האמברגו הצרפתי על ישראל

האמברגו הצרפתי על ישראל היה אמברגו על יצוא נשק צרפתי לישראל שהוטל זמן קצר לפני מלחמת ששת הימים והביא לסיומה הפתאומי של תקופת שיתוף הפעולה הביטחוני בין המדינות, לביטול חוזים חתומים באופן חד-צדדי, ולהפסקה של הצטיידות צה"ל באמצעי לחימה צרפתיים והחלפתם באמל"ח אמריקאי. האמברגו נמשך לפחות עד תקופת נשיאותו של פרנסואה מיטראן, וגם כיום הייצוא הביטחוני הצרפתי לישראל מצומצם ומתמקד באווירונאוטיקה וחלל, ואינו כולל נשק התקפי.

רקע

במבצע קדש פעלו ישראל וצרפת בתאום מדיני ובשיתוף פעולה צבאי מתוך אינטרס משותף בתקיפת מצרים. במהלך ההכנות למערכה ציידה צרפת את ישראל בנשק רב מתוצרתה שהביא לשיפור משמעותי ביכולות צה"ל. 
בהכנות למערכה זו נפתחה תקופה שבה צרפת הייתה ספקית הנשק העיקרית של צה"ל בכלל וחיל האוויר בפרט. שיתופי הפעולה בין המדינות כללו פיתוח ומחקר בתחומים טכנולוגיים מתקדמים כגון פיתוח מנועים רקטיים, טילי קרקע קרקע, הנדסת אווירונאוטיקה, חימוש מתקדם ואף הסכמה למכירת כור גרעיני (קמ"ג) לישראל בשנות החמישים.
נכונותה של צרפת לחמש את ישראל ולשתף אותה בתהליכי המחקר והפיתוח הייתה בולטת לנוכח סרובן של מדינות המערב לספק נשק לישראל, גם כאשר זו שלחה נציגים והשקיעה מאמצים דיפלומטיים. בין המדינות שסירבו לספק נשק היו בריטניה, ארצות הברית וקנדה (חלקן הסכימו לספק נשק הגנתי בלבד או נשק מדור קודם).

הטלת האמברגו

בחודשים שקדמו למלחמת ששת הימים גברה המתיחות בין מדינות ערב לבין מדינת ישראל. בתקופה זו הצהיר נשיא צרפת שארל דה גול שאם ישראל תיזום מתקפה צבאית על מדינות ערב, צרפת לא תתייצב לצידה. ישראל התאכזבה מעמדתה החדשה של צרפת בעלת בריתה, אך לא שינתה את החלטתה לצאת למתקפת מנע על אף המחיר של אובדן התמיכה הצרפתית.
שארל דה גול, ומשרד החוץ הצרפתי ראו את התמיכה בעולם הערבי כאינטרס לאומי של צרפת ומתוקף כך אימצו מדיניות חוץ שהתנערה מהברית עם ישראל. ולכן בהתאם להצהרותיו המוקדמות, הטיל דה גול אמברגו ב-3 ביוני  1967, זמן קצר לפני המלחמה, ועצר באחת את משלוחי המטוסים ונשק לישראל. האמברגו הוטל גם על נשק שלגביו כבר נחתמו חוזים בין המדינות לאספקתו ואף לנשק שישראל שילמה בעדו.
האמברגו שהטילה צרפת על ישראל היווה סיום דרמטי של הברית בין שתי המדינות. 
ההשפעה המשמעותית ביותר של האמברגו הייתה על חיל האוויר הישראלי שאיבד במהלך המלחמה מעל 40 מטוסי קרב ונזקק להשלמת אבדותיו. בנוסף, הוטלו עליו משימות התעצמות לנוכח השטחים הנרחבים שנכבשו בסיני, רמת הגולן ויהודה ושומרון. עוכבה העברת 50 מטוסי מיראז' 5 שאמורים היו להיקלט בטייסת 119 בתל נוף החל בספטמבר 1967 (כשלושה חודשים לאחר המלחמה) ושכשני שלישים מהתשלום בעדם הועבר לצרפתים (195 מיליון פרנק צרפתי). מטוסים אלה היו מטוסי הקו הראשון ויוצרו במיוחד לחיל האוויר הישראלי לפי תצורה ישראלית ושהופנמו בו לקחי קרבות. על אבי הטיפוס נרשם מיראז'5J עבור המילה Juif - יהודי בצרפתית.
בחלוף החודשים ולאחר מגעים של בכירים ישראלים עם השלטון הצרפתי לא נשא פרי פנתה ישראל למדינות אחרות בבקשה לרכוש נשק ובעיקר מטוסי ירוט.
החרפה נוספת באמברגו התרחשה ב- 3 בינואר 1969 לאחר הפשיטה הישראלית על שדה התעופה הבינלאומי בביירות. נשיא צרפת הצהיר בזעם שהאמברגו הופך מוחלט ויכלל גם איסור ליצא לישראל חלקי חילוף. החרפה זו הבהירה לישראל כי תקוותיה להפשרת היחסים ולהצטיידות במיראז 5 המיוחל אינן מציאותיות ופנתה ביתר שאת למציאת פתרון של קבע להצטיידות ביטחונית.

האמברגו לאחר פרישת שארל דה גול

בשנת 1969, פרש שארל דה גול מנשיאות צרפת. במשרד החוץ הישראלי שררה תקווה כי הנשיא החדש, ז'ורז' פומפידו, ישנה את היחס הצרפתי העוין כלפי ישראל. פומפידו הבהיר כי אין בכוונתנו לשנות את המדיניות כלפי ישראל וכי האמברגו על ישראל נותר בעינו. היחס של פומפידו כלפי ישראל נע בין אדישות והתעלמות לבין עוינות וביקורתיות.
המשך מגמת ניתוק המגע מישראל הוביל לאחד מרגעי השפל ביחסים בין שתי המדינות אשר התרחש בדצמבר 1969 כאשר ישראל עקפה את האמברגו שצרפת הטילה עליה ובמבצע חשאי העבירה ספינות טילים שרכש חיל הים הישראלי, מנמל שרבורג שבצרפת לישראל.
החרפת היחסים עם ישראל מצאה ביטוי גם בסירובה של צרפת לגנות את ההתקפה המצרית שפתחה את מלחמת יום הכיפורים באוקטובר 1973. במשך המלחמה ובעקבות משבר הנפט הועמק הקשר בין צרפת לבין מדינות ערב. במהלך מלחמת ההתשה התהדק שיתוף הפעולה הביטחוני בין ישראל לארצות הברית, שהתחזק אף יותר במהלך מלחמת יום הכיפורים ולאחריה. ארצות הברית נאותה לספק לישראל מערכות נשק חדישות ועדיפות על אלה הצרפתיות. במקביל המשיכה ישראל בפיתוח תעשייה ביטחונית עתירת ידע ולא נזקקה עוד לאספקת נשק או לסיוע טכנולוגי צרפתי.