google/wiki40b huggingface dataset:
ד. וו. גריפית'

ביוגרפיה

גריפית' נולד בקרסטווד, קנטקי כבנו של ג'ייקוב גריפית', קולונל בצבא הקונפדרציה וגיבור מלחמת האזרחים האמריקנית. גריפית' נחשב לאבי ה"דקדוק הקולנועי", ומוערך בשל קביעת הכללים המשמשים עד ליום זה כעמוד השדרה של השפה הקולנועית. גריפית' פיתח ושכלל טכניקות רבות של עריכה ו"Mise en Scene" (כלומר, בניית הסצנה).
גריפית' היה דמות שנויה במחלוקת. סרטו הידוע "הולדתה של אומה" ("The Birth of a Nation") נחשב אחד מהגורמים שהובילו לעלייה בכוחו של הקו קלוקס קלאן בארצות הברית בשנות ה-20. ב-15 בדצמבר 1999 החליטה גילדת הבמאים האמריקאית לשנות את שמו של פרס ד.וו גריפית' מכיוון שגריפית' "סייע באימוץ סטריאוטיפיים גזעניים".
פרס זה, שנחשב למוערך ביותר מבין פרסי הגילדה, הוענק לראשונה ב-1953. בין הבמאים המפורסמים שזכו בו: סטנלי קובריק, וודי אלן, אינגמר ברגמן, אקירה קורוסאווה, אלפרד היצ'קוק וחברו של גריפית' ססיל דה מיל.
גריפית' החל את הקריירה שלו כשחקן "תיאטרון" ומחזאי. בשנת 1907 (ימי הסרט האילם) החל גריפית' את הקריירה הקולנועית שלו כשחקן בסרט "ניצול מקן הנשר" (של הבמאי אדווין פורטר) במהרה הצטרף לחברת ההפקות של אדיסון "ביוגרף", כשחקן ותסריטאי. שנה לאחר מכן 1908 גריפית' התחיל לביים סרטים קצרים. בין השנים 1907 ו-1913 הוא ביים בערך 100 סרטונים קצרים כל שנה. אורך ממוצע של הסרטונים דאז היה 10 דקות בקירוב. כמות כזו של חומר גלם אפשרה לו להתנסות בטכניקות שונות של עריכה ומניפולציות של זמן-חלל. בשנים 1913 - 1914 ביים חמישה סרטים באורך של שעה בקירוב. בשנת 1915 ביים גריפית' את הולדתה של אומה, אפוס היסטורי בכיכובו של רוברט הארון על מלחמת האזרחים בארצות הברית. תקציבו היה 100,000 דולר.
הסרט הזה נחשב לחשוב במיוחד בתולדות הקולנוע למרות שצולם כראינוע, בשל העובדה שכשיצא לאור השאיר רושם עז על קולנוענים ברחבי העולם במיוחד על קולנוענים רוסיים, שהתחילו להבין את הפוטנציאל הגלום במדיה הקולנועית. מעבר לכך גריפית' לא רק שינה את המתכונת הממוצעת של אורך סרט מ-10 דקות ל-90 דקות, אלא גם תרם להתפתחות השפה הקולנועית בכמה מישורים. החשובים שבהם הם עריכה בתוך סצנה (עד אז החיתוך התבצע במעבר מסצנה לסצנה), שימוש בקלוז אפ (גודל שוט) כחלק מעריכה בתוך סצנה, שימוש בתנועות מצלמה - doly להדגשת מהלכים דרמטיים, שכלול העריכה המקבילה (עריכת שתי סצנות המתרחשות במקביל אך במקומות שונים), וקצב העריכה. סרט זה גם החל את המגמה הרווחת, המספרת סיפור או מאורע היסטורי, דרך סיפורו של הפרט.
גריפית' נחשב אחד היוצרים שהובילו את הקולנוע להיות מכשיר למהפכה חברתית ולהכרה בקולנוע כאמנות לכל דבר. הוא עשה זאת על ידי שכלול ה"דקדוק" הקולנועי ועל ידי הסרטים שביים - שהעלו את רף הציפיות של צופים וקולנוענים ברחבי העולם.
כששוכנע כי סרטים באורך מלא משתלמים יותר כלכלית, הקים את חברת ההפקות "טריאנגל" ב-1915, שהפיקה את הולדתה של אומה וב-1916 את אי-סובלנות ("Intolerance") בתגובה לביקורת על הראשון. הסרט נכשל בקופות, ו"טריאנגל" פשטה רגל ב-1917. גריפית' עבר בין חברות הפקה שונות, ובשנת 1919 הקים את חברת "יונייטד ארטיסטס" (United Artists, או UA) יחד עם צ'ארלי צ'פלין, דאגלס פיירבנקס ומרי פיקפורד.
ב-1975 הנפיק הדואר האמריקני בול לזכרו, בשווי 10 סנט.
ג'ונה פרטי

ביוגרפיה

פרטי נולדה באוקלנד שבקליפורניה לאמא יהודיה שעבדה כמורה, ולאבא ממוצא אנגלי ואיטלקי שעבד כסנגור פלילי.
הוא למד בתיכון "The College Preparatory School", ולאחר מכן למד באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז, שם קיבל בשנת 1996 תואר ראשון במדעי איכות הסביבה. הוא למד מדעי המחשב ב"Isidore Newman School". הוא עשה את התואר המתקדם שלו במעבדת הטכנולוגיה של MIT.
כשלמד ב-MIT, שלח מייל ובו בקשה מחברת נייקי להדפסת נעליים בהזמנה אישית שעליהן הכיתוב "סווטשירט". תחלופת המיילים בינו לבין החברה הפכה לוויראלית.

קריירה

בשנים 2001–2003 הקים פרטי שני אתרים שבהם התחזה לאחרים: באתר הראשון הוא התחזה לאיש עסקים שניסה להתחרות באפליקציית היכרויות שפרטי יצר, ובדני התחזה לג'ון לוט, עורך דין אמריקאי שפרטי לא הסכים עם דעותיו. בהסדר משפטי בשנת 2005 הסכימו הצדדים להסיר את התביעה באם פרטי יתנצל.
במאי 2005 הקים את העיתון המקוון ואתר הבלוגים "הפינגטון פוסט", יחד עם קנת' לרר, אנדרו ברייטברט ואריאנה הפינגטון. הוא עזב את האתר בשנת 2011, לאחר שחברת התקשורת "אמריקה און ליין" קנתה את האתר תמורת 315 מיליון דולר.
בנובמבר 2006 ייסד את חברת התקשורת "BuzzFeed", ולאחר שעזב את ההפינגטון פוסט, עבר לעבוד בחברה באופן מלא. למרות שעניינו של האתר הוא בעיקר לעקוב אחרי תופעות רשת, האתר היה הראשון לפרסם כי ג'ון מקיין תומך במיט רומני בבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הרפובליקנית 2012. בשנת 2013 גייס האתר יותר מ-35 מיליון דולר ממשקיעים. באוגוסט 2014 גייס האתר 50 מיליון דולר מהקרן הון סיכון "אנדריסן הורוביץ", שהעריכה את שווי האתר בכמיליארד דולר.
באפריל 2018, יצר פרטי ביחד עם הבמאי והקומיקאי ג'ורדן פיל סימולציית דיפ-פייק ויראלית של אובמה בה הוא מסביר על על הסכנה של פייק ניוז.
ב-2019 הודיע לעובדי חברת "BuzzFeed" כי החברה תקצץ 15% בכח העבודה הכולל שלה.

חיים אישיים

פרטי נשוי לבלוגרית אנדראה הרנר. לשניים תאומים בנים.
אחותו היא השחקנית והקומיקאית צ'לסי פרטי.
הרפובליקה ההלנית הראשונה

היסטוריה

בשלבים הראשונים של המרד הוקמו בחלקים שונים של יוון מועצות אזוריות נבחרות, שניהלו את הלחימה בשלטון העות'מאני. הן הוחלפו בראשית 1822 על ידי ממשל מרכזי - האספה הלאומית הראשונה, שהתכנסה באפידברוס ואישרה את חוקתה הראשונה של יוון. המדינה החדשה לא זכתה להכרת המעצמות הגדולות של התקופה, ולאחר הצלחות ראשוניות איימה להתרסק הן בשל מלחמת אזרחים פנימית הן בשל ניצחונות הצבא הטורקי-מצרי בפיקודו של איברהים פאשה, שנשלח לדכא את המרד.
ברגעי משבר אלה הצילה התערבותן של המעצמות הגדולות – בריטניה, צרפת ורוסיה – את מאבקם של היוונים לחירות. הצעתן, שנוסחה בהסכם לונדון (1827), להעניק ליוונים אוטונומיה תחת ריבונות עות'מאנית, נדחתה על ידי הסולטאן הטורקי. קרב נאווארינו (1827), שניטש על רקע ניסיונן של המעצמות לאכוף את תנאי ההסכם, הסתיים במפלת הצי העות'מאני-מצרי וקירב את היוונים עוד יותר להשגת מטרתם – עצמאות מלאה. 
ב-1827 נתכנסה האספה הלאומית בפעם השלישית בטריזינה (טרויזן), הכריזה על הקמתה של "המדינה ההלנית" (Ελληνική Πολιτεία) ובחרה ברוזן יואניס קפודיסטריאס למושל יוון. קפודיסטריאס החל בכינון סדרי שלטון חדשים כדי לפתור את בעיותיה של הארץ מוכת המלחמה, אך בתוך זמן קצר נקלע לעימות עם החמולות והמנהיגים המקומיים החזקים, שנפגעו מן הרפורמות והסדרים החדשים שהנהיג. ב-1831 נרצח קפודיסטריאס על ידי יריביו הפוליטיים, ויוון הוטלה שוב למלחמת אזרחים. אחיו אבגוסטינוס, שמילא את מקומו, נאלץ להתפטר לאחר שישה חודשים. שוב התערבו שלוש המעצמות הגדולות, ובוועידת לונדון, שנתכנסה ב-1832, הכריזו על הפיכתה של מדינת יוון למונרכיה ומינו למלכה הראשון את הנסיך הבאווארי  אוטו מוויטלסבך.
שלטוט

שִׁלְטוּט (בסלנג: זִפְּזוּפּ; באנגלית: Zapping) היא פעולת החלפת ערוצי טלוויזיה באמצעות שלט רחוק באופן מהיר.
פעולת השלטוט החלה בארצות הברית, מתוך רצון של הצופים להחליף ערוצים בזמן תשדירי הפרסומת.
המקור למילה שלטוט הוא שילוב של השורש שלט ופעולת השיטוט. המילה אושרה על ידי האקדמיה ללשון העברית ב-1997.
בתחילת שנות ה-90, עם סיום המונופול של הערוץ הראשון, ישראל נכנסה לעידן הרב-ערוצי, שהביא אתו את האפשרות "לדלג" בין הערוצים השונים. כיום פעולת השלטוט היא נחלתם של מרבית צרכני הטלוויזיה.
אחות קטנה

אָחוֹת קְטַנָּה הוא פיוט שפותח את תפילות ראש השנה ומושר בעיקר על ידי קהילות הספרדים, אך מודפס גם במחזורים אשכנזיים. הפיוט חובר על ידי הרב והמקובל אברהם חזן מגירונה, בן חבורתו של הרמב"ן מהמאה ה-13, שרמז את שמו באקרוסטיכון בראש בתי הפיוט.
הפיוט מתאר את מצבה השפל של כנסת ישראל, שמכונה בבית הראשון "אחות קטנה", כאשר היא נמצאת בגלות, והציפייה שלה לגאולה ולישועה. כל בתי הפיוט מסתיימים בשורה "תכלה שנה וקללותיה" מלבד הבית האחרון, בו ניתן ביטוי לאמונה ולשמחה בבוא הגאולה ("חזקו וגילו כי שוד גמר") והוא מסתיים במילים "תחל שנה וברכותיה". הדבר בא לידי ביטוי גם בנגינה, שבהרבה מן הקהילות משתנית בבית זה למנגינה מיוחדת יותר, הנותנת משקל מיוחד למילים אלו.
לרוב נהוג שאת המילים החוזרות בסוף הבתים אומר כל הקהל ביחד. הפיוט נאמר עם שקיעת החמה בערב הראשון של ראש השנה, כאשר השנה הקודמת מסתיימת ומתחילה שנה חדשה.
בחלק מהמחזורים הודפס הבית הרביעי המתחיל במילים "הקם משפלות לראש ממלכת" באותיות קטנות ובמחזורים אחרים הוא לא הודפס כלל מחשש שמילותיו יתפרשו כרצון למרוד בשלטון.
קיץ הקוד של גוגל

מיזמים דומים

בשל הצלחת התוכנית במשיכת משתתפים צעירים היו גופים דומים שפתחו תוכניות מענקים דומות. לעיתים מדובר על גופים שמפתחים תוכנות חופשיות שמסיבות שונות (לעיתים אף אי־הגשה בזמן של הטפסים) לא התקבלו לתוכנית של גוגל].

לתלמידי תיכון

בעקבות הצלחת התוכנית, יזמה גוגל תוכנית דומה אך צנועה יותר לתלמידי תיכון בשנת 2010 - Google Code-In. בתוכנית השתתפו רק 14 מיזמים מנחים. התגמולים צנועים יותר (100$ להצלחה במשימה, אולם תלמיד יכול לנסות לעשות עד 5 משימות במקביל) ומשימות צנועות יותר, בהתאמה. התוכנית מתחילה בנובמבר ונמשכת שישה שבועות.
שרה שילה

ביוגרפיה

שרה שילה נולדה תחת השם שרה בבלי בירושלים. בבעלותו של אביה היו מסעדות ועסקי קייטרינג, ומצבה הכלכלי של המשפחה היה יציב. השיפור המתמיד במצב הכלכלי הוביל את משפחתה לעבור משכונה לשכונה ברחבי ירושלים. למרות החיים בנוחות יחסית, שילה נתקלה בגזענות כלפי מוצאה המזרחי כבר בבית הספר- "ששם השאלה הראשונה שהיו שואלים אותי בחצר האספלט הייתה מאיזו עדה את והייתה איזו אי נוחות כשהייתי אומרת את האמת".
בשנת 1976 הגיעה שילה במסגרת גרעין נח"ל למעלות. מנחה הגרעין היה יגאל שוורץ, לימים פרופסור לספרות, אך הוא לא זיהה בה כשרון כתיבה. שילה טענה שהיא סבלה מהפרעות קשב וריכוז, אך ההפרעה לא אובחנה בשל היעדרה של מודעות לתופעה באותה תקופה.
שילה אהבה את מעלות, והחליטה לגור בה דרך קבע. היא החלה לעבוד במעון לילדים. באותה תקופה גם פגשה את בעלה לעתיד, אבנר שילה. שרה ואבנר החליטו להקים את ביתם במעלות, שם נולדו שלושת ילדיהם הראשונים. במשך שנותיה במעלות ביצעה שילה פעילויות קהילתיות רבות בעיר, ביניהן הקמת הפעוטון הפרטי הראשון, המרכז לגיל הרך במתנ"ס, ולקיחת חלק בהקמת בית הספר הניסויי בתפן. כמו כן, עסקה שילה בקליטת עולים חדשים, ניהלה גלריה והפעילה תיאטרון בובות. ב-1989 פורסם ספרה הראשון, ספר הילדים "מעשה בחושך". בשנת 1991, היא ומשפחתה עברו לגור בכפר ורדים, שם נולדה בתם הרביעית, ושם היא כתבה את "שום גמדים לא יבואו". לאחרונה עברה להתגורר עם משפחתה בחיפה. בין היתר היא מלמדת כתיבה יוצרת באוניברסיטת חיפה. ב-2017 השתתפה בכתיבת התסריט לסרט התיעודי "ארץ אהובה שלי" בהפקתם של אנשי הקולנוע יעל קיפר ורונן זרצקי, שצולם במעלות, ומתרכז בסיפורם של מהגרים שהגיעו לעיר בעשרים השנים האחרונות מהודו, לבנון וברית המועצות לשעבר. הסרט הוצג בפסטיבל דוקאביב ב-2017, וב-2018 הוקרן בערוץ 8.

תהליך כתיבת "שום גמדים לא יבואו"

ב-1996, החליטה שילה להתמסר לכתיבת הספר "שום גמדים לא יבואו" - סדרת מונולוגים של בני משפחה בצל הקטיושות. היא עזבה את עבודתה והקדישה את עצמה לספר:
מה שקרה זה שליום הולדת ה-40 שלי קיבלתי במתנה את 'שתהיי לי הסכין' של דויד גרוסמן. קראתי את 'שתהיי לי הסכין' והספר הזה עשה לי משהו שאי אפשר בכלל לתאר. משהו התחיל לזוז בתוכי. לא ידעתי מנוח. לפני זה היו לי כמה ניסיונות כתיבה לא מוצלחים לילדים אבל עכשיו קרה משהו אחר. היה חודש יוני ואני ממש לא יכולתי לקום מהמיטה וללכת לעבודה ובשביל מי שמגיל 18 לא הפסידה יום אחד של עבודה, למעט חופשות לידה קצרות במיוחד, זה היה משהו בהחלט יוצא דופן. הייתי בשוק. הרגשתי שכל מה שאני רוצה זה לשוטט על הגבעות עם מחברת ביד ולכתוב. כתבתי מכתב לדוד גרוסמן על הספר שלו והוא ענה לי שהחיים קצרים מכדי שמי שאין לו כשרון יבזבז אותם על כתיבה אבל לי הוא אומר שכדאי שאשב ואכתוב... הייתי קמה ב-4 בבוקר ויוצאת מהבית עם בלוק ביד וכותבת.
לאחר תהליך כתיבה ממושך היא הגישה את הספר להוצאת עם עובד, שפרסמה אותו ב-2005 בשיתוף מפעל קסת לספרות ביכורים. ספר זה זכה להצלחה מסחרית יוצאת דופן, לביקורות משבחות ולמספר פרסים, בהם פרס ספיר.
וילפריד לורייה

שנים ראשונות וראשית הקריירה

לורייה נולד בקוויבק, דור שביעי במשפחתו שנולד בקנדה. אביו שימש במספר תפקידים ציבוריים בהם כראש עיר ושופט שלום.
ב-1874 נבחר לורייה לבית הנבחרים של קנדה ושירת זמן קצר כשר לסחר-פנים בממשלתו של אלכסנדר מקנזי. ב-1887 נבחר ליו"ר המפלגה הליברלית של קנדה. ב-1896 זכה לראשונה בבחירות.

ראש ממשלה

לורייה פעל להפרדת הדת מהמדינה, במיוחד בקוויבק, מרכז הכוח שלו, שלכנסייה הקתולית הייתה בה אחיזה עזה. למרות שהבישופים של קוויבק הזהירו את צאן מרעיתם לא להצביע עבורו, הוא ומפלגתו הליברלית הצליחו ליצור בקוויבק בסיס כוח יציב. במסגרת זו גם פעל במניטובה לאפשר לכל בית ספר פרטי להחליט בעצמו האם יהיה קתולי (צרפתי) או אנגליקני. הסכסוך על החינוך הקתולי במניטובה פירק את ממשלת קודמו, צ'ארלס טאפר.
ממשלתו פעלה להגדלת התיעוש וההגירה, במטרה להצעיד את קנדה למאה ה-20.
ב-1899 תבעה ממשלת האימפריה הבריטית השתתפות צבאית קנדית במלחמת הבורים השנייה. הקנדים דוברי הצרפתית ראו במלחמה זו עניין פרטי של האנגלים וגילו התנגדות למשלוח חיילים. פתרונו של לורייה היה להכריז על משלוח כוח של מתנדבים, במקום כוח מגויס.
ב-1905 חתם על כניסת הפרובינציות של אלברטה וססקצ'ואן לאיחוד הפדרלי הקנדי.
ב-1910 יצר לורייה את הצי המלכותי הקנדי, במטרה לסייע לבריטניה בשליטה באוקיינוס האטלנטי מול כוחותיה הימיים המתעצמים של הקיסרות הגרמנית. 
ב-1911 פרץ סכסוך בין המפלגה השמרנית לליברלית על רקע ניסיונו של לורייה להוביל מדיניות של הדדיות סחר בין קנדה וארצות הברית. לדברי השמרנים מי שתצא נשכרת ממדיניות זו היא ארצות הברית ואף היו בהם שהביעו חשש שקנדה תהפוך לחלק מארצות הברית. לורייה, בטוח בניצחונו בציבור קרא לבחירות על רקע הסוגיה, לפני תום הקדנציה. אולם המפלגה הליברלית הפסידה ורוברט בורדן, יו"ר המפלגה השמרנית הפך לראש ממשלה.

ראש אופוזיציה

לורייה שירת כראש האופוזיציה בתקופת מלחמת העולם הראשונה. הוא התנגד בנחרצות לגיוס חובה, בניגוד לדעת רוב חברי מפלגתו דוברי האנגלית, דבר שפיצל ב-1917 את המפלגה הליברלית בין דוברי האנגלית שהצטרפו לממשלת אחדות ולליברלים דוברי הצרפתית בהנהגתו שנותרו מחוצה לה (ראו פולמוס גיוס החובה של 1917). בשל כך, מאז 1917 ועד 1984 (פרט לבחירות של 1958) הצביעו תמיד תושבי קוויבק בעד המפלגה הליברלית.
ב-17 בפברואר 1919 נפטר לורייה כתוצאה משבץ מוחי ונקבר באוטווה.

הכרה בפועלו והנצחה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
מוסדות ואתרים רבים נקראו על שמו. כך, למשל, ב-1 בנובמבר 1973, החליטה האוניברסיטה הלותרנית של ווטרלו, אחת מהאוניברסיטאות הציבוריות של אונטריו, לשנות את שמה לאוניברסיטת וילפריד לורייה.
בתי ספר תיכוניים רבים בקנדה נקראים על שמו.
אקסלנס נשואה

היסטוריה

חברת אקסלנס השקעות נוסדה בשנת 1992. במאי 2003 התמזגה עם בית ההשקעות "נשואה זנקס" שנוסדה על ידי ערן גורן ועורך הדין אלי נחום בשנת 1993.
אקסלנס הייתה חברה ציבורית שמניותיה נסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב משנת 1994. ביוני 2016 נמחקה החברה ממסחר לאחר שבוצעה הצעת רכש למניותיה, וכיום היא חברה פרטית בבעלות מלאה של הפניקס אחזקות.
לחברה מגוון פעילויות רחב בשוק ההון באמצעות חברות בנות. אקסלנס מנהלת כ-48.8 מיליארד ₪ בנכסים פיננסים (נכון לדצמבר 2017) עד לסוף שנת 2016 ניהלה אקסלנס קופות גמל בהיקף של כ-23 מיליארד ש"ח. החל מה-1 בינואר 2017 עברה פעילות חברת הגמל לבעלות ישירה מלאה של הפניקס חברה לביטוח.
יו"ר אקסלנס נשואה הוא משה עמית, והמנכ"לית היא חנה הולנדר.
תעשיית השקרים

תקציר

בחיבורו זה של בן-דרור ימיני הוא מתאר שורה של טענות שלדבריו מופיעות בתקשורת בישראל ובאוניברסטאות בישראל ובעולם על אודות הסכסוך הישראלי-ערבי, ומנסה להראות שהן שקריות על ידי בדיקת נתונים סטטיסטיים והבאת סימוכין ממקורות מידע שונים. מסקנתו של ימיני היא כי טענות אלה אינן פוגעות רק במדינת ישראל, אלא גם בתהליך השלום ובפלסטינים. ימיני תוקף בספרו בעיקר את עיתון "הארץ", את הפרופסור אילן פפה, ואת העיתונאי גדעון לוי, וטוען כי עיקר הדמוניזציה של מדינת ישראל מקורה בכתביהם של אלה המלווים בשקרים ובעיוות האמת.
אגם מנצ'ו

גאוגרפיה

האגם מהווה חלק מהפארק הפרובינציאלי אגם מנצ'ו וממוקם בקילומטר ה-681 של הכביש המהיר של אלסקה. 
אורכו של האגם 12 קלומטרים, ורוחבו בין 1 ל-6 קילומטרים. עומקו המקסימלי של האגם 223 מטרים. 
סביב האגם נמצאים רכס טרמינל ורכס מסקווה ממערב, ורכס סנטינל ממזרח. גובהם של רכסים אלה מגיע ללמעלה מ-2,000 מטרים, בעוד האגם נמצא בגובה של 820 מטרים מעל פני הים. נהר טראוט זורם אל האגם, ונהר ליארד יוצא מהאגם. 
צבע הירקן של האגם נגרם בשל נוכחות של תחמוצת נחושת במי האגם, שמקורם מן הסלעים שמתחתיו. 
על גדם האגם, לחופו הדרומי, מצויה העיירה מונצ'ו לייק (אגם מונצ'ו), במפגש נהר טראוט עם נחל מונצ'ו.

היסטוריה

בשם יופיו של האגם, הוקם סביבו, ב-31 במאי 1957, הפארק הפרובינציאלי אגם מנצ'ו.

מקור השם

שמו של האגם מקורו בשפת הקאסקה ומשמעותו "מים גדולים".
תחלואה כפולה

תחלואה כפולה הוא מושג מתחום הפסיכיאטריה המתאר אדם הסובל משתי מחלות בו זמנית. המושג יכול לתאר מגוון רחב של מחלות נפשיות כמו אלכוהוליזם ודיכאון, או להתייחס באופן ספציפי לשילוב של הפרעה נפשית ושימוש לרעה בסמים.
הטיפול בתופעה זו מחייב התייחסות ייחודית בגלל השילוב של שני מרכיבים אלו. במחקרים שנעשו בקרב חולים פסיכיאטריים בארצות הברית נמצא מתאם גבוה בין הפרעות פסיכיאטריות לבין שימוש בסמים.
עינות ציפורי

ארכאולוגיה

מעל הנביעה הגדולה ביותר, "עין ציפורי", נמצא מבנה עתיק שאיננו מתוארך. בסמוך לנביעה נמצאו שרידי כפר שהיה מיושב מהתקופה הנאוליתית ועד התקופה הרומית.
ב-3 ביוני בשנת 1187 יצאו מהאזור הזה כוחותיה של ממלכת ירושלים בפיקודו של גי דה ליזיניאן לקרב קרני חיטין, שבו ניגפו מול כוחותיו של צלאח א-דין.

היישוב הפרהיסטורי

בשנת 2012, כחלק מהעבודות שביצעה חברת נתיבי ישראל להרחבת כביש 79, נערכה סמוך לעין ציפורי חפירת הצלה על ידי רשות העתיקות. החפירות הקיפו שטח של כ-200 דונם, לאורך 800 מטר, בשני צדי הכביש. 
באתר עין ציפורי, שמשתרע מדרום למעין עין-ציפורי. 
בחפירה התגלה יישוב פרהיסטורי גדול מן התקופה הנאוליתית הקדם-קרמית ועד לתקופת הברונזה הקדומה. זהו האתר הגדול ביותר שמזוהה עם "תרבות ואדי רבה", שהתקיימה בארץ ישראל באלף השישי והחמישי לפני הספירה. החפצים שנמצאו באתר מלמדים שבחברה באותה תקופה היה ריבוד חברתי וכן היו לתושבי המקום קשרים עם תרבויות אחרות במרחק של אלפי קילומטרים. בין השאר, נחשפו במקום כלי חרס מעוטרים בצבעים וחריטות שאופייניים לתרבות זו. על אחת האבנים אפשר לזהות חריטה של שני יענים, משורטטים בסכמטיות, דבר מעיד על השפעה של תרבות מסופוטמית וסורית ועל רובד חברתי שכלל שכבת עילית, שצרכה מוצרי יוקרה שיובאו מארצות רחוקות. ממצא אחר הוא כלי צור, גרזנים ולהבים, חלקם עשויים אבן אובסידיאן, שמקום החציבה הקרוב ביותר שלה הוא בטורקיה, וקבוצה של קעריות עשויות אבן ביד אמן, באחת מהן נמצאה מחרוזת שהורכבה מ-200 חרוזי אבן בגוני שחור, לבן ואדום. בחפירות התגלו גם פסלוני פולחן בצורת בעלי חיים, שמלמדים על חשיבות החיות המבויתות באותה תקופה פרה-היסטורית.
כמו כן, נמצאה העדות הקדומה ביותר לשימוש בשמן זית בכל אגן המזרח התיכון.
דניס קימטו

ביוגרפיה

קימטו גדל בקהילה כפרית חקלאית. הגיע מהעיר אלדורט שבמערב קניה, והשתייך לקבוצת אימונים שכללה גם את האצן ג'פרי מוטאי. הניצחון הגדול הראשון של קימטו היה בחלק חצי המרתון של מרתון ניירובי ב-2011, בו הוא רץ תחת השם השגוי "דניס קואץ'" (Dennis Koech) והגיע למקום הראשון עם תוצאה של 61:30 דקות. הוא ביסס את מעמדו כאחד מטובי הרצים בעולם כבר בתחרויות הראשונות שלו מחוץ לקניה. בחצי מרתון ראס אל-ח'ימה קימטו גבר על מתחריו וביניהם וילסון קיפסנג קיפרוטיץ' וניצח במרוץ עם תוצאה של 60:40 דקות. בפרטיו האישיים נרשם שגילו היה צעיר בעשר שנים מגילו האמיתי. מסיבה זו, התוצאה 59:14 דקות שהביאה לו את ניצחונו הבא בחצי מרתון ברלין, נחשבה במשך פרק זמן קצר לתוצאה הטובה בעולם של אתלט מתחת לגיל 20. טעויות בדרכון הן שגרמו לבלבול באשר לגילו ולשימוש בשם המשפחה השגוי "קואץ'" במקום בשמו האמיתי "קימטו". טעויות אלו תוקנו בתחרויות הבאות.
בהמשך, לאחר שהמידע האישי שלו תוקן, קימטו שבר את השיא החשוב הראשון שלו במרוץ "BIG ‏25 - ברלין" (מרוץ שנתי באורך 25 ק"מ הנערך בברלין). התוצאה שלו במרוץ זה, 71:18 דקות, שיפרה במידה ניכרת את שיא העולם הקודם של סמואל קוסגיי שעמד על 71:50 דקות. ב-2012 הוא התחרה במרתון ברלין, ולאורך חלק ניכר מהמרוץ רץ לצד שותפו לאימונים ג'פרי מוטאי. קימטו סיים עם התוצאה 2:04:16 שעות, שנייה אחת אחרי מוטאי, וקבע את השיא החמישי המהיר ביותר אי פעם בנקודה זו. כמה כתבים דיווחו כי קימטו נשאר צמוד למוטאי, האצן הבולט יותר, במקטע האחרון של המרוץ, והסיקו שהוא אפשר לשותפו לקטוף את הניצחון.
ללא נוכחותו של מוטאי, קימטו ניצח במרתון טוקיו ב-2013 וקבע שיא מסלול חדש עם תוצאה של 2:06:50 שעות. ב-13 באוקטובר 2013 הוא ניצח במרתון שיקגו עם תוצאת שיא במסלול זה של 2:03:45 שעות. ב-28 בספטמבר 2014 קימטו שבר את שיא העולם במרתון ברלין עם תוצאה של 2:02:57 שעות, והפך לאדם הראשון שסיים בתוצאה נמוכה מ-2:03 שעות. תוצאותיו בכל 5 ק"מ היו: 14:42, 14:42, 14:46, 14:26, 14:32, 14:30, 14:09, 14:42.
טריניטי קולג' (קיימברידג')

השער הגדול

השער הגדול הוא הכניסה הראשית אל הקולג', ומוביל אל החצר הגדולה. פסלו של מייסד הקולג' - הנרי השמיני ניצב מעל הכניסה. הפסל אוחז בידו רגל של שולחן במקום חרב. וישנן אגדות כיצד בוצעה ההחלפה ובידי מי. ב-1704, המצפה האסטרונומי הראשון נבנה על גבי בית האורחים. מתחת לפסלו של המייסד נמצא שלט האצולה של אדוארד השלישי שייסד את אולם המלך ושלטי האצולה של חמשת בניו שהגיעו לבגרות ובנוסף מגן ריק השייך לויליאם מהרטפילד שנפטר כתינוק לפני שקיבל את שלט אצולתו.

החצר הגדולה

החצר הגדולה (נבנתה בעיקר בשנים 1599–1608) נהגתה על ידי תומאס נוויל שהרס כמה בניינים קיימים בשטח כולל רוב קולג' מייקלהאוס.

החצר של נוויל

החצר של נוויל (נבנתה ב-1614) ממוקמת בין החצר הגדולה והנהר. החצר הזו נבנתה על גבי עזבון על ידי המאסטר תומאס נוויל. במקור הייתה החצר קטנה בשליש וללא ספריית של רן. 
ספריית רן (נבנתה בין השנים 1676–1695 על ידי כריסטופר רן) ממוקמת בקצה המערבי של חצר נוויל והיא אחת הספריות הנודעות ביותר של קיימברידג'.

החצר החדשה

החצר החדשה (או חצר המלך, נבנתה ב-1825 על ידי ויליאם וילקינס) ממוקמת מדרום לחצר של נוי ונבנתה בסגנון טיודור-גותי. החצר הזו ידועה בשל העץ הגדול שנמצא במרכזה. ישנו מיתוס הגורס כי זהו העץ ממנו נפל התפוח על ראשו של אייזיק ניוטון בעת שהגה את תאוריית הכבידה. למעשה ניוטון היה בוולפשור באותו הזמן, והעץ הנמצא במרכז החצר החדשה הוא עץ ערמונים.

הקפלה

הקפלה של טריניטי נבנתה במאה ה-16 והיא בניין רשום. 
ישנן בקפלה מספר מצבות, גל-עדים ולוחות זיכרון לעמיתים ובוגרים של טריניטי קולג' שמתו במהלך מלחמות העולם.
הקפלה משמשת להופעות של מקהלת טריניטי, המורכבת מכ-30 מלגאי שירה וכ-2 מלגאי אורגן לתוארי ראשון.

ברכת המזון

בכל ערב, לפני ארוחת הערב, מברכים על המזון חברי הסגל והעמיתים הבכירים. נוסח הברכה הוא להלן:
,Benedic, Domine, nos et dona tua (ברך אותנו אלוהנו ואת המתנות הללו)
,quae de largitate tua sumus sumpturi (אשר דרך נדיבותך אנחנו עומדים לקבל)
et concede, ut illis salubriter nutriti (אשר מזינות את גופנו)
,tibi debitum obsequium praestare valeamus (ומאפשרות לנו לשרת אותך)
per Christum Dominum nostrum. (דרך ישו אדוננו.)
אם שני השולחנות הגבוהים של הסגל בשימוש, מתווסף נוסח האנטיפוני לתחילת הברכה:
A. Oculi omnium in te sperant Domine (כל העיניים מביטות בך אדוננו)
B. Et tu das escam illis in tempore (ואתה מעניק את המזון בזמן הנכון)
A. Aperis tu manum tuam (פותח את ידיך)
B. Et imples omne animal benedictione (ומעניק לכל היצורים החיים את ברכתך)
לאחר הארוחה, נאמר נוסח Benedicto benedicatur.

תלמידים ועמיתים בולטים של טריניטי

אייזיק ניוטון, ג'יימס קלארק מקסוול, סריניוואסה רמנוג'אן, ג. ה. הארדי, צ'ארלס בבג', פרנסיס בייקון,
ארתור בלפור, לורד ביירון, ג'ון דריידן, ארתור אדינגטון, פרנסיס גלטון, ג'ווהרלל נהרו, ויליאם הנרי פוקס טלבוט, אלפרד טניסון, ברטראנד ראסל, לודוויג ויטגנשטיין, מוחמד איקבל.
יהדות אוראדיה

הקהילה האורתודוקסית

הקהילה היהודית האורתודוקסית קיימת שנים רבות, הרב הראשון הידוע הוא הרב אברהם ליפחוביץ (תקע"ז), אחריו הרב אהרן יצחק לנדסברג (תרל"ט), הרב משה הירש פוקס, ובנו הרב בנימין פוקס. כראשי הקהילה שמשו משפחת אולמאן. בין דייני הקהילה היו הרב פנחס הלוי צימטבוים, וחתנו הרב יצחק יעקב וייס (לימים גאון אב בית הדין העדה החרדית בירושלים).

בתי הכנסת

בית הכנסת הראשון של יהודי אוראדיה מוזכר לראשונה ב-1749, ב-Valenţa. ציור משנת 1769 מציין אותה על גדת נחל קריש, בקרבת הריסותיו של מנזר. מלאכת בנייתו של בית כנסת החלה רק ב-1794, כאשר הבן של הרב איסאק עוזר לווה למטרה זו 1,500 פלורינים. ב-1803 הוקם לבסוף בית הכנסת ה"אמיתי" הראשון של אוראדיה. בית הכנסת כונה "בית הכנסת הקטן" ונבנה בסגנון הברוק. בקרבת בית כנסת זה הוקם ב-1805 בית כנסת גדול בעל אלף מושבים. שני בתי הכנסת האלה נהרסו ב-1950.

בתי כנסת אורתודקסים

מלבד בית הכנסת הגדול ברחוב מור פוקס, היה בסמוך לו בית הכנסת חברה ש"ס שבו התקיימו שיעורים מטובי העיר, וכן היה בית הכנסת פועלי צדק, וחינוך הנערים. 

כיום בית הכנסת הגדול עובר שיפוץ נרחב, והתפילות מתקיימות בבית הכנסת "חברה ש"ס" הסמוך, ביום יום התפילות מתקיימות באולם הקטן, והאולם הגדול משמש לאירועים גדולים.

השואה

בתקופת השואה היו באוראדיה כשלושים אלף יהודים, הגרמנים הגיעו לאורדיה במרץ 1944, הם הקימו גיטו בסביבת בית הכנסת הגדול, משם שלחו את כל אנשיה למחנה ההשמדה אושוויץ.

כיום קיימת קהילה יהודית הכולל כמה מאות יהודים, בנין הקהילה נמצא סמוך לבית הכנסת.
ערן רולניק

ביוגרפיה

רולניק הוא דוקטור לרפואה ומומחה בפסיכיאטריה. לאחר סיום לימודי הרפואה כתב עבודת דוקטורט בבית הספר להיסטוריה של אוניברסיטת תל אביב, בנושא "הגירתה של הפסיכואנליזה ממרכז אירופה והתקבלות רעיונות פרויד בארץ ישראל 1950-1919". מנחה עבודת הדוקטורט היה פרופסור דן דינר. 
כיום רולניק הוא פסיכואנליטיקאי מנחה בחברה הפסיכואנליטית בישראל, ובהתאחדות הפסיכואנליטית הבינלאומית. הוא נמנה עם סגל ההוראה של תוכנית הלימודים הרב-תחומית בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב, בבית הספר ללימודי המשך ברפואה ובמכון הפסיכואנליטי ע״ש מקס אייטינגון בירושלים. רולניק תרגם מגרמנית וערך מדעית רבים מכתביו של זיגמונד פרויד. 
ספרו עושי הנפשות: עם פרויד לארץ ישראל 1918-1948 (2007), שהוא עיבוד של עבודת הדוקטורט בהיסטוריה, ערך מחקר חלוצי העוסק בהגירתה של הפסיכואנליזה ממרכז אירופה לארץ ישראל בין השנים 1918-1948, שנים בהם נחרב צור מחצבתה הגאוגרפי בשואה והוקמה מדינת ישראל. הספר מבוסס על מכתבים ותעודות רבים שטרם ראו אור. היו אלה השנים המעצבות של החברה הפסיכואנליטית בישראל בראשותו של מקס אייטינגון, אחד משבעת התלמידים הקרובים ביותר לפרויד, שעלה לארץ ישראל. בספר מובאות התכתבויות של פרויד עם קוראיו ותלמידיו בארץ ישראל.