google/wiki40b huggingface dataset:
בטיחות וגיהות בתעסוקה

בטיחות וגיהות בתעסוקה (בראשי תיבות: בג"ת; באנגלית: Workplace Safety and Health או Occupational Safety and Health) מהווה תחום תורה ופעילות שמטרתו שימור בריאות העובדים, וכן מניעת נזקים כלכליים ומזעורם. בטיחות וגיהות בתעסוקה הן פרי פעילות רב-תחומית של מספר שדות: מחקר (בסיסי ויישומי), חקיקה ותקינה; הרחבת ידע ופיתוח מודעות; תכנון, ייצור ושיווק של אמצעים ואביזרים; בדיקות: ציוד, סביבתיות ואישיות; ייעוץ ותכנון.
ב-1991 עבר בקנדה חוק המציין את יום ה-28 באפריל כיום האבל לאנשים שנפצעו או נהרגו במקום עבודתם. במהלך 2001 ארגון העבודה הבינלאומי הכריז על מועד זה כיום הבינלאומי לבטיחות וגהות בעבודה.

דרכי פעולה

במטרה לבטל או לפחות למזער הסיכונים הבטיחותיים והבריאותיים במקומות העבודה יש לנהל את הסיכונים, ניהול זה מתבצע בתהליך רב שלבי ושיטתי לזיהוי, להערכה ובקרה של סיכונים.
תהליך ניהול הסיכונים כולל זיהוי גורמי הסיכון שפירושו חיזוי, איתור ותיעוד גורמי סיכון ומפגעים הקיימים באתר או בתהליך קיים או כזה שמתכננים להפעילו. בשלב הבא יש לערוך ניתוח סיכונים שמטרתו מיצוי תרחישי תאונה או תקריות אפשריים, זאת לאחר זיהוי נוכחותם של גורמי הסיכון לבצע הערכה של הסבירות להתרחשות תאונות עקב קיומם של גורמי הסיכון, לבצע הערכה של תוצאות התאונות או התקריות, אם יתרחשו ולערוך חישוב אינטגרטיבי של רמת הסיכון הנגזרת מן ההערכות הקודמות, לבצע תהליך של הערכת סיכונים, כלומר לתת פרשנות לתוצאת ניתוח הסיכונים בדרך של הערכת המשמעות הציבורית הכלכלית והמדינית של הסיכונים, ולתכנן ולקבוע את מערך בקרת הסיכונים שמטרתו בחירה והפעלה של אמצעים לביטול הסיכונים או להפחתתם, כגון: לוח זמנים לסילוק מפגעים, התקנת אמצעים או קביעת תהליכים תקופתיים לגילוי, לזיהוי, לניטור, להתרעה ולנטרול הסיכונים (ראו למשל: פוקה-יוקה).
כיכר נתן מיליקובסקי

תכנון עתידי

בשנים הקרובות עתידה הכיכר להתרחב בעקבות החיבור של שדרות הרצל עם כביש 16 העתידי, שמתוכנן לחבר את הר הרצל ואת השכונות המערביות של ירושלים עם כביש מספר 1. בחניון בית החולים הסמוך לכיכר מתוכנן לקום מחלף בייט.
ווה

היסטוריה

יישוב קטן היה במקום זה כבר באלף ה -2 לפנה"ס, בתקופה הרומית, היה נקרא היישוב בשם ויויסקוס (Viviscus ) או ויביסקום (Vibiscum), והיה אחת התחנות המרכזיות בדרך הראשית שעברה ממעבר סן ברנאר הגדול לאוונטיקום (Aventicum), כיום אוואנש (Avenches), שהייתה בזמנו הבירה הרומית של האזור.
לאחר התקופה הרומית עברה השליט באזור להגמון של לוזאן ולאחר מכן למשפחת בלוניי (Blonay).
במלחמת העולם השנייה, הגיעו לאזור פליטים יהודים מהולנד, ששוכנו במלונות ופנסיונים סגורים, שהיו על תקן של  'Hotel Camp' העיקריים היו במונט פלארין [Mont Pelerin] וביו סייט [Beau Site].
עד שנת 2008 הייתה העיר בירת מחוז ווה, אז הוחלף המחוז והיום נקרא ריביירה פי ד'אנאו.

גאוגרפיה

ווה שוכנת על גדות אגם ז'נבה בין הערים מונטרה ובירת הקנטון לוזאן.

תחבורה

הדרך הראשית לעיר היא מהכביש הראשי מס' 9 וכן מהכביש האזורי מס' 9.
בעיר ישנה תחנה של הרכבת השווייצרית ויוצאות ממנה רכבות מערבה לערים לוזאן וז'נבה ומזרחה לערים מונטרה, וילנב ואגל.
ישנם קוים קבועים של אניות נוסעים בין העיר ווה לערים השווייצריות לוזאן, מונטרה ולה-בוברה וכן לעיר הצרפתית אויאן-לה-ביין.
פיתויו של ישו

פיתויו של ישו הוא אירוע בחיי ישו, המתואר בשלוש מבשורות הברית החדשה. על פי המתואר, לאחר הטבלתו של ישו בנהר הירדן על ידי יוחנן המטביל, פנה ישו בעקבות רוח הקודש אל המדבר, שם הוא צם ארבעים יום וארבעים לילה. במהלך תקופה זו או לאחריה ניסה השטן לפתות אותו כמה פעמים, אך ישו עמד בכל הניסיונות. לאחר מכן פנה השטן מעליו וישו הלך לגליל.
הבשורה על פי מרקוס מזכירה את האירוע במשפט אחד: "במדבר שהה ארבעים יום כשהשטן מנסה אותו. הוא היה שם עם החיות, והמלאכים שרתוהו.". לעומתה, הבשורה על פי לוקס והבשורה על פי מתי מפרטות את ההתרחשות באריכות וכוללות את הדו-שיח שהתנהל בין ישו לשטן. הבשורה הרביעית, הבשורה על פי יוחנן, אינה מזכירה את האירוע כלל. הרכב זה של תיאורים מעלה את הסברה שמקור הסיפור הוא במסמך ה-Q.
על פי המסורת הנוצרית התקיימו המפגש בין ישו לשטן והפיתוים הראשון והשלישי על הר קרנטל, שנמצא מערבית ליריחו, ושם נבנה מנזר קרנטל שמקור שמו בארבעים ימי הצום (המספר 40 בלטינית הוא Quadraginta). הפיתוי השני התרחש לפי המסורת על הר הבית, במקדש עצמו, או בפינה הדרום-מזרחית של ההר.

הפרשנות הנוצרית

פרשני הברית החדשה דנו בשאלה האם הסיפור הוא תיאור של אירוע מציאותי וממשי שאכן קרה, או שהוא משל ודוגמה על מנת להביע רעיון. הפרשנות הקתולית המסורתית טוענת שאכן היה זה אירוע ממשי, עם התגלות פיזית של השטן לפני ישו ונוכחות שלהם במקומות המוזכרים. עם זאת, בספרו מכלול התאולוגיה דן תומאס אקווינס בשאלה זו ומסביר שלדוגמה בניסיון על ההר, ישו לא ראה במו עיניו את כל ממלכות האדם ואת עושרן, אלא שהשטן תיאר לו אותם בדבריו. מכאן משתמע שלא כל ביטוי פיזי שמוזכר בסיפור אכן קרה בפועל.
כמו כן מצביע אקווינס על כך ששלושת הניסיונות מכוונים כנגד שלושה משבעת החטאים: הניסיון הראשון כנגד גרגרנות, השני כנגד חמדנות והשלישי כנגד גאווה. הפרשנים עומדים גם על ההבדל שבין פיתוי לבין ניסיון, כאשר הראשון הוא במטרה להחטיא את האדם והשני הוא במטרה לבחון אותו. הלקח מהסיפור למאמינים הוא שעליהם ללכת בעקבות ישו ולעמוד בפיתויי העולם הזה ובנסיונותיו.

הקשר לתנ"ך

המעשה כולו מסופר תוך שמירה על קשר ברור עם התנ"ך, כלומר הברית הישנה, שאותה נועדה הברית החדשה לתקן. מוטיב הניסיון הוא מוטיב חוזר בתנ"ך ומהווה אבן דרך ביחסים שבין אלוהים ובחיריו: אדם הראשון, אברהם, משה, עם ישראל ואיוב. כל תשובותיו של ישו לשטן הן ציטוטים מהתנ"ך והן מחזקות את הקשר הזה. עיקרו של הסיפור נועד להראות שבניגוד לניסיונות התנ"כיים שלא כולם עמדו בהם, ישו כמתקן החטא הקדמון ושאר חטאי האדם, מצליח לעמוד בניסיונות. כמו כן, בני ישראל שנלקחו למדבר לארבעים שנה כדי לנסותם לא עמדו בניסיונות, בעוד ישו נלקח לאותו מספר סמלי של ימים ועמד בפיתויו. ניתן לראות את הניסיון הראשון, שעניינו אכילה, כתיקון חטא אדם הראשון שאכל מעץ הדעת ולא שמר על מוצא פיו של אלוהים. הסירוב לניסיון ההשתחוות לשטן הוא תיקון לחטא העגל, העוון החמור ביותר של עם ישראל, שהיווה מעין חזרה על חטא אדם הראשון. הניסיון שעניינו ניסוי אלוהים הוא בהקשר למאורע שבו בני ישראל ביקשו מים וננזפו על ידי משה לבל ינסו את אלוהים. כמו כן, מוזכר אירוע זה בתוכחתו של משה בחומש דברים.
בנוסף, צום ארבעים הימים מהווה אף הוא מוטיב תנכ"י, המופיע כאשר משה עלה להר סיני לקבל את התורה, וכאשר אליהו ברח למדבר. כך גם מוטיב המלאכים ששירתוהו, בגרסת מרקוס, מזכיר את המלאך המעניק מזון לאליהו במדבר.
איאייטו

אייטו (居合刀 - Iaito) היא חרב יפנית בעלת להב קהה, המשמשת לאימונים, במיוחד באמנות הלחימה איאיידו. האיאייטו מחושלת מסגסוגת של אלומיניום ואבץ, שבדרך כלל יותר זולה וקלה מפלדה. האיאייטו לא נחשבת כנשק על פי החוק היפני, ואינה מתאימה לקרבות. האיאייטו הטובות ביותר דומות מאוד לחרבות אמיתיות במשקל, בצורה ובגימור האיכותי.
יוזף אוגוסט, ארכידוכס אוסטריה

שנים ראשונות

יוזף אוגוסט נולד ב-9 באוגוסט 1872 באלצ'וט כבנם הבכור של יוזף קרל, ארכידוכס אוסטריה וקלוטילדה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה, סבו היה הארכידוכס יוזף, פלטין הונגריה שהיה בנו הצעיר של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וכיהן כמשנה למלך בהונגריה. ב-1890 התגייס יוזף לצבא האוסטרו-הונגרי ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה, וב-1911 מונה למפקד הדיוויזיה ה-31.

לאחר המלחמה

ב-27 באוקטובר 1918 מונה יוזף על ידי הקיסר כנציג הקיסרי בהונגריה, אך יוזף ביקש להשתחרר מתפקידו ומינה את יאנוש הנדיק לראש הממשלה. ב-31 באוקטובר פרצה מהפכת החרצית, והונגריה נפרדה מאוסטריה, ובכך בא הקץ על האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-16 בנובמבר הוכרז על הקמת הרפובליקה הדמוקרטית ההונגרית, אך זו הוחלפה מהר מאוד ברפובליקה הסובייטית ההונגרית של בלה קון. לאחר תקופה קצרה בא הקץ על השלטון הקומוניסטי בהונגריה, ויוזף מונה לראש המדינה, תוך שהוא ממנה ממשלה, אך בלחץ בעלות הברית שלא הסכימו לעלייתו לשלטון של נצר לבית הבסבורג, נאלץ לפרוש מתפקידו ב-23 באוגוסט 1919.
בשנת 1920 מונה לאביר הראשון של מסדר ויטז. בשנת 1927 מונה לחבר בפרלמנט ההונגרי, ובשנת 1936 הפך לחבר כבוד באקדמיה ההונגרית למדעים ומונה לנשיאה. בשנת 1944 ברח לארצות הברית, אך בהמשך שב לאירופה והתגורר בעיר ראין שבבוואריה עד למותו ב-6 ביולי 1962.
ברשותו של יוזף היה יהלום נדיר נקי מאוד במשקל 76.45 קראט בבהירות מושלמת פנימית. היהלום מכונה על שמו "הארכידוכס יוזף אוגוסט".
מרה (אתר מקראי)

מָרָה היא אתר מקראי, התחנה הרביעית של בני ישראל בדרכם מארץ מצרים לארץ כנען, והתחנה הראשונה בה חנו בני ישראל לאחר קריעת ים סוף.
כפי שמצוין בספר שמות, מקור השם הוא על שבני ישראל מתלוננים שהמים מרים, עד שמשה המתיקם על ידי זריקת עץ לתוך המים.

זיהוי האתר

המקום מזוהה עם נווה עין חָוָּרָה, היושב ליד הדרך המקבילה לחוף המזרחי של מפרץ סואץ; מי המעיין בנווה מלוחים מאוד, כמתאים לסיפור המקראי, וכמו כן, למזרחו של הנווה מצוי רכס הרים הקרוי בפי תושבי האזור ג'בל מרר, המזכיר את השם מרה.
החוקר מנשה הראל פוסל זיהוי זה. לטענתו נאמר במקרא "וילכו שלושה ימים במדבר ולא מצאו מים" ולטענתו, עין חווארה, הנמצאת מצפון לאבו זנימה, מרוחקת מדי לשלושה ימי הליכה לעם רב. הוא אף טוען כי עיון מוסה נמצאת בדרך מים סוף (אותו הוא מזהה עם האגם המר הגדול) לעין חווארה ובה מים טובים. הוא מציע לזהות את מרה עם ביר אל-מורה (שפירושה בערבית "הבאר המרה") שמימיה מליחים (1,950 מ"ג כלורידים לליטר) ונמצאת כ-14 ק"מ ממזרח למקומה של העיר סואץ. הוא אף מציין שהאזור שבין ים סוף וביר אל-מורה הוא חולי, שומם וחסר כל מקורות מים.
קרולינה, נסיכת רויס-גרייץ

ביוגרפיה

קרולינה נולדה ב-13 ביולי 1884 בעיר גרייץ, להיינריך העשרים ושנים, נסיך רויס-גרייץ ולאידה, נסיכת שאומבורג-ליפה, בתם של אדולף הראשון, נסיך שאומבורג-ליפה והרמינה, נסיכת ולדק ופירמונט. 
ב-10 בדצמבר 1902 התארסה קרולינה עם וילהלם ארנסט, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך, וב-30 באפריל 1903 התחתנו השניים בביקבורג. קרולינה רצתה לסגת מהנישואים זמן קצר לפני החתונה, אולם וילהלם השני, קיסר גרמניה ואשתו אוגוסטה ויקטוריה, קיסרית גרמניה ומלכת פרוסיה שכנעו אותה להתחתן עמו. בני דודיה גאורג, נסיך שאומבורג-ליפה והיינריך הארבעה עשר, נסיך רויס, כמו גם בני דודיו של וילהלם ארנסט וילהלמינה, מלכת הולנד והנדריק, נסיך הולנד הגיעו לחתונה.
נישואי הזוג היו אומללים, וקרולינה לא הצליחה להתאים את עצמה לנימוסי החצר הנוקשים בוויימאר. עד מהרה ברחה קרולינה לשווייץ, ובהמשך אף חלתה במלנכוליה. ב-20 בינואר 1905 מתה קרולינה במיינינגן בנסיבות מסתוריות, והטענה הרשמית הייתה דלקת ריאות בעקבות שפעת, אם כי הועלו טענות שהייתה זו התאבדות. לאחר מותה התחתן וילהלם ארנסט בשנת 1910 עם פאודורה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן, ממנה נולדו לו 4 ילדים.
פסוטה

אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף 2017, מתגוררים בפסוטה 3,098 תושבים (מקום 243 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎1.4%‏.   לפי נתוני הלמ"ס נכון לסוף 2016, לפסוטה דירוג של 6 מתוך 10, במדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2015. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשע"ו (2015-‏2016) היה 74.5%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת סוף 2015 היה 7,198 ש"ח (ממוצע ארצי: 8,868 ש"ח). כל תושביה הם ערבים נוצרים.
בשנת 1948 היה אמור הכפר להיות מפונה ביחד עם הכפרים איקרית ובירעם אולם מפקד הפלמ"ח שהיה אמור לבצע את הפינוי סירב.

אישי ציבור מן הכפר

הסופר אנטון שמאס נולד בכפר וגדל בו עד גיל 12 כשעבר עם משפחתו לחיפה.
עורך הדין ואיש אש"ף סברי ג'ריס נולד בכפר וגדל בו.
המשוררת נידאא ח'ורי נולדה בכפר בשנת 1959. הצייר-אמן מיכאל חלאק נולד בכפר בשנת 1975.
לואיזה מרגרטה, נסיכת פרוסיה

ילדותה

הנסיכה לואיזה מרגרטה אלכסנדרה ויקטוריה אגנס נולדה בפוטסדאם, בתם הרביעית של פרידריך קרל, נסיך פרוסיה, ורעייתו מריה אנה, נסיכת אנהלט. אביה, אחיינו של הקיסר וילהלם הראשון, היה גנרל-פלדמרשל בצבא הפרוסי ופיקד בהצטיינות על ארמיות במלחמת שבעת השבועות ובמלחמת צרפת-פרוסיה.

מותה

לואיזה מרגרטה מתה בבית קלרנס ב-14 במרץ 1917 מברונכיטיס שנגרם ממחלת השפעת, בגיל 56. היא הייתה לראשונה מבני משפחת המלוכה הבריטית שגופתה נשרפה ואפרה נקבר באחוזת הקבר המשפחתית בפרוגמור.
בריסטול

היסטוריה

ממצאים ארכאולוגיים בני כ-60,000 שנה בשיירהמפטון (Shirehampton) וסנט אנס מהווים עדות על התיישבות באזור בריסטול בתקופה הפלאוליתית. גם בתקופה הרומית היה באזור ישוב.
נמל היישוב בריגסטאו (Brycgstow, מילולית "מקום עם גשר") הפך החל מהמאה ה-12 למרכז חשוב לסחר עם אירלנד. התפתחות הנמל הביאה לשגשוגה של העיר, ובמאה ה-14 הייתה לאחת הערים החשובות באנגליה, לצדן של לונדון, יורק ונורוויץ', ועד שהכתה בה המגפה השחורה חיו בה בין 15 ל-20 אלף תושבים. במאות ה-17 וה-18 שב והתחזק מעמדה של העיר, כאשר אוניות רבות עברו בנמלהּ, בדרכן עם סחורות ועם עבדים מהמושבות הבריטיות באמריקה. מעמדה החל לדעוך עקב תחרות עם ליברפול, הפסקת הסחר בעבדים והמלחמות עם צרפת.
מרכז העיר נפגע קשות מהפצצות הלופטוואפה במלחמת העולם השנייה. בנייתה מחדש של העיר, בעיקר במהלך שנות ה-60, התאפיינה בבנייה זולה בסגנון ברוטליסטי.

כלכלה

נמל בריסטול ממשיך להוות מנוע כלכלי לעיר, והיקף הסחורות העוברות בו מדי שנה עומד כיום על כ-12 מיליון טונות. בין היתר, עובר דרכו רוב יבוא המכוניות לבריטניה.
בסמוך לעיר הוקם ב-1910 מפעל של חברת בריסטול אירופליין לייצור מטוסים, ובו הונחה התשתית לחיל האוויר הבריטי, בשלהי מלחמת העולם הראשונה. בהמשך עבר המפעל הסבה לייצור מכוניות יוקרה של רולס רויס, אך מפעל מטוסים נוסף, בריטיש איירקראפט קורפוריישן, הוקם ב-1960, ובו יוצרו, בין היתר, רכיבים של מטוס הקונקורד.
בעיר פועל גם המפעל הגדול בעולם של כדורים פורחים, ובכל שנה נערך בה פסטיבל כדורים פורחים.
גם לתיירות מקום חשוב בכלכלתה של בריסטול, ומדי שנה מבקרים בה כ-7 מיליון תיירים.

תרבות

העיר ידועה באירועי התרבות שלה. התיאטרון המלכותי הוקם ב-1766, וכיום פועל בו תיאטרון בריסטול אולד ויק.
המוזיאון העירוני (Bristol City Museum and Art Gallery) כולל תצוגות בנושאי טבע, ארכאולוגיה, זכוכית מקומית וקרמיקה סינית. המוזיאון אחראי גם על שלושה מבנים היסטוריים בעיר: Tudor Red Lodge שנבנה ב-1580; Georgian House, בניין טיפוסי מהמאה ה-18; Blaise Castle House, בניין שנבנה בשנים 1796–1798.

תחבורה

בעיר ישנן שתי תחנות רכבת גדולות, בצפונה ובמרכזה, ורשת הרכבות הבריטית מחברת אותה לכל הערים הגדולות בממלכה. הכביש המהיר M4 מחבר את בריסטול עם לונדון, וכביש M5 מחבר אותה עם בירמינגהאם. בסמוך לעיר פועל נמל התעופה בריסטול.

רחובות חופשיים ממכוניות

בכמה מרחובות העיר נהוגים ימים חופשיים מתנועת מכוניות, הנקראים ימי "משחקים בחוץ" (Playing Out). בימים אלה הרחובות נסגרים לתנועת כלי רכב, והילדים מוזמנים לשחק בחוץ בחופשיות. הדבר נעשה ביוזמת אמהות שרוצות להעניק לילדיהן את תחושת החופש הזכורה להן מילדותן.
עצם הדמעות

מיקום בגוף

עצם הדמעות היא חלק מהגולגולת. היא ממוקמת בתוך ארובת העין, בחלק הפנימי והמרכזי ביותר של הקיר המדיאלי. קיר נמצא בחלק של ארובת העין שקרוב לאף. הקיר מורכב מהבליטה הפרונטלית של עצם המקסילה, מעצם הדמעות, מהאתמואיד, ומחלק מגוף הספנואיד. עצם הדמעות גובלת בעצמות של הפנים ובעצמות הנמצאות בתוך הגולגולת- היא נמצאת על יד העצם המקסילרית, העצם האתמואידלית והעצם הפרונטלית.

תפקיד

יחד עם העצם המקסילרית, יוצרת עצם הדמעות סוג של שקע, בו ממוקם שק הדמעות. נוסף על כך היא מספקת חריץ בו נמצאות צינוריות הדמעות, המהוות חלק חשוב ממערכת הדמעות- הן המקשרות בין שק הדמעות ובין חלל האף. המבנה המעוגל והחלק של העצם עוזר לתפקוד הטוב שלה, כך יש מקום מובנה ועם התנאים המתאימים ל"אכסון" שק הדמעות ומערכת הדמעות בכלל. נוסף על אלו, העצם מפרידה בין מערכת הדמעות לרקמה שנמצאת בתוך חלל האף, מה שמקנה לה תפקיד חשוב נוסף.

מבנה העצם

חשוב להבחין בהבדל בין 2 אזורי העצם-האזור של ארובת העין, בו נמצא שק הדמעות, והאזור של האף, שבא במגע עם חלל האף והתאים הנמצאים בו.                                                                                                  וכן, יש להבהיר כי זוהי אותה עצם, שפשוט באה במגע עם איברים שונים בגוף, ולכן נהג לחלק אותה לאזורים.

סיבוכים רפואיים נפוצים

הקיר המידאלי (ובמיוחד עצם הדמעות הנמצאת בו) הוא החלק העדין ביותר בארובת העין, וממנו עתידים להיווצר נזקים רבים.

שבר

בעת חבלה עלולה עצם הדמעות להישבר. על מנת לטפל במצב, לרוב, רופאים יבחרו באחת משתי דרכי טיפול נפוצות- הראשונה היא: ייצוב העצם במקום בעזרת ניתוח, השנייה היא: לחכות לעצם שתתאחה מעצמה.

זיהום (בהשפעת זיהום בעין)

מכיוון שעצם זו שברירית, והיות והיא ממוקמת ממש על הגבול בין ארובת העין לחלל האף, היא עתידה להיות מושפעת מזיהומים שקורים באזורים הללו. במקרה של זיהום, אנשים נוטים להתלונן על: כאב באזור ארובת העין, אודם בעין, ראייה כפולה, התנפחות באזור ואפילו (במקרים קיצוניים) נזק לראייה. רופאים לרוב יבחרו לטפל בזיהום מסוג זה בטיפול תרופתי.

זיהום (בהשפעת זיהום במבנה העין כולו)

זיהום חמור מסוג זה משפיע גם על עצם הדמעות. לרוב, זיהום מסוג זה מופיע אצל ילדים, אך גם מבוגרים עשויים לחוות אותו. בזיהום זה ישנו נזק רב לכל מבנה העין (ארובת העין, העין עצמה, וסביבתה), ולכן ברוב המקרים הוא דורש אף פינוי לבית חולים לטיפול בו.

סרטן

סרטן העצמות עשוי להתפתח גם בעצם זו, אך זה נחשב לדבר נדיר במיוחד. במקרה וזה כן קורה, אנשים החולים במחלה זו עשויים לחוות דברים כגון: כאב, רגישות מסביב לעין, נפיחות וחולשה בעצם. מקרה כזה של סרטן כנראה יטופל כמו כל מקרה של סרטן אחר- עם כימותרפיה, הקרנות, וכן ניתוח.
גדליה רבינוביץ מליניץ

ביוגרפיה

רבי גדליה נולד לרבי יצחק שהיה דיין בפולנאה שהיה מיוחס למהרש"א, בזיווג שני חתן רבי משה טשרטריער אחיו של רבי צבי מקמינקא. בנעוריו ביקר מספר פעמים אצל ה"בעל שם טוב" שחיבבו מאד. היה תלמידם של רבי יהודה לייב מפולנאה ושל המגיד ממזריטש ורבי יעקב יוסף מפולנאה. היה ידוע בכושר דרשנות, כיהן ברבנות מגיל 18 באוסטרופול, מאריפול וליניץ, ובעיירה סטוויטש הסמוכה לליניץ. נפטר בכ"ט בכסלו תקס"ד. 
סיפורים רבים המופיעים בשבחי הבעש"ט נשמעו מפי רבי גדליה (המכונה שם "הרב דקהילתנו").
מבין תלמידיו ידוע רבי שלום מפראהביטש אביו של רבי ישראל מרוז'ין, רבי גדליה עמד לימינו בשעה שכמה אדמו"רים ערערו על דבריו. תלמיד נוסף - רבי יהודה לייב מליניץ רשם את רעיונותיו על ארץ ישראל והגאולה.
הגיונות על הפילוסופיה הראשונית

מבנה ההגיונות

ההגיונות כתובים בגוף ראשון, כמעין אוטוביוגרפיה, כאשר הדובר הוא דקארט עצמו. יש להניח שמטרתו של דקארט בכך היא להציג את הפילוסופיה שלו כחוויה אישית אשר הוא מציע לקורא. בעוד הפילוסופיה שקדמה לדקארט נועדה רק לקהל משכיל ואליטיסטי, ייתכן שמבקש דקארט להראות כי הפילוסופיה שלו מיועדת לכל, וכל אחד יכול לעבור את התהליך שהוא עבר. ייתכן וזו הסיבה שהספר תורגם לצרפתית עוד בימי חייו, ואושר על ידו. 
הספר נפתח באיגרת אל המחלקה לתאולוגיה בפאריס, אשר בה מנסה דקארט להסביר כי אין בכתביו כפירה באל, אלא להפך, ספר זה יוכל להחזיר את האמונה לספקנים. הדעות חלוקות באשר למניעים של דקארט לכתוב איגרת זו, אך הרבה מסכימים כי כתב אותה על מנת שלא להסתכן בקונפליקט עם האינקוויזיציה.

מהלכים מרכזיים בהגיונות

דקארט פותח את הפרק הראשון בהגיונות בטענה שנוכח לדעת כי מספר דעות שהחזיק בהן בעבר התבררו כשגויות. הדבר גרם לו למשבר ביכולתו להבחין בין אמת לשקר. לפיכך, מבקש דקארט לפתוח במהלך ספקני, ולהטיל ספק בכל מה שניתן עד אשר יגיע לדבר אשר בו לא ניתן לפקפק, וזו תהיה האמת ממנה יוכל לבנות מחדש את מבנה הידע שלו. המהלך הוא מהלך הדרגתי, כאשר הספק הולך וגדל. כאשר מגיע דקארט לוודאות, הוא מתחיל בבניית הידע החדש, שאין להטיל בו ספק. זוהי דוגמה לכך שדקארט מבקש לפתח מתודה חדשה לעצם רעיון הידע.

טעויות החושים, טיעון החלום

על פי דקארט, דברים אשר נקלטים מרחוק על ידי החושים (כגון, ציפור הניראית מבעד לחלון) יכולים להיות מוטעים. לפיכך, יש להטיל ספק במידע המגיע מן החושים מרחוק. 
אף על פי כן, אין נטייה לטעות בדברים הקרובים לחושים, כמו למשל במספר האצבעות בידיך, ולפיכך אין להטיל בהם ספק.
עם זאת, דקארט "נזכר" כי כאשר הוא חולם, גם חושיו הקרובים מטעים אותו, והוא יכול לשגות ולחשוב, למשל, שהוא פרפר. אין לו קריטריון להבחנה בין החלום למציאות, ולפיכך יש להטיל ספק בחושים כולם.

טיעון האל הרמאי וטיעון השד המתעתע

אף על פי שהחלום הוא שקר, מרכיבי החלום הבסיסיים נכונים גם במציאות. הצבעים אשר מרכיבים את החלום נכונים גם לגבי העולם הממשי, ואינם שקריים. כמו כן, אמיתות פשוטות, כמו העובדה שלמרובע ארבע צלעות, נכונות בהכרח ואין זה משנה אם מדובר בחלום או במציאות. לפיכך מהלך זה אינו גורם להטלת ספק בתבנית החומר, התפשטותו, מספרו, גדלו, כמותו וכולי.
לפיכך מעלה דקארט את היפותיזת האל הרמאי. אם אלוהים הוא כל יכול, מכאן שבאפשרותו לגרום לנו לטעות באשר לעובדות פשוטות כמו היות המרובע בעל ארבע צלעות. עם זאת, האל הוא טוב אינסופי (לפי ההשקפה בתקופתו, משמעות המילה אל מכילה גם אינסוף מוחלט, טוב אינסופי, היות כל יכול וכו', פיתוח של השקפה זו ניתן לראות בהוכחה האונתולוגית שבהמשך), ולפיכך טיפשי להניח שיטעה אותנו. למרות זאת, אי אפשר להכחיש כי האל הניח לנו לטעות בעבר בקשר לדברים אחרים, ולפיכך ייתכן וירשה לנו לטעות אף לגבי דברים כה פשוטים וברורים. 
אולי על מנת לחדד את הטיעון, הקשה לעיכול, מוסיף דקארט את היפותיזת השד המתעתע, או המלאך הרע. ייתכן כי יש שד מתעתע ורב עצמה הגורם לנו לטעות בכל אשר אנו חושבים, כיוון שהוא שד ולא אל, הוא עושה זאת בכוונה תחילה ומתוך זדון.

הוודאות

רבים טועים לחשוב כי הביטוי "אני חושב, משמע אני קיים" (או בלטינית, cogito ergo sum) מקורו בחיבור זה, אך למעשה מקורו בחיבורו הקודם של דקארט מאמר על המתודה. עם זאת, זוהי אכן נקודת הוודאות שאליה מגיע דקארט מתוך המהלך הספקני. לא משנה באילו טעויות ישויות כל-יכולות ינסו להוליך אותי שולל, עדיין יהיה סובייקט שהוא אני אשר יולך שולל. כל עוד יש לי תוכן מנטלי, אמיתי או שקרי, סימן שאני חושב אותו, יש ישות חושבת. לפיכך, אם אני חושב, אני קיים.
רפאל מאיר פאניז'ל

ביוגרפיה

נולד בפאזארדז'יק שבבולגריה (אז בשליטת האימפריה העות'מאנית) כבן יחיד לרב יהודה ולשרה. כשהיה כבן שלוש, בשנת ה'תקס"ז (1807) עלה לארץ ישראל עם הוריו. למד תורה בירושלים בחדרים ובישיבות. בגיל 15, בשנת ה'תקע"ט (1819) התייתם מאביו, בודד וחסר כל.
בשנת ה'תקפ"א (1821) נישא לווינזיאנה בת הרב אשר הלוי, שהיה מגדולי רבני ירושלים. בגיל 27 נסע בשליחות רבני ירושלים לתוניס, מרוקו, לוב ואלג'יר לטובת עניי ירושלים. בשנים ה'תקפ"ח-ה'תק"ץ (1828-1830) היה שוב בשליחות מטעם תושבי ירושלים במרוקו, וב-1831 נסע בשליחות לתוניס. בשנת 1840 נסע לערי איטליה בשליחות ישיבת חברון, ובזמן שהותו שם השכין שלום בין שני חלקי קהילת רומא, שהיו מסוכסכים, ונקרא בשל כך אל האפיפיור לשיחה וסיור בוותיקן, שם ראה שרידים מכלי המקדש. בה'תר"ה (1845) היה בשליחות חברון לאיטליה. בה'תרכ"ג (1863) יצא שוב בשליחות תושבי ירושלים למרוקו, ושם התפרסם כבעל מופת.
בט"ו באב ה'תר"ם (14 באוגוסט 1880), מונה לכהן כהראשון לציון וכממלא מקום החכם באשי, לאחר שמחותנו, הרב יעקב שאול אלישר, ויתר לו על המשרה בשל גילו.
בשנת 1889, הודות למאמצים מצד החכם באשי של טורקיה, הרב משה הלוי, הועלה בתפקידו מממלא מקום לתפקיד החכם באשי הרשמי.
הלך לעולמו לאחר מחלה בת מספר שבועות, בי"ד בטבת ה'תרנ"ג.

מחותנו 'היש"א ברכה' התמנה לראשון לציון תחתיו.

משפחתו

בתו וידה נישאה לרב חיים משה אלישר, ונכדו היה הרב יוסף שאול אלישר.

ספריו

ב-1887 הדפיס את ספרו לב מרפ"א: מערכות בהלכה, לפי א-ב, שו"ת, חידושים ודרושים.
לשון מרפ"א, שו"ת.
כן כתב הערות וציונים על הרמב"ם.
פריסקייל סמיקונדקטור

פריסקייל סמיקונדקטור ישראל

הוקמה כחברת בת של ״מוטורולה סמיקונדקטור העולמית״ בשנת 1982, ביוזמתו של צבי סוחה, בתור חברת "מוטורולה סמיקונדקטור ישראל" במטרה לפתח רכיבי טלפון סלולרים ולהקטין את התלות של מוטורולה בחברת הרכיבים Texas Instruments שהייתה הספקית העקרית של מוטורולה בתחום.
"פריסקייל ישראל" הוא השם שניתן לחטיבה ב"מוטורולה סמיקונדקטור", לאחר היפרדותה מהחברה-האם בסוף 2004. הסניף הישראלי, על שני אתריו בהרצליה ובעומר, היה שותף עיקרי במספר פיתוחים פורצי דרך של החברה, בעיקר בתחום המעבדים לעיבוד אותות, תקשורת מחשבים, תקשורת סלולרית ותחום חדש שפרץ בעשור הראשון של 2000, מעבדי מולטימדיה שיועדו לנגנים ניידים ומחשבי נטבוק.

אתר הרצליה

למרות חוסר הפרסום היחסי של החברה בקרב הציבור הישראלי, היו בנייני פריסקייל בארץ מוכרים לרבים. מיקומו של בניין החברה בכניסה לאזור התעשייה בהרצליה פיתוח, סמוך למחלף הסירה, יחד עם פסל "פרוסת הסיליקון הכסופה" שהיה ממוקם בחזית הבניין, היוו פרסומת חיה לעולם ההייטק הישראלי.

אתר עומר

האתר בעומר, שפעל בשיתוף עם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, היה חלוץ בהבאת ההייטק הישראלי לבירת הנגב וסביבתה. תקוות רבות נתלו בפעילות החברה כחלק ממימוש החזון של דוד בן-גוריון על הפרחת השממה. שיתוף פעולה זה נקטע סופית בשנת 2009 עם סגירת האתר.

בצל המשבר הכלכלי של 2008-2009

בעקבות המשבר הכלכלי העולמי בסופו של העשור הראשון של המאה ה-21, חברות חומרה רבות ספגו הפסדים ונאלצו לפטר מאות ואלפי מהנדסים ועובדים. בשנת 2009 פתחה פריסקייל בפיטורים רוחביים בכל מחלקות החברה ובסגירה מוחלטת של האתר בעומר. הקיצוצים ברוב אתרי החברה נעו סביב ה-10%, בעוד האתרים בהודו ובסין, המתאפיינים ברמות שכר נמוכות ביחס לעולם המערבי, כמעט ולא חשו בחרב הפיטורים. הסניף הישראלי ספג מכה קשה כאשר מתוך 600 עובדי החברה ב-2008, פוטרו קרוב ל-130 עובדים, כ-20 אחוזים מעובדי החברה בארץ.

סבב פיטורים נוסף ב-2012

בשנת 2012 נסגרו בחברה מחלקות ופוטרו 150 עובדים נוספים. בעקבות זאת, נותרו בפריסקייל רק כ-250 עובדים, כמו כן הועברה ״פרוסת הסיליקון״ המפורסמת מחזית הבניין הראשי, שכיום מאוכלס ע״י עובדי חברות אחרות.

סגירת מרכז הפיתוח בישראל

בתחילת שנת 2016, הנהלת החברה החליטה לסגור כליל את מרכז הפיתוח בישראל ובכך לפטר כמעט את כל עובדיה. החלטה זו שמה קץ ל-34 שנות קיומו של האתר החל מתקופת מוטורולה ב-1982. למרות הסמיכות למיזוג החברה עם NXP, סיבת הפיטורין העיקרית הייתה קיצוצי החברה בתחום התקשורת הדיגיטלית שנקלע למשבר, תחום שבו עסק האתר הישראלי.

המיזוג עם NXP

בתחילת מרץ 2015 הוכרז כי אושרה עסקה למיזוג של פריסקייל לתוך NXP סמיקונדקטורס ההולנדית. היום הראשון למיזוג חל ב-7 בדצמבר של אותה שנה. בעקבות המיזוג השם והלוגו של פריסקייל הוסר והוחלף לשל NXP. נכון ליום המיזוג, החברה היא הרביעית בגודלה בעולם בתעשיית הסמיקונדקטור (אחרי אינטל, טקסס אינסטרומנטס וברודקום).
קובייה בלתי אפשרית

הקובייה הבלתי אפשרית היא צורה בלתי אפשרית שהומצאה על ידי מאוריץ קורנליס אשר בהדפס האבן שנקרא "בלוודיר" שם מחזיק ילד היושב למרגלות הבניין את הקובייה הבלתי אפשרית. גם הבניין עצמו בנוי באותם העקרונות של הקובייה הבלתי אפשרית.
הקובייה הבלתי אפשרית בנויה לפי הדואליות הקיימת בקוביית נקר . קובייה בלתי אפשרית היא לרוב קוביית נקר עם מקצועות מוצקות. המוצקות הזו מעניקה דגש חזק יותר לדואליות מאשר בקוביית נקר, אשר לרוב לא נתפסת קובייה בלתי אפשרית. האשליה נוצרת מציור דו ממדי המתפרש כצורה תלת ממדית.
ניתן לתת נראות בלתי אפשרית לצורות תלת ממדיות מזוויות מסוימות, על ידי יצירת חתכים במקומות מסוימים בקוביה.