google/wiki40b huggingface dataset:
מרגרט מאהי

יצירתה

ספריה "The Haunting" ו-"Changeover: A Supernatural Romance" זכו במדליית קרנגי של  "המוסד לספרנות ומידענות" (Chartered Institute of Library and Information Professionals - CILIP). היא כתבה למעלה מ-100 ספרים מאוירים, 40 רומנים ו-20 קובצי סיפורים קצרים. ספרי הילדים שכתבה, "A Lion in the Meadow" ,"The Seven Chinese Brothers" ו-" The Man Whose Mother was a Pirate" נחשבים לקלאסיקות לאומיות. ספריה תורגמו לגרמנית, צרפתית, ספרדית, הולנדית, נורווגית, דנית, שוודית, פינית, איטלקית, יפנית, קטלונית ואפריקאנס. בנוסף, כמה מסיפוריה תורגמו לרוסית, סינית ואיסלנדית.
תרומתה לספרות ילדים זיכתה אותה בחברות במסדר ניו זילנד. בשנת 1991 ייסדה הקרן הניו זילנדית לספרות ילדים את פרס מדליית מרגרט מאהי המוענק בגין הצטיינות בספרות ילדים, הוצאה לאור ואוריינות בניו זילנד. ב-2006 הוענק למאהי פרס אנדרסן (המכונה "פרס נובל הקטן") בגין "תרומה נמשכת לספרות ילדים". במרץ 2009 הונצחה מאהי באמצעות פסל ברונזה במסגרת סדרת הפסלים "תריסר גיבורים מקומיים" מחוץ למרכז לאמנויות בעיר קרייסטצ'רץ'.
ב-2010 עלתה לשידור בטלוויזיה המאורית סדרה המבוססת על ספרה "Kaitangata Twitch", הכוללת הופעת אורח של מאהי בסצנה המתרחשת בספרייה. 
מאהי התגוררה בחצי האי בנקס בקנטרברי, באי הדרומי של ניו זילנד. ביולי 2012 נפטרה בקרייסטצ'רץ' לאחר מחלה קצרה.
קשר דייגים כפול

קשר דייגים כפול משמש לחיבורם של שני חבלים דומים, אם בהרכבם ואם בקוטרם. הקשר אינו תלוי בחיכוך בין שני החבלים אלא בחיכוך הפנימי של כל אחד מצידי הקשר, של כל אחד מהחבלים בעצמו.
הקשר נוצר מבנייה של קשר בוהן כפול על כל חבל בנפרד, ומתיחתם אחד כנגד השני.
כאשר הקשר נכון, שני קשרי ה-א' שבונים אותו מונחים זה לצד זה, ומכאן שמו הנפוץ - קשר א"א. אם לא מקפידים, ושני הקשרים אינם מקבילים זה לזה, הקשר נחשב לא נכון והוא מעט חלש יותר. הקשר חזק מאוד ובטיחותי.
התרתו של הקשר לאחר הפעלת עומס עליו, קשה מאד. בנוסף, שני הקצוות הקבועים של הקשר נעים לכיוונים מנוגדים על אותו הציר. מכלול תכונותיו של הקשר מייעדים אותו לשימוש בעת טיפוס וכן בפעולות חיפוש והצלה.
פרנץ שאלק

ביוגרפיה

שאלק למד אצל המלחין אנטון ברוקנר. משנת 1900 שימש מנצח מקהלה ראשון של אופרת החצר בווינה. בין 1904 ל-1921 עמד בראש אגודת ידידי המוזיקה של וינה.
משנת 1918 עד 1929 היה מנהל מוזיקלי של האופרה של וינה (בין 1919 ל-1924 חלק משרה זו עם ריכרד שטראוס). בהמשך לקח חלק בייסוד פסטיבל זלצבורג. הוא ניצח על ביצוע הבכורה של האופרה "האשה ללא צל" מאת ריכרד שטראוס בשנת 1919. חלק מעבודתו כמנצח הוקלט וניתן להשגה על גבי תקליטורים.
אמרתו המפורסמת ביותר היא "כל תיאטרון הוא בית משוגעים, אבל בית אופרה הוא האגף לחשוכי מרפא."
כיום שאלק מפורסם בשינויים שהכניס בסימפוניות של מורו ברוקנר, כדי לעשותן פופולריות יותר. הוא ניצח על הסימפוניה החמישית של ברוקנר בשנת 1894, אבל בגרסה משופעת בקיצוצים ושינויים, שרובם התבצעו כנראה ללא הסכמת המלחין. ברוקנר היה חולה מכדי לבוא לביצוע הבכורה. הגרסה של שאלק הייתה זו שנבחרה להוצאה הראשונה והייתה הגרסה היחידה ששמע קהל המאזינים במשך קרוב לארבעים שנה. שאלק גם השפיע על שינויים שעשה ברוקנר עצמו בסימפוניות השלישית, השביעית והשמינית שלו. הגרסה שבהשפעת שאלק הייתה הראשונה לצאת לאור.
בעוד שמבקרים רבים תקפו את שאלק על השינויים שהכניס בגרסאות המקוריות של יצירות ברוקנר, היו שטענו, כי אלמלא עבודתו של שאלק לקירוב המוזיקה של ברוקנר לטעם הקהל, הייתה נשארת לא-נודעת. המנצח ליאון בוטשטיין הוא בין הבולטים במלמדי הזכות על גרסאות שאלק למוזיקה של ברוקנר.
שאלק היה מעורב גם בהפקת המהדורה הראשונה של הסימפוניה העשירית של מאהלר, וגם במקרה זה האשימו אותו ש"שיפץ" את היצירה.
לורה (טיל)

משתמשים

ביוני 2016 פורסם 
כי אזרבייג'ן מחזיקה בטילי לורה כתגובה להתחמשות ארמניה בטילי איסקנדר.
בסוף 2016 פורסם כי צה"ל שוקל לרכוש טילי לורה מתקדמים ובמרץ 2017 פורסם כי פולין תרכוש טילי לורה במאות מיליוני דולרים.
תעופה בחקירה

שמות וגרסאות

מאחר שישנם שמות שונים רבים לסדרה, קיים בלבול באשר לשם המתאים לה. במקור, התוכנית הופקה בקנדה בשם Mayday, ("מיידיי" - קריאת מצוקה של טייסים, בדומה ל-SOS של מלחים). עם זאת, צופי הסדרה מתייחסים אליה בשם "תעופה בחקירה". בנשיונל ג'יאוגרפיק השם שניתן לסדרה הוא "Air Crash Investigation" (בתרגום חופשי: חקירת התרסקות אווירית).
ישנם הבדלים קטנים בין הגרסאות שהופצו לאזורים שונים בעולם. אלה כוללים מנחה דובר אנגלית, הענקת שם לכל אסון, ומנגינות שונות לכל פרק. באופן מעניין, באוסטרליה העונה הראשונה שודרה בשם "מיידי" בעוד שבעונות הבאות קראו לה "תעופה בחקירה". ההנחה היא שהדבר נעשה גם במדינות אחרות מחוץ לארצות הברית. באנגליה קראו לסדרה למשך זמן מה "אסון באוויר".
יותר מכך, סדרה זו שודרה יחד עם סדרה דומה נוספת, בשם "חקירת אסונות" בערוץ דיסקברי הקנדי. סדרה זו כללה קליפים של 10 שניות שכללו סצנות שונות, ששודרו לפני תחילת הפרק.
בערוץ שבע האוסטרלי, פרקים של אסונות תעופה מהסדרה שניות מאסון (הכוללת גם אסונות של התמוטטות מבנים, התנגשות רכבות וטביעת ספינות) עורבבו לפעמים בסדרה "תעופה בחקירה". בערוץ זה נתנו שמות שונים לפרקי הסדרה.

מבנה התוכנית

כמה נוסעים ואנשים מצוות המטוס (בין אם הם שרדו מהאסון או לא) שהיו באסון נבחרים ושחקנים או שחקניות מגלמים אותם לאורך כל הפרק, לרוב החל מהעלייה למטוס. הטיסה מתחילה בהוראות ממגדל הפיקוח, משם עוברים לתא הטייס ולתא הנוסעים החל מההמראה ועד לרגע האסון. ברגע האסון, מראים מבט חיצוני על המטוס מזוויות שונות כדי להראות מה קרה לו (האם המטוס התפרק, התפוצץ וכו'). לאחר מכן משחזרים את התגובות ואת המהלכים של הנוסעים, צוות המטוס וצוות מגדל הפיקוח. כל הסצנות בתאי הטייס ובמגדלי הפיקוח משוחזרים על ידי הדוח הנכתב מההאזנה למכשיר ההקלטה של המטוס שהתרסק.
לאחר מכן משחזרים את מאמצי החילוץ וההצלה ואת תהליכי החקירה בפרטי פרטים. מראים כיצד חלקי המטוס, מכשירי ההקלטה של הקופסה השחורה ושל תא הטייס נמצאים ונבדקים, כיצד התגליות קשורות לדוחות של אנשי תחזוקת המטוס, לתכנון הראשוני של המטוס, לאימוני הטייסים וכדומה. בודקים את כל הנקודות האפשריות עד שמגיעים למסקנה מדוע המטוס התרסק.
נוסעים ואנשי צוות המטוס ששרדו את ההתרסקות, וכן קרובים של נוסעים שנספו באסון, מרואיינים בכל פרק. חוקרים, לרוב ממחלקת הבטיחות הלאומית לתחבורה (ה-NTSB), המעורבים בחקירת האסון מרואיינים גם הם במהלך הפרקים, כדי להסביר את התנהלות החקירה וכיצד הגיעו למסקנה בנוגע לגורם לאסון וללקחים שצריך להפיק ממנו. כל פרק מסתיים בדרך כלל בריאיון קצר עם אחד מהניצולים (או קרוב של נוסע שנספה) שבו הוא ממצה את חווייתו ואומר כיצד הוא מרגיש.

אסונות תעופה ותחבורה שסוקרו בסדרה

הערה: הפרקים מסודרים לפי מספר ההפקה שלהם ולא לפי תאריך השידור המקורי שלהם.
ישראל שוכמן

ישראל שוּכמן (שוּחָמי) (דצמבר 1899, הרובישוב, פלך לובלין, פולין הרוסית – 2 באפריל 1972, ירושלים) היה עיתונאי ואיש ציבור ירושלמי, איש העלייה השלישית, פעיל אחדות העבודה וההסתדרות הכללית, ממניחי היסוד של עיתון "דבר", חבר אספת הנבחרים השנייה.

ביוגרפיה

ישראל שוכמן נולד בחודש דצמבר 1899 בעיירה הרובישוב שבפלך לובלין של האימפריה הרוסית (פולין), בנו של צבי שוכמן, סוחר, ממשפחת האדמו"ר רבי אהרן מקרלין. התחנך בחדר מתוקן. נתפס לציונות, בשנים 1919–1920 היה חבר מרכז צעירי ציון והחלוץ בפולין. 
בשנת 1920 עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. ב-1921 היה מזכיר הסתדרות פועלי הרכבת בארץ ישראל וערך את ביטאונה "הקטר". הוא היה ממייסדי מועצת פועלי ירושלים הראשונה ומזכירהּ. משנת 1923 ועד 1933 היה חבר ועד "קהילת ירושלים" (הוועד שייצג בתקופת המנדט את יהודי העיר בפני השלטון הבריטי) מטעם הסתדרות העובדים הכללית ואחדות העבודה. כמו כן היה חבר בוועידות ההסתדרות ופעיל במוסדותיה. בבחירות שנערכו לאספת הנבחרים השנייה בכסלו תרפ"ו דצמבר 1925 נבחר כציר מטעם אחדות העבודה.
ב-1925 היה מזכיר ועידת היסוד של עיתון "דבר", ומאותה שנה היה מנהל סניפו (העורך האחראי) של העיתון בירושלים במשך עשרות שנים. הוא היה סופרו הראשון של "דבר" בירושלים, ופרסם מאמרים רבים ב"קונטרס" וב"דבר", רובם בענייני ירושלים. שוכמן התגורר בשכונת רחביה, והיה חבר ועד השכונה. בימי המצור על ירושלים במלחמת העצמאות הוציא את העיתון העברי היחיד בעיר – "דבר ירושלים". 
ישראל שוכמן מת באפריל 1972 בירושלים, בגיל 72, ונקבר בהר המנוחות. הניח את אשתו, בתו וחתנו ונכדיו.

משפחתו

בראשית שנת 1926 נישא לפנינה לרנר, מראשוני הרוקחים בירושלים. ביולי 1927 נולדה בתם היחידה, ורדה, לימים מורה ומחנכת בבית הספר ארלוזורוב בירושלים ומורה במכללת דוד ילין בירושלים. ב-1951 נישאה לעו"ד רפאל שמיר (מצאצאי ברוך מזרחי), והייתה אם לשלושה: רון, דפנה וגדית. נכדו רון שמיר הוא פרופסור לביואינפורמטיקה בבית הספר למדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב.
עוגת חתונה

עוגת חתונה היא עוגה מסורתית המצופה בדרך כלל בבצק סוכר ומוגשת לאחר טקס החתונה במהלך קבלת הפנים הנערכת לאורחים.

מסורות ומנהגים

בתרבות המערבית, עוגת החתונה היא עוגה גדולה המקושטת בעיטורי סוכר ומרציפן, ולרוב כוללת מספר קומות (עוגות בגדלים זהים או גדלים ההולכים וקטנים, המונחות אחת על השנייה, לעיתים עם מרווחים ביניהן - כאשר עמודים תומכים בעוגות השונות). יש השמים דמויות של החתן והכלה בראש העוגה (ולעיתים הדמויות עשויות מחומרים הניתנים לאכילה).
בתרבות המערבית נהוג שהכלה והחתן יחד פורסים את הפרוסה הראשונה של העוגה. מנהג זה מקורו במנהג הקדום בו הכלה פורסת את העוגה ומגישה אותה למשפחת החתן על מנת לסמל את כניסתה למשפחה זו.
לפי מסורת אחרת, הכלה והחתן מאכילים זה את זו בפרוסה הראשונה על מנת לסמל את מחויבותם האחד לשני.
ישנה אמונה לפיה אורחות החתונה הרווקות הלוקחות חלק מהעוגה וישנות כשהעוגה תחת ראשן, תחלומנה על הגבר עמו תינשאנה.
לפי מנהג בריטי מקובל, חלק מעוגת החתונה נשמר בעקבות החתונה לטקס ההטבלה של הבן הראשון של בני הזוג. עוגות חתונה אלה הן עוגות פירות באלכוהול המסוגלות להישמר זמן רב.

היסטוריה

מקורה של עוגת החתונה במנהג מימי הביניים לפיו אורחי החתונה נהגו להביא לזוג הנישא עוגה במתנה. עוגות אלה נערמו בערימה יחד - ולמעשה שימשו הבסיס למטבחם של הזוג הנישא.
גם קודם למנהג זה נהגו בחתונות לאכול עוגות, עוגיות ומגדנות אחרות. בחתונות רומיות נהגו לחלק לאורחים מיני מתיקה.
מאחר שעד לתחילת המאה ה-20 לא היו אמצעי קירור, ומאחר והכנת עוגת החתונה ארכה זמן רב, נהגו להכין החל מימי הביניים סוג עוגות אשר יצליח לעמוד זמן רב מבלי להעלות עובש. עוגה זו הייתה עוגת פירות שהושרתה זמן רב באלכוהול (בדרך כלל בליקר), ולאחר מכן צופתה ציפוי סוכר ושומן אשר הגן על העוגה.
ההשראה לעוגת הקומות בעת המודרנית הייתה צריח כנסיית סט מרי לה בו שבלונדון.
המלך הנרי השמיני אף חוקק חוק שקבע את מרכיבי עוגת החתונה (וביחוד את כמות הסוכר בה) על מנת לקבע את המיסים על הסוכר.

עיטורי עוגת החתונה

בתרבות המערבית נהוג לשים בראש עוגת החתונה פסלים של חתן וכלה בלבוש חתונה (הכלה בשמלת כלה לבנה, והחתן בחליפת שרד שחורה - לרוב בטוקסידו).
מנהג זה הפך פחות פופולרי במשך השנים, וכיום נהוג ליצור עוגות חתונה עם עיטורים המתאימים לאישיות החתן והכלה (כך לדוגמה קיימות עוגות חתונה שבראשם שמים בובות אלוויס פרסלי או מיקי מאוס ומיני מאוס).
בחתונות חד-מיניות יש השמים בהתאם בראש עוגת החתונה שני חתנים או שתי כלות.

בישראל

בעבר נאפו גם בישראל עוגות חתונה בסגנון המערבי, ולעיתים במקומן או בנוסף להן - חלה קלועה גדולה. כיוון שמסיבת החתונה כללה לרוב ארוחה בשרית כשרה, העוגה הוכנה כפרווה, ועם השנים סר חינה והמנהג ננטש כמעט לחלוטין.
אף על פי כן, כיום חזרו עוגות החתונה לככב והולכות ותופסות מקום של כבוד מחדש כחלק מרכזי וחשוב בחתונה.
יש אף זוגות ישראלים המאמצים את המנהג של שמירת העוגה עד ליום הנישואים הראשון או עד ללידת הבן הבכור.
בחתונות דתיות נהוגה עדיין חלה קלועה, וטעימה ממנה נחשבת כסגולה.
בכרך

יהודי בכרך

רשומות ממסע הצלב השני (1146) מזכירות את המלומדים היהודים של בכרך, אלכסנדר בן משה, מר אברהם בן שמואל, ומר קלונימוס בר מרדכי. אלה, יחד עם משקי הבית שלהם, ביקשו מקלט בטירת שטאלהק, שם הם נרצחו. שרידיהם הובאו לקבורה במיינץ.
ב-19 באפריל 1283 (שביעי של פסח, כ"א בניסן ה'מ"ג) נרצחו בעיירה עשרים וששה יהודים. בשנת 1287 היו יהודי בכרך נתונים לרדיפות שהתעוררו בעקבות הרצח של נער בשם וורנר, שהוכרז כקדוש מעונה על ידי הכנסייה. על פי עלילת הדם, נער בן 16 נרצח ב"יום חמישי הקדוש" בשנת 1287 על ידי חברי הקהילה היהודית המקומית, שעשו לאחר מכן שימוש בדמו במהלך הפסח. תחת עילה זו של רצח פולחני לכאורה, פתח ההמון האנטישמי בפוגרום, שבמהלכה נמחו קהילות יהודיות לא רק על הריין התיכון, אלא גם אלה שעל המוזל ובאזור הריין התחתון. בתרבות הנוצרית העממית נוצר פולחן סביב מותו של ורנר, שהוצא מלוח השנה הבישופי של טריר רק בשנת 1963.
רדיפה זו תוארה על ידי היינריך היינה בפרגמנט של הרומן ההיסטורי היהודי שלו, "הרבי מבכרך", שנכתב בשנת 1824 לערך וראה אור לבסוף בשנת 1840. על הדרך במעלה טירת שטאהלק, גלוי לעין עד היום (2010) המבנה הגותי הלא גמור של הקפלה על שם וורנר פון אווברווסל (Wernerkapelle).
בשנת 1337 תקף אספסוף תחת הנהגתו של ארמלדר את היהודים; וב- 1349, בגזירות המגפה השחורה, נטבחו רבים מיהודי העיר. בשנות 1365-1370 פרס השלטון חסות על מספר יהודים והתיר להם להתיישב בבכרך; ובשנת 1510 חודשה הרשאת ההתיישבות. בשנת 1722 חיו בעיירה רק שתי משפחות יהודיות, ובשנת 1901 גדל מספר התושבים היהודים לארבעים ושישה.
בין תושביה היהודים של העיר ניתן למנות את הרב יאיר חיים בכרך (המאה הי"ז), מחברה הידוע של שו"ת "חוות יאיר", ואת אלקן לוי בכרך.
גמא ניהול וסליקה

היסטוריה

החברה הוקמה בשנת 1998, על ידי קבוצת משקיעים בראשות היו"ר אליהו אונגר והמנכ"ל אריאל גנוט, כאשר עיסוקה המרכזי היה ניכיון שוברי כרטיסי אשראי והלוואות לחברות ובתי עסק. החברה הביאה למהפכה בתחום נכיון שוברי האשראי בישראל הן מבחינת הגדלת היקף הפעילות והן מבחינת הוזלת מירווח הריבית לבתי העסק בשוק בעשרות אחוזים .
בשנת 2003 ביקשה לאומי קארד לרכוש את החברה, אך לא קיבלה את אישור רשות התחרות, ובשנת 2006 רכשה 20% ממניות גמא. בשנת 2008 רכשה הפניקס 49% מהון המניות של גמא (20% מהון מניות גמא אשר הוחזקו על ידי לאומי קארד ו- 29% נוספים). בעקבות חקיקת החוק להגברת התחרות ולצמצום הריכוזיות בשוק הבנקאות בישראל החלה החברה בשנת 2017, להציע גם שירותי סליקת כרטיסי אשראי לבתי עסק כמאגד
גמא מעניקה שירות למעל 10,000 חברות, רשתות שיווק ובתי עסק במגזרי התעשייה המסחר והשירותים ולגופים מוסדיים. לחברה דירוג אשראי Aa3 באופק יציב בדירוג מדרוג. היקף פעילותה של החברה עומד על מעל 25 מיליארד שקל בשנה.

תחומי פעילות

גמא עוסקת בסליקת כרטיסי אשראי, ניכיון שוברי כרטיסי אשראי, מימון יבוא, מימון ציוד, הלוואות ואשראי, פקטורינג, ניכיון שיקים והלוואות כנגד נכסי נדל"ן. בנוסף, מעניקה חברת בת של גמא, קונטרול התאמות אשראי, שירותי התאמות כרטיסי אשראי לעסקים.
יואל ולבה

ביוגרפיה

ולבה נולד בעיירה שפטובקה (Шепетовка) שבפלך ווהלין שבדרום-מערב רוסיה (באוקראינה), בנם של חיה-הינדה ושלום ולבה. כבר בגיל צעיר הראה נטייה למוזיקה, למרות התנגדות אביו. לאחר פרעות פטליורה חלה התעוררות ציונית בקרב הצעירים, ובשפטובקה התגבשה קבוצה שעלתה לארץ ישראל ב-1920.
ולבה עלה עם קבוצתו וקבוצות נוספות להתיישב ב"הר כנרת" (כיום ליד מעין עין פוריה), והקימו את קבוצת הר כנרת. המתיישבים נתקלו בקשיים רבים במקום והחלה עזיבה. ולבה עזב את המקום ב-1924 וניסה לפתח משק חקלאי קטן בחדרה, ללא הצלחה. עבד כשומר וכפועל בניין. ב-1925 התיישב בתל אביב.
השלים את לימודיו לקבלת תעודת בגרות, וקיבל שיעורי מוזיקה אצל המורה הדסה ביריביס.
שירו הראשון "שיר לשתיל" ("גם בעיר וגם בכפר...") פורסם ב-1927.
הוא הלחין כמאה שירים למילותיהם של מיטב המשוררים. משיריו המפורסמים: "שיר הספנים" ("הלכה ספינתי בלילה כחול"), "שיר השבת" ("עוד מעט ירד אלינו יום שבת הטוב") "הורה מדורה", "הורה סחרחורת" ועוד.
הלחין שירים רבים לילדים: "כד קטן", "סוכתי", "שה וגדי" ועוד.
עבד עשרות שנים כמורה למוזיקה בבית המדרש למורים וגננות ע"ש לוינסקי בתל אביב. לימד גם בבית הספר אחד העם בעיר. בשנים 1933–1937 נסע לווינה, שם השלים את לימודי המוזיקה בקונסרבטוריון. למד אצל האנס גאל ואריך ולטר שטרנברג.
לימים נסע שוב לווינה להשתלם כחוקר באקדמיה האוסטרית למדעים ובפקולטה למוזיקולוגיה של אוניברסיטת וינה, וב-1964 קיבל תואר דוקטור במוזיקולוגיה על הדיסרטציה "זמרת ישראל למקורותיה: פרקים בזמרה הדתית" (Der Gesang Israels und seine Quellen‎. ein Beitrag zur Ausführung der religiösen Gesänge). עבודתו עובדה לספר, שראה אור בשנת 1975.
ולבה חיבר גם יצירות קונצרטיות – שתי סימפוניות, יצירות קאמריות, יצירות למקהלה ותזמורת ועוד.
ב-1955 זכה בפרס אלקוני ליצירה קולית (המוענק במסגרת פרס אנגל) על ה"קנטטה לשבת".
יצירתו "שלישייה לפסנתר, כינור וצ'לו" זכתה בפרס אקו"ם ב-1984 (לאחר מותו).
בשנת 1931 נישא לצילה פולק, בוגרת גימנסיה רוסית, אחות בבית החולים הדסה בתל אביב (נפטרה ב-1973). בשנת 1935 נולדה בתם, אילה יפתח ולבה.

בראשית שנות ה-40 התגרשו השניים, ולאחר מכן נישא ולבה לעדינה קפלן (1910–1979), בתו של המחנך העברי ועסקן הציבור ישראל קפלן. בשנת 1946 נולד בנם, ישראל יובל.
ולבה התגורר ברח' זמנהוף בתל אביב.
נפטר ב-1982, ונקבר לצד אשתו בבית עלמין הדרום.
ארכיונו שמור בספרייה הלאומית.
קריסטן קאשור

קורות חיים

גדלה באזור כפרי בפנסילבניה, והיא השנייה מתוך ארבעה ילדים במשפחתה. ספר הביכורים שלה, "מחוננת", יצא באוקטובר 2008.
הספר היה מועמד לפרס אנדרה נורטון ולפרס וויליאם ס. מוריס לספרות נוער בתחום המדע הבדיוני/פנטזיה. הספר השני שלה, אש, פריקוול ל"מחוננת" כחלק מסדרת "שבע הממלכות", יצא באוקטובר 2009. ספרה השלישי, והאחרון בסדרת הממלכות, ביטרבלו, יצא במאי 2012.
בסוף 2016, קאשור הודיעה שייצא ספרה החדש, Jane, Unlimited, לקראת סוף שנת 2017.
לקאשור תואר שני בספרות מסימונס קולג', והיא מתגוררת בקיימברידג', מסצ'וסטס.
מקסין פסברג

ביוגרפיה

פסברג נולדה וגדלה ביוהנסבורג שבדרום אפריקה, ב-1970 הגיעה לראשונה לישראל במסגרת תנועת הבונים. היא חזרה לדרום אפריקה ולמדה לתואר ראשון בכימיה ובפיזיקה. ב-1975 עלתה ארצה וב-1978 סיימה תואר שני בכימיה שימושית באוניברסיטה העברית בירושלים. בזמן לימודיה החלה לעסוק בתחום ההוראה, תחילה במכללת אורט בגבעת רם ואחר כך בבית הספר רנה קסין בו שימשה גם כרכזת שכבה. ב-1983 ביקשה להתמנות למנהלת בית ספר חדש בירושלים אך נענתה בסירוב, מה שהוביל אותה לעזוב את התחום. 
את הקריירה שלה באינטל החלה בעקבות גיוס עובדים של החברה לקראת הקמת מפעל ייצור המוליכים למחצה בירושלים (פאב 8). פסברג עבדה כמהנדסת ליתוגרפיות בצוות ההקמה של המפעל ובהמשך מונתה לאחראית על חינוך וקשרי קהילה. ב-1991 יצאה להכשרה במרכז הפיתוח של אינטל בפורטלנד שבמדינת אורגון בארצות הברית, ובמהלך תקופתה שם פיתחה שיטה לשימוש בפוליאימיד בתעשייה, שנרשמה כפטנט. לאחר חזרתה לישראל שימשה כאשת הקשר עם האקדמיה וכדוברת חברת אינטל ישראל, ב-1995 הצטרפה לצוות ההקמה של מפעל פאב 18 בקריית גת, ולאחר הקמתו ניהלה בו את חטיבת ההנדסה. בשנים 2000 עד 2004 ניהלה את המפעל בקריית גת בשותפות עם אלכס קורנהאוזר. החל משנת 2004 משמשת פסברג כסגנית נשיא אינטל העולמית. 
ב-2006 מונתה למנכ"לית מפעל הדגל של החברה, מפעל פאב 28, גם הוא בקריית גת. 
ביוני 2007 החליפה פסברג את קורנהאוזר בתפקיד מנכ"לית אינטל ישראל, בתקופתה נמכר מפעל פאב 18, נסגר מפעל פאב 8 והושלמה בנייתו של מפעל פאב 28. ב-2015 מונתה לאחראית לפעולות ולאסטרטגיה של אינטל ישראל במקומו של מולי אדן.
ביולי 2009 מונתה לחברה בוועדה המייעצת למועצה הלאומית לכלכלה והחל מ-2010 מכהנת כחברת וועדת הפרס של פרס ראש הממשלה ליזמות ולחדשנות. ב-2011 זכתה בפרס התעשייה. פסברג נבחרה לאחת ממשיאות המשואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה'תשע"ד (2014).
ב-13 בדצמבר 2016 הודיעה פסברג על פרישתה מתפקידה כמנכ"לית אינטל ישראל, לאחר 33 שנים כעובדת אינטל.
ב-16 במרץ 2017 קיבלה פסברג הצעה מבריאן קרזניץ', מנכ"ל אינטל העולמית, להוביל את הליך המיזוג של מובילאיי לתוך אינטל ולשמש בתפקיד חדש שיוגדר לצורך המיזוג.
פסברג מתגוררת בהר אדר שבאזור ירושלים, נשואה ואם לשניים.
בדיקת בריום

בדיקת בריום היא בדיקה רפואית שנעשית באמצעות בליעה או חוקן של תמיסת מלחי בריום שמדגימה ומשקפת את מצב דרכי העיכול, כדי לאתר בעיות כמו דלקות, היצרויות, חסימות, גידולים ובעיות אחרות.

מהות הבדיקה

במהלך הבדיקה הרופא מחדיר לגוף תמיסה סמיכה ולבנה של מלחי בריום שמשמשת כחומר ניגוד, ועוקב אחר מעבר החומר בגוף באמצעות טכנולוגיה הקרויה פלואורוסקופיה שהיא מכונת שיקוף רנטגן המשתמשת בעיבוד דיגיטלי שמאפשר צפיה רצופה במסך טלוויזיה ואף יכולת הקלטת וידאו או תמונות סטילס. הבדיקה נעשית על ידי רופא רדיולוג, בסיוע של רנטגנאי.
מלחי הבריום מופיעים בתצלומים בצבע לבן ומדגימים את המבנה של מערכת העיכול, ואת קוי המתאר ואת הציפוי של דרכי העיכול. הבריום מצטבר באזורים בעייתים, ומסמן כיבים, חסימות וגידולים.
הבדיקה מתחלקת לשני סוגים עיקריים: בליעת בריום לבדיקת דרכי העיכול העליונות וחוקן בריום לבדיקת דרכי העיכול התחתונות. בכל הבדיקות הללו ישנן הכנות מוקדמות שהנבדק צריך לעשות.

דרכי עיכול עליונות

כדי לבדוק את דרכי העיכול העליונות יש לבלוע תמיסה המורכבת ממלחי בריום, תוך כדי הבליעה ובמהלכה נעשית בדיקת שיקוף באמצעות רנטגן. הנבדק חייב להגיע לבדיקה זו מתוך צום מוחלט, של כ-10 עד 12 שעות. אצל אנשים רגישים במיוחד בליעת הבריום הסמיך, עלולה לעורר את רפלקס ההקאה, ולגרום להקיא את החומר.
בדיקה זו מתחלקת לשני חלקים:

בדיקת ושט-קיבה-תריסריון - UGI

בדיקה זו מתחילה בעמידה. הנבדק מתבקש לבלוע את תמיסת הבריום, תוך כדי שיקוף, כדי לשלול בעיות בליעה. השיקוף נעשה מספר פעמים מזוויות שונות. לאחר מכן ניתנת לנבדק תמיסת גרגרים מוגזת כדי לנפח את הקיבה. מכיוון שהתמיסה בולטת בצילום ניתן לאבחן בעיות שונות כמו ליקויים אנטומיים, בעיות בהתכווצויות של הושט ועוד. לאחר מכן המשך הבדיקה נעשה בשכיבה כדי לבדוק האם ישנו רפלוקס קיבתי ושטי, ובכדי לשלול בעיות שעלולות להיות קיימות בקיבה או בתריסריון. זמן הבדיקה הוא כחצי שעה.

צילום פסאז' - בדיקה של המעי הדק

בדיקה זו נועדה להדגים את המעי הדק. בבדיקה זו לאחר שתיית נוזל הבריום, לעיתים במנה כפולה מהבדיקה הקודמת, והגעתו למעי הדק. נעשים צילומים במהלך מעברו של הנוזל במעי הדק. זמן המעבר משתנה מאדם לאדם, ותלוי בקצב העיכול שלו, והוא לרוב יהיה בין שעה לשלוש שעות, אך יכול להגיע אף לחמש שעות. יש להימנע משימוש בתרופות שפועלות על מערכת העיכול, כדי לקבל מצב טבעי כמידת האפשר. נוזל הבריום יוצא מפי הטבעת ללא כל ספיגה אפשרית בגוף.

חוקן בריום - דרכי עיכול תחתונות

בבדיקה זו תמיסת הבריום מוחדרת למעי הגס דרך פי הטבעת ביחד עם אוויר. בדיקה זו אורכת כ-45 דקות, ובמהלכה מודגם המעי הגס על גבי המסך ונלקחים צילומים שלו בפוזיציות שונות. באמצעות בדיקה זו ניתן לאתר בעיות שונות במעי הגס כמו דלקות, פוליפים, גידולים, חסימות והיצרויות. הליך זה עשוי לגרום לנבדק כאבים עוויתיים שעוצמתן קלה עד בינונית. מכיוון שמדובר בהקרנה לאזור האגן, אין לבצע בדיקה זו בזמן הריון. יש להתכונן לבדיקה זו באמצעות ניקוי יסודי של המעי הגס.

לאחר הבדיקה

לאחר הבדיקה הגוף יפלוט את התמיסה באופן טבעי בצואה במשך יום יומיים. ייתכנו תופעות לוואי לא משמעותיות כמו תחושת כבדות או חוסר נוחות במעיים, ואף עצירות. מומלץ להרבות בשתיית מים, כדי לעזור לגוף לפלוט את החומר מהגוף. יש הממליצים ליטול חומר משלשל עדין כדי להאיץ את הפרשת הבריום.
אדמונד קין

אדמוּנד קִין (באנגלית: Edmund Kean; ‏17 במרץ (?) 1789 - 15 במאי 1833) היה שחקן תיאטרון אנגלי. גילם בעיקר דמויות שייקספיריות בתיאטרון דרורי ליין ונחשב לשחקן הגדול של תקופתו.

תולדות חייו

קין נולד בלונדון. אביו היה פקיד ואמו שחקנית. כבר בגיל ארבע הופיע על הבמה כקופידון. חיי הבמה משכו אותו יותר מלימודים ולאחר תקופה קצרה כנער סיפון, חבר לדודו מוזס שהיה בדרן, פנטומימאי ופיתום ממנו למד יכולות אלו וכן נחשף למחזותיו של שייקספיר. עם מות דודו עבר לחסותה של השחקנית שרלוט טידסוול (Charlotte Tidswell) שלימדה אותו את עקרונות המשחק ובפרט המשחק השייקספירי.
בגיל 14 הופיע לראשונה בתפקיד המלט ביורק ובהמשך היה לחבר בלהקת תיאטרון נודדת, שהגיעה אף לחצרו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת בטירת וינדזור. ב-1807 הופיע בבלפסט לצידה של גדולת השחקניות באותה תקופה, שרה סידונס (שלא העריכה אותו, ייתכן משום שפיתח פרשנות שונה לדמויות השייקספיריות מאשר זו שטבע אחיה, ג'ון פיליפ קמבל).
ב-1814 התקבל כשחקן קבוע בתיאטרון דרורי ליין בלונדון והקריירה שלו החלה לפרוח. תפקידו הראשון בתיאטרון זה, שיילוק מתוך "הסוחר מוונציה", זכה להצלחה גדולה ואחריו עקבו התפקידים הראשיים בהצגות ריצ'רד השלישי, המלט, אותלו, מקבת' והמלך ליר. קין היה הראשון שיזם את החזרת הסוף הטראגי המקורי של "המלך ליר", לאחר שבמשך שנים הופיעו תיאטראות עם התחליף (האופטימי) שכתב נחום טייט לסיום המחזה במסגרת שכתובו "ההיסטוריה של המלך ליר". החזרה למקור השייקספירי לא התקבלה ברצון על ידי הקהל.
קין זכה להערכה רבה כמפרש של שייקספיר וכעמוד התווך של התיאטרון. קריקטורה בת הזמן מתארת אותו כאטלס הנושא על גבו את התיאטרון. סמואל טיילור קולרידג' כתב שלראות את קין משחק זה כמו לקרוא את שייקספיר לאורם של ברקים.
ב-29 בנובמבר 1820 הגיע קין לניו יורק במסע הופעות והופיע בתפקיד ריצ'רד השלישי. קין שהה בארצות הברית עד יוני 1821 והופיע בין היתר גם בבוסטון עם תיאטרון מקומי. קין שב לבקר בארצות הברית ובקנדה בין אוקטובר 1825 לדצמבר 1826.
הקריירה של קין נפגעה בשל אורח חייו. בעת שהות בשווייץ פגש בשרלוט קוקס, רעייתו של חבר מועצת העיר לונדון. עם שובו הואשם קין בניאוף עם אשת איש. בית המשפט פסק נגדו, אשתו עזבה אותו והטיימס הלונדוני יצא נגדו בסדרת כתבות אלימה. עקב האווירה הציבורית זכה קין לקריאות בוז ולהשלכת פירות וחפצים אל הבמה נגדו הן בבריטניה והן בארצות הברית.
לאחר ששב מארצות הברית, נחלש קין פיזית ומנטלית. הוא לא זכר את תפקידיו ולא יכל עוד לתפקד ללא לחשן. ב-25 במרץ 1833 הופיע בפעם האחרונה בתיאטרון קובנט גרדן כשהוא מגלם את אותלו, עם בנו צ'ארלס בתפקיד יאגו. במהלך ההצגה התמוטט על הבמה ולא שב עוד לאיתנו. הוא נפטר פחות מחודשיים לאחר מכן בביתו בריצ'מונד שעל התמזה.
לנה גרק

ביוגרפיה

גרק נולדה בסקסוניה התחתונה.
ב-2006 היא ניגשה למבחני הבד עבור התוכנית "דוגמנית העל הבאה של גרמנייה" בהנחייתה של היידי קלום ושם זכתה במקום הראשון. עבור זכייתה היא קיבלה חוזה עם סוכנות IMG Models בפריז וצילום שער במגזין קוסמופוליטן הגרמני, היא גם הופיעה במגזין האמריקאי גלאמור ובמגזין הצרפתי "Votre Beauté", בנוסף היא דיגמנה לחברת H&M, צעדה שלוש פעמים בשבוע האופנה בברלין וב-2010 הופיעה בשבוע האופנה בניו יורק.
ב-2009 החלה להנחות את התוכנית "הטופ מודל הבאה של אוסטריה".
גינון יערות

היסטוריה

גינון יערות היא אחת משיטות עיבוד הקרקעות הוותיקות ביותר. השיטה ככל הנראה התפתחה בתקופות פרהיסטוריות באזורים טרופיים ובעלי מונסון. במהלך התהליך בו קבוצות אנשים שיפרו את צורת החיים שלהם באופן מיידי, סוגי צמחים יעילים זוהו והורבו בידי האנשים, וצמחים לא יעילים הושמדו. 
גינות יער עדיין נפוצות באזורים טרופיים וידועות בשמות שונים, כגון: "גינות בית" בדרום הודו, נפאל, זמביה, זימבבואה וטנזניה; "גינות יער קנדניות" בסרי לנקה ו"הגינות של העיצוב המושלם" בג'אווה. גינות יער הוכחו] כמקור אוכל גדול במיוחד לאוכלוסיות מקומיות.