מלחמת צ'צ'ניה הראשונה

מהלך הקרבות

הכוחות הרוסים נכנסו לצ'צ'ניה בדרך לגרוזני הבירה ב-11 בדצמבר 1994 ונתקלו בהתנגדות עיקשת כבר מהשלבים הראשונים, שגבתה מהם אבדות רבות. כשהגיעו הרוסים לגרוזני הם הקיפו אותה ממזרח, ממערב ומצפון ולא כיתרו את העיר לגמרי, מה שאיפשר לבדלנים הצ'צ'נים גישה לעיר והזרמה של אספקה ותגבורות.
המתקפה הרוסית על גרוזני תוכננה להיות צעד הפגנתי בלבד - הרוסים תכננו להכניס טנקים ונגמ"שים משלושה כיוונים אל תוך העיר לחנות לידי בנייני הממשלה, ולהפעיל לחץ על ראש ממשלת צ'צ'ניה לפזר את הממשלה הבדלנית ולהקים ממשלת בובות שלא תשאף להתבדל מרוסיה. ההכנות למבצע היו חובבניות ביותר, חלק מהכוחות ציודו במפות לתיירים שהציגו מספר רחובות ראשיים בלבד והיו חסרות ערך מבחינה צבאית. מסיבה שאינה ברורה דיה, נכנסו הכוחות רק מכיוון הצפון. הצ'צ'נים, שרמת המשמעת והפיקוד שלהם היו גבוהות יותר משל הרוסים לאורך כל המלחמה, נתנו לכוחות הרוסיים להיכנס עמוק לתוך העיר שם יוכלו ללכדם ולהשמידם ולא נורתה אפילו ירייה אחת עד למתן הפקודה לתקוף. הכוחות הרוסים, שמנו טנקים ונגמ"שים בלבד ללא חיפוי חי"ר, נכנסו עמוק לתוך גרוזני וכמעט הגיעו לאזור בנייני הממשלה, אך אז החלו הצ'צ'נים במתקפות.
הכוחות המשוריינים הרוסיים לא היו בנויים ללוחמה עירונית עקב מוגבלות התנועה של כלים כבדים בשטח עירוני צפוף ומוגבלות צידוד התותחים. הכוחות הרוסים נעו בטורים בתוך העיר. הכוחות הצ'צ'נים השתמשו בצוותי תצפית שדיווחו על התקדמות הרוסים וטמנו להם מארבים. עמדות הצ'צ'נים היו ממרתפים ומקומות גבוהים.
הצ'צ'נים נהגו להשמיד את הטנק הראשון בטור הרוסי ואז כל הטור היה נתקע. אז היו משמידים גם את הטנק האחרון ולטור לא היה לאן לברוח. הצ'צ'נים השתמשו בצלפים רבים מאוד ומיומנים מאוד בעזרתם צלפו על מפקדי טנקים, על קצינים, על קשרים ועל כל מי שיצא מהמשוריינים כדי לברוח. פגיעות הצלפים הצ'צ'נים היו מרשימות מאוד ורוב החיילים הרוסים שנורו נפגעו בפלג הגוף העליון.
ידועים גם מקרים רבים בהם צלפים פצעו בכוונה חייל רוסי וכשבאו חבריו לפנותו - ירו גם בהם. הצ'צ'נים השתמשו במטולי RPG-7 על-מנת להשמיד את המשוריינים, וירו מספר רקטות על כל משוריין על מנת לוודא את השמדתו והשמדת צוותו.
הצ'צ'נים כמעט ולא ביצרו עמדות בעיר עקב מספרם המועט וחוסר היכולת לאייש אותן וגם משום שהארטילריה הרוסית הייתה מטווחת אותן. הם העדיפו להילחם בצורה גמישה. הם העדיפו לחסום צירים מסוימים ולתעל את הרוסים לאזורי השמדה. הצ'צ'נים נצמדו לרוסים על מנת שאלה לא יוכלו להשתמש נגדם בארטילריה. בחוליית לחימה צ'צ'נית היו בדרך כלל צלף, מטוליסט אר-פי-ג'י ולוחם עם קלצ'ניקוב. לעיתים היה גם נושא תחמושת.
הלוחמים הצ'צ'נים השתמשו בטלפונים סלולרים ולוויינים ככלי קשר. רשת הקשר של הרוסים לא הייתה מוצפנת והצ'צ'נים עלו עליה והטעו את הרוסים ואף הצליחו לטווח ארטילריה רוסית אל עבר כוחות רוסים. הרוסים ניסו לשלוח תגבורות לכוחות הנצורים שלהם, אך גם תגבורות אלו הותקפו ונבלמו או הושמדו. תוך 60 שעות הושמד כמעט לחלוטין כל הכוח הרוסי שנכנס לגרוזני.
הרוסים פתחו בהרעשה ארטילרית כבדה על העיר שבחיפויה נכנסו חיילי חי"ר רבים לעיר והחלה לחימה ארוכה ועקובה מדם על השליטה בעיר. במהלך הלחימה ספגו הרוסים אבדות כבדות מהצלפים הצ'צ'נים אך לבסוף, עקב מספרם הרב, הם כבשו את העיר ורוב הכוחות הצ'צ'נים נמלטו ממנה. הרוסים המשיכו לתקוף באזורים שונים בצ'צ'ניה, תוך הרס והרג רב של אזרחים. הצ'צ'נים המשיכו להחזיק שטחים רבים בצ'צ'ניה תוך התנגדות עיקשת.
לפני תחילת המלחמה חיכו הרבה אזרחים צ'צ'נים שהתנגדו לבדלנות מרוסיה לבואם של הרוסים. אך בעקבות הריסת גרוזני ועיירות אחרות, תוך הרג רב של אזרחים, עברו מרבית הצ'צ'נים לתמוך בבדלנים. הרוסים הכריזו שניצחו במלחמה ושלבדלנים הצ'צ'נים אין עוד יכולת התנגדות משמעותית. באוגוסט 1996 פתחו כוחות צ'צ'נים שמנו 1500 לוחמים בהתקפה על גרוזני וכיתרו כוח של 7500 חיילים רוסיים בעיר תוך שהם מרתקים אותם למוצביהם ולבסיסיהם וצולפים בכל מי שיוצא מהם. תגבורות משוריינות שנשלחו לעזרת הנצורים הושמדו באבידות כבדות לרוסים. חיילים רוסים נצורים רבים נהרגו או נלקחו בשבי.
ב-31 באוגוסט נחתם הסכם הפסקת אש שכלל נסיגה של הצבא הרוסי מצ'צ'ניה. המלחמה הסתיימה בתבוסה רוסית גדולה. הצבא האדיר שפעם הטיל אימה על העולם כולו הובס לחלוטין על ידי כוחות קטנים ממנו ובעלי כוח אש קטן בהרבה. המלחמה גם גרמה להרס רב בצ'צ'ניה, להרג רב בקרב האזרחים וליצירת פליטים רבים שברחו מבתיהם המופגזים. עקב כך, רוסיה גונתה רבות על ידי מדינות העולם על השימוש המופרז בכוח.

כניסת הכוחות הפדרליים

«Грозный возьмём двумя десантными полками»
"נכבוש את גרוזני עם שתי חטיבות צנחנים"
— שר ההגנה פאבל גרצ'וב לפני כניסת צבא רוסיה לצ'צ'ניה
עוד לפני ההכרזה הרשמית על תחילת המבצע בצ'צ'ניה, ב-1 בדצמבר 1994 חיל האוויר הרוסי פתח בהפצצה מאסיבית על בסיסי קלינובסקאיה וחנקאלה, ששימשו את חיל האוויר הצ'צ'ני ובכך למעשה הוציאו מכלל שימוש את כל מטוסי הקרב שחנו בבסיסים אלה.
ב-11 בדצמבר נשיא רוסיה בוריס ילצין חתם על הצו "אודות פעולות הסדרת החוק, הסדר והביטחון הציבורי בשטחי הרפובליקה הצ'צ'נית", בהחלטה שאושררה גם על ידי בית המשפט לחוקה של רוסיה. החלטת הנשיא הביאה לחיכוכים רבים עם חברי הממשלה האחרים ובעיקר עם חברי מפלגת "הבחירה הדמוקרטית של רוסיה" והעומד בראשה ייגור גאידר. מרבית חברי התנועה תמכו בהחלטתו של גאידר לעבור לאופוזיציה במחאה על פתיחת הפעולות הצבאיות בצ'צ'ניה.
ביום חתימת הצו יחידות הקבוצות המאוחדות, שהורכבו מיחידות משרד ההגנה של רוסיה וכוחות הפנים של משרד הפנים הרוסי נכנסו לשטחי צ'צ'ניה והתפצלו לשלושה צדדים: מערבה מצפון אוסטיה דרך אינגושטיה, מצפון-מערב למחוז מוזדוק בצפון אוסטיה, בגבול עם צ'צ'ניה וממזרח לדאגסטן. תחילה למפקד המבצע מונה סגן מפקד צבא היבשה, אדוארד וורוביוב שסירב למינוי והתפטר מהצבא.
בינתיים קבוצת החיילים שנכנסה מדאגסטן נפלה למארב באזור חסביורט. כך קרה גם לחיילים שנכנסו ממערב והותקפו על ידי צ'צ'נים סמוך לכפר ברסוקי, ברם הן בכל זאת הצליחו להיכנס לשטחי הרפובליקה הבדלנית של צ'צ'ניה. קבוצת החיילים שנכנסה ממוזדוק ביצעה את הפלישה המוצלחת ביותר משהצליחה ב-12 בדצמבר 1994 להגיע אל הכפר דולינסקי הנמצא במרחק 10 ק"מ בלבד מהעיר גרוזני.