google/wiki40b huggingface dataset:
ליאנג קאי

קורות חייו

ליאנג קאי החל את דרכו כצייר באקדמיה הקיסרית לציור בלין-אן והיה לאחד מחסידיו של מאסטר ג'יא שה-גו (Jia Shigu‏, 1160-1130 לספירה) ממנו למד לצייר. ליאנג התעלה על מורו ביכולתו להעביר את החסד והנושא של הדמויות, הנופים והקטנת נושאים אחרים בציור. הוא מפורסם בעיקר בהתהוות או הפיתוח - ה"שיה יי" (xie yi; שמתורגם לעיתים כ"סגנון הסקיצה") של הציור, אשר מטרתו היא לעורר את הנושא או האווירה עם שימוש מינימלי בפרטים. לסגנון זה נדרשת שליטה מעמיקה של טכניקת ציור וריכוז מושלם, אך גם מתאפשרת יצירת יופי של אפקטים מקריים. סגנון "שיה יי" קשור קשר הדוק עם "ההארה הפתאומית", "מודעות", והיבטים "ספונטניים" בבודהיזם.
ליאנג היה גם חבר האקדמיה הקיסרית לציור בין השנים 1201-1204. בשנת 1201, הוא זכה באות הכבוד הגבוהה ביותר הניתן לחברי האקדמיה, חגורת הזהב ובמשרה רשמית בארמון. למרות דרגתו הגבוהה והזכייה בחגורת הזהב כאות לכבוד, הוא סירב למעמד, התפטר מתפקידו הרשמי ועזב את האקדמיה. לאחר עזיבת האקדמיה עבר לגור במקדש ליו-טונג (LiuTong) ליד לין-אן שהיה, מרכזו של ציור הצ'אן, לתרגל צ'אן בודהיזם. סגנון הציור החדש של ליאנג היה רחוק מהמסורת והשמרנות האקדמאית בתחילת דרכו. ציוריו המאוחרים יותר משקפים את מעורבותו בבודהיזם. לדוגמה, מרבית מעבודותיו המאוחרות נמצאות כיום ביפן, שם השפיע רבות על ציורי זן.
פרישתו של ליאנג קאי מהחיים הרשמיים סימנה את השינוי הרדיקלי בסגנונו האמנותי. עבודותיו המוקדמות מאופיינות במשיכות מכחול נקיות (baimia), סגנונו מסורתי ועסק בעיקר ברוחות רפאים, אלים שמימיים, קונפוציאניזם ודאואיזם. ביטוי לסגנונו המוקדם ניתן למצוא בציור "המלומד של הגדה המרכזית" (Scholar of the Eastern Fence) המתאר את המשורר הגדול טאו יאן-מינג (Tao Yuanming;‏ 365-427 לספירה). ליאנג קאי היה בקיא גם בסגנון הנוף המונומנטלי של תקופת סונג הצפונית (960-1279). נסיגתו מהאקדמיה סימלה את כניסתה של הטכניקה הספונטנית בעלת משיכות מכחול מקוצר (jiǎnbǐ; 減筆), אשר מזוהה עם ציורי הצ'אן אשר אותה הוא למד יחד עם מסטר הצ'אן וואוג'ון (Wuzhun;‏ 1177–1249). עבודותיו המאוחרות של ליאנג חושפות השפעות חזקות של קליגרפיה, שליטה מוחלטת בגווני הדיו וגמישות בתנועות המכחול. דרך התמציתיות והצִיוּרִיוּת של משיכות המכחול שלו, יכול היה לנצל את מלוא תכונותיהם של הדיו והמברשת. משיכות מכחול אלו מתחברות אל טכניקת הציור המסורתי.

עבודות נוספות

עבודות נוספות בסגנון אקדמי בתחילת דרכו: סדרה בשם שמונה ציורי הנזירים הנעלה; שאקיאמוני יורד מההר לאחר סגפנות; השיכור שמיימי (aka Sage).
בין שמיים לארץ

בין שמיים לארץ היא עמותה הפועלת לחבר בין עולם התוכן היהודי לתרבות עכשווית. הפעילות החלה ב-2006 במסגרת עמותת הכוראוגרפים והתפצלה לעמותה ממשיכה אשר נוסדה ב-2015. העמותה ממוקמת בירושלים ועיקר פעילותה הוא בתחומי המחול, האמנות החזותית והמוזיקה. מייסדי העמותה הם עדינה שפירא, שלמה וילק וז'אן מארק לילינג, מקים העמותה והעומד בראשה הוא הכוראוגרף רונן יצחקי.

פעילויות העמותה

עמותת בין שמיים לארץ הינה מוסד תרבות הכולל אנשי מחול, מוזיקאים, אמנים פלסטיים, משוררים, מפיקים ורבנים הפועלים ליצור יחד נרטיב חדש בתוך השיח הישראלי, על כל גווניו. מרכז "בין שמיים לארץ" מבקש לערער על הגבולות המקובלים שבין המגזרים ומהווה הזדמנות לנקודת מפגש תרבותית בין חלקים שונים בחברה הישראלית. הארגון עוסק ביצירת תרבות עכשווית, בעיקר בתחום המחול וכן באמנות חזותית ובמוזיקה, ופועל על מנת לחבר בין עולמות תוכן מגוונים. הארגון מבקש להצטרף לקול התרבותי המתחדש בהוויה הירושלמית, ולהתמזג במציאות הישראלית בת-זמננו.

פסטיבל מחול שנתי

פסטיבל בין שמיים לארץ הוא פסטיבל מחול ותנועה המתקיים בירושלים מדי שנה ומטרתו היא לחבר בין עולם המחול העכשווי לבין עולם ההתחדשות היהודית. הפסטיבל מבקש ליצור חיבורים בין מסורת למודרניות, בין מקורות יהודיים לבין התרבות הישראלית העדכנית – מתוך רצון ליצור עולמות תוכן חדשים ולהאיר באור חדש הן את האמנות והן את המסורת. הפסטיבל מארח אומנים מהארץ ומחו"ל ומתקיים במרכזי תרבות ירושלמיים.

בית הספר למחול לגברים - "כל עצמותי תאמרנה"

בית הספר "כל עצמותי תאמרנה", הוא המוסד הראשון בישראל המספק לימודי תנועה ומחול לגברים בלבד. בית הספר הוקם בשנת 2007, ופועל במסגרת מרכז "בין שמיים לארץ". בית הספר מקיים תוכנית לימודים העוסקת בעולם התוכן של התנועה והמחול, ובמסגרתו ניתן לעשות תואר ראשון ותעודת הוראה; לצד תוכנית הלימודים מתנהל לימוד על בסיס הקשבה לרוח היהדות, מתוך רצון לברר את נקודת הממשק בין גוף לרוח על פי עולם הרוח היהודי ולהעשיר את עולמם האמוני של התלמידים. במסגרת תוכנית הלימודים רוכשים התלמידים מיומנויות בתחומי אמנות התנועה והמחול. שיעורי התנועה הם מגוונים וכוללים גאגא, מחול מודרני, בלט קלאסי ותיאטרון-מחול, וניתנים על ידי מורים בכירים בעולם המחול בישראל.

אנסמבל כעת - קבוצת מחול לגברים

להקת מחול עכשווי של גברים דתיים. האנסמבל מנוהל אמנותית בידי רונן יצחקי ומעלה הופעות מחול בבמות שונות בארץ ובעולם. חברי האנסמבל פועלים על מנת לחבר בין עולם הרוח היהודי לתרבות העכשווית, ויצירותיהם מקבלות השראה מתכנים יהודיים ומבקשות להאיר אותם מחדש, תוך חיבור בין עולם חדש לעולם ישן ובין קדושה לחילון. האנסמבל מהווה קול יצירתי וייחודי בתוך ההתחדשות היהודית המתקיימת בתוך ההוויה הירושלמית המורכבת והרב תרבותית. רקדני האנסמבל מבקשים לעורר שיח מחודש על המפגש בין זהות דתית למודרניות, ועל גוף וגבריות דרך עולם המחול והתנועה, ועל מקומם של אלה בזהות היהודית והישראלית בזמננו. ביצירות המחול של חברי האנסמבל יש עיסוק בחקירת התפילה, במעשיות של ר' נחמן, בטיש חסידי, במתחים בין קדושה לחילון, בין עולם חסידי עתיק יומין לעולם של תרבות עכשווית. בין עבודותיהם ניתן למנות את צלותא, רטט, גיבורים, כביש מספר 1, מארש לקבצנים, חד"פ.

פרויקט בין תחומי לאמנות חזותית

תערוכה ואירוע אמנות שנתי שפועל לחבר את השיח התרבותי וסצנת האמנות העכשווית עם עולם התוכן היהודי. סביב התערוכה מתקיימים אירועי אמנות בתחומי מוזיקה, קולנוע, מחול ופרפורמנס. בכל שנה עוסק הפרויקט בבירור סוגיה חדשה בזהות היהודית והישראלית דרך לימוד ודיון משותפים של אנשי אמנות מדיסציפלינות שונות.
משה פורת

משה פורת (7 במאי 1920 - 30 ביולי 2011) היה עורך דין שעסק בפעילויות ציבוריות שונות.

פעילות ציבורית

הקדיש את מרבית זמנו לפעילות ציבורית ענפה.

סיוע לעולים חדשים

משה פורת, שהכיר והבין את קשיי ההסתגלות של העולים החדשים והיה קשוב לצרכיהם, סייע ותרם להם רבות בדרכו. בין השאר:
1990-2011 - חבר המועצה הציבורית למען יהודי ברית המועצות, ועמותת סל"ע (סיוע לעולים במשבר).
1991 - הקמת "קרן יד לעולים" - קרן סיוע לעולי רוסיה החדשים.
כמו כן, תמך בתיאטרון גשר החל ממועד היווסדו וכיהן כחבר הנהלת התיאטרון משנת 1992 עד 2009. בנוסף, כיהן כיו"ר עמותת ידידי התיאטרון בין השנים 1993-2003.
דוד מרדכי אפלבאום

דוד מרדכי אפלבאום (פולנית: Mieczysław Apfelbaum) היה לוחם יהודי פולני במלחמת העולם השנייה. אפלבאום היה ממנהיגי אצ"י בעת מרד גטו ורשה. נהרג ב-28 באפריל 1943 לאחר פציעה קשה באחד מקרבות המרד.

מלחמת העולם השנייה

אפלבאום שירת בצבא הפולני בעת הפלישה הנאצית לפולין בדרגת לוטנט, ולחם בקרב על הגנת ורשה. כפעיל בתנועת בית"ר הצטרף לאחר כיבוש העיר לארגון הצבאי היהודי (אצ"י) והצליח להשיג קשר עם קצינים פולנים שעזרו לחברי המחתרת. בשנת 1942 פיקד על פלוגה של כ-50 אנשי מחתרת שהיו מצוידים היטב בנשק מסוגים שונים שהוברח אל תוך הגטו מהצד הארי. אפלבאום לקח חלק פעיל בקרבות המרד ובהעלאת רוח הלוחמים, ביניהם הוביל קבוצת לוחמים שתקפה נאצים ברחוב מוראנובסקה ופגעה במספר נאצים ללא שנגרם פגע לאחד מחייליו. ב-26 באפריל 1943 הגיעה ידיעה למפקדה שאפלבאום נפצע קשה בקרב עם נאצים, למחרת בבוקר מת מפצעיו.

שאלת קיומו

ישנם חוקרים המפקפקים בקיומו של אפלבאום. לא ידועים פרטים ביוגרפיים על אפלבאום קודם למלחמה, בנוסף לא מוכרת תמונה שלו, וכן הוא מושמט מחלק מעדויות אנשי אצ"י. לטענתם הפולנים המציאו את דמותו כדי לייצר אתוס של מורד פולני שהצליח למרוד במשטר הנאצי. מנגד, הסוברים שמדובר בדמות אמיתית טוענים שעקב מיעוט השורדים מקרב אצ"י חסר מידע על דמותו של אפלבאום, בניגוד למורדים מאי"ל עליהם יש מידע רב עקב ריבוי הניצולים היחסי.

הנצחה

בורשה ישנה אנדרטה לזכרם של אפלבאום ופאוול פרנקל ברחוב סטניסלבה, כחלק מאבני ההנצחה של "נתיב הזיכרון לשואה ולגבורת היהודים". בנוסף קיימת כיכר בעיר לזכר אפלבאום ברובע וולה (Wola) בין הרחובות: זמושה, פאוויה, דזילנה.
דוקלה

היסטוריה

העדות הראשונה לקיום דוקלה היא מ-1366 במסמך שהוציא קז'ימייז' השלישי, מלך פולין. 
ב-1474 נהרסה העיירה על ידי צבאו של השליט ההונגרי מתיאש הוניאדי.
ב-1772, עם חלוקת פולין עברה דוקלה לשלטון האימפריה האוסטרית. 
ב-1849 נכבשה על ידי רוסיה. בשנים 1884 ו-1891 כילו שריפות חלקים גדולים מהעיירה. 
החל מייסודה ועד לאחר מלחמת העולם השנייה, עברה השליטה המקומית בדוקלה בין משפחות אצילים מקומיות. 
אחת מהעברות הבעלות על העיירה התרחשה בסוף המאה ה-18, אחרי שיוזף השני, קיסר אוסטריה כפה על הבעלים, שזסני פוטוצקי, לשחרר יהודי מהכלא בעיר קריסטינופול, בטענה "כיוון שאל לאדם להיות בעל שררה על השווה לו, על היהודי להשתחרר מהכלא". בעקבות הפגיעה במעמדו, מכר פוטוצקי את אחוזותיו בגליציה, כולל את דוקלה.
לאורך כל השנים הייתה דוקלה על נתיב סחר בין הונגריה ופולין וחלק גדול מתושביה עסקו במסחר.

אזכורים בתרבות

בשנת 2009 הופיע בעברית בהוצאת מודן הספר "דוקלה" מאת אנדז´י סטאשיוק (תרגמה מפולנית: מירי פז) ובו תיאור פיוטי של ביקור בעיירה.

בשואה

דוקלה שכנה סמוך לקו חלוקת פולין בין גרמניה לברית המועצות ונכללה בשטח גנרלגוברנמן הגרמני. לאחר כיבוש העיירה בידי הגרמנים ב-8 בספטמבר 1939, גרשו הגרמנית את מרבית יהודי דוקלה מזרחה לשטח ברית המועצות. לאחר מכן החלו במעשי התעללות ביהודי המקום שנותרו בו, ובהטלת גזירות על האוכלוסייה היהודית, תוך ציווי בעבודות כפייה. כמו כן, הוקם בעיירה יודנרט, ובאביב 1942 רוכזו יהודיה בגטו סגור.
בתחילת אוגוסט 1942 הוקף הגטו בעיירה בידי המשטרה האוקראינית. מתוך 3,500 יהודי דוקלה ויהודי רימנוב הסמוכה שהיו במקום, נלקחו הזקנים והתשושים אל היער הסמוך ונרצחו, וכ-300 גברים הועברו לשני מחנות עבודה שהוקמו בעיירה, אשר חוסלו בדצמבר 1942. כל יתר יהודי המקום שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
יוסף גוזיק שהתגורר בדוקלה התחבא לאורך המלחמה יחד עם אחיו בביתו של איש מחתרת פולני שהתגורר בכפר הסמוך. גוזיק כתב יומן מפורט בעברית, ובו תיאר את חייו ותחושותיו במחבוא.
רובוקופ 2

תקציר העלילה

סם חדש בשם "ניוק" מציף את דטרויט. הסם מופץ על ידי כנופיה שבראשה עומד קיין המכור לסמים, שמשתמש בנער צעיר כדי להפיץ את הסם. רובוקופ נלחם בכנופיה ומתמודד עם הניתוק ממשפחתו עקב מצבו המיוחד. הכנופיה מצליחה ללכוד את רובוקופ ולפרק אותו לחלקים, אך OCP מתקנת אותו. לבסוף, אחרי שרובוקופ הורג את קיין, OCP משתמש במוח שלו עבור מיזם "רובוקופ 2" בהנחה שבגלל ההתמכרות שלו יהיה אפשר לשלוט בו באמצעות התניית הספקת הסם בציות ל-OCP. בערב הסרת הלוט מעל הרובוט החדש מתרחשת תקלה והרובוט יוצא מכלל שליטה. רובוקופ, שמאבטח את האירוע, נלחם ברובוט ולבסוף מביס אותו.

ביקורות ותגובות

הסרט קיבל ביקורות שליליות בעיקר מצד מבקרי הקולנוע, לדירוג 34% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, ולציון ממוצע של 4.5 מתוך 10, על פי 32 ביקורות.

מוזיקה

את המוזיקה לסרט הלחין וכתב המוזיקאי ליאונרד רוזנמן אך שיר הנושא המקורי מהסרט הקודם הולחן ונכתב בידי בזיל פולידורס, המוזיקאי של הסרט הראשון.
Cold Shoulder

רקע

מתופף להקת ג'מירוקוואי, סטוארט זנדר, מתופף בשיר. מארק רונסון הוסיף את השיר למסע הופעותיו באותה השנה. אדל ביצעה את השיר בתוכנית "Friday Night with Jools Holland" ב-8 בפברואר 2008 וב"סאטרדיי נייט לייב" ב-18 באוקטובר 2008.
איליה גרקוס

ביוגרפיה

סיים את לימודיו באוניברסיטת סנקט פטרבורג לכלכלה וכספים, בהתמחות בניהול פיננסי. מאז 2001, עבד בחברת ראיית החשבון ארנסט אנד יאנג. בשנת 2004, ניהל את כספי חברת האחזקות "פרנסוס-APK".
משנת 2008 עבד במועדון הכדורגל "זניט": תחילה כסגן המנהל הכללי לכלכלה וכספים ומשנת 2011 — כסגן הפיתוח אסטרטגי.
במקביל עבד כיועץ לנשיא ליגת העל הרוסית בכדורגל סרגיי פריאדקין והיה זה שחתם בשם הליגה על חוזה החסות עם חברת MTS. גרקוס עבד בערוץ "ליגה TV" והשיק את ערוץ "הכדורגל שלנו" בפורמט HD. במשך שמונה חודשים הערוץ גייס 300 אלף מנויים.
בקיץ 2016, היושב ראש החדש של חברת הרכבות הרוסית אולג בלוזרוב הזמין את גרקוס לתפקיד מנכ"ל קבוצת הכדורגל "לוקומוטיב מוסקבה". התקשורת טענה שתפקיד מכריע במינויו שיחקו המלצותיהם של פריאדקין ואלכסנדר דיוקוב. בעת עבודתו בקבוצה מינה את אריק שטופלסהאוס למנהל ספורטיבי בקבוצה. במקביל לעבודתו בלוקומוטיב הוא הרצה גם בבית הספר RMA לעסקים במוסקבה.
בדצמבר 2018 נודע כי מונה לתפקיד ניהולי בהתאחדות הכדורגל הרוסית.
ליגת המשנה הקולומביאנית

היסטוריה

ליגת המשנה הקולומביאנית קמה לראשונה בשנת 1962 אך הורכבה בעצם מקבוצות חובבניות. עד לתחילת שנות ה-90, טורניר הליגה השנייה אינו היה קבוע ולא שוחק כל הזמן, אלא למעט מספר שנים בודדות. רק בשנת 1991 החליטה ההתאחדות הקולומביאנית על הקמת ליגה חצי מקצוענית משנית שתשלח קבוצה לליגה הבכירה ושתקלוט אליה את היורדת מהליגה הבכירה. בטורניר הראשון זכתה אנביגאדו שהעפילה לליגה הבכירה שנה מאוחר יותר.
קבוצות רבות בליגה אך במשך השנים ובעיקר בגלל סעיות כלכליות, נעלמו קבוצות אלו אם בפירוק, ירידה לליגה החובבנית Primera C, או אפילו מעבר לעיר אחרת והחלפת שם הקבוצה. במהלך 20 השנים האחרונות שונה מספר הקבוצות בליגה בהדרגה, החל מ-10 קבוצות ב-1996, 17 קבוצות ב-2004 ועד 16 קבוצות ב-2015, מספר שקיים עד היום. עד לא מזמן היו גם יורדות מהליגה השנייה לליגה השלישית ועולות מהליגה השלישית לליגה השנייה. דפורטיבו פאסטו, בויאקה צ'יקו, שנקראה אז צ'יקו פוטבול קלוב וללה אקידד הן הקבוצות הזכורות שעלו מהליגה השלישית ועד לליגה הבכירה. בעבר גם ריאל קרטחנה וקוקוטה דפורטיבו היו צריכות לרדת לליגה השלישית, אך מאחר שהיו חברות בדימאיור, הוחלט לא להורידן.

שיטת הליגה

טורניר אפרטורה - הטורניר הפותח את השנה. כל קבוצה משחקת 15 משחקים, שמונה הקבוצות הראשונות מעפילות לפלייאוף הנקרא קוואדרנגולרס (Cuadrangulares). הקבוצות שסיימו במקומות 1–2 הן ראשי שני הבתים ואיתן מוגרלות שש הקבוצות הנותרות. הקבוצות משחקות עוד 6 מחזורים במתכונת של בית-חוץ, כאשר הראשונה מכל בית מעפילה למשחק הגמר. משחק הגמר משוחק בשיטת בית-חוץ, ללא חוק שערי חוץ ובמקרה של שוויון בסיכום שני המשחקים, האלופה תוכרע בדו-קרב פנדלים.
טורניר פינליססיון - הטורניר הסוגר את השנה. לוח המשחקים נשאר זהה, רק הקבוצות הביתיות והאורחות מתחלפות ביניהן. אלופת הפינליססיון ואלופת האפרטורה משחקות ביניהן בסוף השנה בשיטת בית-חוץ כאשר המנצחת מוכתרת כאלופת הליגה השנייה ומקבלת את הכרטיס לליגה הבכירה, בעוד שהפסידה תתמודד מול הקבוצה שהשיגה את מירב הנקודות במהלך כל השנה הקלנדרית (ושאינה זכתה באליפות) על הכרטיס השני לליגה הבכירה. במקרה שאותה קבוצה זכתה בשני הטורנירים, היא עולה לליגה הבכירה באופן ישיר ועל הכרטיס השני נאבקות שתי הקבוצות שהשיגו את מירב הנקודות לאורך כל השנה בשיטת בית-חוץ.

ירידה לליגה השלישית

נכון להיום לא קיימת ליגה שלישית מקצוענית בקולומביה, אך ייתכן כי משנת 2020 היא תוקם עקב החוקים החדשים של פיפ"א שיחייבו את כל ההתאחדויות בדרום אמריקה לכלול לפחות שלוש ליגות בכירות במדינה.
רבייה אל-זוויגית

רבייה אל-זוויגית או אל-מינית היא תהליך ביולוגי שבו יצור יוצר העתק של עצמו הדומה לו מבחינה גנטית (למעט מוטציות), מבלי שיהיה מעורב בתהליך חומר תורשתי מיצור אחר. בתהליך הרבייה האל-זוויגית מתפתחים הצאצאים מתאים של פרט אחד, והם זהים בתכונותיהם התורשתיות לפרט שממנו נוצרו. הרבייה מבוססת על חלוקה של תאים.
מבחינה אבולוציונית, רבייה אל-זוויגית הייתה קיימת לפני שהתקיימה רבייה זוויגית ומרבית היצורים החד תאיים עדיין משתמשים בה. ביצורים רב תאיים פשוטים, כמו תולעים נימיות, יש אפשרות לרבייה זוויגית רק בעתות עקה ורבייה אל-זוויגית במרבית הדורות. בין היצורים הרב תאיים מורכבים, רבייה אל-זוויגית קיימת בעיקר בצמחים. אך גם במינים אחדים של בעלי חיים, כמו הידרה. ביצורים אלה מתקיימת לרוב גם רבייה זווגית.
הן לא תקחהו עמך

עלילה

אליס (ג'יין ארתור), בת למשפחת סיקמור האקצנטרית, שבראשה ניצב הסב וונדרהוף (ליונל ברימור), מתאהבת בטוני קירבי (ג'יימס סטיוארט), בן למשפחת בנקאים עשירה. אביו של טוני, אנתוני פ. קירבי (אדוארד ארנולד) ואמו הסנובית, בגילומה של מרי פורבס, מתנגדים לשידוך בין הצעירים. כאשר בני הזוג קירבי מוזמנים לארוחת ערב גדושה מוזרויות בבית סיקמור למד טוני שבעצם בני משפחתו-שלו אינם פחות מטורפים מבני משפחתה של אליס. אט אט יוצאת ארוחת הערב משליטה ומתפתחת מהומה.
הסרט מציג ניגוד בין משפחת סיקמור האוהבת, השמחה, שבניה אינם לוקחים את עצמם ברצינות יתרה ועושים ככל העולה על רוחם לבין משפחת קירבי האריסטוקרטית, הנפוחה מחשיבות עצמית, המאובנת רגשית ובפרט אבי המשפחה תאב הבצע.
שם הסרט הוא אמרה מפיו של סב משפחת סיקמור בנוגע לכסף, אותו לא יכול האדם לקחת עמו לאחר מותו.
קוני בות'

ביוגרפיה

בות' נולדה באינדיאנפוליס לאב ברוקר בשוק ההון ולאם עקרת בית. בנערותה עקרה המשפחה לעיר ניו רושל, פרוור של ניו יורק. בניו יורק למדה בות' דרמה. בעיר גם פגשה את ג'ון קליז, והשניים נישאו ב-1968.
באותה שנה הופיעה בות' בסרט הטלוויזיה "איך להרגיז אנשים" לצידם של קליז ומייקל פיילין, לימים חברו של קליז לחבורת מונטי פייתון. לאחר הקמת החבורה השתתפה בות' בתפקידי אורח שונים בסדרת הטלוויזיה של החבורה, הקרקס המעופף של מונטי פייתון, ולאחר מכן גם בסרטי הקולנוע שלה "ועכשיו למשהו שונה לגמרי" ו-"מונטי פייתון והגביע הקדוש", בו גילמה באחת הסצינות המפורסמות בסרט אישה המואשמת בהיותה מכשפה.
ב-1975 כיכבה בות' בסדרה הקומית של ה-BBC, "המלון של פולטי", אותה כתבה יחד עם קליז בהשראת מלון בו שהו השניים בחופשה. בות' כיכבה בסדרה בתפקיד חדרנית המלון, פולי שרמן, אשת סודו של בעל המלון (אותו גילם קליז) שבהיותה ניגוד שפוי והגיוני לדמותו האימפולסיבית והמוחצנת חילצה אותו ממצבים שונים אליהם נקלע. העונה הראשונה ארכה שישה פרקים והסדרה הפכה ללהיט עולמי.
בות' וקליז התגרשו ב-1978. למרות זאת המשיכו לעבוד במשותף, וכתבו ביחד עונה שנייה לסדרה, שהוקרנה ב-1979.
בות' המשיכה בקריירת משחק טלוויזיונית בעיקרה, עם מספר מועט של תפקידים קולנועיים. ב-1995 נטשה סופית את קריירת המשחק והחלה ללמוד פסיכותרפיה. מאז 2000 ועד היום עובדת כפסיכותרפיסטית בלונדון. במשך שנים רבות סירבה לדבר על קריירת המשחק שלה ועל "המלון של פולטי" בפרט, עד שהשתתפה בסרט תיעודי על הסדרה ב-2009.
נשואה לג'ון לאר, סופר ומבקר תיאטרון במגזין "הניו יורקר". יש לה בת אחת מנישואיה לג'ון קליז, סינתיה, ששיחקה לצד אביה בסרטיו "דג ושמו וונדה" ו-"חיות רעות".
טענו חיטין והודה לו בשעורין

טענו חיטין, והודה לו בשעורין הוא שמה של סוגיה במסכת שבועות העוסקת בדיני מודה במקצת, מסגרתה נדון האם גם כאשר אדם נתבע שחייב חיטים והוא מודה שחייב שעורים נחשב הדבר כהודאה במקצת.
כיום נפוץ השימוש 'טענו חיטים והודה לו בשעורים' כמטבע לשון , אשר משמעותו המושאלת היא "השיב לו תשובה לא לעניין", או, "ענה שלא ממין הטענה".

רקע

המקרה של טענו חיטים והודה לו בשעורים מובא הן לגבי שאלת חיוב שבועה מדין מודה במקצת, והן לעניין חיוב ממון מדין הודאת בעל דין.
חיוב שבועה- מדין תורה, מי שנתבע על ידי חברו, על חוב ממוני, שכביכול הוא חייב לו, והנתבע כופר בכל החוב, אם אין לו לתובע כל הוכחה לקיומו של החוב, הנתבע פטור, מדין 'חזקה שאין אדם מעיז פניו, כנגד בעל חובו'. לעומת זאת, מודה במקצת, הוא אדם הנתבע על ידי חברו, בנוגע לחוב ממוני שלטענת התובע הוא חייב לו, והוא טוען שאינו חייב את מלוא סכום החוב, אך מודה שחייב חלק מן הסכום, במקרה זו חייב שבועה מהתורה שאכן אינו חייב יותר ממה שהודה.
המשנה במסכת שבועות, דנה במקרה שאדם תובע את חברו כי הוא חייב לו חפץ מסוים, וחברו מודה שאכן חייב לו, אך חפץ אחר ממה שנתבע, וכך לשון המשנה: "טענו חיטים, והודה לו בשעורים". 
במשנה נחלקו תנאים האם מקרה זה נכנס תחת ההגדרה של 'מודה במקצת' ומתחייב שבועה או לא. לדעת חכמים, וכך נפסק להלכה, הנתבע נחשב כ'כופר הכל' פטור מן השבועה.
חיוב ממון- על אף שהודה הנתבע שחייב שעורים, והודאת בעל דין מחייבת ממון, הגמרא אומרת שהנתבע פטור מלשלם גם על השעורים . נחלקו ראשונים בטעם הדבר: לדעת רש"י הטעם הוא, שמאחר והתובע תבע רק חיטים ולא שעורים, הדבר מוכיח שהוא מחל לנתבע עליהם. כעין זה כתב ההרמב"ם, הרא"ש סבר שבכך שהתובע לא תבע 'שעורים' משמש הדבר כהודאת בעל דין נגדית, שאין הנתבע חייב לו שעורים.
טעם נוסף כתב הראב"ד שבמקרה שאדם הודה מעצמו על דבר שלא נתבע, לא נאמר הכלל 'הודאת בעל דין', ואנו מפרשים את הודאתו כאמירה שנאמרה שלא ברצינות ('משטה הייתי בך').

שימוש כביטוי

חכמי היהדות שלאחר התלמוד, השתמשו בביטוי ההלכתי "טענו בחיטין", בהשאלה, על מנת להביע פליאה, או אף לעג, על תשובה שאינה עונה לשאלה שנשאלה.
רבי יוסף קארו בספרו "מגיד מישרים", תמה על תשובת כָּלֵב למרגלים וכך הוא כותב: "וקשה מאי הוי דאמר כלב עלה נעלה וירשנו אותה הא מרגלים לא אכחשו האי ומחזי טענת כלב עם טענתייהו כעין טענו חיטים והודה לו בשעורים". כלומר: המרגלים הרי טענו בדבר גבורתם של תושבי הארץ, וקשה מדוע משיב כלב על טוּבָה של הארץ, הרי זאת תשובה שלא ממין הטענה, וכאן משתמש בהשאלה בביטוי "טענו חיטים והודה לו בשעורים".
ביידיש, מתוך הומור, הביאו את הביטוי לידי קיצוניות נוספת: "טענו בחיטין, והודה לו בלאקשען" כלומר באטריות. 
פרפרזה נפוצה על ביטוי זה להמחיש את חוסר הקשר בין הנושא לנשוא, גורסת כך: "טענו חיטים והודו לזכר קדשו".
הגן הסולארי

הגן הסולארי הוא מרכז הדרכה לאיכות הסביבה ולקיימות השוכן בבנימינה.
מטרת הגן היא "לעודד התנהגות המושתתת על ערכי קיימות ואיכות הסביבה בקרב הציבור בישראל באמצעות חינוך חוויתי". את הגן יסד הפעיל הסביבתי יניב פילדסט באוגוסט 2009, אשר מנהל את המקום וגם מתגורר בו. פעילות הגן כוללת הדרכה והפעלה חווייתית לקבוצות בתוך הגן, ימי עיון בנושאים סביבתיים, סדנאות ופעילות של הגן הסולארי הנייד ברחבי ישראל.
בגן נמצאים מבנים ומתקנים נוספים שנועדו ללמד, להמחיש ולהדגים את הסוגיות הסביבתיות, כגון קולטנים לאנרגיה סולארית, תנורי שמש ומכשירים המופעלים באנרגיה סולארית, מערכת ביתית לטיהור מים אפורים וניצול מחזורי של מים, מתקנים שנבנו מחומרים ממוחזרים, מתקנים לייצור קומפוסט, "קירות ירוקים" (גינה הצומחת על קיר אנכי), גינת צמחי מרפא, לול תרנגולות, עצי פרי מקומיים ואקזוטים, ערוגות פרמקלצ'ר ועוד.
הפעילות לקהל הרחב בגן מבוססת על סיור והדרכה ומיועדת בעיקר לקבוצות אך גם למבקרים פרטיים ולמשפחות. הפעילויות אינטראקטיביות ומאפשרות התנסות חושית באמצעות הפעלה והדגמה של מגוון טכנולוגיות ירוקות, הכרות עם חומרים ויצירה באמצעות סדנאות מיחזור, לצד הרצאות והסברים על סוגיות סביבתיות. כמו כן מתקיימים בגן אירועים קהילתיים כגון ארוחות קהילתיות טבעוניות, קייטנות סביבתיות ואירועים בזמן החגים.
בנוסף על הפעילות בתוך הגן, מקיים צוות הגן הסולארי פעילות להדרכה סביבתית מחוץ לגן, בבתי ספר, מוסדות חינוך ומתנ"סים. במסגרת זאת, התקיימו בבתי ספר שונים בישראל אירועים שבהם הפכו תלמידי בית הספר את אחד מקירות בית הספר לקיר ירוק.
מייסד הגן ומנהלו, יניב פילדסט, פעיל במיזמים ומאבקים סביבתיים רבים באזור השרון הצפוני, כמו המאבק לשיקום נחל תנינים, היוזמה לקיימות אזורית ויער המאכל הקהילתי בבנימינה.
Tour of the Mongoose

רקע

שאקירה הודיעה על סיבוב ההופעות בספטמבר 2002. סיבוב ההופעות הגיע זמן קצר לאחר הצלחת אלבום הבכורה שלה באנגלית עליו הודיעה במסיבת עיתונאים. שאקירה תיארה את הסיבוב הופעות כ"מופע רוק מבדר" והצהירה כי: "אני לא חוסכת מאמץ כדי לוודא שהסיבוב הופעות יהיה הדבר הכי טוב שאני יכולה להציע למעריצים שלי, ויהיה לה רוח חזקה של רוק אנ רול, כך שתראה כמו מופיע רוק אנ רול ויהיו את כל הניואנסים והדקויות של הדברים שאני רוצה להעביר." באותה מסיבת עיתונאים שאקירה הסבירה את המשמעות שעומדת מאחורי השם של הסיבוב הופעות (בתרגום לעברית סיבוב ההופעות של הנמייה): "התרשמתי מאוד מכוחה של הנמייה כי זו חיה שיכולה להביס נחש רק עם נגיסה, זה כמו נס חי החיה הזאת, זו החיה היחידה שיכולה להביס נחש צפע חי באמצעות נגיסה. אני חושבת שצריכה להיות לנו דרך כלשהי להביס או לנשוך את השנאה זה העולם לא?" ולכן זה נקרא סיבוב ההופעות של הנמייה, נמייה היא החיה היחידה שיכולה להביס נחשים ארסיים בביס אחד ולכן החלטתי שהשם של הסיבוב הופעות ייקרא ככה כי אני חושבת שאם לכולנו יש נמייה קטנה שיכולה להביס את השנאה ואת הכעס ואת הדעות הקדומות של היום יום אנחנו יכולים לנצח את הקרב".

מחלוקות

המופע עורר מחלוקת בעקבות מסרים אנטי מלחמתיים אשר הוצגו באחד מקטעי המעבר לפני השיר "Octavo Día" המציג קטע מלחמה ולאחר מכן מציג את גרים ריפר כבובה. שאקירה הגיבה על הסרטון ואמרה: 
אני חושבת שאנחנו רואים במלחמה דבר וירטואלי, ואנחנו אפילו מצליחים להאמין שהפצצות נופלות על גבי קופסאות קרטון ודברים כאלה, הם לא הורגים אנשים אמיתיים, ילדים אמיתיים, אמהות אמיתיות ומיליוני חפים מפשע. אנשים, אני באה מקולומביה, שהיא מדינה שנמצאת תחת אלימות במשך יותר מארבעים שנה, כך שראיתי את תוצאות המלחמה וראיתי את הנזק הפסיכולוגי שהיא עושה בחברה.
ואני חושבת שאנחנו אף פעם לא מוכנים למלחמה. אני רק מרגישה שיש תמיד פתרונות פציפיסטיים, ואני חושבת שהמנהיגים יודעים את הפתרון לסכסוך, זה פשוט שלפעמים הם לא רוצים להשתמש בזה, הם פשוט רוצים להמשיך לשחק את משחק הכוח הקטן שלהם. ואני מרגישה שאנחנו, אנשים, יש לנו אחריות וגם את החובה לדרוש ממנהיגינו לתת לנו את הפתרונות הפציפיסטיים. לתת לנו עולם בשלום. אני אולי נשמעת כמו היפית מיושנת, אבל אני מאמינה במהפכות פציפיסטיות ואני חושבת שאנחנו צריכים לחפש את הפתרונות האלה, אחרת אין דרך לשרוד בעולם הזה. במלחמת העולם הראשונה נהרגו 13 מיליון איש. במלחמת העולם השנייה נהרגו 40 מיליון בני אדם. אני חושבת שאם תתקיים מלחמה שלישית, שום דבר לא יישאר על פני האדמה. "Octavo Dia" מדבר על אלוהים כאשר הוא ברא את העולם, ביום השמיני הוא הלך לטיול לחלל החיצון וכאשר הוא חזר הוא מצא את העולם שלנו בלגן שטני והוא מצא שאנחנו נשלטים על ידי מניפולציה על ידי כמה מנהיגים ושהיינו כמו כלים של משחק שחמט. לא תמיד הממשלות מייצגות את עמם. לא תמיד הממשלות מקבלות את ההחלטות הנכונות, כי הממשלות נשלטות על ידי מעטים, והמעטים האלה לא תמיד מייצגים נאמנה את האידיאלים של העם.

שידורים והקלטות

ה-DVD של סיבוב ההופעות צולם ברוטרדם, הולנד ב-22 באפריל 2003 ולאחר מכן יצא לאור כדיסק מיוחד אשר כלל ביצועים ל-10 שירים מתוך ההופעה ביניהם השירים: "Poem to a Horse" ו-"Whenever, Wherever" וסרט דקומנטרי המציג את ההופעה מאחורי הקלעים, את תהליך כתיבת השירים ואת הרעיונות שלה לאחריות החברתית.