google/wiki40b huggingface dataset:
מנזר גאנדזסאר

היסטוריה וארכיטקטורה

מנזר גאנדזסאר הוזכר לראשונה במאה העשירית. בניית קתדרלת גאנדזסאר של יוחנן המטביל החלה בשנת 1216, תחת חסותו של חסן-ג'לאליאן דאוולה , הנסיך הארמני של קאצ'ן . הבנייה הושלמה בשנת 1238 אך נחנכה רק ב-22 ביולי 1240.
במאה ה-14, לאחר נפילת הממלכה הארמנית קיליקיה וירדת יכולת ההשפעה של הכס הקדוש שלה, הוקם מחדש הקתוליקוסיה באצ'מיאדזין אשר צמח באארצאך. מנזר גאנדזסאר הפך למטה של הקתוליקוסיה של אר'וואנק, הידועה גם בשם הכס הקדוש של גאנדזסאר. הקמתה היא תוצאה של חיפוש בישופי עתיק אחר אוטונומיה כנסייתית, כדי לפצות על חוסר השליטה והתקשורת מתוך המושב המרכזי. כמו כן, הקמת הקתוליקוסיה הייתה חלק משימוש מהאסטרטגיה המקומית בארמניה, אשר נשלטה על ידי שלטון אסלאמי זר, כדי לשמר בקרב העם מראית עין של סמכות דתית. במאה ה-16 הוא נכפף לקתוליקוס אשר לעיתים קרובות היו בני שושלת חסן-ג'לאליאן דאוולה.
מתחם הקתדרלה מוגן על ידי חומות גבוהות. בחלק עליו מונחת הכיפה, ישנם תבליטים המתארים את הצליבה, את אדם וחווה ושני מינסטרים המחזיקים דגם של הכנסייה מעל לראשיהם, כמנחה לאלוהים. התבליטים הושוו לגילופים המשוכללים באגטמר וכמה היסטוריונים לאמנות רואים במנזר את אחת מיצירות המופת של האדריכלות הארמנית.
שמואל בן צבי

ביוגרפיה

בן צבי נולד בחדרה. בגיל 18 הוא התקבל לעתודה האקדמית ועשה את חוק לימודיו בתחום הכלכלה באוניברסיטת תל אביב. עם סיום הלימודים התגייס ליחידת היועץ הכספי לרמטכ"ל, בה שירת עד מינויו כמפקדהּ ב-2000. בד בבד עם שירותו הצבאי הוא סיים את המכללה לביטחון לאומי כחניך מצטיין, השלים דוקטורט בכלכלה, הרצה בתחום באוניברסיטת תל אביב ואף נשלח על ידי צה"ל כפוסט-דוקטורנט למכון הטכנולוגי היוקרתי של מסצ'וסטס - MIT.
ב-2004, עם שחרורו, מונה לסמנכ"ל בחטיבת הכספים של טבע תחת היו"ר אלי הורוביץ, המנכ"לים ישראל מקוב, שלמה ינאי וג'רמי לוין והמנהלים הפיננסים הוותיקים של החברה, דן זיסקינד ואייל דשא. בנוסף שימש גם כסגן הנשיא לאסטרטגיה בחברה עד לשנת 2014 אז פרש מטבע. ד"ר בן צבי סיים בתקופה זו קורס מנהלים מתקדם ב Harvard Business School. 
כיום ד"ר שמואל (מולי) בן צבי משמש כדירקטור בבנק לאומי החל משנת 2015. הוא חבר בוועדות ביקורת, מאזן, תגמול, אסטרטגיה, ניהול סיכונים וטכנולוגיה.
ד"ר בן צבי משמש גם כדירקטור בחברות Sol Gel Technologies ו-VBL Therapeutics. בנוסף מלווה ד"ר בן צבי חברות הזנק (start up). 
מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לשתי בנות.
קריאתה של אירלנד

רקע

השיר הוזמן על ידי התאחדות הרוגבי של אירלנד ב-1995, כתחליף להמנון אירלנד, על מנת שלא להיקלע למחלוקות פוליטיות בין תומכי איחוד אירלנד לבין היוניוניסטים בצפון אירלנד. הוא הפך מיידית להמנון המשומע עבור אירלנד במשחקים בינלאומיים ברוגבי, ולאחר מכן אומץ גם על ידי ענפי ספורט אחרים בהם האי כולו מיוצג על ידי נבחרת מאוחדת, כגון הוקי שדה וקריקט.
פיל קולטר, מלחין ומפיק מוזיקלי צפון-אירי מצליח, כתב והלחין את השיר. הוא שודר לראשונה במקביל ברפובליקה של אירלנד ובצפון אירלנד, בביצועו של אנדרו סטרונג, כוכב הסרט הקומיטמנטס.
במשחקים של חלק מנבחרות אירלנד המאוחדות הנערכים ברפובליקה של אירלנד, מושמעים עבור אירלנד שני ההמנונים - המנון אירלנד ("שיר החיילים"), ומיד לאחריו "קריאתה של אירלנד". במשחקים שנערכים מחוץ לרפובליקה של אירלנד מושמע "קריאתה של אירלנד" בלבד.
סכר מוסול

הקמת סכר מוסול

סכר מוסול נבנה בין השנים 1986-1980 במטרה לחזק את משטרו של סדאם חוסיין בשנות מלחמת איראן-עיראק ולקדם מאמצי ערביזציה בצפון עיראק. הסכר תוכנן כסכר רב-תכליתי: אספקת מים, השקיה, שליטה בעוצמת שיטפונות וייצור חשמל.

הסכר

אורכו של סכר מוסול הוא 3,650 מטרים, רוחבו בבסיסו שמתחת למים 700 מטרים, גובהו – 113 מטרים. הסכר מכיל כ-37.7 מיליון מ"ק של חומר (בעיקר אדמה ובטון). כמות המים המקסימלית שיכולה לעבור דרך הסכר בשנייה אחת היא 13,000 מ"ק. דרך מברצי חירום יכולים לעבור 4,000 מ"ק לשנייה.

המאגר-אגם סכר מוסול

אגם סכר מוסול הוא אגם מלאכותי שנוצר מצפון לסכר ומשתרע לאורך כ-45 ק"מ. רוחבו במקום הרחב ביותר הוא 14 ק"מ ובמקום הצר ביותר – 2 ק"מ. שטח פניו הוא 380 קמ"ר ותכולתו 11.11 קמ"ק (קילומטר מעוקב). האגם הוא מקור עיקרי של אספקת מי השתייה בעיראק שמספק מים למוסול, לבגדאד ולערים אחרות.

תחנת הכוח

תחנת כוח הידרואלקטרית העיקרית כוללת 4 מחוללים (גנרטורים)-טורבינה מסוג "פרנסיס" (Francis turbine), שהספקו של כל אחד מהם הוא 187.5 מגה ואט ובסך הכול 750 מגה ואט.

כיבוש הסכר על ידי המדינה האסלאמית

ב-7 באוגוסט 2014 כבשו לוחמים סונים מארגון המדינה האסלאמית מידי לוחמים כורדים (הפשמרגה) את סכר מוסול, כחודשיים אחרי השתלטותם על העיר מוסול.
ב-17 באוגוסט 2014 השתלטו לוחמים כורדים וצבא עיראק בסיוע אווירי של ארצות הברית בחזרה על הסכר.
בחודש ספטמבר 2015 פורסם דו"ח מומחים המתריע כי בבסיס הסוללה המרכזית של הסכר התגלו שקעים בקרקע, ואלה הובילו להרחבתם של סדקים בחומות הסוללה. המומחים הביעו את חששם כי הסכר עומד על סף קריסה, שבעקבותיה ישטוף האגם המלאכותי הענק שנקווה מצפון לו את כל הנקרה בדרכו. פריצה כזו תוביל להצפת העיר מוסול על 2.8 מיליון תושביה ועלולה להציף את בגדד, 400 ק"מ דרומה, במים בגובה ארבעה מטרים.
שארל הראשון, דוכס אורליאן

חייו

שארל היה בנם של לואי הראשון, דוכס אורליאן (בנו של שארל החמישי, מלך צרפת) ושל ולנטינה ויסקונטי, בתו של דוכס מילאנו. ילדותו עברה בצילם של מעשי האיבה בין בית אורליאן לבין בית בורגונדיה, שנאבקו על השלטון בצרפת. ב-1407 נרצח אביו בידי עושי דברו של ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה, ובהיותו בן 14 שנה בלבד, ירש שארל את התואר דוכס אורליאן. בשנה שלאחריה נפטרה אמו ברוב יגון על רצח בעלה, ושארל נשבע לנקום את מות אביו. עם מות אמו ירש את התואר רוזן אסטי, שזיכה אותו בנחלותיה של אמו באיטליה.
ב-1415 לקח שארל חלק בקרב אז'נקור, בו הובסה צרפת בידי הנרי החמישי, מלך אנגליה. הוא נפל בשבי, נלקח לאנגליה והוחזק במבצר ואלינגפורד (שעל נהר התמזה ליד אוקספורד) במשך 25 שנה. אף כי שוביו אפשרו לו תנאי מעצר נוחים, בהתאם למעמדו הרם, הם סירבו לשחררו תמורת כופר נפש בעקבות צוואתו של הנרי החמישי, שראה בו נצר למלכי צרפת שלחמו נגד אנגליה במלחמת מאה השנים. בתקופת שביו הארוכה התמסר שארל לכתיבת שירים שביטאו את יגונו, ובהם כינה את שביו "יער של צפייה ארוכה".
ב-1440 השתחרר משביו תמורת כופר נפש, הודות למאמציו של פיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה, ששנה קודם לכן חתם על הסכם שלום עם אנגליה. ב-26 בנובמבר באותה שנה נשא לאישה את מארי דה קלב, אחייניתו של דוכס בורגונדיה, שילדה לו שתי בנות ובן (העתיד להיות לואי השנים עשר, מלך צרפת). ב-1447 נסע לאיטליה כדי להבטיח את זכותו לנחלותיה של אמו שבחבל לומברדיה, ובשנה שלאחריה שב לצרפת, פרש לארמון בלואה (שעל גדות הנהר לואר), והפך שם לפטרון האמנות.
שארל נפטר בארמון אמבואז ב-5 בינואר 1465, ונקבר בכנסיית סנט סובה שבעיר בלואה.

בתרבות

דוכס אורליאן מופיע במחזהו של שייקספיר "הנרי החמישי" בשם הדוכס מאורליאן.
חרסינת יו

חרסינת יו (בסינית: 越器 או 越州窯) היא סגנון של כלי חרס שהיה מקובל בסין. כלים אלה זוגגו לרוב בזיגוג סלדון.
כלי חרס אלה כונו לעיתים גם "חרסינה ירוקה" (בסינית: 越州青瓷 או 青瓷) בשל צבעם (אף שאין מדובר בצבע ירוק, אלא בצבע אפור, ירוק זית, או חום ירקרק).
כלי חרס אלה זוגגו בזיגוג העשוי אפר עצים וחימר, וכן מעט אבן גיר, ונאפו בחום של כ-1,000 מעלות צלזיוס.

התפתחות

סגנון היו התפתחת בצפון ג'ג'יאנג באזור ג'יואן הסמוכה לשאושינג. מקור השם "יו" במדינת יו שהתקיימה בתקופת האביב והסתיו (770 - 476 לפנה"ס), אולם הסגנון עצמו התפתח במאה השנייה לספירה. צבע כלי החרס נועד לדמות את כלי הברונזה שהיו נפוצים באותה תקופה (והתגלו בקברים באזור נאנג'ינג). בהמשך התפתח הסגנון והפך לסגנון אומנותי עצמאי, ובהתאם השתנה גוון הזיגוג מגוון ברונזה לגוונים בהירים יותר. במאה השישית הפסיק הייצור בסגנון זה באזור ג'יואן, אולם הוא התפשט לאזורים אחרים בג'ג'יאנג.
הכלים יוצרו באיכות גבוהה, ונהגו להשתמש בהם כמתנות לחצר הקיסרית במהלך המאה התשיעית ובמקדשים. כמו כן נהגו לייצא כלים אלה לאורך דרך המשי למזרח התיכון, והם השפיעו על כלי חרס שיוצרו בסאמרא שבעיראק.
במהלך המאה ה-11 התפשט סגנון זה לקוריאה, והפך לסגנון הנפצות של בתקופת שושלת קוריו (כאשר נעשה צבע הזיגוג היה כחול יותר עקב שימוש באבן גיר ובה מעט תחמוצת ברזל או דו תחמוצת הטיטניום).
פסקדין - אתר המשפט הישראלי

הקמת האתר

פסק דין - אתר המשפט הישראלי, הוקם לפני 20 שנה על ידי עו"ד זאב ולנר אליו הצטרף להקמה ולניהול בפועל בנו - עו"ד שחר ולנר.

שיתופי פעולה

לפסקדין שיתופי פעולה בין היתר עם הגורמים הבאים: לשכת עורכי הדין, אגודת הסטודנטים, ynet, כלכליסט, mako, כיכר השבת, עוקץ, תמא 38, התאחדות בוני הארץ.
אלכסנדר באומיוהאן

קריירת מועדונים

באומיוהאן החל לשחק בשנת 2000 בקבוצת הנוער של שאלקה 04, ועלה לקבוצה הבוגרת בשנת 2005. באומיוהאן לא השתלב בקבוצה הבוגרת, בה שיחק פעמיים בלבד עד לשנת 2007, ושיחק בעיקר בקבוצת המילואים של שאלקה, אך רשומה לזכותו זכייה בגביע הליגה הגרמנית עם שאלקה 04, בשנת 2005. בפגרת החורף של עונת 2006/07 עבר באומיוהאן לבורוסיה מנשנגלאדבך, גם שם שיחק במקביל הן בקבוצה הבכירה והן בקבוצת המילואים. בעונת 2008/09, עונה בה חזרה בורוסיה מנשנגלאדבך לבונדסליגה לאחר שנה אחת בבונדסליגה השנייה, באומיוהאן תפס מקום קבוע בהרכב הקבוצה, צבר 28 הופעות בבונדסליגה, הבקיע שלושה שערים והציג יכולת טובה. יכולת זו גררה התעניינות ממועדונים גדולים, ובאומיוהאן חתם לקראת עונת 2009/10 בבאיירן מינכן. באומיוהאן לא השתלב במועדון הבווארי, ושיחק שלוש פעמים בלבד בבונדסליגה ושלוש פעמים בקבוצת המילואים, בנוסף להופעה אחת בגביע הגרמני, וחזר כבר לאחר חצי עונה לשאלקה 04. בשאלקה שיחק באומיוהאן במשך שתי עונות וחצי, לרוב בקבוצה הבכירה, אך לעיתים גם בקבוצת המילואים. עם שאלקה זכה באומיוהאן בגביע הגרמני בעונת 2010/11 לאחר ניצחון 5-0 בגמר על דיסבורג, בו לא שותף. באומיוהאן זכה באותה שנה גם במשחק הסופר קאפ הגרמני, לאחר ניצחון בגמר על בורוסיה דורטמונד בבעיטות הכרעה, לאחר 0-0 בתום 90 דקות. באומיוהאן הוחלף במשחק זה בדקה ה-89. 
בעונת 2012/13 עבר באומיוהאן לשחק בקייזרסלאוטרן ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה. באומיוהאן הציג עונה טובה, וקבוצתו סיימה את העונה במקום השלישי והגיעה למבחני העלייה מול הופנהיים, בהם הפסידה ונשארה בבונדסליגה השנייה. בתום עונה זו עבר באומיוהאן להרטה ברלין. בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה מיעט באומיוהאן לשחק, ואף החמיץ את כל עונת 2014/15 עקב קרע ברצועה הצולבת, אך בעונת 2015/16 הפך לשחקן הרכב בהרטה ברלין. בעונת 2016/17 מיעט מאוד לשחק עקב ריבוי פציעות, ובתום העונה שוחרר מהקבוצה.
בקיץ 2017 חתם באומיוהאן בקוריטיבה מליגת העל הברזילאית, אליה עבר על מנת להתגורר בברזיל עם אשתו הברזילאית.

קריירה בינלאומית

לבאומיוהאן שתי הופעות במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, אך הוא מעולם לא זומן לנבחרת גרמניה הבוגרת.
חיים רוט

חיים רוט (נולד ב-1932) הוא כלכלן ויזם חברתי, ניצול שואה ויוזם מפעל הנצחת השמות "לכל איש יש שם" של יד ושם. מיסדם של המרכז הישראלי לקידום צדק חברתי ושל "ארגון צ.א.ל.ה צוותי אזרחים לשיפור החברה" ויו"ר "ועד הפעולה להכרת והוקרת גבורתם של יהודים שהצילו את בני עמם בשואה".
רוט התכבד בהדלקת משואה בעצרת הממלכתית שהתקיימה ביד ושם בערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה 1999. כמו כן, התכבד בהדלקת משואה בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל שהתקיים בערב יום העצמאות 2001. יד ושם העניק לו את פרס מפעל חיים חינוכי בתחום השואה לשנת 2014.

מהולנד לישראל

חיים רוט נולד בשנת 1932 באמסטרדם. בתחילת שנת 1943 הועברה משפחתו לאזור בעיר בו רוכזו יהודים באמסטרדם לקראת גירושם. בספטמבר 1943 נשלחו סבו ושתי אחיותיו של חיים לאושוויץ. האם הצליחה לחמוק מגירוש ולהציל את בעלה ואת רוט ושלושת אחיו. בהמשך, בזכות קשר עם קבוצה מהמחתרת ההולנדית, שאחד מחבריה היה צעיר יהודי, נשלח רוט, שהיה בן 11 אל כפר במזרח הולנד, בו הוחבאו ילדים יהודים בקרב משפחות נוצריות. רוט שהה אצל מספר משפחות ובסוף 1943 הגיע למשפחתו של אופה, שם נשאר בזהות שאולה עד מאי 1945, אז הפגיש הצלב האדום את בני המשפחה מחדש. אז נודע לרוט כי שתי אחיותיו, סבו ורוב קרוביו נספו. בשנת 1949 עלה חיים עם הוריו לישראל.

לכל איש יש שם

בשנת 1989 ארגן רוט יחד עם קבוצה של יוצאי הולנד וארגון דור ההמשך לניצולי שואה בראשות בילי לניאדו, הפגנה ייחודית מול שגרירות הולנד בתל אביב, במחאה על שחרור פושעים נאצים מהכלא בהולנד. בהפגנה השתתפו כאלף איש, ובמשך 12 שעות הקריאו המפגינים שמות של קרבנות השואה מהולנד וציינו את גיל הנרצחים לפי הצעתו של העיתונאי ההולנדי שחי בישראל, אדו רוזנטל. המחאה הייחודית הזו הפכה למפעל הנצחה רחב היקף, כאשר עקב יוזמתו של רוט ובשיתוף פעולה הדוק עם בילי לניאדו הובילה למפעל לכל איש יש שם, בראשו עומד מוסד יד ושם, ובמסגרתו מוקראים מדי שנה, בארץ וברחבי העולם, שמותיהם של מאות אלפי נספים.

פעילות בתחום הכלכלי-חברתי

רוט הוא מוסמך של האוניברסיטה העברית בכלכלה ויחסים בינלאומיים, וכיהן בתפקידים בכירים בשירות הציבורי וכיועץ פיננסי בבנק העולמי. רוט יזם פרויקטים חברתיים, ביניהם "נוער לשינוי חברתי" במכון ון ליר בירושלים, המרכז הישראלי לקידום צדק חברתי ואת צ.א.ל.ה צוותי אזרחים לשיפור החברה.

הופעה ביום הזיכרון הבינלאומי לשואה במרכז האומות המאוחדות בניו-יורק

רוט הוזמן להשתתף בטקס יום הזיכרון הבינלאומי לשואה שהתקיים ב -27.1.2016 ולנאום (באנגלית) מעל דוכן הנואמים באולם העצרת הכללית במרכז האומות המאוחדות בני-יורק. רוט סיפר על התלאות שעבר בשואה כאשר, כילד בן 7, הוסתר אצל משפחת איכרים בכפר קטן בהולנד. הוא סיים את נאומו במשפט הבא:
" כחברה, מוטלת עלינו ההתחייבות לזכור ולהבין את הלקחים שלמדנו מהשואה, כדי שישמשו לנו תמרור-אזהרה לאן מובילים שנאה עיוורת וגזענות"
— מאמר שכתב דוד רוט, בנו של חיים רוט וסגן נציג ישראל באו"ם, בפורום של פוקס ניוז בתאריך 27.1.2016
.
שביתת הנשק של סלוניקי

שביתת הנשק של סלוניקי הוא הסכם שביתת נשק בין מדינות ההסכמה לממלכת בולגריה, שנחתם ב-29 בספטמבר 1918. ההסכם קבע את תנאי יציאתה של בולגריה ממלחמת העולם הראשונה, וחתם את קרבות החזית המקדונית.

ההסכם ותנאיו

בולגריה הייתה נתונה בסכנת הפיכה צבאית מחד ואבדן עצמאותה מאידך וראשי הממשל הבולגרי החליטו לפעול מיידית ליציאתה מהמערכה. ב-24 בספטמבר הורה ראש הממשלה הבולגרי, אלכסנדר מלינוב, לגנרל איוון לוקוב מפקד הארמייה הבולגרית השנייה, להגיע למפקדת כוחות מדינות ההסכמה בסלוניקי ולמסור לגנרל פראנשה ד'אספרה בקשה לשביתת נשק. למחרת הגיע השר אנדריי ליאפצ'ב לעמוד בראש צוות המשא ומתן הבולגרי, תנאי ההסכם גובשו והוא נחתם במעמד נציגי הצדדים. במסגרת ההסכם נכנעה בולגריה למדינות ההסכמה. הצבא הבולגרי חדל מכל פעילות התקפית בכל החזיתות ונסוג מכל השטחים אשר נכבשו בממלכות יוון וסרביה. בנוסף, הוטלו מגבלות על גודלו של הצבא ועל חימושו והוא חויב בהחזרת ציוד צבאי רב ליוונים. הבולגרים חויבו למסור את כל כלי השיט שברשותם לידי כוחות מדינות ההסכמה. שביתת הנשק של סלוניקי הייתה בתוקף עד חתימתו של חוזה ניי אשר קבע סופית את תנאי כניעתה של ממלכת בולגריה למדינות ההסכמה.
תל חי הנדסאים

היסטוריה

בשנת 1957 הקימה המועצה אזורית הגליל העליון גוף בשם המכללה האזורית תל-חי להעשרת ידע למבוגרים, שכלל מכון לאומנויות, לימודי חוץ והשתלמויות. מתוך המכללה האזורית התפתחה בשנת 1976, בחסות המכון הממשלתי להכשרה בטכנולוגיה ובמדע (מה"ט), המכללה הטכנולוגית תל חי למדעים, תקשורת ועיצוב. בשנת 1993 החלה לפעול בקמפוס גם המכללה האקדמית תל-חי. המכללה מוכרת על ידי המועצה להשכלה גבוהה (מל"ג) ומעניקה מלגות של 90% לחיילים משוחררים.

המכינה הטכנולוגית

המכינה הטכנולוגית מכשירה את הסטודנטים לקראת לימודים לתואר הנדסאי במכללת תל-חי, ברוב מסלולי הלימוד דרישות הקבלה הן אישור ציון עובר בבחינות הבגרות במקצועות מתמטיקה ואנגלית ברמה של 3 יחידות לימוד ובנוסף הבעה ולשון או ספרות ברמה של 2 יחידות לימוד.
אונזער טריבונע

אונזער טריבונע (בתרגום חופשי מיידיש: "היציע שלנו") היה כתב עת ביידיש שנוסד בימי מלחמת העולם הראשונה.
כתב העת נוסד על ידי זאב ז'בוטינסקי במטרה שיקדם את הרעיון המתהווה להקמת הלגיון העברי, בין הכותבים בעיתון נמנה אשר ביילין. מרכזו ישב בלונדון אך לעיתון הייתה תפוצה בקהילות אירופה. באוגוסט 1917 הוזמן מאיר גרוסמן לתפקיד עורך העיתון. אז כבר הוקם הגדוד ה-38 של קלעי המלך וז'בוטינסקי השתמש בעיתון לתעמולת גיוס לגדוד.
בשנים שאחרי כן שימש העיתון בטאון לזרם האקטיביסטי בציונות, שלימים היה לתנועת הציונות הרוויזיוניסטית.
אבינועם הורביץ

אבינועם הורביץ (ט"ו בטבת תר"נ, 7 בינואר 1890 – כ"ד באייר תש"ל, 30 במאי 1970) היה מהנדס ופעיל ציוני במצרים.

ביוגרפיה

נולד בגדרה לביל"ויי צבי הורביץ וללאה, בתו של יהושע דב בנינסון. למד ב"חדר" ובבית הספר שבמושבה, ובתום לימודיו היסודיים נשלח ללמוד במקוה ישראל.
בשנת 1908 נסע ללמוד הנדסאות באוניברסיטה בנאנסי שבצרפת. יחד עמו היו הלל לבונטין, בנו של זלמן דוד ליבונטין, ואלכסנדר חיסין, בנו של ד"ר חיים חיסין. בשנת 1911, לאחר שחלה, נסע להחלמה אצל דודתו ודודו, בילה ויעקב ויסמן, במצרים. כעבור שנה שב לצרפת להשלים את לימודיו. 
בשנת 1915 נסע למצרים אל אחיו אמנון הורביץ ואל דודותיו שהתגוררו באלכסנדריה. כעבור זמן החל לעבוד כמהנדס ראשי ומנהל טכני של חברת הטראם באלכסנדריה. בשנת 1920 נסע מספר פעמים לארץ ישראל, לבקשת פנחס רוטנברג וראע'ב נשאשיבי ראש עיריית ירושלים, כדי לייעץ להם בנושאי חשמל. רשם על שמו מספר פטנטים בתחום החשמל והחימום.
בשנת 1922 נישא בארץ ישראל לפנינה ליבונטין, בתו של זלמן דוד לבונטין, בת המחזור הראשון של גימנסיה הרצליה, חברתם לכיתה של משה שרת (אז שרתוק), דב הוז ואליהו גולומב. כעבור זמן שב למצרים והתגורר באלכסנדריה. הורביץ היה פעיל מרכזי בחיים הציבוריים היהודיים באלכסנדריה ועמד בראש הסניפים המקומיים של ארגונים ציוניים שונים, ובהם הקרן הקיימת, קרן היסוד וברית עברית עולמית. שפת הדיבור בבית הייתה עברית. ביתו שימש אכסניה לאורחים מארץ ישראל, ובהם ראשי סולל בונה שבאו להתייעץ עמו בנושאים הנדסיים. 
מדי שנה היה הורביץ בא עם משפחתו לחוג את הפסח בתל אביב. בשנת 1942, בדרכה ארצה בערב פסח, נקלעה המשפחה לתאונת רכבת. הבת הגדולה דליה, בת 18, נהרגה, ואשתו והבת הצעירה לאורה נפצעו קשה. הבת הובאה לקבורה בגדרה, ליד סבה צבי הורביץ.
בשנת 1945 הוזמן על ידי ראש ממשלת עיראק להכין תוכנית תחבורתית לבגדאד. בשנת 1946 התמנה למהנדס ראשי בחברת הרכבת המקומית אלכסנדריה-רמלה.
במלחמת השחרור אסר השלטון המצרי את פעילי התנועה הציונית במצרים כחשודים בבגידה במולדת המצרית. בין העצורים היו גם אבינועם הורביץ ודודו יעקב ויסמן, שהיה אז נשיא הוועד הפועל של ההסתדרות הציונית במצרים. בשל הדמיון בין השמות 'ויסמן' ו'ויצמן', הפיצה העיתונות המצרית את הידיעה כאילו הורביץ הוא קרוב משפחה של ד"ר חיים ויצמן. הוא היה עצור כשמונה חודשים, ולאחר מכן שוחרר והמשיך בעבודתו בחברת הרכבות אלכסנדריה-רמלה. 
לאחר מבצע סיני עלה לישראל, והתגורר בתל אביב. נפטר בשנת 1970, ונקבר בגדרה. כעבור חודש נפטרה אשתו והיא הובאה לקבורה לצדו.
זאב שוהם

זאב שוהם (פינקלשטיין) (10 בנובמבר 1886 – 29 בינואר 1971) היה עורך דין, פעיל ציוני ופעיל ציבור באירופה ובחיפה.

ביוגרפיה

שוהם נולד בכפר קורוזוואני בפלך ווהלין שברוסיה (כיום באוקראינה), בנם של יעקב דוד פינקלשטיין, סוחר יערות וזלדה לבית קאופמן. אח לחיה הר (פינקלשטיין). הנער פינקלשטיין קיבל חינוך יהודי מסורתי ולאחר מכן למד בבית ספר תיכון ריאלי. בהמשך למד משפטים באוניברסיטת סנקט פטרבורג, ב"קורסים למדעי המזרח" (מדעי היהדות) מיסודו של הברון דוד גינצבורג בסנקט פטרבורג ובאוניברסיטת לונדון.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שהה בסטוקהולם והשתלב בפעילות הציונית בעיר. שוהם ערך את השבועון הציוני היידי "די יודישע פאָלקסשטימע" ('קול העם היהודי'), היה חבר הנהלת משרד העיתונות הציוני העולמי בסטוקהולם ומעורכי הספר "שאלת היהודים בקשר עם מלחמת העולם".
ב-1919 נשא לאישה את צילה, בתו של ישראל פיינברג ואחותו של אבשלום פיינברג, שאותה פגש לראשונה בסנקט פטרבורג, והשתתף בוועידה הציונית הראשונה (שנערכה בלונדון בין 24 בפברואר ל-12 במרץ 1919) כחבר הוועדה המדינית שלה, אשר אחד מתפקידיה היה ניסוח תנאי המנדט הבריטי על ארץ ישראל. ב-1920 נולדה בתם הבכורה תמר, אחריה נולד דוד (1925–2005), כלכלן שכיהן כמנכ"ל בנק כללי לישראל ויו"ר מועצת המנהלים של החברה הישראלית למדליות ולמטבעות. שוהם השתתף בקונגרסים ה-12 וה-13. ניהל את מחלקת העלייה של הסוכנות היהודית בלונדון עד 1924, ואז עלה לארץ ישראל ולאחר שהות קצרה בתל אביב עבר עם משפחתו לשכונת הדר הכרמל בחיפה, פתח בה משרד עורכי דין והצטרף לוועד השכונה. ב-1937 השתתף בקונגרס הציוני ה-20.
שוהם שימש כחבר ההנהלה המרכזית הארצית של לשכת עורכי הדין בישראל (מיסודה של הסתדרות עורכי הדין), חבר בית הדין המשמעתי העליון של הלשכה וחבר הוועדה לבחירת שופטים.
שוהם שימש כיו"ר הציונים הכלליים בחיפה, חבר המרכז הארצי והוועדה המדינית של המפלגה הליברלית הישראלית.
נקבר בבית העלמין חוף הכרמל.

הנצחה

בשנת 1970 קיבל אזרחות כבוד של חיפה, ועל שמו רחוב בעיר. זכר נכדם של הזוג שוהם, אבשלום (אבשה), הונצח במערת אבשלום.
וולדה גיורגיס

טספאי טאזז וולדה גיורגיס וולדה יוהנס (1901–1976) היה פוליטיקאי אתיופי והאיש המשפיע ביותר בתקופת הקיסר היילה סלאסי.

ביוגרפיה

גיורגיס נולד במחוז שאווה ונהפך לאחד מהחברים הטובים ביותר של הקיסר היילה סלאסי לפני המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה ולאחר מכן גלה עם הקיסר לירושלים ולבריטניה. לאחר מלחמת השחרור האתיופית גיורגיס נהפך לאחד מהאנשים המשפיעים ביותר באימפריה האתיופית ולא רק שכיהן בתור שר העט אלא במקביל כיהן גם כשר הפנים (1943–1949) ושר המשפטים (1949–1955) גיורגיס היה אחד מהאנשים שלחצו על הבריטים לסגת מאתיופיה מה שהוביל להסכם הריבונות האתיופית ולאחר מכן לפנוי כוחותיהם מאוגדן והאאד למרות שבתקופתו כיהן גם ראש ממשלה מעמדו של גיורגיס היה רם יותר ולמעשה היה ראש הממשלה בפועל. 
לאחר שחלה בתחילת 1955 הוא פרש מהחיים הפוליטיים וסמכויותיו פוזרו בקרב פוליטיקאים אחרים, גיורגיס המנשיך לכהן בתפקידים פוליטיים זוטרים כמו מושל מחוז ארסי (1955–1960) ומושל מחוז גמו גופה (1960–1961). במהלך המהפכה האתיופית גיורגיס עזב את אתיופיה מחשש לחייו לבריטניה וב-1976 נפטר.
אורנג' ווק טאון

היסטוריה

בתקופת המאיה היה האזור ידוע בשם "הולפטין" (Holpatin) ובו שוכן מקדש מתרבות זו. תרבות המאיה החלה להיות במגע עם המתיישבים האירופים בשנות השלושים של המאה ה-16, אז החלו שני הצדדים להילחם על אדמת האזור. ב-1848 החלה נהירה מסיבית של אנשי המאיה ושל מסטיסים ממקסיקו, שנמלטו משם עקב מלחמת הקאסטות שהתחוללה בחצי האי יוקטן במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19. גלי הגירה אלו גרמו לגידול באוכלוסיית האזור.
המסטיסים הביאו איתם מסורות שכיום נפוצות באזור. אחד הדברים הוא גידול קנה סוכר, שבמשך השנים הפך להיות הענף הכלכלי המוביל של בליז. כיום ממשיך הענף לשגשג באזור ואורנג' ווק טאון מכונה "עיר הסוכר" (Sugar City). במפעל הסוכר המקומי מרוכזת כל תנובת קנה הסוכר של המדינה. ענפי חקלאות נוספים ותיירות מהווים חלקים חשובים נוספים של כלכלת העיר.

דמוגרפיה

האזור מיושב בעיקר במסטיסים, קריאולים, סינים, טאיוואנים, הודים ובני עמים אחרים מאמריקה המרכזית.
פטרופבלובסק-קמצ'טסקי

היסטוריה

היישוב נוסד ב-17 באוקטובר 1740 במקום שבו התקיים ישוב של קמצ'דלים. שמה הראשון היה פטרופבלובסקי אוסטרוג. שמה הגיע משמן של שתי אניות חוקרים שהגיעו למקום כדי לייסד את העיר בפיקודם של ויטוס ברינג ואלכסיי צ'יריקוב: "השליח פטרוס הקדוש", והשליח פאולוס הקדוש". ב-1779 למקום הגיעו חבריו של החוקר האנגלי ג'יימס קוק בצי שכלל שתי ספינות, לאחר שקוק עצמו ניספה בקרב עם המקומיים בהוואי. המפקד החדש נקבר בפטרופבלובסק. ב-1812 היישוב קיבל מעמד של עיר. ב-1849 הוקמה הגוברניה של קמצ'טקה, והעיר נקראה: "פטרופבלובסקי פורט", והייתה לבירתה. ב-1854 הצי האנגלי והצי הצרפתי של האוקיינוס השקט תקפו את העיר במהלך מלחמת קרים, אך הרוסים המעטים שנשארו בעיר הצליחו להדוף את המתקפה.
ב-1924 שונה שם העיר לשמה הנוכחי, כדי להבדילה מהעיר פטרופבלובסק (פטרופבל) בקזחסטן. בשנת 1958 הוקם בעיר בית הספר הגבוה למורים שעם השנים התפתח לאוניברסיטה.
ענף התעשייה העיקרי בעיר הוא עיבוד הדגים ותעשיות התומכות בדייג.
כ-30 קילומטר צפונית-מערבית לעיר ממוקם נמל התעופה יליזובו (ברוסית: Аэропорт Елизово), שממנו יוצאות טיסות ליעדים שונים בתוך רוסיה וטיסות שכר עונתיות לוייטנאם, יפן וארצות הברית.
הלב הזה, המשומש

סינגלים

הסינגל הראשון שיצא הוא "עכשיו אתה" ששוחרר בפברואר 2013 בליווי קליפ. במאי 2013 שיחררה את הסינגל השני "מהנדסת מחשבים" שלווה בקליפ אנימציה מצויר ולווה במשחק. את השיר היא כתבה על בן זוגה לשעבר שעזב אותה לטובת מהנדסת מחשבים.
באוגוסט 2013 שיחררה את השיר "לילה טוב" בדואט עם הזמר גידי גוב כסינגל. הסינגל התקבל בברכה ונכנס לרשימת ההשמעות הארצי. גם לשיר זה יצא קליפ.
באוקטובר 2013 שיחררה את הסינגל הרביעי והאחרון שהוא "ציפור זהב". את השיר כתב חיים נחמן ביאליק, והלחן הוא של כורם. השיר השתתף בפסטיבל הזמר והפזמון תשע"ג 2013 שנערך כמה חודשים קודם. גם לשיר זה צולם קליפ.
סוס נדנדה

סוס נדנדה הוא צעצוע ילדים דמוי כיסא נדנדה, המעוצב כסוס. כרהיט בית לחדר הילדים, בסיסו הוא שתי קשתות, שכל אחת מהן מחברת שתי רגלי כיסא, המעוצבות כרגלי סוס. כרהיט גן, הוא מקובע לקרקע בקפיץ גדול. אין לו משענת, וקדמתו מעוצבת כראש סוס וממנו מזדקרות ידיות, המשמשות לאחיזה בעת הנדנוד.
סוס הנדנדה הקלאסי יוצר מעץ מלא, בדרך כלל מלוחות (בדומה לסוס שבקדמת התמונה). עם תחילת השימוש בפלסטיק כחומר גלם לצעצועים החלו סוסי הנדנדה להשתנות: הסוסים (בעיקר הראש והמושב) החלו לקבל צורות תלת ממדיות מובהקות. הקשתות הבודדות החלו להפוך למשטחים מקושתים שלמים. כיום ניתן למצוא אף סוס נדנדה אשר מתנתק מן המשטח המקושת וניצב על גלגלים.
סוסי נדנדה נבדלים במידת יציבותם. ככל שהצעצוע יציב יותר (מרכז הכובד שלו נמוך יותר וחופש התנועה שלו קטן יותר) הוא מתאים לילדים צעירים יותר. סוסי נדנדה יציבים מומלצים בדרך כלל לגיל שנה או שנה וחצי ומעלה. סוסי נדנדה גבוהים יותר ויציבים פחות מצוידים לעיתים ברגליות מוגבהות שמאפשרות נדנוד פראי יותר.