google/wiki40b huggingface dataset:
ממלכת גאמה

גאמה הייתה אחת מהממלכות באזור גיב בדרום מערב אתיופיה שהוקמה בסוף המאה ה-18. הגבול המזרחי שלה הוא נהר הדידאסה, שמפריד אותה מממלכת לימו אנאראה בצפון-מזרח, ובדרומה גבלה בממלכת גומה ובממלכת גארה, מעבר לגבול הצפוני שלה ישבו המאצ'ים תת-קבוצה של בני האורומו, וממערבה שבטים של הסידאמים. שטחה מהווה כיום את הפלכים גאצ'י ודידאסה שניהם חלק מנפת ילובור שבמחוז אורומיה המודרנית.
הממלכה הייתה ממוקמת ברמה גבוהה שמגיעה לגובה ממוצע של כ 6,500 רגל אוכלוסיית הממלכה מנתה בשנת 1800 כ-50,000 נפש, תושביה היו ידועים בתור לוחמים מנוסים. באקינאם והאנטינגפורד מחשבים את ממלכת גומה כממלכות הפחות מוצלחות מבחינה כלכלית. אף על פי כן מוחמד חסן רואה שחוץ מהגבולות המערביים והצפוניים היכן שהיא הייתה פולשת על שכניהם, הארג'וים בצפון והנונוים במערב, והכריחו את התושבים להיות כפריים, אדמתה הייתה אדמה טובה שהיו מגדלים בה יבולים רבים כגון חיטה, שעורה וכותנה.
לא אד"ו ראש

לא אד"ו ראש הוא אחד הכללים בלוח העברי, הקובע שיומו הראשון של ראש השנה לא יחול בימים ראשון, רביעי או שישי בשבוע (א, ד, ו בהתאמה).
על פי כלל זה, כאשר אמור א' תשרי לחול בימים אלו (על-פי מולד הירח), דוחים את א' תשרי למחרת.

מטרת הכלל

הכלל נובע מן הצורך למנוע מיום הכיפורים לחול לפני או אחרי השבת, בסמוך לה, משום שאז יש רצף של שני ימי שבתון האסורים בכל מלאכה לרבות מלאכת אוכל נפש (הכנת אוכל, שהיא מלאכה המותרת בחג) וכן כדי שתמיד יתקיים מנהג הנביאים, חביטת הערבה, ב"הושענא רבה", שאין לקיימו אם יום זה חל בשבת.

אטימולוגיה

שם הכלל "לא אד"ו ראש" איננו אקראי לגמרי. מקור הביטוי מופיע בספר עזרא: "וַאֲצַוֶּה אוֹתָם עַל אִדּוֹ הָרֹאשׁ". אם כי אין ביניהם כל הקשר נראה לעין במשמעות התוכן.

לא בד"ו פסח

כנגזר מכלל זה, מתקבל כלל נוסף - "לא בד"ו פסח", שמשמעו - יום ראשון של פסח לעולם לא יחול בימים שני, רביעי ושישי, שכן מספר הימים מפסח עד ראש השנה הוא קבוע - 163 ימים, שהם 23 שבועות ועוד יומיים.
בנוסף, מופע של חג הפסח ביום ראשון הוא אירוע נדיר יחסית, החל רק ב-11.5% מהשנים. פסח יחול ביום ראשון, ואז ראש השנה הבא יחול ביום שלישי. כאשר ראש השנה אמור לחול בימים א' ד' או ו', נדחה ראש השנה ליום הבא, מה שגורם בעצם לכפל מופעים בימים ב' ה' או שבת לעומת יום ג', שאליו כמעט ואין דחיות. בצרוף גורמים נוספים כגון דחיית מולד זקן, יורדת התדירות, כאמור, ל-11.5%.
השנה הבאה בה יחול חג פסח ראשון ביום ראשון תהיה ה'תשפ"א. 
לעומת זאת, ביהדות הקראית לא משתמשים בכללים אלו לקביעת ראשי החודשים. אלא מקיימים את ראשי החודשים בראיית הירח, והחגים ואין כל מניעה לקיים את החגים בימים אלו.

סימן אתב"ש למועדי החגים

לפי סימן זה, הבנוי על צירופי כתב אתב"ש:
א"ת -תשעה באב יחול ביום שחל בו א' של פסח
ב"ש - שבועות יחול ביום שחל בו ב' של פסח
ג"ר - ראש השנה יחול ביום שחל בו ג' של פסח
ד"ק - קריאת התורה (שמחת תורה בחו"ל, כ"ג בתשרי) תחול ביום שחל בו ד' של פסח
ה"צ - צום כיפור  יחול ביום שחל בו ה' של פסח
ו"פ - פורים (שלפני פסח) חל ביום שחל בו ו' של פסח
ז"ע - עצמאות יחול ביום שחל בו ז' של פסח. הסימן מתייחס לה' באייר ולא למועדו של יום העצמאות בפועל (המתחשב בדחיות ובהקדמות של יום העצמאות הנעשות למניעת חילול שבת).
מגי אוצרי

ביוגרפיה

אוצרי נולדה בחיפה לנטלה ויוסף אוצרי (לשעבר אוצ'רשווילי), שעלו לישראל מגאורגיה בשנת 1973. גדלה בשכונת נווה פז בחיפה, ואחר כך בשכונת נווה שאנן. שירתה בצה"ל כפקידה בטייסת קרב.
לאחר שחרורה מצה"ל החלה ללימוד משפטים באוניברסיטת תל אביב. במהלך לימודיה לתואר ראשון שימשה עוזרת מחקר של פרופ' דפנה ברק-ארז. התמחתה במשרד עורכי הדין ש. הורוביץ ושות'.
אוצרי היא דוקטורנטית במכון "מיתר" של הפקולטה למשפטים, אוניברסיטת תל אביב. נושא הדוקטורט שלה, בהנחייתם של פרופ' מנחם מאוטנר ופרופ' אסא כשר, הוא "על מוסריותו וחוקיותו של הומור פוגעני".
בן זוגה של אוצרי הוא התסריטאי אדר מירום. השניים הורים לבת ומתגוררים בתל אביב.
קרב נאהוונד

קרב נָאהָוונד (ערבית: معركة نهاوند) היה קרב במסגרת כיבוש האימפריה הסאסאנית על ידי הצבא של האימפריה המוסלמית שנערך בשנת 642, בסמוך לעיר נאהוונד שבמחוז המדאן באיראן של ימינו. למרות יתרון מספרי של הצבא הפרסי הסתיים הקרב בניצחון מוחלט של המוסלמים וחורבן האימפריה הסאסאנית. בהיסטוריוגרפיה המוסלמית ידוע הקרב בשם "הניצחון של כל הניצחונות". 
למרות חשיבות הקרב, מעט מאד ידוע על מהלכו והמקורות המוסלמים הנותנים את עיקר התיאורים נוטים להגזמה ולתיאור חד צדדי של האירוע. על פי ההיסטוריון המוסלמי מוחמד בן ג'ריר אל- טבארי (أبو جعفر محمد بن جرير الطبري) שעבודתו ההיסטוריה של נביאים ומלכים (تاريخ الرسل والملوك) מתארת את ההיסטוריה מתחילת ימי העולם על פי הקוראן ועד לשנת 915, מנה הצבא הפרסי כ-50,000, לוחמים תחת פיקודו של אציל בשם פיירוז, והצבא המוסלמי מנה כ-20,000 לוחמים בפיקודו של נועיימן בן מוקרין (النعمان بن مقرن) מקבוצת האלצחאבה. 
על-פי ההיסטוריוגרפיה המוסלמית, המהלך המכריע בקרב אירע כאשר חיל הפרשים הפרסי פותה לרדוף אחר פרשים בדואים קלים אל תוך מארב מתוכנן מראש. לכודים בעמק הררי צר ומוקפים מכל עבר, הושמדו היחידות הפרסיות ומעטים הצליחו להימלט משדה הקטל. 
השליט האחרון לשושלת הסאסאנית, יזדגרד השלישי איבד את מעט השליטה שהייתה נתונה בידיו ואת יכולתו לגייס צבא לקרב בלימה נוסף. הוא נאלץ לברוח עם אצילי החצר המעטים שנותרו לצידו ועם צבא קטן לכוון מזרח, אזור שבעבר היה חלק מהאימפריה הפרתית ועוין את השלטון הסאסאני המרכזי. הוא נרצח על ידי אלמוני בשנת 651 בעיר גאיור קלה (מרב העתיקה) בטורקמניסטן. מותו סימן את סופה של האימפריה הסאסנית ואת שלטונה בעיראק ואיראן.
אברהם גינדי

ביוגרפיה

אברהם גינדי נולד ב-1942 בראשון לציון. למד בתלמוד תורה ובבית הספר סיני בעיר, ובבית הספר התיכון למסחר פיטמן בתל אביב. בצה"ל שירת כמש"ק חינוך וכמדריך ידיעת הארץ.
גינדי פעל תחילה כמתווך נדל"ן, וב-1973 הקים חברת בנייה, שאליה הצטרפו בהמשך אחיו משה ויגאל. 
חברת אברהם גינדי בע"מ הייתה מחברות הבנייה הגדולות שפעלו בישראל, וניירות הערך שלה נסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב
בתחילת שנות ה-80 פרשו משה ויגאל מהשותפות עם אברהם, והקימו חברה משלהם.
באמצע שנות ה-80 הסתבכו עסקיו של אברהם גינדי, וב-1 בדצמבר 1985 נעצר בחשד להונאה במכירת קרקעות בשומרון. המניות של חברת אברהם גינדי בע"מ איבדו כ-80% מערכן במהלך שנת 1985. השופט יעקב מלץ הורה על מעצר עד תום ההליכים כדי למנוע המלטות לחוץ לארץ, אך בפברואר 1986 הוא שוחרר בהוראת השופט מנחם אלון שקבע שמעצרו עד תום ההליכים הוא ענישה בטרם משפט. 
הסתבכות זו הובילה לשני ניסיונות התאבדות של גינדי שבהם ניצל, אך בניסיון השלישי התאבד בהצתה עצמית בדירת הגג שלו בראשון לציון ב-5 ביוני 1986 והחברה פורקה. נטמן בבית העלמין הישן בעירו.
עיריית ראשון לציון הקימה גן משחקים על שמו.

משפחתו

אברהם גינדי נישא לרינה פרנקו, ונולדו להם שני בנים ושתי בנות. בניו של אברהם גינדי, חן ואיתי גינדי, הולכים בדרכו, והם בעליה של חברת בנייה, חן ואיתי גינדי בע"מ.
משה ויגאל גינדי, שניים מאחיו של אברהם גינדי, וילדיהם פעילים אף הם בתחום הבנייה (ראו הערך משפחת גינדי). שני אחיו הנוספים הם עזרא גינדי ועו"ד יעקב גינדי.
קובץ אצווה

קובץ אצווה (batch file) הוא קובץ המכיל שורות טקסט של פקודות למערכת ההפעלה, לשם הפעלתן של תוכניות שונות.
קובצי אצווה מכילים לעיתים קרובות אותן פקודות שניתן לתת במעטפת הפקודות של מערכת ההפעלה (כמו במערכת DOS, ראו להלן) אולם דבר זה לא הכרחי. גם במקרים כאלו לרוב יש פקודות שמשתמשים בהן כמעט אך ורק בקובצי אצווה (למשל goto).
במערכת ההפעלה Unix הזיהוי של התוכנה המפרשת את קובץ האצווה נעשה באמצעות שורה בתחילתו המתחילה ב-#! ולאחר מכן את הנתיב לתוכנה המפרשת. למשל:

#!/bin/sh
גורם לפירוש של קובץ האצווה על ידי מפרש ברירת המחדל של מעטפת הפקודות (שאמור להיות תואם ל־Bourne Shell). במקרים רבים קובץ אצווה מכיל רצף של פקודות שמפעיל אנושי היה יכול לתת: מספר פקודות (ולעיתים מבני בקרה ביניהם: תנאים ולולאות). לכן הוא מכונה לעיתים תסריט (script).

קובצי אצווה בחלונות ו-MS DOS

במערכת ההפעלה MS-DOS, קובצי האצווה נשמרים עם סיומת BAT ובחלונות הנגזרות מחלונות NT ניתן להשתמש גם בסיומת CMD. בהפעלתם תחת חלונות נפתח חלון דוס שמבצע את קובץ האצווה.

תוכנית לדוגמה

תוכנית המדפיסה את המחרוזת "Hello World!‎" לפלט הסטנדרטי:

@echo off
echo Hello World!
pause
הסבר: הפקודה echo off מסמנת שהפקודות לא יוצגו, וסימן @ שלידה מסמן שגם את השורה הזו המסך לא יציג. הפקודה echo מדפיסה למסך את הטקסט שאחריה. הפקודה pause משאירה את המסך פתוח עד שהמשתמש ילחץ על כפתור במקלדת, ללא הפקודה בסוף הדפסת המשפט התוכנית הייתה נסגרת.

דוגמה פשוטה לשימוש בחיבורי אינטרנט

netstat -a
הסבר: קטע הקוד הנ"ל מציג פקודה הנקראת Netstat, המציגה את כל החיבורים הנוכחיים למחשב שבו היא מופעלת. התוסף -a אומר לפונקציה זו להדפיס על המסך רשימה של כל החיבורים למחשב בשמם הדינאמי (DNS). כדי להציג את כתובת פרוטוקול האינטרנט (IP) של כל חיבור, עליכם לשלוח ping לכתובת זו. ping היא מין מחרוזת מידע ה"שואלת" את השרת על מצבו, כשהשרת "עונה" בחזרה כתובת הIP שלו חוזרת איתו.

דוגמה לשליחת ping

ping 127.0.0.1
הסבר: הפקודה ping שולחת את חבילת המידע לכתובת הנתונה לה (כתובת IP או DNS). הקטע הנל

קובצי אצווה במערכת הפעלה Unix או Linux

דוגמה לקובץ פשוט שמסדר את כל השורות בקובץ לפי סדר אלפבית ושולח אותם להדפסה במדפסת ברירת מחדל


#!/bin/sh
cat file.txt | sort | lp
ניתן לכתוב קבצים מסובכים הרבה יותר וליצור אוטומיזציה של רוטינות שנדרשות לעיתים תכופות.
דוד צרפתי

דוד (מיקו) צרפתי, (נולד ב-22 בספטמבר 1959) יושב ראש ועד עובדי חברת החשמל מאז 2004.

ביוגרפיה

בצעירותו היה צרפתי ספורטאי מצטיין, וקפטן נבחרת ישראל בכדוריד. ב־1981 החל בעבודתו בחברת החשמל, בסיועו של יורם אוברקוביץ', שכיהן כיו"ר ועד העובדים (והיה בנוסף עסקן ספורט ומאמנו לשעבר של צרפתי בכדוריד), וכחלק ממדיניות נרחבת של העסקת ספורטאים מצטיינים בחברת החשמל. בשנת 2004 כיהן כסגן מנהל מחלקת לקוחות אסטרטגיים במחוז דן של החברה.
החל משנת 1996 מכהן צרפתי במזכירות ועד העובדים של חברת החשמל, ובהמשך היה יו"ר ועד העובדים של מחוז דרום בחברה, ונחשב לאדם המקורב ביותר ליורם אוברקוביץ', יו"ר ועד העובדים. ב־2004, לאחר מותו של יורם אוברקוביץ', נבחר כמחליפו לתפקיד יו"ר הוועד הארצי של עובדי חברת החשמל.
פלורנטין (סדרת טלוויזיה)

תקציר העלילה

הסדרה עוקבת, בעיקר, אחר שלוש דמויות המתגוררות בדירת שותפים בפלורנטין: תותי (קארין אופיר), צעירה תמימה וחובבת שוקו, איגי (אורי בנאי) הומוסקסואל נשי העובד כאופה, ושותפם החדש, תומר (אבשלום פולק), סטודנט לקולנוע שעבר לתל אביב מירושלים ומתמודד במהלך הסדרה עם זהותו המינית כהומוסקסואל (דירת שותפים בהרכב דומה מופיעה בסרטם המאוחר יותר של אותם יוצרים, "הבועה"). כמו כן עוקבת הסדרה אחר דמויות נוספות הגרות בשכנות לדירת השותפים ומנהלות איתם קשרים חברתיים מגוונים. כמעט כל פרק בסדרה עוקב אחר אחת מהדמויות, יחסיה עם האנשים הסובבים אותה, חייה המקצועיים ומהלך חייה, בניסיון למצוא הגדרה עצמית, אהבה ואושר. שכונת פלורנטין הופכת במהרה לסמל לחיי חוסר הגדרה ונעורים אינסופיים, המשמשת הן כנקודת מפלט והן כמצב חסר מוצא לדמויות המסובכות.

תגובות לסדרה

הסדרה, אשר זכתה להצלחה גדולה ולקהל מעריצים רב עסקה בנושאים חדשניים, כגון הומוסקסואליות, שלא הוזכרה עד אז בטלוויזיה הישראלית. מסיבה זו נחשבת הסדרה לפורצת דרך בעיני קהילת הלהט"ב. חידוש נוסף היה רקע המציאות האקטואלית שהשתקף בסדרה (בעיקר בעונה הראשונה). מפנים חשובים בחייהן של הדמויות התרחשו על רקע אירועים מרכזיים במציאות היומיומית הישראלית: כך למשל, שימש רצח ראש הממשלה יצחק רבין כרקע לסצנת יציאה מהארון. כמו כן התייחסה הסדרה לפיגועי הטרור, לסכסוך הישראלי-ערבי ולשירות בצה"ל.
הילה שמיר

ד"ר הילה שמיר היא מרצה בכירה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, לשעבר סגנית הדקאן לענייני הוראה. היא חוקרת בתחומי הרווחה, הגירה ופמיניזם.

דרכה האקדמית

שמיר השלימה לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב בהצטיינות, והתמחתה אצל השופט אליהו מצא בבית המשפט העליון. היא המשיכה ללימודי תואר שני ושלישי בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הארווארד, אותם סיימה בשנת 2008. עם תום לימודיה, הצטרפה כחברת סגל לפקולטה למשפטים. לימדה כמרצה אורחת בבתי הספר למשפטים באוניברסיטת ברקלי (קורס על פמיניזם ומשפט), באוניברסיטת קורנל (קורס על סחר בבני אדם והגירת עבודה), ובאוניברסיטת הארווארד (קורס על סחר בבני אדם).
כיהנה כסגנית דקאן לענייני הוראה בשנת הלימודים תשע"ח. היא משמשת כעורכת במשותף של כתב העת "מעשי משפט". היא בעלת רישיון עריכת דין בישראל ובמסצ'וסטס.

מלגות, מענקי מחקר ופרסים

שמיר זכתה בשורה של מלגות ומענקי מחקר: מלגת פישמן, מלגת פולברייט ללימודים בחו"ל; מלגת אלון לחוקרים צעירים, ומלגה של האיחוד האירופי למדענים חוזרים.
היא זכתה בפרס צלטנר לחוקרת צעירה בשנת 2014, ובפרס חשין לחוקרת צעירה בשנת 2018.
היא זכתה במענקי מחקר של משרד המדע, למחקר בנושא מנגנונים משפטיים לקידום נשים, ובמענק של הקרן הלאומית למדעים בנושא סחר בבני אדם. בשנת 2018 זכתה במענק חמש-שנתי יוקרתי של האיחוד האירופי (ERC) סכום של למעלה ממיליון יורו, בנושא סחר בבני אדם בראי דיני העבודה. בשנת 2018 נבחרה להיות חברה באקדמיה הצעירה הישראלית, במסגרת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
נאני

קריירת מועדונים

נאני נולד באיי כף ורדה ועבר לפורטוגל עם משפחתו בגיל צעיר. גדל והתפתח בעיר אמדורה הסמוכה לליסבון, והחל את הקריירה שלו כשחקן צעיר במועדון המקומי של מסאמה, הפועל תחת פיקוח ליסבוני.
נאני ערך את הופעת הבכורה שלו במדי קבוצת ספורטינג ליסבון בעונת 2005/06, בה שותף ב-32 הופעות במדי הקבוצה וכבש חמישה שערים. בעונת 2006/07 שותף ב-29 משחקים וכבש חמישה שערים. באותה עונה הייתה שותף נאני בזכייתה של הקבוצה בגביע הפורטוגזי. כמו כן ערך נאני שש הופעות במסגרת ליגת האלופות בהן כבש שער אחד.
ביוני 2007 נרכש נאני על ידי מנצ'סטר יונייטד תמורת כ-17 מיליון ליש"ט וחתם על חוזה לחמש שנים.
ב-5 בספטמבר 2013 האריך את החוזה שלו במנצ'סטר יונייטד עד 2018. ב-19 באוגוסט 2014, הושאל נאני לעונה אחת לספורטינג ליסבון, בעסקה שכללה את העברת מגנה של ספורטינג ליסבון, מרקוס רוחו, למועדון האנגלי.
ב-6 ביולי 2015 חתם נאני בפנרבחצ'ה הטורקית עבור 4 מיליון יורו.
ב-5 ביולי 2016 חתם נאני בולנסיה תמורת 8.5 מיליון יורו.
ב-31 באוגוסט 2017 הושאל נאני ללאציו לעונה אחת.
ב-11 ביולי 2018 חזר נאני לקבוצת נעוריו ספורטינג ליסבון.
ב-18 בפברואר 2019 חתם נאני לשלוש שנים באורלנדו סיטי האמריקאית.

נבחרת

נאני שותף במשחקי נבחרת פורטוגל הצעירה ושותף באליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2007, אשר נערכה בהולנד.
נאני ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת פורטוגל הבוגרת ב-1 בספטמבר 2006 מול נבחרת דנמרק ואף כבש שער באותו המשחק.
ביורו 2016 היה שותף לזכיית נבחרת פורטוגל בטורניר. במהלך הטורניר כבש לזכות נבחרתו שלושה שערים ובישול אחד, כששער אחד כבש נאני בחצי גמר היורו נגד נבחרת ווילס ובכך עזר לנבחרתו להעפיל לגמר.

מנצ'סטר יונייטד

ליגת האלופות - 2007/2008
הליגה האנגלית - 2008, 2009, 2011, 2013
גביע הליגה האנגלית - 2009, 2010
מגן הקהילה - 2008, 2009, 2011, 2012, 2014
אליפות העולם למועדונים - 2009

ספורטינג ליסבון

הגביע הפורטוגלי - 2007, 2015
גביע הליגה הפורטוגלית - 2018/2019

נבחרת פורטוגל

יורו - 2016
איזטה

איזטה (Isetta באיטלקית: ISO קטנה) היא דגם של מכונית מיקרו אשר נחשב למצליח ביותר מסוגו בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה.

היסטוריה

הדגם הראשון של איזטה יוצר באיטליה בתחילת שנות ה-50 על ידי חברת איזו (ISO), אשר התמחתה בייצור מקררים, קטנועים, ורכבים קלים בני שלושה גלגלים. המטרה הייתה לייצר רכב קטן וזול בייצור המוני. האבטיפוס נבנה בשנת 1952 והתבסס על מנוע של קטנוע.
החשיפה לציבור התקיימה בתערוכת הרכב בטורינו ב-1953 והמכונית עוררה מייד תשומת לב רבה, שכן צורתה לא הייתה דומה לשום כלי רכב מוכר. היא הייתה קטנה מאד, מעוצבת כביצה, בעלת דלת כניסה חזיתית אשר אליה מחוברת מערכת ההגה ולוח המחוונים, וגג העשוי קנווס.
בדגם הראשון כלל הציר האחורי גלגל אחד בלבד אך עקב בעיות היציבות שהתגלו הוחלף בציר אחורי בן שני גלגלים, אשר המרחק הקצר ביניהם (48 ס"מ בלבד) ייתר את הצורך בדיפרנציאל אחורי לחלוקת הכוח, ובכך הקל גם על המשקל הכולל של כלי הרכב.
איזטה הציעה שני מודלים לבחירה אשר נבדלו זה מזה ברוחב הציר האחורי. הדגם בעל הציר הרחב יותר הוצג כמתאים גם למטען מסחרי קטן וזכה לפופולריות רבה בקרב בעלי המקצוע.
בשנת 1954 התחרו מכוניות איזטה במירוץ בן 1600 ק"מ וזכו בשלושת המקומות הראשונים בקטגוריית המכונית החסכונית. כלי הרכב נסעו במהירות ממוצעת של 70 קמ"ש ואף הגיעו למהירות מקסימלית של 85 קמ"ש.
בשנים הבאות חלה נסיגה בפופולריות של איזטה באיטליה בעיקר כתוצאה מן התחרות מול הדגם החדש של פיאט ה-500. על מנת להתמודד עם קשיי המכירה באיטליה נמכרו זכיונות ליצור ושיווק של איזטה לחברות בברזיל, צרפת ובלגיה, אולם מכירת הזיכיון המשמעותי ביותר הייתה לחברת BMW הגרמנית, אשר הפכה מאז למזוהה ביותר עם הדגם.

BMW איזטה

רכישת הזכויות על הדגם ב-1955 איפשרה ל BMW לפעול לפיתוחו ולהפוך אותו למזוהה עימה לחלוטין. בשלב הראשון הוחלף המנוע המקורי במנוע בן צילינדר אחד בנפח 247 סמ"ק ו-13 כוחות סוס, ולאחר מכן הוחלפו גם רוב המכלולים המכניים של הרכב. מהאיזטה המקורית נותר רק עיצוב הבועה-ביצה החיצוני הייחודי, ומנגנון פתיחת הדלת הקידמית, אך מכלולים עיצוביים אחרים הוחלפו, כגון מיקום פנסי החזית ומבנה החלונות. בשנים הבאות הציגה BMW דגמים נוספים של איזטה בנפח מנוע של 300 סמ"ק, ואף דגם עם מנוע 600 סמ"ק ובסיס גלגלים ארוך יותר המיועד לשימוש כרכב מסחרי בעל עיצוב חיצוני קונבנציונלי.
בשנת 1962 הופסק הייצור של איזטה על ידי BMW והוחלף בדגם ה-700 כרכב הקטן של החברה.
בסך הכל יוצרו יותר מ-160,000 איזטות על ידי בעלי הזיכיונות השונים ברחבי העולם.
סימורלי

היסטוריה

בשנת 2007 הקימו האחיות את להקת סימורלי. הן הופיעו עם כלי נגינה עד 2009 ללא האחות דני אך עם אחיהן הגדול מייק. בשנת 2009 הן העלו את גרסת הכיסוי הראשונה שלהן ליוטיוב וזכו לביקורות חיוביות. בשנת 2010 דני הצטרפה ללהקה. בנוסף לכך הלהקה העלתה גרסאות כיסוי לשירים של אומנים מפורסמים כמו סלינה גומז, טיילור סוויפט, דמי לובאטו, ג'סטין ביבר, ואן דיירקשן ועוד. גרסת הכיסוי שלהן לשיר "What Makes You Beautiful" זכתה ליותר מ-40 מיליון צפיות. לסימורלי יש יותר משלושה מיליון רשומים בערוץ היוטיוב שלהן. בשנת 2011 חתמו הלהקה ב-Universal Music. בשנת 2013 זכתה סימורלי בפרס בחירת הנוער לכוכב הרשת הנבחר. בשנת 2014 הייתה מועמדת לאותו פרס אך לא זכתה. בשנת 2015 היו מועמדות לפרס בחירת הנוער לקבוצה מוזיקלית נשית.

חברות הלהקה

כריסטינה לין סימורלי- כוראוגרפית, כותבת שירים, עורכת וידאו ופסנתרנית.
קתרין אן סימורלי - בסיסטית מזדמנת, כותבת שירים.
ליסה מישל סימורלי- מסדרת הרמוניה, פסנתרנית, מתופפת ועורכת וידאו.
איימי אליזבת סימורלי - גיטריסטית, פסנתרנית.
לורן כריסטין סימורלי- פסנתרנית, תוף מרים.
דניאלה "דני" ניקול סימורלי -
גיטריסטית.
דוד ברגלסון

ביוגרפיה

ברגלסון גדל במשפחה חסידית, אך זכה לחינוך כללי אוניברסלי נוסף על השכלתו התורנית. הוא למד רפואת שיניים, אך לא עסק במקצוע זה. 
ברגלסון החל לכתוב בעקבות ניסיון ההפיכה הכושל ב־1905, בתחילה בעברית ואחר כך ברוסית, אך זכה להכרה רק כשכתב ביידיש. בכתיבתו הושפע בעיקר מצ'כוב, והִרבה לכתוב על צעירים מיוסרים ועל חיי השטעטל. בקיץ 1909 התפרסם בהוצאת "פראגרעס" בוורשה ספרו הראשון: הסיפור 'ארום וואָקזאַל' ('ליד התחנה' או 'מסביב לבית הנתיבות'), שעורר סנסציה בעולם הספרות היהודית.
ב־1917 ייסד בקייב את "אוונגרד – הליגה לתרבות יידיש". הוא כתב בקביעות לשבועון האמריקני ביידיש "פארווערטס". 
ב־1921 עקר ברגלסון לגרמניה, שם חי בברלין שנחשבה למרכז ספרות היידיש. בעקבות הפרעות ביהודי אוקראינה (1917-1920) הוא כתב את הסיפור 'שני רוצחים'. ב־1926 פרסם מאמר בשם "שלושה מרכזים", ובו טען כי ברית המועצות, ולא ארצות הברית או פולין, היא משכנה לבטח של התרבות היידית.
ב־1933, לאחר עליית היטלר לשלטון, נמלט לרוסיה, שם כתב ביידיש לעיתונים קומוניסטיים. במהלך מלחמת העולם השנייה נטל חלק בוועד היהודי האנטי-פשיסטי, שניסה לסייע למאמצי המלחמה של ברית המועצות נגד גרמניה הנאצית. ב־1949 נעצר וב־1952 הוצא להורג. לאחר מות סטלין זכה לרהביליטציה, וכתביו פורסמו מחדש ברוסיה ב־1961.
בנו היחיד, לוי (לב) ברגלסון, היה פרופסור לביוכימיה במוסקבה ובאוניברסיטה העברית בירושלים.
אות קין (סרט)

עלילת הסרט

אות קין הוא הסרט הראשון שביים אורי ברבש. הסרט מתאר את דחייתו של אהוד (ארנון צדוק), שהחלים ממשבר נפשי בבית חולים פסיכיאטרי הן על ידי משפחתו והן על ידי חבריו לנשק.
ואיל א-שחרי

רקע

מוצאם של ואיל א-שחרי ואחיו וליד הוא בח'מיס מושייט שבמחוז עסיר, השוכן בדרום ערב הסעודית, סמוך לגבול עם תימן. לא-שחרי יש עשרה אחים ואחות אחת. מספר מאחיו של א-שחרי שירתו בצבא ערב הסעודית, ודודו היה רב-סרן ומנהל לוגיסטי בצבא. אביו של א-שחרי עבד כסוחר בכלי רכב. המשפחה הקפידה לשלוח את ילדיה לבית ספר והאבי לאסלאם, שמונע מתלמידיו מספר אלמנטים מודרניים. למשפחתו לא היו טלוויזיה או אינטרנט, והוריו לא הרשו להאזין מוזיקה או להיות בקשר עם נשים. מספר מאחיו הבוגרים של א-שחרי ביקרו בארצות הברית ויודעים לדבר אנגלית, אך ואיל יודע לדבר מעט אנגלית.
במהלך לימודיו בבית הספר התיכון ובמכללה התחזקו קשריו של א-שחרי עם הדת והוא פקד את מסגד א-סקלי, שמשפחתו בנתה כמסגד מקומי. הוא פקד גם מחנות דתיים תומכי-ממשלה בערב הסעודית. באותה העת היו הרגשות הדתיים בערב הסעודית, ובמיוחד במחוז עסיר, עזים. הרבה צעירים מהמחוז ראו באוסאמה בן לאדן, לו היו קשרי משפחה במחוז, מודל לחיקוי. אביו של א-שחרי היה חבר של אביו של בן לאדן. גם המשפחות של אחמד א-נעמי ושל סעיד אל-גאמדי, חוטפי טיסה 93 של יונייטד איירליינס, הגיעו מאותו מחוז.
לאחר שסיים ללמוד במכללה בשנת 1999, עבד א-שחרי כמורה לחינוך גופני בבית ספר יסודי בבסיס האווירי שבח'מיס מושייט. חמישה חודשים לאחר מכן עזב א-שחרי את עבודתו בשל בעיות מנטליות ודיכאון. מלבד טיפול, התייעץ א-שחרי עם אנשי דת מוסלמים וקיווה שביקור באל-מדינה יעזור. הטיפול בו כלל פסוקים מהקוראן שהוקראו לו על ידי שייח'. הוא ביקר באל-מדינה יחד עם וליד.
שלומי אברהם

ביוגרפיה

אברהם נולד וגדל בפתח תקווה. בחטיבת ביניים השתתף בחוג תיאטרון, ובכיתות י"א-י"ב למד במגמת תיאטרון בתיכון אחד העם בפתח תקווה. אחד ממוריו היה איתן לונדנר. בסוף י"ב שיחק אברהם בדרמת הטלוויזיה "הבלדה על ארי ודרצ'י", בבימויו של לונדנר. בצבא שירת במשך שלוש שנים בתל-השומר. במהלך שירותו הצבאי שיחק בסרט הסטודנטים "אנדרדוג" בבימויו של ערן מירב. אברהם גילם את דמותו של נתי, נער פנימייה.
בשנים 2005–2008 למד במסלול התלת-שנתי בסטודיו למשחק ניסן נתיב. בין חבריו לכיתה היו יובל שרף, ידידיה ויטל, אבי קורניק, דני איסרליש, איתי חיון, נעמה עמית, אלינור קלוגר ואורטל חאיק. במהלך לימודיו זכה במלגת קרן שרת אמריקה ישראל לשנת 2006/2007. כמו כן זכה במלגת הצטיינות לשנת 2008, מטעם קרן אסתר וד"ר ליאון אלי.
בזמן לימודיו בניסן נתיב שיחק אברהם בסרטו של ערן קולירין "ביקור התזמורת" (2006). הוא מגלם את דמותו של פאפי, נער ביישן שמשדכים לו מישהי שהוא אינו מעוניין בה. באחת הסצינות אחד הנגנים מהתזמורת המצרית מלמד אותו איך להתנהג בדייט.
החל מיולי 2010 משחק שלומי אברהם בהצגה "מעגל הגיר הקווקזי", פרי עטו של ברטולד ברכט, בבימויו של אודי בן-משה, בתיאטרון הקאמרי בתפקיד דמויות רבות. הוא מגלם, בין היתר, את דמותו של שאווה, עוזרו של השופט אצדק (שלמה בר-אבא). בשנת 2011 היה אברהם מועמד על תפקידו לפרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית השחקן המבטיח.
החל מיולי 2011 משחק שלומי אברהם בהצגה "אורזי המזוודות" מאת חנוך לוין, בבימויו של אודי בן-משה בקאמרי. הוא מגלם את הגיבן אבנר צחורי, דמות רגישה מאוד שכל אנשי השכונה מתנים צרותיהם בפניו. אבנר גר עם אחיו (יואב לוי) ואשתו (אנדריאה שוורץ) ובמהלך כל ההצגה הוא מעביר מזוודות לבית החדש שלו. אברהם היה מועמד על תפקידו בהצגה לפרס התיאטרון הישראלי לשנת 2012 בקטגוריית השחקן המבטיח. בהצגה משחקים גם דרור קרן, רוזינה קמבוס, חנה מרון, רבקה מיכאלי, גילת אנקורי, עזרא דגן, אבי גרייניק, שירי גדני ואסתי קוסוביצקי.
החל מיוני 2015 משחק שלומי אברהם בהצגה "גם הוא באצילים" מאת מולייר, בבימויו של אודי בן-משה בתיאטרון הקאמרי.
אברהם שיחק בסרט "מאיה" בבימויה של מיכל בת-אדם (2010), שיחק בסרט "הבודדים" בבימויו של רנן שור (2010), בתפקיד אחד הסוהרים בכלא.
ב-2016, החל אברהם לשחק בסדרה "האחיות המוצלחות שלי", בתפקיד מידד.
ב-2018 החל לשחק במחזה "הילד חולם" מאת חנוך לוין בתפקידים: שותת דם, נער פיסח ו"משיח".
בייבי באש

חייו

בייבי באש נולד בעיר ואלחו, קליפורניה, ארצות הברית וגדל עם הצד הלטיני של משפחתו. אמו המקסיקנית ואביו האנגלו-אמריקאי נאסרו כשהיה צעיר, מה שמנע ממנו להחזיק בקשר טוב איתם. באש גדל והתפתח אצל דודיו וסבתו, שם נחשף לסגנונות מוזיקה שונים. עבד עם מאק דרה, ראפר שהיה פעיל משנת 1989 ועד מותו ב-2004.
הקריירה המוזיקלית של בייבי באש קיבלה תאוצה כאשר עבר ליוסטון, טקסס, שם פגש את הראפר סאות' פארק מכסיקן. לאחר מכן החליט להישאר באזור ולהתמקם בו. בעקבות היותו זמר סולו מצליח, שותף גם כחבר בלהקות ראפ כגון פוטנה דיוס, לטינו ולווט ו-N2DEEP. אלבום הבכורה של באש נקרא Savage Dreams והשתחרר בשנת 2001 בצורה לא פומבית. אלבומו ושיריו תפסו את תשומת לבם של חברת ההקלטות הבינלאומית Universal Records, אשר החתימה אותו בסוף 2001. בשנת 2003, בייבי באש הוציא לאור את אלבומו הראשון הרשמי The Smokin' Nephew ואת Super Saucy ב-2005. לאחרונה שותף בסינגל הראשון לצדה של פאולה דיאנדס "Doin' Too Much" מאלבום הבכורה שלה פאולה דיאנדס.
באוקטובר 2007 יצא אלבומו "Cyclone" שנקרא תחילה "Ronnie Ray All Day".
פארק אקו

מחלוקת סכר פארק אקו

בשנות ה-50 של המאה ה-20 עוררו התוכניות של לשכת הטיוב של ארצות הברית להקים עשרה סכרים בעלות של מיליארד דולר במסגרת מיזם אגירת מי נהר הקולורדו התנגדות כאשר התברר שאחד מהסכרים המוצעים עתיד להיבנות בפארק אקו במרכז המונומנט הלאומי דינוזאור. המחלוקת צברה תאוצה, הגיעה לממדים לאומיים והשתלטה על השיח של שימור הטבע במשך שנים. דייוויד ברואר, מנכ"ל ארגון שמירת הסביבה מועדון סיירה והווארד זנאייזר (Howard Zahniser) מחברת אזורי הטבע הבראשיתי (The Wilderness Society) הובילו מערכה לאומית בקנה מידה חסר תקדים לשימור הקניונים הנופיים של הנהרות גרין וימפה. הם טענו שאם מונומנט לאומי אינו מוגן בפני פיתוח מודרני, איך ניתן יהיה לשמור על שלמותו של אתר טבע כלשהו?
מולם ניצבו חברי הקונגרס של ארצות הברית רבי ההשפעה ממדינות מערב ארצות הברית, שהיו מחויבים למיזם במטרה להבטיח את הזכויות בשימוש במים, להשיג חשמל הידרואלקטרי זול ולפתח את מאגרי המים שמאחורי הסכרים כאתרי תיירות. לאחר ויכוחים ממושכים הגיעו חברי הקונגרס לפשרה על פיה לא יוקם סכר בפארק אקו בתמורה להסכמה להקמת שאר הסכרים שבמיזם. חוק מיזם אגירת מי נהר הקולורדו נחקק ב-11 באפריל 1956. בחוק נקבע כי "שום סכר או מאגר מים לא יבנה על סמך חוק זה בתחומי פארק או מונומנט לאומי כלשהם".
היסטוריונים מעריכים כיום שמחלוקת סכר פארק אקו סימלה את תחילת התקופה שבה היו כמה הצלחות פוליטיות גדולות לתנועה לשימור הסביבה כדוגמת חוק הטבע הבראשיתי (Wilderness Act) וחוק הנהרות הנופיים והפראיים (Wild and Scenic Rivers Act).