google/wiki40b huggingface dataset:
סמרגון

היסטוריה

העיר נזכרת לראשונה ב-1503 בנחלת אצילי בית זינוביץ' הפולניים תחת שלטון הממלכה המאוחדת של פולין וליטא. במאה ה-17 הוקם בעיר מרכז לאילוף דובים, ששלח דובים מאולפים לכל ערי אירופה, כולל לחצרות המלכים והדוכסים בפריז. מאז הדוב המאולף משמש כסמל העיר. ב-1793 בחלוקת פולין צורפה לאימפריה הרוסית. באותן שנים התקבע אופיה של העיירה כשטעטל. בשנת 1812 במקום זה נפוליאון העביר את הפיקוד על הצבא בחזית הרוסית לז'ואקים מירא.
בשנת 1827 הסכים הרב מנשה מאיליה לקבל עליו את תפקיד רב העיר בעיר, אך לאחר כשנה וחצי התפטר משום שנדרש שלא לדבר כנגד גזרת הקנטוניסטים. במפקד אוכלוסין משנת 1897 נמצא כי 85% מתושביה היו יהודים. בתרס"ד (בערך 1904) נבחר יהודה ליב גורדין לכהן כרבה של העיר. הוא הקים בה ישיבה, בה למדו כמאתיים תלמידים, ובראשה העמיד את הרב זלמן יוסף אשינובסקי. 
ב-1908 פתחו אבא גורדין ואחיו זאב גורדין בית ספר עברי ראשון בסמורגון בשם "עבריה", בהשראת "יאסניה פוליאנה" של לב טולסטוי. בבית ספר זה הנהיגו האחים שיטות לימוד חדשניות, כמו עברית בעברית ורעיונות של קדמה חברתית. למוסד ולאחים גורדין יצא שם טוב ברחבי "תחום המושב", מה שהוביל לסיקור נרחב ולביקורים תכופים מצד רבים מקרב הקהילה היהודית. שיטתם הפדגוגית כבשה את לבם של מחנכים עבריים מרכזיים כשמואל לייב גורדון, יצחק אלטרמן ויצחק אפשטיין.
בשנת 1915 במלחמת העולם הראשונה עבר קו החזית דרך העיר והיא נהרסה כמעט לחלוטין כשרוב תושביה הוגלו ממנה. יהודים גולים מצאו מקלט ב קאזאן, חרקוב, יקטרינוסלב (היום דניפרו) ורוסטוב על הדון. כשנכבשה העיר על ידי פולין ב-1922 היא שוקמה וחלק מתושביה חזרו אליה.
ב-1939 צורפה העיר לברית המועצות בהתאם להסכם מולוטוב-ריבנטרופ. הסובייטים מיד התחילו בטיהורים אידאולוגיים, הגלו פולנים רבים לסיביר, ושינו את שמות כמעט כל הרחובות לשמות סובייטיים, תהליך שנמשך ביתר שאת לאחר המלחמה. ב-26 ביוני 1941 נכבשה העיר בידי הגרמנים, שריכזו את כ-2,300 יהודיה בגטו שהוקם בה. על יהודי העיר הוטלו גזירות שונות, ובהן עבודות כפייה מגיל 12, וחלקם נרצחו בימי הכיבוש הראשונים. בהמשך, נרצחו חלק מיהודי הגטו שבעיר בזילונקה, המרוחקת מספר קילומטרים מסמרגון, ואחרים נשלחו לעבודות כפיה באסטוניה ובלטביה. באפריל 1943 שולחו אחרוני יושבי גטו סמרגון לפונאר.
לאחר המלחמה שבו לעיר יהודים בודדים, והגיעו אליה יהודים נוספים מאזורים אחרים בבלארוס. עד 1944 נכללה העיר באזור ויליקה ובמחוז הורדנה. משנת 1944 עד 1960 הייתה חלק ממחוז מולודצ'נו, ומשנת 1960 חלק ממחוז הורדנה. בשנות ה-70 התחילו להיבנות שיכונים מודרניים בעיר, ובית הקברות היהודי בה נהרס. ב-1989 נמנו בעיר 55 יהודים.
סקין

ביוגרפיה

סקין נולדה בשנת 1967 בבריקסטון שבלונדון, בריטניה.

קריירה

הקריירה המוזיקלית של סקין התחילה בלהקה הבריטית סקאנק אנאנסי, שהוקמה ב-1994. יחד איתה היו בלהקה הבסיסט קס (ריצ'רד לואיס), הגיטריסט אייס (מרטין קנט) והמתופף מארק ריצ'רדסון שהחליף את המתופף המקורי, רובי פרנס. סקין הייתה הסולנית והיא בלטה בהיותה שחורה, קירחת וביסקסואלית.
הלהקה הוציאה 3 אלבומים ומכרה 4 מיליון עותקים ברחבי העולם. ההצלחה העיקרית של הלהקה הייתה במדינות אירופה.
בשנת 2001 החליטה הלהקה להתפרק. ריצ'רדסון נהיה מתופף מחליף בלהקה פידר ואייס וסקין יצאו לקריירות סולו. ב-2009 הלהקה התאחדה ויצאה לסיבוב הופעות באירופה.

קריירת סולו

בשנת 2003 הוציאה סקין את אלבום הסולו הראשון שלה, Fleshwounds. האלבום היה שקט יותר מאלבומי סקאנק אנאנסי, לאכזבת חלק ממעריצי הלהקה. האלבום לא הצליח בבריטניה, אך בשאר אירופה הוא נמכר היטב, במיוחד בגרמניה ובאיטליה.
אחרי צאת האלבום יצאה סקין לסיבוב הופעות אירופאי, וביצעה מופעי חימום לרובי ויליאמס ולפלסיבו. אחרי סיבוב ההופעות היא התחילה להקליט את אלבומה השני, Fake Chemical State, שיצא בחודש מרץ 2006, לצד עוד סיבוב הופעות קצר.
בתחילת שנת 2007 ביצעה סקין עבודת דוגמנות עבור מעצב האופנה ג'אנפרנקו פרה.
בעיית הגלריה לאמנות

בעיית הגלריה לאמנות היא בעיה תאורטית מפורסמת בתחום הגאומטריה החישובית, העוסקת במבנה של מצולעים מישוריים. הבעיה, שהוצגה בשנת 1973 על ידי המתמטיקאי ויקטור קלי, מבקשת למצוא את מספר השומרים הקטן ביותר שיוכלו, מבלי לעזוב את משמרתם, להשגיח על כל פינה בגלריה לאמנות, שקירותיה ישרים.
באופן פורמלי, נקודה A "משגיחה" על נקודה B בתוך מצולע, אם הקו הישר המחבר אותן נמצא כולו בתוך המצולע. בהינתן מצולע חסר חורים, השאלה היא מהו המספר הקטן ביותר של נקודות שכל נקודה במצולע נתונה תחת השגחתה של אחת מהן.

חסם עליון

ואצלב כבטל (Václav Chvátal) הראה כי בכל מצולע ללא חורים בעל n קודקודים  שומרים מספיקים. ההוכחה להלן מבוססת על טיעון של סטיבן פיסק. היא מסתמכת על היכולת למצוא שילוש עבור כל מצולע פשוט. השיטה היא זו: ראשית מוצאים שילוש למצולע המבוקש. אחר כך צובעים בשלושה צבעים את הקודקודים של המצולע, כך ששני קודקודים המחוברים בקו לא יהיו בעלי אותו צבע. ניתן להוכיח כי צביעה שכזו תמיד אפשרית וגם לספק אלגוריתם למציאתה (ההוכחה מבוססת על כך שהגרף הדואלי למצולע המשולש הוא בהכרח עץ, עבור מצולעים ללא חורים).
כעת בוחרים את הצבע שבו נצבע מספר הקודקודים הקטן ביותר וה"שומרים" הם הנקודות שצבועות באותו צבע.
מכיוון שקודקודי כל אחד מהמשולשים בשילוש של המצולע צבועים בכל שלושת הצבעים (כי כל שני קודקודים מחוברים בקו, ולכן אם היו שני קודקודים בעלי אותו צבע, זה היה בסתירה לדרישת הצביעה) הרי שבכל אחד מהמשולשים נמצא שומר. מכיוון שמשולש הוא צורה קמורה, די בשומר זה כדי לשמור על כל המשולש. לכן קבוצת השומרים שנבחרה מספיקה כדי לשמור על המצולע כולו.
אם למצולע  קודקודים, הרי שמספר הנקודות שנצבעו בצבע שהופיע הכי מעט פעמים לא עולה על . ניתן להוכיח כי זהו חסם עליון למספר השומרים, דהיינו קיימים מצולעים שבהם נדרש כמספר הזה של שומרים.

סיבוכיות

הבעיה של מציאת המספר המינימלי של שומרים עבור מצולע מסוים (שיכול להיות קטן בהרבה מ-, למשל, למצולע קמור די בשומר יחיד) היא בעיה NP-קשה.
יוסף שורץ (ביוטכנולוג)

ד"ר יוסף שורץ (25 בנובמבר 1936 - 5 באפריל 2018 ) יליד ישראל, עסק בתחום הביוטכנולוגיה והתמחה בשוקי המזרח הרחוק. פיתח ערוצי מחקר ומסחר בין ישראל, יפן וקוריאה בתחום הפארמה.

קורות חיים

ד"ר יוסף שורץ נולד בקריית חיים בשנת 1936 לחיה, עקרת בית ומנחם שורץ, עובד נמל חיפה. 

בשנת 1961 סיים תואר ראשון בטכניון, הפקולטה להנדסת ביוטכנולוגיה ומזון.
במהלך לימודיו לתואר שני באותו מוסד, עבד כמהנדס ייצור באסיא מעבדות כימיות, שרכשה בשנת 1968 את טבע תעשיות פרמצבטיות. בהמשך עבר לחברת פלנטקס שעסקה בתחום חומרי גלם לתרופות ממקורות טבעיים.

בין השנים 1965- 1967 שימש כטכנולוג ראשי ומנהל מו"פ של חברת המזון אסם והיה שותף לפיתוח חטיף הבמבה המוכר.
את הדוקטורט שלו סיים בשנת 1970 במסגרתו ערך מחקר יחד עם פרופ' פנחס מרגלית בנושא ייצור חומרים נותני טעם ממקור מיקרוביאלי.

לאחר סיום הדוקטורט ניהל פרויקטי הקמת מפעלים בצרפת וביוון ובשנת 1976 הצטרף לכור סחר, החטיבה המסחרית של כור תעשיות וניהל במשך 5 שנים את הפעילות ביפן ובקוריאה עד לשנת 1981.

לאחר החזרה מהשהות ביפן, ד"ר שורץ ניהל משרד עצמאי באמצעותו המשיך לקדם ערוצי מסחר ענפים במזרח הרחוק ובמדינות נוספות בתחום חומרי הגלם לתרופות. כמו כן הביא השקעות של חברות מהמזרח הרחוק במספר פרויקטים בארץ בתחום המחקר הביוטכנולוגי, במסגרת אוניברסיטת תל אביב ומכון ויצמן למדע. בין החברות המובילות נמצאות Korea United Pharm ו Fujimoto Pharmaceuticals.

פיתוח יצוא ישראלי לשוקי אסיה

עקב עברו המקצועי של ד"ר יוסף שורץ בענף הכימיה, ביסס את עיקר פעילותו בענף זה והחדיר ליפן יצוא מרשים של כימיקלים ממפעלים ישראלים שונים כגון : מכתשים, חיפה כימיקלים, מפעלים פטרוכימיים, פרוטרום, גדות ועוד.
בצד קשיי השוק היפני נאלץ ד"ר שורץ להתמודד בעיקר בקשיי יצוא גלוי מישראל עקב המודעות הגבוהה של התעשייה היפנית לחרם הערבי. (מתוך : "כספים" 29/12/1980, מאמר של צבי טימור ויוסף פריאל).

משפחתו וחייו האישיים

ד"ר יוסף שורץ נשוי לנירה שורץ, אב לשתי בנות וסב לחמישה נכדים.
ד"ר שורץ סבל ממחלת הפרקינסון לאורך שנים רבות ולמרות זאת הצליח לנהל אורח חיים מקצועי רב גוני. נפטר בגיל 81 בביתו מוקף בבני משפחתו.
וידוקלה

יהודי וידוקלה

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-160 יהודים, ופעל בה בית ספר עברי.
ב-23 ביוני 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחובת ביצוע עבודות כפייה משפילות. בד בבד, נעצרו ונלקחו ליעד לא ידוע מספר יהודים מהיישוב שהואשמו בקומוניזם. ב-24 ביולי 1941 נרצחו כל הגברים היהודים בעיירה מגיל 14 ומעלה.
הנשים והילדים היהודים שנותרו בעיירה רוכזו בגטו שהוקם סביב בית הכנסת המקומי, והועסקו בעבודות כפייה. ב-22 באוגוסט 1941 נרצחו כולם בידי משטרת העזר הליטאית בבית העלמין היהודי המקומי.
היינריך ולפלין

היינריך וֶלפלין (בגרמנית: Heinrich Wölfflin;‏ 21 ביוני 1864 - 19 ביולי 1945) היסטוריון וחוקר תולדות האמנות שווייצרי. ממכונני הגישה הפורמליסטית בחקר האמנות.

ביוגרפיה

ולפלין נולד למשפחה מבוססת בוינטרתור (Winterthur), שווייץ. אביו, אדוארד ולפלין, היה פרופסור לפילולוגיה. בעקבות פגישתו עם יעקב בורקהרדט החל ולפלין בלימודי אמנות ופילוסופיה באוניברסיטת בזל, בה לימד בורקהרדט. עבודת הדוקטורט שלו, אשר נעשתה במסגרת אוניברסיטת מינכן "הקדמות לפסיכולוגיה של הארכיטקטורה" (Prolegomena zu einer Psychologia der Architektur), אותה פרסם בשנת 1886, עסקה באדריכלות מתוך גישה פילוסופית-פסיכולוגית. 
לבד מהשפעתו של בורקהרדט, אשר הדגיש את תפיסת היצירה כחלק ממערך היסטורי-חברתי, ניכרת בעבודתו גם השפעת מפגשו עם קונראד פידלר (Konrad Fiedler), חוקר אמנות אשר פיתח את הרעיון של "תמונת הסתכלות" ולפיו קיימת הפרדה בין צורת האמנות הטהורה לבין יסודות בלתי-אמנותיים המתקשרים אל הצורה הטהורה באופן מקרי. 
לאחר לימודיו שהה ולפלין באיטליה. בעקבות שהותו שם חיבר את ספרו "רנסאנס ובארוק" (1888). הוא החל להרצות באוניברסיטת מינכן  ובשנת 1893 הוא שב לבזל וירש את מקומו של בורקהרדט. בבזל הוא פרסם את ספרו הפופולרי "האמנות הקלאסית" (1899). בשנת 1901 הוא מתמנה לפרופסור באוניברסיטת ברלין. הרצאותיו הפופולריות משכו קהל רב ואף זכו לדיווחים בעיתונות הגרמנית של אותה עת. בשנת 1915 הוא מפרסם את ספרו "מושגי יסוד בתולדות האמנות". לספר זה זכה ולפלין להוציא שש מהדורות. 
בשנת 1924, בהשפעת הרוח הלאומנית בגרמניה הוא שב לשווייץ, לאוניברסיטת בזל, שם הוא מפרסם את ספרו "איטליה ותחושת-הצורה הגרמנית" (1931) בו הוא דן בסגנון של יצירת האמנות אל מול הלאומיות.

חשיבותו כחוקר תולדות האמנות

בכתיבתו של ולפלין, אשר התמקד בעיקר באמנות הרנסאנס והבארוק, ניכרת התעניינותו בחקירת היסודות האסתטיים המופיעים ביצירה. בעקבות הגל והרעיון כי קיימת בהיסטוריה "רוח" בסיסית, פיתח ולפלין את הרעיונות אודות 'רוח העין' (Augengeist) או 'רוח הצורה' (Formgeist). אותה רוח, מעצבת לדעתו את האסתטיקה של האמנות במישור אפריורי ומהווה מעין הכרח פנימי. 
מושג ההיסטוריה של ולפלין, השואב הרבה מן הרומנטיקה הגרמאנית, מערב את השפעת הפסיכולוגיה על האמן הבודד כמו על בני תקופתו. אולם, בכתיבתו קיים עימות לא פתור בין ההיסטוריה לבין החוקיות הטבועה באמנות עצמה. "אחת לסגנון האיש, אחת לסגנון האומה ואחת לסגנון התקופה" קובע ולפלין בספרו "מושגי יסוד בתולדות האמנות". "לא המזג עושה את יצירה של אמנות", הוא ממשיך באפיון הקשר בין היצירה לתקופתה, "אלה הוא הדבר שבו אפשר לראות את היסוד החומרי של הסגנונות במשמעות רחבה כל כך." כדי לאפשר את זיהוייה של אותו קשר מציג ולפלין חמישה צמדי ניגודים או קטגוריות עאשר בעזרתן הוא מתאר את 'אופן הראייה' בתחומי האמנויות השונים, תוך השוואה בין הקטגוריות הללו - קווי לעומת ציורי; שטוח ועמוק; חתום ופתוח; ריבוי ואחדות הוא משווה בין אמנות הרנסאנס לאמנות הבארוק. 
מכלול יצירתו של ולפלין ביסס מחדש את האוטונומיה של האמנות. הגורם להתפתחותה של האמנות טמון בתוכה. הניתוח שהציע היווה את אחד מן המקורות של מושג ה"פורמליזם" באמנות, מושג אשר מקורות אחרים שלו ניתן למצוא אצל לסינג.
וושינגטון פוסט

היסטוריה

העיתון נוסד בשנת 1877 ומספר שנים לאחר מכן הפך ליומון הראשון בעיר.
בשנת 1933, לאחר המשבר הכלכלי העולמי, העיתון פשט רגל ונמכר ליו"ר הפדרל ריזרב יוג'ין מאייר, אשר הוריש את העיתון לחתנו, פיליפ גרהאם, בשנת 1946. לאחר התאבדותו ב-1963 עבר העיתון לבעלותה של אשתו ובתו של מאייר, קתרין גרהאם. היא שימשה כבעלת העיתון ומו"ל בין השנים 1969 ל-1979 ועמדה בראש חברת וושינגטון פוסט בתחילת שנות התשעים כיושבת ראש הדירקטוריון וכמנכ"לית. אחרי 1993 היא שמרה על תפקידה כיושבת ראש הוועד המנהל עד למותה ב-2001.
כצעד ראשון מינתה קתרין גרהאם את בן בראדלי לעורך הראשי של העיתון, שכיהן בשנים 1968–1991. בתקופתו סוקרה פרשת מסמכי הפנטגון ופרשת ווטרגייט.
ב-1981 כיכב העיתון בשערורייה מביכה כאשר העיתונאית ג'נט קוק פרסמה בו סיפור בדוי שזיכה אותה ואת העיתון בפרס פוליצר, והעיתון יחד עם העיתונאית נאלצו להחזיר את הפרס.
בשנת 1996 הקים העיתון אתר אינטרנט.
ב-2013 משפחת גרהאם מכרה את העיתון לג'ף בזוס, מייסד אמזון, תמורת 250 מיליון דולר.

אופי העיתון

הוושינגטון פוסט נחשב לעיתון ליברלי. העיתון זכה לתהילה עולמית בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, כאשר חשף את פרשת ווטרגייט, שהובילה להתפטרותו של הנשיא ריצ'רד ניקסון.
חיים זיסוביץ

ביוגרפיה

נולד בפרדס חנה לדב ואסתר זיסוביץ, ניצולי השואה. אמו ניצולת אושוויץ ואביו ניצול מחנות עבודה. הוא למד בבית הספר היסודי "ישורון", והמשיך למדרשיית נעם בפרדס חנה. ב-1969 התגייס לצה"ל, ושירת כחובש קרבי בגדוד 890 של חטיבת הצנחנים.
בתחילת דרכו זיסוביץ היה מדריך חברתי בפנימייה של מדרשיית נעם בפרדס חנה, שבה לימד את מקצוע הלשון העברית. באותו זמן גם עבד כמסגר. ב-1977 הצטרף לקורס כתבים של "קול ישראל" ועבר להתגורר בירושלים. בסיום הקורס התקבל ככתב בקול ישראל, שם עבד 27 שנים בתפקידים שונים: כתב לענייני דתות, כתב לענייני חינוך, כתב לענייני ירושלים וככתב פרלמנטרי. הוא הגיש מספר תוכניות אקטואליה ברשת ב', כגון: הכל דיבורים ויומני חדשות. במקביל הגיש בערוץ הראשון מספר תוכניות אירוח על מסורת ודת. ביניהן "על רגל אחת" ו"צירופים". בתום תפקידו ככתב פרלמנטרי התמנה זיסוביץ למזכיר המערכת (מנהל החדשות) של רשת ב', ולאחר שלוש שנים פרש מתפקידו, אך המשיך להנחות יומני בוקר. באותה עת, הוא החל לעבוד כמנהל מכירות בחברת בנייה, ועבד בחברת "צפחה" ובחברת "מ. אביב".
ב-1995 נשלח מטעם רשות השידור לוושינגטון בירת ארצות הברית ככתב "קול ישראל". ב-1998 שב עם משפחתו ארצה, וחזר להגיש יומני חדשות ואקטואליה. ב-2004 פרש מרשות השידור ועד 2008 הגיש את תוכנית הטלוויזיה "תיק תקשורת" בטלוויזיה החינוכית במקום רזי ברקאי. במקביל הקים בעיר שדרות משרד ייעוץ תקשורתי לראשי יישובים בדרום. ב-2009 נאלץ לפרוש מהנחיית "תיק תקשורת", לאחר שבעתון גלובס התפרסמה כתבה על עיסוקו כיועץ תקשורת בנוסף להנחיית "תיק תקשורת". זיסוביץ' הנחה שוב את התוכנית בשנים 2014–2015.
ב-2009 הצטרף זיסוביץ לאוניברסיטת בר-אילן כראש מערך דוברות והסברה, וב-2011 מונה גם לראש היחידה ללימודי תעודה בתקשורת, "ערוצים", שאליה גייס בעלי שם רבים מתחום התקשורת.
זיסוביץ לימד רדיו במספר מוסדות אקדמיים, כגון: מכללות נתניה, אחווה וכן במכללת ספיר, בה כיהן גם כראש מנהל תוכניות וראש מסלול רדיו. זיסוביץ גם הקים וניהל כמה תחנות רדיו חינוכיות בפסגות ובמכללת אחווה, ובנתיבות הוא הקים וניהל מרכז תקשורת. ב-2004 הוא הצטרף כיועץ לרדיו קול חי והקים את מערך החדשות.
אחד החידושים המזוהים עם זיסוביץ הוא פינת "פרשת השבוע" בכל פתיחת יומן הצהריים של רשת ב' בימי שישי, עליה זכה במהלך השנים לתגובות רבות מן המגזר החילוני והדתי. בפינה זו קישר זיסוביץ את פרשת השבוע לענייני אקטואליה. בהסבריו הוא העדיף לא להסתמך על פרשנים מסורתיים אלא להוסיף נקודות מבט משלו.
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 שימש כדובר מפלגת מגן של גל הירש.
זיסוביץ נשוי לאילנה ואב לחמישה. מתגורר בבית חורון.
מכללת ולסלי

היסטוריה

המכללה הוקמה על ידי פאולין והנרי פוול דורטן (Pauline and Henry Fowle Durant) המטרה לקדם לימודים אקדמיים לנשים. המכללה נוסדה ב-17 במרץ 1870 תחת השם "סמינר נשים ולסלי" (Wellesley Female Seminar) והשם שונה ב-1873 לשם העכשווי. המכללה פתחה את שעריה לסטודנטיות ב-1875. 
הבניין המקורי של האוניברסיטה היה גדול ממדים (ב-150 מטרים לאורכו) וכלל 5 קומות. הוא שימש את המכללה מ-1875 עד לשרפתו ב-1914 הן לכיתות לימוד והן למגורים. מקור השרפה לא ידוע, אך היא פגעה קשות בבניין. 
לאחר הרס הבניין המקורי, המבנה פוצל למספר בניינים חדשים שבנייתם הושלמה ב-1921. בתקופת מלחמת העולם הראשונה הקמפוס שימש בין היתר לצרכים צבאיים. לאחר המלחמה, תוכנית הלימודים עברה שינויים רבים שנמשכו עד לסוף שנות ה-60 של המאה ה-20. 
במשך קיומה, המכללה עברה הרחבות ובניינים נוספים נבנו בשטחה שהגיע לכשני קילומטר רבוע.

לימודים

כיתות הלימוד בממוצע נעות בין 17 ל-20 סטודנטיות עם איש סגל אחד לכל 7 סטודנטיות. הספריות של המכללה מכילות כמיליון וחצי ספרים, כתבי עת ומפות. במכללה נלמדים במסגרות שונות 56 מקצועות שונים עם תוכניות מיוחדות עבור סטודנטיות מסוימות.
במכללה קיים מסלול מיוחד לתואר ראשון עבור נשים שלא הייתה באפשרותן ללמוד בתוכנית הרגילה בגיל צעיר. תוכנית זו פתוחה לנשים החל מגיל 24 או עבור אמהות ובוגרות צבא. 
בנוסף קיימת תוכנית בה הסטודנטיות רוכשות תואר בשיתוף עם המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס או עם מכללת אולין.
גידול בעצמות

אפידמיולוגיה

גידול בעצם מסווג כ"גידול ראשוני" שמקורו בעצם או כ"גידול משני" (גרורה) שמקורה באיברים אחרים ששלחו גרורות לשלד. גרורות הם פי מאה יותר שכיחות מסרטן ראשוני בעצמות.
סרטן העצמות הוא פחות שכיח מתוך מחלות הסרטן ומתפתח בדרך כלל אצל צעירים. אוסטאוסרקומה היא השכיחה ביותר ומאובחנת בעיקר בגילאי העשרה. מחלת פאג'ט של העצם מעלה את הסיכון לחלות בסרטן העצמות ולכן המחלה שכיחה גם בקרב אנשים מעל גיל 60. סרקומה ע"ש יואינג נפוצה בקרב צעירים בגילאים 10 עד 20. הסיבות לסרטן העצמות אינן ידועות, אך קיימים מצבים המעלים את הסיכון לחלות במחלה כמו חשיפה לקרינה, מחלות עצם שונות, טיפולים כימותרפים ו-גנים.

גידולים ראשוניים

גידולים ראשוניים מתחלקים לגידולים שפירים וגידולים ממאירים. המקום הנפוץ ביותר לצמיחת גידולים ראשוניים הוא בעצם השוקה ובעצם הירך. בין הגידולים המאירים יש שכיחים יותר ופחות. אוסטאוסרקומה היא השכיחה ביותר ומתפתחת במטפיזיס, אזור הגדילה של העצם. כונדרוסרקומה הוא גידול ראשוני המתפתח מרקמות עדינות המרכיבות את הסחוס. כורדומה הוא גידול המתפתח ממיתרי הגב. גידול ראשוני פחות שכיח הוא סרקומה ע"ש יואינג. גידול זה מתפתח ברקמות עדינות של אגן הירכיים, צלעות, עצם הזרוע ו-עצם הירך. פיברוסרקומה הוא גידול ראשוני ברקמות החיבור של העצמות. גידול זה מתאפיין בגידול תאי פיברובלסט. גידול חיידקי ראשוני, נוצר בעצם העָצֶה (כמו בטרטומה) או בעצם הזנב.

איבחון

אבחון ראשוני של סרטן העצם מבוסס על תסמינים וסימנים שכיחים. אבחון אובייקטיבי יתבצע לאחר ביופסיה של מח עצם ובדיקות רנטגן.

טיפול

הטיפול בסרטן העצם משתנה ותלוי בסוג הסרטן. באופן כללי ישנם שלושה סוגי טיפול:

כימותרפיה והקרנות

כימותרפיה והקרנות יכולות להיות יעילות ביותר בחלק מסוגי הסרטן (כדוגמת הסרקומה של איוויג) אך עשויות להיות בלתי מועילות בסוגים אחרים (כמו כונדרוסרקומה).
טיפול בעזרת אולטרה-סאונד ממוקד יכול להיות יעיל בהקלת הכאב הנגרם מגידולים ממאירים (ראשוניים ומשניים) ובגידולים שפירים.

תרופות

אחד החששות העיקריים בסרטן העצמות הוא בריחת עצם ודלדול העצם. ישנן תרופות המגדילות את חוזקן של העצמות. תרופות נוספות ניתנות להקלה על הכאב.

ניתוח

לעיתים טיפול בסרטן משלב ניתוח לקטיעת חלקית או מלאה של אחד או יותר מהגפיים. בניתוח קטיעה חלקית מסירים רק את העצם הנגועה בסרטן. עצם זו מוחלפת בשתל עצם ממקום אחר בגוף או בעצם מלאכותית. במקרים של קטיעה מלאה אפשר להשתמש בפרוטזות.

תחזית ריפוי (פרוגנוזה)

תחזית הריפוי תלויה מאוד בסוג הסרטן, במיקומו ובמידת התפשטותו אך באופן כוללני ניתן לומר כי גידולים שפירים בעצם הם בעלי אחוזי ריפוי גבוהים (אף כי גידולים אלו עלולים להפוך לממאירים), כמו גם גידולים ממאירים מקומיים (שלא שלחו גרורות).
שלמה שהם

ביוגרפיה

נולד בחיפה, ולמד משפטים באוניברסיטת בר-אילן. היה בעל משרד עורכי דין בתל אביב, ובשנת 1983 מונה כשופט בית משפט השלום באשדוד. בשנת 1995 פרש מתפקידו השיפוטי ומונה כיועץ משפטי לוועדת חוקה, חוק ומשפט של הכנסת.
בשנת 2001 נבחר על ידי ועדה ציבורית לכהן כנציב הדורות הבאים בכנסת. הוא כיהן בתפקיד בשנים 2002–2005, ולאחריו לא מונה נציב במקומו.
שימש כמרצה למשפטים באוניברסיטאות בר-אילן, האוניברסיטה העברית בירושלים ואוניברסיטת תל אביב. שימש כעמית כבוד קרן ברטלסמן בגרמניה. לימד מנהיגות חינוכית מוכוונת עתיד במכללות לחינוך, וכיום מלמד במכללת אוהלו שבקצרין. מחבר הספר "Future Intelligence" העוסק בחשיבת עתיד וביצירת עתיד רצוי. מעביר סדנאות וקורסים ברחבי העולם ובישראל כמנחה בקורסי הכשרה למנטורים, להכשרת מנחים למדיטציה דינמית. יוצר מדיטציית "ניגון" - נפש גוף ונשמה.
בשנת 2010 הוענק לו פרס "מקדם העתיד" במסגרת הכינוס השנתי הראשון למדעי חקר העתיד, שנערך באוניברסיטת בר-אילן.
אנטון, ארכידוכס אוסטריה

ביוגרפיה

אנטון נולד ב-20 במרץ 1901 בעיר וינה, ללאופולד סלבטור, ארכידוכס אוסטריה ולבלאנקה, נסיכת ספרד, בתם של קרלוס, דוכס מדריד ומרגריטה, נסיכת פארמה.
ב-26 ביולי 1931 התחתן אנטון בסינאיה עם אילאנה, נסיכת רומניה, בתם של פרדיננד הראשון, מלך רומניה ומריה מאדינבורו, מלכת רומניה, ממנה נולדו לו 6 ילדים. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא שירת עד סוף 1944 בוורמאכט כטייס. לאחר שעזב את הצבא הוא עבר לבראן, שם התגוררו הוא ובני משפחתו בטירת בראן. לאחר ההפיכה ב-23 באוגוסט 1944, היו בני המשפחה ומשרתיהם נתונים בסכנת מעצר או גירוש מהארץ, כאזרחים גרמנים, אולם לבסוף רק לאחר התפטרותו של מיכאי הראשון, מלך רומניה ב-30 בדצמבר 1947 נאלצו בני המשפחה לעזוב את רומניה. המשפחה בילתה זמן מה בשווייץ, אחר כך בארגנטינה, ולאחר מכן התגוררו בתחילת שנות ה-50 בארצות הברית.
בשנת 1954 התגרשו אנטון ואילאנה, ובעוד שאיליאנה הפכה לנזירה, עבר אנטון לאוסטריה, שם חי עד מותו באמברברג ובסנט לורנץ אם מונדזי בווילה מינולה, וב-22 באוקטובר 1987 הוא מת בזלצבורג.
בארני אחמד קאסים

רקע

קאסים נולדה במוגדישו שבסומליה, והגיעה לפניקס, אריזונה, בגיל 3. משפחתה ממוצא סומלי, תימני, סקוטי ואנגלי. הדרך הקשה אותה עברה משפחתה, שנמלטה מסומליה, עד שהתיישבו בארצות הברית, הולידו בה מחויבות לקידום זכויות אדם, ובפרט זכויות של מהגרים.{{
משנת 2004 עד 2009, קאסים הייתה חברה בקולקטיב Third World Majority באוקלנד, קליפורניה, העוסק בעבודות מדיה. היא גם שימשה כמנהלת הפקה בקולקטיב. בין 2008 ו-2012, היא עבדה בתור מדריכה עבור המגזין הילידי-אמריקאי Seventh Native American Generation ‏(SNAG), ולימדה ילדים מיומנויות בהפקת וידאו. הסרט התיעודי הראשון של קאסים, A Little Rebirth, תיאר את הקהילה הסומלית שלה בארצות הברית, וזכה בפרס האגודה הסומלית של אריזונה. היא גם ביימה והפיקה את הסרט Catching Babies, סרט תיעודי באורך מלא על מיילדות בגבול ארצות הברית-מקסיקו. הסרט זכה להקרנות רבות בפסטיבלים ובכנסים של מיילדות ובריאות נשים, וזכה בפרס המצוינות לתיעוד בריאות נשים מטעם עמותת פואנטה אה לה סאלוד ב-2013. הסרט התיעודי שלה משנת 2014, Faces of Garfield, עסק בג'נטריפיקציה של שכונת גארפילד ההיסטורית של העיר פניקס, ותיעד את "אדריכלות האוכלוסייה" המבוצעת באמצעות מישטור של אוכלוסיות מסוימות אל מול זכויות יתר של אוכלוסיות אחרות.
בנוסף, קאסים הייתה מפיקה שותפה בסרט התיעודי Under Arpaio שלל ג'יי. אם. אראגון, אשר זכה בשנת 2012 בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של אריזונה, ואשר נבחר על ידי מכון סאנדנס לריטריט האמנים היוצרים. היא גם הייתה עוזרת עריכה בסרט Into the Current, סרט תיעודי בבימויו של ז'אן הלאסי, אשר נבחר להקרנה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של לוצרן ובפסטיבל הסרטים הבינלאומי לזכויות האדם "עולם אחד".
קאסים משמשת כחברה במועצת המנהלים של האגודה הסומלית של אריזונה, ארגון לו היא תורמת צילום, וידאו, ועיצוב גרפי מאז הצטרפותה ב-2006. היא גם חברה בעמותת פואנה אל לה סאלוד, ומשמשת כמנטורית בקולקטיב הנוער של הארגון. לדבריה של קאסים, כל עבודתה מכוונת לקידום צדק חברתי, למטרת יצירת עולם בר קיימא וצודק. היא מבססת את עבודתה בפילוסופיה לפיה אלה שמושפעים מאי צדק הם גם אלה שבידיהם היכולת, החוזקה, והכישורים לספר את סיפוריהם שלהם. היא מתמקדת בלכידת דימויים אשר מעלים רגשות ובונים קשרים בין אנשים, מתוך האמונה שאמנות יכולה לחבר בין בני אדם באופנים שפוליטיקה אינה יכולה.
אגדת צאר סאלטן

אגדת הצאר סאלטן או בשמה המלא אגדת צאר סאלטן, של בנו גיבור חיל הנסיך גווידון סאלטנוביץ' ונסיכת הברבור היפהפייה (ברוסית: Сказка о Царе Салтане, о сыне его славном и могучем богатыре Князе Гвидоне Салтановиче и о прекрасной царевне лебеди) היא פואמה שנכתבה על ידי אלכסנדר סרגייביץ' פושקין בשנת 1831.
טקסט האגדה היה לליברטו לאופרה  בעלת שם זהה של רימסקי קורסקוב (ממנה לקוח הקטע זמזום הדבורה).

עלילה

הסיפור מגולל את עלילותיהן של שלוש אחיות, אשר הצעירה בהן נבחרת על ידי הצאר סאלטן להיות לו לאשה. שתי האחרות מקבלות את תפקיד הטבחית המלכותית ותפקיד הטווה המלכותית. הן מקנאות באחותן וכשהצארינה יולדת את בנה, הנסיך גווידון, הן משליכות אותה יחד עם התינוק לים בתוך חבית.
התינוק גדל ומתבגר בתוך החבית ומתחנן לגלים שישמרו עליהם ולא יפגעו בהם לרעה. הים נענה לבקשתו ומביא את החבית לחוף. כשהם מגיעים לחוף, הנסיך הצעיר בונה לעצמו חץ וקשת ויוצא לצוד. בדרכו הוא רואה נשר התוקף ברבור לבן יפהפה. הנסיך יורה בנשר ללא היסוס. הברבור מגלה לנסיך שהוא בעצם בחורה יפה והוא הצילה מידי מכשף אכזר. כמו כן, מבטיחה הבחורה שלא תשכח את מעשה החסד שלו.
בעזרת הקסמים של מלכת הברבור הנסיך מקים באי ממלכה מפוארת. כעבור זמן מלחים של הצאר סאלטן מגיעים לאי, חוזרים ומספרים למלך על הממלכה המופלאה. מוקסם מהסיפורים, הצאר סאלטן מבקש להפליג אל האי אך הטבחית והטווה מנסות למנוע זאת ממנו בעזרת ספורי נפלאות על מקומות אחרים בהם עוד לא ביקר. לבסוף מפליג הצאר סאלטן אל האי ושמח לגלות שם את אשתו, אותה חשב למתה.