google/wiki40b huggingface dataset:
ספר החינוך

זמן חיבור הספר

ההנחה היא שהספר נכתב לקראת סוף המאה ה-13, בין 1274 (שנת פטירת הרמב"ן) ל-1310 (שנת פטירת הרשב"א).
במצווה ש"ל, כותב בעל ספר החינוך את המניין לשנות השמיטה, ועל פיו ניתן לקבוע כי הספר נכתב ב-1257 או ב-1258. מניין זה אינו מסתדר עם העובדה שהרמב"ן, שנפטר יותר מעשר שנים מאוחר יותר, מוזכר בספר כמי שכבר עבר מן העולם. קושי זה יכול להתיישב בכך שמאוחר יותר הוסיפו לשמו של הרמב"ן את ברכת המתים.

זהות המחבר


מחברו של ספר החינוך בחר להעלים את זהותו, ומתאר את עצמו, בהקדמתו לספר, רק כ"איש יהודי מבית לוי ברצלוני". בדבריו במצווה שט"ו, יש רמז לכך שכתב פירוש על מסכת ביצה, אך לא נמצא חיבור מעין זה. 
בשער של מהדורת הדפוס הראשונה של הספר (דפוס ונציה, רפ"ג) נכתב שמחברו היה "הרב רבי אהרן זלה"ה". המסורת הרווחת מייחסת את הספר לרבי אהרן הלוי (הרא"ה) מספרד, וכך נכתב ברוב המהדורות של ספר החינוך, אך אין לכך ראיות מכריעות. במחקר מקובל כיום שייחוס זה מוטעה (סתירות רבות בין ספרו של הרא"ה 'בדק הבית' לתוכן ספר החינוך, הרא"ה, שהיה תלמיד מובהק של הרמב"ן, לא מוסיף שום תוארי כבוד לשם הרמב"ן כשמזכירו ועוד); לדעת פרופ' ישראל מ' תא-שמע, מחבר הספר הוא ר' פנחס הלוי, אחיו של הרא"ה. הרב דוד מצגר, בהקדמה למהדורת ספר החינוך של מכון ירושלים, משער שמחברו של ספר החינוך הוא אחד מתלמידי הרשב"א.
דוד רוזין משער, שהמחבר היה מתפרנס מלימוד תורה לנערים.
אין ידיעות בנושא שנת מותו.

המצווה הנוספת

עם זאת שבסדר המצוות קבע המחבר חידוש ומנה אותן על פי סדרן בתורה, הרי שבשאלה אלו ציוויים ראויים להכלל במנין נקט המחבר בשיטתו של הרמב"ם וספר החינוך מכיל את אותן מצוות שמופיעות בספר המצוות לרמב"ם. ספר החינוך סוטה ממניינו של הרמב"ם במצווה אחת שהוסיף ובמקומה הוא משמיט מצווה שמופיעה אצל הרמב"ם.
המצווה שמוסיף בעל ספר החינוך היא מצווה תפז למניינו – "שלא להקריב קורבן פסח בבמת יחיד". מצווה זו אינה נכללת במניינו של הרמב"ם, בהתאם לשיטתו שלא למנות מצוות שאינן נוהגות לדורות. בעל ספר החינוך סובר שמצווה זו נוהגת גם לאחר בניין בית המקדש ומצטרפת לאיסור הכולל להקריב בבמות.
המקור לשינוי זה נובע כנראה מנוסח מוטעה של ספר המצוות שהיה לפני בעל ספר החינוך והכיל את המצווה. נוסח מוטעה זה קדום וכבר רבי אברהם בן הרמב"ם, כשנשאל על הסיבה להכללת מצווה זו במניין, השיב לשואל שיש בידו נוסחה מוטעית.
מצוות לא תעשה קמט במניין הרמב"ם, איסור אכילת זר מקודשי קדשים מושמטת ממניינו של ספר החינוך.
שלמה לוי (ראשון לציון)

ביוגרפיה

נולד במרוקו. בגיל שנתיים עלה עם הוריו לישראל והתיישבו בכפר סבא. לאחר מכן עברה המשפחה להתגורר בראשון לציון. 
את לימודיו התיכוניים עשה הרב בישיבת בני עקיבא "בית שמואל" בחדרה. הדריך בסניף בני עקיבא במושבה קדימה ולאחר מכן הקים שלושה סניפים]: בשכונות בית יצחק וגבעת אולגה בחדרה; ובשיכון גורדון בראשון לציון.
לאחר לימודיו בישיבה התיכונית עבר לישיבת מרכז הרב בירושלים שם למד בין השנים תשל"ט - תשמ"ו. במקביל למד גם אצל הרב יהודה ליאון אשכנזי ("מניטו") והושפע משיטתו. במהלך הלימודים המשיך להעביר שיעורי תורה בראשון לציון וכן ללמד בסניף מכון מאיר בלוד. בהמשך למד בכולל "שבט ומחוקק" בראשות הרב זלמן נחמיה גולדברג. בתקופה זו למד קבלה עם הרב שלמה בנימין אשלג, בהמשך למד גם בישיבת "החיים והשלום" בירושלים אצל הרב מרדכי עטייה. 
הרב לוי הוא בעל הסמכה לרב עיר.

פעילותו בראשון לציון

בעקבות שיעוריו בראשון לציון התמנה לרב בתי הכנסת "איחוד שיבת ציון" ו"בית אל" בעיר. בשנת תשמ"ח הקים הרב לוי את כולל אברכים ללימודי רבנות ודיינות. הכולל הוציא מתוך שורותיו כ-50 רבנים ודיינים, ובהם: הרב חגי להב - רבה של בית דגן והרב יעקב אוהב ציון - רב היישוב כרמל. 
בשנת תשמ"ט הקים את המרכז התורני "חברותא", שבו לומדים בני נוער. בשנת תשנ"ד התמנה לרב אזור מערב ראשון. הרב לוי מעביר עשרות שיעורי תורה בבתי הכנסת בעיר.
בשנת תשנ"ו הקים את "ישיבת ההסדר הגבוהה ראשון לציון". בתחילה פעלה הישיבה בבית המדרש של הכולל. כעבור מספר שנים עברה הישיבה למשכן קבע בשכונת רמת אליהו בעיר. נכון לשנת תשע"א מונה הישיבה כ-120 בחורים ועוד כ-20 אברכים.
בשנת תשנ"ט פתח בעיר בית הספר תורני-לאומי. בשנת תשע"א פתח במרכז העיר את "מרחבים", מרכז שבו מועברים שיעורים לתושבים.
הרב לוי משרת גם ברבנות העיר ראשון לציון כרשם נישואין. במקביל הוא מלווה שני מכוני גיור שבחסות בתי הדין לגיור, הפועלים במתחם הישיבה בראשון לציון.
ריקי כהן

ביוגרפיה

עוסקת בכתיבה בתחומים שונים, ביניהם עיתונאות וכתיבת בלוגים, ועובדת בקידום יוצרים/ות וגופי תרבות ברשת. כתבה בעיתונים העיר מעריב, ובאתר סלונה.
כהן היא מחלוצות תחום הקהילות ברשת בישראל: הקימה וניהלה קהילות מקוונות ברשת החל משנת 1997 באתרים שונים, כמו IOL, נענע ו-ynet. כהן היא ממקימי אתר ynet, בו שימשה כמנהלת הקהילות, כותבת ועורכת במשך שמונה שנים.
שירים וסיפורת פרי עטה התפרסמו במספר כתבי עת, בהם "מסמרים", "גג", "שבו", "משיב הרוח", "החוטם" ו"עתון 77".
כהן מגדירה עצמה כפמיניסטית ועוסקת בכך בכתיבתה. בראיון לצפי סער אמרה: "אני מאמינה שלשירה יש כוח גואל מהמציאות, שזה עניין אוניברסלי. גאולה מהמציאות על כל הרפש שלה. ונשים וגברים עושים את זה לדעתי, כשהם טובים, באותה מידה. וכן, יש נושאים שתמצאי יותר אצל נשים בשירה ופחות אצל גברים. אבל אני חושבת שאולי גם זה משתנה".

הישגים ואבני דרך

בשנת 2009 הקימה את "אמהות אובדות", אתר בלוגים לאמהות ואבות שסיפק במה לחוויות רגשיות שונות בהורות.
בשנת 2010 הקימה כהן את abiliko, אתר ייעודי לאנשים עם מוגבלויות ובני משפחותיהם, ושימשה בו כעורכת ראשית.
בשנת 2013 ערכה את הספר "אצלכם זה בוכה?", קובץ שישה סיפורי אמהות, פרי עטן של אורנה פיטוסי, ענת עינהר, עדי שורק, שרון פידל, גאולה שינה וכהן עצמה. באותה השנה ייסדה וערכה יחד עם טל ניצן סדרת ערבי שירה, מוזיקה וצילום תחת הכותרת "שירה בלילה". ספר השירים שלה "ערימה מלוכלכת בכל חדר" יצא לאור בהוצאת ספרא בשנת 2013 וזכה במענק קרן יהושע רבינוביץ' לשנת 2014.
בשנת 2016 ערכה את הספר "את לא נולדת אישה", במסגרתו לוקטו 100 יצירות של משוררות וצלמות ישראליות ברוח הציטוט המפורסם של ההוגה סימון דה בובואר: "את לא נולדת אישה". הספר זכה למענק תמיכה של הקרן לקידום היצירה אקו"ם.
בשנת 2016 השתתפה בהקמה וארגון של פסטיבל ”תיקון” לשירה שהתקיים בתל אביב, חיפה, ירושלים ושדה בוקר.
בשנת 2017 הקימה עם חברותיה לקבוצת "תיקון" את המוסך, כתב עת מקוון לספרות.

חיים אישיים

כהן גדלה במושב בורגתא שבעמק חפר, חיה בזוגיות ואם לשניים, ומתגוררת כיום בתל אביב.
דריוזאורוס

בתרבות

להקת דריוזאורוסים נראית בתוכנית ללכת עם דינוזאורים לצד זאורופודים וסטגוזאורים ונראה גם בבלדה של Big Al. הדריוזאורוס מוזכר גם בספרי פארק היורה והעולם האבוד אך לא נראה בסרטים.
טונגי

היסטוריה

מיר ג'ומלה השני - שובדאר של השלטון הבנגלי (שלט בשנים 1660–1663) בנה מצודה להגנה על הכניסה הצפונית של דאקה. כך גם מיר ג'ומלה בנה גשר מעל נהר טוראג וכביש (היום חלק מהכביש המהיר של דאקה-מינזינג) אשר באותה תקופה חיבר את העיר טונגי עם באג-באדשהי. העיר שימשה בסיס לצמיחה עירונית באזור במאות ה-19 וה-20 כאשר יישובים עירוניים חדשים קמו בסביבתה: גולשאן (1961), בנני (1964), ברידהרה (1972) ואוטרה (1965).

גאוגרפיה

מבחינה גאוגרפית, האזור בו טונגי נמצאת כולל את נהר טוראג ומספר נהרות הסובבים אותו. העיר נמצאת באזור מוגבה המוקף בשפלה והמשקעים באזור דלים ולרוב יורדים על העמקים שבסביב ואינם מגיעים לטונגי. העיר בנויה על סלע רדוד המהווה מצע יציב לתמיכה במבנים גדולים.

דמוגרפיה

רבים מהאנשים המתגוררים בטונגי נוסעים לדאקה מדי יום, בעיקר באמצעות אוטובוס. תושבים רבים מועסקים גם במפעלים של אזורי עיבוד הייצוא (EPZ) - אזורים שהממשלה נתנה להם מיסים מיוחדים ופטורים ממיסים על מנת לעורר את התעשייה.
אודז'יבול

יהודי אודז'יבול

בין שתי מלחמות העולם חיו באודז'יבול יותר מ-300 יהודים – כרבע מתושביה.
בספטמבר 1939 כבש הצבא הגרמני את העיירה.
בסוף 1941 קבעו הגרמנים גטו בעיירה בו נאסרו יותר מ-700 יהודים, בהם פליטים שהגיעו לעיירה עם פרוץ המלחמה.
באוגוסט 1942 גרשו הגרמנים את אסירי הגטו לגטו נובה מיאסטו על הפיליצה ומשם למחנה ההשמדה טרבלינקה.
במאות ה-19 וה-20 כיהנו רבנים נחשבים, ביניהם רבי ישראל ניסן קופרשטוק שהגיע לאודזיבול בהגיע בערב ראש השנה של שנת ה'תרמ"א (1881). כמו כן כיהנו בעיירה גם רבי יהודה לייבוש ליכט ורבי צבי רינקוביץ'.
הרב ששימש בשנות השלושים עד המלחמה היה רב שלמה זרח קסטנברג.
מרוקו הספרדית

היסטוריה

האחיזה הספרדית במרוקו החלה ב-1497, עם כיבושה של העיר מלייה. ב-1580 נכבשה העיר סאוטה מידי פורטוגל.

הסכם פס והקמת מדינת החסות

בהסכם פס, שנחתם ב-30 במרץ 1912 בין ספרד לצרפת, הפכה מרוקו למדינת חסות צרפתית, וחלקים ממנה עברו לשליטת ספרד: צפון מרוקו, שעם מסירתה נוצר רצף טריטוריאלי בין מלייה לסאוטה; נמסרה לספרדים רצועת טרפאיה - החלק הדרומי ביותר של מרוקו, שגבל במושבה סהרה הספרדית; וכן מובלעת איפני שבדרום, שנוהלה כמושבה ולא הייתה חלק ממדינת החסות הספרדית. העיר טנג'יר נקבעה כאזור בינלאומי, אך הספרדים ניצלו את חולשת הצרפתים במלחמת העולם השנייה והשתלטו עליה ב-14 ביוני 1940. מדינת החסות לא כללה את סאוטה ומלייה, שנחשבו בעיני הספרדים לחלק מספרד גופא. הבירה שכנה בטטואן.

השליטה הספרדית

ב-1921 השתלט מנהיג הגרילה עבד אל כרים על חלק מהטריטוריות הספרדיות בצפון, והקים את רפובליקת ריף. הספרדים, בהנהגת רב-סרן פרנסיסקו פרנקו הצליחו להשתלט מחדש על האזור בסיוע צרפת, שחששה מהתקדים, ב-1926.
לאחר עלייתו של פרנקו, נהנתה מדינת החסות מחופש פוליטי יחסי לעומת ספרד, בשל העובדה שהחיילים המוסלמים ששירתו בה היו נאמנים לו, עוד מהתקופה בה שימש כמפקד כוחות הצבא הספרדי באזור. בין היתר, הותרה הקמת מפלגות, והעיתונות המרוקאית הלאומנית יכלה למתוח ביקורת על השלטון הספרדי ללא חשש.

לאחר עצמאות מרוקו

עם הכרזת העצמאות של מרוקו הצרפתית ב-1956, נסוגה גם ספרד מהשטחים שהחזיקה, אך המשיכה לשלוט בסאוטה, במלייה, ברצועת טרפאיה ובאיפני. ב-1958 נאלצה ספרד לסגת גם מרצועת טרפאיה, לאחר התקפות ממושכות של צבא השחרור המרוקאי, שזכה לגיבוי שקט משלטונות מרוקו. ב-1969 נסוגה גם מאיפני.
הערים סאוטה ומלייה נותרו בשליטת ספרד עד היום (2016), אף שמרוקו תובעת את נסיגת ספרד גם מהן, בהצביעה על הזהות בין טענותיה לטענות ספרד לגבי גיברלטר. ספרד, מצידה, טוענת כי השלטון המוסלמי בעיר במהלך ההיסטוריה היה קצר יחסית, ולפיכך אין לתביעה המרוקאית בסיס. בשנים האחרונות גבר זרם המהגרים האפריקאים שמנסים להסתנן לאירופה דרך המובלעות. כתוצאה מכך, הקימו שלטונות ספרד גדרות הפרדה סביב שטחיה.
מועאז אל-ח'טיב

מועאז אל-ח'טיב (ערבית:  أحمد معاذ الخطيب الحسني, בתעתיק מדויק: אחמד מעאד' אלח'טיב אלחסני; נולד ב-1960) הוא נשיא הקואליציה הסורית הלאומית של האופוזיציה והכוחות מהפכניים ולשעבר אימאם המסגד האומיי בדמשק.   
ח'טיב למד בצעירותו גיאופיזיקה שימושית, ועבד כמהנדס ומנהל במספר חברות נפט גדולות. בין השאר עבד בסניף הסורי של "Royal Dutch Shell", במשך שש שנים. הוא חבר החברה הגאולוגית הסורית והאגודה הסורית למדע פסיכולוגי. כיהן בעבר כנשיא ונשאר נשיא כבוד של האגודה האסלאמית לאורבניות.
ב-11 בנובמבר 2012 נבחר ח'טיב לנשיא הקואליציה הסורית, שהיא חלק מכוחות המורדים במלחמת האזרחים בסוריה.
נוטינג היל (סרט)

עלילה

יום אחד נכנסת אנה סקוט, שחקנית קולנוע אמריקאית מפורסמת לחנות ספרי מסע של ויליאם ת'אקר בשוק פורטובלו שבנוטינג היל, לונדון.
יותר מאוחר, בפגישה מקרית, השניים מתנגשים ברחוב וכוס מיץ התפוזים של אנה נשפכת על חולצתה. ויליאם מציע לה לבוא אליו כדי להחליף בגדים. ויליאם מתרגש ומדבר הרבה, ובסוף הפגישה אנה מנשקת אותו במפתיע. פגישה זו מובילה לקשר רומנטי בין המוכר האלמוני לשחקנית המפורסמת. הקשר ביניהם חווה עליות וירידות בגלל ההבדלים ביניהם ובגלל שלאנה היה חבר. ויליאם גר עם שותף בשם ספייק, הסרט עוקב אחר התחושות של קרוביו וחבריו של ויליאם לקשר בינו לבין אנה. לקראת סופו של הסרט לוויליאם יש הזדמנות לחדש את הקשר כשאנה חושפת את רגשותיה האמיתיים והכנים כלפיו אך הוא חושב שמערכת היחסים גדולה עליו ומסרב לה. בהתייעצות עם חבריו הוא מבין שעשה טעות, ובניסיון לתקן אותה ויליאם מסתנן למסיבת עיתונאים לפני עזיבתה של אנה לארצות הברית ושואל אם יש סיכוי שתישאר ומסביר לה שהוא אוהב אותה ושעשה טעות. אנה מבטלת את החלטתה לנסוע חזרה לארצות הברית ונשארת עם ויליאם בלונדון.
אריאל (ירח)

מאפיינים

התצפיות הראשונות על אריאל מטווח קרוב (יחסית) נערכו על ידי הוויאג'ר 2 במהלך מעברה ליד אורנוס בינואר 1986.
אריאל מורכב מכ 50% קרח מים, 30% סלע צורני והיתר מתאן במצב מוצק. נראה כי יש על פניו אזורים של קרח טרי, ופניו חלקים יחסית ממכתשים, מה שמוביל מדענים להשערה כי בעבר הייתה באריאל פעילות גאולוגית משמעותית שיצרה קווי שבר רבים בקליפתו ומהם זרמו מים נוזליים וקפאו על פניו.
מרטין ווצ'יץ'

ביוגרפיה

ווצ'יץ נולד בסקופיה ומגיל צעיר החל להתעניין במוזיקה, הוא ניגן בתופים והשתתף במספר פסטיבלי מוזיקה לילדים, הוא גם למד באקדמיה למוזיקה בסקופיה, ב-1999 הצטרף ללהקת הפופ "Arija" וב-2002 עזב את הלהקה על מנת להתמקד בקריירת סולו.
ב-2002 זכה במקום השני ב-Ohrid Fest, פסטיבל מוזיקה באוחריד עם השיר "Rano mi e da se vrzam" ובנוסף הוכתר שירו לשיר הפופולרי במדינה לשנת 2002, באותה שנה השתתף גם בפסטיבל בודווה בסרביה ומונטנגרו שם זכה בפרס העיתונאים והמבקרים, ב-2004 נבחרה במקדוניה ל"זמר השנה".
הוא נבחר לייצג את מקדוניה באירוויזיון 2005 עם השיר "Make My Day" שם עלה לגמר ולבסוף סיים במקום ה-17, במהלך אירוויזיון 2006 הגיש את תוצאות ההצבעה של מקדוניה ושם גם שר למנחה מריה מנוונוס את השיר "Maria Me Ta Kitrina".
מייקל ג'ונסון

ביוגרפיה

ג'ונסון נולד בדאלאס, טקסס. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה ביילור בשנת 1990, שם התחרה בתחרויות אתלטיקה, וזכה בהן בכמה מדליות זהב.

אלוף עולם

הפריצה שלו לעולם האתלטיקה הייתה באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 כשזכה במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.01 שניות.

שיאן עולם

שבועיים לפני אולימפיאדת ברצלונה (1992) קיבל ג'ונסון הרעלת מזון במסעדה בספרד, דבר שגרם לו לאבד משקל, ולסיים במקום ה-12 בריצת 200 מטר בתוצאה חלשה עבורו של 20.78 שניות. הוא השתתף בריצה המסיימת של המשחקים האולימפיים וזכה במדליית זהב בריצת שליחים 4x400 מטר, בשיא עולם חדש של 2:55.74 דקות.
באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בשנת 1993 זכה ג'ונסון בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בתוצאה של 43.65 שניות ובריצת שליחים 4x400 מטר בשיא עולם חדש של 2:54.29 דקות (הנוכחי, 2017), תוך כדי שהוא רץ את ה-400 מטרים שלו בריצה המהירה בהיסטוריה - 42.94 שניות, אולם בשל היותה של ריצה זו חלק ממרוץ שליחים, שיא זה לא נרשם מעולם. 
באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995, זכה ג'ונסון בשלוש מדליות זהב, לראשונה בריצת 200 מטר בשיא תחרות חדש של 19.79 שניות, בריצת 400 מטר בשיא תחרות חדש נוסף של 43.39 שניות ובריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 2:57.32 דקות.

אלוף אולימפי

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת אטלנטה (1996) קבע ג'ונסון בריצת 200 מטר שיא עולם חדש של 19.66 שניות, שיפור לשיא בן 17 השנים של פייטרו מניאה מאיטליה שעמד על 19.72 שניות. למשחקים עצמם הוא הגיע במטרה לעשות את מה שאיש לא עשה קודם לכן, לזכות במדליית זהב בריצות 200 מטר ו-400 מטר. רבים חשבו כי זה בלתי אפשרי, בשל לוח הזמנים הצפוף של שתי התחרויות, אולם ג'ונסון הוכיח שזה אפשרי. ב-29 ביולי הוא ניצח בריצת 400 מטר בשיא אולימפי חדש של 43.49 שניות, כמעט שנייה מהר יותר מהמקום השני. שלושה ימים לאחר מכן ב-1 באוגוסט ניצח בריצת 200 מטר, בשיא עולם חדש של 19.32 שניות, שיפור של 34 מאיות, השיפור הגדול ביותר שנעשה לשיא העולם בריצת 200 מטר. 
באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997, הוא הגן בפעם השלישית על תוארו וזכה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.12 שניות. 
באליפות העולם שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999, זכה ג'ונסון בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בשיא עולם חדש של 43.18 שניות שיפור ב-11 מאיות השנייה לשיא בן 11 השנים של בוץ' ריינולדס ובריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 2:56.45 דקות. 
ג'ונסון סיים את הקריירה שלו באולימפיאדת סידני (2000), כשזכה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בתוצאה של 43.84 שניות ובריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 2:56.35 דקות. מאוחר יותר, מדליות הזהב שזכה בהן בריצת השליחים באליפות העולם בסביליה ובאולימפיאדת סידני, נשללו ממנו כאשר התגלה שאחד מחבריו לקבוצה, אנטוניו פטיגרו, השתמש בסמים אסורים. 
מאז משמש ג'ונסון בעיקר כפרשן ספורט.
הכרתי והפלתי

הַכְּרֵתִי וְהַפְּלֵתִי היו גדודי חיילים המוזכרים בזמן מלכותו של דוד המלך בלבד. כמעט תמיד הם מוזכרים בצמוד לשר הצבא בניהו בן יהוידע, למעט פעם אחת שבה הם מוזכרים עם יואב בן צרויה (שמואל ב כ, ז).
יחידה זאת הייתה נפרדת משאר הצבא, כנראה יחידה מובחרת בראשותו של בניהו בן יהוידע.
על פי הפסוקים יש להניח כי הכרתי והפלתי היו יחידה אחת שחולקה לשתי תתי-יחידות: הכרתי והפלתי.
יחידה זאת כאמור היה בתקופת דוד בלבד והייתה ייחודית לו, כנראה בגלל שדוד יכול היה לסמוך עליהם - במרד אדוניה נשארו הכרתי והפלתי בצדו של דוד למרות ששר הצבא דאז, יואב בן צרויה, נטה אחרי אדוניה.
אזכורם הראשון מופיע בעת שדוד כבר מולך, והם לא נזכרים בזמן בריחתו משאול אך יכול להיות שניצני היחידה התחילו אז, אולי כשפשט דוד על נגב הכרתי.

זיהויים ומקור שמם

נגב הכרתי היה חלקה הדרומי של "ארץ פלשתים". ישנם חוקרים הרואים בהם, אם כן, יחידה המורכבת מלוחמים זרים, המורכבים מיושבי אזור זה: הכרתי והפלשתי, אשר שמו שובש ונשמטה ממנו האות ש', אולי בהשפעת "הכרתי". הקשר בין הכרתי והפלשתים חוזר גם בדברי הנביא צפניה: "הוי יושבי חבל הים גוי כרתים דבר ה' עליכם כנען ארץ פלשתים" ובדברי הנביא יחזקאל: "הנני נוטה ידי על פלשתים והיכרתי את כרתים והאבדתי את שארית חוף הים" (כ"ה, טז).
יונתן בן עוזיאל בתרגומו מפרש כרתי ופלתי - קשתים וקלעים, כלומר שנקראו כך על שם תפקידם ולא על שם מקום מוצאם.
הרד"ק כותב: "ויש מפרשים: שתי משפחות שהיו מישראל שהיו סרים אל משמעת המלך ורואים פניו תמיד, ובניהו היה בראשם". כמוהו סבור גם הרלב"ג, ואילו אחרים סוברים שהיו אלה שתי משפחות שאינן מישראל, כמו שהיו לדוד גם גיבורים-לוחמים כאיתי הגתי, צלק העמוני ועוד, או שהיו אנשים שהתגיירו מבין הפלשתים ויוצאי כרתים, ובאו לשבת בישראל.
חז"ל דרשו לגביהם שהיה בניהו בן יהוידע ראש הסנהדרין, ואילו הם הסנהדרין עצמו: במסכת ברכות מסופר כיצד פעלה "שרשרת הפיקוד" במלכות דוד – לא רק זו הצבאית, אלא גם זו של החכמים והיועצים במלכותו: ביציאה למלחמה היה דוד פוסק ראשון, כאשר לאחר מכן היו מתייעצים עם אחיתופל לגבי הפרטים, נמלכין בסנהדרין כדי לקבל היתר הדרוש למלחמת רשות, ולבסוף שואלים באורים ותומים. בהקשר לכך נאמר: 
"בניהו בן יהוידע" – זו סנהדרין; "הכרתי והפלתי" – אלו אורים ותומים. ולמה נקרא שמם הכרתי והפלתי? כרתי – שכורתין את דבריהם ["חותכים" ופוסקים דברים]; פלתי – שמופלאין במעשיהן.
— תלמוד בבלי, סנהדרין: א, ה (טז,א)
פרס פרל מייסטר גרינגרד

הרקע לפרס

מייסד הפרס הוא פול גרינגרד, נוירוביולוג יהודי-אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2000, אשר מימן את הפרס מכספי זכייתו בפרס נובל. הפרס קרוי על שם אמו, שנפטרה בלידתו ב-1925 ואשר זהותה, כמו גם יהדותם, שלו ושלה, הוסתרו ממנו עד הגיעו לגיל עשרים. לדברי גרינגרד, אמו הייתה אשה מבריקה, אשר למרות זאת נאלצה להסתפק בעבודות מזכירות בלבד. הפרס שייסד מיועד ליצור אפליה מתקנת למען נשים מדעניות, לנוכח האפליה הקיימת נגדן, לדעתו, עד היום: "מדע ברמה גבוהה הוא קשה דיו. הלחץ הנוסף של אפליה על רקע מיני יכול להפוך אותו לבלתי אפשרי כמעט. ראיתי הרבה נשים מוכשרות מאוד, שעזבו את המחקר המדעי רק בגלל דעות קדומות... יש כיום יותר נשים מאשר גברים בבתי הספר לרפואה, אבל אם מסתכלים על המישרות באקדמיה, ככל שאתה עולה בדרגה, אחוז הנשים שם הולך ויורד".
אוסטרלופיתקוס גרהי

מורפולוגיה

מין זה הוגדר רק לאחרונה ומעט מאוד ידוע עליו עקב ממצאים חלקיים: מספר פרטים הכוללים שברי גולגולת, שיניים, עצמות זרוע ועצמות ירך. עצמות אלו דומות מאוד לעצמות אוסטרלופיתקוס אפרנסיס שהתגלו באותו אזור, אבל התיארוך שלהם מאוחר יותר - 2.5 מיליון שנה לפני זמננו, בהשוואה ל 3.6 עד 2.9 מיליון שנה אצל אפרנסיס. בנוסף נמצאו הבדלים בצורת השיניים: הטוחנות והקדם-טוחנות אצל גרהי גדולות משל אפרנסיס, ודומות בגודלן לאלו של אוסטרלופיתקוס אפריקנוס ומיני פרנתרופוס. ואולם הניבים והחותכות של גרהי אינן מוקטנות כמו במינים אלו. הבדל זה רומז על שינוי בתזונה של גרהי יחסית לאפרנסיס הקדום יותר. על בסיס ההבדל בשיניים סווג גרהי כמין נפרד, אשר ככל הנראה התפצל מאפרנסיס והחליף אותו באתיופיה. מידות גופו ונפח המוח של גרהי אינם ידועים, אך סביר לשער שבדומה לאפרנסיס, גם הוא הלך בקומה זקופה וגודל מוחו היה כשל קוף-אדם.

אבולוציה

בין אם גרהי השתלשל מאפרנסיס ובין אם לא, הוא אחד המועמדים הטבעיים להיות אב קדמון של סוג האדם, המופיע ברשומות המאובנים לכל המוקדם 2.3 מיליון שנה לפני זמננו. ייתכן שגרהי היה ההומיניד הראשון שלמד לסתת כלי אבן, שכן בשנים 1992–1994 התגלו באתיופיה כלים מן התרבות האולדובאית המתוארכים ל-2.6 מיליון שנה לפני זמננו, היינו קדומות מכל מין אדם שהתגלה עד כה ומתאימות לתקופתו של גרהי, בסמיכות לעצמות מאובנות המסווגות כעצמות גרהי, ובסמיכות לעצמות אנטילופות שעליהן סימני חתכים שנעשו בכלי אבן חדים.
בן פקועה

בהלכה היהודית, בן פקועה הוא עובר שהוצא מבטן הבהמה לאחר שחיטתה. בתורה נאמר: "וכל בהמה המפרסת פרסה ושסעת שסע שתי פרסות מעלת גרה בבהמה אותה תאכלו". מהמילה 'בבהמה', דרשו חז"ל, שהעובר הנמצא בתוך הבהמה השחוטה, מותר באכילה אף ללא שחיטתו, שכן רואים בו חלק מגופה של אימו, שנשחטה כהלכה. 
הביטוי "בן פקועה", משמעו שהעובר יצא לאחר שהתפקעה בטנה של אימו.
על פי המדרש, הדיבה שהוציא יוסף על אחיו היה בין השאר, שסיפר לאביו שראה אותם אוכלים "אבר מן החי", כשלאמיתו של דבר היה זה בן פקועה.

תנאי ההיתר

אם העובר שנמצא בשחיטה הוא בן שמונה חדשים, כלומר - עדיין לא נשלמה התפתחותו, הותר בוודאי, ואפילו אם נמצא חי. אמנם, במקרה שנמצא בבטן האם עובר חי בן תשעה חדשים, נחלקו התנאים האם הותר או לא. לדעת רבי מאיר, עובר זה הוא כבהמה בפני עצמה ואין שחיטת אמו מתירתו. לדעת חכמים, אף עובר זה מותר. למחלוקת זו משמעות נוספת, לגבי חֶלבו של העובר, וגיד הנשה שלו. שכן הדין הוא, שעובר שהותר על ידי שחיטת אמו, לא רק בשרו מותר אלא גם חלבו וגידו (ראה להלן: דינים נוספים). מכיוון שכך, לדעת חכמים המתירים עובר חי בן תשעה חדשים, יהיו חלבו וגידו מותרים גם כן. ואילו לדעת רבי מאיר המצריך שחיטה בעובר כזה, יהיה דינם של חלבו וגידו ככל הבהמות ולא יותרו באכילה.
גם לדעת חכמים המתירים עובר חי שנשלמה התפתחותו, ייושם ההיתר בפועל רק במקרה שהעובר לא הספיק לעמוד על רגליו על גבי הקרקע, לפני שהומת. אבל אם העובר עמד על רגליו לאחר שהוציאו אותו מבטן אמו, ישנה חובה לשוחטו, משום מראית עין - שלא יטעה הרואה ויאמר, שבהמה מותרת לאכילה בלא שחיטה. דין זה הוא תקנת חכמים, ואינו חיוב שחיטה מן התורה.

דינים נוספים

כאמור לעיל, כאשר מותר העובר על ידי שחיטת אמו, מותרים אף חלבו וגידו של העובר, וזאת למרות ששחיטה רגילה אינה מתירה איסורים אלו. המקור לכך הוא, משום שבתורה נאמר: "כל...בבהמה תאכלו", כלומר שכל מה שנמצא במעי הבהמה מותר, ובכלל זה אף החלב והגיד. איסור נוסף הקיים בגוף הבהמה, שאינו ניתר בשחיטה, הוא איסור דם. איסור זה נוהג אף בעובר, כמו בבהמה רגילה. אמנם, האמוראים נחלקו האם איסורו של דם זה חמור ככל דם, ויהיה עליו עונש כרת; זו דעת רבי יוחנן. או שאיסורו קל יותר, ולא יהיה בו עונש זה; זו דעת ריש לקיש. מחלוקת זו נאמרה לפי שיטת חכמים, המתירים גם עובר שהתפתחותו הושלמה ונמצא חי. לשיטת רבי מאיר האוסר עובר זה, אין כל הבדל בין דמו לבין דם שאר הבהמות.
בגמרא נשנו עוד דינים רבים הנוגעים למצבו יוצא הדופן של העובר, וכמה מחלוקות יסודיות נאמרו בעניינים אלו. הנושאים המדוברים כוללים, בין היתר, דין החֵלֶב של העובר אם נתלש ממנו כשהיה במעי אמו; דינו של עובר זה לגבי פדיון פטר חמור (האם הוא נחשב שה שניתן לפדות בו); ועוד נידונים רבים נוספים.
ניסוי מחשבתי

ניסוי מחשבתי (מגרמנית: Gedankenexperiment) הוא ניסוי בכוח המחשבה, שאי אפשר או אין צורך לערוך בפועל. ניסוי כזה יכול להיעשות כדי להסיק מסקנות ממידע קיים, כדי לחפש השערות או כדי להוכיח שההשערות המקובלות סותרות זו את זו או שאינן מובנות כהלכה. ניסויים מחשבתיים משמשים בפיזיקה, בפיזאולוגיה, בענפי מדע נוספים, בפילוסופיה של המחשבה (mind) ובאתיקה.
ניסוי מחשבתי שימש להצגת שאלות בפילוסופיה כבר ביוון העתיקה. דוגמה מפורסמת לכך היא משל המערה של אפלטון, אך יש ניסויים מחשבתיים עוד מהתקופה שקדמה לסוקרטס. במה שמכונה כיום "פיזיקה" נוצרו ניסויים מחשבתיים רבים במאה ה-19 ובפרט במאה ה-20, אך דוגמאות ניתן למצוא כבר בזמנו של גלילאו.
במקרים רבים מציג הניסוי המחשבתי פרדוקס שמכריח אותנו לחדד את הבנתנו בתחום שבו עוסק הניסוי. יש שתוצאה של ניסויים מחשבתי סותרת את האינטואיציה שלנו או נתפסת כבלתי אפשרית. במקרה כזה הניסוי המחשבתי מנסה לרוב לערער תאוריה מסוימת שבה אנחנו מאמינים. יש שתוצאת ניסוי מחשבתי מובילה למצב שמתיישב עם האינטואיציה שלנו, ובכך הניסוי מנסה לחזק את האמונה שלנו בתאוריה מסוימת. 
בפיזיקה, ב"ניסוי התאורטי" מציג הפיזיקאי מערכת ניסיונית שבאה לבדוק עקרונות מסוימים בתאוריה כלשהי. הוא מנתח כיצד תתנהג המערכת הניסיונית בהתאם לעקרונות התאוריה ומסיק מכך על משמעות התוצאות. חלק מניסויי המחשבה מטרתם ליצור פרדוקס וכך להאיר סתירות או אבסורדים בתאוריה.
כדוגמה פשוטה לשימוש בניסוי מחשבתי כדי לבנות פרדוקס, נניח שהמהירות שבה גוף נופל תלויה במסתו (או במשקל שלו), ונשתמש בניסוי מחשבתי כדי לסתור את ההנחה הזו. בניסוי, נפיל בו זמנית אדם וחתול מראש מגדל גבוה. על פי ההנחה, האדם יחבט בקרקע עוד קודם שהחתול יחבט בה. כעת, נחזור על הניסוי, אך נאפשר לחתול להאחז בשערות ראשו של הנופל. מצד אחד, האדם יחבט בקרקע מהר יותר, מהניסוי הראשון, שכן המסה שלו בצירוף המסה של החתול גדולה יותר. מצד שני, החתול שנופל לאט יותר, יאט את האדם. שתי המסקנות הסותרות נובעות מההנחה, ועל כן, ההנחה שגוייה. 
הפיזיקאי אלברט איינשטיין היה ידוע כאמן ניסויי המחשבה.

דוגמה לניסוי מחשבתי: הסקת החוק הראשון של ניוטון

אייזק ניוטון שם לב שאם דוחפים קובייה על שולחן עץ היא תיעצר מיד. שופכים על השולחן מים והיא תיעצר כעבור זמן מסוים. דוחפים קובייה על קרח וייקח לה זמן רב להיעצר. ניוטון, שידע על תכונות החיכוך ומקדמי החיכוך של עצמים, הבין שככל שיש פחות חיכוך, כך תנועתו של הגוף נוטה להימשך יותר זמן. ניוטון לקח במחשבתו את הגבול של סדרת ניסויים בהם בכל פעם הוקטן מקדם החיכוך של המשטח, והסיק שכאשר אין חיכוך ולא פועל שום כוח (מפריע) על הגוף – הוא ימשיך לנוע ללא גבול. זה חוק ההתמדה של ניוטון – גוף שלא פועל עליו שום כוח יתמיד בתנועה בקו ישר במהירות קבועה.