צינור לבה

צינורות לבה הם תעלות טבעיות שדרכן זורמת לבה מתחת לפני השטח של זרם הלבה, שיוצא מהר הגעש בזמן התפרצות. צינורות לבה יכולים להיות "פעילים" – כלומר יכולים לנקז באופן פעיל לבה מן המקור, או "לא פעילים" – כלומר הלבה חדלה מלזרום דרכם, הסלע התקרר ונשאר ערוץ ארוך, דמוי מערה.
צינורות לבה נצפו גם על הירח.

אופן ההיווצרות

צינור לבה הוא סוג של "מערת לבה" הנוצרת כאשר זרם לבה פעיל, בעל צמיגות נמוכה, מפתח קרום ארוך וקשיח. הקרום מתעבה, ויוצר מעין גג מעל זרם הלבה (שממשיך לזרום). צינורות לבה יכולים להיווצר בשתי דרכים: על ידי יצירת קרום מעל ערוץ לבה, או על ידי זרמי חבלים (ידועים גם כפהויהוי, pāhoehoe), כאשר הלבה נעה מתחת לפני השטח. 
לבה בדרך כלל עוזבת את נקודת ההתפרצות בערוצים. ערוצים אלו נוטים להישאר חמים מאוד גם כאשר סביבתם מתקררת. בהתאם לכך, הערוצים מפתחים קירות מסביבם, מכיוון שהלבה החיצונית מתקררת או מכיוון שערוץ הלבה ממיס את דרכו ושוקע עמוק יותר בפני השטח. ערוצים אלו יכולים להעשות עמוקים מספיק כדי שהקליפה תקשיח, ותיצור צינור בידוד ששומר על הלבה המומסת שזורמת בתוכו. סוגים אלו של צינורות לבה נוטים להישאר קרובים לאזור ההתפרצות.
 
רחוק יותר מנקודת ההתפרצות, כשהלבה עוזבת את מקורה, היא עשויה לזרום שלא בערוץ, אלא בצורה דמוית מניפה. בדרך כלל הלבה הרחוקה (שזורמת כמניפה) היא לבה שנפרדה מצינור לבה (שמוביל למקור ההתפרצות). זרמים אלו, הקרויים זרמים פהויהויים, זורמים על פני השטח ומתקררים. הם יוצרים פני שטח סיביים, חלקים או מחוספסים. הלבה ממשיכה לזרום בצורה זו עד שהיא חוסמת את המקור שלה. בשלב זה, הלבה התת-קרקעית עדיין חמה מספיק כדי לפרוץ את המחסום בנקודה מסוימת, ובנקודה זו נוצר "מקור" לבה חדש. לבה זורמת מהמקור הראשוני עד לנקודת שבירה זו בזמן שהלבה החיצונית של הזרמים הפהויהויים מתקררת. כך נוצר ערוץ תת-קרקעי שהופך לצינור לבה.

מאפיינים

שדה זרימת לבה רחב, מורכב לעיתים קרובות מצינור לבה מרכזי אחד, וסדרה של צינורות קטנים יותר, שמספקים לבה לזרמי לבה אחרים. כאשר אספקת הלבה מפסיקה (ההתפרצות נגמרת או שזרמי הלבה פונים למקום אחר), הלבה שבמערכת הצינורות מתנקזת (כלפי מטה כמובן) ומשאירה צינורות דמויי מערה, ריקים חלקית, מתחת לאדמה. 
בדרך כלל ניתן לצפות בסימנים (מעין פסים אופקיים) על קירות הצינורות המרוקנים. הסימנים, המציינים את העומקים השונים שהיו ללבה שזרמה בצינורות בעבר, ידועים גם כ"מדפי זרימה" (אם הם בולטים מהקיר בצורה ניכרת) או "קווי זרימה" (אם הם טמועים בקיר). לצינורות לבה בדרך כלל יש רצפות פהויהויות, אם כי לעיתים קשה להבחין בכך מכיוון שהרצפה מתכסה בחלקים שנפלו מהתקרה. ניתן למצוא, לרוב, מגוון רחב של  ספלאותמים בצינורות לבה כולל מגוון של צורות דמויות נטיף, הידועות כ"נטיפי לבה" (הסוג הנפוץ ביותר של ספלאותמים במערות לבה). זקיף לבה עשוי להיווצר מתחת לנטיפי לבה צינוריים ולהפוך לצורה הידועה כהלקיטיט לבה צינורי. "רץ" הוא חרוז לבה שיוצא מפתח קטן בתקרת המערה ואז "רץ" במורד הקיר (זולג). מערות לבה עשויות להכיל גם משקעים מינרליים שלובשים בדרך כלל צורות של קרום, של גבישים קטנים או (פחות נפוץ) של נטיפים וזקיפים. 
רוחבן של מערות לבה יכול להגיע ל-14–15 מטרים (אם כי לרוב הוא צר יותר), ועומקן נע בין 1–15 מטרים מתחת לפני השטח. צינורות לבה יכולים גם להיות מאוד ארוכים; לדוגמה: צינור הלבה שנוצר מזרם ה"מאונה לואה" (Mauna Loa) ב-1859, נכנס לים במרחק של כ-50 קילומטר מנקודת ההתפרצות שלו. עוד דוגמה הוא צינור הלבה הקרוי "מערת הרוח" (Cueva del Viento) שנמצא במערכת הצינורות השמאלית בטיידה (Teide), באי טנריפה. אורכו של צינור זה עולה על 18 קילומטרים, והוא נוצר בגלל אזורים נרחבים הבנויים בצורת מבוכים שזורים, שנמצאים בחלק העליון של מערכת הצינורות. 
מערכת צינורות הלבה בקיאמה (Kiama), אוסטרליה, מורכבת מיותר מ-20 צינורות, שרובם נוצרו מהתפרצויות לבה שיצאו מהזרם הראשי. קוטרו של הגדול שבצינורות הללו הוא 2 מטרים ויש לו "חיבורים מפרקיים" בצורת עמודים, שנוצרו לאור שטח הקירור הגדול. לצינורות האחרים יש מאפיינים חיבוריים קונצנטריים או רדיאליים.
צוהר (Skylight) הוא חור שנפער בגג של צינור לבה כתוצאה מהתרוקנות הצינור (אם הדופן דקה מדי), מסחיפה, מבליה או בגלל דרדרת מקומית. במקרים רבים משמש צוהר נקודת כניסה לתוך צינור הלבה.