נטייה מינית

מבט על

נטייה מינית היא הבסיס לריגוש מיני, פנטזיה מינית ולעיתים גם להיקשרות רגשית-רומנטית. רוב בני האדם רואים לעצמם נטייה מינית עיקרית אחת כלפי הקטגוריות המגדריות האנושיות, כגון הטרוסקסואלים, הנמשכים לבני המין האחר, או הומוסקסואלים, הנמשכים לבני אותו המין, ולעיתים אף לכל החולקים איתם את מגדרם. אנשים שונים הנמשכים לבני מינם וגם לבני המין האחר מכונים בדרך כלל ביסקסואלים, פאן-סקסואלים או מולטיסקסואלים. אחת הדרכים שהוצעה לקיטלוג ההעדפה המינית באדם, היא הרצף שהציע אלפרד קינסי בשנת 1948 שחקר את הרגלי המין של גברים אמריקאים. מבין אלפי המשתתפים במחקר דיווחו 37 אחוז על התנסות מינית הומוסקסואלית לפחות פעם אחת בחייהם. אם כי רצף זה נעשה בשנה מוקדמת מאד בה הטקסונומיה והנוסולוגיה של האוריינטציה המינית באדם הייתה בחיתוליה, והתאוריות העוסקות בהעדפה מינית הן מגוונות יותר כיום, ונותנות מקום לתופעות כגון הומוסקסואליות מצבית, גינאמימטופיליה (משיכה לאנשים הלובשים צורה נשית לא קבועה), משיכה לעצמים דוממים, כגון בובות מין או אבר מין מלאכותי, פדופיליה, זואופיליה, ועוד ביטויים אחרים (מקובלים חברתית יותר ופחות), של מיניות האדם. חלק מהאנשים אינם חשים כלל משיכה מינית לבני אדם אחרים (בין אם הטרוסקסואלית ובין אם הומוסקסואלית) ונקראים א-סקסואלים.
העדפות מיניות קיימות גם בבעלי חיים. בקרב מאות מיני בעלי חיים שנחקרו, נצפו התנהגויות מיניות הטרוסקסואליות והומוסקסואליות. העדפה מינית קיימת בתוך המין ומחוץ לו, קרי, אפשר שחיה תאבד עניין בחיה אחרת מהסוג שאליו היא משתייכת, אך אפשר גם שחיה מסוימת, תתעניין במשגל עם חיה מסוג אחר (Intraspecies sexual activity).

חקר הנטייה המינית ובעיות בהתנהגות המינית

אחד התחומים המדעיים החוקרים את היווצרותן, שימורן, וביטויין של נטיות מיניות במהלך החיים הוא הביופסיכולוגיה (כלומר, עיקר החוקרים הם, באופן כללי, בעלי רקע אקדמי בפסיכולוגיה או בביולוגיה), כאשר פסיכולוגים העוסקים במגדר ומיניות (Gender and Sexuality) הם העוסקים בכך העיסוק הרב ביותר. הפסיכיאטריה והפסיכולוגיה, עוסקות בסיווג של הנטיות ותתי הנטיות המיניות הנחשבות לפתולוגיות, כלומר, נטיות המשקפות הפרעה נפשית, דוגמת פדופיליה (אשר קיימת מחלוקת אם בכלל לראות בה נטייה מינית עצמאית) הסכמת הכלל של דיסציפלינות אלה מתפרסמות בספר הDSM. טיפול במשיכות מיניות המוכרות כפתולוגיות, ניתן לרוב על ידי פסיכולוגים ופסיכיאטרים שהוכשרו לפסיכותרפיה בבעיות של מגדר ומיניות, ולעיתים ניתן גם על ידי קרימינולוגים קליניים.

התגבשות הנטייה המינית

העדפות מיניות מסוימות הן תוצר של חשיפה לכמויות שונות של הורמונים שונים (וחומרים שונים) עוד במהלך ההיריון, או של גורמים סביבתיים חברתיים-תרבותיים. בדרך כלל מדובר בשילוב של שני הגורמים הללו. הסברה הרווחת ביותר היא כי אף שרוב בני האדם הופכים מודעים לנטייתם המינית רק בגיל ההתבגרות.] מרגע שהתגבשה נטייתו המינית של אדם, קשה או אפילו בלתי אפשרי לשנותה, אף כי כל אדם יכול לבחור אם לממש את נטייתו בפועל.]
לאורך השנים הועלו תאוריות שונות אשר לאופן בו מתגבשת נטייתו המינית של אדם. ניתן לחלק את התאוריות בכללן לשלושה ענפים עיקריים: גורמים גנטיים, גורמים סביבתיים ביולוגים, וגורמים פסיכולוגים (ביניהם גם קוגניטיביים). מחקרים שפורסמו לאחרונה מראים כי מבחינה ביולוגית ישנם מרכיבים גנטיים והורמונליים היכולים להשפיע גם הם על הנטייה המינית של אדם, דהיינו, ישנם גורמים רבים המשפיעים על נטייתו המינית של אדם והם עשויים להשתנות בין אדם לאדם. נכון לשנת 2011 לא נמצא גן המכתיב התנהגות הומוסקסואלית. ראו הרחבה בחלק שלהלן.

גורמים גנטיים בהתגבשות הנטייה המינית (Genetic factors)

הגישה הרווחת במחקר המדעי גורסת שגורמים גנטיים משחקים תפקיד בהתגבשות נטיות מיניות נפוצות מסוימות (דוגמת זו ההטרוסקסואלית) אך שאין הכרח שהם קובעים אותה באופן מוחלט, חיזוק לכך לגבי נטייה הומוסקסואלית ניתן למצוא במחקר שהראה כי בין תאומים זהים קיים דמיון רב יותר בנטייה המינית מאשר בתאומים לא זהים. הסקר שערך Kenneth S. Kendler‏ הראה כי הסיכוי של תאום זהה שאחיו הומוסקסואל להיות גם כן הומוסקסואל הוא כ-32% בהשוואה ל-13% אצל זוגות תאומים לא זהים. תאומים זהים נושאים מטען גנטי זהה ולכן העובדה שקיים ביניהם דמיון רב יותר, מחזקת את הטענה שנטייה מינית נקבעת גם על ידי גורמים גנטיים, ולא רק על ידי נתונים סביבתיים. עם זאת, אם נטייה מינית הייתה נקבעת על ידי גנטיקה בלבד, הייתה צריכה להיות התאמה מלאה (100%) בין תאומים זהים, אך לא נמצאה התאמה כזו בכלל המחקרים. מחקרו של קנדלר, וכן סדרת מחקרי התאומים של מייקל ביילי, מהווים ראיה כי התפתחות של נטיות מיניות שונות חייבת להיות תלויה גם באינטראקציות מסוימות שבין האדם לסביבתו במהלך חייו (בפרט במהלך שתי השנים הראשונות לחייו), אם אינן תוצר בלעדי של אינטראקציות אלו.
הטענה כי גנים שונים העוברים דרך משפחת האם זוהו כקשורים לנטייה חד-מינית בגברים לא עמדה במחקרי המשך.

השפעות ביו-כימיות וכימיות בתקופות התפתחות קריטיות שאחרי הלידה (Post-natal influences/causes)

בשנת 1974, דיווחה האנדוקרינולוגית ג'וליאן אימפרטו-מקגינלי, בספרות המגדרית-מינית על תסמונת נדירה של נשים נקביות למראית-עין, שבגיל 12 עברו וירליזציה (זיכור) גופנית (אך לא בגיל המוקדם). נטען גם כי הדבר השפיע על זהות המגדר שלהן וחלקן הזדהו כגברים הטרוסקסואליים. הדיווחים עצמם זכו לביקורת מצד הפסיכולוג ג'ון מוני, ולא קיבלו מקום בקונצנזוס.
הטענה כי גורמים ביוכימיים יכולים להטות את התפתחות הנטייה המינית בבני אדם גם בבגרות ולא רק בשלב העוברי (בין אם להשפעות אלה בסיס גנטי ובין אם הן תזונתיות או פרמקולוגיות), נשארה פתוחה, ואין מסקנות חד משמעיות בקרב החוקרים לגביה.

סיבות סביבתיות פסיכולוגיות (Biographical/Idiosyncratic/Psycho-social factors)

זיגמונד פרויד סבר כי אדם נולד ללא נטייה מינית, וזאת תתגבש בהמשך על ידי האינטראקציה עם הסביבה בה הוא מתפתח.
פסיכואנליטיקאים אף העלו את ההשערה כי נטייה מינית תלויה באופי הקשר בילדות עם אחד ההורים, אך השערות אלו לא בוססו אמפירית.
הומוסקסואליות אינה ממוקדת באנשים שעברו חוויות חריגות בילדותם או בנעוריהם, או באנשים שהתנהגותם בגיל הילדות הייתה חריגה.
אף לא הוכח כי לחוויות חריגות בילדות יש קשר לגיבוש נטייה מינית הטרוסקסואלית או הומוסקסואלית, בהנחה שזו אכן מתגבשת רק לאחר הלידה. דו"ח שפרסם אלפרד קינסי בארצות הברית ב-1948 הראה כי נטייה מינית הומוסקסואלית נפוצה הרבה יותר ממה ששיערו תחילה, וכי היא נפוצה בקרב כלל הנחקרים, בין אם חוו ילדות נורמטיבית ובין אם לאו. מחקרים נוספים שנעשו בעקבות קינסי אישרו ממצאים אלו.]

התפלגות האוכלוסייה על פי נטייה מינית

בדו"ח של אלפרד קינסי משנת 1948 נאמד שיעור ההומוסקסואלים ב-8% - 10% מאוכלוסיית הגברים. ב-1953 אמד קינסי את שיעור הלסביות ב-2% - 6% מאוכלוסיית הנשים. מחקרים מאוחרים יותר הצביעו על שיעורים נמוכים יותר. מעריכים כי בין 4 ל-5 אחוזים מהגברים הם הומוסקסואלים וכ-2 אחוזים מהנשים הן לסביות. ההבדלים בין ההערכות נובעים במידה רבה מהקושי להחליט מהי משיכה מינית בלעדית לבני אותו המין, ומהו הגבול בין משיכה כזו לבין משיכה מינית לבני שני המינים (ביסקסואליות), וכן מן העובדה שלא כל האנשים הנמשכים לבני מינם או מקיימים יחסי מין עם בני מינם רואים עצמם כהומוסקסואלים. במחקרים מסוימים העוסקים בהרגלים מיניים יש נטייה להימנע בכלל משימוש במונח "הומוסקסואליות" בגלל הבעייתיות בהגדרה, ובמקומו להתמקד ב"גברים המקיימים יחסי מין עם גברים" או "נשים המקיימות יחסי מין עם נשים".
בסקר שנערך בארצות הברית ב-2002 ופורסם ב-15 בספטמבר 2005 על ידי "המרכז הלאומי לסטטיסטיקה בענייני בריאות" (National Center for Health Statistics), נשאלו 12,571 גברים ונשים אמריקניים בני 18–44 האם הם נמשכים לגברים, לנשים או לשני המינים. כ-96% מהגברים ענו שהם נמשכים רק או בעיקר לנשים, ושיעור דומה מאוד של נשים השיבו שהן נמשכות רק או בעיקר לגברים. מנתונים אלה עולה לכאורה כי שיעור ההומוסקסואלים הוא עד 4%, וכי הוא דומה בקרב גברים ונשים.
מחקר מ-2006 שערכה עיריית ניו יורק, מראה כי רק מיעוט מבין הגברים המקיימים יחסי מין עם גברים אחרים מגדירים עצמם כהומוסקסואלים. רוב הגברים המקיימים יחסי מין עם גברים מגדירים עצמם כהטרוסקסואלים. כ-10% מהגברים שהגדירו עצמם במחקר כהטרוסקסואלים קיימו בשנה שקדמה למחקר יחסי מין עם גבר, ומבין אלה 70% היו נשואים. כ-4% מבין הנשאלים הגדירו עצמם הומוסקסואלים.

הפער בין משיכה, התנהגות וזהות

נטייה מינית מוגדרת כשילוב בין רצונו של האדם, התנהגותו, וזהותו, ולכן אין מבחנים חיצוניים מוחלטים לקביעת נטייתו המינית של אדם. אנשים עשויים להתנהג שלא בהתאם לנטייתם המינית, לתקופה קצרה או כתוצאה מסיטואציה חולפת, ואין בכך להעיד על נטייתם המינית. לדוגמה, בסביבות חד-מיניות נוצרים פעמים רבות קשרים אינטימיים בין שני אנשים בני אותו המין, שבסביבה פתוחה יעדיפו את בן המין הנגדי. ולעומת זאת בחברות שמרניות יעדיפו אנשים לחיות עם בן המין הנגדי גם אם הם נמשכים באופן בלעדי לבני מינם.
מתבגרים רבים חווים פנטזיות ומשיכה לשני המינים, והדבר אינו תלוי בנטייתם המינית ולא מאפשר להסיק לגבי היותם הטרוסקסואלים, הומוסקסואלים או ביסקסואלים.
אנשים רבים המקיימים יחסי מין עם בני מינם מעדיפים לזהות עצמם כהטרוסקסואלים.אנשים המזהים עצמם כבעלי נטייה מינית הומוסקסואלית או ביסקסואלית עושים זאת ברוב המקרים לאחר שעברו תהליך לגיבוש זהות, כפי שמתאר למשל המודל של קאס לגיבוש נטייה מינית הומוסקסואלית.
בנוסף, אנשים רבים בעלי נטייה מינית ביסקסואלית בוחרים להזדהות כהומואים או לסביות, וזאת עקב לחץ חברתי בקרב קהילת הלהט"ב, או כזהות פוליטית.

נטייה מינית כקטגוריה מודרנית

עצם החלוקה של אנשים על סמך רצונותיהם, ומינו של האדם בו הם חושקים, היא פרקטיקה מודרנית. ישנם פילוסופים פוליטיים וחברתיים הטוענים כנגד כל ניסיון להגדיר אדם כמשתייך לקבוצה או מעמד מסוים על-פי סוג יחסי המין שהוא מקיים. המפורסם שבהם, גור וידאל, קובע כי ניתן לדבר על יחסי מין הומוסקסואליים אך לא על אנשים הומוסקסואלים.
השימוש במונח הומוסקסואליות בהתייחס לחברות קדם-מודרניות הוא בעייתי, מכיוון שפעמים רבות תפיסת המיניות בחברות אלו היא שונה. בחברות מסורתיות מסוימות יחסי מין בין בני אותו המין מקובלים, אך הם כפופים לכללים חברתיים השונים מהמקובל בחברה המודרנית והם אינם מהווים תחליף לקשר ממוסד בין גבר ואישה.