ברית זוגיות

בישראל, ברית זוגיות היא "הסכם בין בני זוג לחיות יחד ולקיים חיי משפחה ומשק בית משותף". הסכם זה יוצר מעמד אישי, שמטרתו להסדיר חלק מבעיות רישום הזוגות בישראל שמתעוררות עקב דיני המשפחה בישראל, המאפשרים נישואים רק לפי דיני העדות הדתיות המוכרות - ההלכה היהודית, השריעה המוסלמית, המשפט של העדות הנוצריות  והמשפט הדרוזי - כאשר שני בני הזוג הם מאותה עדה. חוק ברית הזוגיות לחסרי דת, התש"ע-2010,‏, שנכנס לתוקף ב-22 בספטמבר 2010, מאפשר לשני בני זוג שאינם נמנים עם הדתות הללו (הם קרויים בחוק "חסרי דת") לבוא בברית הזוגיות (בשנת 2009 היו בישראל כ-300,000 עולים שהם חסרי דת). החוק אינו נותן מענה לבני זוג שאחד מהם "חסר דת" והשני נמנה עם אחת הדתות שלעיל, לבעלי דתות שונות, לפסולי חיתון, לבני אותה הדת החפצים להנשא בנישואים אזרחיים ולנישואים חד-מיניים.

המורכבות

מדינת ישראל אינה מאפשרת לערוך נישואים אזרחיים בשטחה, ולכן זוגות שדתם אינה מאפשרת להם נישואים בישראל, נאלצים לצאת ולהתחתן במדינות אחרות (יותר מ-5,000 בני זוג, המהווים כ-7% מכלל הנישאים, נישאים בנישואים אזרחיים בחו"ל מדי שנה), או מוותרים על זכותם להינשא ונשארים במעמד של ידועים בציבור. ההערכה היא שכ-350,000 מאזרחי מדינת ישראל אינם יכולים להינשא בשטחה בשל כך. אוכלוסייה זו כוללת יהודים פסולי-חיתון (נישואי כהן וגרושה, ממזרים וכו'), נישואי בני דת אחרת עם יהודים, נישואי אנשים חסרי דת או שעדתם הדתית אינה מוכרת בחוק הישראלי (למשל יהודים רפורמיים, קונסרבטיבים וקייסים (אתיופים)), משפחות חד-מיניות וכן אזרחים שלא מעוניינים להינשא באמצעות הרבנות הראשית למרות שאין להם מניעה הלכתית לכך.  
אמנם ה"הכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם" של האו"ם שאושררה גם על ידי ממשלת ישראל, הקובעת כי "כל איש ואישה שהגיעו לפרקם, רשאים לבוא בברית-הנישואין ולהקים משפחה, ללא הגבלה מטעמי גזע, אזרחות או דת ..." (סעיף 16). לעומת זאת, לפי ההלכה היהודית ישנה חובה להינשא אך ורק בדרכים מסוימים ועל - כן ישנו מתח והתפלמסות בין החוגים הדתיים לבין החוגים הליברליים במדינה.

הצעות לפתרון הבעיה

הצעות חוק רבות באו לפתור עניין זה ולנסות להסדיר את מעמדם של אלה שאינם יכולים להינשא בישראל. כך, למשל, בעקבות האירוע שגרר את פסק דין האח והאחות בסוף שנות ה-60, העלתה סיעת הליברלים העצמאיים הצעה שנועדה להתיר נישואים אזרחיים לפסולי חיתון, והדבר גרם למשבר ממשלתי.
מפלגת מרצ ומרכיביה ההיסטוריים, מפ"ם, רצ ושינוי, הובילו מאבק למען נישואים אזרחיים בישראל במשך זמן רב, אך ללא הצלחה רבה. בעקבות הכישלונות החוזרים והנשנים של ההצעות להנהגת נישואים אזרחיים, ניסחו המשפטנים פרופסור שיפמן וד"ר שחר ליפשיץ הצעה לפיה יוקם מסלול זוגיות אלטרנטיבי שיכונה רישום זוגיות. הצעה זו הועלתה בקווים כללים ב-2002, ועוררה התנגדות רבה בעיקר מכיוונם של חברי כנסת חרדים.
כחלק מההסכם הקואליציוני בממשלתו השנייה של אריאל שרון, דרשה מפלגת שינוי מציאת פתרון חוקי לבעייתם של אלה שאינם יכולים להינשא בישראל. הוקמה ועדה שבדקה את הנושא והציעה פתרון שאינו זהה לנישואים אזרחיים, והוא ברית הזוגיות. ועדה זו, שבה היו חברים חברי הכנסת רוני בר-און, יורי שטרן, ניסן סלומיאנסקי ורוני בריזון, שייצגו מפלגות מרוב הקשת הפוליטית בענייני דת, משינוי ועד מפד"ל, הגישה הצעת חוק לפיה יתקיים מעמד נפרד של אנשים שבאו ב"ברית זוגיות", שלא ייקרא "נישואים" אך יעניק זכויות וחובות זה כלפי זה וכלפי המדינה, באופן הדומה ככל האפשר לנישואים. הצעת החוק לא הגיעה להליכי חקיקה מתקדמים. המכון הישראלי לדמוקרטיה אימץ, במסגרת פרויקט "חוקה בהסכמה", נייר עמדה מפורט שנכתב על ידי הד"ר שחר ליפשיץ בנושא ברית הזוגיות, ובו הצעת חוק מפורטת בנושא.
גם ועדת חוקה, חוק ומשפט של הכנסת הכריזה שברית הזוגיות הוא הפתרון המועדף עליה במסגרת פרויקט החוקה,] אולם בפועל לא ברור מצבו של פרויקט החוקה בישראל.
ביולי 2007 הגיעו שר המשפטים, דניאל פרידמן, והרב הראשי לישראל שלמה עמאר להסכם על הצעת חוק מוגבלת לנישואים אזרחיים בישראל, שתחול על נישואים בין אזרחי ישראל שאינם שייכים לעדה דתית מוכרת. בעקבות זאת הניחה הממשלה על שולחן הכנסת את הצעת חוק ברית הזוגיות לחסרי דת, התשס"ט-2009,‏ שנועדה לאפשר לבני זוג ששניהם חסרי דת (כלומר אינם נמנים עם ארבע הדתות המוזכרות בהצעה) לבוא בברית זוגיות. ב-15 במרץ 2010, לאחר הבחירות לכנסת ה-18 וכינון קואליציה חדשה, אושר בכנסת חוק ברית הזוגיות לחסרי דת, התש"ע-2010,‏ הזהה בתוכנו להצעת החוק.

הדיון הציבורי בהצעת החוק

בשדולת הנשים טוענים כי הצעת חוק ברית הזוגיות לחסרי דת היא אחת "מהצעות החוק המפלות, הגזעניות והחשוכות ביותר". עו"ד עידית מילמן, יועצת משפטית בשדולה, אמרה כי "הצעת החוק משאירה את הנישואים והגירושים בשליטה הבלעדית של הרבנות ואינה מאפשרת את הפתרון למצוקתן של מסורבות הגט והעגונות".
עורכת הדין אירית רוזנבלום, מארגון "משפחה חדשה", הביעה תמיכה מסויגת בטיוטה הראשונה של הצעת החוק, ואמרה: "יש בהצעת ברית הזוגיות הרבה ליקויים אך זה בכלל לא חשוב. אני בעד כל דבר שיכול להזיז את המונופול האורתודוקסי, וכל צעד יפתח פתח לבחירה חופשית." אך כלפי החוק במתכונתו הנוכחית אמרה כי לא רק שההצעה שבאה לתת מענה לעולים החדשים חסרי הדת איננה מעניקה מענה הולם, אלא שמעתה יצטרכו לעבור בשערי הרבנות או בשערי מוסד דתי אחר על מנת לקבל אישור כי הם אינם שייכים לאחת מהדתות ולהנפיק "תעודת נוכרי".
רבנים מסוימים בציונות הדתית הביעו תמיכה, לעיתים מסויגת, בחוק ברית הזוגיות. כך לדוגמה הרב ישראל רוזן, והרב יובל שרלו שהעלה סיבות לכאן ולכאן, ביניהן ההכרה במצוקת הזוגות שאינם יכולים להינשא למול הפגיעה בהלכה המסורתית, עמדה עקרונית כי ההלכה צריכה להתפשר במצב הנתון למול המשמעות ההצהרתית שבדבר, ובנוסף הוא כתב: "ברית הזוגיות היא טובה מאוד להלכה. מי שאינו מכיר בה ומבקש להתנתק מהמסורת היהודית גם לא שומר בדרך כלל את כלליה. על כן, אם הוא יקים את משפחתו שלא על פי ההלכה הוא גם לא יוכל לפגוע בה. כך תימנענה בעיות רבות של ממזרות, עגינות, סרבנות גט, ניאוף וכדומה - והדבר אך יגביר את משמעותה של ההלכה לדבקים בה".

תחילת יישום החוק

חוק ברית הזוגיות נכנס לתוקף ב-22 בספטמבר 2010. יומיים קודם לכן מינה שר המשפטים, יעקב נאמן, את עו"ד יוסף אלחנן הרשלר לרשם זוגיות, הנדרש על פי החוק. ב-3 בנובמבר 2010 אישרה ועדת החוקה של הכנסת את גובה אגרת הרישום של רישום הזוגיות, על מנת שניתן יהיה להתחיל לרשום את הזוגות הפונים לרישום זה. באפריל 2011 נרשם הזוג הראשון, ובשנה וחצי הראשונות לקיום החוק נרשמו לפיו 37 זוגות.