google/wiki40b huggingface dataset:
הפלס (ירחון)

הפלס היה ירחון בעברית שיצא לאור בעיר פולטבה באימפריה הרוסית, בין השנים 1900-1905. עורך ראשי ומו"ל כתב העת היה הרב אליהו עקיבא רבינוביץ.

הקמת כתב העת

במהלך המאה ה-19, יצאו לאור כתבי עת יהודיים רבים, אך רובם היו מזוהים עם חוגי המשכילים. במזרח אירופה הופיעו באותה עת הכרמל, המליץ והצפירה, ובעוד בארץ ישראל ובגרמניה, הוציאו האורתודוקסים כתבי עת כמו הלבנון, ודער איזראעליט, או מחזיקי הדת שיצא בגליציה, הרי בכל רוסיה ופולין לא היה קיים כתב עת אורתודוקסי-שמרני מובהק.
מטרתו של הרב רבינוביץ בהוצאת הירחון היתה, לקרב לב ישראל לאביהם שבשמים, לתורה ולמסורת, ולהגן עליהם מפני הרוחות הרעות.
הפלס יצא לאור מתשרי תרס"א (אוקטובר 1900), במשך חמש שנים עד סוף שנת תרס"ה (1905).
לשם "הפלס" נועדה כפל משמעות. מלבד היותו פלס לשקול על ידו מה לקרב ומה לרחק, עוד גם יפלס נתיב בלב בני העם.

אופיו של הפלס

חידושי תורה והלכה תפסו חלק מעמודי "הפלס". אך רובו הכיל מאמרי הגות ופובליציסטיקה, כאשר חלק ניכר מהמאמרים נכתבו על ידי הרב רבינוביץ עצמו. גם הרב קוק והרב יהודה לייב צירלסון כמו רבנים רבים אחרים פירסמו שם מאמרים פעם בפעם. הפלס הירבה להתפלמס עם החילונים, ובפרט עם התנועה הציונית, ולדברי העורך הפלס גם סבל מהתנכלויות מידי הציונים.

הפסקת הופעת הפלס

בשנת תרס"ו (סוף 1905), חדל הפלס להופיע. אף שבגיליון האחרון מתלונן העורך על הקשיים הכלכליים הגדולים בהם שרוי הירחון, לדבריו סיבת הסגירה לא הייתה כלכלית, אלא בעקבות כך שהוטלו עליו מגבלות קשות בתכנים, ככל הנראה בעקבות מהפכת 1905, והפוגרומים שחלו באותו זמן.

עיתונים מאוחרים שהשתמשו בשם "הפלס"

בשנת תשל"א (1971) הוציא הרב יהודה אריה לייב לוין עורך המודיע, מגזין בשם הפלס על שם הירחון של הרב רבינוביץ שהוציא גם כן עיתון בשם המודיע. העיתון יצא במשך כשנה והתפרסמו בו זכרונותיו של אביו הרב יצחק מאיר לוין.
בשנת תשע"ב (2012) החלו להוציא אנשי הרב שמואל אוירבך יומון בשם הפלס, בעקבות המחלוקת בציבור הליטאי.
סולוטבינו

היסטוריה

במקום נמצאים שרידי יישובים מהמאה השנייה והראשונה לפני הספירה. מהמאה ה-13 היו באתר שני כפרים. במאה ה-14 מוזכרים הכפרים בתכתובת של המלך ולדיסלב ההונגרי. במסמכים ממרמורש מהמאה ה-19 מתועדת ראשיתם של יישובים אלו.
בסולוטבינו פעלו מכרות מלח, ככל הנראה עוד מתקופת כיבוש האזור על ידי האימפריה הרומית תחת שלטון הקיסר טראיאנוס. באזור מכרות אלה נמצאו מטבעות רומאיים. מכרות המלח היוו משאב יקר ערך בתקופת השלטון ההונגרי באזור. גרמנים מסקסוניה הוזמנו לאזור כדי לסייע בפיתוחו, ונראה ששם העיר סולוטבינו לקוח מהשם הגרמני למלח – salz. במכרות המלח עבדו צמיתים ואסירים. באזור פותחו שיטות שונות לכריית מלח ולזיקוקו. בתחילת המאה ה-15 שיפר הדוכס הגדול של ליטא ולדיסלב יגיילו את תנאי המחיה והשכר של עובדי המכרות בעיר.
עד מלחמת העולם הראשונה היה היישוב חלק מהונגריה. לאחר מלחמת העולם הראשונה סופח היישוב לצ'כוסלובקיה. בשנת 1945 אוחדו שני הכפרים לעיר סולוטבינו.
בתקופת השלטון הסובייטי הגיעה תפוקת המכרות לשיא של 451,000 טון בשנה. ב-1982 נפתחה בסולוטבינו מעבדה למחקר גרעיני. 
בשנת 2007 חנכו נשיא אוקראינה ויקטור יושצ'נקו ונשיא רומניה טראיאן בססקו בסולוטבינו את הגשר המשוקם על הנהר טיסה.
בשנים האחרונות גרמה הידרדרות מצב הקרקע בעיר לסגירת מכרות המלח ואף חייבה העתקת מגוריהם של עשרות מתושבי המקום ומספר מבני ציבור, בהם בית ספר.
בעיר כנסייה מהזרם הרוסי האורתודוקסי, כנסייה יוונית-אורתודוקסית, כנסייה קתולית, וכן מאמינים מהזרמים האוונגליסטים, עדי יהוה ועוד.

יהודי סולוטבינו

ב-1941 היו במקום 2,537 יהודים, רובם אורתודוקסים, חסידי סיגט וויז'ניץ. בעיר פעלו מפלגות ציוניות שונות, בהן צעירי המזרחי ואגודת ישראל. עם פלישת הגרמנים, במרס 1944, היו בעיר כ-2,000 יהודים. באפריל הם רוכזו בגטו בו נכלאו גם יהודים מיישובים אחרים באזור, תחת שמירה הונגרית. במאי 1944 גורשו יהודים אלה לאושוויץ.
אריה אינגבר

אריה אינגבר (באנגלית: Arieh Ingber; נולד בשנת 1947) הוא דרמטולוג, פרופסור לרפואת עור ומין בבית הספר לרפואה, בית הספר לרפואה, האוניברסיטה העברית בירושלים לשעבר מנהל מחלקת עור ומין במרכז רפואי הדסה בירושלים.
מתחומי עיסוקיו של אינגבר: מחלות אלרגיות של העור.

ביוגרפיה

אינגבר נולד ב-1947 בהונגריה בואשארושנומיין. הוריו זהבה (לבית פרלשטיין) ואברהם אינגבר ניצולי שואה.
בשנת 1949 עלה אינגבר למדינת ישראל. משפחתו התגוררה במושב צפריה.
בין השנים 1967–1973 למד אינגבר רפואה, בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר, באוניברסיטת תל אביב
בין השנים 1974–1978 שירת אינגבר בצה"ל כרופא צבאי. המשיך שירות מילואים עד שנת 2010. הגיע לדרגת סגן אלוף.
בין השנים 1979–1984 התמחה אינגבר במחלות עור ומין בבית החולים בילינסון במחלקת עור ומין בניהולו של הפרופ' אליעזר פוירמן
בין השנים 1984–1993 עבד אינגבר במחלקת עור ומין, בבית החולים בילינסון, כרופא עור בכיר, במקביל כיהן כמרצה בכיר וכפרופסור חבר בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב
בין השנים 1993–1995 כיהן אינגבר כסגן מנהל מחלקת עור ומין בבית החולים בילינסון
בין השנים 1995–2015 ניהל אינגבר את מחלקת עור ומין במרכז רפואי הדסה ירושלים
אינגבר מכהן כפרופסור לדרמטולוגיה בבית הספר לרפואה, באוניברסיטה העברית.
מתגורר כיום בפתח תקווה.
אינגבר נשוי ויש לו 7 ילדים.

אקדמיה ואיגודים מקצועיים

אינגבר ערך מחקרים קליניים ובסיסיים בכל הקשור לרפואת עור ומין. אינגבר פרסם יותר מ-200 מאמרים, כתב פרקים בספרי לימוד וחיבר ספר לימוד על רפואת עור בנשים בהריון (OBSTETRIC DERMATOLOGY) בהוצאה הבין-לאומית SPRINGER.
מתחומי מחקרו של אינגבר: דלקות עור שממגע (Contact Dermatitis), טיפול קלימקטרי במחלות עור.
אינגבר כיהן כנשיא האיגוד הישראלי לרפואת עור ומין
אינגבר כיהן כנשיא החברה הישראלית למחלות עור שממגע (אלרגיות) ושימש כנציג ישראל בחברה האירופאית למחלות עור שממגע (מחלות עור אלרגיות)
אינגבר כיהן כנשיא של החברה הגרמנית-ישראלית לדרמטולוגיה וכנשיא החברה הישראלית-צרפתית לדרמטולוגיה.
כיום אינגבר מכהן כנשיא האיגוד הבין-לאומי של רופאי העור: "EURO -ASIAN ASSOCIATION OF DERMATOVENEREOLOGISTS"
אינגבר חבר בהאקדמיה האמריקאית לרפואת עור ומין, האקדמיה האירופית למחלות עור ומין, החברה הגרמנית לרפואת עור ומין, החברה הבלטית לרפואת עור ומין.

מלגות ופרסים

לאינגבר הוענקה מלגה של Niels Hjorta (דנמרק) ל-Fellowship בנושא "דלקות עור שממגע".
אינגבר זכה בפרס "ההרצאה המצטיינת למתמחים" בכנס של ה- American Contact Dermatitis Society.
אמפנדה

ארגנטינה

בארגנטינה האמפנדה היא מאכל פופולרי מאוד - ונחשב לחלק בלתי נפרד מהמטבח הארגנטינאי. הוא נמכר ברחובות כחטיף במחיר שווה לכל כיס, ומוגש בפסטיבלים ובאירועים שונים כמתאבן או כמנה ראשונה. האמפנדה הארגנטינאית היא בצורת חצי-עיגול, וממולאת בעיקר בבשר עוף (Empanada de Pollo) או בקר (Empanada de Carne), המתובל בכמון ובצל מרוסק, ולעיתים אף חתיכות ביצה קשה וזיתים ירוקים. הבצק מוכן מתערובת של קמח לבן, מים ומרגרינה. ניתן למצוא גם אמפנדות עם מילוי גבינה מותכת (Empanada de Queso). מילויים פופולריים נוספים הם תירס, טונה ובטטה.
שיטות ההכנה הנפוצות של האמפנדה הן טיגון או אפיה.
שפים במסעדות מודרניות בארגנטינה נוהגים לנסות סוגי מילויים חדשים ואקזוטיים באמפנדות שבתפריט.
בחלק מהן אף נהוג להגיש אמפנדות ממולאות בפירות העונה ורוטב מתוק כקינוח.

Empanada gallega (אמפנדה נוסח גליסיה)

מאכל זה שמקורו בגליסיה, מקובל בארגנטינה בתור פאי: תבנית ובה תחתית מבצק, עליה המילוי, ומלמעלה כיסוי מבצק.
המילוי בנוסחו הארגנטיני כולל טונה וסרדינים, ביצים קשות, עגבניות ופלפלים, זיתים, שום ובצל.

מקסיקו

צורתה המקורית של האמפנדה, במילויים מלוחים כגון בשר ודגים, אינה פופולרית במקסיקו כמו במקומות אחרים באמריקה הלטינית, אך עם זאת המנה מוכרת היטב ובמחוזות מסוימים, כגון מחוז הידאלגו, אף נפוצה. מה שכן נפוץ במקסיקו הם אמפנדות במילויים מתוקים, כגון דלעת, שמנת מתוקה ופירות שונים, וקינוחים אלה פופולרים ברחבי המדינה. בניגוד לאמפנדות במקומות אחרים, הבצק של האמפנדות המקסיקניות עשוי לרוב מקמח תירס, ולא מקמח חיטה.
גזצ'או יוסף

ביוגרפיה

גזצ'או נולד בגונדר שבאתיופיה, הבן החמישי מבין עשרה אחים למשפחת יוסף. גזצ'או ומשפחתו עלו ארצה ב-1991, כשהיה בגיל 16. בגיל 17 החל ללמוד בכפר הנוער הדתי "נווה עמיאל" שבעמק יזרעאל, שם החל לרוץ לראשונה במסגרת "עליית הנוער", בהדרכתו של ואלרי סימיונוב. 
במסגרת זו השתתף בתחרויות מול רצים מפנימיות שונות בארץ.
ב-1995, לאחר סיום לימודיו בפנימייה, המשיך יוסף ללימודי מכינה והשלמת בגרויות, והשקיע במקביל באימוני הריצה ב"מכללת וינגייט", ואף זכה באליפות ישראל לנוער. כשזוהה הפוטנציאל הגלום בו, הוא זכה במלגת ספורט והחל לימודי מנהל עסקים במכללת "לינדנווד" במדינת מיזורי (ארצות הברית), וכעבור שנתיים המשיך באוניברסיטת טקסס. ב-2002 סיים את לימודיו ושב ארצה, ובגיל 27 התגייס לצבא.
כיום חי גזצ'או עם זוגתו נורית ושלושת ילדיהם בפתח תקווה.

שיאן ישראל

בתחרות שהתקיימה באודן הולנד ביוני 2009 קבע יוסף בריצת 1500 מטר שיא ישראלי חדש של 3:40.90 דקות, שיפור לשיאו בן ה-6 שנים של איתי מגידי (3:41.73 דקות). שלושה שבועות לאחר מכן, בתחרות שנערכה בליאז' בלגיה הוא קבע בריצת 3000 מטר שיא ישראלי חדש של 7:51.40 דקות, שיפור לשיאו בן השנתיים של איתי מגידי (7:54.11 דקות). שלושה ימים לאחר מכן בתחרות שנערכה בהויזדן בלגיה הוא קבע בריצת 5000 מטר שיא ישראלי חדש נוסף של 13:31.45 דקות, שיפור של לשיא בן ה-35 שנים של יובל וישניצר (13:39.8 דקות).
בתחרות שנערכה בהדר יוסף באפריל 2010 קבע גזצ'או בריצת 10,000 מטר שיא ישראלי חדש של 28:37.48 דקות, שיפור לשיאו בן ה-26 שנים של אריה גמליאל (28:42.9 דקות).
ב-2011, בעקבות שבר מאמץ באגן, ולאחר שיקום ופיזיותרפיה, עבר יוסף להשתתף בריצות מרתון.
ב-2012, השתתף יוסף בשתי ריצות מרתון בטווח של חודש, בניסיון לקבוע את קריטריון ההשתתפות הישראלי האולימפי (2:15:00 שעות). המרתון הראשון בו השתתף התקיים ברוטרדם הולנד, שם היה רחוק ב-46 שניות מהקריטריון האולימפי. במרתון השני בו השתתף, אשר התקיים בפראג, סיים במקום 11, בתוצאה של 2:15:07 שעות, כששבע שניות מפרידות בינו לבין השתתפות במשחקים האולימפיים.
.

קבוצות ריצה

ב-2007 הקים גזצ'או שלוש קבוצות ריצה לגילאים 30-60, בתל אביב, שוהם וקדרון (לא למטרות הישגיות). במסגרת הקבוצות, מתקיימים אימוני ריצה לחובבים, המתחרים בריצות מ-5 ק"מ ועד ריצות מרתון בארץ ובעולם.
מאז פרישתו עוסק גזצ'או בעיקר כמאמן ריצה מקצועי. הוא מאמן ספורטאים בכירים ובנוסף לכך, מלווה גזצ'או את המרתוניסט העיוור, גדי ירקוני, שהשתתף במשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012), ובחצי המרתון הכללי של ברלין ב-2013. הם הגיעו יחד למשחקים הפאראלימפיים בריו דה ז'ניירו ב-2016.
משנת 2016  מרכז את פרויקט הריצה של נערים בפתח תקווה במסגרת הקרן למצוינות אולימפית בישראל (בהנהלתו של אריק זאבי).
באוקטובר 2018 יזם יחד עם הקרן את מרוץ יוספטל בפתח תקווה.
רוג'ר מרטינס

קריירת מועדונים

את צעדיו הראשונים עשה באקדמיית אסטודיאנטיל ובגיל 17 הוצע לבוקה ג'וניורס, שם ערך מבחינים במשך כמה חודשים. מפני שרצו אותו, הוא לא יכול היה לשחק משחקים רשמיים שכן הוריו לא היו איתו. חזר לקולומביה ואז שוב לארגנטינה, הפעם נבחן בארחנטינוס ג'וניורס, אך גורלו היה זהה לזה שהיה בבוקה. לבסוף הגיע לאקדמיה של ראסינג קלוב. את הבכורה בקבוצה הבוגרת של ראסינג עשה בקופה סודאמריקנה 2013 בהפסד ללאנוס כשנכנס במחצית השנייה. את הבכורה בליגה ערך באותה שנה מול טיגרה. לאחר שנחשב לאנונימי במולדתו עד לאותו רגע, נערך עימו ראיון ראשון בקולומביה ושם הוא פרץ לתודעה. לאחר שהושאל לרמון סנטמריה מהליגה הנמוכה ולא התבלט במיוחד, הושאל שוב, הפעם לאלדוסיבי בשנת 2015. הוא כבש 6 שערים ובישל עוד שבעה. משחק השיא היה באצטדיון הבונבוניירה, כאשר כבש שער בניצחון ההיסטורי של אלדוסיבי 0-3 על בוקה ג'וניורס, והנחיל לה את הפסדה הראשון.

המעבר אל מחוץ לדרום אמריקה

בתחילת 2016 קיבל מקום בהרכבה של ראסינג והפך לאחד השחקנים החשובים בקבוצה, כאשר סיים עם 7 שערים ב-15 הופעות. ב-12 ביולי יצא מרטינס לראשונה מדרום אמריקה וחתם בליגה הסינית בקבוצת ג'יאנגסו סונינג תמורת 9.8 מיליון יורו. במשחק הבכורה שלו שיחק 60, כבש צמד וקבוצתו ניצחה 0–4 את חביי צ'יינה פורצ'ן. את העונה הראשונה סיים עם 10 שערי ליגה ב-12 משחקים. כבש גם צמד בגמר הגביע הסיני מול גואנגג'ואו אברגרנדה, אבל קבוצתו הפסידה בגלל שער חוץ וסיימה כסגנית. את עונתו השנייה בסין סיים עם 7 שערים ב-18 משחקים.
בתחילת 2018 הושאל לויאריאל ושיתף פעולה עם בן ארצו, קרלוס באקה. ערך את הבכורה במשחק הגומלין בגביע המלך הספרדי מול לגנס כשנכנס ל-18 הדקות האחרונות, אך קבוצתו הודחה. את שערו היחיד כבש במחזור האחרון מול ריאל מדריד בתיקו 2-2.

המעבר למקסיקו

ביוני 2018 רכשה אותו קלוב אמריקה תמורת 8.5 מיליון יורו ואת הבכורה ערך כעבור חודש עם שער במשחק ההפסד 1–2 לנקקסה. את הגול הראשון ב-2019 כבש בפנדל מול קרטרו ב-2 בפברואר וכעבור שלושה ימים כבש צמד במשחק הגביע מול נקקסה בניצחון 1–3. ב-9 במאי כבש עוד צמד מול קרוס אסול במשחק הראשון של פלייאוף הליגה. בסך הכל כבש 14 שערים ב-38 הופעות בכל המסגרות.

הנבחרת עד גיל 23

רוג'ר מרטינס היה חלק מהנבחרת עד גיל 23 שנטלה חלק במשחקי הפלייאוף מול ארצות הברית, על הזכות להעפיל לאולימפיאדת ריו. לאחר תיקו 1-1 במשחק הראשון בברנקייה בו לא שיחק, הצליחה קולומביה להעפיל לאחר ניצחון 1–2 במשחק הגומלין ביוסטון, כשמרטינס כובש צמד ונבחר לאיש המשחק. למרות זאת, המאמן קרלוס רסטרפו לא לקח אותו בחשבון ולא הזמין אותו לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)|אולימפיאדה]].

הנבחרת הבוגרת

הוא זומן על ידי המאמן חוסה נסטור פקרמן לטורניר הקופה אמריקה 2016 וב-29 במאי כבש את שער הבכורה שלו במשחק ידידות מול האיטי. בטורניר ההקופה עצמו הוא שיחק שלושה משחקים ולא כבש, כשקולומביה סיימה במקום השלישי.
זומן על ידי המאמן קרלוס קיירוש לטורניר הקופה אמריקה 2019 והיה ממצטייני הניצחון 0–2 על ארגנטינה, כשכבש את השער הראשון. בסה"כ הכל שיחק ארבעה משחקים בטורניר וכבש שער אחד, כשקולומביה הודחה ברבע הגמר על ידי צ'ילה.
מיכאל תפוח

מיכאל תפוח (נולד ב-16 ביולי 1948) הוא מפיק קולנוע וטלוויזיה ואמרגן ישראלי, יושב ראש הוועד המנהל של איגוד האמרגנים ומפיקי אמנויות הבמה בישראל.

ביוגרפיה

בשנת 1984 הקים תפוח, יחד עם אתי אנטה-שגב, את חברת ההפקות "המון הפקות". במסגרת חברה זו שימשו השניים כמנהלים אישיים של אמנים כדוגמת גידי גוב, שלמה ארצי, נורית גלרון, ריקי גל ומאיר אריאל וכן הפיקו עבורם רבים מהאלבומים המצליחים של התקופה. בין האלבומים הבולטים שהפיקה החברה היו 21 מאלבומיו של אריק איינשטיין, שמונה מאלבומיה של נורית גלרון ושבעה מאלבומיו של גידי גוב.
תפוח שותף גם בחברות "המון ווליום", "הפקות תוצרת הארץ" ו"דומינו גרוס".
בשנת 2002 הגיש אריק איינשטיין תביעה אזרחית נגד תפוח, שעמו עבד במשך 24 שנים. תביעה זו הולידה מערכת השמצות והכפשות הדדיות, וחשפה מערכת יחסים עכורה שפרצה בין השניים, שהיו ידידים וחברי נפש. בכתב התביעה נטען כי איינשטיין נוצל על ידי אמרגנו, שחי כביכול על חשבון רווחיו העצומים של הזמר. תפוח, בכתב ההגנה, טען כי איינשטיין דווקא הרוויח ממון רב, והציג את עצם הגשת התביעה כחלק מבעיותיו האישיות של הזמר כ"אדם תלותי ומפונק". הסכסוך הסתיים בשנת 2009 בהסכם גישור.
בשנת 2012 שיחק ב"יחפים".
מתגורר בתל אביב.
אנתולוגיה מקוונת לשירה עברית

אנתולוגיה מקוונת לשירה עברית
היא מיזם שנוסד בחודש מאי 2012 באתר של נילי דגן. האנתולוגיה מאגדת מאות משוררים, ותיקים וצעירים, המייצגים מבחר מגוון של שירה עברית עכשווית. 
את האנתולוגיה יזמה, מפיקה ועורכת המשוררת נילי דגן. ייעוץ תוכן המשורר והעורך עמוס לויתן, הזנת תכנים ועיצוב שרית שץ, מייסדת ועורכת כתב העת המקוון הראשון "עיין ערך שירה".
האנתולוגיה דינמית והיא גדלה ומתפתחת על בסיס קבוע. היא מהווה מרקם פואטי רב דורי ושיקוף של פני השירה הישראלית כיום. כמו כן מספקת האנתולוגיה במה למשוררים בתחילת דרכם. 
שירי האנתולוגיה מופצים בקרב תלמידים, סטודנטים, אנשי הוראה, משוררים, סופרים, וקהלים שוחרי שירה ותרבות ברחבי האינטרנט. 
במסגרת שיתוף פעולה בין האתר, לבין עיתונים וכתבי עת לשירה, מתפרסמים שירי האנתולוגיה במדורי התרבות בעיתון ישראל היום, בעיתון 77 ובערב ערב באילת.
האתר של נילי דגן פועל ברישיון אקו"ם ובסיוע מועצת הפיס לתרבות ואמנות. 
האתר פועל להפצת השירה ללא מטרות רווח.
חסוס לופז-קובוס

חייו

לופז-קובוס נולד בטורו בקסטיליה ולאון, ספרד. הוא למד באוניברסיטת קומפולטנזה במדריד וסיים את לימודיו בתואר בפילוסופיה. בהמשך למד ניצוח אצל פרנקו פרארה והנס סווארובסקי באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה בווינה.
משנת 1981 עד 1990 היה מנהל מוזיקלי כללי של דויטשה אופר ברלין ומשנת 1984 עד 1988 כיהן כמנהל מוזיקלי של התזמורת הלאומית של ספרד. משנת 1986 עד שנת 2000 כיהן כמנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של סינסינטי ומ-1990 עד 2000 היה המנצח הראשי של התזמורת הקאמרית של לוזאן. מ-2003 עד 2010 היה המנהל המוזיקלי של תאטרו ריאל במדריד. בשנת 2009 ניצח על הפקה חדשה של "תאיס" מאת ז'יל מאסנה במטרופוליטן אופרה, עם רנה פלמינג בתפקיד הראשי.
לופז-קובוס היה פטרון לאומי של "דלתה אומיקרון", אחווה בינלאומית של מוזיקה מקצועית.
נפטר בברלין ב-2 במרץ 2018.
מסה על השירה הדרמטית

מסה על השירה הדרמטית (Essay of Dramatick Poesie) היא יצירת ביקורת מאת ג'ון דריידן שהתפרסמה ב-1668, הכתובה בסגנון הדיאלוג האפלטוני, ונחשבת לחיבור האנגלי הראשון העוסק בתאוריה של הספרות האנגלית.

ההתרחשות

היצירה כתובה בסגנון סיפורי: ההתרחשות מתארת ארבעה ידידים היוצאים לשיט במורד התמזה, בזמן הפשיטה על נהר מדוויי במהלך המלחמה האנגלית-הולנדית השנייה. את השיט הם מתחילים כשקולות הקרב מרעישים את הנהר, ולסיומו הם מגיעים כשהצי האנגלי מביס את ההולנדים. הדיון הוא בסגנון חופשי ואגבי, כאשר ארבעת הידידים פותחים במונולוגים המתייחסים רק במעט לדברי הדובר שלפניהם. אופי החקירה הוא טנטטיבי, בסגנון ששובח באותם ימים בפי האגודה הממלכתית למדעים ולאמנויות, שדריידן היה מחבריה.

הדמויות

ליסידיוס, יוג'ניוס, קריטס וניאנדר הם ארבעת הידידים. פירוש שמותיהם: ליסידיוס - ללא תרגום, יוג'ניוס - ייחודי, קריטס - מבקר, ניאנדר - איש חדש. למרות העובדה שדריידן כתב את כל ארבע הדמויות, נראה שהוא מזדהה בעיקר עם דבריו של ניאנדר.

נושאים

הנושאים העולים במסה הם הנושאים שבהם עסקו פעמים רבות בעבר, אך מעולם לא מנקודת המבט האנגלית:

נושאי רנסאנס

במסה מתפתח דיון בדילמת הרנסאנס הידועה של העתיקים לעומת המודרניים, ועליית האנושות לעומת שקיעתה. הדיון עוסק בחשיבות שמירת הכללים הקלאסיים, סמכות המדע והספקנות, ודחיית עמדתו של אריסטו.

אנגלים לעומת צרפתים

ההבדל בין הצרפתים לאנגלים ניכר בעיקר בשמירת הכללים החמורה שנתמכה על ידי המחזאים הצרפתים של אותה תקופה (לאו דווקא הגאונים שביניהם, כמו פייר קורניי או מולייר). המחזות הצרפתיים נתפסו כקפואים, חסרי חיות, ושומרים יותר מדי על "התואם", דהיינו ההולמות של המחזה לקהל המכובד בכלל ולנשים האצילות בפרט.

המחזה

מטרת המחזה היא לענג וללמד, ובעיקר: ללמד תוך כדי עינוג. המחזה, לפי ניאנדר, פונה אל הקהל - האפקטיביות שלו על הקהל היא המשמעותית, והרטוריקה היא החשובה. ניאנדר גם דוגל באידיאליזציה של המציאות, תוך שימוש בחרוז הסגור (לעומת החרוז הלבן, הטבעי יותר), ובשילוב בין ה"הולם" (just) וה"חיוני" (lively).

הדמות

הדמות על פי ניאנדר צריכה להיות מעוצבת כאבטיפוס אנושי (למשל: קמצן, קל דעת, חכם, עצבני), אך עיצובה הספציפי צריך להיות ייחודי, מה שמתבטא בעיקר בקשריה עם הדמויות האחרות ובעיצובה המורכב.

חשיבותה של המסה

תפיסותיו של דריידן על המחזאות, כפי שהן מובעות במסה, הן אופייניות לתקופתו ובעיקר לאנגליה בתקופתו. עם זאת, הוא מהווה בסיס ויסוד לתפיסת ביקורת תגובת הקורא, כפי שנוצרה אחריו בביקורת האנגלית, למשל בהקדמה לשייקספיר מאת סמואל ג'ונסון.
ניצוצות (סרט)

עלילה

דייוויד הלפגוט הוא פסנתרן יהודי שגדל באוסטרליה להורים ניצולי השואה. אביו, אדם קשוח ושתלטן שנוטה להלל את עצמו, שהיה כנר בצעירותו, מלמד את דייוויד לנגן על פסנתר ומחנך אותו לוותר על הכול לטובת הנגינה. דייוויד גדל בחששות גדולים מפני העתיד, ביגיעה בלתי פוסקת לרצות את אביו ותוך קושי בזיהוי רגשותיו שלו. הוא לא נגמל מעולם מהרטבת המיטה בלילה.
דייוויד, שמתקדם בנגינה ומתפרסם רואה את פסגת חייו ומטרתו המוזיקלית לנגן את הקונצ'רטו מס' 3 של רחמנינוב שאותה מגדיר אביו כיצירה הקשה ביותר לנגינה. לאחר מופע בו דייוויד מרשים נציג המחפש כשרונות צעירים מלונדון מגיע דייוויד ללמוד מוזיקה בלונדון. שם אומר עליו הפרופסור שמלמד אותו לפרופסור אחר שהוא רואה בדייוויד "ניצוצות של גאונות" (מוזיקלית) (ומכאן שם הסרט). לקראת תחרות מוזיקלית מבקש מהפרופסור שילמד אותו לקראת התחרות את הקונצ'רטו מס' 3 של רחמנינוב, הפרופסור, שניגן לפני רחמנינוב עצמו, מסכים.
דייוויד מנגן את היצירה בתחרות ובסופה מתמוטט נפשית. את שתים עשרה השנים הבאות מבלה דייוויד בבית חולים פסיכיאטרי ונאסר עליו לנגן. דייוויד לא חוזר לעולם להיות אדם בעל שיקול דעת סביר, אבל במהלך שיקומו הוא זוכה בשמחת חיים שמעולם לא הייתה לו, בנינוחות ובחוש הומור. לאחר שיוצא דייוויד מבית החולים הוא חוזר לנגינה ומוצא במקרה עבודה כפסנתרן במסעדת דגים. הוא נפגש עם אסטרולוגית בשם גיליאן ומתחתן איתה. היא מעודדת אותו להופיע בפני קהל גדול, באולם קונצרטים והוא עומד היטב במשימה. הסרט מסתיים עם ביקורו של דייוויד בבית הקברות ליד קברו של אביו והשיחה שלו עם אשתו שם. שיחה נינוחה וחסרת אותו פחד שהיה מקבל בנוכחות אביו.

ההיבט המוזיקלי

אף שהסרט הוא מוזיקלי בהגדרתו לא מושמעת בו יצירה קלאסית שלמה אחת חוץ ממעוף הדבורה אותה מנגן דייוויד במסעדת הדגים לפני קבלתו כפסנתרן שם. הסרט מעצים את הקושי בקונצ'רטו מס' 3 של רחמנינוב עד כדי דבריו של אביו של דייוויד "זה האוורסט של היצירה המוזיקלית". לבד מזאת מובאים בסרט מספר קטעי יצירות קלאסיות.

ההיבט היהודי

הוריו של דייוויד ניצולי שואה והדבר משפיע על חינוכו של דייוויד כפי שניתן לראות בתחילת הסרט. משפחתו אמנם לא דתית אבל על מנת לגייס כספים כדי לשלוח את דייוויד לארצות הברית מארגן אביו בר מצווה לדייוויד. לקראת סוף הסרט אומר דייוויד לאשתו ששם משפחתו הלפגוט (Helfgott) הוא שיבוש מהלפגוד (help-God, בתרגום חופשי "בעזרת האל") אם כי הוא עצמו בספק אם הוא אדם מאמין.
באד הופגאסטיין

גורמי המשיכה לעיירה

גורמי המשיכה לבאד הופגאסטיין הם מגוונים ומרובים, העיקריים ביניהם: שמונה עשר מעיינות מים תרמיים הנובעים במקום, אזור סקי נרחב, נוף עוצר נשימה, הקרבה לעמק המרפא גאסטיין, פעילויות הספורט, פעילויות תרבות רבות: תאטרוני רחוב, קונצרטים, ואירועים מוזיקליים רבים; והקזינו המפותח שבעיירה.
גבי יקואל

גבי יקואל (14 באוקטובר 1941 - 1 בינואר 2014) היה מחבר של ספרי לימוד במתמטיקה לתלמידי בתי הספר התיכוניים בישראל.

ביוגרפיה

ליקואל היה תואר ראשון במתמטיקה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני מהטכניון. ליקואל היו מעל שלושים וחמש שנות וותק בהוראת המתמטיקה, בכל רמות הלימוד, כולל כיתות מחוננים וכיתות של תלמידים חלשים במיוחד. במהלך שנות עבודתו כמורה, זכה יקואל בפרסי חינוך רבים, בהם פרס חינוך מנשיא המדינה יצחק נבון.]
שימש כמעריך בכיר של בחינות הבגרות, מנחה ארצי להוראת המתמטיקה וכעוזרם של המפמ"רים: ד"ר מיכאל קורן ואשר מרכוס. מספר שנים ריכז את הוראת המתמטיקה בקריית החינוך אורט קריית ביאליק, וכמו כן לימד בבתי ספר נוספים ברחבי הארץ. במשך שנים רבות העביר קורסים לפיתוח החשיבה המתמטית לתלמידים מחוננים בקריית ביאליק, החל מתלמידי כיתה ג' ועד לחטיבה העליונה. בחוגים אלה שילב תוכנות מחשב שערך.
יקואל כתב ספרי לימוד במתמטיקה בהתאם לתוכנית הלימודים של משרד החינוך להוראת המתמטיקה בישראל והוציא אותם בהוצאה עצמית, הוצאת משבצת, שנוסדה בשנת 1992.עם הזמן נוצרו אתרים שבהם יש פתרונות מלאים ומוסברים בצורה מפורטת לשאלות מספרי גבי יקואל.
ב-2 בינואר 2014 הובא גבי יקואל למנוחות בבית העלמין תל רגב.
היסטוריה של בלגיה

ההיסטוריה של בלגיה, בדומה להיסטוריה של מדינות אחרות ביבשת אירופה, מתחילה באופן פורמלי עם התפשטות האימפריה הרומית לרחבי אירופה.

היסטוריה מוקדמת של בלגיה

באזור המכונה כיום בלגיה חיו, לפני כאלפיים שנה, שבטים קלטיים וגאלים. בשנת 57 לפנה"ס הרחיב יוליוס קיסר את כיבושי האימפריה הרומית והגדיל את שטחה עד לאזור "גאליה-בלגיקה", אזור התואם את בלגיה והולנד של ימינו.
בשנים 355–358 לספירה, כאשר הייתה האימפריה הרומית כבר בתהליכי שקיעה, ניסה הקיסר יוליאנוס לפייס את הפרנקים ולמנוע את מרידתם באימפריה, והעניק להם את השטח "גאליה-בלגיקה". עד שנת 431 ייסדו הפרנקים שושלת עצמאית, שבירתה בעיר טורנה. זמן קצר לאחר מכן, תחת שלטונו של קלוביס הראשון (461 לערך-511), הצליחו המרובינגים לסלק את שרידי הנוכחות הרומית מגאליה. הפרנקים המרובינגים שלטו בחלקים גדולים מבלגיה ומצרפת, בנוסף לדרום מערב גרמניה, של ימינו. קלוביס גם אימץ את הנצרות ובכך זכה לתמיכת הכנסייה בממלכתו.

ימי הביניים

בראשית תקופת ימי הביניים, במאה השביעית, הומרה דתם של תושבי המקום לנצרות. בתקופת האימפריה הפרנקית היא חולקה לסרוגין בין מושלים שונים, ולא הייתה בעלת זהות טריטוריאלית לאומית נפרדת.
במאה ה-12 נוסדו בארצות השפלה ערים סביב הייצור והמסחר של בגדי צמר, שהייתה התעשייה הראשונה באירופה. בערים אלה נכללות לייז', בריסל, גנט ואוטרכט.
במאה ה-14 הגיע תור הזהב של אזורים שונים בבלגיה, תחת שליטתו של הדוכס לבית בורגון הצרפתי. בתקופה זו פרחו הכלכלה, התעשייה והאומנות. הערים הפלמיות איפר, ברוז' וחנט שגשגו בזכות ייצור האריגים והבגדים, ובזכות הסחר בהם. בהמשך הפכה אנטוורפן לעיר נמל חשובה באירופה, שאפשרה העברת סחורות לכל אירופה מהאיים הבריטיים ואליהם.
אחרי תור הזהב, באמצע המאה ה-15, באה השקיעה; ארצות השפלה עברו לידי ספרד ההבסבורגית, ותושביהן פתחו במאבק ארוך נגד שלטונם של הספרדים הקתולים. המלך הספרדי פליפה השני לבית הבסבורג, שהיה קתולי אדוק, שלח את האינקוויזיציה האכזרית לארצות השפלה, במטרה לאכוף את הדת הנוצרית הקתולית. בשנות האינקויזיציה נאסרו או הוצאו להורג אלפי אזרחים.
בשנת 1568 פרצה מלחמת העצמאות, שכונתה 'מרד ארצות השפלה'. מלחמה זו ארכה 80 שנה, ובסופה גירשו הולנד והמחוזות בני בריתה את הספרדים מעל אדמתם, ואילו ארצות השפלה הדרומיות (רובה של בלגיה ולוקסמבורג של היום) נותרו בשליטת ספרד הקתולית.
בעיר ווטרלו (Waterloo), השוכנת כעשרים ק"מ דרומית לבירה בריסל, נערך בשנת 1815 קרב ווטרלו, אחד הקרבות המפורסמים בהיסטוריה, בו הובס נפוליאון בידי כוחות-הברית בראשותו של הגנרל ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון. תבוסת נפוליאון בקרב ווטרלו הביאה ב-1815 להקמת "הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה", בה נכללו הפעם, מלבד הולנד, גם בלגיה ולוקסמבורג.
בניגוד לבני העם ההולנדי, שהיו פרוטסטנטים והתעמתו עם הנוצרים הקתולים שבהולנד, נשארו רוב הבלגים בעלי דת קתולית, מה שהביא לשאיפות לאומיות בדלניות.

אומנות פלמית

האומנות הפלמית היא עשירה במיוחד. תחילתה עם האמן הפלמי יאן ואן אייק, שיש המייחסים לו את תחילת ציורי השמן. אחריו באו האומנים הפלמים פיטר ברויגל האב, פיטר ברויגל הבן ופטר פאול רובנס והאומנית מיכאלינה ווטייה במאות ה-16 וה-17, שהוסיפו גם הם נכסים רבים לאוצרות האומנות הלאומיים. במאה ה-19 התחילו לפעול בבלגיה אומנים מודרניים דוגמת רנה מגריט - שהיה מאבות הסוריאליזם. גם את הקמתה של תנועת האר-נובו, ניתן לייחס לבלגיה. בתחילת המאה ה-20 התפתח הזרם האדריכלי הזה בבריסל כשבין מוביליו היו הנרי ואן דרה ומעצב הפנים ויקטור הורטה.