זכויות להט"ב באינדיאנה

מעמדם של הומוסקסואלים ושל לסביות בחוק

מדינת אינדיאנה ביטלה את האיסור על פעילות מינית בין בני אותו המין בשנת 1977. גיל ההסכמה הוא 16, ללא קשר למגדרם או לנטייתם המינית של מקיימי יחסי המין.

נישואים חד־מיניים

החל משנת 2004, מספר קבוצות באינדיאנה שהתנגדו לנישואים חד־מיניים פעלו לשינוי חוקת המדינה, כך שתאפשר נישואים בין גבר ואישה בלבד ותאסור נישואים בין בני אותו המין. בשנת 2010 הסנאט של אינדיאנה אישר את האיסור החוקתי על נישואים חד־מיניים ברוב של 38–10, אך בית הנבחרים של המדינה, שרובו היה דמוקרטי, דחה את ההצעה ולכן לא ניתן היה להמשיך לדון בסוגיה. לעומת זאת, בשנת 2011 שני בתי המחוקקים באינדיאנה נשלטו בידי המפלגה הרפובליקנית, והאיסור החוקתי על נישואים חד־מיניים עבר ברוב גדול הן בסנאט והן בבית הנבחרים.
החוק באינדיאנה מאפשר לבצע שינוי בחוקת המדינה רק בתנאי ששני בתי המחוקקים מאשרים אותו פעמיים, והרכב המחוקקים חייב להיות שונה בכל אחת מהפעמים שהשינוי מאושר. רק לאחר שהשינוי בחוקה מאושר פעמיים על ידי שני בתי המחוקקים, ניתן לקיים משאל עם שתוצאתו קובעת האם השינוי ייכנס לחוקה. כתוצאה מכך, אף על פי ששני בתי המחוקקים אישרו את האיסור החוקתי על נישואים חד־מיניים בשנת 2011, הדבר לא הספיק לצורך קיום משאל עם בסוגיה, משום שלשם כך בתי המחוקקים היו חייבים לאשר את השינוי בחוקה פעם נוספת בשנים 2013–2014.
אף על פי שחוקת אינדיאנה מעולם לא כללה איסור על נישואים חד־מיניים, נישואים כאלה לא היו חוקיים במדינה מכיוון שחוק משנת 1986 קבע שרק גבר ואישה יורשו להינשא בה.
ב־25 ביוני 2014 שופט מחוזי קבע שהאיסור על נישואים חד־מיניים באינדיאנה מפר את חוקת ארצות הברית. עם זאת, המדינה ערערה על קביעת השופט המחוזי. ב־6 באוקטובר 2014 בית המשפט העליון של ארצות הברית דחה את הערעור, וכתוצאה מכך נישואים חד־מיניים הפכו לחוקיים באינדיאנה.

שותפות מקומית

לפני שנישואים חד־מיניים הפכו לחוקיים באינדיאנה, מספר ערים העניקו לזוגות חד־מיניים חלק מזכויות הנישואים במסגרת שותפות מקומית.
העיר בלומינגטון הציעה שותפות מקומית לעובדים שאינם נשואים החל משנת 1997. גם העיר כרמל אפשרה זאת.
ב־13 באוגוסט 2012 מועצת העיר של אינדיאנפוליס אישרה תקנה המאפשרת לכל העובדים בעיר ליהנות מזכויות נישואים המוענקות במסגרת שותפות מקומית. התקנה תקפה גם עבור כל העובדים בערים האחרות במחוז מריון (שבו נמצאת העיר אינדיאנפוליס). ראש העיר גרג באלרד חתם על התקנה ב־23 באוגוסט 2012, והיא נכנסה לתוקף ב־1 בינואר 2013.

אימוץ והורות

חוקי אינדיאנה מתירים ללהט"בים יחידים לאמץ ילדים. בשנת 2006 בית המשפט לערעורים של אינדיאנה קבע שגם זוגות שאינם נשואים, כולל זוגות חד־מיניים, יורשו לאמץ ילדים. כמו כן, מספר בתי משפט מקומיים במדינה הכירו בזכותם של הומוסקסואלים ושל לסביות לאמץ את הילד הביולוגי של בן או בת זוגם.
בשנת 2005 בית המשפט לערעורים של אינדיאנה קבע פה אחד שזוג לסביות המעוניינות ללדת ילד באמצעות הפריה מלאכותית יוכרו כשתי אימהות חוקיות של הילד.

תעודות לידה

ב־30 ביוני 2016 בית משפט מחוזי קבע שמדינת אינדיאנה חייבת לאפשר לזוגות חד־מיניים לרשום את שמותיהם בתעודות הלידה של ילדיהם. החלטה זו נקבעה לאחר ששמונה זוגות חד־מיניים במדינה הגישו תביעה משום שלא היה באפשרותם לרשום את שמותיהם בתור ההורים של ילדיהם בתעודות הלידה, מאחר שהטפסים אפשרו לרשום שם של אם ושם של אב בלבד. בינואר 2017 היועץ המשפטי לממשלה, קרטיס היל, ערער על ההחלטה בפני בית המשפט הפדרלי השביעי לערעורים של ארצות הברית.

טרנסג'נדריות ושינוי מגדר

טרנסג'נדרים באינדיאנה מורשים לשנות את מגדרם החוקי לאחר קבלת הצהרה של רופא, שלפיה מבקש השינוי עבר טיפולים קליניים לשינוי מגדרו. כמו כן, ישנו צורך בצו של בית משפט המתיר לשנות את השם ואת המגדר. ניתוח לשינוי מין אינו נדרש לשם כך.
ב־12 בינואר 2017 ברוס בורדרס העלה הצעת חוק בבית הנבחרים של אינדיאנה, שנועדה למנוע מטרנסג'נדרים לשנות את מגדרם בתעודת הלידה. הארגון Freedom Indiana טען שהצעת החוק "שוללת את עצם קיומם של אנשים טרנסג'נדרים, את זהותם ואת האופן שבו הכירו את עצמם מעולם". יום לאחר מכן, סינדי קירצ'ופר (יושבת הראש הרפובליקנית של ועדת הבריאות הציבורית) סירבה לקיים דיון בהצעת החוק, ובכך למעשה דחתה אותה.

פשעי שנאה

החל משנת 2003, מדינת אינדיאנה אוספת נתונים סטטיסטיים על פשעים שנעשו על רקע נטייה מינית. עם זאת, חוקי המדינה אינם מחשיבים פשעים כאלה לפשעי שנאה. גם זהות מגדרית אינה נכללת בחוק פשעי השנאה של אינדיאנה. אף על פי כן, חוק פשעי השנאה הפדרלי של ארצות הברית כולל פשעים שנעשו על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית החל משנת 2009.

סירוב לספק שירותים מסיבות דתיות

ב־26 במרץ 2015 מושל אינדיאנה, מייק פנס, חתם על חוק המאפשר לחברות ולעסקים לסרב להעניק שירותים ללקוחות אם הדבר מפר את אמונתם הדתית. החוק עורר מחלוקת ציבורית, עקב החשש שיאפשר לחברות ולעסקים לסרב להעניק שירותים להומוסקסואלים וללסביות בשל נטייתם המינית. מספר חברות, ארגונים ואנשי עסקים, בהם ארגון NCAA, מנכ"ל אפל טים קוק וחברת המשחקים הדיגיטליים ג'ן קון, מתחו ביקורת חריפה נגד החוק. החברה Salesforce.com הודיעה שהיא תבטל את תוכניותיה להרחיב את עסקיה באינדיאנה בשל העברת החוק. הכנסייה הנוצרית ביקרה אף היא את החוק.
אלפי אנשים מחו באינדיאנפוליס נגד החוק, בטענה שהוא מאפשר להפלות להט"בים. כתוצאה מהמחאה ומהגינויים שהחוק ספג מחברות ומעסקים, הוא שוּנה ב־2 באפריל 2015 כך שיבהיר שאינו מהווה לגיטימציה לאפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית.

דעת קהל

סקר שנערך בשנת 2017 על ידי המכון הציבורי לחקר דת (PRRI) מצא ש־58% מתושבי אינדיאנה תומכים בנישואים חד־מיניים, בעוד ש־34% מתנגדים ו־9% לא בטוחים או מחזיקים בעמדה נייטרלית.
אותו הסקר מצא ש־66% מתושבי אינדיאנה תומכים בחוקים האוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, בעוד ש־25% מתנגדים לחוקים כאלה. זאת ועוד, הסקר מצא ש־54% מהתושבים סבורים שאין לאפשר לעסקים לסרב להעניק שירותים להומוסקסואלים וללסביות מטעם אמונה דתית, בעוד ש־37% סבורים שיש לאפשר לעסקים לעשות זאת.