google/wiki40b huggingface dataset:
פרננדו מרטין

קריירה מקצוענית

מרטין היה שחקן הכדורסל הספרדי הראשון ששיחק בליגת ה-NBA, ליגת הכדורסל המקצוענית האמריקאית הנחשבת לטובה בעולם בתחומה, וכן השחקן האירופאי השני ששיחק בליגת ה-NBA. ב-1986 החל מרטין לשחק עבור קבוצת פורטלנד טרייל בלייזרס, מוקדם יותר בקריירה שלו שיחק בספרד עבור אסטודיאנטס מדריד ועבור ריאל מדריד. הוא שיחק ב-24 משחקים בלבד בעונת 1986/1987 עבור הבלייזרס, ולאחר מכן נפצע ולא שיחק במשך חודשיים. בסופה של אותה העונה, הוא חזר לספרד על מנת לשוב ולשחק עבור ריאל מדריד.

במדי נבחרת ספרד

מרטין שיחק גם עבור נבחרת ספרד בכדורסל, והיה שחקן בולט בנבחרת הספרדית שזכתה במדליית כסף באולימפיאדת לוס אנג'לס ב-1984. מרטין ייצג את מדינתו גם בטורניר היורובאסקט בשנים 1981, 1983, 1985, ובאחרון הטורנירים שבהם השתתף הוא נבחר לחמישיית האליפות.

מותו

מרטין מת בתאונת דרכים, לאחר שהתנגש עם מכוניתו, מהדורה מוגבלת של רכב לנצ'יה תמה (של חברת לנצ'יה), במנוע פרארי. מותו גרם להלם רב בעולם הכדורסל הספרדי.

חייו האישיים

אחיו של מרטין, אנטוניו מרטין , גם הוא שיחק כדורסל באופן מקצועני. בנו של פרננדו מרטין, יאן מרטין, שיחק גם הוא בליגת הכדורסל הבכירה של ספרד, ליגת העל הספרדית בכדורסל (ACB), עם אסטודיאנטס מדריד בעונת 2002/2003, וכן שיחק גם בנבחרות הנוער הלאומיות של ספרד. האחיין שלו, דומיניק מרטין, שיחק כדורסל מכללות באוניברסיטת ייל, וכן שיחק באופן מקצועני בספרד.
בהטבעתו הראשונה בתחרות ההטבעות של ה-NBA לשנת 2009, לבש שחקנה הספרדי של פורטלנד טרייל בלייזרס רודי פרננדס את חולצתו של מרטין, מספר עשר, לזכרו.
דגל תלת-פסי

הטריבנד או דגל תלת-פסי הוא אחד העיצובים הנפוצים ביותר לדגלים ומשמש כבסיס לעיצובם של כ-30% מסך הדגלים הלאומיים.
כפי שמרמז שמו של הדגל המרכיב העיקרי של דגל זה הוא שלושה פסים צבעוניים ומרבית הלא-וקסילולוגים מכנים עיצוב זה במונח המוטעה טריקולור אך למעשה הטריקולור הוא סוג של טריבנד. לטריקולור כהגדרה ישנם שלושה צבעים בעוד שזהו לא המקרה ברבים מדגלי הטריבנד אשר לרוב מציגים שני פסים באותו צבע ומופרדים בצבע שונה.
בצורתו הבסיסית ביותר הטריבנד מורכב משלושה פסים אופקיים או אנכיים השווים בעוביים. לדוגמה דגלי אוסטריה וגרמניה האופקיים ודגלי ניגריה וצרפת האנכיים. בשני הזוגות הדוגמה השנייה היא גם טריקולור.
טריבנד אלכסוניים קיימים גם כן אך פחות נפוצים. דוגמה לכך היא דגל הרפובליקה של קונגו. דגלים שכאלה לא מכונים טריבנד על ידי ווקסילולוגים אלא מתוארים כבעלי פס אלכסוני פשוט (המכונה בנד בהרלדיקה) על שדה בצבע אחד או שניים.
עיצובים מורכבים יותר כוללים דגלים מוטענים או מושחתים בסמל כלשהו כדוגמת הדגל הקרואטי או דגל עם פסים לא שווים כדגלה של קולומביה. אחד העיצובים המפורסמים ביותר הוא דגל קנדה אשר מוטען בעלה עץ האדר ושלושה פסים לא שווים בעוביים. יחס פסי הדגל הוא 1:2:1, סגנון זה מכונה פס קנדי.
איוואן קאקוביץ'

איוואן קאקוביץ' (באנגלית: Ivan Kakovitch, שמו במקור בארמית - יוחנא קאקו, ‏ 9 בדצמבר 1933 קייב - 22 בדצמבר 2006 פריז) היה פעיל פוליטי, סופר, עיתונאי, בלשן ומתרגם ומורה אשורי, יליד אוקראינה, שהתיישב ופעל בארצות הברית. הוא חיבר את "המנשר האשורי" ואת הרומן "הר סימל" אותו כתב באנגלית ותירגם לפרסית ולצרפתית. קאקוביץ' פעל למען איחוד הקהילות הארמיות הנוצריות בעולם תחת הדגל של "אשור". 
.Assyria is a state of mind. Thus, It shall survive. It Must
 איוואן קאקוביץ' 1974

ביוגרפיה

איוואן קאקוביץ' או בארמית יוחנא קאקו היה צאצא למשפחה מבני מר בישו, שבט אשורי דובר ארמית שחי בדרום מזרח טורקיה בגבול עם אזרבייג'ן האיראני.
המשפחה נדדה לעיראק בעקבות הרציחות ההמוניות שהתנהלו נגד האשורים בימי מלחמת העולם הראשונה תחת משטר הטורקים הצעירים.
בעקבות טבח סימל מאוגוסט 1933, משפחתו נמלטה מעיראק לברית המועצות. משום כך איוואן קאקוביץ' נולד בקייב מספר חדשים אחרי הטבח. כשהיה בן 5, בשנת 1938, נקלטה בקזחסטן, אז בברית המועצות, שם הוא למד בבית הספר היסודי. בשנת 1944 עברו לגור בטהרן,בה הצטרפו לקהילה האשורית המקומית. המשיך שם את לימודיו בבית הספר הפארוכיאלי סן לואי, יחד עם שני אחיו תומא ושוריק.
בשנת 1956, בגיל 23  איוואן קאקוביץ' נסע לצרפת וסיים לימודי תיאר ראשון באמנויות וספרות קלאסית באוניברסיטה בפריז. כעבור השתלם בהמשך בלימודים קלאסיים באוניברסיטת שטרסבורג. בשנת 1959 התיישב בוושינגטון די.סי ועבד כמורה בבית הספר לשפות ברליץ, בו לימד רוסית,צרפתית ופרסית. במקביל עבד בתחנת הרדיו קול אמריקה כמתורגמן סימולטני ומתרגם לרוסית, צרפתית ופרסית. בוושינגטון הוא למד יחסים בינלאומיים ב-Graduate School of International Relations 
של American University of Washington D.c, ואחר כך באוניברסיטת ניו יורק. עבד תקופה כמתרגם ליד ועדות של בתי הקונגרס של ארצות הברית. 
איוואן קאקוביץ' היה יוצא דופן  בקהילה האשורית בגלל היותו לא מאמין. כפי שהתבטא ברומן שלו "הר סמלה",לא האמין בעולם הבא.  
בשנת 1968 הוא התיישב בהטרפורד שבקליפורניה  ופתח בה בית ספר פרטי לשפות בשם "בבל".
כעבוד שנים מספר חזר לוושינגטון והתחיל להיות פעיל שם בחוגים הלאומיים האשורים.
נודע ב-15 בדצמבר 1974  על ידי פרסום "המנשר האשורי", מעין מיזם להקמת קונפדרציה בינלאומית של האומה האשורית  I.C.A.N   להשמת ממשלה אשורית ופרלמנט אשוריים בגולה, כצעדים ראשונים לקראת ייסוד מדינה אשורית בחבל מוצול או מישור נינווה. הוא הציג את המנשר בפני קונגרס אשורי שנתי שהתכנס  בשיקגו. מיזמו זכה לתמיכת הברית האשורית העולמית (Assyrian Universal Alliance) ושל המפלגה הדמוקרטית האשורית בית נהריין. בהתחלה הוחלט שקאקוביץ' יקים לשכת קשר של הקונפדרציה הבינלאומית של האומה האשורית בוושינגטון והובטחו לשם כך אמצעי מימון. לבסוף הלשכה בוושינגטון התקיימה רק זמן קצר ונסגרה מחוסר תקציב.
אחרי נישואיו בשנת 1983 עבר קאקוביץ' לגור שוב בקליפורניה, הפעם בהייוורד.      
אחרי גירושיו עבר לגור בסייפרס, קליפורניה.  בשנת 2001 כתב רומן בשם "הר סמלה" על טבח האשורים שהטביע חותם כבד על חיי משפחתו  ועל העם האשורי מעיראק בכללותו.
קאקוביץ' נפטר באופן פתאומי מאוטם שריר הלב ב-21 בדצמבר 2006, בבית קפה בפריז, למחרת היום בו הגיע לשם  בליווי חברתו, רימה. הוא הובא לקבורה ב-9 בינואר 2007 בבית הקברות פורסט לון בלוס אנג'לס.
איוואן קאקוביץ' היה נשוי זמן קצר לאשה בשם הלן, אותה הכיר באחד הכנסים האשורים. לזוג נולד ילד בשם ארסנוס סרגיי. מאוחר יותר, אחרי גירושי הוריו שונה שמו לוויליאם ג'ורג'.
האופרה של מונטה קרלו

האופרה של מונטה קרלו (בצרפתית: Opéra de Monte-Carlo) היא להקת האופרה של נסיכות מונקו.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 סבלה מונקו ממחסור בבידור תרבותי והנסיך שארל השלישי החליט, יחד עם ה-Societe des Bains de Mers, לבנות בית אופרה במקום נישא המשקיף אל הים התיכון. בראשיתו היה זה התיאטרון הפרטי של שארל השלישי, עם כניסה ראשית שנשמרה למשפחת המלוכה וגרם מדרגות פרטי, שהוליך אל התא המלכותי, עתיר הקישוטים. תיאטרון זה היה ל-Salle Garnier, שנפתח בשנת 1879.
במהלך השיפוצים שנערכו בסאל גרנייה בין 2004-2005 העלתה הלהקה אופרות באולם הנסיכים ב"פורום גרימלדי" המקומי, מרכז כנסים והצגות מודרני, המשמש משכן קבוע להופעות הבאלט של מונטה קרלו והתזמורת הפילהרמונית של מונטה קרלו.

סאל גרנייה

תוך שמונה חודשים הושלם ה"סאל גרנייה", או "אולם גרנייה", בפיקוח האדריכל שארל גרנייה, שתיכנן גם את "ארמון גרנייה" בפריז. "אולם גרנייה" החדש היה העתק מיניאטורי מדויק של בית האופרה הפריזאי. הוא מכיל רק 524 מושבים. כמו קודמו, משקף גם אולם זה את סגנון הבל אפוק.
האולם נחנך ב-25 בינואר 1879 בהופעתה של שרה ברנאר בלבוש נימפה. האופרה הראשונה שהועלתה שם הייתה "האביר גסטון" של ז'אן-רובר פלנקט, ב-8 בפברואר 1879. אחריה באו עוד שלוש אופרות בעונה הראשונה.
הודות למנהל המוזיקלי הראשון, ז'יל כהן (שמילא תפקיד חשוב בהבאת אדלינה פאטי) ולשילוב המוצלח של ראול גינסבור, המנהל החדש משנת 1883, והנסיכה אליס, אשתו האמריקאית חובבת האופרה של אלבר הראשון, יורשו של שארל השלישי, תפסה הלהקה את מקומה על בימת הקהילה האופראית העולמית. גינסבור נשאר על כנו במשך שישים שנה, שבהן פיקח מגבוה על הפקות בכורה כמו "קללת פאוסט" של ברליוז בשנת 1893 ועל הופעותיו הראשונות, בינואר 1894, של הטנור האיטלקי פרנצ'סקו טאמאניו באותלו של ורדי, שאת התפקיד הראשי בה גילם בהצגת הבכורה של האופרה באיטליה.
בשנים הראשונות של המאה ה-20 היו בין הזמרים שהופיעו בסאל גרנייה נלי מלבה ואנריקו קרוזו ב"לה בוהם" של פוצ'יני וריגולטו של ורדי (1902); פיודור שאליאפין בהצגת הבכורה של דון קישוט של ז'יל מאסנה (1910), ראשיתו של קשר ממושך בין הלהקה למאסנה והאופרות שלו, ששתיים מהן הוצגו שם לאחר מותו. עוד הופיעו שם טיטה רופו, ג'ראלדין פאראר, מרי גארדן, טיטו סקיפה, בנימינו ג'ילי, קלודיה מוציו, ז'ורז' טיל ולילי פונס, כולם במהלך השנים הראשונות לקיומו של בית האופרה.
עוד מלחינים הציגו שם אופרות פרי עטם בהצגות בכורה, ביניהם קאמי סן-סאנס (הלן, 1904); מסקאני ("אמיקה", 1906); ופוצ'יני ("לה רונדין", 1927). מאז נחנך, אירח התיאטרון 46 הצגות בכורה עולמיות של אופרות.
באולם זה בוצעה הבכורה של הבלט רוח הורד מאת מיכאיל פוקין על ידי הבלט רוס בכיכובם של ואצלב ניז'ינסקי ותמרה קרסבינה.
"תור הזהב" של הסאל גרנייה חלף לבלי שוב, כיון שלהקות קטנות עם בתי אופרה קטנים אינן מסוגלות להעלות הפקות בעלויות אסטרונומיות. אף על פי כן, גם כיום מעלה הלהקה עונה של חמש או שש אופרות.

לקריאה נוספת

Zeitz, Karel Lynn, Opera: the Guide to Western Europe’s Great Houses, Santa Fe, New Mexico: John Muir Publications, 1991. ISBN 0-945-465-81-5
מחילה (משפט עברי)

במשפט העברי, מחילה היא מעשה קנייני השייך לסוגת הקניינים הנעשים על ידי סילוק בעלות ותביעה משפטית, שהם הפקר, ייאוש, וסילוק, ויש הסוברים שהיא עצמה מדין סילוק.

חלות הקנין

בניגוד לשאר הקניינים שנעשים על ידי פעולה חיובית של גמירות דעת, הייאוש ומחילה נעשית על ידי שלילת והסחת דעת גמורה מהחוב. 
הראשונים נחלקו האם המחילה נעשית על ידי מעשה קניין או שמא די באמירה.

מחילה בטעות

כמו ייאוש, חלות המחילה נעשית בקלות יותר מקניינים אחרים, ולכן לפי שיטת רש"י, הריב"ש וראשונים נוספים גם מחילה בטעות היא מחילה. ההסבר לכך הוא שכן בקניין זה אין דרושה דעתו של האדם שעל כך תיתכן טענת טעות האומרת שדעתו של האדם לא הייתה קיימת באופן זה, אלא המחילה היא דווקא שלילת דעתו של האדם, ולכן לא שייכת בה טענת טעות.
הגמרא בבבא מציעא אומרת - לפי פירושו של רש"י, כי אדם המקנה לחברו דבר שלא בא לעולם כמו למשל פירות של עץ שעדיין לא צמחו, ואותו מקנה טעה וחשב כי הדבר נקנה, וכאשר צמחו הפירות אכל הקונה את פירותיהם, אין המוכר יכול לתבוע את הפירות כאשר יתברר לו כי הקניין היה בטעות, שכן הוא מחל על הפירות, ולמרות שהמחילה הייתה בטעות.  
התוספות  חלוק על רש"י בפירוש הגמרא, מכוח שורה של ראיות: רב נחמן פוסק שמחילה בטעות אינה מחילה, במסכת בבא מציעא הגמרא מניחה כי שומא בטעות אינה חלה, במסכת נזיר אומרת הגמרא בשם בית הלל שהקדש בטעות אינו הקדש, במסכת גיטין אומרת הגמרא ש"כל קנין בטעות חוזר".
לוקא דין

קריירה

דין התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ליל. ב-27 ביולי 2010 חתם בקבוצה הבוגרת ל-3 שנים, והמשיך לשחק במקביל. ב-26 באוקטובר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 3-1 על סדאן במסגרת גביע הליגה הצרפתי. בינואר 2012 האריך את חוזהו עד 2016. ב-17 ביולי 2013 חתם ל-5 שנים בפריז סן ז'רמן תמורת 15 מיליון אירו.
ב-26 באוגוסט 2015 הושאל דין לרומא האיטלקית עבור 2.5 מיליון אירו עד לסוף העונה.
ב-13 ביולי 2016 חתם בברצלונה לחמש שנים עבור 16.5 מיליון אירו.
ב-1 באוגוסט 2018 חתם באברטון האנגלית לחמש שנים עבור 20 מיליון אירו.
דין היה חלק מהסגל של כל הנבחרות הצעירות של צרפת, בקיץ 2013 זכה עם נבחרת הנוער בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20. במרץ 2014, ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות נגד הולנד. ב-13 במאי 2014 זומן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014.
פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג

ילדותו

פרידריך נולד ב-14 באפריל 1699 בגותה שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-גותה-אלטנבורג, לפרידריך השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ולמגדלנה אוגוסטה, נסיכת אנהלט-צרבסט, בתו של קרל, נסיך אנהלט-צרבסט.

שלטונו

ב-23 במרץ 1732 מת אביו פרידריך השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ופרידריך עלה לשלטון במקומו. בשנת 1734 פרידריך ניהל מסחר משגשג בלוחמים יחד עם קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, לממלכת פרוסיה ולנסיכות ולדק ופירמונט.
במלחמת שבע השנים לחם פרידריך בשכנו אנטון אולריך, דוכס סקסוניה-מיינינגן. בין השנים 1748–1755 היה פרידריך עוצר בשם ארנסט אוגוסט השני, דוכס סקסוניה-ויימאר-אייזנך יחד עם פרנץ יוזיאס, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד. ב-10 במרץ 1772 מת פרידריך, ובנו ארנסט השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו.
שבר חלקי

פירוק השבר באמצעות משפט השאריות

באופן כללי יותר, בהינתן   והקטבים של הפונקציה . נסמן ב- את הריבוי של כל קוטב ואז עבור ההצגה 
המקדמים נתונים על ידי הנוסחה לחישוב שארית
רצפה בת איה

רִצְפָּה בַת-אַיָּה היא דמות מקראית, שהייתה פילגשו של שאול המלך. 
על פי המסופר בספר שמואל ב', בימי המלחמה בין בית שאול לבית דוד, לאחר מותו של שאול, פנה איש בושת בן שאול אל אבנר בן נר וכעס עליו על כך שקיים יחסי אישות עם רצפה, ככל הנראה בשל עובדה שמעשה זה היה הצהרה על לקיחת המלוכה (ראו גם מרד אבשלום): 
וּלְשָׁאוּל פִּלֶגֶשׁ, וּשְׁמָהּ רִצְפָּה בַת-אַיָּה; וַיֹּאמֶר אֶל-אַבְנֵר, מַדּוּעַ בָּאתָה אֶל-פִּילֶגֶשׁ אָבִי.
— ספר שמואל ב', פרק ג', פסוק ז'
רצפה מוזכרת פעם נוספת מאוחר יותר. על פי הסיפור, עקב רעב בארץ שנגרם בשל הפרת הברית עם הגבעונים בידי שאול, נדרש דוד למסור לגבעונים שבעה מבני שאול. הוא העביר אליהם בין היתר את שני בניה של רצפה - אַרְמֹנִי ומְפִבֹשֶׁת. הגבעונים תלו את הבנים, ורצפה ישבה לצד גוויות בניה והגנה עליהן מפני בעלי החיים: 
וַתִּקַּח רִצְפָּה בַת-אַיָּה אֶת-הַשַּׂק וַתַּטֵּהוּ לָהּ אֶל-הַצּוּר, מִתְּחִלַּת קָצִיר עַד נִתַּךְ-מַיִם עֲלֵיהֶם מִן-הַשָּׁמָיִם; וְלֹא-נָתְנָה עוֹף הַשָּׁמַיִם לָנוּחַ עֲלֵיהֶם יוֹמָם, וְאֶת-חַיַּת הַשָּׂדֶה לָיְלָה.
— ספר שמואל ב', פרק כ"א, פסוק י'

פירוש השם

פירוש השם רצפה, על פי הכתוב בספר ישעיה, הוא, ככל הנראה, גחל בוער 
("וַיָּעָף אֵלַי, אֶחָד מִן-הַשְּׂרָפִים, וּבְיָדוֹ רִצְפָּה; בְּמֶלְקַחַיִם לָקַח, מֵעַל הַמִּזְבֵּחַ." (ספר ישעיהו, פרק ו', פסוק ו').

במחקר

במאמרו משנת 1967 טוען מנחם בן ישר כי רצפה בת איה מנעה את קבורתם של שבעת בני שאול, מפני שהיו נקיי כפיים ובכך ביקשה לגרום לנקמה שמיימית. התוצאה של פעולתה זו הייתה המטר המשחית, שבר ענן מקומי שירד בראשית הקציר. מטר זה מסמל פורענות, באשר השחית את היבול המועט שניתן בשנת הבצורת. פורענות דומה ניתן למצוא במטר הזעם בימי שמואל להרתיע את העם "הֲלוֹא קְצִיר חִטִּים הַיּוֹם אֶקְרָא אֶל יְהוָה וְיִתֵּן קֹלוֹת וּמָטָר וּדְעוּ וּרְאוּ כִּי רָעַתְכֶם רַבָּה..." (שמואל א יב יז). כמו בימי שמואל, גם כאן המטר המשחית הוא עונש לעם.
רוני מגידוב טוענת כי במעשיה, הצליחה רצפה בת איה לשנות את התנהגותו של דוד המלך. לטענתה, נחישותה הובילה את דוד לשנות את התייחסותו לגופות בני שאול. נחישותה הובילה לכך שדוד הכיר בטעותו והביא את גופות שאול ויהונתן לקבר ישראל, ובנוסף הביא דוד את גופות המוקיעים לקבר ישראל.

בתרבות

רצפה בת איה היא דמות מרכזית במחזהו של אהרן אשמן, "מיכל בת שאול", שהועלה בתיאטרון "הבימה", בשנת 1941.
רצפה בת איה נמצאת במרכזו של הרומן ההיסטורי "בת איה" מאת אריה קוצר, שיצא לאור בשנת תש"ך.
ז'ניה טברסקי

ביוגרפיה

ז'ניה גינצבורג נולדה ב-1904 בברנוביץ' שברוסיה הלבנה, אז בתחום המושב של האימפריה הרוסית, למשפחת עסקנים ציוניים. כבר בהיותה בת 16 לקחה חלק בפעילותו של אביה לסייע לפליטים יהודים, ובהמשך למדה משפטים באוניברסיטת ורשה. באביב 1923 נישאה לד"ר יוסף טברסקי בוורשה ובני הזוג עלו לארץ ישראל. נסעה ללמוד עבודה סוציאלית בבית הספר לעבודה סוציאלית ע"ש אליס סלומון בברלין ובשנת 1932 שבה ארצה כעובדת סוציאלית מן המניין.
יחד עם הנרייטה סאלד, סידי ורונסקי ורחל כהן-כגן הייתה ממייסדות ההכשרה המקצועית לעבודה סוציאלית בארץ. בשנים 1932–1942 עמדה בראש המחלקה הסוציאלית של ועד הקהילה בחיפה, ולאחר מכן, עד לקום המדינה, בירושלים. במקביל עסקה בפעילות ציבורית במפא"י, בהסתדרות ובמועצת הפועלות. בשנת 1945 יצאה לסייע במחנות הפליטים של ניצולי השואה באירופה.
בשנת 1951 נכנסה לראשונה לכנסת, בעקבות התפטרותו של חבר הכנסת השל פרומקין. כהונתה בכנסת נמשכה בכנסת השנייה. אל הכנסת השלישית נכנסה במקומו של שלמה הלל, והמשיכה לכהן בכנסת הרביעית. אל הכנסת החמישית נכנסה במקומו של מאיר ארגוב, ופעלה בה עד לפטירתה. בוועדות הכנסת הייתה פעילה בוועדה לשירותים ציבוריים ובוועדת חוקה, חוק ומשפט, כאשר עיקר פעילותה נגעה לתחומי הרווחה והסעד, תוך קידום מעמד העבודה הסוציאלית ברמה הפוליטית והחוקתית, בהכריזה כי 'אם נוטלים ממני את הטיפול בשירותים הסוציאליים, אין לי מה לעשות בכנסת'. לאורך זמן המשיכה להילחם בתופעת האלימות כלפי עובדות סוציאליות, ונאבקה לשיפור מעמדן וקביעת רף של מקרים לטיפול בלשכות: 'התרגלנו יתר על המידה לסבל של הזולת, ואין הוא מזעזע אותנו עוד. יש בזה גם ביטוי לתקציבו ולמעמדו של משרד הסעד (רווחה)... מיעוט האמצעים העומדים לרשות העובדים הסוציאליים, מונע מהם לא פעם מלתת טיפול נאות ופתרון מתאים...העזרה הניתנת על ידי משרד הסעד (הרווחה) לאלו שנכנסו למעגל הביטוח הלאומי באופן בלתי מחייב ובלתי מספיק למחיה פוגעת על ידי אפסותה בכבוד האדם ולא פותרת כלום...על ידי חקיקה מתאימה וטיפול נאות נוכל לתת לציבור הנעזרים את הרגשת ההכרה והחובה למדינה, שלא הפקירה אותם'. 
מעבר לכך, פרסמה מאמרים ורשימות בעיתון "דבר", "דבר הפועלת" ועוד. בשנת 1960 כיהנה כיו"ר וועדת משנה לטיפול בקשישים והצליחה להגדיל את התקציב לאלו שלא היו זכאים לביטוח לאומי מפאת גילם, ובשנת 1963 ייצגה את ישראל בקונגרס הנשים למען השלום במוסקבה.
ז'ניה טברסקי נפטרה ב-1964 בתום מחלה קשה, בגיל 59. הניחה את בן-זוגה, את ילדיה ונכדה.
על שמה רחוב בחיפה (רחוב ג'ניה טברסקי).

משפחתה

בן-זוגה, ד"ר יוסף טברסקי, היה וטרינר, הרופא הראשי של חברת "חקלאית".
בני הזוג היו הורים לשניים: רות אריאל, בוגרת בית הספר לסיעוד הדסה, ופרופ' עמוס טברסקי, מחלוצי המחקר בתחום ההטיות הקוגניטיביות בעולם.
אחותה רוחמה זלינגר הייתה ממייסדות כפר אז"ר. אחותה יהודית גינצבורג-לוריא, אחות במקצועה, הייתה אף היא עסקנית ציבור, פעילה בכירה בהסתדרות, חברת מזכירות מועצת פועלי ירושלים וחברת מועצת עיריית ירושלים, אשתו של בן-ציון לוריא, מחנך, סייר וסופר, ממייסדי החוג לחקר המקרא באוניברסיטה העברית בירושלים.
ז'אן-פרנסואה קופה

ז'אן-פרנסואה קופה (בצרפתית: Jean-François Copé; נולד ב-5 במאי 1964), הוא פוליטיקאי צרפתי ששימש כשר אוצר בשנים 2005-2007, והחל מ-19 בנובמבר 2012 מכהן כנשיא מפלגת האיחוד למען תנועה עממית, מפלגת האופוזיציה העיקרית בצרפת. מכהן כראש הקומונה מו.
ז'אן-פרנסואה קופה נולד במשפחה של מהגרים יהודים לצרפת; משפחת האב היגרה מרומניה ומשפחת האם מאלג'יריה. הוא מגדיר את עצמו כיהודי חילוני.
קופה היה ממובילי המסע הציבורי, שהביא לחקיקה נגד לבישת בורקה בציבור בצרפת.
קופה אב לארבעה ילדים, שלושה מנישואיו הראשונים לולרי דוקינג (Valérie Ducuing), ואחת מזוגיות שנייה. את חברתו ממוצא אלג'ירי, נדיה חממה (Nadia Hamama), נשא לאישה בדצמבר 2011.
סינמה 3

סינמה 3 היא תוכנית טלוויזיה ששודרה בערוץ 33 משנת 1995 במשך שנים אחדות. 
סינמה 3 היא תוכנית מקור של ערוץ 33, סך הכל שודרו 1000 תוכניות.
מפיק ועורך: אלברט גבאי.
במאי: נתן מנספלד.
התוכנית עסקה בסקירת סרטי קולנוע בארץ ובעולם וכללה גם ראיונות אולפן עם אנשי קולנוע ויוצרים. 
בתחילת דרכה הונחתה התוכנית על ידי שני המגישים: ענת גז (כיום ענת חנה עשת) וזהר סדן. 
בשנת 1996, לאחר כשנה, החליפה מיכל זוארץ את ענת גז והנחתה לצידו של זהר סדן.
חלבג'ה

טבח חלבג'ה

ארגון הגרילה הכורדי פשמרגה, הנתמך על ידי איראן, שחרר את חלבג'ה מהשלטון העיראקי בשלב הסופי של מלחמת איראן-עיראק. ב-16 במרץ 1988, לאחר יומיים של התקפות ארטילריה והפצצות קונבנציונליות מהאוויר על העיר וסביבותיה, הטילו מטוסים עיראקיים מכלי גז כימי על העיר. תוצאות ההתקפה היו קטלניות: לפחות 5,000 בני אדם נהרגו כתוצאה מיידית מההתקפה הכימית. ההערכה היא כי לפחות עוד 7,000 בני אדם נפצעו או סבלו ממחלות לטווח ארוך. רוב קורבנות ההתקפה על העיירה היו אזרחים כורדים.
ההתקפה כללה את גזי העצבים טבון, סארין, ו-VX. בנוסף נעשה שימוש בגז חרדל, וייתכן שגם באפלטוקסין. ההתקפה על חלבג'ה הייתה ההרסנית ביותר במהלך מערכה שמטרתה חיסול המיעוטים בצפון-עיראק. קודם לכן, באפריל 1987, עשה סדאם חוסיין שימוש בנשק כימי גם בהתקפה על 24 כפרים באזורים הכורדיים. לאחר ההתקפה הרסו כוחות קרקעיים עיראקיים את העיר לחלוטין.
במרץ 2010, לאחר נפילת משטרו של סדאם חוסיין, קבע בית המשפט הפלילי העליון בעיראק כי טבח חלבג'ה הוא רצח עם. עלי חסן אל-מג'יד, שר ההגנה העיראקי, נדון למוות על פשעיו בחלבג'ה ובמקומות נוספים, והוצא להורג.
אולג אוסטפנקו

השכלה

אולג אוסטפנקו התחנך באקדמיה הצבאית ע"ש פליקס דזרז'ינסקי ב-1979, והמשיך לפקולטה לפיקוד באותה אקדמיה, בה השלים לימודיו ב-1992.
בשנת 2007 השלים השכלתו הצבאית באקדמיה הצבאית של המטה הכללי הרוסי.

שירותו הצבאי

בשנים 1979-1989 שירת בשלל תפקידים בחיל הטילים האסטרטגיים וב-1992 מונה למהדנס בכיר באחת מיחידות הניסויים דל המרכז לניסויים וניהול טיסה על שם טיטוב. עד מהרה התמנה למפקד המרכז, המשמש את תעשיית החלל הרוסית לצורכי ניסויים. ב-2002 מונה למפקד מטה.
בשנת 2004 הוא מונה לממלא מקומו וסגנו של מפקד חיל החלל הרוסי, סוכנות החלל הצבאית של רוסיה וב-2007 - עם סיום לימודיו באקדמיה הצבאית של המטכ"ל - מונה למפקד קוסמודרום פלסצק.
מיוני 2008 ועד נובמבר 2011 פיקד על חיל החלל הרוסי, בנובמבר החיל שינה שמו ל"חיל הגנת האוויר והחלל" והוא המשיך לעמוד בראש החיל עד 2012.

השירות האזרחי

בנובמבר 2012, בצו נשיאותי, הוא מונה לסגן שר ההגנה הרוסי, וב-2013 הופקד עליו לנהל את המערכת למחקרים ועיבודים צבאיים מתקדמים של משרד ההגנה הרוסי (Система перспективных военных исследований и разработок Министерства обороны Российской Федерации), ארגון שמהווה כמקבילה רוסית לסוכנות DARPA האמריקאית.
באוקטובר 2013 שוחרר מתפקיד סגן שר ההגנה ומונה לתפקיד מנהל סוכנות החלל הפדרלית של רוסיה, במקומו של ולדימיר פופובקין, שפוטר עקב רשת כשלונות שיגור לחלל.
בינואר 2015 ממשלת רוסיה החליטה לערוך רפורמה נוספת בתחום החלל עקב רצף כשלונות שיגור וסוכנות החלל הפדרלית החלה בהליך הפיכתה לתאגיד מדינה. במסגרת זאת הוא פוטר ולראשות הסוכנות מונה התעשיין והכלכלן איגור קומארוב.
חשמלאות רכב

חשמלאות רכב היא מקצוע המהווה התמחות ספציפית של תחום החשמלאות בנוגע לאבחון וטיפול בבעיות חשמליות בכלי תחבורה ממונעים (לרוב, קרקעיים ארבע-גלגליים או ימיים-נפוצים, ולעיתים גם אוויריים). העוסק במקצוע זה בדרך כלל מכונה חשמלאי רכב. להבדיל ממכונאות רכב זהו תחום התמחות ספציפי בתוך תחום החשמלאות. התחום החל עם שילובם של אמצעים חשמליים בכלי התחבורה. התחום התרחב ככל שהתווספו רכיבים כאלה ועד הפיכתו לתחום רחב עוד יותר עם הכנסתן של מכוניות היברידיות ורכבים חשמליים לשוק.

הסדרה והכשרה

מקצוע חשמלאות הרכב נלמד במסגרת לימודי תעודה ומכוון, לרוב, לקהל יעד שיש לו רקע באחד מתחומי האלקטרוניקה או המכונאות (בפרט מכונאות רכב כללית). תוכנית הלימוד כוללת הכרות כללית עם המכניקה של כלי רכב, פירוט על החלקים השונים המאפשרים את השינוע, מבוא רלוונטי וממוקד לתורת החשמל, והוא בהדרגה מסתעף ללימודים תאורטיים ומעשיים על מערכת החשמל הטיפוסית בכלי הרכב, למידה על האינטגרציה שבין רכיביה, הכרה תאורטית ומעשית (הכרות, פירוק והרכבה) של רכיבים חשמליים, קריאת תוכניות חיווט, ובחינות גמר.
העוסקים במקצוע עושים זאת כעצמאיים ו\או כשכירים, לרוב דרך מוסך או מוסך נייד, ובין יתר עיסוקיהם מבצעים דיאגנוזה לבעיות חשמל שונות ומגוונות, וכן טיפול, המתבטא למשל בחיווט, הגדרת-רכיבים, וכן תיקון וחידוש רכיבים ומערכות חשמליות שונות ברכב. חשמלאי רכב מוסמך מוכשר אף לתקן רכיבים חשמליים שונים המהווים חלק אינטגרלי ממערכת המיכון של מנוע הרכב, כגון מתנע (סטרטר), מחולל (אלטרנטור), מפלג (דיסטרבוטור), ועוד, או לחלופין, רכיבים חשמליים הקשורים לנוחות הנוסעים (דוגמת תאורת פנים, חלונות, טלוויזיה, ועוד).
מקצוע חשמלאות הרכב בדרך כלל מוסדר בחוק במדינות השונות והוא הוסדר בישראל בפיקוח משרד התמ"ת והתחברה. העוסקים בו הם בדרך כלל בעלי "סוג 1" או "סוג 2" (דרגות הסמכה שונות). הבחינות הארציות להכשרה כללית במקצוע הן נכון לשנת 2014 במסגרת משרד התמ"ת, ובחינות ההסמכה לניהול מוסך לבעיות חשמל הן בידי משרד התחבורה. בישראל נלמד המקצוע בעיקר במכללות פרטיות המכינות את המעוניינים ללמודו לבחינות ארציות, בדרך כלל מטעם משרד התמ"ת ואם מדובר בבעלי מוסכים (שאינם ניידים) אזי מטעם משרד התחבורה.

מומחיות ספציפית

רוב חשמלאי הרכב עוסקים במכוניות, ומיעוטם עוסקים במשאיות, וברכבים ימיים, ואוויריים. ברכבים קומפקטיים או ייעודיים, כגון רכבים דו-גלגליים, טרקטורון, ורכבי משא כגון טרקטורים, קיים יישום מופחת של תחום זה, בשל המיעוט היחסי של רכיבים חשמליים ברכבים כאלה, או בשל הקלות לטפל בהם, מה שמאפשר זאת במקרים רבים גם לאנשים שאינם בעלי הכשרה ספציפית בחשמלאות רכב.
קיימים כמה סוגי מומחיות בתחום זה, וחשמלאי הרכב בעצמם עשויים להתמקד בכיוון מסוים בהכשרתם המעשית, למשל, בעוד שאחד אולי יבחר לעסוק בהיבט הבסיסי יותר של התחום הנוגע להנעה, מיכון, ותאורת הרכב, שני עלול לבחור להתמקד במאפיינים קומפורטיביים יותר (כלומר, הנוגעים לנוחות הנוסעים ברכב) כגון מערכת תקשורת, שמע, טלוויזיה, ושלישי אולי יבחר לעסוק במערכות מיגון לרכב (כנגד פריצות). יש העוסקים אך ורק בדיאגנוסטיקה ממוחשבת (מטרת עיסוק זה לאתר בעיות ברכיבים בעלי מידע ממוחשב), ועוד.
Maytag Toy Racer

חברת "Maytag"

נוסדה ב-1893 ועסקה בייצור מכונות כביסה, כולל מכונות כביסה מסחרים, ובהמשך מוצרים חשמליים לבית, כגון מייבשי כביסה, מקררים ותנורי אפייה.
בשנת 2006 נרכשה על ידי "Whirlpool Corporation" .