אייזיק (אק איי) דיווקר

קורות חיים

אייזיק נולד בעיר פונה אשר בהודו בתקופת השלטון הבריטי, ילד יחיד להוריו, יוסף יצחק דיווקר (1891–1964) ומרים (חנה) יצחק סטמקר (1897–1985). היה צאצא למשפחת הקמודן מוכאדם דיווקר, נשיאי קהילת בני ישראל (הודו).
אבותיו הקדומים של דיווקר, שמואל יחזקאל דיווקר ויצחק יחזקאל דיווקר היו קצינים בכירים במיליציות הבריטיות בהודו במאה ה-18 והקימו את בית הכנסת הראשון בעיר בומביי, "שער הרחמים" בשנת 1796. במומבאיי מצויים רחובות על שמם.
דיווקר נפצע בעינו הימנית בהיותו נער בתיכון ובשל כך איבד את עינו והיה בעל עין זכוכית.

העלייה הראשונה

דיווקר עבד כסוכן ביטוח בהודו. הוא היה פעיל בארגונים ציוניים בהודו, ולקח חלק בארגון העלייה של המטוס השני שהביא עולים מהודו לישראל בשנת 1950. הוא הקים את "הארגון המרכזי ליוצאי הודו בישראל", המגזין במרהטי-יהודית "מיי בולי" ואת "ארגון חברות הודו-ישראל".
לאחר מספר חודשים קשים בקיבוץ אפיקים, בהם התברר לעולים שניתן להם אוכל לא כשר, הם עזבו את הקיבוץ ועברו למחנה העולים בבאר שבע. הם גרו באוהלי בד ארעיים ושם נולדה בתו רינה. בשנת 1951 בני העדה החלו להיתקל בעוינות מסוימת ואפליה מתגברת על רקע מוצאם וצבע העור של רבים מהם, כשהתרעמו על כך אישית נתקלו באטימות וחוסר עניין. בעקבות כך, נפגשו הדמויות המובילות בקהילה ודיווקר בראשם, והחליטו לדרוש יחס זהה לאחרים.
הם כתבו לסוכנות היהודית, לראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון, לשרים בממשלת ישראל וגם כתבו לעיתונים באנגלית בארץ ובעולם. הם פנו לראש ממשלת הודו ג'וואהרלל נהרו וספרו על אפליה וזלזול אשר היה מנת חלקם במקומות העבודה, בבתי החולים ובחנויות. 
דיווקר הנהיג מחאה לא אלימה בנוסח המהטמה גאנדהי (מוהנדס קרמצ'נד גנדי).
אייזיק דיווקר יחד עם שותפיו למאבק, אחדו את יוצאי הודו בישראל ולמרות שקולות רבים ניסו להשקיט את הביקורת, העיתונות העולמית פרסמה כתבות אינספור והעיתונות בארץ געשה מהאירועים. אחרי שנודע ששרה בממשלת ישראל כינתה את ה"בני ישראל" ממזרים, יצאו שלושים משפחות והתיישבו מול הסוכנות היהודית, ברחוב נחלת בנימין בתל אביב ופתחו בשביתת שבת. בתום שבועיים, כשכל מאמצי פקידי הסוכנות להניא אותם מהמחאה, נכשלו, הם הודיעו שאם לא יעתרו לדרישתם לשוב להודו, הם יפתחו בשביתת שבת "עד הסוף". בסוף מרץ 1952 החליט בן-גוריון ומנהל משרד הקליטה יוספטל, להיעתר לתביעה ולהשיב את מי מעולי הודו חזרה למולדתו הישנה. 115 עולים חזרו מרצונם להודו, ב-1.4.1952 במטוס שמימנה הסוכנות היהודית אחרי הטיסה הזו עזבו את הארץ עוד כ 400 מהבני ישראל ומהבגדאדים, חלקם היו מהלוחמים במלחמת העצמאות שהתאכזבו מהגזענות בארץ.
"בני ישראל" מהודו מעולם לא נתקלו ברדיפות דתיות כלפיהם בהודו.
באותה העת חברי וחברות הקהילה מנו כ 4000 איש ואישה בישראל וכ-21,000 נוספים ברחבי הודו.

החיים בהודו

לאחר ששב דיווקר יחד עם משפחתו הם ספגו ביקורת קשה מאנשי קהילתם שלא אהבו את מה שנכתב בעיתונות והושפעו מהשליחים הציונים שבזו למהלכם. אחת הנשים המנהיגות באותה העת הגב' רבקה ראובן נגאוקר שהייתה מתומכי העלייה לישראל ובו בזמן גם סייעה להם לחזור להודו, הסתייגה מהם. למרות ההבטחות, מקומות עבודתם בהודו סירבו לקבלם בתואנה שהם חתרנים.
דיווקר עבד בעבודות מזדמנות, כולל סבלות בנמל בומביי בצד פעילותו הקהילתית בה המשיך וחליפות המכתבים עם נציגים בארץ ובחו"ל. בהודו נולדה לאייזיק ודייזי בתם סוזי.
דיווקר החליט לשוב לישראל אבל לקחת עמו את הוריו הזקנים, אותם השאיר בהודו בפעם הקודמת. הוא עבד בכל עבודה בעוד אשתו דייזי מלמדת בבית הספר התיכון, ובשנת 1957 הם רכשו 10 כרטיסים לעלייה חזרה לארץ עם ארבעת ילדיהם ועם ההורים הזקנים ועם סבתא ערירית מהמשפחה.

החזרה לישראל

בשנת 1957 חזר דיווקר עם משפחתו לישראל מלווה בהוריו המבוגרים והתיישב בקריית שמונה. הוא המשיך בהתנדבות בקליטת עולים מהודו וגם פעל להפסקת האפליה כנגד חברי הקהילה.
בנו הצעיר אמיתי, נולד בשנת 1959.
בשנת 1961 נודע שהרבנות בישראל איננה מכירה ביהדותם של ה"בני ישראל". בהנהגת אייזיק דיווקר, שמשון שמשון, איזיקל אשטמקר ודייוויד דיווקר, הם יצאו בהפגנה גדולה תחת הכותרת "כולנו בני-ישראל", כלומר גם אתם המכנים עצמכם יהודים, מזרע עם ישראל. בהפגנה הזו נישאה בובת קש של הרב הראשי ניסים והיא נשרפה בשיא ההפגנה, דבר שזעזע את כולם וגונה על ידי כל הקשת הפוליטית בישראל. לאחר דיונים ובירורים נמצא נוסח של החלטה לגבי התנהלות הרבנות ברישום זוגות לחתונה. בתוך שנתיים יצא הספר "בני ישראל כרך א' " על ידי הרבנות הראשית בשנת 1964, ראש ממשלת ישראל לוי אשכול נאם בכנסת באוגוסט 1964 לטובת בני העדה ויהדותם שאיננה מוטלת בספק.
אייזיק עבר עם משפחתו לירושלים לאחר פטירת אביו בשנת 1964 ומשם המשיך את פעילותו למען הקהילה בישראל עד שנפטר במפתיע בשנת 1975. בהלווייתו השתתפו אלפי אנשים וכתבות על מותו הפתאומי פורסמו בעיתונים ברחבי העולם.

חיים אישיים

אייזיק התחתן בתאריך 12.09.1943 בבית הכנסת "מגן חסידים" בבומביי עם דבורה (דייזי) מנחם שאפורקר (1924–2014) אשר הייתה מחנכת ובישראל עבדה במעבדה של חברת טבע . הם נודעו בזוגיות הטובה שלהם, ואחרי מותו דייזי התאבלה עליו עד מותה.