google/wiki40b huggingface dataset:
יאניס אמאנאטידיס

קריירה

אמאניטידיס, יליד קוזאני, היגר עם משפחתו לשטוטגרט בגיל 9, שם הצטרף למועדון SC שטוטגרט. ב-1995 הצטרף לאקדמיית הכדורגל של שטוטגרט. ב-2002 הוא החל את הקריירה שלו בבונדסליגה, לאחר שהושאל לגרויטר פירת' ששיחקה בליגה נמוכה יותר. בנובמבר 2002 ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת יוון במשחק מול נבחרת אירלנד.
לאחר עימות עם המאמן פליקס מגאת' על מספר המשחקים שבהם הוא שותף הושאל אמאנאטידיס לאיינטרכט פרנקפורט שנאבקה על מקומה בבונדסליגה, הפגין יכולת טובה אך לא הצליח להציל את הקבוצה מירידה לליגת המשנה.
בקיץ שלאחר הירידה הוא חתם בקייזרסלאוטרן מהליגה השנייה, אך לאחר עונה אחת עזב והצטרף מחדש לפרנקפורט שהעפילה מחדש לבונדסליגה. מאז שחזר לפרנקפורט הוא היה לאחד ממבקיעי השערים הטובים ביותר של הקבוצה, ובעונת 2007/2008 אף התמנה לקפטן.
במשחק החוץ מול נבחרת טורקיה במוקדמות יורו 2008 הוא הבקיע את השער היחיד, שהקנה לנבחרתו את הכרטיס לטורניר.
יונתן ברקאי

יונתן ברקאי (נולד ב-18 במרץ 1937) הוא משורר, שחקן ומורה ישראלי.

ביוגרפיה

יונתן ברקאי נולד בשם "יאן שיבנסקי" ב-1937 בעיירה לידא, הסמוכה לווילנה, אשר בשנות האלפיים, שייכת לבלארוס. ב-1941 ניצל מאירוע ההרג הגדול בגטו על ידי התחזות לגופה, אמו מרחה עליו ועליה דם מגופה שהייתה שם, ונמלט עם אמו בזהות שאולה (אותה סיפק להם חסיד אומות העולם הכומר ד"ר ויטולד שימשוקביץ') לווילנה, שם הוסיפו לחיות גם אחרי תום המלחמה. עם עלייתו ארצה ב-1951 התגורר בקריות עם אמו ואביו החורג.
שיחק כשנה בתיאטרון האהל בתל אביב, ולאחר מכן שירת בצה"ל כאלחוטאי בחיל הקשר והתקשוב. לאחר שהשתחרר מהצבא למד באוניברסיטה העברית בירושלים היסטוריה כללית ומדע המדינה, ובמהלך לימודיו נחטף לירדן והיה שבוי במשך חודשים בבית הכלא בקישלה ובזרקא. במהלך לימודיו שיחק בלהקת הסטודנטים של האוניברסיטה, והשתתף בתסכיתים בקול ישראל. לאחר מכן התקבל כשחקן בתיאטרון העירוני חיפה והקים יחד עם רחל לוי וניסים זוהר את "תיאטרון הצוות" שהיה אחד מתיאטראות הפרינג' הראשונים בארץ, והופיע בת"א ובהתיישבות העובדת. בשנת 1963 נסע ללמוד משחק בבית ספרה של אוטה האגן והרברט ברגהוף בניו יורק ועבד וביים במחנות קיץ בארצות הברית. עם שובו לישראל לימד היסטוריה ואזרחות בבית הספר התיכון בקריית חיים ובבית הספר אורט קריית ביאליק. בנוסף, ביים גרסאות למחזות שונים – בין היתר, "צלילי המוסיקה", "סיפור הפרברים", "קזבלן", "הקרנפים", "אנדורה", "שני קוני למל", "דודתו של צ'ארלי", ו"רביזור". ב-1990 השתתף בסדנת תיאטרון של דודו מעיין בקיבוץ כברי והחל לכתוב שירה. השתתף בסדנאות שירה של ישראל בר-כוכב ואגי משעול ופרסם את שיריו בכתבי עת רבים ובאיגרת השבועית של תיאטרון החדר של אמיר אוריין.
ארז שוויצר כתב על שיריו "שיריו של ברקאי אינם עוד שלוחה מאוחרת של אוונגרד שובר מוסכמות שפה וחיים. הם לא עוד פרובוקציה לשם פרובוקציה הרושם הבולמוסי שהם מעוררים נובע מרעב אדיר לחיים, מהיאחזות במה שנשאר אחרי שנשרפה הנפש, כלומר בבשר, אבל גם מחוסר יכולת להכיל עוד בכלים ראויים כביכול, מכובדים כביכול, מתורבתים, את מה שאין לקבלו."
בנוסף לשני ספרי שירים בעברית פרסם גם שלושה ספרי שירה מתורגמים לפולנית על ידי ויולה ויין (הוצאת ורסט, לובלין) שזכו לביקורות אוהדות.
כיום הוא מתגורר בתל אביב, אלמן ואב לשתיים.
דורה אירופוס

‏
דורה אירופוס (מיוונית קוינה: Δοῦρα Εὐρωπός) הייתה עיר הלניסטית ורומאית מוקפת חומה שנבנתה על מדרון בגובה של 90 מטר מעל גדת נהר הפרת. היא נמצאת ליד הכפר סלהייה  בסוריה של ימינו.
העיר נוסדה על ידי הסלאוקים בסוף המאה ה-4 לפנה"ס על צומת של נתיב הסחר מערב-מזרח ונתיב הסחר על נהר הפרת. מאוחר יותר הפכה העיר למוצב קדמי של האימפריה הפרתית. העיר נכבשה על ידי הרומאים בשנת 165 לספירה וננטשה לאחר המצור שנערך בשנים 256-257 על ידי האימפריה הסאסאנית, במהלכו השתמשו הסאסאנים בלוחמה כימית נגד הרומאים. שנים לאחר נטישתה, היא כוסתה באדמה ונעלמה מעין רואה.

דורה אירופוס ההלניסטית

דורה אירופוס היא עיר עתיקה בצפון סוריה, בנתיב המסחר בין הודו, ארם נהריים, תדמור-פלמירה שבמדבר הסורי לבין אנטיוכיה שבסוריה ושאר נמלי הים התיכון. העיר נוסדה בשנת 303 לפנה"ס על ידי יורשו של אלכסנדר מוקדון - סלאוקוס הראשון ניקאטור כמבצר השולט במקום חציית נהר פרת על הדרך בין עריו החדשות, אנטיוכיה וסלאוקיה על החידקל. בנייתה מחדש כעיר גדולה, עם שכונות במתווה מלבני ורשת רחובות שתי וערב סביב אגורה גדולה מרכזית, בוצעה במאה השנייה לפנה"ס.
בתקופת שלטון בית סלאוקוס חיו בעיר אוכלוסיות שונות: אצולה יוונית, חיל מצב יווני-סורי, סוחרים יוונים, אוכלוסייה מקומית שהתייוונה מרצון, כמקובל באותה תקופה ואוכלוסיות קטנות אחרות, בהן היהודים. 
העיר הייתה תחנת מעבר לסוחרים, לחיילים, לפקידי ממשלה ולשאר נוסעים. מיקומה ואופי תושביה יצרו עיר רב-לשונית ובה הווי דתי מגוון: נישואים בין האוכלוסייה היוונית לבין האוכלוסייה המקומית, שמות יוונים נפוצו בקרב רוב האוכלוסיות והדת הפרתית והיוונית היו לדתות משותפות לתושבי העיר. בסוף המאה ה-2 לפני הספירה עברה העיר לשלטון האימפריה הפרתית, אך הגיוון התרבותי בה נשאר יווני, והיוונית הייתה השפה הדומיננטית.
החברה בעיר הייתה קוסמופוליטית, ובראשה עמדה אריסטוקרטיה מקדונית פגאנית של צאצאי המתיישבים הראשונים. החפירות גילו מקדשים לאלים יוונים, רומים ותדמורים (בהם מקדש בל המוסופוטמי). במקום נמצאו גם בית כנסת והכנסייה הנוצרית העתיקה ביותר המוכרת כיום. בחפירות התגלו מעל מאה רסיסי קלף ופפירוס וכתובות רבות כללו טקסטים ביוונית, לטינית (בין היתר ריבוע סאטור ), תדמורית , עברית, צפאית , ארמית של חאטרה  ופרסית אמצעית (פהלווית).

גילוי העיר מחדש

למרות שקיומה של דורה אירופוס היה ידוע בשל אזכוריה בספרות, מקומה לא נודע עד שחיילים בריטים גילו אותה לאחר המרד הערבי. ב-30 במרץ 1920 מצא חייל בריטי ציורי קיר מרהיבים. צוותים צרפתיים ואמריקאיים ערכו באתר חפירות ארכאולוגיות מקיפות בשנות העשרים והשלושים. את החפירות הארכאולוגיות הראשונות באתר ביצע פרנץ קומונט (Franz Cumont) בשנים 1922-1923. אז זוהה האתר כדורה אירופוס, ונחשף מקדש שהיה בעיר. חידוש פעולות האיבה באזור מנע את המשך החפירות. משלחות ארכאולוגיות נוספות בראשות מיכאל רוסטובצף (Michael Rostovtzeff) המשיכו לחפור באזור, במימון אוניברסיטת ייל. בשנת 1932 התגלה במקום בית כנסת עתיק מאמצע המאה ה-3 ובו ציורי פרסקאות. בית כנסת זה נחשב לגילוי הארכאולוגי המעניין והחשוב ביותר בחפירות העיר. בשנת 1937 אזל התקציב, החפירות הופסקו ורק חלק מהממצאים פורסמו. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה פסקו החפירות לתקופה ארוכה, עד שחודשו ב-1986.
יחסי איי שלמה–מלזיה

היסטוריה

היחסים בין שתי המדינות התבססו בין השנים 1986-1988. שתי המדינות היו בעבר חלק מהאימפריה הבריטית והיחסים מבוססים על אינטרסים הדדיים וכבוד לאידיאלים של שלום, חירות, דמוקרטיה, כבוד לערכים אנושיים וריבונות. היחסים מבוססים גם על "מדיניות המבט לצפון" של ממשלת איי שלמה לחיזוק הקשרים של המדינה עם מדינות אחרות באסיה.

יחסים כלכליים

ב-2009 הסתכם היקף הייצוא של מוצרים מאיי שלמה למלזיה ב-30 מיליון דולר, ואיי שלמה הייתה היבואנית הגדולה ביותר של מוצרים מלזיים באזור האוקיינוס השקט. 
איי שלמה עושה מאמצים לפתח ארגונים כלכליים קטנים ובינוניים ולייבא יכולות שונות. נכון להיום, כמה חברות מלזיות העוסקות בשמן דקל מרחיבות את פעילותן באיי שלמה.
תחנת הרכבת קריית מלאכי – יואב

הקמה

תחנת קריית מלאכי – יואב נמצאת על מסילת הדרום בין תחנת הרכבת קריית גת מדרום, ותחנת הרכבת רמלה מצפון. הקמת התחנה החלה בשנת 2011 כחלק מהפרויקט של רכבת ישראל להכפלת המסילה ויישור העקומות בקו הרכבת בין לוד לבאר שבע, הכולל בין השאר את שיפור התוואי בין קריית גת - לבאר שבע באמצעות מנהרות וגשרים, הקמת תחנות קריית מלאכי ולהבים - רהט ושדרוג תחנת רמלה. על-פי הנתונים של רכבת ישראל הקו המוכפל החדש קיצר את הנסיעה מבאר שבע לתל אביב ל-55 דקות והעלה משמעותית את מספר הרכבות היכולות לנוע בקו. אורך התוואי שעבר שדרוג במסגרת הפרויקט הוא 87 ק"מ.
בשלב הראשון (שבוצע בזמן העבודות על הכפלת המסילה לבאר שבע) נבנו רק רציפי התחנה והמעברים ביניהם בעלות של 30 מיליון שקל, מאחר שלא אושר תקציב נוסף להשלמת התחנה על ידי משרד האוצר.
ביולי 2012 נחנך הקו המשופר ונסיעה מבאר שבע לתל אביב התקצרה לכ-55 דקות, אולם בניית תחנת הרכבת לא הושלמה והרכבת לא עצרה בתחנה.
בפברואר 2016, פורסם מכרז להשלמת הקמת התחנה ומאתיים מקומות חנייה. הבנייה החלה באוגוסט 2016 לאחר שחברת י.ד. עשוש בע"מ זכתה במכרז. על-פי אבני הדרך היה אמור להסתיים תוך 78 שבועות עד ינואר 2018. לפי משרד התחבורה והבטיחות בדרכים, אמורה הייתה התחנה להיפתח כבר במאי 2018.
בתחילת הפרויקט כונתה התחנה "תחנת כפר מנחם" בשל קרבתה של התחנה ליישוב, אולם ב-2017 הוחלט לקרוא לתחנה "קריית מלאכי – יואב" על-שם המועצה האזורית יואב, שבתחום שיפוטה הטריטוריאלי היא שוכנת, ועל-שם קריית מלאכי, שהיא העיר הקרובה ביותר לתחנה זו.
ביוני 2018, לטענת משרד התחבורה, נתגלו עתיקות בסמוך לצומת הגישה לתחנה, ונמסר כי הרכבת תחל עבודתה רק לאחר פינוי העתיקות על ידי רשות העתיקות.

פתיחת התחנה

טקס הפתיחה של התחנה נערך ב-17 בספטמבר 2018 בהשתתפות ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, שר התחבורה ישראל כ"ץ, יושב ראש דירקטוריון הרכבת דן הראל ומנכ"ל הרכבת שחר איילון. למחרת, ב-18 בספטמבר 2018, נפתחה התחנה לציבור.
במשך 90 ימים מיום פתיחת התחנה הנסיעה ממנה תהיה חינם, ובמשך שנתיים לאחר מכן הנסיעה ממנה תהיה בחצי המחיר, בתנאי "שהכרטיס ששימש לנסיעה הוא כרטיס לנסיעה בודדת, או הלוך ושוב, שנרכש בתחנת קריית מלאכי – יואב באמצעות כרטיס נסיעה שאינו כרטיס נייר, הנושא את תמונתו של הנוסע".
ג'יימי ארנולד

ביוגרפיה

כבוגר מכללת וויצ'יטה סטייט, ארנולד החל את הקריירה האירופית שלו בבלגיה.
לראשונה נחת ג'יימי בישראל בשנת 1998 כשחקן הפועל גליל עליון שם שיחק עונה אחת.
ארנולד המשיך עם הגליל לעונה שנייה אולם פציעה קשה גרמה לקבוצה להתיר את חוזהו והוא שב לאחר זמן קצר לאירופה ושיחק בצרפת ובקפריסין. לאחר מכן הגיע לקבוצת נובו מסטו מסלובניה (שם אימן אותו מאמנו במכבי תל אביב, נבן ספאחיה) אותה הוביל לגמר גביע יול"ב, בו הפסידה הקבוצה לפאמסה ולנסיה. 
לאחר מכן שיחק שנתיים בספרד בחובנטוד בדאלונה והצטרף בעונת 2005/6 למכבי תל אביב לשנתיים. במכבי זכה ארנולד בגביע ושתי אליפויות, כשהשנייה הוכרעה על ידי סל שנקלע על ידו שתי שניות לסיום הגמר. בעונת 2007/08 חתם בדינמו מוסקבה האזורית, אך בהמשך התיר את חוזהו וחתם בהפועל ירושלים. בתחילת העונה הציג יכולת מצוינת, הושבת לתקופה מסוימת עקב פציעה, וחזר בפברואר 2008 כדי להוביל את קבוצתו לזכייה שנייה ברציפות בגביע המדינה בכדורסל, תוך שהוא קולע בגמר 29 נקודות. לאחר שהפועל ירושלים סיימה את העונה במקום השישי ולא העפילה לפיינל פור, עזב ארנולד את הקבוצה וחתם בוירטוס בולוניה האיטלקית.
לאחר הקדנציה בוירטוס בולוניה, עבר ארנולד לקבוצת פריסטרי אתונה מהליגה היוונית לעונה אחת (2009/10). בעונה שלאחר מכן שיחק משחק בודד באולימפיה מילאנו. בעונת 2010/11 שיחק ארנולד בהפועל חולון מישראל.
ארנולד נשוי לאיריס (במקור איריס לוי, שחקנית עבר באליצור רמלה), קיבל אזרחות ישראלית ב-2006, ומתוקף זכות האזרחות שיחק בנבחרת ישראל. ערך את הבכורה בנבחרת בספטמבר 2006 במסגרת מוקדמות אליפות אירופה 2007.
סלקאס

תולדות היישוב

סלקאס נזכרת לראשונה בשנת 1387, ובשנת 1496 נבנתה בה כנסייה ראשונה. בין מלחמות העולם שכנה העיירה בסמוך לגבול הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי סלקאס

בשנת 1897 נמנו בעיירה 1,582 יהודים. בין מלחמות העולם חיו בה כ-200 משפחות יהודיות, ופעל בה בית ספר עברי. עם סיפוח ליטא לברית המועצות ביוני 1940 נאסרה הפעילות הציונית ביישוב.
ב-29 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו חייבו את יהודיה בענידת טלאי צהוב, והטילו עליהם הגבלות תנועה. בד בבד, נלקחו יהודי העיירה לעבודות כפייה אצל הליטאים תושבי המקום.
ב-2 באוגוסט 1941 רוכזו כל יהודי העיירה ביער סונגרד הסמוך אליה, ושם כ-150 מהם נרצחו. יתר היהודים הושבו לעיירה, ורוכזו בה בגטו. ב-26 באוגוסט 1941 הוצעדו כל יושבי הגטו שבעיירה כ-10 ק"מ ממנה, ורוכזו עם יהודים נוספים מהסביבה במתחם מוקף גדר תיל. למחרת רצחו הליטאים את 2,569 היהודים שהיו באתר.
פאן-פאן

פאן-פאן (pan-pan) הוא אות המצוקה הבינלאומי המציין מצב חירום, שאינו כולל סכנת חיים, על כלי שיט או כלי טיס. מצב חירום זה פחות בדרגתו מקריאת מיידיי או SOS המסמלים סכנת חיים מיידית לנמצאים על כלי השיט או כלי הטיס.
מטרת אות מצוקה זה היא להזהיר כלי טיס או כלי שיט בסמוך על הסכנה באזור, ולהתריע כי בעתיד ייתכן ויהיה צורך בסיוע נוסף. אין משמעות ההודעה קריאה לבוא לעזרה, אולם לעיתים משמעה כי יש לנקוט פעולות מסוימות (כמפורט בהמשך). בכך שונה הקריאה מקריאת מיידיי או SOS שמשמעותם כי כל המקבל את הקריאה נדרש להגיע ולסייע בפעולות החילוץ.

מקור הקריאה

מקורה של הקריאה במילה הצרפתית panne שמשמעה תקלה או שבר מכני.
לימים נוצרו ראשי תיבות בדיעבד באנגלית: "Possible Assistance Needed" - "ייתכן ותדרש עזרה" - אולם הקריאה אינה קיצור של משפט זה.

שימושים

בעת חירום ישדר כלי השייט או כלי הטיס את הקריאה שלוש פעמים: "Pan-Pan, Pan-Pan, Pan-Pan" (פאן-פאן, פאן-פאן, פאן-פאן), ובמורס תשודר שלוש פעמים האות X:‏ "X X X".
השימוש בקריאה יעשה במצבים בהם לדוגמה עומד להיגמר הדלק של כלי הטיס או נגמר הדלק בכלי השייט או מתקלקלים מנועיהם (מצב בו כלי השייט עצמו הופך לסכנה לסביבתו, ומצב בו עדיין אין סכנת חיים מיידית לנוסעי כלי הטיס אולם יש לנקוט בפעולות חירום בשדה התעופה הקרוב על מנת לתת לו עדיפות בנחיתה).
שימוש נוסף בקריאה יכול להיות לאחר שפרצה שריפה בכלי שיט או כלי טיס, אולם זו כובתה מיידית. הקריאה נועדה לסמן כי השריפה בבדיקה, וייתכן שגורם השריפה טרם התגלה או כי תיתכנה שריפות נוספות אשר עלולות בעתיד להוות סכנת חיים.
בכלי שיט יעשה שימוש בקריאה כאשר אדם נפל למים (מצב בו הספינה אינה יכולה לתמרן או להתרחק מהמקום בו היא נמצאת, וכן כלי שיט אחרים צריכים לשמור מרחק מאותו מיקום על מנת שלא לפגוע באדם שבמים) - בקריאה יעשה שימוש כאשר מיקומו של האדם במים ידוע והוא אינו בסכנת חיים. אם האדם במים נמצא בסכנת חיים יעשה שימוש בקריאה "מיידיי". כמו כן יעשה שימוש בקריאה במצב בו כלי שיט איבד את מיקומו, והקריאה תסייע לתחנת חוף לאכן את מיקום כלי השיט.
בקריאה יעשה שימוש על ידי תחנות בקרה ימית או משמר חופים על מנת להודיע הודעות חירום כגון התראות מזג אוויר חמורות, או במקרה של חיפוש אחר ספינה שאבדה או כלי טיס שאבד, הקריאה תשמש את כוחות החיפוש והחילוץ להודיע הודעות בעלות חשיבות (כגון קריאה לכלי שיט או כלי טיס אחרים לסייע בחיפוש).
ארמית חדשה צפון-מזרחית

היסטוריה

ניבים השייכים למשפחה הזאת הם צאצאים של הארמית אשר דוברה באימפריה האשורית המאוחרת, כאשר זו הפכה את השפה הארמית ל"לינגואה פרנקה" של המזרח התיכון.
בשפה יש השפעה אכדית כבדה, כמו זו שבארמית בבלית, המבנה הדקדוקי של הארמית הצפון-מזרחית (אשורית) והארמית הדרום-מזרחית (בבלית) הוא אכדי.

ניבים נוצריים

הניבים הנוצרים דבורים בדרום-מזרח טורקיה, בצפון עיראק (בעיקר באזור הכורדי ורמת מוצול, הקרויה אצל דוברי הארמית רמת נינווה), באזרבייג'ן ובכורדיסטן האיראנית. כיום דוברים רבים גלו למערב, וחיים בקהילות באירופה (בעיקר בבלגיה, הגרמניה, בצרפת ובשוודיה), בארצות הברית ובאוסטרליה. 
הסיווג של הניבים הנוצרים לקבוצות לשוניות קשה, ומקובל לראות בהן רצף ניבים. דוברי הארמית הנוצרים מכנים עצמם לעיתים "אשורים" ולכן קוראים לשפתם "אשורית", ואילו אחרים מכנים עצמם "סורים" וקוראים לשפתם "סורית" או "סורית חדשה", אולם כינויים אלו אינם מדויקים מבחינה בלשנית.
הלסינקי

היסטוריה

הלסינקי הוקמה בשנת 1550 על ידי גוסטב ואסה, מלך שוודיה, אשר שלט באותם ימים בפינלנד.
היא הוקמה כעיר מסחר מתחרה לטאלין בירת אסטוניה, אשר נמצאת מעבר למפרץ פינלנד. שנותיה הראשונות של העיר היו קשות, והיא צמחה באיטיות. למרות זאת, הלסינקי היוותה מוקד אסטרטגי-צבאי חשוב ונקודה ימית אסטרטגית במהלך המלחמות הרבות באזור בין המעצמות של אז - רוסיה ושוודיה, וב-1748 החלה בנייתה של מצודת סואומנלינה על קבוצת איים מדרום לעיר. מטרת המצודה הייתה הגנה על הלסינקי מכיוון רוסיה.
במהלך מלחמת רוסיה-שוודיה 1808-9, סואומנלינה לא היוותה מכשול אמיתי לרוסים  והלסינקי נכבשה במרץ 1808. בנובמבר 1808 פרצה שריפה גדולה במזרח העיר וכילתה כרבע מהעיר.
לאחר ששוודיה הפסידה במלחמתה מול רוסיה, סופחה פינלנד לרוסיה בשנת 1809, כאזור אוטונומי. עקב החלטה של הצאר אלכסנדר הראשון, הלסינקי הפכה בשנת 1812 לבירתה של פינלנד, והוקמה בה האוניברסיטה של הלסינקי (אשר למעשה הוקמה בעיר טורקו בשנת 1630  - והועברה להלסינקי בשנת 1812).
בעקבות המהפיכה ברוסיה ב 1917, הכריזה פינלנד על עצמאותה ועל הלסינקי כבירתה.

פני העיר

האדריכלות בהלסינקי מאופיינת בסגנון מאופק. העיר מצטיינת בבנייה נמוכה במרכזה, ומתקיימים בה עקרונות מתקדמים של נגישות, פיתוח סביבתי ותחבורה ציבורית. נופה העירוני של הלסינקי מגלם את החיבור שנעשה דרכה בין המערב הסקנדינבי והמזרח הרוסי, כאשר שלושת המבנים שחולשים על קו הרקיע במרכז הם תחנת הרכבת הגדולה, כנסיית אוספנסקי האורתודוקסית וקתדרלת הלסינקי בעלת האוריינטציה השוודית.
היא זכתה לתואר עיר העיצוב לשנת 2012.
האדריכל בעל השם העולמי אלוור אלטו הטביע גם הוא חותם חשוב ברבים מהבניינים במאה ה-20.
סולאפור

חינוך

בעיר נמצאת אוניברסיטת סולאפור, וכן קמפוס של אוניברסיטת שיווג'י, שמרכזה בעיר קולהפור.
בנוסף, נמצאים בעיר עשר מכללות להנדסת חשמל, שתי מכללות לרפואה וארבעים מכללות נוספות.

כלכלה

סולאפור נמצאת בצומת חשוב של רכבות וכבישים, שמחברות את מהרשטרה עם מדינות טאמיל נאדו, אנדרה פרדש וקרנאטקה.

תיירות

מקדש סידשוור, שנבנה במאה ה-16 מושך תיירים רבים. כמו כן, נערך בעיר יריד שנתי.

תחבורה

סולאפור מקושרת בכבישים לערים מרכזיות במהאראשטרה ובמדינות הגובלות בה.
העיר מקושרת בקווי רכבת לערים מרכזיות בהודו, כמו ניו דלהי ומומבאי.
בדרום העיר נמצא נמל התעופה סולאפור .
הפארק הלאומי שער הגיהנום

גאוגרפיה

הפארק משתרע על יותר מ-68 ק"מ, גודל קטן ביחס לפארקים לאומיים באפריקה, וגובהו 1,900 מ' מעל פני הים. הוא מצוי מדרום לאגם נאיוואשה. בתוך הפארק 2 הרי געש כבויים: אולקריה והובלי. בצפון ישנם צוקים אדומים המכילים שני שקעים וולקנים ושקע מעבר נוסף המוביל דרומה לסביבת מעיינות חמים ביותר. האקלים בפארק חם ויבש ובעל נופי סוואנה עם עצי שיטה רבים.

בעלי חיים

בפארק זה ישנם חיות רבות אך האוכלוסיות שלהם קטנות, דבר שנכון בעיקר על הטורפים הגדולים כמו האריות, הנמרים והברדלסים. בפארק ישנם אוכלוסיות של שפנים, חזירי יבלות, תאואים, זברות, איילנדים, בובאלים אייליים, צבאי תומסון וצבאיים נוספים וחתולי סרוואל וכן להקות צבועים וחבורות בבונים. הפארק הוא גם ביתו של צבי הסלעים ושל תת-המין Redunca fulvorufula chanleri של צבי סוף ההרים.
בפארק ישנם יותר מ-103 מיני עופות ביניהם נשרים, עקבים (כמו עקב אוגור ועקב תני) ועיטים שחורים וכן עופות קטנים יותר. הפארק היה בעבר בית חשוב לאוכלוסיית הפרסים.

תיירות

הפארק הוא אתר פופולרי לתיירות עקב קרבתו היחסית לעיר הבירה ניירובי ועקב מחיר הכניסה הנמוך שלו. בפארק ישנם אפשרויות של רכיבת אופניים, אופנועים, טיולי הליכה ואפילו קמפינג - אחד משני הפארקים בקניה בהם הדבר מותר. ישנם חוויות טיפוס על הצוקים בפארק ושיט באגם נאיוואשה. כמו כן ישנו מרכז חינוך על תרבות בני המסאי.
הפארק ידוע כאתר ההרשאה של סרטו המצליח של וולט דיסני מ-1994, "מלך האריות". צוותי יצירת הסרט הגיעו לפארק במטרה לאייר מקרוב את נופיו המרשימים ואת החיות שבו. מרבית הנופים מהסרט הגיעו מנופי הפארק, למעט "צוק התקווה".
בפארק גם צולם הסרט "טומב ריידר 2 - סוד החיים" משנת 2003.
ויטסלב נזוול

חייו

ויטסלב נזוול נולד  בעיירה המוֹרַבית בִּיסקוֹפּוֹבִיצֶה למשפחה מהמעמד הבינוני, אביו היה מורה, ומגיל צעיר התבלט בכישרונותיו. הוא השלים לימודיו בעירו, ויצא לאוניברסיטאות של ברנו ופראג. תוך השלמת לימודי הפילוסופיה שלו, החל לכתוב שירים ולפרסמם בכתבי העת האוונגרדיים הצ'כים. הוא הסתפח לחבורת משוררים צעירים תוססת בפראג, והיה בין מוליכי המהפך המודרני בשירה הצ'כית.
נזוול היה אמן מבורך ורב כשרונות. הוא היה צייר ומלחין, מנגן ושחקן. הוא נהג להלחין בעצמו את שיריו, ולהופיע איתם על הבמה. בשנות השלושים יצא לפריז, התקרב מאוד אל המשוררים הצרפתיים הסוריאליסטיים, פול אלואר ואנדרה ברטון, והיה בין ראשוני המשוררים הצ'כים שכתבו ברוח הסוריאליסטית המודרנית. בעת שהותו בצרפת וגם לאחריה הכיר כמה יוצרים יהודים, צ'כים וסלובקים, וקשר איתם קשרי ידידות. ביתו ובית הקפה שלו בפראג הפכו למרכז השירה האירופית המודרנית בצ'כיה. בין השאר היה "החונך" הפואטי של אריה להולה, ופתח בפניו את דלתות העולם הספרותי הצ'כי.
נזוול הזדהה לגמרי עם הקו הקומוניסטי הנוקשה שהונהג בצ'כוסלובקיה עם הכיבוש הסובייטי. הוא הפך את סגנון שירתו, והיה ל"משורר חצר" מגמתי, ברוח הריאליזם הסוציאליסטי. ובשנת 1950 חיבר את "שיר השלום" המפורסם, שהפך להמנון של חסידי מוסקבה באירופה ומחוצה לה. על שירו זה קיבל את "פרס השלום", מיסודה של מוסקבה הקומוניסטית.
נפטר בפראג, בירת צ'כיה, בשנת 1958.
בבית הספרים הלאומי בירושלים מצויים שמונה מספריו, בצ'כית, ובהם שיריו, שירי הילדים שלו, מערכוניו ועוד. שירו "מוֹכֶרֶת הפְּלָאוֹת" תורגם בידי אברהם שלונסקי, השיר נדפס בכרך ב' של תרגומי שלונסקי, ושם המשורר צויין כך: ו. נזבל. שיר זה הוא יצירתו היחידה שתורגמה לעברית.
פילטוס PC-6A טורבו-פורטר

כללי

למטוס פילטוס PC-6A טורבו-פורטר היו מאפיינים אוירודינמים מתקדמים אשר גרמו לו לביצועי המראה ונחיתה טובים מאוד משטחים קצרים ומאולתרים. בשנות הששים המטוס הראשון הגיע לארץ ופעל תחת הטייסת הקלה בשדה דב. מפקדי חיל האויר עזר ויצמן ומוטי הוד אהבו את המטוס הזה וקיימו בו דיוני מטה במהלך הטיסות. לחיל האוויר היו שני מטוסים כאלה ששימשו למשימות תובלה קלה. חיל האוויר השתמש במטוס הזה בעיקר בתנאים שבהם למטוסים אחרים היה קשה לנחות. כשהמטוס התרסק בתאונה הוא הוחלף במטוס אחר ואז יצא מכלל שירות ב-1973.
הלגנדריום של טולקין

הלגנדריום הוא מכלול יצירתו של ג'ון רונלד רעואל טולקין המתאר את היקום הדמיוני שיצר, המהווה את הרקע לעלילת אפוס שר הטבעות. הלגנדריום מתאר את המיתולוגיה, ההיסטוריה, הגאוגרפיה, הבלשנות, התרבות ושלל היצורים הכלולים בעולם הטולקינאי ונפרש על פני מספר יצירות שרובן נערכו ופורסמו רק לאחר מותו של המחבר על ידי בנו, כריסטופר טולקין. במונח נעשה שימוש על ידי חוקרי יצירתו של טולקין והוא אף השתמש בו בעצמו. מונח זה מדויק יותר מהכינוי הרווח "עולם הארץ התיכונה", כיוון שהלגנדריום מתייחס למרחבים נוספים ביקום הטולקינאי מלבד הארץ התיכונה.
היסטוריה של הונגריה

מוצא המדיארים

מולדת המדיארים, ככל הידוע, שכנה במאגנה הונגריה, על נהר הוולגה, באזור בשקיריה דהיום. לקראת סוף המאה התשיעית לספירה, ככל הנראה בלחץ שבטים מתחרים על אזורי המחיה שלהם, יצאו המדיארים במסע מערבה בהנהגת מנהיגם ארפאד והם השתלטו על אזורי הונגריה. קבוצתו של ארפאד הייתה, כפי הנראה, רק חלק קטן מאבות האוכלוסייה ההונגרית המודרנית: בתוכה התערבו במהלך הדורות סלאבים, שישבו בהונגריה בבואם של המדיארים ושבטים גרמאניים ובני קבוצות אתניות נוספות, שהגיעו להונגריה אחרי המדיארים של ארפאד.
מוצא המדיארים אינו ברור. מן הבחינה הלשונית, שפתם שייכת למשפחת השפות הפינו-אוגריות, שהיא ענף של משפחת השפות האוראל-אלטאיות. קרובותיה המפורסמות ביותר של השפה ההונגרית הן הפינית והאסטונית. מלבדן, נמנות עם משפחה זו גם השפות הלאפית, הקומי ועוד שפות, המדוברות באזורים שונים של רוסיה של ימינו, באזור הרי אוראל. יחד עם זאת, במרוצת ההיסטוריה נטו המדיארים לקשור עצמם בהונים: אגדה עממית נודעת, מספרת על שני אחים, הונור ומאגור, שהתגוררו באזור בשקיריה. יום אחד, ראו השניים צבי. ברצותם לצודו, רדפו אחריו והוא הובילם אל שתי נערות יפהפיות. הם נשאון, הונור היה לאבי-ההונים ואילו מאגור - לאבי-המדיארים ומכאן השם "הונגריה". לפיכך, במאה התשע-עשרה, ראו עצמם ההונגרים כעם טורקי, כהונים.
כאשר בסוף המאה ה-19 נתגלה הקשר הלשוני ההדוק בין המדיארית לפינית, החל ויכוח אשר לא הוכרע עד עצם היום הזה לגבי המוצא של המדיארים.
רחוב גרפטון

רחוב גרפטון (באירית: Sráid Grafton , באנגלית: Grafton Street) הוא אחד משני רחובות הקניות העיקריים במרכז דבלין, כשהשני הוא רחוב הנרי. תחילתו מדרום בפארק סיינט סטפנ'ס גרין, וסופו בצפון בכיכר קולג' גרין. הרחוב נקרא על שמו של הנרי פיצרוי, הדוכס הראשון של גרפטון, שהיה בעליו של קרקע באזור. הרחוב נסלל ב-1708 על ידי משפחת דוסון, והרחוב המקביל נקרא רחוב דוסון על שמם.
בתחילת שנות ה-80 של המאה העשרים, הפך הרחוב למדרחוב, מלבד קטע קצר שבין הרחובות נסאו וקולג' גרין. בקטע הזה נמצאים שני אתרים ידועים: בית פרובוסט'ס מהמאה ה-18 שבו מתגורר ראש טריניטי קולג', ופסלה של מולי מאלון מסוף המאה ה-19 אשר הפך למקום מפגש ידוע בדבלין. 
ברחוב פועל משנת 1927 בית הקפה בוולי'ס אוריינטל. ב-2004 הודיע בית הקפה על סגירתו, יחד עם הסניף ברחוב ווסטמורלנד. לאחר מאבק ציבורי שכלל את ראש עריית דבלין, קטרין בירן, נפתח מחדש בית הקפה ברחוב גרפטון.
וינטר בלו, ילדת פיות

ווינטר בלו, ילדת פיות היא סדרת ספרים לילדים שכתבה הסופרת הישראלית אשכר ארבליך בריפמן.
הסדרה מספרת את סיפורה של ווינטר בלו, ילדת פיות החיה בשני עולמות: עולם בני האדם ו"ארץ-קסם", ארץ שעפה באוויר על ידי כוח הפיות. במהלך הספרים ווינטר עוברת הרפתקאות שונות יחד עם חבריה, ילדי הפיות. הסדרה יוצאת לאור בהוצאת ידיעות ספרים.

תקציר הספרים

ספר 1- פריחתה של רוז: אמרלד הופכת לילדת פיות, ומתבקשת על ידי שכנתה רוז להעביר מסר לקמליה. היא עולה לארץ-קסם בעזרתן של ליב ומלאני, בנותיה של מגי, אך השלוש מגלות כי כל תושבי ארץ קסם שקועים בתרדמה עמוקה. הן מובלות על ידי בילי, ילד פיות שאותו פוגשות במקרה, לתוך מערתה של עכבישה אם שרוצה להרגם, אך הן מצליחות לברוח. הן מגלות שמקור הבעיה היא מוטציות של עכביש המשפך האוסטרלי המסוכן גם לבני אדם וגם לפיות, ובעזרתו של פרנציס גו השלישי ואנריק המתבודד הן מצליחות לרקוח תרופה שמצילה את תושבי ארץ קסם. השלוש הולכות לביתה של אמרלד, ומגלות את בני החבורה להשמדת יצורי הקסם בכוננות להרוג את רוז. הן צופות ברוז מתה, ואמרלד בוכה עליה וקונה את כד האפר שלה.
ספר 2- יצורי הצל: שכנים חדשים עברים לגור בביתה הריק של רוז, אריק ולילה. במקביל, גופותיהם של אנשים מהעיירה של אמרלד נמצאות מבותרות על שפת אגם ווקר. אמרלד מגלה כי אריק ולילה שייכים לאותה הקבוצה שהרגה את רוז, והם כולאים אותה והיא מצליחה להשתחרר דרך החלון. אריק ולילה מבקשים את עזרתן של אמרלד, ליב ומלאני, והם מפענחים יחד את סוד הכתבים העתיקים. ליב ומלאני מספרות לקמליה את מה שהתרחש, ובעקבות כך אמרלד כועסת עליהן. הבנות יוצאות להשמדת יצורי הצל בלי רשות הפיות ומצליחות. לאחר הפעולה, קמליה נוזפת בהן.
ספר 3- כנופייתם של אריק ולילה מאיימת על סודם של בני המאיה ומתכננת להגביר את כוחם בעזרת סוד המאיה ולהשמיד בעזרתו את ארץ קסם. אמרלד וחברותיה מפריעות להם בעבודתם ועוצרות סופת הוריקן גדולה שנוצרה עקב השלכות של התפוצצות סוד המאיה. בסוף הספר נרמז שאמרלד ראתה את אוליבר כילד פיות.
ספר 4- אמרלד אכן מגלה שאוליבר חברה הוא ילד פיות ומתגלה שהיא זאת שגרמה לכך בעקבות טבילתם במעיין הבבואה. לעולם הרגיל מגיעים ילדי האי, שהם ילדים שמתו בילדותם ומתגוררים מתחת לארץ קסם באי שהוקם למענם, אך הם בורחים לעולם בני האדם לנקום בצאצאי משפחתם שלפי דבריהם שכחו אותם, והם מרגישים החמצה נוראית. אמרלד וחבריה נחלצים לעזרה כדי לשכנע אותם לחזור לאי הילדים, ואחרי שמצילים אותם מלילה ואריק ועוד חברי כת שמנסים לכלוא את נשמותיהם של ילדי האי בעזרת צמח הלופופורה ילדי האי מתחרטים וכולם מצליחים לחזור בשלום. בספר מוזכרים ג'יאן, ילד פיות איטלקי שהתפתח בינו ובין אמרלד קשר ידידותי, ואוליבר מקנא ולא מחבב אותו במיוחד, וגאל קרוב משפחה של ליב ומלאני.