא נייר מיוחד העשוי מתמציות צבע שנלקחו מחזזיות. הוא משמש לרוב כאינדיקטור pH, על-מנת לבדוק האם חומר מסוים הוא חומצה או בסיס. נייר לקמוס קיים בשלושה צבעים: אדום, כחול וסגול. נייר לקמוס כחול הופך אדום במגע עם חומר חומצי, ואילו נייר לקמוס אדום הופך כחול במגע עם חומר בסיסי. נייר לקמוס נייטרלי הוא סגול. ניתן לייצר נייר לקמוס גם מתמיסות מימיות שמתפקדות באופן דומה.

היסטוריה

השימוש הראשון המתועד בנייר לקמוס היה בשנת 1300 לספירה, על ידי האלכימאי הספרדי ארנולדוס דה וילה נובה. מהמאה ה-16 ואילך, הצבע הכחול נלקח מחזזיות שונות, בעיקר באזור הולנד.
מקור השם העברי (המקובל גם בגרמנית ובשפות אחרות, אך לא באנגלית) בשפה ההולנדית: לאק (ורנית) + מוס (חזזית).

מקורות טבע

לקמוס יכול להמצא בסוגים שונים של חזזיות. הצבע נלקח במיצוי מזנים כגון Roccella tinctoria (דרום אמריקה), Roccella fuciformis (אנגולה ומדגסקר), Roccella pygma (אלג׳יריה), Roccella phycopsis, Lecanora tartarea (נורווגיה, שוודיה), Variolaria dealbata, Ochrolechia parella, Parmotrema tinctorum ו-Parmelia Parmelia. 
כיום, המקורות העיקריים הם Roccella montagnei (מוזמביק) ו-Dendrographa leucophoea (קליפורניה).

שימוש

נייר לקמוס כחול ישנה את צבעו בסביבה חומצית (pH נמוך מ-4.5) לאדום, ואילו בסביבה בסיסית (pH גדול מ-8.3) ישאר כחול (ערכי ה-pH מציינים את רגישותו של נייר הלקמוס; מבחינת ההגדרה הכימית pH גבוה מ-7 הוא בסיסי ונמוך מ-7 - חומצי).
השימוש העיקרי בנייר לקמוס הוא במטרה לקבוע האם תמיסה היא חומצית או בסיסית. נייר לקמוס מגיב באופן מיידי בטמפרטורת החדר.
ישנם סוגים שונים של נייר לקמוס, כאלה המודדים ערכים רק בטווח החומצי או רק בטווח הבסיסי, כאלה המודדים את כל טווח הערכים, נייר שרק מבדיל בין בסיס לחומצה. כמו כן הנייר מגיע בנגזרות קטנות או בגליל ארוך.
אלפרד אברהם

אלפרד אברהם, (1900 - 21 בנובמבר 1958) היה אדריכל ומעצב יהודי-גרמני-ישראלי, היה בין ראשוני מעצבי הפנים בארץ ישראל. אברהם היה אדריכל הפנים של בתי מגורים רבים וכן גם חנויות ובתי עסק. לפרויקטים שעיצב הוא תכנן גם עשרות פרטי ריהוט וגופי תאורה.

ביוגרפיה

אלפרד אברהם נולד בקאסל שבגרמניה בשנת 1900. בשנת 1933 עלה לארץ ישראל עם אשתו גרטרוד ובנו רפאל. מיד עם עלייתו החל בעבודות עיצוב פנים. הוא הקים את משרדו בתל אביב, ברחוב שינקין 72. אברהם תיכנן את עיצוב הפנים של בתי מגורים וחנויות והיה אחד מאנשי האדריכלות מודרנית שעיצבה את ארץ ישראל. לקוחותיו היו משפחות מהמעמד הגבוה של ארץ ישראל- חבס, פרומצ'נקו, ירושלמי, בן עמי.
במהלך השנים העסיק אברהם עובדים רבים שלימים התפתחו באופן עצמאי, בהם: האדריכלית הלנה רוט, האדריכל יחזקאל גולדברג-גד, בעלה של מעצבת הפנים דורה גד.
משנת 1954 פועל משרד האדריכלים ברח' השופטים 33 בתל אביב. בשנת 1957 השתלב בו בנו, רפי אברהם, בוגר הטכניון בחיפה. בשנת 1989 הצטרף למשרד נכדו, מיקי אברהם, גם הוא בוגר הטכניון.
סמל לוב

סמל לוב הנוכחי אומץ בתום מלחמת האזרחים בלוב ב-2011. סמל זה אינו סמל רשמי, ואף שנעשה בו שימוש בפועל על ידי מועצת המעבר הלאומית, "ההצהרה החוקתית הזמנית של לוב" מאוגוסט 2011 מפרטת את מראה דגל לוב אולם אינה מתייחסת לסמל המדינה.

תיאור הסמל

סמל מועצת המעבר הלאומית מופיע על מסמכי המדינה הרשמיים. הסמל כולל חצי סהר וכוכב בצבעי הלאומיות הכלל-ערבית - אדום, שחור וירוק (צבעים המופיעים גם על דגל המדינה), וסביבו רשום בערבית בחלקו העליון של הסמל "מועצת המעבר הלאומית" (المجلس الوطني الانتقالي) ושמה של המדינה (ليبيا), וכן באנגלית: "The Transitional National Council" ו- "Libya".

סמל ממלכת לוב

סמל זה שימש כסימלה של ממלכת לוב ונודע בכינויו "כתר לוב". בסמל זה נעשה שימוש בין השנים 1952–1969.
חוקת לוב משנת 1952 תיארה את דגל המדינה (בסימן 7 לחוקה), אך לא התייחסה לסמל המדינה. 
סמל המדינה כלל חצי סהר וכוכב בן חמישה קצוות לבנים על רקע שחור. מעליהם כתר בצבע זהב, ועליו כתר נוסף. בכתר העליון תומכים עיטורים בצורת האות האנגלית S, בצבע זהב, ותחתיהם עיטור דמוי קלף בצבע זהב.

סמל לוב תחת שלטון קדאפי

סמל זה, שהחליף את סמל עיט צלאח א-דין, אומץ רשמית בשנת 1977 עם פרישתה של לוב מפדרציית הרפובליקות הערביות, ונעשה בו שימוש עד לנפילת משטרו של מועמר קדאפי בשנת 2011.
במרכז הסמל הופיע שלט אצולה שצבעו ירוק, בדומה לצבע דגל לוב. הצבע הירוק מסמל את האסלאם, הקשר לנביא מוחמד וכן את "המהפכה הירוקה" של מועמר קדאפי.
במרכז הסמל מתואר הנץ של שבט קורייש - סמל שבטו של הנביא מוחמד.
בתחתית הסמל כתוב בערבית השם: "איחוד הרפובליקות הערביות" (اتحاد الجمهوريات العربية).
מצפה רן

המצפה והאתר

האתר כולל רחבת תצפית מעוגלת לכיוון מזרח, הנמצאת בנקודה בה נפל המסוק. מהרחבה ניתן לצפות לעבר בקעת החולה, אגמון החולה, רמת הגולן, הר אביטל, הר בנטל, החרמון ויישובי אצבע הגליל. מצידה המערבי של הרחבה שתי שורות של מדרגות אבן המאפשרות ישיבה ותצפית, וכן אנדרטה הבנויה ממדחף המסוק שהתרסק. ברחבה נמצא סלע בזלת שחור מלוטש עליו נחרט באותיות לבנות סיפורו של רן כוכבא. בנוסף, נמצא כרטיס תצפית וטווחים גם הוא חרוט על סלע בזלת. על סלע בזלת  נוסף נחרט שמו של רן כוכבא, תאריך הלידה והמוות 2006-1969 וכן מילים משירה של נעמי שמר "על כנפי הכסף": "העזים והטובים כבני רשף יגביהו עוף" בנקודה זו נמצא רן כשהגיעו צוותי הפינוי. על סלע בזלת מלוטש נוסף נחרטו מילות שירו של המשורר נתן יונתן "שיר ארץ", המתחיל במילים: "ארץ שיושביה היא אוכלת, וזבת חלב ודבש ותכלת". 
"שביל החידות" הוא שמו של שביל ההליכה למצפה. השביל, שאורכו כ-250 מטר, מתחיל בדרך עפר היוצאת מעיקול כביש 899 לצד רחבת חניה של מכוניות. לאורך הדרך הותקנו על גבי הסלעים לוחות עליהן חרוטות שבע חידות העוסקות בשאלות הקשורות בהיסטוריה והגאוגרפיה של האזור. מספר מטרים לאחר כל שלט חידה, מותקן שלט עם התשובה. כל חידה מתחילה באות המרכיבה את השם "רן כוכבא". החידות חוברו על ידי עטרה אמו של רן כוכבא. השביל עובר בתוך חורש היער ובנקודות תצפית שונות לאורכו הותקנו ספסלי עץ מסיביים, המאפשרים מנוחה וגם תצפית ובסופו מגיע לאנדרטה.
המצפה הוקם על ידי משפחת כוכבא, קרן קיימת לישראל ובמימון תורמים מקנדה, והוא נחנך בטקס שהתקיים ביום 19 ביולי 2007, שנה לאחר נפילתו.  בנוסף, נשאו דברים מפקד הטייסת ובני משפחה. וכן הוקרא מכתב ששלח למשפחה ראש הממשלה דאז אהוד אולמרט.
פוספטידילאינוזיטול

ביוסינתזה ומבנה

הסינתזה של פוספטידילאינוזיטול במעבדה מקוטלזת על ידי פוספטידילאינוזיטול סינתאז, ומערבת CDP- דיאציל גליצרול ואננטיומר L של מיו-אינוזיטול. 
הפוספטידילאינוזיטול מורכב מאזורים פולריים וא-פולריים (מולקולה אמפיפילית), ומוגדר כפוספוגליצריד המכיל שלד גליצרול, 2 זנבות חומצות שומן א-פולריות (אחת רוויה ואחת בלתי רוויה) וקבוצת פוספט הקשורה לקבוצת אינוזיטול פולרית המהווה את ה”ראש” של המולקולה .
חומצות השומן הנפוצות ביותר המרכיבות את הפוספטידילאינוזיטול הם חומצה סטארית וחומצה ארכידונית. הידרוליזה של פוספואינוזיטידים מפיקה 1 מול של גליצרול, 2 מולים של חומצות שומן, 1 מול של אינוזיטול ו-2-3 מולים של חומצה זרחתית, בהתאם למספר הפוספטים הקשורים לטבעת האינוזיטול. פוספואינוזיטידים נחשבים לפולריים ביותר מבין הפוספוליפידים.
הגביע השוודי

היסטוריה

הגביע השוודי נוסד ב-1941 על ידי התאחדות הכדורגל השוודית, ופעל 12 פעמים ברציפות (למעט בשנת 1952) עד שהופסק בשנת 1953. מאלמה זכתה בחמישה מהגביעים בתקופה זו. טורניר הגביע שב לפעילות בשנת 1967. הוא פועל ברציפות עד היום, למעט שלוש עונות בהן לא שוחק הטורניר, האחרונה שבהן ב-2012.
בניגוד למפעלי גביע אחרים ברחבי אירופה, התואר לא זוכה לחשיבות גדולה בכדורגל השוודי, ולעיתים האצטדיון אינו מלא במשחקי הגמר. ההתאחדות ניסתה בעבר מספר פעמים לשנות את השיטה על מנת להגביר את האטרקטיביות של המפעל בעיני הקהל.
שיאנית הזכיות וההופעות בגמר היא מאלמה. היא זכתה ב-14 גביעים, והופיעה בשלושה גמרים נוספים בהם נוצחה. מאלמה מחזיקה גם בשיא הזכיות הרצופות, כשזכתה בגביע שלוש פעמים ברציפות, החל מ-1973.
במהלך ההיסטוריה, רק 13 קבוצות שלא הגיעו מליגת העל השוודית שיחקו בגמר הגביע. מעולם לא הפסידה קבוצה מהליגה הבכירה את התואר לקבוצה מליגה נמוכה יותר, ובשני המקרים בהן זכתה קבוצה מליגה נמוכה יותר בתואר, היא לא פגשה בגמר קבוצה מליגת העל.

שלבי המפעל

המפעל, בדומה למפעלי גביע אחרים, משוחק ברובו בשיטת ה"נוקאאוט" (המפסיד יוצא) בו כל סיבוב משוחק במשחק אחד. השלב החריג מבחינה זו הוא שלב שמינית הגמר.
הטורניר מתחיל בסיבוב מוקדמות, ולאחריו מתקיים סיבוב ראשון. בשני סיבובים אלו נוטלות חלק קבוצות הליגה השלישית ומטה, ובסיומו נותרות 32 קבוצות שמעפילות לסיבוב השני. בסיבוב זה מצטרפות 32 קבוצות הליגה הבכירה וליגת המשנה, והסיבוב המוכרע בשיטת "נוקאאוט". 32 הקבוצות הנותרות מעפילות לשלב שמינית הגמר, המשוחק במתכונת של שלב בתים.
בשלב זה הקבוצות מחולקות לשמונה בתים בני ארבע קבוצות כל אחד, והן נפגשות אחת עם השנייה פעם אחת. לאחר שלושת מחזורי שלב הבתים, מעפילות לרבע הגמר שמונה הקבוצות שסיימו בראש הבית. הקבוצות שהעפילו מחולקות לפי המאזן שלהן לארבע קבוצות מדורגות בעלות המאזן הטוב יותר, וארבע שאינן מדורגות. בהגרלת רבע הגמר מחולקות הקבוצות לזוגות, מדורגת ולא מדורגת.
שלבי רבע הגמר, חצי הגמר והגמר מוכרעים במשחק אחד, ובסיומם מוכתרת הזוכה בגביע.
יעקב בלוי

ביוגרפיה

נולד בירושלים כמה שבועות לאחר פרעות תרפ"ט לרב ברוך יהודה בלוי מרבני פאג"י שהיה בנו של הרב משה בלוי מראשי אגודת ישראל, ובצעירותו למד בישיבת קמניץ ובישיבת מיר. בין השנים תשכ"ח-תשל"ד (1968-1974) עבד כבנקאי בבנק ארץ ישראל בריטניה. בשנת תשל"ג, מונה לרבה של שכונת פאג"י-סנהדריה, לאחר פטירת הרב בנימין זאב יעקובזון, רבה הקודם של השכונה. כיהן כמו"צ של העדה החרדית, ועמד בראשות ועד העירוב מטעמה וכן כראש ועד הכשרות. בסוף שנות ה-80 (תשמ"ט), לאחר פטירת הרב יצחק יעקב וייס, התמנה לחבר הבד"ץ של העדה החרדית. עיקר התמחותו של הרב בלוי היה בהלכות ריבית והיתר עסקה ושאר דיני ממונות.
הרב יעקב בלוי עמד עם הרב משה שטרנבוך בראש ועדה שהוקמה על ידי העדה החרדית להכוונת חברות וקרנות פיננסיות בשוק ההון בנושא ריבית.
אף על פי שהרב בלוי נמנה עם חברי בית הדין של העדה החרדית, הוא נמנע מלחתום על כרוזים מטעם בית הדין, מלבד על הכרוז האוסר להשתתף בבחירות.
התאלמן מאשתו טילא (בת יעקב יהושע רוט) בחודש כסלו תשס"ה ונישא בשנית בשנת תשס"ו.
נפטר בג' בשבט תשע"ג, 2013, ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
דוד הובר

קריירה

הובר התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של גנק ובשנת 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת נגד וסטרלו. בעונת 2008/2009 הפך לשחקן בקבוצה הבוגרת עימה זכה בגביע הבלגי. ב-13 באוקטובר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-3 נגד סרקל ברוז'. בעונת 2011/2012 עלה עם הקבוצה לשלב הבתים של ליגת האלופות לאחר שגברה 1-4 בדו-קרב בעיטות הכרעה נגד מכבי חיפה.
בינואר 2013 הושאל לגנט עד לסיום העונה עם אופציה לרכוש את כרטיס השחקן שלו ל-4 שנים. בתום העונה מימשה גנט את ההצעה והוא חתם ל-4 שנים במועדון.
לאחר שהובר לא היה מרוצה ממעמדו בקבוצה, בינואר 2014 הושאל להפועל באר שבע עד לסיום העונה. בקיץ 2014 הושאל לואסלנד-בוורן והצליח לעזור לקבוצה להישאר בליגה.
את עונת 2015/2016 התחיל כשחקן סגל בגנט ואף זכה עימה בסופר קאפ הבלגי, אך לקראת סיום מועד ההעברות האחרון הושאל לרויאל מוסקרון-פרוולץ.
בקיץ 2017 חתם בלוון.
ב-10 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלגיה בתיקו 0-0 נגד סלובניה.
אלעזר יצחק אייזיק הורוביץ

רבי אלעזר יצחק אייזיק הורוביץ (נולד ?) הוא האדמו"ר מספינקא תולדות צבי.

ביוגרפיה

בנו השלישי של רבי שמואל צבי הורוביץ (ר' הערשעלע ספינקער) וחתנו של רבי יחזקאל מערץ. בחיי אביו, היה דיין בבית הכנסת של אביו וכן מסר דרשות בבית הכנסת. כאשר נפטר אביו בשנת תשנ"ז (1997), הוריש את בית הכנסת לרבי אייזיק ולאחיו רבי אביש שניהלו יחד את בית הכנסת וערכו טישים במשותף. לאחר כחודשיים פרש רבי אייזיק ופתח בית מדרש עצמאי בשם "תולדות צבי". בהמשך הוא בנה בית מדרש גדול בוויליאמסבורג וכן פתח בית כנסת במונרו. הוא זוכה להצלחה מרובה וסחף מאות חסידים ואוהדים.
הוציא לאור את הספר "תולדות צבי", בו מכונסים דברי תורה של אביו, וכן הוציא את הספר "זמירות זיכרון צבי".
עוסק רבות בחסד וצדקה.
לזלי קליף

ביוגרפיה

קליף נולדה בוונקובר, שבקולומביה הבריטית.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסנטיאגו דה קאלי, קולומביה בשנת 1971 זכתה קליף בשתי מדליות זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:30.03 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:13.31 דקות .

סגנית אלופה אולימפית

באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה קליף במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 5:03.57 דקות, תוצאה טובה משיא העולם בן ה-4 שנים של קלאודיה קולב מארצות הברית (5:04.7 דקות), אחרי גייל ניל מאוסטרליה שקבעה שיא עולם חדש של 5:02.97 דקות ולפני נובלה קליגאריס מאיטליה (5:03.99 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:24.83 דקות, במקום שמיני במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:25.80 דקות, במקום 23 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:09.29 דקות, במקום שביעי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:03.83 דקות, כשחיינית אחרונה היא קבעה תוצאה ב"זינוק שליחות" של 1:00.41 דקות ובמקום שביעי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:31.56 דקות. 
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בקרייסטצ'רץ', ניו זילנד בשנת 1974 זכתה קליף בשתי מדליות זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:24.13 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:01.35 דקות .