google/wiki40b huggingface dataset:
מכינה קדם-צבאית ימין אורד

היסטוריה

המכינה הקדם צבאית ימין אורד הוקמה בשנת 2000 על ידי כפר הנוער ימין אורד על רקע ניסיון רב שנים בקרב נוער עולה ונוער בסיכון.
המכינה נתמכת על ידי משרד החינוך (כמו שאר המכינות הקדם צבאיות) ובנוסף על ידי תרומות מידי פילנתרופים פרטיים וקרנות כגון קרן אבי חי והקרן לידידות.
החל משנת 2009 המכינה מופעלת על ידי עמותה בשם דרך כפר יוזמות ימין אורד, אשר הוקמה על ידי אנשי חינוך מכפר הנוער ימין אורד, בהנהגתו של ד"ר חיים פרי.
בשנת 2016 פתחו מייסדי המכינה גם מכינה לבנות, הממוקמת בעמק יזרעאל.
נכון לשנת 2018, סיימו את המכינה 759 בוגרים.

פועלה של המכינה

המכינה קולטת לשורותיה כמדי שנה כ-60 חניכים, רובם עולים יוצאי אתיופיה או דור שני ליוצאי אתיופיה, היתר הם עולים יוצאי חבר העמים ועוד.
על פי אתר המכינה, המטרות של המכינה בהתקדמות באוכלוסייה זו, היא מתוך ידיעה כי קיימים פערים סוציו-אקונומיים חברתיים ותרבותיים רבים המהווים קושי רב להשתלבות נכונה הן בשירות הצבאי והן במסגרת החיים האזרחיים, מתוך הנחה אשר, לדבריהם של מייסדי המכינה: "מסגרת שכזו אינה מכינה רק לצבא, אלא לחיים".
על פי ממצאי משרד הקליטה משנת 2010, כ-43% כלל ילידי אתיופיה בגילאי 16-17 חוששים משירותם הצבאי, לעומת 20%–30% מקרב העולים ממדינות אחרות.
כ-90% מבוגרי המכינה שובצו לשירות ביחידות קרביות, בחלקן סיירות מובחרות, כ-30% מבוגרי המכינה נבחרו לתפקידי פיקוד, וכ-7% מבוגרי המכינה הגיעו לתפקידי קצונה. נתונים אלו מקבלים חשיבות מיוחדת נוכח נתוני צה"ל המצביעים על כך שכ-52% מיוצאי אתיופיה הם בעלי ציוני קב"א נמוכים מ-47, לעומת 23.2% מבין כלל המתגייסים, ונתונים המצביעים על שיעור מיצוי הקצונה הנמוך בקרב יוצאי אתיופיה, לעומת כלל האוכלוסייה (2% לעומת 7% בהתאמה).
משך המכינה הוא 10 חודשים, ובמהלכם לומדים החניכים לתפעל את חיי היומיום של הקהילה באופן עצמאי.
מבחינה ערכית ולימודית, המכינה שמה דגש רב על פיתוח זהות יהודית וציונית.
המכינה מגדירה את עצמה כבעלת אופי א-פוליטי.
כדי לשמור על קשר עם בוגרי המכינה גם עם תחילת חייהם כאזרחים, המכינה מקצה רכז/ת-בוגרים במשרה מלאה ומועצת בוגרים פעילה, אשר מלווים את הבוגרים.
מעש - לחיזוק והתחדשות השירות הציבורי בישראל

מעש היא עמותה הפועלת לחיזוק ולהתחדשות השירות הציבורי בישראל, אשר הוקמה לאחר המחאה החברתית בקיץ 2011. מעש נולדה מתוך הכרה של מייסדיה בחולשתו של השירות הציבורי בישראל, לצד זיהוי פוטנציאל שיקומו והבראתו באמצעות השתלבות דור משרתי ציבור צעיר, איכותי ומקצועי.

תחומי פעילות

העמותה פועלת לקידום ושינויי מדיניות, בניסיון להשפיע על נציגי ממשל ומקבלי החלטות לטובת הגשמת החזון והייעוד שלה. הצעה ויצירה של שיטות וכלי מדיניות כדי להכניס הון אנושי איכותי לשירות הציבורי, תוך שימוש במחקרים וממצאים, למידת ידע מן העולם, גיבוש ניירות מדיניות וחלופות מדיניות, ומיפוי עומק של חסמים.
העמותה יוצרת תשתית טכנולוגית המכוונת לקהל המתעניינים בהשתלבות בשירות הציבורי אשר מכילה כלים ומידעהמותאמים להתמודדות עם חסמי כניסה, משמשת כפלטפורמה לגיוס מאגר מועמדים מקוון לשירות הציבורי, וכתשתית להתארגנות ורישות הון אנושי איכותי.
העמותה פועלת להגברת התודעה ציבורית בדבר הצורך בהבראת השירות הציבורי, באמצעות שימוש בכלים תקשורתיים, רשתות חברתיות, שותפויות ארגוניות, הפצת מידע ו"הכשרת לבבות".

המאתר

במאי 2014 הוקם ביוזמת מעש "המאתר", מאגר מועמדים עבור השירות הציבורי, המכיל פרטי מועמדים אשר מעוניינים להעמיד את ניסיונם והשכלתם לטובת השירות הציבורי ולהשתלב במסגרתו. המאגר פותח על בסיס למידה של שיטת הגיוס המרוכז אותה חקרו במסגרת מחקר בינלאומי השוואתי שביצעו, הבוחן תפיסות חדשניות וכלי מדיניות בנושא רפורמות בניהול הון אנושי.
בראנסק

תולדות היישוב

בשנת 1264 נערך ביישוב קרב בין דוכסות קרקוב ובין היוטבינגים. בשנת 1493 הוענקו ליישוב זכויות עיר בידי אלכסנדר יגיילו.

יהודי בריינסק

טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בבריינסק כ-2,200 יהודים, כשני שלישים מתושביה. בעיירה התקיימה פעילות ציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל ושל הבונד, ופעלו בה בית ספר מרשת תרבות ותלמוד תורה. בקיץ 1937 נערך ביהודי העיירה פוגרום, בו נפגעו כ-100 יהודים.
ב-11 בספטמבר 1939 נכנסו הגרמנים לבריינסק, אך נסוגו ממנה כעבור שבועיים בהתאם להסכם ריבנטרופ-מולטוב. בתקופה הסובייטית נסגרו המוסדות היהודיים בעיירה, והולאמו עסקי תושביה.
ב-25 ביוני 1941 נכבשה בראנסק בשנית בידי הגרמנים, ואלו החלו בלקיחת יהודיה לעבודות כפייה, תוך הקמת יודנרט וחיוב היהודים בענידת טלאי צהוב.
ביולי 1941 הוקם בעיירה גטו, אשר גודר לקראת סוף השנה. בגטו שררו תנאי מחיה קשים. בעקבות ידיעות שהגיעו ליושבי הגטו על השמדת יהודי הסביבה, נמלטו ממנו כ-800 יהודים. חלקם הצטרפו לפרטיזנים, וחלקם נתפסו, או שבו לגטו.
בתחילת נובמבר 1942 נערכה בגטו אקציה, בה גורשו יושביו לגטו ביאליסטוק, וממנו שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה. מספר יהודים מהגטו הצליחו להימלט ליערות בזמן האקציה.
כ-70 יהודים שהסתתרו בבונקרים בגטו ונתפסו, נרצחו בידי הגרמנים בבית העלמין היהודי בעיירה.
מרטינה הינגיס

ביוגרפיה

הינגיס נולדה בקושיצה שבסלובקיה (אז צ'כוסלובקיה) בשם מרטינה הינגיסובה מוליטור, להורים שחקני טניס, מלני מוליטורובה וקרול הינגיס. היא קרויה על שמה של מרטינה נברטילובה, שחקנית הטניס הנערצת בצ'כוסלובקיה. בגיל 6 התגרשו הוריה ובגיל 7 עברה עם אמה לשווייץ. 
הינגיס החלה לשחק טניס בגיל שנתיים ולהשתתף בתחרויות בגיל 4. בשנת 1993, בהיותה בת 12 וחצי, זכתה הינגיס בתואר גראנד סלאם לנערות הראשון, אליפות צרפת הפתוחה ובכך הייתה לשחקנית הטניס הצעירה ביותר שזכה בטורנירי גראד סלאם לנערות. בשנת 1994 היא זכתה בתואר לנערות יחדיות באליפות צרפת ובאליפות וימבלדון והגיעה לשלב הגמר באליפות ארצות הברית. באוקטובר 1994 שבועיים לאחר יום הולדתה ה-14 היא ניכנסה לסבב המקצועני וסיימה בתוך חודש וחצי את העונה במקום 87 בעולם. 
בשנת 1996 בהיותה בת 15 ו-9 חודשים הייתה הינגיס לשחקנית טניס הצעירה בהיסטוריה שזכתה בטורניר גראנד סלאם, לאחר שזכתה ביחד עם הלנה סוקובה בת ארצה בטורניר זוגות נשים באליפות וימבלדון.
בסוף ינואר 1997 זכתה הינגיס באליפות אוסטרליה הפתוחה, זכייה ראשונה בקריירה שלה בתואר גראנד סלאם לנשים, לאחר ניצחון במשחק הגמר על מארי פירס מצרפת (2-6, 2-6). ב-31 במרץ 1997 היא דורגה לראשונה בקריירה שלה במקום הראשון בעולם. אותה שנה היא זכתה בשני גראנד סלאם נוספים בטורניר ליחידות נשים, באליפות וימבלדון, לאחר ניצחון במשחק הגמר על יאנה נובוטנה מצ'כיה (2–6, 6–3, 6–3) ובאליפות ארצות הברית הפתוחה לאחר ניצחון במשחק הגמר על ונוס ויליאמס מארצות הברית (6–0, 6–4). נוסף לכך, היא הגיעה לשלב הגמר באליפות צרפת הפתוחה שבו הפסידה לאיווה מיולי מקרואטיה (6-4, 6-2). 
בשנת 1998 החזיקה הינגיס במקום הראשון בעולם הן בדירוג היחידות והן בזוגות, והייתה השחקנית השלישית בהיסטוריה שהגיעה להישג זה. בסך הכל החזיקה מרטינה 80 שבועות בדירוג במקום הראשון. שורה של פציעות גרמו לפרישתה בגיל צעיר יחסית, 22, ולאחר 3 שנות העדרות חזרה להתחרות בינואר 2006. מאז הצליחה הינגיס להגיע למקום השישי בדירוג העולמי, השיגה שלושה תארים (והייתה הסגנית בשלושה טורנירים אחרים), והצליחה להגיע לאליפות סבב ה-WTA בספרד. 
את שנת 2007 סיימה הינגיס במקום ה-19 בדירוג העולמי. ב-1 בנובמבר, לאחר שסבלה מפציעות בחלק גדול מן השנה, היא הודיעה על פרישה סופית מטניס, תוך שהיא מודה שבשתי בדיקות סמים שנערכו במהלך טורניר וימבלדון נמצאה חיובית לשימוש בקוקאין. הינגיס הכחישה כל שימוש בסם, אך טענה שאין בה את האנרגיות להאבק להוכיח את צדקתה.
בדצמבר 2010 נישאה לקופץ הראווה ת'יבולט הוטין.
ביולי 2013 חזרה הינגיס לשחק טניס במשחקי זוגות. לאחר חזרתה לסבב היא זכתה ב-12 תארים נוספים, כולל זכייה בטורניר זוגות מעורבים באליפות אוסטרליה (2015) עם לאנדר פאאס מהודו, זכייה בטורניר זוגות נשים, יחד עם סניה מירזה ההודית ובטורניר זוגות מעורבים עם לאנדר פאאס מהודו באליפות וימבלדון (2015) וזכייה בטורניר הזוגות נשים עם מירזה ובטורניר הזוגות המעורבים עם פאאס באליפות ארצות הברית הפתוחה (2015).
שרלוט בונה

מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה בונה במדליית ארד במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם קמיל מופה, אופלי סירייל אטיין וקורלי בלמי בשיא לאומי חדש של 7:47.49 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אולימפי חדש של 7:42.92 דקות ואוסטרליה (7:44.41 דקות). כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:57.78 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום 20 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.12 שניות.

מדליית ארד באליפות עולם

באליפות העולם שנערכה בברצלונה ספרד בסוף יולי 2013 זכתה בונה במדליית ארד במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם קמיל מופה, מילן לזר וקורלי בלמי בתוצאה של 7:48.43 דקות, אחרי ארצות הברית (7:45.14 דקות) ואוסטרליה (7:47.08 דקות). כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:56.81 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני בשמחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:57.56 דקות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 1:56.63 דקות ועלתה מהמקום השביעי ובמקום 18 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.15 שניות.

2016

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה בונה במקום שמיני במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:56.29 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 1:56.26 דקות ועלתה מהמקום הרביעי, במקום 15 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.54 שניות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 53.93 שניות ועלתה מהמקום העשירי, במקום שביעי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:37.45 דקות בשלב המוקדמות הנבחרת קבעה שיא לאומי חדש של 3:36.85 דקות, כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 53.16 שניות במוקדמות ו-53.17 שניות בגמר ובמקום עשירי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:55.55 דקות, כשחיינית שלישית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:58.15 דקות.

2017

באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה בקופנהגן, דנמרק בדצמבר 2017 זכתה בונה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 ארד. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:52.19 דקות, לפני פמקה המסקרק מהולנד (1:53.41 דקות) וורוניקה אנדרוסנקו מרוסיה (1:53.75 דקות). שתי מדליות ארד, במשחה שליחות 4x50 מטר מעורב ובמשחה שליחים 4x50 מטר מעורב משולב.

אלופת אירופה

באליפות אירופה שנערכה בגלאזגו, בריטניה באוגוסט 2018 זכתה בונה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי ושיא אליפות חדש של 1:54.95 דקות, לפני פמקה המסקרק (1:56.72 דקות) ואנסטסיה גוז'נקובה מרוסיה (1:56.77 דקות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:34.65 דקות, לפני הולנד (3:34.77 דקות) ודנמרק (3:37.03 דקות), כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 52.20 שניות, התוצאה השנייה המהירה באליפות כולה ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב בשיא אליפות חדש של 3:22.07 דקות, לפני הולנד (3:23.97 דקות) ורוסיה (3:24.50 דקות). כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 52.34 שניות. מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.35 שניות, אחרי שרה שסטרם משוודיה (52.93 שניות) ופמקה המסקרק (53.23 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:53.86 דקות, 10 מאיות איטי ממדליית ארד, כשחיינית שנייה היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:56.23 דקות ובמקום שישי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:59.85 דקות, כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 52.85 שניות.
מפת בריידנבאך

מפת בריידנבאך היא מפת ארץ ישראל וירושלים שצויירה על ידי ארהרד רויוויך, אשר פורסמה בספרו של ברנהרד פון בריידנבאך בשפה הלטינית "מסע לארץ הקודש" (Peregrinatio in Terram Sanctam), בשנת 1486.

תיאור המפה

המפה מתארת את ארץ ישראל במבט מן המערב, מדמשק וביירות בצפון ועד לאלכסנדריה ומכה בדרום. השליש המרכזי של המפה מוקדש לירושלים, המוצגת מסובבת ב-180 מעלות, במבט מן המזרח. תיאור ירושלים ריאליסטי ומדויק, בעוד רמת הדיוק בתיאור שאר חלקי הארץ נמוכה יחסית.
בקדמת המפה, באזור החוף, ניתן לראות את ספינת הצליינים עוגנת בנמל יפו. 
בירושלים ניתן לזהות את כנסיית הקבר, כיפת הסלע, ובסמוך לעיר את מנזר המצלבה.
המקומות הקדושים לנצרות מודגשים, גם בכיתוב נלווה, וצלבים קטנים מציינים את המקומות שבהם היה אפשר לקבל שטר מחילה (אינדולגנציה) - מידע חשוב לעולי-הרגל שחירפו את נפשם כדי לזכות בגאולת הנפש. המפה, על דמויותיה, צופנת בחובה את מהות העלייה לרגל: הליכה בעקבות סיפור חייו של ישו - שחזור דרכו גם במובן הרוחני, במטרה לטהר את הנפש. כך מתמזג המסע לירושלים הארצית עם מסע ל"ירושלים השמימית". העיון בספר-המסע ובאיורים שבו מציע תחליף למסע האמיתי שהיה יקר, מסוכן, קשה או בלתי אפשרי לרוב המאמינים באירופה.

היסטוריה

בשנים 1484-1483, בימי הסולטאן הממלוכי קאיתבאי, ערך בריידנבאך, כומר ואיש אצולה, מסע צליינות לארץ הקודש. בחבורתו של בריידנבאך, שיצאה ברכיבה ממיינץ, היו שני אצילים נוספים, האביר פיליפ פון ביקן והרוזן הצעיר יוהאן מסולמס. את שלושת האצילים שירתו טבח ומתרגם בשם יוהאן קנוס, והתלווה אליהם המאייר ההולנדי ארהרד רויוויך (Erhard Reuwich), שרשם את נופי המסע. פון בריידנבאך היה הנוסע הראשון שצירף צייר למסעו.
הנוסעים יצאו ברכיבה לוונציה, אליה הגיעו בתום שבועיים. שם הצטרפו אליהם צליינים נוספים - רבים מהם אצילים אירופים ואנשי כמורה, ובהם הנזירים פאול ולטר ופליקס פברי, שכתבו גם הם ספרים על מסעם. הם עלו על ספינה ונציאנית והפליגו דרך הנמלים הוונציאניים קורפו מודון ורודוס, דרך הרקליון שבכרתים. הספינה הגיעה לארץ ישראל בתום כחודשיים של הפלגה ועגנה בנמל יפו.
העולים לרגל נאלצו להמתין מספר ימים בספינה בטרם ניתן להם אישור מן השלטונות הממלוכיים לעלות ליבשה.
את מסע הצליינות בארץ ישראל ארגנו נזירים פרנציסקנים שהתגוררו בארץ ישראל. בהדרכתם עלו הנוסעים לירושלים, כדי לבקר באתרים הקדושים לנצרות בעיר עצמה ובבית לחם הסמוכה.
בירושלים נפרדה חבורתו של בריידנבאך מן המדריכים הפרנציסקנים ומרוב הצליינים האירופים והמשיכה דרומה לחברון ולעזה.
הם הצטרפו לשיירות ערביות בדרך לסיני וביקרו במנזר סנטה קתרינה ובג'בל מוסא. משם המשיכו ברכיבה לקהיר והפליגו במורד הנילוס לרוזטה. בריידנבאך וחבורתו שבו לאירופה בספינה ונציאנית עליה עלו בנמל אלכסנדריה, שם גם מת הרוזן מסולמס מדיזנטריה.
אחרי שובו למיינץ פרסם בריידנבאך את רשמיו בשפה הלטינית בספר "מסע לארץ הקודש" (Peregrinatio in Terram Sanctam).
את הטקסט עצמו כתב, על סמך תיאורי בריידנבאך, הנזיר הדומיניקני מרטין רות', שלא השתתף במסע, אך שלט בלטינית. את הספר ליוו תחריטי עץ של רויוויך. המפות בספר הן מהמפות המודפסות הראשונות. מפת ארץ ישראל וירושלים נוצרה בשלושה לוחות על ידי האמן, שגם הדפיס את הספר בבית הדפוס שלו במיינץ, בשיטה שהומצאה כ-30 שנה לפני כן על ידי יוהאן גוטנברג.
הספר, שפורסם לראשונה ב-1486, הפך לרב-מכר, לא במעט הודות לאיורים, ותורגם על ידי בריידנבאך גם לסאקסונית תחתית. בשנים הבאות הוא תורגם גם לשפות אירופיות נוספות.
נועד להט

קריירה

להט החל את דרכו בעולם אמנויות הלחימה בגיל 5, כשהוריו רשמו אותו לחוג ג'ודו מקומי באלפי מנשה שם גדל. בתור ג'ודוקא להט זכה במספר תארים מקומיים, וכשהגיע לגיל 18 החליט להתגייס לחטיבת הצנחנים על אף שהייתה לו אופציה לשרת בתור ספורטאי מצטיין. לאחר סיום שירותו הקרבי חזר להתאמן בג'ודו, אך לבסוף קיבל החלטה להתמקצע בג'ו ג'יטסו ברזילאי ולשם כך טס לברזיל באוקטובר 2007. בברזיל קיבל את הכינוי "ניאו" על שם הדמות מסרטי המטריקס, לאחר שהמקומיים התקשו להגות את שמו הפרטי. להט התאמן בברזיל במשך שנתיים אצל מאמני ג'ו ג'יטסו מוערכים, ובשנת 2009 עבר לסן חוזה שבקליפורניה, והחל להתאמן במכון לאמנויות לחימה-American Kick Boxing Academy‏ (AKA), מכון בעל שם באימון לוחמי MMA וביניהם קיין ולסקז. תוך כדי שהתאמן במכון וצבר ניסיון בלחימה משולבת, עבד לפרנסתו כמאמן ג'ו ג'יטסו וכשומר בבר. ב-10 בנובמבר 2010 זכה להט בתואר העולמי בג'ו ג'יטסו (במשקל עד 70 ק"ג) בתחרות שהתקיימה בלונג ביץ' שבקליפורניה.

ב-UFC

לאחר שהרשים באימונים ובקרבות במסגרת התחרויות ב-AKA וצבר שבעה ניצחונות ללא הפסד, ב-27 בינואר 2014 להט קיבל הצעה לחוזה מהארגון הגדול בענף, ה-UFC. החוזה כלל השתתפות בארבעה קרבות לפחות במסגרת ה-UFC בקטגוריית משקל נוצה (עד 66 ק"ג), עם אפשרות להארכתו בהתאם להישגים. ב-23 במרץ 2014 עלה להט לקרב ה-UFC הראשון שלו בעיר נאטאל שבברזיל, נגד לוחם ברזילאי בשם גודפרודו פאפיי. לאחר 2:39 דקות בתוך הקרב ספג נוקאאוט ממכת ברך של יריבו והפסיד. 
ב-26 ביולי 2014 עלה לקרב השני שלו ב-UFC בעיר מגוריו סן חוזה נגד יריב אמריקאי בשם סטיבן סיילר. בתום שלושת הסיבובים של הקרב נקבע שלהט הוא המנצח לאחר החלטת שופטים. בכך הוא הפך לישראלי הראשון שמנצח במסגרת קרבות ה-UFC. בסיום הקרב, להט התעטף בדגל ישראל, ובנאום הניצחון שלו לצד המנחה ג'ו רוגן אמר שהוא מתכוון לחזור לישראל כדי ליטול חלק במערך הלחימה במבצע צוק איתן כחייל מילואים. 
ב-20 ביוני 2015 עלה להט לקרב השלישי שלו ב-UFC. הקרב התקיים באולם הO2 וורלד בברלין נגד ניקלאס בקסטרום השוודי. להט ניצח בהחלטת  שופטים 28:28 28:29 28:29. ב-7 בפברואר 2016 הפסיד להט בנוקאאוט בקרב שנערך בלאס ווגאס לצ'יליאני דייגו ריבאס, וספג את הפסדו השני ב-UFC.

בבלאטור

ביוני 2016, לאחר ארבעה קרבות ב-UFC, להט עבר לבלאטור , הארגון השני בגודלו בעולם לאמנויות לחימה משולבות. הקרב הראשון בו השתתף במסגרת הארגון נערך ב-10 בנובמבר 2016, באירוע בלאטור 164, בהיכל מנורה מבטחים, תל אביב מול הלוחם סקוט קליב . להט ניצח בסיבוב הראשון בחניקה אחורית. ב-31 במרץ 2017, השתתף להט באירוע באלטור 175 שנערך בשיקגו, ארצות הברית, נלחם מול לויד קרטר וניצח אותו בחניקה אחורית. ב-16 בנובמבר נלחם נגד ג'רמיה לביאנו באירוע באלטור 188 שהתקיים בהיכל מנורה מבטחים, תל אביב, וניצח אותו בהחלטת שופטים אחידה. ב-17 באוגוסט 2018, השתתף להט באירוע באלטור 204 שנערך בדרום דקוטה, נלחם מול דריאן קלדוול  והפסיד בנוקאאוט טכני.
נסיך חג המולד: החתונה המלכותית

עלילת הסרט

שנה לאחר אירועי הסרט הראשון, אמבר וריצ'רד עדיין מאורסים. לקראת תקופת חג המולד, אמבר ואביה, רודי, נוסעים לאלדוביה על מנת לתכנן את חתונתם של אמבר וריצ'רד. במקביל, אמבר ממשיכה להעלות פוסטים לבלוג שלה על חיי המלוכה לצידו של ריצ'רד.
אמבר מקבלת הלם כשהיא נחשפת למסורות הדיקטטוריות של הפרוטוקולים המלכותיים ולחוסר יכולתה לתכנן בעצמה את חתונתה, שמתוכננת ומעוצבת במקום על ידי המעצב סאהיל וגברת אבריל הראוותניים והשתלטניים, בזמן שריצ'רד נאבק ביישום כושל של תוכנית חידוש הכלכלה האלדוביאנית שלו, יוזמת אלדוביה החדשה, מכיוון שכסף נעלם באופן מסתורי מקופת המדינה במקביל לעליית האבטלה שמותירה את האוכלוסייה המקומית חסרת אונים. כדי לסייע במאמצים הכלכליים, המלכה האם הלנה מביאה את לורד ליאופולד לסייע לריצ'רד כפי שעזר לאביו של ריצ'רד לפניו. בינתיים, סיימון, שמתרושש במהירות בגלל גירושיו מסופיה, מתחנן לחזור להתגורר בארמון; וריצ'רד, שמתרעם בעקבות כך, מסכים לכך בחוסר רצון.
יחסיהם של אמבר וריצ'רד הולכים ונבחנים כאשר ריצ'רד נהיה יותר ויותר מוסח מהדרישות המלכותיות, ואמבר מסרבת להסכים להנחיותיה הקפדניות של גברת אבריל. לאחר שהמחזה של הנסיכה אמילי בוטל עקב שביתה על ידי עובדי הממשלה, אמבר מארחת את המחזה בארמון. ההחלטה של אמבר מתקבלת היטב, אך אמבר זועמת כאשר גברת אבריל מסירה פוסטים על הרומן שלה עם ריצ'רד מהבלוג שלה בגלל אופיים ה"מזדמן", ועוד יותר זועמת כאשר סאהיל וגברת אבריל דורשים ממנה להסיר את המשכית שלה (שמכילה את תמונתה של אמה המנוחה) עבור דיוקן מלכותי.
לאחר שהיא מקבלת כרטיס חג מריר מעובד מובטל, אמבר חוקרת את עניין הכספים המלכותיים עם חבריה, שבאו לחגוג את חתונה, והיא לומדת שיוזמת אלדוביה החדשה נכשלה מפני שקבוצה של חברות חדשות כבר שילמו לעובדים מקומיים משכורות גבוהות יותר וגרמו לכסף לאזול מקופת המדינה. במהלך מארב של פפראצי, אמבר ניצלת על ידי סיימון, שרוצה לעזור לחקור את הנושא הכלכלי. בעזרתה של אמילי, השלישייה פורצת לאתר שבו מתגלה שחברות הקש הן בבעלות איגוד שנקרא "גלוקנשפיל קונסורציום". גברת אבריל מתעמת עם ריצ'רד ואמבר על תמונות פפראצי של אמבר בבר בעת חקירתה את העניין, ואמבר מודה במעשיה. כאשר ריצ'רד נכשל בהגנה עליה נגד גברת אבריל, אמבר פורצת החוצה בסערה. ריצ'רד מודה בבפני אמילי בכישלונותיו כארוס, ואחרי שמצא את אמבר, השניים מתפייסים.
במהלך חגיגה מלכותית, בה הלנה מעניקה לאמבר את הברכה לאיזו טקס שהיא תבחר לערוך, הקבוצה מגלה כי איגוד "גלוקנשפיל קונסורציום" נמצאת בבעלותו ליאופולד, שנזרק לצינוק הארמון בשל מעשיו. ריצ'רד מכריז בהודעת חג המולד חגיגית שהעובדים האלדובינאניים יקבלו בונוסים לקראת החג, והאוכלוסייה חוגגת. ריצ'רד ואמבר סוף סוף מתחתנים בטקס שמשלב בין המסורתיות למודרניות, וכולם חוגגים בזמן שריצ'רד ואמבר עוזבים את החדר כדי לחלוק נשיקה פרטית.

הפקה

במאי 2018, נודע שהבמאי ג'ון שולץ יביים את סרט ההמשך לסרט "נסיך חג המולד" משנת 2017, שיופץ על ידי "נטפליקס" כמו קודמו. לצד ההכרזה הראשונית, אושר שרוז מקייבר, בן לאמב ואליס קריגה יחזרו לתפקידיהם מהסרט הקודם.
צילומי הסרט החלו במאי 2018 ברומניה.

עלייה לשידור

הסרט עלה לשידור בכל הפלטפורמות של שירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-30 בנובמבר 2018.
יחסי אוקראינה–ליטא

היסטוריה

בין השנים 1569–1795 פולין וליטא יצרו את האיחוד הפולני-ליטאי אשר כלל חלקים גדולים מאוקראינה המודרנית. לפני 1918 שתי המדינות היו חלק מן האימפריה הרוסית, ועד 1991 הן היו חלק מברית המועצות.
בנובמבר 2009 חתמו שתי המדינות על מספר הסכמים, הכוללים הכרה הדדית באוניברסיטאות ושיתוף פעולה בתחום שימור המורשת התרבותית. בנוסף, ליטא הבטיחה סיוע לאוקראינה בקבלתה לאיחוד האירופי.
בשנת 2014, הביע נשיא ליטא דליה גריבאוסקאיטה תמיכה באוקראינה בעקבות המשבר האוקראיני. בינואר 2015, ביקשה ליטא ממועצת הביטחון של האו"ם לכנס ועידה דחופה, בשל הסכסוך המתמשך במזרח אוקראינה. מאוחר יותר, ויטאוטס לאנדסברגיס הצהיר כי הוא מאמין כי הסכם מינסק יתברר כ"יותר גרוע מהסכם מינכן".
כיום, כ-44,000 אוקראינים חיים בליטא, ואילו כ-11,000 ליטאים חיים באוקראינה.

יחסים דיפלומטיים

אוקראינה מחזיקה בליטא שגרירות בווילנא, ו-2 קונסוליות בקובנה, וקלייפדה. מאידך, ליטא מחזיקה באוקראינה שגרירות בקייב ו-9 קונסוליות בבילה צרקווה, דנייפרופטרובסק, איוונו-פרנקיבסק, חרקוב, חרסון, לבוב, אודסה, אוז'הורוד, וז'יטומיר.
טרזן 2

תקציר העלילה

פרק זה דורש שכתוב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולשכתב אותו. 
טרזן הוא נער צעיר אשר גדל עם גורילות בג'ונגל. טרזן מודאג כי מפלצת אגדית המכונה "זאגור" (הגייה: זוגור) תתפוס אותו. טרזן מאוכזב מאוד מכך שהוא לא יכול לרוץ מהר ככל הגורילות הצעירות האחרות בני משפחתו, וניסיונותיו להוכיח את עצמו כל הזמן נגמרים בכאוס. בהמשך, בעקבות תאונה, אמו המאמצת של טרזן סבורה כי טרזן נהרג בעוד ששאר הגורילות סברו כי הגיע לו למות. בעקבות כך טרזן מחליט לברוח ממשפחתו המאמצת.
טרזן נרדף ברחבי הג'ונגל על ידי הנמרה סאבור למקום המכונה ההר האפל, בו חיים שתי גורילות מסורבלים ומפונקים ואימם גונדה. הם חוששים מזאגור באותה מידה כמו טרזן ובשל כך, בעת שההד הרועם שמשמיעה המפלצת מהדהד ברחבי העמק, טרזן מצליח להימלט מהם. טרזן נתקל בהמשך בגורילה זקן וגחמני. טרזן מגלה כי זהו למעשה זאגור אשר משתמש בעצים חלולים בתור מגפון כדי להגביר את קולו ובכך להידמות למפלצת אימתנית כדי להפחיד את היצורים בג'ונגל ולהרחיקם מהטריטוריה והמזון שלו. לאחר שהוא מציל את זאגור מקרנף זועם, הוא כופה על זאגור לאפשר לו להישאר עמו.
בהמשך חבריו של טרזן, טרק וטנטור פוגשים בטרזן בעת שחיפשו אחריו ברחבי הג'ונגל. טרזן איננו מעוניין לחזור עימם למשפחתו המאמצת ומנסה לחזור לזאגור אך מגלה שגונדה ובניה אוטו וקאגו הגיעו למקלטו של זאגור והם תופסים את זאגור ומגלים אותו. לאחר מכן אמו של טרזן מגיעה להציל אותו אך מופלת לסלע שביר. טרזן מגיע להציל אותה אך נתפס בידי האחים ומשוחרר בידי זאגור שמקפץ מעליהם. טרזן מחליט להפתיע את הגורילות הבריונים ומפיל אותם למלכודות שונות עד שהם בורחים מפניו. 
לבסוף הוא מציל את אמו ומתברר שזאגור וגונדה התאהבו ומחליטים לחיות יחד במרומי ההר בעוד טרזן מחליט לחזור למשפחתו.
המכונית

עלילה

הסרט מתרחש בגרסה הבדיונית של העיר יוטה שבארצות הברית. הסרט נפתח כאשר שני רוכבי אופניים רוכבים בקניון, ומכונית שחורה מסתורית נוסעת בעקבותיהם. כשהם מגיעים לגשר, המכונית מתנגשת בשניהם מאחור ומעיפה אותם מהגשר, דבר שהורג אותם מיד.
השריף המקומי אוורט פק (ג'ון מארלי) מגיע לחקור את המקרה הראשון בסדרת רציחות פגע וברח, שככל הנראה נגרמו על ידי אותה המכונית המשופצת וחסרת לוחית הרישוי, דבר שמקשה על הזיהוי. השריף מוצא כיוון לאיתור המכונית כאשר הוא מקבל את עדותו של עמוס קלימנס (אר. ג'יי. ארמסטרונג) לאחר שהמכונית דורסת קורבן נוסף. לאחר שהמכונית מחסלת את השריף שהופך לקורבן הרביעי שלה, החקירה מגיעה לאחריותו של השריף וייד פרנט (ג'יימס ברולין), במטרה שיעצור את הרציחות. במהלך החקירה, עד ראייה נוסף טוען שאין במכונית נהג.
למרות שהשריף וייד מציב מחסום משטרתי סביב האזור, המכונית נכנסת לעיירה ותוקפת את תזמורת בית הספר בזמן שהיא עסוקה בחזרות לקראת המופע המקומי. המכונית רודפת אחרי המורים והתלמידים, וביניהם החברה של וייד - לאורן (קת'לין לויד). המכונית רודפת אחריהם אל תוך בית קברות. למרות שלאורן מתגרה בנהג המסתורי שעדיין לא נראה, המכונית לא נכנסת לשטח בית הקברות. המכונית משמידה שער לבנים ונוסעת. המשטרה רודפת אחרי המכונית בכביש המהיר במדבר עד שהמכונית תוקפת אותם, משמידה מספר רכבים ורוצחת חמישה מהשוטרים האחרים. וייד מתעמת עם המכונית ונדהם לגלות שאף אחת מהיריות שפגעו במכונית לא הסבו לה שום נזק. לאחר שהוא מנסה לפתוח את הדלת ומגלה שלדלתות אין ידיות, וייד נפצע והמכונית נמלטת.
המרדף אחר המכונית הופך לאישי לאחר שהיא רוצחת את לאורן באמצעות נהיגה ישירות דרך הבית שלה בזמן שהיא מדברת עם וייד בטלפון. 
השותף של וייד, לוק ג'ונסון (רוני קוקס), מעלה תאוריה שלפיה המכונית נקמה בלאורן על כך שהתגרתה בה בבית הקברות. וייד מכין תוכנית לעצירת המכונית על ידי השמדתה בעזרת פיצוץ מבוקר בקניונים שבמדבר שמחוץ לעיירה. לאחר שהוא מגלה את המכונית אורבת לו בחניה שלו, הוא נאלץ להוציא את התוכנית לפועל במהירות האפשרית. המכונית רודפת אחריו אל תוך הקניון בו הכינו את המלכודת, והעימות האחרון עם המכונית מסתיים כאשר לאחר הפיצוץ נראית דמות שד בתוך העשן והאש שלאחר הפיצוץ, דבר שמזעזע את השוטרים.
בסצנה האחרונה בסרט וייד מסרב להאמין במה שראה, למרות שג'ונסון מתעקש על אמיתיות המקרה. הסרט מסתיים כאשר המכונית נוסעת ברחובות לוס אנג'לס, בלתי פגועה לחלוטין.
אילו סאקרה

אילוֹ סאקרֵה ("האי המקודש") (בצרפתית: L'Ilot Sacré הוא שכונה באמצע המרכז ההיסטורי של העיר בריסל, בירת בלגיה, הממוקם ב"אזור התחתי" של העיר. היא שוכנת צפונית-מערבית מהכיכר הגדולה של בריסל. זהו אזור ציורי ותוסס, עם מבוך של סמטאות מרובות מימי הביניים שתושביו התנגדו החל משנת 1958 לתוכניות להריסתן. הם הכריזו על השכונה "קומונה חופשית" והעיתונאי לואי קיאוורה (Louis Quiévreux) כינה אותה "אילו סקרה", כלומר "אי מקודש" ("חייבים לשמור על איזה אי שיהיה בלתי נגוע, מקודש!") בגלל הרצונם העז של התושבים לשמר אותה. בסופו של דבר, בשנת 1960 אימצה מועצת העיר בריסל תוכנית שיקום עירוני שנועדה לשקם את כל חזיתות הבתים שבאזור מסביב לככר הגדולה. התוכנית אסרה על בנייה בו של בתים שאינם הולמים את הסגנון האדריכלי המסורתי. חלק מהרחובות נהפכו למדרחובות באופן מלא (כמו Rue des Bouchers) או חלקי (למשל, Rue des Brasseurs). השכונה מלאה מסעדות (חלקן מכונות "מלכודות תיירים" בגלל מנהגן לשכנע את התיירים מן הרחוב להיכנס ובגלל רמתן הבינונית), בתי קפה וחנויות. בגלל המקום שתופסות בו המסעדות "אילו סאקרה" (ובמיוחד Rue des Bouchers) מכונה גם "הבטן של בריסל".
"אילו סאקרה" משתרע בין הרחובות Écuryer, (רחוב שוק העשבים) Rue du Marché des Herbes והרחוב Rue des Bouchers (רחוב הקצבים) .המסורת המסחרית משתקפת בשמות הרחובות:"רחוב החמאה" ,"רחוב ההרינגים","רחוב הקצבים", "רחוב שוק הגבינות","רחוב הפלפל". השכונה הוכרה על ידי אונסק"ו כמורשת תרבות.