google/wiki40b huggingface dataset:
איוון (יוחנן) יעקבי

קורות חייו

ד"ר איוון הנס יעקבי היה בנו בכורו של הרב הראשי ליהודי יוגוסלביה הרב ד"ר הושע יעקבי (1925-1841) ושל הולדה לבית פאנדר. הרב יעקבי שגדל בברלין היה רבה של זאגרב ומנהיגה הדתי של הקהילה האשכנזית
ביוגוסלביה משנת 1867 עד למותו.
איוון יעקבי רכש השכלה יסודית בעיר הולדתו, וסיים בית ספר תיכון גם בזאגרב. בגיל 13 נשא את דרשת בר המצווה שלו בבית הכנסת בזאגרב בעברית (ולא בגרמנית כנהוג אז) ופתח אותה במלים "עברי אנוכי", בהדרכת אביו הרב יעקבי שהיה גם מורה לעברית ושם דגש על החינוך היהודי של ילדיו.
בהמשך, יצא ללימודי משפטים וכלכלה באוניברסיטת דרזדן ובאוניברסיטת וינה וב-1897 סיים בהצלחה דוקטורט. הוא שב לזאגרב ופתח בה משרד לעריכת דין מצליח למשפט מסחרי שייצג חברות גדולות.
שותפו במשרד עורכי הדין היה חבר הפרלמנט הקרואטי עו"ד ד"ר ליודביט שוורץ (אף הוא יהודי).
בשלהי המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, עם יסוד התנועה הציונית התחיל יעקבי להיות פעיל ציוני יחד עם אביו הקשיש, גיסו ד"ר הוגו שפיצר ולאחר מכן גם עם אחיותיו לואיזה לאה זלוסצר וקלרה לויה ברמפר. יעקבי והוגו שפיצר היו ראשוניי המנהיגים הציונים ביוגוסלביה וייסדו למעשה את הפעילות הציונית, עוד בטרם הקמת ממלכת יוגוסלביה. בתחילת המאה ה-20 יעקבי ייסד את "אחדות" האגודה הציונית הראשונה בזאגרב. עם התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית ב-1918, ניסח ושלח תזכיר, יחד עם אלכסנדר ליכט למועצה הלאומית בזאגרב שקורא להכיר בשוויון הזכויות ובאוטונומיה הלאומית של המיעוט היהודי ביוגוסלביה, התזכיר נחתם בשם "ההסתדרות הציונית הארצית בארצות יוגוסלביה". כך למעשה נוסדה ההסתדרות הציונית ביוגוסלביה. בהמשך היה יעקבי יו"ר הוועד הפועל של ההסתדרות הציונית ביוגוסלביה, השתתף במספר קונגרסים ציוניים, היה ראש הסיעה הציונית בקהילת זאגרב והיה בין מיסדי מכבי ביוגוסלביה.
יעקבי נישא לבת דודתו רוזה (1873–1942) בת נאני לבית יעקבי (אחותו של הרב הושע יעקבי) והרב אברהם אבל אדולף ארליך. רוזה יעקבי עמדה בראש ארגוני נשים יהודיות בזאגרב, והייתה גם פעילה ציונית. לבני הזוג לא היו ילדים.
איוון יעקבי נפטר בביתו בזאגרב ב-1941, לאחר שנודע לו כי סולק מלשכת עורכי הדין, בשל היותו יהודי, וכי רכושו יוחרם על ידי הפאשיסטים הקרואטים.
חג

מקור המילה חג

שורש המילה הוא ח-ג-ג. משמעות הפועל "לחוג" היא "לסובב". בחגים היו נהוגים טקסים בהם סבבו את המזבח או הבמה מספר פעמים. ממנהג זה הושאל השורש למשמעות המוכרת של חג, חגיגה וחגיגיות. בבית המקדש בכל חג ומועד היו מביאים קרבן חגיגה. באופן דומה, בערבית אדם העולה לרגל למכה (כדי להסתובב סביב אבן הכעבה) קוראים חג'. מבחינה זו קרוב השורש ח-ג-ג לשורש ע-ג-ג (עוגה, למשל), שגם משמעותו היא עיגול.

יום טוב במשמעותו המקורית

יום טוב הוא המונח ההלכתי למועדים המוזכרים בתורה. יום כיפור כלול בהגדרה זו, אך שבת לא. פורים וחנוכה אינם "ימים טובים", אלא "קביעה מדרבנן" כימי הלל והודאה. צומות (גם אלו מתקופת בית ראשון, כמו עשרה בטבת ושבעה עשר בתמוז) אינם כלולים במונח זה.
בימים אלו חלות הגדרות הלכתיות מיוחדות ותפילות מיוחדות. ביום טוב אסור כמו בשבת להדליק אש, אך מותר "להעביר אש" אם הייתה כבר דולקת.
לימים הטובים יש קידוש מיוחד השונה בנוסחו מהקידוש של שבת, הן בלילה והן ביום. (ואם היום טוב נופל בשבת, כלומר החג חל בשבת, אז לפי הכלל "תדיר ושאינו תדיר - תדיר קודם" אומרים את הקידוש של שבת (התדיר) לקידוש של יום טוב (שאינו תדיר)).
ישנה קריאה בתורה המיוחדת. לכל יום מהימים האלו - עם ארבע או חמש או שש עליות ועוד הלכות שונות שאפשר למצוא בכרך שלם מתוך ספר המשנה ברורה.
ביידיש נהגו לברך ביום טוב איש את רעהו "גוט יומטף" (מילולית: יום טוב טוב).

יום טוב כברכת פרידה

הביטוי "יום טוב" או "שיהיה לך יום טוב" חדר לעברית הישראלית כברכת פרידה במקום ברכות "שלום", "להתראות" הוותיקות וברכת "ביי" המיובאת מאנגלית שהייתה מקובלת שנים רבות. הביטוי במשמעותו זו הושמע לראשונה במרכז המענה הקולי של בזק, ומשם חדר לכל מרכזי המענה הקולי ולשיחות היומיום בישראל.
פאבל אדמוביץ'

ביוגרפיה

אדמוביץ' נולד בעיר גדנסק בשנת 1965. הוא רכש את השכלתו באוניברסיטת גדנסק. בשנת 1990, לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי בפולין באירועי סתיו העמים, החל אדמוביץ' את כהונתו כחבר במועצת עיריית גדנסק. הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 1998, אז מונה לראש העיר. בשנת 2002 אושרר מינויו של אדמוביץ' ברוב של 70% מהקולות. במהלך תקופת כהונתו, עוטר אדמוביץ' בפרסים רבים על ידי מנהיגים בפולין ומחוצה לה, ביניהם יוחנן פאולוס השני ואלכסנדר קוושנייבסקי. אדמוביץ' הביע תמיכה בזכויות להט"ב ובקהילה היהודית בפולין.
בינואר 2019 נרצח אדמוביץ' במהלך מופע צדקה על ידי אסיר משוחרר, שטען כי מפלגתו של אדמוביץ', המצע האזרחי, אשמה במאסר שלו.
הרכבת הקלה בבאר שבע

היסטוריה

תוכנית להקמת רכבת קלה בבאר שבע עלתה לראשונה בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, במסגרת תוכנית המתאר החדשה של העיר, שהייתה מיועדת להפוך אותה ל"מטרופולין הרביעי של ישראל". ב-13 בינואר 1998, שר התחבורה, יצחק לוי, שגריר הולנד בישראל, ואן הלנבירג-הובר וראש עיריית באר שבע, דוד בונפלד, חתמו על הסכם לתכנון רכבת קלה בבאר שבע על ידי חברת התכנון ההולנדית לוג'יטק. ביוני 1999, הודיע ראש עיריית באר שבע, יעקב טרנר, כי הרכבת הקלה בבאר שבע תחל לפעל בשנת 2003. 
ב-12 בינואר 2016 הכריזו שר התחבורה, ישראל כ"ץ, וראש עיריית באר שבע, רוביק דנילוביץ', על הכוונה להתחיל בתכנון רכבת קלה שתשרת את תושבי באר שבע והישובים הסמוכים לה. כמו כן, הכריז כ"ץ כי הרכבת תיקרא בשם "רכבת דנילוביץ'", על שם יוזם הרעיון, רוביק דנילוביץ'. עלות ההקמה תהיה בין 3 ל-5 מיליארד שקלים. הרכבת עתידה להתחיל לפעול בין 2025 ל-2027. 
ב-29 בינואר 2018 החלו עבודות התכנון, בשיתוף עיריית באר שבע, משרדי האוצר והתחבורה, וחברת נתיבי איילון.

תוואי הרכבת

נכון לשלבים המוקדמים של התכנון, צפויים שני קווים. הראשון יחל בשכונת רמות, ימשיך בשכונה ד', יעבור על רובו של רחוב רגר, ויסתיים בשכונת נווה זאב. השני יתחיל בשכונת נחל עשן, יעבור בשכונת י"א, יפגוש את הראשון בקרבת קניון הנגב, ויסתיים באזור התעשייה עמק שרה.
פובורדון

פוֹבּוּרְדוֹן או פוֹ בּוּרְדוֹן (Fauxbourdon, בצרפתית "באס מזויף" או "חיקוי באס") היא טכניקת כתיבה מוזיקלית לשלושה קולות, ששימשה במוזיקה של ימי הביניים המאוחרים ותקופת הרנסאנס, במיוחד בין מלחיני האסכולה הבורגונדית. גיום דופאי היה מחשובי המלחינים שנקטו טכניקה זו, וייתכן כי הוא שהמציא אותה. הטכניקה מתייחדת בתנועה של אקורדים מקבילים, והתנועה המקבילה מאפשרת הבנה קלה יותר של הטקסט המושר. השם נובע, כפי הנראה, מכך שהטכניקה הזו משמשת בקטעים בתוך יצירות לארבעה או חמישה קולות, כאשר הקול הנמוך מפסיק לשיר. 
הפובורדון, בצורתו הבסיסית, כולל קנטוס פירמוס ושני קולות נוספים: האחד קווארטה מתחת לקנטוס והשני סקסטה מתחתיו, כך שנוצר אקורד שמאוחר יותר עתיד להיקרא סקסט-אקורד. כדי להימנע ממונוטוניות יתר, הקולות אינם מנגנים לגמרי במקביל: הקול התחתון קופץ מדי פעם מטה, כדי להשלים אוקטבה מול הקנטוס - בעיקר בקדנצות - והקול הפנימי עשוי להכיל קישוטים או חריגות ריתמיות המוסיפות עניין למרקם. על פי רוב כתובים בסגנון פובורדון רק קטעים קצרים ביצירה ארוכה יותר.

היסטוריה של השימוש בפובורדון

הדוגמה המוקדמת ביותר של פובורדון שהגיעה לידינו נמצאת בכתב-יד I-BC Q15 בספריית המוזיקה של בולוניה - זהו אוסף שנערך בסביבות שנת 1440, וכלולות בו כמה דוגמאות של פובורדון, כולל אחת מאת דופאי, שנכתבו קרוב לוודאי בסביבות שנת 1430. מאחר שיצירות רבות מן התקופה הגיעו אלינו ללא שם המחבר וקביעת התאריך המדויק היא בעייתית, קשה לומר בביטחון מי חיבר את הפובורדונים הראשונים. היצירה של דופאי בקובץ זה - "מיסת יעקב הקדוש" -היא הראשונה שעושה שימוש בשם "פובורדון". ייתכן שזהו משחק מילים: "בורדון" פירושו גם "מטה", ומטה רועים הוא אחד האטריבוטים של יעקב הקדוש - מיניאטורה של המטה מצוירת מעל התווים. 
אף על פי שהשימוש הראשון בטכניקה היה כנראה באיטליה, הפובורדון היה לסימן ההיכר של הסגנון הבורגונדי ששגשג בארצות השפלה עד אמצע המאה ה-15. ז'יל בנשואה, אנטואן בינואה ויוהנס בראסארט השתמשו כולם בטכניקה הזאת, כל אחד במסגרת סגנונו האישי הטיפוסי. טכניקה קרובה בשם faburden התפתחה במקביל באנגליה, אלא ששם הקנטוס היה בקול האמצעי.
291 (גלריה)

היסטוריה

הגלריה הוקמה ונוהלה על ידי הצלם אלפרד סטיגליץ. הגלריה הפכה למפורסמת בגין שתי סיבות: האחת, חלוציותה כמי שהציבה את הצילום כאמנות לכל דבר, כמו ציור ופיסול. בגלריה הוצגו תמונותיהם של צלמי אמנות חלוציים כאדוארד סטייכן, גרטרוד קסאביר ואחרים, שהפכו למוכרים בזכות תצוגותיהם בגלריה. בנוסף, הגלריה שימשה כמוקד עבור אמנות אוונגרדית שהגיעה לארצות הברית מאירופה. בין השאר הוצגו שם יצירותיהם של האמנים: אנרי מאטיס, אוגוסט רודן, אנרי רוסו, פול סזאן, פאבלו פיקאסו, קונסטנטין ברנקושי, פרנסיס פיקבייה ומרסל דושאן.
הגלריה נסגרה עקב הרומן שניהל סטיגליץ עם ג'ורג'יה אוקיף החל משנת 1916. הגלריה נסגרה סופית ביוני 1917, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, חודשיים לאחר הצטרפותה של ארצות הברית למדינות ההסכמה כנגד מדינות המרכז.
איגוד ערים לאיכות הסביבה אשדוד וחבל יבנה

איגוד ערים אזור אשדוד וחבל יבנה הוקם בשנת 1985 במטרה לנטר, לפקח ולאכוף נושאי איכות הסביבה בעיר אשדוד ובמועצות השכנות.
האיגוד מכיל שמונה רשויות מקומיות אשדוד, גדרה, גן יבנה, בני עי"ש, חבל יבנה, מועצה אזורית ברנר, מועצה אזורית גדרות ונחל שורק. אוכלוסיית האגוד מונה כ-250,000 תושבים ומשתרעת על שטח של 200 קמ"ר.

פעילות האיגוד

האיגוד מטפל במגוון נושאים סביבתיים ומתרכז בין היתר בנושאים הבאים:
1. זיהום סביבתי וטיפול בפסולת מוצקה וחומרים מסוכנים במסגרת פעילות מתמדת לצמצום המפגעים הסביבתיים לאורך השנה. בתחומה של העיר אשדוד פועלים מפעלים רבים וכן תחנת כח, דבר המאלץ ניטור איכות האוויר והמים וכן הנפקת היתרים לפתיחה/תפעול לאחר בחינת עמידה בספים הנדרשים.
2. מיחזור ושיחזור שמורות טבע - פריסת פחי הפרדת פסולת והובלת תהליך הטמעה לבתי אב להפרדת הפסולת, הקמת מנהלת ייעודית לפיתוח נחל לכיש-אשדוד.
3. פעילויות חינוך והסברה להגברת המודעות בקרב תושבי האזור: במהלך שנת 2013 הוביל המשרד את הכנס הבינלאומי לקיימות באשדוד. לאורך השנה מתקיימות פעילויות חינוך והסברה בבתי ספר, גני ילדים ואירועים מרכזיים.
רבי יצחק

רבי יצחק הוא אמורא ארצישראלי המוזכר פעמים רבות בתלמוד בבלי.
בתלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף קי"ד, עמוד א' (כך מוסבר על ידי רש"י ורשב"ם) קיים חילוק בין דברי אגדה ודברי הלכה בתלמוד. ר' יצחק המוזכר באגדתא, שמו האמיתי הוא "יצחק בן פנחס", ואילו "רבי יצחק" המוזכר בהלכה בשמו האמיתי הוא "יצחק בן אחא".
רבי יצחק זה היה חבירו של רב נחמן, ולפי השערת רבנו יהודה משפירא היה תלמידו של רבי יוחנן. רבי יצחק אחר המוזכר בתלמוד היה תלמידו של רבי חייא.

פסקיו

אחד מפסקיו הידועים הוא "אדם עשוי למשמש בכיסו בכל שעה ושעה", על פיו נפסק בהלכה, כי כסף שנפל מכיסו של בן אדם ברשות הרבים, ברור שידע מכך שהכסף נפל והתייאש, ואין לחשוש שמדובר בייאוש שלא מדעת
ישיבת תפארת ציון

ישיבת תפארת ציון (מכונה גם: נצח), היא ישיבה קטנה ליטאית בבני ברק.

היסטוריה

הישיבה נוסדה בחשוון תרצ"ו (1935) על ידי הרב יעקב שניידמן, בוגר ישיבת בית יוסף שנרתם להקמת הישיבה בהוראת החזון איש. 
עם הקמת הישיבה למדו בה שבעה בחורים. בסוף אותו חורף מנתה כשלושים תלמידים. בין תלמידיה הראשונים: אחייני החזון איש, הרב חיים גריינימן, הרב שמריהו גריינימן, הרב נסים קרליץ והרב חיים קנייבסקי.
בשנים הראשונות שכנה הישיבה בבית הכנסת הגדול בבני ברק. מאוחר יותר הוקם בניין הישיבה, בתמיכתם של יעקב הלפרין וחזקיהו יוסף קרלנשטיין, תעשיין חרדי תושב בני ברק וממקורבי החזון איש.
בשנת תרצ"ח עלה לארץ ישראל הרב אברהם יצחק גרשונוביץ, שהיה אב"ד העיירה ז'אבינקה בליטא, ועם בואו מונה לעמוד בראש הישיבה. בשנותיה הראשונות של הישיבה נהגו להגיע אליה רבנים נודעים, ובהם החזון אי"ש והרב יעקב ישראל קנייבסקי ("הסטייפעלר"), על מנת לבחון את תלמידי הישיבה. בתחילת דרכה מסרו בה שיעורים הרב ירוחם אשר ורהפטיג והרב מיכל יהודה ליפקוביץ, חתנו של הרב גרשונוביץ. בשנות החמישים הצטרפו לצוות הר"מים הרב שמריהו יוסף קרליץ וגיסו הרב זלמן רוטברג. המשגיח היה הרב אברהם הורוביץ.
בשנותיה הראשונות של הישיבה כיהן הרב שמואל גריינימן כנשיא הכבוד שלה. אחריו כיהן בתפקיד במשך שנים רבי אלעזר מנחם מן שך, והוא נהג להגיע בכל סוף "זמן חורף" למסור שיחה בהיכל הישיבה לרגל חלוקת פרסים לתלמידים המצטיינים. 
בשנות השישים נחלקה הישיבה לשתי ישיבות - אשכנזית וספרדית. לראשות הישיבה האשכנזית מונה הרב שרגא פייבל שטיינברג, מתלמידיו של החזון איש. לצדו שימשו ר"מים הרב משה צביון והרב ישי מנדל. בתחילת שנות השמונים נסגרה הישיבה.
באותה תקופה פרשה קבוצת ר"מים מישיבת רוז'ין החסידית, בראשות הרב מרדכי עמרם יעקובזון, ופתחה ישיבה קטנה בשם "נצח ישראל". הישיבה החדשה השתכנה במבנה של "תפארת ציון". הרב יעקב שניידמן ניהל את הישיבה. לאחר פטירת שניידמן, בשנת 1995, מונה הרב שלמה קניבסקי לעמוד בראשות הישיבה, שמנתה אז כמה עשרות תלמידים בלבד. תחת ראשותו שבה הישיבה להשתמש גם בשם "תפארת ציון". הובאו אנשי צוות חדשים וגיסו שמריהו הוניגסברג מונה לרשם. עם השנים עלה מספר התלמידים לכ-200. נשיא הישיבה הוא הרב חיים קניבסקי, אביו של ראש הישיבה הנוכחי.
הישיבה שוכנת במבנה ישן ברחוב ירושלים בבני ברק. במבנה קיים גם בית כנסת שבו התפלל גם הרב שריה דבליצקי. בשנת תש"ס (2000) פתח הרב שלמה קניבסקי ישיבה גדולה - "ישיבת קריית מלך", השוכנת בסמיכות ל"תפארת ציון".
צבא אוסטריה

היסטוריה

עד מלחמת העולם הראשונה היה קיים הצבא הקיסרי האוסטרו-הונגרי. עם סיום המלחמה הוקם צבא הגנת העם (Volkswehr) אשר לחם בין השנים 1918-1921 נגד צבא יוגוסלביה שכבש חלקים מקרינתיה (אחת מתשע המדינות באוסטריה). הצבא האוסטרי הוקם לראשונה ב-18 במארס 1920
החל משנת 1921 הצבא נקרא "צבא המדינה" (Bundeswehr) והיה באופיו צבא מקצועני שתכנן לכל האפשרויות, כולל לחימה נגד המשטר הנאצי. עם מיזוג אוסטריה לרייך השלישי אוחדו שני הצבאות ומאז סיום מלחמת העולם השנייה לא הוקם באוסטריה צבא מקצועי עד שבשנת 1955, עם הכרזת העצמאות והנייטרליות של אוסטריה, הוקם הצבא הנוכחי שמטרתו החשובה ביותר הגנה על השטח הטרטוריאלי של אוסטריה באוויר וביבשה.
מטרות נוספות כוללות את שמירת הסדר והביטחון באוסטריה ואספקת עזרה במקרים של אסונות טבע ואסונות אחרים וכן פיקוח על גבולות אוסטריה מפני מהגרים לא חוקיים.
מגן יוהאן קרויף

היסטוריה

הטורניר שוחק לראשונה ב-25 ביוני 1949, והפגיש בין קבוצת SVV לקבוצת קוויק 1888 (מהעיר ניימכן). SVV ניצחה במשחק בתוצאה 0–2. על אף שהיה זה לאירוע חד פעמי באותה תקופה, הוא עדיין נחשב לסופר קאפ ההולנדי הראשון.
התאחדות הכדורגל ההולנדית המלכותית החזירה את הטורניר לפעילות בשנת 1991, תחת השם גביע PTT טלקום. לאחר שלוש שנים של חסות, המשיך המפעל עד שנת 1996 תחת השם הסופר קאפ ההולנדי. שבנים אלו התקיים המשחק באופן מסורתי באצטדיון פיינורד שברוטרדם.
בשנת 1996 שונה שמו של המפעל למגן יוהאן קרויף, ומאז הוא מתקיים באצטדיון אמסטרדם ארנה. 
ההחלטה לקיים את המשחק באצטדיון באמסטרדם עוררה מחלוקת בקרב אוהדי המשתתפות בטורניר של שנת 2003, פ.ס.וו איינדהובן ואוטרכט. אוהדי אוטרכט מחו נגד החוקים המיוחדים לגבי הגעתם לאמסטרדם ולאצטדיון, שהתקבלו על מנת למנוע עימותים וחוליגניזם, בעוד אוהדי פ.ס.וו מחו על היציעים שהוקצו עבורם באצטדיון, ולבסוף נכחו במשחק 700 קוני כרטיסים בלבד.
אייאקס אמסטרדם היא שיאנית ההופעות בטורניר, כשהופיעה 16 פעמים במשחק, וזכתה בתואר שמונה פעמים. פ.ס.וו איינדהובן היא שיאנית הזכיות, כשזכתה בתואר תשע פעמים. שמונה קבוצות שונות זכו בתואר, האחרונה שבהם הייתה מחזיקת הגביע לעונת 2013/2014, זוולה.

שיטה

בשנת 2008 שונתה שיטת צבירת הכרטיסים בטורניר, ונקבע כי כרטיסים צהובים לא ייצברו בין משחקי סופר קאפ. לעומת זאת, הוחלט כי שני כרטיסים צהובים במשחק, שמשמעותם כרטיס אדום, יגררו הרחקה ממשחק סופר קאפ אחד, עם הגבלת זמן של שלוש שנים. כרטיס אדום ישיר יחייב הרחקה ממשחק אחד בכל אחד מהטורנירים המאורגנים על ידי ההתאחדות, כך שכרטיס אדום במשחק יכול לגרור הרחקה ממשחק ליגה או גביע.
בשנת 2014 החליטה התאחדות הכדורגל כי משחק שיסתיים בשוויון בתום 90 דקות, לא יעבור להארכה אלא יוכרע ישירות בדו-קרב בעיטות הכרעה, על מנת למנוע עייפות בקרב השחקנים בטרם החלה העונה הסדירה. לפני כן, שני משחקי גמר הוכרעו בהארכה, כשהראשון שבהם, בו ניצחה אייאקס אמסטרדם את פיינורד ב-1995, הוכרע בשער הזהב, ואף משחק לא הוכרע בבעיטות הכרעה.
טורנלה

היסטוריה

בתקופת המונרכיה ההונגרית טורנלה הכילה כ-3,000 תושבים כאשר 800 מהם יהודים.]
טורנלה נזכרת לראשונה מ-1245 כאחוזה של האצילים טורנאי. לאחר הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867 החלה התפתחות כלכלית עצומה בטורנלה, נסללו כבישים רבים וכתוצאה מכך טורנלה נמצאה במקום אסטרטגי שבו עוברות דרכי מסחר רבות.

תקופת השואה

לאחר סיפוח העיירה להונגריה בשנת 1938 האשימו השלטונות את היהודים בשיתוף פעולה עם שלטונות צ'כוסלובקיה, ובעילה זו רדפו אותם. שוטרים הונגרים הסיתו את תושבי העיירה נגד היהודים ומפעם לפעם פרצו בה מהומות אנטישמיות. בלחץ השלטונות אולץ ראש הקהילה, הד"ר פניו, להתפטר מתפקידו באמתלה שתמך בממשלת צ'כוסלובקיה. במקומו נבחר לתפקיד שמואל קרקוביץ. ככל שחלף הזמן נדחקו היהודים מחיי הכלכלה.
במרץ 1944 גרמניה כבשה את הונגריה וכעבור חודש החלה הכנסת היהודים באזור לגטאות; בטורנלה הוקם גטו בו שוכנו 620 יהודים מהעיר ועוד 200 מיישובים נוספים בסביבה שוכנו בגטו שני בבית מלון בעיר. ב-4 ביוני 1944 החלו שוטרים הונגרים בפינוי הגטאות והעבירו את יושביהם למחסני טבק בפאתי העיר וב-6 ביוני 1944 הועברו למישקולץ, הם שוכנו שם במפעל לבנים וב-9 ביוני גורשו למחנה השמדה אושוויץ.

אחרי המלחמה

לאחר המלחמה חזרו 100 יהודים לטורנלה. הם הקימו מחדש את הקהילה שלהם שבראשה עמדו ד"ר ארנסט רייכמן ואיזידור שוורץ. תחילה בית הכנסת היה צריך לעבור שיפוץ ולכן עד אחרי השיפוץ התפילה הציבורית התקיימה בבית פרטי. רב הקהילה היה ר' אברהם קליין, בשנת 1947 הרב היגר לארצות הברית. לאחר מכן רב הקהילה היה ר' חנניה יום-טוב דויטש. הפעילות הציונית בטורנלה חודשה בכך שיהודי הקהילה תרמו 44,700 קרונות לקרן הקיימת לישראל לנטיעת "יער קדושי צ'כוסלובקיה" בהרי ירושלים. בשנת 1948 הקהילה מנתה כ-179 אנשים אך שנה לאחר מכן מרביתם עלו לישראל. לאחר גל העליות הקהילה הקטנה שאותה הובילו ארנסט בריין וד"ר גומורי התקיימה עד שנות ה-80. כיום לא ידוע אם נותרו יהודים בטורנלה.
לורד פרוטקטור

לורד פרוטקטור (באנגלית: Lord Protector) היה תוארו של העוצר בממלכת אנגליה, מיום ביטול המלוכה נעשה בפועל שימוש בתואר על ידי שליט הרפובליקה.
במקרה שהמלך הוא קטין היה נהוג למנות עוצר שהחזיק בתואר הלורד פרוטקטור של הממלכה. בהיסטוריה האנגלית היו חמישה עוצרים שנשאו בתואר הלורד פרוטקטור: ג'ון מלנקסטר, דוכס בדפורד, המפרי, דוכס גלוסטר וריצ'רד, דוכס יורק כיהנו במשרה בזמן שלטונו של הנרי השישי, ריצ'רד, דוכס גלוסטר שימש במשרה בזמן שלטונו של אחיינו אדוארד החמישי אותו הדיח מהשלטון לאחר מספר חודשים והמליך את עצמו, אדוארד סימור, דוכס סומרסט שימש במשרה בזמן שלטונו של אדוארד השישי לאחר הדחתו יורשו ג'ון דאדלי, דוכס נורת'מברלנד נשא בתואר הלורד נשיא המועצה. במקרה היחיד של משטר מאז אדוארד השישי, בזמן שלטונו של ג'ורג' השלישי העוצר, ג'ורג', נסיך וויילס, נשא בתואר הנסיך-העוצר.
עם סיום מלחמת האזרחים האנגלית בתבוסת המלוכנים, הוצאתו להורג של צ'ארלס הראשון וביטול המלוכה ב-1649 אנגליה נשלטה על ידי הפרלמנט האנגלי עד 1653 שבשנה זאת אוליבר קרומוול פיזר את הפרלמנט והכריז על עצמו כשליט הרפובליקה ונשא בתואר הלורד פרוטקטור של חבר העמים של אנגליה, סקוטלנד ואירלנד. באופן מעשי סמכויותיו היו כשל מלך ואף טקס מינויו למשרה היה זהה כמעט לטקס ההכתרה של מלכי אנגליה. עם מותו ב-1658 ירש אותו בנו ריצ'רד במשרה אולם הוא חסר את יכולתיו הפוליטיות והצבאיות של אביו והיה חסר בסיס כוח משלו ושלטונו התמוטט לאחר מספר חודשים וב-1659 הכריז שהוא מוותר על משרתו, כעבור שנה המלוכה הוחזרה וצ'ארלס השני עלה לשלטון. לאחר הרסטורציה הפרלמנט פסק שצ'ארלס השני היה מלך מזמן הוצאתו להורג של אביו ב-1649.
הצלב הגרמני

חלוקה לדרגות

הצלב הגרמני התחלק לשתי דרגות: זהב וכסף (צבע זרי הדפנה שמקיפים את צלב הקרס המרכזי), הצלב הגרמני בזהב ניתן עבור מעשי גבורה או הישגים יוצאי דופן בקרב. הצלב הגרמני בכסף ניתן עבור שירות יוצא מהכלל שלא במסגרת קרב או לחימה. עיטור הצלב הגרמני הוא עיטור יוצא דופן, שכן לפני הנהלים הנאציים לעדינת עיטורים ומדליות לא היה ניתן לענוד את שתי דרגות העיטור בו זמנית. אולם, היו ממקבלי העיטור שחרגו מנוהל זה וענדו את שני העיטורים לצווארם, למשל אודילו גלובוצניק.
החוק לענידת הצלב הגרמני, קבע שיהיה ניתן לענוד את העיטור רק ליד עיטור צלב הברזל (1939) ממחלקה ראשונה, אבזם לצלב הברזל מדרגה ראשונה (סמל עיט הרייך) או לצד עיטור צלב המלחמה מדרגה ראשונה עם חרבות.

תיאור

העיטור הורכב מתג בצורת כוכב ובמרכזו צלב קרס גדול ומכן שמו "הצלב הגרמני". קוטרו היה 6.5 סנטימטרים והוא נענד על צידו הימני של השרוול. אם לבעל העיטור ניתנו שתי דרגות העיטור, העיטור מזהב גבר על העיטור מכסף, כך שהיה עליו לענוד רק את העיטור מזהב. 
רק עיטור הצלב הגרמני מזהב קיבל גרסה מיוחדת ששובצה בבד, כדי להקל על הנושאים אותו בשדה הקרב. הגנרל הלמוט ויידלינג ענד עיטור זה על מדיו בעת הקרב על ברלין בחודשים אפריל ומאי 1945. במהלך המלחמה חולקו כ-26,000 עיטורים מהדרגה הראשונה (זהב) ואילו רק כ-2,500 עיטורים מהדרגה השנייה (כסף).
בשנת 1942 הנאצים החלו להנפיק עיטור נוסף דומה, הצלב הגרמני עם יהלומים וחרבות, אך עיטור זה מעולם לא התווסף לעיטורי המלחמה של גרמניה הנאצית ומעולם לא הוענק לקצינים או לחיילים.

גרסת שנת 1957

בשנת 1957, גרמניה המערבית הנפיקה מחדש עיטור זה, אלא שצלבי הקרס שונו ובמקומם הוצבו צלבים שהופיעו בעיטור צלב הברזל. לאחר מלחמת העולם השנייה נאסר לענוד עיטורים של הצבא הנאצי או להציג בציבור צלבי קרס. הנפקת העיטור מחדש אפשרה למקבלי העיטור מימי מלחמת העולם השנייה לענוד את העיטור שבו זכו, אבל בגרסה בה לא מופיע צלב הקרס הנאצי.
רג'א שחאדה

רג'א שחאדה (בערבית: رجا شحادة; נולד ב-1951 ברמאללה) הוא עורך דין, פעיל זכויות אדם וסופר פלסטיני תושב רמאללה.
שחאדה נולד ברמאללה להורים פלסטינים-נוצרים שברחו מיפו ב-1948. סבו, סלים, היה שופט בבית המשפט בתקופת המנדט הבריטי. אביו, עזיז, היה עורך דין ופעיל זכויות אדם, ותמך בדיאלוג עם ישראל ובפתרון שתי מדינות כבר ב-1967, ונרצח ב-1985. שחאדה למד ספרות אנגלית בביירות, ולאחר מכן משפטים ופילוסופיה בלונדון. ב-1978 ייסד את ארגון זכויות האדם אל-חאק, הפועל בשטחי יהודה ושומרון. בנוסף שחאדה שימש כיועץ משפטי של המשלחת הפלסטינית לדיונים אודות הסכמי אוסלו.
ספרו הראשון, "הדרך השלישית", יצא ב-1982, והרביעי, "טיולים בפלסטין", שיצא לאור ב-2007, זכה ב-2009 בפרס ג'ורג' אורוול לכתיבה פוליטית. הוא רואיין בספרו של דוד גרוסמן "הזמן הצהוב", משנת 1987.
מכפלה ישרה

במתמטיקה, מכפלה ישרה היא אובייקט מתמטי המורכב מכמה אובייקטים מאותו סוג ללא "הפרעות" הדדיות ביניהם. כאשר מכפילים מספר סופי של אובייקטים, המכפלה הישרה זהה לסכום הישר, אבל כאשר מדובר במספר אינסופי של אובייקטים המכפלה הישרה גדולה ומסובכת יותר; אפילו ההנחה שיש בה איברים תלויה באקסיומת הבחירה.
אפשר להגדיר מכפלה ישרה של מבנים אלגבריים כמו מרחבים וקטוריים או מודולים, של קבוצות סדורות, ועוד. המכפלה הישרה של מרחבים טופולוגיים נקראת "מרחב מכפלה".
אם  הם אובייקטים מאותו סוג לכל , כאשר  היא קבוצת אינדקסים, אז המכפלה הישרה היא המכפלה הקרטזית , כלומר קבוצת הפונקציות  כך ש-  לכל . לעומת זאת, בסכום הישר כוללים רק את הפונקציות שכמעט כל הערכים שלהן טריוויאליים, במובן המתאים לסוג האובייקט. להמחשת ההבדל, המכפלה הישרה  של  עותקים של  אינה חבורה אבלית חופשית (אבל תת-החבורה של הסדרות החסומות היא חופשית).

הגדרה קטגורית

בתורת הקטגוריות, המכפלה הישרה של אובייקטים  בקטגוריה, היא אובייקט , עם מורפיזמים ("היטלים") , המקיימים את התכונה הבאה: לכל אובייקט  בקטגוריה עם מורפיזמים , קיים מורפיזם יחיד  כך ש- . 
הסכום הישר מוגדר באופן דואלי: הסכום הישר של האובייקטים , הוא אובייקט , עם מורפיזמים , המקיימים את התכונה הבאה: לכל אובייקט  בקטגוריה עם מורפיזמים , קיים מורפיזם יחיד  כך ש- . אם הסכום הישר קיים בקטגוריה, אז הוא יחיד עד כדי איזומורפיזם.
עקומים (סרט)

תקציר העלילה

מקס (קלייב אוון) הוא גבר החי חיי הוללות והפקרות בברלין בשנת 1930. הוא מסוכסך עם משפחתו העשירה בגין היותו הומוסקסואל.
ערב אחד, למורת רוחו של בן-זוגו רודי, רקדן קברט נשי ועדין, הוא מביא לביתו קצין אס אה נאה מראה. מאחר שהיה ידוע כי קיימים הומוסקסואלים רבים בקרב שורות האס אה, היטלר החליט להיפטר מהם. הקצין מתגלה על ידי קציני אס אס, אשר הורגים אותו בדירתם של מקס ורודי, והשניים נמלטים מהמקום.
פרדי (איאן מק'קלן), דודו של מקס, מארגן עבורו מסמכים חדשים, אך מקס מסרב לעזוב את רודי מאחור. כתוצאה מכך, השניים נתפסים על ידי הגסטפו, ומועלים על רכבת שבדרכה למחנה הריכוז דכאו. במהלך הנסיעה על הרכבת, רודי מוכה למוות באכזריות על ידי השומרים. רודי קורא למקס לעזרה, אולם מקס משקר לשומרים, מכחיש שהוא מכיר את רודי ואת היותו הומו, ומאולץ לקיים יחסי מין עם נערה מתה על מנת להוכיח את היותו הטרוסקסואל. הוא מאמין שסיכויו לשרוד במחנה הריכוז יהיו טובים יותר, אם הוא לא יהיה מזוהה כהומוסקסואל באמצעות משולש ורוד, אלא כיהודי, ועל כן הוא מקבל במקום זאת טלאי צהוב.
במחנה הריכוז מקס פוגש בהורסט, הומוסקסואל העונד בגאווה משולש ורוד על בגדיו. על השניים מוטלת עבודת פרך חסרת טעם: להעביר סלעים מערימה אחת לשנייה, וחוזר חלילה. מקס והורסט מתאהבים זה בזה, ואף מצליחים לנהל מערכת יחסים רומנטית ואינטימית מתחת לאפם של השומרים - וזאת ללא כל מגע פיזי ביניהם, אלא רק באמצעות דיבור, דמיון ופנטזיה. לאחר שהורסט נהרג על ידי שומר נאצי, מקס מקבל הוראה לקבור אותו. כאשר השומרים עוזבים, מקס - אשר עד כה התכחש לזהותו המינית - פושט מעליו את חולצתו, אשר עליה טלאי צהוב, לובש את המעיל של הורסט, עליו מופיע משולש ורוד, ומתאבד באמצעות נגיעה בגדר חשמלית.
כוח פיג'יי

עלילה

העלילה עוסקת בילדים ביום ההופכים לגיבורי-על בעלי תכונות של בעלי חיים ליליים כדי להילחם ב"נבלי הלילה", ילדים המבצעים פשעים. בכל פרק לומדים הילדים לשתף פעולה ביניהם על מנת לפתור בעיות, ולהילחם כנגד אויביהם השונים.
אין אדם משים עצמו רשע

במשפט העברי הפלילי, אין אדם משים עצמו רשע הוא כלל לפיו לא ניתן להרשיע אדם על פי הודאת עצמו. כלל זה שונה מההלכה הנהוגה במשפט העברי לגבי ענייני ממונות בין אדם לחברו (משפט אזרחי), שם הודאת הנתבע יכולה לחייב את עצמו, אם משום שזה ראיה, או משום שזה התחייבות.
כלל זה יוצר הבדל מהותי בין שיטת המשפט העברי במשפט הפלילי לשיטות משפט אחרות, והוא אף מנוגד לכלל שרווח בשיטת המשפט הרומי והיווני, שעל-פיו עיקר מטרת המשפט היא להשיג את הודאתו של הנאשם, כפי שעולה לדוגמה מתיעוד משפטו של סוקרטס.

פרטי דינים

על פי הכלל "אין אדם משים עצמו רשע", ייתכן שאדם יעיד עדות ויתקבלו רק חלק ממרכיביה. למשל, האומר: "פלוני רבעני לרצוני" (קיים איתי משכב זכר), נאמן להעיד כנגד הפלוני ולחייבו מיתה, אם יש עמו עוד עד, אך אינו נאמן להעיד כנגד עצמו (ואף לא להפוך עצמו לרשע שעדותו אינה מתקבלת). דין זה קרוי "פלגינן דיבורא" (מחלקים את דברי העדות).
דוגמה נוספת: אדם המודה שהדליק גדישו של חברו ביום כיפור, נאמן בחלק הממוני של העדות ומתחייב להחזיר כסף לחברו, אך אינו נאמן להפוך עצמו לרשע המחלל יום כיפור (קיימת דעת מיעוט (כסף משנה) הסבורה שבמקרה כזה העדות כולה אינה נאמנת).
יש מקרים חריגים שבהם, לפחות לפי חלק מהדעות, אדם משים עצמו רשע. למשל, אם הודה על חטא בדרך של חזרה בתשובה, או בצירוף ראיות.
קיימות דעות בקרב הפוסקים שדין "אין אדם משים עצמו רשע" לא נאמר בגויי.