google/wiki40b huggingface dataset:
יוסף שפירא (מבקר המדינה)

ביוגרפיה

שפירא נולד בירושלים. למד בבית הספר הטכני של חיל האוויר במגמת אלקטרוניקה, ובשירותו הצבאי שימש טכנאי מכ"ם בחיל האוויר. בשנת 1971 סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים והוסמך כעורך דין. בשנת 2000 סיים לימודי תואר שני בקרימינולוגיה באוניברסיטת לסטר באנגליה. למד לימודי תעודה בדיני מחשבים באוניברסיטת בר-אילן וקורס גישור בקריה האקדמית אונו.

עריכת דין

בשנים 1972–1974 עבד כעורך דין במשרד עורכי דין ארד ורובין בירושלים. בשנים 1974–1976 היה עורך דין עצמאי שותף במשרדו של עורך הדין חמן שלח בירושלים, ולאחר מכן בשנים 1976–2003 היה עורך דין עצמאי שותף במשרד עורכי הדין קרמר, שפירא ושניידר בירושלים. במקביל, בשנים 1978–1985 כיהן כתובע צבאי במילואים בבית המשפט הצבאי באזור יהודה ושומרון (איו"ש).

פעילותו בלשכת עורכי הדין

שפירא כיהן כיו"ר ועד מחוז ירושלים של לשכת עורכי הדין בשנים 1995–1999. באותן שנים כיהן במקביל גם כיו"ר בית הדין המשמעתי של המחוז. לאחר מכן, בשנים 2003–2000 כיהן כסגן יו"ר בית הדין המשמעתי הארצי של לשכת עורכי הדין.

שפיטה

שפירא מילא, במסגרת שירות מילואים, שורה של תפקידי שפיטה בבתי דין צבאיים:
1985–1989: שופט בבית המשפט הצבאי לערעורים באיו"ש.

1989–1990: נשיא בית המשפט הצבאי באיו"ש בדרגת סא"ל.
2003–2007: שופט צבאי בבית הדין מטכ"ל.
2007–2012: שופט בבית המשפט הצבאי לערעורים באיו"ש בדרגת אל"ם.
בנוסף, בשנים 1995–2003 היה חבר בבית הדין למשמעת של משטרת ישראל, ובשנים 2003–2001 היה נציג ציבור בבית הדין להגבלים עסקיים שליד בית המשפט המחוזי בירושלים.
בשנת 2003 מונה לכהונת שופט בבית המשפט המחוזי בירושלים, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2012.

מבקר המדינה ונציב תלונות הציבור

ב-14 במאי 2012 נבחר על ידי הכנסת לכהן כמבקר המדינה ונציב תלונות הציבור השמיני של מדינת ישראל, והחל את כהונתו ב-4 ביולי באותה שנה.
בפברואר 2015, שבועות ספורים לפני הבחירות לכנסת העשרים, פרסם שפירא שני דוחות ביקורת מיוחדים: האחד עסק בהוצאות מעון ראש הממשלה והשני עסק בעליית מחירי הדיור. שני הדוחות זכו לכיסוי תקשורתי נרחב ועוררו דיון באשר לעיתוי פרסומם סמוך כל כך למועד הבחירות לכנסת. שפירא סיים את תפקידו ב-4 ביולי 2019.

עיסוקים נוספים

בשנת 1981 פרסם את הספר "ירושלים תש"ח" בהוצאת משרד הביטחון. 
בשנת 1997 היה חבר בוועדת שטרסברג-כהן לבדיקת מעמד הרשמים בישראל. 
בשנים 1998–2003 כיהן כיו"ר המועצה הציבורית של קבוצת התיאטרון הירושלמי.
בשנים 2006–2012 היה חבר מערכת כתב העת "רפואה ומשפט" של האגודה לרפואה ומשפט.
בשנים 2011–2012 היה חבר מערכת כתב העת "משפט רפואי וביו-אתיקה" של הקריה האקדמית אונו.
פרינס ג'ורג' (קולומביה הבריטית)

היסטוריה

ב-1807 סיימון פרייזר הקים באזור בו נמצאת העיר היום מוצב לסחר בפרווה בקלדוניה החדשה של חברת צפון-מערב (North West Company) בשם פורט ג'ורג' (Fort George). הוא קרא למוצב על שמו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת באותו זמן. במשך כל המאה ה-19 האזור היה מבודד וכמעט לא מיושב.
ב-1903 החלו שמועות שהולכת להיבנות מסילת רכבת של חברת הרכבות גראנד טרנק פסיפיק (Grand Trunk Pacific Railway) בקרבת פורט ג'ורג'. השמועות תרמו להתפתחות האזור ותוך זמן קצר הוקמו שתי מושבות חקלאיות שהתחרו זו בזו - סאות' פורט ג'ורג' וסנטרל פורט ג'ורג' - במטרה שתחנת הרכבת העתידית תוקם אצלן. המושבות התפתחו בקצב מהיר והפכו לעיירות, אך בסופו של דבר גראנד טרנק פסיפיק בחרה לקנות שטח שלא היה שייך לאף אחת מהעיירות ולהקים בו עיירה חדשה לצורך התחנה בשם פרינס ג'ורג'. החברה הסבירה תחילה שמקור השם, שמשמעו "הנסיך ג'ורג'", נועד בהתחילה כדי להבדיל את העיירה מעיירות פורט ג'ורג'. כעבור שנים ספורות הם הסבירו את הסיבה לכך באופן אחר: השם ניתן כהוקרה למלך ג'ורג' החמישי, שהוכתר מספר שנים לפני ההקמה, וכן כהוקרה לבנו הנסיך ג'ורג', דוכס קנט. העיירה הוקמה באופן רשמי ב-6 במרץ 1915.
פרוץ מלחמת העולם הראשונה באותו זמן ריסק את הכלכלה המקומית בעקבות הגיוס של מרבית העובדים על בניית המסילה לצבא הבריטי והאוכלוסייה פחתה באופן משמעותי. הדבר התעצם עם התפרצות השפעת הספרדית ב-1918. עם זאת פרינס ג'ורג' הצליחה להתמודד עם השפל הגדול בלי נזקים משמעותיים.
העיירה גדלה באופן משמעותי לאחר שהוקם מחנה צבאי בקרבתה במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה החל תהליך השיקום של הערים ההרוסות באירופה והביקוש לעץ עלה. פרינס ג'ורג', אשר נמצאה באזור יער עצי אשוחית עם שפע של מנסרות, שגשגה בעקבות כך. בהמשך המאה ה-20 פרינס ג'ורג' הייתה אחת הערים החשובות בקולומביה הבריטית, אך חשיבותה ירדה בהדרגה אף על פי שכיום היא עדיין העיר הגדולה והחשובה ביותר בחלק הצפוני של קולומביה הבריטית.

כלכלה

ענף היערנות, שהיה הבסיס של הכלכלה המקומית במאה ה-20, ירד מחשיבותו אך הוא עדיין ענף מרכזי. הענפים המרכזיים האחרים בכלכלה המקומית הם מגזר השירותים, כרייה ותעשייה.

חינוך

בעיר נמצאים אוניברסיטת צפון קולומביה הבריטית ומכללת קלדוניה החדשה.

תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה פרינס ג'ורג', הנמצא במרחק של 7 קילומטרים דרומית למרכז העיר.
יחסי בנגלדש–צרפת

היסטוריה

הצרפתים הגיעו לראשונה לבנגלדש במהלך סוף המאה ה-17 הם שמרו על מסחר מתמיד בדאקה וסחרו לפעמים גם בערים אחרות. בשנת 1757, צרפת שלחה נציגות סמלית של חיילים מבנגלדש להילחם נגד הבריטים בקרב פלסי

ביקורים מדרג גבוה

ב-1990, נשיא צרפת, פרנסואה מיטראן, נסע לביקור רשמי בבנגלדש. הסינה ואזד, ראש ממשלת בנגלדש, נסעה לביקור רשמי בפריז בשנת 1999. שרי החוץ הבנגלים מורשד ח'אן ודיפו מוני נסוע לביקורים רשמיים בצרפת בשנים 2006 ו-2010 בהתאמה.

יחסי תרבות

אליאנס פראנסייז (החברה לתרבות הצרפתית) נכנסה לבנגלדש בשנת 1959. ארכאולוגים צרפתים פעילים במגוון חפירות ארכאולוגיות בבנגלדש ומצאו בהן חומרים שונים.
פטיש לשיער ערווה

פטיש לשיער ערווה (באנגלית נקרא גם pubephilia) הוא תופעה של פטיש שבה אדם נמשך מינית לשיער ערווה אנושי, או מתגרה מינית למראה או לתחושה של שיער ערווה, של זכר או נקבה.
עוררות מינית יכולה לקרות ממראה או ממגע בשיער ערווה. אדם עם פטיש זה עשוי ליהנות משיער ערווה פלומתי, עבה, או מסגנון אחר של שיער ערווה. יכולה להיות העדפה לצבע מסוים, כגון שיער ערווה שחור, בלונדיני או ג'ינג'י. למרות שזה עשוי להיחשב פטיש, רבים רואים בשיער ערווה דבר אסתטי, המאפיין אדם בוגר - זכר או נקבה.

התניה חברתית

בגיל התבגרות, בנות רבות מרגישות חוסר נוחות עם ההופעה הפתאומית של שיער ערווה. לעיתים הן חשות שזה דבר מלוכלך, משום שבמקרים רבים מראה של שיער ערווה נמנע מהן על ידי המשפחה והחברה.
לעומתן, נערים צעירים נוטים שלא להיות מוטרדים מצמיחת שיער הערווה שלהם, משום שברוב המקרים הם ראו קודם את שיער הגוף של אביהם. עם זאת, עבור ילד צעיר מראה של אזור הערווה הנשי הוא בדרך כלל "מסתורי", משום שנערות צעירות לומדות "לשמור" על "השטח הפרטי" שלהן מעיניים או ידיים צעירות וסקרניות. בנוסף, במקרים רבים ילדות מחונכות לכך שהמראה של אזור הערווה של בנים הוא דבר גס, בלתי מוסרי ואפילו דוחה.
מחקר שבוצע בארצות הברית על ידי אלפרד קינסי מצא כי 75% מהמשתתפים ציינו כי מעולם לא היה עירום בבית שגדלו בו, 5% מהמשתתפים אמרו שהיה בביתם עירום "לעיתים רחוקות", 3% אמרו "לעיתים קרובות", ו-17% אמרו שזה היה "רגיל". המחקר מצא כי לא היה הבדל משמעותי בין מה שדווח על ידי גברים ועל ידי נשים מבחינת תדירות של עירום בבית.
בסקירה ספרותית משנת 1995, פול אוקאמי הסיק שאין ראיות אמינות המקשרות חשיפה לעירום של ההורים להשפעה שלילית כלשהי. 3 שנים לאחר מכן סיים צוותו מחקר מתמשך של 18 שנה שהראה כי לחשיפה כזו הייתה השפעה מועילה מסוימת, בייחוד לגבי בנים.
אולטניצה

היסטוריה מקומית

העיר נוסדה ב-1853, בנסיכות ולאכיה ולאחר איחוד הנסיכויות הפכה לעיר רומנית. בסוף המאה ה-19 היו באולטניצה 4,727 תושבים, שהתגוררו ב-754 בתים. בעיר היו שני בתי ספר יסודיים לבנים ובית ספר יסודי אחד לבנות, שתי כנסיות, מפעל למים מוגזים, שני בתי מלון ובית חולים עם 18 מיטות.
העיר התפתחה בהדרגה והגיע לשיא אוכלוסייה של 31,821 תושבים ב-1992, אולם לאחר מכן התחיל מספר התושבים לרדת. בתקופת ניקולאה צ'אושסקו סומנה אולטניצה כנמל מוצא בתעלת דנובה-בוקרשט, אך לאחר הדחתו במהפכה הרומנית (1989) נזנח פרויקט התעלה.

דרכים

אולטניצה היא עיר נמל על הדנובה, לכן מקושרת בנתיב המים של הדנובה. היא גם נמצאת בקצה הדרך הלאומית DN4 המקשרת אותה לבוקרשט. בין אולטניצה ובין בוקרשט מקשרת גם מסילת ברזל.
תרזה הקדושה מלוס אנדס

חייה

תרזה הקדושה נולדה בשם חואנה פרננדס דל סולאר (Fernández del Solar) למשפחה בת המעמד הבינוני בעיר סנטיאגו דה צ'ילה שבצ'ילה, וכונתה בשם החיבה "חואניטה", השם בו היא מוכרת כיום. כבר מגיל 6 סייעה בקביעות במיסה. בשלב מוקדם בחייה קראה את האוטוביוגרפיה של הקדושה הצרפתייה תרזה הקדושה מליזייה, אשר הותירה את חותמה על חואניטה, שכבר הייתה אדוקה למדי, והביאה אותה לבחור בדרך חיים המוקדשת לשירות האל. בגיל 14 בחרה במסדר הכרמליתי כייעודה והחלה לומדת את דרכו וקדושיו, וכן עמדה בקשר עם אם המנזר הכרמליתי בעיר לוס אנדס, כ-90 קילומטרים מסנטיאגו על הדרך בין סנטיאגו וואלפראיסו. בגיל 15 נדרה את נדר הבתולים, אותו חידשה שוב ושוב עד למותה.
ב-7 במאי 1919, כחודש לאחר שמלאו לה 19 שנים, הפכה חואניטה לנזירה במסדר הכרמליתי ואימצה לעצמה את השם "תרזה של ישו". משפחתה לא התנגדה לייעוד בו בחרה לחייה, אולם העדיפה כי תרזה תשהה במנזר אחר מזה בו בחרה, קרוב יותר לסנטיאגו ונוח יותר למחיה. תרזה את המנזר בו בחרה עקב סגנון חיים פשוט בו חפצה ועקב ת מה שחוותה מסירותן המוחלטת של הנזירות בנות המנזר. את ימיה העבירה תרזה בתפילות וחיי סגפנות. ביומנה כתבה כי "אני של אלוהים" והוסיפה "הוא יצר אותי והוא ראשיתי וסופי".
לקראת סוף של חייה הקצרים החלה תרזה בשליחות של הפצת הנצרות באמצעות כתיבת מכתבים. בגיל 20 חלתה בטיפוס הבהרות ועברה ייסורים קשים. באפריל קיבלה את סקרמנט המשיחה האחרונה ונדרה את נדריה האחרונים כדי להשלים את תהליך הכשרתה כנזירה, אך שבוע לאחר מכן, במהלך השבוע הקדוש, ב-12 באפריל, נפטרה תרזה, פחות משנה מיום כניסתה למנזר.
תרזה פופולרית למדי וכ-100,000 צליינים עולים לרגל אל קברה בלוס אנדס מדי שנה. תרזה היא הקדושה הראשונה של צ'ילה וכן הכרמליתית הראשונה מחוץ לאירופה שהוכרזה כקדושה. היא פופולרית במיוחד בקרב נשים ואנשים צעירים.
תרזה עברה ביאטיפיקציה ב-3 באפריל 1987 בסנטיאגו דה צ'ילה בידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני, אשר ב-21 במרץ 1993 הכריז עליה כקדושה בהליך של קאנוניזציה שנערך ברומא.
מני סלמה

מנחם סלמה המוכר כמני סלמה (נולד ב-1948) הוא צייר, פסל ומעצב.

ביוגרפיה

סלמה נולד בירושלים בשנת 1948. למד בשנים 1965-1968 בבצלאל במחלקה לקדרות.
סלמה יוצר בדרך כלל על מצעים נטושים כגון מדפים, דלתות מטבח, לוחות עץ ומתכת וכריכות ספרים ישנים שהתבלו. 
משה קרון, אוצר תערוכתו של סלמה בבית האמנים בירושלים ב-2008, כתב: "מני סלמה הוא צייר ישראלי - נוף ההוויה המקומית, שבריריות הקיום ופחד המוות מוצאים את מקומם בסמלים ובתכנים המופיעים ונמוגים ביצירותיו. סלמה רשם משובח ואנין, הוא בעל כישרון נדיר להרים את העיפרון, ולהניח לציור לצבור את עוצמתו. אמירתו שירית מזוככת וחסכנית. הרישום במידה הקטנה היא בחירה באינטימיות - יש בה הזמנה לצופה להתקרב אל הרקמות העדינות והכואבות של חיינו."
נמל התעופה הבינלאומי איזמיר אדנאן מנדרס

טיסות לישראל וממנה

במרץ 2019 הודיעה טורקיש איירליינס על פתיחת קו בין הנמל לתל אביב, הקו החל לפעול ב-1 ביוני 2019, בתדירות של 4 טיסות שבועיות.
כוסמת

שימושים

בברטאן (במערב צרפת) נפוץ השימוש בקמח המיוצר מהכוסמת (Sarrasin, Blé noir) להכנת החביתית "Galette de sarrasin", וגם בספרד הוא מוכר בשם "קמח שחור" (harina negra). הכוסמת משמשת ברוסיה ובמזרח אירופה להכנת דייסה מלוחה או מתוקה (קַאשַה) ופנקייק רוסי (בליני), וביפן משתמשים בה להכנת אטריות הסובה.
באיטליה היא משמשת להכנת פסטה הנקראת "פיצוקרי" , מאכל טיפוסי לצפון איטליה. בישראל, מבשלת "מידן" שבכרמיאל החלה בבישול בירה על בסיס לתת כוסמת.
Assemblage 23

ביוגרפיה

ראשית יצירתו של טום שיר הייתה בשנת 1980, בעת שניגן בגיטרה בס בלהקת "אדבוקטס", אז יצר טום מספר קטעים אינסטרומנטלים.
בשנת 1988 לאחר שהחל להתעניין במוזיקת הדאנס והאינדסטריאל הקים טום את Assemblage 23 בהשפעת סגנון המוזיקה של דפש מוד. טום שבהתחלה היה חסר ביטחון לגבי קולו לאט לאט החל להוסיף את שירתו לקטעי המוזיקה אותם יצר.

למרות הביקורות החיוביות להן זכה, ראה טום במוזיקה תחביב, עד שחברות תקליטים שונות החלו להתעניין בו.

בשנת 1999 חותם טום עם הלייבל הקנדי Gashed ומוציא את אלבומו הראשון Contempt. 

בשנת 2001 טום מוציא את אלבומו השני Failure בלייבלים Gashed וב-Accession האירופאית, מתוכו יוצא הסינגל Disappoint העוסק בתחושת האובדן של טום לאחר התאבדות אביו ב-1999.
 בסוף 2001, לאחר ריב עם הלייבל Gashed, טום חותם בלייבל האמריקאי Metropolis Records שמוציא בהוצאה מחודשת את אלבומיו Contempt ו-Failure. 

בשנת 2002 יוצא האלבום השלישי, Defiance, עם הסינגל Document. באותה עת ההרכב החל להיות מאוד פופולרי בסצנת ה-EBM. בשנת 2004 ההרכב מוציא לאור את האלבום הרביעי Storm. במרץ 2007 יוצא הסינגל Binary שמקדם את האלבום החמישי Meta.

טום מוציא שני אלבומי אוסף שמכילים קטעים נדירים וכאלו שלא שוחררו מהשנים 1988-1998.

בספטמבר 2009 יוצא הסינגל Spark שמקדם את אלבומו השישי Compass.
האלבום הקרוב Bruise, מתוכנן להשתחרר ב-12 ביוני 2012.
אררט (מדינה ליהודים)

אררט הוא השם שניתן לעיר מקלט ליהודים שביקש להקים בארצות הברית העיתונאי והדיפלומט היהודי-אמריקני מרדכי מנואל נח בשנת 1825.

היוזמה להקמת המדינה

מרדכי מנואל נח, סופר, מחזאי, פוליטיקאי יהודי ממדינת ניו יורק בארצות הברית, ביקש להושיע את העם היהודי באמצעות הקמת מדינה שבה ימצאו היהודים מקלט מכל רודפיהם ומצוקותיהם. מדינה זו נועדה להצטרף לשאר המדינות המרכיבות את ארצות-הברית כמדינה חדשה נוספת.
ב־1820 החל נח במשא ומתן לקניית האי גרנד איילנד שבנהר הניאגרה, בסמוך לבאפלו ודרומית למפלי הניאגרה. שאיפתו הייתה למשוך לשם סוחרים ובנקאים יהודים שיבינו את ההזדמנויות בפרויקט וחקלאים ממזרח אירופה שיעבדו את האדמה. האי גרנד איילנד נקנה בשנת 1815 על ידי מדינת ניו יורק מידי האינדיאנים, ונח רכש שליש ממנו, וקיבל אופצייה לרכישת שני השלישים האחרים. נח האמין כי בבנייה לגובה ניתן יהיה לשכן באי שישה מיליון יהודים.
בשנת 1825 נערך טקס מפואר בן מאות מוזמנים, רובם נוצרים וחלקם יהודים, בכנסיית סן פול בבאפלו. על רקע האורטוריה "יהודה המכבי" של הנדל, וכשהוא לבוש בגלימה סגולה ותליון מזהב שנלקחו מתיאטרון, הכתיר עצמו נח כ"שופט ישראל" של העיר החדשה אררט. נח בחר בשם "אררט" בהשראת שם משפחתו ובהשראת מקום מנוחת המבטחים של תיבת נח לאחר המבול. 

בטקס נשא נח נאום, שבו הכריז על הקמת בית לעם היהודי, והציג את אבן הפינה ליישוב החדש, שעליה נכתב בעברית: "שמע ישראל יי אלוהינו יי אחד", ובאנגלית: 
אררט, עיר מקלט ליהודים, נוסדה בידי מרדכי מנואל נח, בחודש תשרי 5586 (ה'תקפ"ו), ספטמבר 1825, בשנת ה-50 לעצמאותה של אמריקה.
האירוע הגרנדיוזי השיג את מטרתו וזכה לתשומת לב רבה מצד עיתונים באמריקה ואירופה. נח פנה בקול קורא לכל העם היהודי לבוא לשם ולהקים במקום את מולדתו החדשה. אולם היהודים לא נענו לקריאתו ולעגו לו כמשיח מטעם עצמו או כמי שמחפש הזדמנויות להרוויח על גבם של היהודים. כיום אין בגרנד איילנד קהילה יהודית או בית כנסת, אך אבן הפינה שמורה במוזיאון ההיסטורי של באפלו.
נח המאוכזב החליט לפעול, עד מותו ב-1851, למען הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל ההיסטורית.

ביטוי ספרותי

קורותיה של מדינת אררט מתוארים בסיפור קצר בשם "תיבת נח" מאת ישראל זנגוויל (1899).
הסופרת נאוה סמל כתבה את ספרה "אישראל" שהתפרסם בשנת 2005 בהשראת סיפורו של מרדכי מנואל נח.
התיאטרון הקאמרי מעלה בנובמבר 2015 מחזה בשם "בחזרה לאישראל", על פי ספרה של נאוה סמל, בבימויה של אורלי רביניאן ובכיכובו של גיל קופטש, המציג היסטוריה חלופית – מה היה קורה אילו הייתה מוקמת מדינת היהודים במאה ה-19.
זר פרחים

זר פרחים הוא מקבץ פרחים המאוגדים בצורה דקורטיבית תוך התחשבות בסוג הפרחים ובצבעם.
קיימים עיצובים רבים ושונים לזרי פרחים הנשזרים בטכניקות שונות ובהתאמה לסוג האירוע. כמו כן, בכל סוג של עיצוב ישולבו סוגי פרחים שונים.
סמל בהוטן

סמל בהוטן מוצג כצורה מעגלית, ובה מתוארים שני רעמים, מעל פרח לוטוס, שעליו אבן חן ומצדדיו שני דרקונים. הרעמים מסמלים את הרמוניה בין הדת והחילוניות; הלוטוס מסמל טוהר; היהלום מסמל את כוחו של הריבון, ושני הדרקונים - האחד זכר והשנייה נקבה, מסמלים את המדינה, שהם מכריזים עליה בקולם - המסומל על ידי הרעמים.
חבורה פשוטה

במתמטיקה, חבורה פשוטה היא חבורה  שאין לה תת חבורה נורמלית לא טריויאלית, כלומר תת-החבורות הנורמליות היחידות שלה הן  ו-.
לפי משפט ז'ורדן-הולדר ההצגה של חבורה סופית  על ידי סדרת הרכב היא יחידה, כאשר הגורמים של סדרת ההרכב הן חבורות פשוטות. מכאן החשיבות הרבה שיש לחבורות פשוטות בתור אבני הבניין של כל החבורות הסופיות, בדומה למספרים הראשוניים שמרכיבים את המספרים השלמים.
המיון של החבורות הפשוטות הסופיות הושלם ב-1982 לאחר מאמצים משותפים של מתמטיקאים רבים.

מושגים קרובים

אם G חבורה מושלמת (כלומר, ) וחבורת המנה  פשוטה, אז החבורה G היא קוואזי-פשוטה (quasisimple). לחבורה פשוטה A, כל תת-חבורה של חבורת האוטומורפיזמים  המכילה את כל האוטומורפיזמים של הצמדה נקראות חבורות כמעט פשוטות (almost simple). 
לדוגמה, כאשר  פשוטה, החבורה  היא קוואזי-פשוטה, והחבורה  כמעט פשוטה.
פיגוע דריסה

פיגוע דריסה הוא פיגוע המתבצע באמצעות כלי רכב, המשמש לדריסתם של קורבנות הפיגוע.
בניגוד לפיגועים אחרים, כגון פיגוע ירי או פיגוע התאבדות, המצריכים ציוד מיוחד ועל כן מצריכים התארגנות, פיגוע דריסה מצריך כלי רכב, שאותו קל להשיג. לפיכך פיגוע דריסה נערך פעמים רבות ביוזמה אישית של המחבל, ללא ארגון שסייע לו בעריכת הפיגוע.
לעיתים נדרשת הכרעה של בית המשפט, האם מדובר בפיגוע דריסה, או שהייתה זו תאונת דרכים.
שושנה שילוני

ילדותה בפולין

שילוני נולדה לרחל ומאיר בְּרֶכֶר בעיר בוצ'אץ', אשר מצויה בימינו בשטח אוקראינה, בעת שהייתה תחת שליטת פולין. סבה גדליהו שירת בצבא האימפריה הרוסית ולאחר מלחמת רוסיה-יפן ערק מהצבא והיגר לפולין. בספטמבר 1939 פלש הצבא האדום לשטחי פולין מתוקף הסכם ריבנטרופ-מולוטוב והעיר בוצ'אץ' נכבשה. ב-22 ביוני 1941 תקפו הגרמנים את כוחות הצבא האדום במסגרת מבצע ברברוסה, בראשית יולי נפלה בוצ'אץ' לידי הוורמאכט ומיד החלו ברדיפת יהודי העיר.
כל משפחתה: הוריה, אחותה רבקה, אחיה אברהם, סבה גדליהו וסבתה לאה ניספו בשואה. שושנה ניצלה, מאחר שהועברה קודם לכן על ידי הוריה לכפר אוקראיני בשם פושקובצה, שם הוסתרה בעליית גג על ידי בת משפחה נוצרית. במרץ 1944 שחרר הצבא האדום את האזור.

בישראל

במאי 1946 עלתה דרך נמל קונסטנצה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער והתחנכה בבית הספר מקוה ישראל, שם פגשה את בעלה יצחק, והשניים נישאו ב-1950. שילוני עבדה שנים רבות כמזכירה במוסדות חינוך שונים ובמקביל פרסמה שבעה ספרי ילדים ונוער, העוסקים בתיעוד ובהנצחת השואה ומהווים חומר עזר להוראת השואה במוסדות החינוך בישראל. סיפוריה התפרסמו גם בעיתוני הילדים: "דבר לילדים", "הארץ שלנו" ו"זרקור".
שילוני היא חברת הסומליו"ן (ארגון של סופרי הילדים והנוער בישראל). מתגוררת בראשון לציון, נשואה, אם לשני בנים.
נגמה אבראהים

קורות חייה

נולדה בקהיר למשפחה יהודית. למדה בבית הספר ליסה (Lycée) שבקהיר אך לא השלימה את לימודיה. אבראהים נחשבת לאחת השחקניות המפורסמות ביותר בקולנוע המצרי, בייחוד בזכות ביצועיה לדמויות "רעות" (לדוגמה, היא גילמה את דמותה של הרוצחת הסדרתית רַיא בסרט רַיא וסכינה משנת 1952). היא התחילה את חייה המקצועיים כזמרת בשנת 1921, אך לאחר מספר שנים עברה למשחק בתיאטרון ובקולנוע. בעיות בריאות שונות מנעו ממנה לעבוד במשך העשור האחרון לחייה. הופעתה האחרונה על הבמה הייתה בהצגה "שיר המוות" בשנת 1967. היא קבורה בקהיר.
פסטיבל הסרטים טרייבקה

פסטיבל הסרטים טרייבקה (באנגלית: TriBeCa Film Festival) הוא פסטיבל סרטים אמריקאי שנוסד בשנת 2002 על ידי ג'יין רוזנטל ורוברט דה נירו בעקבות פיגועי הטרור שהתרחשו ב-11 בספטמבר 2001 והביאו לנפילת מגדלי התאומים ולפגיעה בשכונת טרייבקה הסמוכה למגדלים.
מטרת הפסטיבל להציג את העיר ניו יורק כמרכז קולנוע בינלאומי, ולתרום לשיקומו של אזור מנהטן תחתית.
מדי שנה מוקרנים כ-250 סרטים בלמעלה מ-1000 הקרנות, והפסטיבל נחשב לאחד מפסטיבלי הסרטים הבינלאומיים החשובים בעולם. סרטים ישראלים שהשתתפו בפסטיבל: "חופשת קיץ", "סיפור גדול", "שבע דקות בגן עדן", "יוסי וג'אגר", "הסיפור של יוסי", "חוף בומביי", "מי מפחד מהזאב הרע",  "אפס ביחסי אנוש" ו"ג'נקשן 48".

היסטוריה

ביוזמת רוזנטל ודה נירו, ולאחר 120 ימי הכנות בלבד, הושק הפסטיבל הראשון בעזרת 1,300 מתנדבים. הפסטיבל הראשון זכה להצלחה רבה ונכחו בו למעלה מ-150,000 צופים. נוכחות הצופים בשכונת טרייבקה הביאה להכנסות של למעלה מ-10.4 מיליון דולרים לסוחרי השכונה, ולמשתתפים בפסטיבל.
בפסטיבל השני שנערך נכחו למעלה מ-300,000 צופים אשר יצרו הכנסות לשכונה בשווי של כ-50 מיליון דולרים. הכנסות הפסטיבלים הצליחו לשקם את השכונה שנפגעה ולייצבה מחדש כשכונה פופולרית.
פולין קווירק

ביוגרפיה

קווירק נולדה ברובע האקני של העיר לונדון. את קריירת המשחק החלה כילדה בת שמונה כשהופיעה בסדרת הטלוויזיה "Dixon of Dock Green". ב-1976 הגישה תוכנית טלוויזיה משלה "Pauline's Quirkes" שכללה מוזיקת פופ, נושאים בתחומי עניין של בני העשרה ומערכונים. עוד ב-1976 שיחקה בתפקיד ראשי בפרק בסדרה "Beasts" מאת נייג'ל ניל. היא הופיעה בתפקידים קטנים כמו בסרט "איש הפיל" מ-1980 יחד עם לזלי דאנלופ, וכן בסדרה "Shine on Harvey Moon" בה שיחקה בתפקיד ורוניקה.
הפריצה הגדולה של קווירק הייתה ב-1989, היא התחילה לגלם את שרון תאודופולופודוס בקומדיית המצבים "Birds of a Feather" של ה-BBC יחד עם לינדה רובסון ולזלי ג'וזף. היא המשיכה לככב בסדרה ושיחקה ביותר מ-100 פרקים עד לסיומה ב-1998.
ב-1994 הופיעה קווירק ב"Surf Advert" לצדה של לינדה רובסון. ב-1996 כיכבה בעיבוד הטלוויזיוני ל"הפסלת" מאת הסופרת מינט וולטרס, וזכתה לשבחי הביקורת על הופעתה. על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס באפט"א לטלוויזיה כשחקנית הטובה ביותר. עם סיום הסדרה "Birds of a Feather" החלה קווירק לשחק בתפקיד הבלשית מייסי ריין בסדרת טלוויזיה הנושאת את שם הדמות. הסדרה רצה ב-1998 וב-1999 ב-BBC One.
משנת 2000 ועד 2003 כיכבה קווירק לצדו של וורן קלארק בסדרה של ה-BBC "עם הרגלים על הקרקע". בשנת 2000 גם חזרה להשתתף בסדרה קומית "רכילות במשרד" לצדם של ניל סטוק, רוברט דאוז, ופיפה הייווד. אחרי התחלה מבטיחה הרייטינג של הסדרה צנח והיא ירדה מהמסך אחרי עונה אחת בלבד. עם זאת קווירק הייתה מועמדת על תפקידה לפרס הטלוויזיה הלאומית  כשחקנית הקומית הפופולרית ביותר. ב-2002 כיכבה יחד עם ניטין גאנאטרה בדרמה הקומית "Being April" ששודרה ב-BBC One. ב-2004 השתתפה בסרט הטלוויזיה "המלחמה של קרי" וב-2005 הופיעה בתפקיד חשוב בסדרת המשטרה "The Bill" בתפקיד קת' וילסון, אשה שהורשעה שלא בצדק ברצח ילד.
ב-2006 גילה קווירק את דמותה של המנהלת קולין מק'בי בדוקו-דרמה "The Thieving Headmistress". ב-2008 הופיעה בפרק בסדרה "המשפחה שלי" בתפקיד שודדת הבנקים שרון. לעיתים קרובות נראתה קווירק בקהל של התוכנית "Strictly Come Dancing" והשתתפה בתוכנית האחות "Takes Two". ביוני 2007 התמודדה בתוכנית הטלוויזיה "מאסטר שף" אך נפסלה.
ב-2009 וב-2010 שיחקה קווירק בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "Missing" בתפקיד סמלת בילוש מרי ג'יין קרופט, העומדת בראש יחידה לאיתור נעדרים. במאי 2010 הצטרפה קווירק לצוות השחקנים של אופרת הסבון "אמרדייל" בתפקיד הייזל רודז, אמו של הדמות שגילם השחקן ג'קסון וולש. בראיון אמרה קווירק שהתפקיד זה הוא שונה ממה שעשתה קודם, והיא שמחה להיות חלק מהתוכנית. היא שיחקה בתפקיד הייזל עד ינואר 2012.
משנת 2013 משחקת קווירק בתפקיד סוזן רייט בסדרת הדרמה "ברודצ'רץ'" של ITV. כלב הלברדור שלה מופיע אף הוא בסדרה.
בינואר 2014 חזרה לגלם את דמותה בסדרה "Birds of a Feather" שהועלתה שוב על ידי ITV. העונה השנייה שודרה ב-26 בדצמבר 2014. עונה שלישית צפויה לעלות ב-2015.

חיים אישיים

קווירק נשואה למפיק סטיב שין ולה שני ילדים אמילי וצ'רלי (המככב לצדה בתפקיד טרוויס בסדרה "Birds of a Feather"). הם חיים בכפר פן שבבקינגהאמשייר. ב-2007 אמרה קווירק בראיון בתוכנית "המופע של פול או'גריידי" שהיא סובלת מפחד במה ובדרך כלל מסרבת להופיע בתוכניות טלוויזיה. ב-2009 אובחנה כחולה בדלקת מפרקים ניוונית ועברה ניתוח להחלפת ברך.
ב-2011 עשתה קווירק דיאטה וירדה במשקל מ-123 ק"ג (בחג המולד 2010) ל-83 ק"ג (ביולי 2011), לאחר שנאמר לה שעודף המשקל הוא סכנה לבריאותה.
דילן מקדרמוט

ביוגרפיה

מקדרמוט נולד בווטרברי, קונטיקט. אמו הייתה בת 15 ואביו היה בן 17 כאשר הוא נולד. הוא גדל לצד אמו לאחר גירושי הוריו, ואיבד את אמו בגיל חמש כשנורתה בשוגג על ידי חברה. בשל הטרגדיה עבר להתגורר יחד עם אחותו אצל סבתו.
המחזאית איב אנסלר, אמו החורגת, שאימצה אותו כאשר הייתה בת 23 והוא היה בן 15, דרבנה אותו להפוך לשחקן ונתנה לו תפקידים במחזותיה. לאחר שאנסלר הפילה, הוא קיבל לעצמו את השם דילן, השם שיועד לבן שלא נולד. זוכי האוסקר מרלון ברנדו והמפרי בוגרט היוו עבורו דוגמה. הוא למד משחק ב"אוניברסיטת פורדהאם" שבניו יורק סיטי ובבית ספר למשחק "בית הבובות השכונתי".

קריירת משחק

מקדרמוט עשה את הופעת הפריצה שלו ב-1987 בדרמת המלחמה "גבעת האמיצים", שם שיחק בתפקיד סמל אדם פרנץ' באחד הקרבות הקשים ביותר של מלחמת וייטנאם.
ב-1989 השתתף בדרמה הקומית "מגנוליות מפלדה" בתור ג'קסון בעלה של שלבי לטצ'ייר (ג'וליה רוברטס).
ב-1993 שיחק במותחן שובר הקופות "בקו האש" בתפקיד אל ד'אנדריאה, שותפו של סוכן השירות החשאי פרנק הוריגן (קלינט איסטווד).
ב-1994 שיחק בפנטזיית חג המולד "נס ברחוב 34".
ב-1999 הופיע בקומדיה הרומנטית "צריך שלושה לטנגו" בתור טייקון העסקים צ'ארלס ניומן.
ב-2003 שיחק בדרמת הפשע "וונדרלנד" בתפקיד חבר הכנופיה הארית דייוויד לינד.
התפרסם לאחרונה בסרט האימה "השליחים" בתפקיד רוי, אב משפחת סולומון העוברת להתגורר בבית רדוף.
ב-2009 כיכב בתפקיד הראשי של קארטר שואו, המנהל של יחידת שוטרים סמויה בסדרת הפעולה בהפקת ג'רי ברוקהיימר "כחול עמוק".
ב-2010 גילם את דניס מארקס בדרמה הקומית "דקלים בוערים" של הבמאי כריסטופר ב. לאנדון.
ב-2011 כיכב בסדרת הדרמת אימה "אימה אמריקאית".
ב-2012 גילם את אבא של צ’רלי בסרט "כמה טוב להיות פרח קיר".
ב-2014 שיחק בקומדיה "משתוללת" בכיכובה של סלינה גומז.
ב-2015 שיחק בסרט הריגול הבריטי-אמריקאי "הישרדות" לצד פירס ברוסנן ומילה יובוביץ'.

חיים אישיים

למקדרמוט שתי בנות עם גרושתו השחקנית האמריקאית ממוצא איראני שיבה רוז.
כיום הוא מאורס למגי קיו אשר שיחקה את התפקיד הראשי בסדרה ניקיטה.