google/wiki40b huggingface dataset:
הנבל של דווידה

עלילת הספר

דווידה-אילנה צ'אנדלר, היא בת לנישואי תערובת בין חנה-אן, מהגרת יהודייה מפולין, ומייקל צ'אנדל ממשפחה נוצרית אמריקאית ותיקה, יליד מיין, ניו אינגלנד. שני הוריה באו ממשפחות אדוקות מאד אך נטשו את הדת ודגלו באידאולוגיה מרקסיסטית בעקבותיה התקרבו למפלגה הקומוניסטית. אביה עבר מהפך בחייו בעקבות הלינץ' בווסלי אוורסט  בסנטרליה, וושינגטון, הוא היה עיתונאי שכתב עבור עיתונים וכתבי עת בעלי אידאולוגיה שמאלית ונשלח מטעם עיתונו לסקר את מלחמת האזרחים בספרד. לאחר שנפצע ושב שנית לספרד, נהרג אביה בהפצצת גרניקה.
דווידה-אילנה מתמודדת עם אבדן אביה, ובין היתר מתחילה לפקוד את בית הכנסת שבו מתפללים עזרא דין, עורך דין ובן משפחה של אמה, ובנו דוויד שאמו נפטרה שנה קודם לכן. דווידה-אילנה מחליטה לומר קדיש מעזרת הנשים למרות שהדבר לא מקובל ולמרות שאביה היה נוצרי. חברי הקהילה היהודית מקבלים את הדבר בתימהון אך אינם מונעים אותה מלהמשיך במנהגה. בהדרגה מתקרבת דווידה-אילנה גם לבני משפחה אורתודוקסית שכנה ומכירה דרכם היבטים נוספים של היהדות האורתודקסית. מנגד מנסה אחות אביה, שרה, מיסיונרית נוצרית המקורבת לארגון המשיחי "עדי ה'", למשוך את אילנה לאמונה הנוצרית כדי להציל את נשמתה. דווידה-אילנה כורעת עמה ברך בתפילה, והדבר אינו נושא חן בעיני אמה.
הסופר הקומוניסט יעקב דאו, ידיד קרוב של אן צ'אנדלר ששהה אף הוא בספרד למרות מצבו הרפואי הרעוע בשל פגיעת גז בעת שירותו בצבא במלחמת העולם הראשונה, במסלול דומה לזה של ג'ורג' אורוול הוא מאבד את אמונו במפלגה הקומוניסטית שהפכה להיות לטעמו סטאליניסטית הוא חוזר לארצות הברית ומנסה להניא את אן צ'אנדלר מהשתייכותה למפלגה הקומוניסטית תוך שהוא מתאר בפניה ובפני דווידה-אילנה באריכות את הרדיפות אחרי טרוצקיסטים וקומוניסטים אחרים בידי סטליניסטים, שלדבריו היו חשובות בעיניהם יותר מהמאבק בפשיסטים. שלטונות ההגירה של ארצות הברית לא מקבלים אותו למרות התנערותו מהסטאליניזם, וגורמי ימין בממשל דואגים לכך שיגורש בחזרה לאירופה. הוא נכלא באליס איילנד ומשולח לצרפת.
עם גירושו של דאו, מתמוטטת דווידה-אילנה נפשית, ואמה שמוכרחת להמשיך לעבוד במשמרת כפולה לפרנסתן מאז פטירת בעלה, נאלצת לשלוח אותה עם דודתה שרה למרכז שיקומי של ארגון עדי ה'. לאחר חזרתה לניו יורק ממשיכה דווידה-אילנה להתקרב לבני המשפחה האורתודוקסית, משפחת הלפמן. היא נרשמת ללימודים בבית הספר, "ישיבה", שבו לומדים גם דוויד דין קרוב משפחתה ורותי הלפמן בת המשפחה האורתודוקסית.
אן שומעת באי-אמון ולאחר מכן בזעם רב את הידיעות על הסכם ריבנטרופ-מולוטוב, נוטשת את המפלגה הקומוניסטית ושוקעת בדיכאון ובתחושת נבגדות. חבר קומוניסט שעמו חשבה להינשא מודיע לה על ניתוק היחסים עמה וזמן קצר לאחר מכן היא מחליטה להינשא לעזרא דין. יעקב דאו מת בשל סיבוך מחלת הריאות שלו בהיותו בצרפת וחנה-אן מחליטה לומר אחריו קדיש כפי שעשתה בתה אחרי מות אביה-בעלה.
הספר נגמר בביקורת על בית הספר בו למדה אילנה: לפי מידע שקיבל אביה החורג עזרא דין, הנהלת בית הספר חששה מפני תגובת ישיבות קטנות (מוסד ההמשך ללימודי בנים בוגרי בית הספר) לעובדה שהתלמיד המצטיין בשנתון המסיים הייתה תלמידה, ולכן שללה ממנה את פרס המצטיין למרות ממוצע הציונים הגבוה שלה. היא נרשמת להמשך לימודים בתיכון ממלכתי כללי.
קונווי

היסטוריה

העיירה הוקמה בין 1283 ל-1289 על ידי מלך אנגליה אדוארד הראשון, כשהיא שוכנת בין חומות העיר שבמרכזם טירת קונווי. הטירה והעיירה הצמודה לה נבנו לאחר הכיבוש האנגלי של נסיכות ויילס והן נועדו לשמש מוקד כוח אנגלי בצפון ויילס, בעשורים הראשונים אף הורשו לגור בעיירה רק תושבים אנגלים. קונווי הוקמה סביב 'מנזר אברקונווי' אותו הקים ל'ואלין הגדול ושם אף נקבר, עם הקמת העיירה האנגלית הועברו נזירי המנזר דרומה משם והוקם מנזר חדש מחוץ לעיירה.
בתקופה זו היא נקראה 'אברקונווי' (שפך נהר הקונווי) על שם המנזר ששכן במרכזה וכך היא נקראה עד המאה ה-19 כאשר שמה קוצר לקונווי. בשנת 1826 הושלמה בנייתו של גשר תלוי שתוכנן על ידי תומאס טלפורד, הוא נבנה כך שישתלב עם הטירה שניצבה בצד המערבי שלו והוא נועד לשמש את הכביש החדש שנבנה גם הוא. בשנת 1850 הושלמה בנייתו של גשר נוסף לשימוש קו הרכבת של צפון ויילס, הוא נבנה בצמוד לגשר הראשון. במשך השנים נבנה אף כביש שלישי מודרני יותר לשימוש תנועת רכבים.

גאוגרפיה ותחבורה

קונווי ממוקמת בגדה המערבית של נהר הקונווי, בסמוך לשפכו בים האירי במרכז החוף הצפוני של ויילס. כביש ה-A55 חוצה את העיירה ממזרח למערב, כאשר הוא עובר את הנהר באמצעות מנהרה (מנהרת קונווי). כ-20 ק"מ במעלה הכביש לכיוון מזרח נמצאת בנגור ובהמשך האי אנגלסי, כ-35 ק"מ במורד הכביש לכיוון מערב נמצא הגבול עם אנגליה והעיר צ'סטר. כביש מרכזי נוסף היוצא הקונווי הוא ה-A470 אשר יורד לכיוון דרום בחלקו לאורך נהר הקונווי, חוצה את שמורת סנודוניה ועובר בבטווס-אי-קוייד, פסטיניוג ודולגל'אי. בנוסף, במרכז קונווי עובר קו רכבת שנבנה לאורך החוף הצפוני של ויילס ושלוחה שלו יוצאת מהעיירה לכיוון דרום עד לפסטיניוג, כיום הרכבת משרתת בעיקר את התיירים הרבים הפוקדים את עיירות צפון ויילס.
לאורך הגדה המזרחית של הנהר, אל מול מרכז העיירה ההיסטורי, נמצאת העיירה צומת ל'נדידנו שנכללת אף היא בקהילת קונווי. מצפון לקונווי על חצי האי קריד'ין נמצאת העיירה ל'נדידנו ומעליה בקצה של חצי האי נמצאת גבעת אורם (Great Orme). בהמשך רצועת החוף ממזרח לחצי האי קריד'ין נמצאת העיירה מפרץ קונווי, שיחד עם קונווי ול'נדידנו מהוות אזור תיירות חשוב בצפון ויילס.
משה ארבל

ביוגרפיה

נולד לאילנה ולרחמים ארבל, פעיל ש"ס שהיה כממלא מקומו של יו"ר המועצה הדתית בפתח תקווה מטעמה. 
למד בתלמוד תורה שארית ישראל, ובהמשך בישיבת נחלת דוד בפתח תקווה. בשנת ה'תש"ס, בהיותו כבן 16, כתב חיבור הלכתי בשם "וישמע משה", וכשנה לאחר מכן, חוברת הלכתית "וחי בהם" על דיני פיקוח נפש. לאחר נישואיו, למד בכולל אברכים בישיבת כסא רחמים והוסמך לרבנות.
שירת שירות צבאי בפיקוד העורף ביחידה לזיהוי חללים, ובמילואים שירת כתובע צבאי בפרקליטות הצבאית במחוז יהודה ושומרון. 
בעל תואר ראשון ותואר שני במשפטים מטעם הקריה האקדמית אונו, את השני סיים בהצטיינות. התמחה בבית המשפט השלום ברמלה. בוגר קורס דירקטורים בקמפוס החרדי בקריה האקדמית אונו, למד לימודי תעודה בבית הספר למנהל עסקים מטעם אוניברסיטת הרווארד.
לאחר פטירת הרב שלום משאש, בין השנים 2006–2013, היה מנכ"ל מכון כתר שלום, המוציא לאור את כתביו. יזם את פרס הרב משאש למאמרים תורניים. כמו כן, עומד בראש עמותת 'דעת שלום' בפתח תקווה, המנהלת כולל אברכים ובית כנסת, ומעניקה סיוע לנזקקים.
במהלך הכנסת התשע עשרה היה היועץ המשפטי של מפלגת ש"ס, ויועץ חקיקה של חבר הכנסת יואב בן צור. במהלך הכנסת העשרים היה ממונה על התאום בין משרד הפנים והמשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל, עליהם היה ממונה השר אריה דרעי, לבין משרדי ממשלה אחרים. בשנת 2016 הופיע ב"רשימת הצעירים המבטיחים" של העיתון "דה-מרקר".
בשנת 2018, עקב מחלתו של השר לשירותי דת דוד אזולאי, מונה על ידי אריה דרעי לאחראי על המשרד לשירותי דת. בשנת 2019, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, מונה לסגן יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית מטעם ש"ס והוצב במקום השביעי ברשימתה. לקראת הרכבת הממשלה הוא הוצב בצוות המשא ומתן הקואליציוני.

חיים אישיים

ארבל נשוי ואב לחמישה. הוא מתגורר בפתח תקווה, ומשמש כרב קהילת בית אליהו שבשכונת אם המושבות בעיר.
אחיו הגדול - מוטי ארבל - היה מנהל קריית החינוך אמי"ת בשדרות וכיום מנהל את אחד מתיכוני אמי"ת שבאשדוד. אח נוסף - שמעון ארבל - הוא מנכ"ל אולפנת בני עקיבא אמנה בכפר סבא.
יפתח קרזנר

השנים המוקדמות

קרזנר השתתף מספר פעמים בתור מותח בתוכנית "פיספוסים", וכן כמרואיין בתוכנית "המעגל" של דן שילון בהזדמנויות שונות (1995), שם הקריא משיריו ושטח את משנתו הפוליטית. הנחה מגזין לנוער בערוץ הראשון בשם "חדש בעיניים", וכן פינת תרבות בתוכנית הבוקר של גבי גזית. הוא כיכב בסרט הישראלי "ב-72 לא הייתה מלחמה" ובסרטו של אריק איינשטיין "כמו גדולים 2", ובין השאר הוביל קמפיין התרמה לאגודת ניצן.

הקריירה הבוגרת

בשנת 2006 פרצה מלחמת לבנון השנייה, ובה נהרג חברו הטייס תם פרקש. לזכרו כתב והלחין קרזנר את הבלדה "מיליון כוכבים", שאותה שרה אחותו של תם, עמית פרקש. השיר זכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו השונות והפך לסמל המלחמה. בשנים שלאחר מכן הושר מעל במות רשמיות רבות ובהן פתיחת טקס יום העצמאות בהר הרצל בשנת 2012.
קרזנר הוציא אלבום בכורה בשם "הנה זה מתחיל" ב-2007. מתוך האלבום יצאו הסינגלים "הלילה יעבור", "נגמר בחזרה" ו - "בוא לים". השיר "הלילה יעבור" דורג במצעד השנתי של גלגלצ וזכה להצלחה מסחרית גדולה. באלבום התארחו אלג גזמנוב בשיר "חלומות צבעוניים", אניה בוקשטיין בשיר "אני לא יודעת" ושרונה פיק בשיר "רק אני".
בנוסף לקריירה המוזיקלית, קרזנר היה גם מנחה בערוץ הילדים מאוקטובר 2007 עד שנת 2010. כן כתב טור בשם "יפתי סנט" בפורטל האינטרנטי וואלה!-ZONE.
בשנת 2008, בהיותו מנחה בערוץ הילדים, כתב שיר לדון לני גבאי בשם "אין לי אותה". במרץ 2008 הצטרף לתוכנית "ערב טוב עם גיא פינס" בתור כתב לענייני מוזיקה. 
החל משנת 2010 התמקד ביצירת אלבומו השני, שממנו יצאו הסינגלים "לא קל לאהוב אותך" ו-"הלב נשבר". באותה השנה יצר גרסת כיסוי ללהיט "Alors on danse" של הזמר הבלגי סטרומאה בשם "על אורנה דץ", תחת שם הבמה "שליפתי" (הלחם של המילה "של" עם שם הבמה שלו). הקליפ עלה ברשת האינטרנט ונרשמו בו מאות אלפי צפיות תוך זמן קצר. השיר אף זכה לתגובה אוהדת מאורנה דץ עצמה.  
בינואר 2012, הוציא שיר בשם "לומד לוותר", אותו הקדיש לחברתו לשעבר דון לני גבאי, ובמרץ כתב והלחין לאביהו שבת את השיר "עכשיו את יודעת".
בינואר 2013, לאחר שנבצר ממנו לשרת בצעירותו בשל סיבות רפואיות, התגייס לצבא ההגנה לישראל. 
בפברואר 2014, סיים לימודי משפטים במכללת שערי משפט. ביולי 2014, במהלך מבצע "צוק איתן", הוציא לאור את השיר "אצלנו בגן" שכתב והלחין לזמרת שי לי עטרי. 
בשנת 2015 הוענק לו תואר מוסמך בממשל עם התמחות בשיווק פוליטי. בוגר תוכנית המצטיינים להכשרת מנהיגות מטעם בית הספר על שם לינדון ביינס ג'ונסון שבאוניברסיטת טקסס באוסטין. בהמשך אותה שנה ייסד ביחד עם שותפו שגב שילטון את חברת "Kissterra", העוסקת בפיתוח טכנולוגיות פרסום ואלגוריתמים לחברות מסחריות בארצות הברית.
באפריל 2019, כתב והלחין ללהקת אתניX את השיר "הלב שלנו כאן".
קרזנר הוא בנו של איש העסקים עופר קרז'נר, המשמש כקונסול הכבוד של אוקראינה בישראל.
ליאור לוי

קריירה

לוי החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל כפר סבא. בינואר 2007 הושאל להפועל רמת גן מהליגה הארצית, במדיה שותף בשישה משחקים ועלה עם הקבוצה לליגה הלאומית. בעונת 2007/2008 הושאל לבית"ר כפר סבא מליגה א'.
בקיץ 2008 הושאל לוי להפועל עכו מהליגה הלאומית, וסייע לקבוצה להעפיל לליגת העל. בעונה שלאחר מכן המשיך לוי בעכו, וב-22 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, במשחק מול מכבי חיפה. בסך הכל ערך 11 הופעות ליגה בעונה זו, ובקיץ 2010 חזר להפועל כפר סבא, ובמדיה שיחק עונה אחת בליגה הלאומית.
בקיץ 2011 עבר לוי לעירוני קריית שמונה, ובעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה באליפות הראשונה בתולדות המועדון, וכן זכה עמה בגביע הטוטו. בעונה שלאחר מכן השתתף עם הקבוצה במשחקי מוקדמות ליגת האלופות, והעפיל עמה לשלב הבתים של הליגה האירופית. את שערו היחיד במדי הקבוצה הבקיע בהפסד 3–4 לאולימפיק ליון בשלב הבתים. במהלך שנתיים בהן שיחק במועדון שימש כמחליפם של המגן הימני אלעד גבאי והמגן השמאלי דושאן מאטוביץ', ובסך הכל ערך במדי קריית שמונה 38 הופעות בליגה.
ב-16 בספטמבר 2013 חתם לוי לשלוש שנים בהפועל תל אביב. ב-22 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשפתח בהרכב בניצחון 3–1 על מכבי פתח תקווה. בסך הכל שיחק לוי שנתיים בהפועל תל אביב, ובתום עונת 2014/2015 שוחרר מהמועדון.
ב-20 ביולי 2015 חתם לוי בהפועל עכו. ב-11 בינואר 2016 שוחרר מהקבוצה, וב-26 בינואר חתם לשנתיים וחצי בהפועל רעננה, אך בתום העונה שוחרר מהקבוצה.
ב-23 ביוני 2016 חזר לוי לקבוצת נעוריו וחתם לעונה אחת בהפועל כפר סבא. בתום העונה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית ושוחרר מהמועדון. ב-27 בנובמבר 2017 חזר לקדנציה שנייה בהפועל רמת גן מהליגה הלאומית, ובמדיה שיחק עד תום עונת 2017/2018. ב-27 ביוני 2018 חתם בקבוצת הפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית, במדיה שיחק עונה אחת.
בספטמבר 2019 חתם לוי בקבוצת הפועל אזור מליגה א'.
דאוניים

מאפיינים

המשפחה כוללת כ-50 מינים שונים של דגים המשתייכים לבין שבעה לתשעה סוגים. הדגים, המגיעים בדרך כלל לאורך של כ-30 סנטימטרים (אם כי יש כאלה המגיעים ל-45 סנטימטרים), נפוצים בכל האוקיינוסים העיקריים בכדור הארץ, ובייחוד במים טרופיים או סובטרופיים באוקיינוס השקט, האטלנטי וההודי. לרוב הם חיים בקרבת פני המים וניזונים מפלנקטון.
בנוסף לסנפירי החזה הגדולים, גם סנפיר הבטן גדול, ואילו סנפיר הזנב מחולק לשתי אונות, שהתחתונה שבהן היא ארוכה מן העליונה. בזכות סנפירי החזה דמויי הכנפיים, מסוגלים הדגים לזנק מדי פעם מהמים ולנוע באוויר. לאמיתו של דבר, אין הדג המעופף מסוגל לעוף, שכן אין הוא אלא דואה וסנפיריו הגדולים המשמשים כעין כנפי דאייה. בדאייתו מסוגל הדג להכפיל את מהירותו הרגילה ולהגיע למהירות של 70 קילומטרים לשעה ויותר, בדרך כלל למרחקים של בין 30 ל-50 מטרים אך לעיתים אף יותר מכך. ככל הנראה, הדאייה משמשת כאמצעי להימלטות מטורפים כגון טונה (Thunnus), דג חרב (Xiphias gladius) או דגים גדולים אחרים.
הדאוניים דואים בלהקות, לרוב. בדרך כלל, הגובה שאליו הם מגיעים בדאיותיהם הוא מטר אחד מעל פני המים, יש והם מתרוממים אף לגובה שישה מטרים ועולים עד לסיפוני האוניות.
ביצי הדג, בצבען הטבעי (אדום - כתום) או כשהן צבועות (לצבעי ירוק, צהוב או שחור) מהוות מרכיב במטבח היפני שנקרא טוביקו.
פול ברייטנר

קריירה

ברייטנר החל את הקריירה שלו בקבוצת באיירן מינכן ב-1970. קריירת המשחק שלו נמשכה 13 שנים וקבוצותיו העיקריות היו באיירן (בשנים 1970-1974 ו-1978-1983) וריאל מדריד (בשנים 1974-1978). הוא שיחק במשך תקופה קצרה גם באיינטרכט בראונשווייג. בתחילת דרכו שיחק ברייטנר בהצלחה בתור מגן שמאלי שמרבה לתמוך בהתקפות, והבקיע לעיתים שערים מעמדת הקישור הימני כאשר ניסה להדוף את התקפת הקבוצה היריבה כבר מאזור רחבת העונשין שלה עצמה. בהמשך הקריירה שלו התקבע ברייטנר בתפקיד הקשר, והפך לאחד מהקשרים הטובים ביותר בעולם בתחילת שנות ה-80.
ההישג הגדול הראשון של ברייטנר בין שלל ההצלחות שרשם בקריירה הגיע כאשר היה שותף לזכייתה של נבחרת גרמניה המערבית ביורו 1972, בגיל 21 בלבד. שנתיים מאוחר יותר הוא זכה עם הנבחרת גם במונדיאל 1974. במשחק הגמר של הטורניר, שנערך במינכן נגד נבחרת הולנד, הבקיע ברייטנר את השער הראשון של קבוצתו בבעיטת עונשין. יחד עם פרנץ בקנבאואר וברטי פוגטס הוא יצר שילוב הגנתי מוצלח בנבחרת הגרמנית שהרבה לסכל את התקפות ההולנדים ולמנוע מהם להבקיע שערים.
לאחר המונדיאל עבר ברייטנר לריאל מדריד הספרדית, ובעקבות מהלך זה החליט לפרוש מנבחרת גרמניה. ב-1977 הוא חזר לגרמניה, לקבוצת איינטרכט בראונשווייג, וכעבור שנה שב לבאיירן מינכן. ברייטנר נותר מחוץ לסגל הנבחרת הלאומית עד ל-1981, עת שוכנע על ידי מאמנה, יופ דרוואל, לשוב לשחק בה. ברייטנר העפיל עם הנבחרת לגמר מונדיאל 1982 ואף הבקיע שער במשחק הגמר מול נבחרת איטליה, שלא מנע את הפסד נבחרתו. בעקבות הישג זה ברייטנר הוא אחד מארבעה שחקנים שכבשו בשני משחקי גמר של גביע העולם, כאשר השלושה האחרים שעשו זאת הם פלה, ואוה וזינדין זידאן.
במהלך הקריירה שלו זכה ברייטנר בתארים רבים גם ברמת המועדונים: חמש אליפויות בגרמניה (בשנים 1972-1974, 1980 ו-1981), הגביע הגרמני (בשנים 1971 ו-1982) וגביע אירופה לאלופות ב-1974 עם באיירן מינכן, וכן שתי אליפויות ספרד (בשנים 1975 ו-1976) וגביע המלך הספרדי ב-1975 עם ריאל מדריד. מבחינה אישית זכה ברייטנר בתואר כדורגלן השנה בגרמניה ב-1981 ובאותה שנה סיים במקום השני בבחירות לכדור הזהב. בתקופתו בבאיירן מינכן יצר ברייטנר שותפות יעילה במיוחד יחד עם קרל היינץ רומניגה, כאשר השילוב בין השניים זכה לכינוי "ברייטנגה" (Breitnigge). בשנת 2004 נבחר ברייטנר לרשימת 125 הכדורגלנים החיים הטובים בעולם.
ברייטנר היה ידוע גם בשל כך שהרבה להשמיע את עמדותיו האישיות בקשר לעניינים פוליטיים וחברתיים. כחמש-עשרה שנים לאחר פרישתו, ב-1998, הוכרז ברייטנר על ידי נשיא התאחדות הכדורגל הגרמנית כמאמן החדש של נבחרת גרמניה, אך ההחלטה למנותו שונתה 17 שעות לאחר מכן. במרץ 2007 הצטרף ברייטנר לצוות המקצועי של באיירן מינכן, והוא משמש בתפקיד יועץ לענייני כדורגל במועדון. הוא משמש גם כפרשן כדורגל.
ג'וזפה רוסי

חייו

רוסי גדל במחלקת הנוער של קבוצת פארמה ובשנת 2004 עבר למחלקת הנוער של מנצ'סטר יונייטד. שנה לאחר מכן עלה לקבוצה הבוגרת בה הבקיע שער אחד בחמשת המשחקים בהם שותף עד לסיום העונה. בתחילת עונת 2006/2007 הושאל רוסי לניוקאסל יונייטד וגם בה הבקיע שער אחד בסיבוב השלישי של גביע הליגה האנגלית נגד פורטסמות'. לאחר שחזר מההשאלה ב-1 בינואר 2007, הושאל שוב, הפעם לקבוצת נעוריו פארמה, במדיה הציג יכולת מצוינת כשב-19 משחקים בהם שותף הבקיע 9 שערים.
ב-31 ביולי 2007 נרכש רוסי על ידי ויאריאל תמורת 10 מיליון אירו. בוויאריאל הפך רוסי לשחקן בכיר בליגה הספרדית ובשלוש עונותיו הראשונות בקבוצה כבש 33 שערים.
רוסי היה שותף בכל הנבחרות הצעירות של איטליה ולקראת אולימפיאדת בייג'ינג 2008 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת. רוסי סיים כמלך השערים של טורניר הכדורגל באולימפיאדת בייג'ינג, עם 4 כיבושים. את שערו הראשון במדי הנבחרת כבש במשחק ידידות נגד צפון אירלנד. תשעה ימים לאחר מכן כבש לראשונה במשחק רשמי, כשהבקיע צמד נגד ארצות הברית בגביע הקונפדרציות 2009. בנוסף על כך היה שותף לנבחרת במוקדמות מונדיאל 2010, שבסיומן העפילה איטליה למונדיאל מהמקום הראשון.
ב-27 בנובמבר 2010, בהופעתו ה-18 במדי הנבחרת, נבחר רוסי על ידי המאמן צ'זרה פראנדלי לענוד לראשונה את סרט הקפטן במשחק נגד נבחרת רומניה.
ב-4 בינואר 2013 חתם רוסי בפיורנטינה האיטלקית, לאחר 5 עונות בוויאריאל ו-54 שערים. ב-22 בינואר 2016 הושאל רוסי ללבאנטה הספרדית עד לסוף העונה. ב-28 באוגוסט 2016 הושאל רוסי לסלטה ויגו. ב-4 בדצמבר 2017 חתם רוסי בגנואה.
גד מנלה

קורות חיים

מנלה נולד בקיבוץ תל יצחק, שהוריו נמנו עם מייסדיו. ביולי 1963 התגייס לצה"ל במסגרת גרעין של הנח"ל שיצא לכפר גליקסון, והתנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח. הוא עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר, אחר כך מונה למפקד מחלקה בצנחנים. מנלה נהג להטיל על חייליו משימות קשות על מנת לחשלם כראוי לקראת הקרב. יש על כך סיפורים רבים בעל-פה, שסופרו בין חייליו במשך השנים. תיאור ספרותי של היחידה מופיע ברומן האוטוביוגרפי שני חיי יעקב, מאת יעקב בוצ'ן, שהיה סמל המחלקה בפיקודו של מנלה. וכן ברומן הענקים וילדי השמש שנכתב בידי אוריאל זוהר בן קיבוץ תל יצחק, שהכיר את מנלה מקרוב, בחייו.
על חלקו בפעולת כראמה, ב-21 במרץ 1968, הוענק למנלה עיטור העוז. במהלך מלחמת ההתשה בבקעת הירדן פעלו אל"ם אריה רגב, מח"ט הבקעה, וסרן גד מנלה במרדפים נגד חוליות שחצו את נהר הירדן וחדרו לגדה המערבית כדי לפגוע בכוחות צה"ל. במרדף שנערך ב-26 ביולי 1968 נהרגו רגב ומנלה. במרדף זה נהרגו גם 8 מחבלים ואחד נפצע ונתפס. 
בקיבוץ תל-יצחק הוקם בית-הנצחה לזכרו, "בית גדי", שהיה למועדון ולבית התרבות של המקום. ב"בית גדי", היה מונח העוזי של סרן מנלה ועליו 14 שריטות חרוטות בשורה אחת, כאשר כל אחת מהן מסמלת מרדף. את המרדף ה-15, כנראה שלא הצליח לסמן בעצמו. בכניסה לבית התרבות הוצב פסל לזכרו של גד מנלה, מעשה ידיו של נתן רפופורט. 
המושב ארגמן בבקעת הירדן מנציח את זכרו בשמו: שם היישוב הוא שילוב של שמו ושמו של אל"ם אריה רגב, שנהרג עמו באותו מרדף והוא מורכב מראשי תיבות שמם ארג = אריה רגב, גמן = גד מנלה.
גם מחנה גדי בבקעה קרוי על שם גד מנלה.
גאוגרפיה של קמבודיה

נהרות ומקווי מים

בקמבודיה קיימים שני מקווי מים עיקריים: נהר המקונג ואגם הטונלה סאפ.

נהר המקונג

נהר המקונג שאורכו כ-4350 ק"מ חוצה ב6 מדינות: סין, וייטנאם, מיינמאר(בורמה), לאוס, תאילנד וקמבודיה הוא הנהר ה-11 בגודלו בעולם. הנהר חוצה שתי ערים עיקריות את פנום פן בירת קמבודיה וויינטיאן בירת לאוס. הנהר מתחיל בצ'ינגהאי בסין וממשיך עד לשפיכתו בים סין הדרומי בדלתה בדרום וייטנאם.

הטונלה סאפ

הטונלה סאפ הוא מקווה המים הגדול ביותר בקמבודיה גודלו הוא כ-2,700 קמ"ר. טונלה סאפ הוא יוצא דופן משתי סיבות: שינויי כיוון הזרימה שלו פעמיים בשנה, ואת החלק שמהווה את האגם מתרחב ומתכווץ באופן דרמטי עם עונות השנה. מנובמבר עד מאי, העונה היבשה של קמבודיה, סאפ טונלה מתנקז לנהר המקונג בפנום פן. עם זאת, כאשר הגשמים הכבדים של השנה שמתחילים בחודש יוני, סאפ טונלה הופך לאגם ענקי. במשך רוב השנה הוא האגם קטן למדי, בערך מטר אחד עומק ועם שטח של 2,700 קמ"ר. כאשר מפלס המים עולה בעונה הגשומה שטחו של האגם עולה לכ 16,000 קילומטרים רבועים, עם עומק של תשעה מטרים. שיטפונות הרחבה זו בשדות וביערות הסמוכים, ומספקים קרקע פורה גדולה לדגים במהלך תקופה זו הדייג באגם אסור כדי לא להפריע לדגים בזמן עונת הרבייה אבל שמפלס המים יורד ועונת הרבייה מסתיימת הדייג חוזר להיות מותר והאגם הופך להיות מקור פרנסתם של מאות משפחות בקמבודיה עד לעונת המונסונים הבאה.
תחרות העל טאטא סטיל

תחרות העל טאטא סטיל היא תחרות על בשחמט שנערכת בויק אן זהה שבהולנד. התחרות הראשונה נערכה בשנת 1938. החל מהקמתה התחרות נקראה "הוגוונס". בשנת 1999 ספונסר של התחרות הקים "כורוס גרוף" ובהתאם לכך שונה שם התחרות. בשנת 2007 כורוס גרוף נרכשה על ידי קבוצת טאטא ההודית ושם התחרות שונה בהתאם. למרות השינויים בשם התחרות, מיספור התחרות הוא רציף החל משנת 1938.
בנוסף לתחרות הראשית, נערכות תחרויות משנה ופעילויות נוספות.
תחילה התחרות הייתה פתוחה לשחמטאים מהולנד בלבד. החל משנת 1946 מוזמנים גם שחמטאים בולטים מחוץ להולנד. במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 בתחרות נהפכה לאחד החזקות בעולם השחמט.
נכון ל-2019, מגנוס קרלסן מזחיק בשיא הזכיות (7 תארים) ווישוואנתן אנאנד, שזכה 5 פעמים, מחזיק בשיא של רצף משחקים ללא הפסד - 70 משחקים בין השנים 1998–2004.
Smoke on the Water

תוכן השיר

השיר מתאר את חוויותיהם של חברי הלהקה בעת שהגיעו למונטרה שבשווייץ, בדצמבר 1971 על מנת להקליט את אלבומם "Machine Head", כשבכוונתם להשתמש ב"אולפן הנייד" של להקת הרולינג סטונס באולם הקזינו שבעיר. עוד בטרם החלה הלהקה בהקלטות, הופיע באולם פרנק זאפה ולהקתו "The Mothers of Invention" ובעת ההופעה (שבה נכחו חברי הלהקה) ירה אלמוני באקדח נורים לעבר התקרה ובכך גרם לשרפת הבניין עד היסוד יחד עם כל הציוד של להקתו של זאפה. שם השיר "Smoke on the water" מתייחס לעשן שריחף מעל אגם ז'נבה שעל גדותיו בנויה העיר, כשחברי הלהקה צפו במחזה המרהיב מחלון חדרם שבמלון.

הקלטת השיר

הלהקה נותרה ללא אולפן הקלטות כשברשותם ציוד טכני יקר, ונאלצה לחפש אחר מקום אחר שיתאים להקלטה. מספר רעיונות הועלו, ביניהם תיאטרון מקומי, אך זעמם של השכנים על הרעש שיצרה הלהקה, אילץ אותם לעזוב את המקום. לאחר כשבוע של חיפושים, אחד מחברי הלהקה העלה רעיון להקליט את האלבום בלובי של מלון "Grand Hotel" שבעיר. הם שמו לב לצליל המיוחד שנוצר כתוצאה מההקלטה במקום, והחליטו להקליט שם את האלבום כולו.

גרסאות כיסוי

לשיר נוצרו גרסאות כיסוי רבות של להקות דוגמת Black Sabbath, איירון מיידן, Acid Drinkers ורבות אחרות.
רחל (רוחל'ה) זיו

רחל (רוחל'ה) זיו (נולדה בשנת 1938) היא ציירת, מעצבת ואוצרת תערוכות ישראלית, ממייסדי העיר ערד, המתגוררת בתל אביב.

ביוגרפיה

נולדה וגדלה בכפר סירקין להורים יוצאי ליטא. אביה, דב סטוקליסקי, היה איש כפיים, שהכין במו ידיו רהיטים מקוריים לבית ועסק במלאכות שונות. רחל ספגה ממנו את חדוות היצירה והכשרונות האמנותיים. אחותה, אורה סטוקליסקי, הייתה ציירת; אחיה, עמוס תמיר, היה צלם; ואחותה, גילה אלישר-סטוקליסקי, היא פסלת.
ב-1960 נישאה לאלי זיו, שאותו הכירה במהלך שירותה הצבאי בנח"ל, וב-1963, כשמונה חודשים לאחר לידת בנה הבכור, רן, עברה המשפחה לערד, כאחת מ-40 משפחות המייסדים. שם גם נולדו שני ילדיה הנוספים, טל ואורית. ב-1966, הקימה ביחד עם אלי את העיתון המקומי כידוד והייתה המעצבת הגרפית שלו כמעט לאורך כל 23 שנות פעילותו.

דרכה האמנותית

רוחל'ה היא אמנית, המציירת בצבעי מים, באקריליק, בשמן ובטכניקות מעורבות. היא חברה ב"אימפקט" - הארגון המקצועי של האמנים הפלסטיים בישראל, באגודת אמני נתניה ובאגודת אמני חולון.
ב-1968, החלה לצייר בהדרכת פיני בן סירא מקיבוץ אפיקים ובהמשך אצל הציירת כרמלה גור, אף היא מערד. ב-1973 הפיקה והשתתפה בתערוכה הראשונה של אמני ערד, "יצירון 73'", והמשיכה להפיק את תערוכות האמנים בעיר גם ב-1978 וב-1983.
ב-1976, הוסמכה כמורה בכירה להוראת ציור ואמנות במדרשת קיי בבאר שבע, ובאותה השנה, החלה להורות ציור ואמנות לבגרות בתיכון המקיף בערד. ב-1977, למדה ציור ורישום במרכז לאומנות חזותית בבאר-שבע ואמנות הוויטראז' בגלריה שאלתיאל בעין-הוד.
ב-1980, השתתפה בסדנת הדפס (קולוגרפיה) אצל דן קריגר בבית האומנים בתל אביב, ובעקבות הסדנה רכשה והציבה מכונת הדפס בחצר ביתה, שם החלה ליצור הדפסים מגוונים, תוך שימוש בחומרים מהטבע, כגון עלים, ענפים ועוד.
ב-1982, השתתפה רוחל'ה כנציגת ישראל בתערוכה הבינלאומית Arteder 82, במוזיאון Muestra International de Obra Grafica בבילבאו, ספרד. כעבור שנתיים, הוצגה תערוכת יחיד שלה בבריסל, בלגיה.
ב-1990, עברה להתגורר בתל אביב ועסקה בעיקר בהוראה. 
ב-1994, הוזמנה לארגן ולהפיק תערוכה רטרוספקטיבית גדולה לצייר יגאל תומרקין, ב"לופט" בנמל יפו. התערוכה הוצגה בהצלחה במשך חצי שנה.
ב-2000, החלה להשתתף בסדנת הציור השבועית של ברוריה הסנר בגבעתיים, והשתתפה מדי שנה בתערוכות הקבוצתיות של הסדנה. מתוך העבודה שם, פיתחה רוחל'ה טכניקה ייחודית משלה, בשם "ציור ללא מכחול", שהובילה לתערוכת יחיד בשם זה, שהוצגה בבית התנ"ך בתל אביב בשנת 2005. וכך כתבה עליה האוצרת זהבה קלמן בדברי ההקדמה לתערוכה:
"הנופים הדמיוניים שלה, הנבראים בכל פעם מחדש, נובעים מעומק נשמתה, מפנימיותה ומזכרונותיה. היא מיטיבה להביע את רגשותיה באמצעות הצבעים בעלי העוצמה החזקה, בצורות השונות ובקומפוזיציות המעניינות, אותן היא בונה היטב. הציורים בעלי נוכחות רבה ואווירה מיוחדת, המותירות רושם עז.
לרחל סגנון חופשי, אישי ומיוחד. היא יוצרת טקסטורה חדישה לנופים המרהיבים שלה, המעידים על כשרונה לתרגם את המציאות לחלום".
התערוכה הוצגה כעבור שנה פעמיים - במשכן לאומנויות הבמה ברעננה ובהיכל התרבות בכפר-סבא.
בשנת 2007, השתתפה רוחל'ה בתערוכה קבוצתית בגלריה בן אורי, במוזיאון לאמנות יהודית בלונדון. ב-2008, השתתפה עבודתה "מנחה לפרפר" בתערוכה בינלאומית במוזיאון השואה ביוסטון. מעת לעת משתתפת בתערוכות שהיא עצמה אוצרת ובתערוכות נוספות.
טפטין

טַפֵּטִין או גובלן היא שיטת אריגה אמנותית, לרוב של שטיח, אשר נעשית באופן מסורתי בעבודת יד בעזרת נול. הטפטין נעשה בטכניקה המכונה סוּמָק בה חוט ערב מלפף חוט שתי, באופן שכל חוטי השתי חבויים בסיום העבודה, בניגוד לאריגת בדים שם חוטי השתי נשארים גלויים.
בישראל מוכרים טפטין מפורסמים בטרקלין שאגאל שבכנסת, אותם עיצב מארק שאגאל.
יוסף ונגר

חייו האישיים

ונגר חלה בפוליו בגיל שנה. בגיל שש החל לעסוק בספורט נכים ובגיל 15 עלה לישראל והמשיך בפעילותו במסגרת מרכז הספורט לנכים.
החל משנת 1972 עבד ונגר בתרגום, ובתחום זה שימש במרוצת השנים כמרצה לאנגלית במכללה למנהל וכמנהל אקדמי בסמינר התיכוני האמריקני על שם מוס. בשנת 1988 נוסדה על ידו חברה ל שירותי תרגום בשם אופיסרוויס ונגר בע"מ, הפועלת בבעלותו ובהנהלתו. מלבד זאת הוא חבר בעמותת "אתגרים" לספורט שיקומי השגי ושימש כיו"ר הוועדה המקצועית לענייני שחייה במסגרת התאחדות הספורט לנכים.
ונגר הוא בעל תואר ראשון בביולוגיה ולמד לקראת תואר שני.
נשוי לנורית ואב לשלוש בנות.