google/wiki40b huggingface dataset:
נחל שיאון

עינות שיאון

עֵינוֹת שִׂיאוֹן הן סדרה של מעיינות באמצע הקטע ההררי של נחל שיאון, ברום של 1,000 מטר לערך. המעיינות בוקעים בקרקעית הנחל ובצלעו השמאלית עד לגובה של כשלושים מטרים מעל לאפיק, ושופעים כמות עצומה של מים (שלא נמדדה מעולם במדויק) במשך עונה קצרה, בדרך כלל בסוף אפריל ובראשית מאי. מבדיקה שערך איש השירות המטאורולוגי באמצעות סַמָּן פלואורסצנטי שהוחדר למי הפשרת שלגים במעלה החרמון, נמצא שהמים מגיעים מדולינת שיאון אל המעיין תוך שעות ספורות. לעינות שיאון תנודה מהירה בכמות המעיינות; בשיא הזרימה מופיעים עשרות מעיינות לאורך מאות מטרים מעל למעיין הראשי, אך כעבור ימים לא-רבים מתייבשים כל המעיינות העליונים, ונותרים מים רק במעיין הראשי ובסדרת המעיינות שמתחתיו.
לנחל שיאון לא נכנסים כמעט יובלים ממערב, ממורדות כתף שיאון, פרט לנחל הקטן זבדים. ממזרח מתמזגים עמו נחל חבושית, נחל ערער ונחל סנאים – אף הם נחלים קטנים. 
דלות אפיקו של נחל שיאון בחלקו המישורי מתבלטת במיוחד על רקע העדוּת הברורה לאפיק-אדירים שהיה לו בעבר (האפיק הנוכחי חתור בתוך שרידיו של זה הקדום); על פני שטח שרוחבו מגיע למאות מטרים, פזורים חלוקים מעוגלים ענקיים של סלעי גיר שמקורם בחרמון, וההשערה הרווחת היא שהוסעו במורד הנחל הקדום. רק שטפונות עזים ביותר יכלו להניע סלעים כאלה, לעצבם כחלוקים ולפזרם על פני שטח כה נרחב.

היאחזות נח"ל שיאון

בשנת 1979 הוקמה על הר דב היאחזות נח"ל שיאון. ההיאחזות ננטשה ב-1986, מאחר שהוחלט שאין היתכנות כלכלית להקמת יישוב אזרחי במקום.
קייזר-אילין תעשיות

חברת קייזר-אילין תעשיות בע"מ הייתה המפעל המשמעותי הראשון להרכבת רכב בישראל. החברה הייתה מיזם משותף של איש העסקים אפרים אילין עם חברת המכוניות האמריקאי Kaiser-Frazer, והחלה לפעול בשנת 1951‏ בשם קייזר-פרייזר לישראל.
לאחר שחברת פורד נכנעה לחרם הערבי וביטלה את התחייבותה להקים מפעל הרכבת מכוניות בישראל, ראתה הממשלה לשים בראש סדר העדיפויות לעניין מפעל דומה, בעל מוניטין בינלאומי. הקושי הרב הטמון בכך היה בעובדה כי חלק הארי של מפעלי המכוניות בעולם נמנעו משיתוף פעולה כלכלי עם ישראל.
קייזר פרייזר (Kaiser-Frazer) הייתה חברת מכוניות אמריקאית חדשה, שנוסדה לאחר מלחמת העולם השנייה על ידי ג'וזף פרייזר, שהיה בעל ניסיון רב בתעשיית הרכב, והנרי קייזר, תעשיין נודע. אילין התיידד עם היקמן פרייס, סגן נשיא "קייזר פרייזר" והצליח ליצור שותפות בינו לקונצרן האמריקאי. לפי תנאי העסקה קייזר פרייזר השקיע חצי מיליון דולר ואילין השקיע שני מיליון דולר. מפעלי "קייזר-אילין" הקימו תוך שנה וחצי את המפעל בישראל. בשל השקעתה בישראל, קייזר פרייזר הוחרמה על ידי מדינות ערב ומהנדסיה לא קיבלו ויזת מעבר בארצות ערב.
המפעל החל להרכיב מגוון כלי רכב, תחילה מתוצרת קייזר-פרייזר כגון "קייזר מנהטן" ו"הנרי ג'יי", ובהמשך ויליס ג'יפ סטיישן, ויליס ג'יפ טנדר ו- ג'יפים מתוצרת ויליס
, "דופין" ו"קטר שבו" של רנו הצרפתית, קונטסה 900, קונטסה 1300, ו-טנדרים הינו בריסקה מתוצרת חברת הינו מוטורס היפנית (החל משנת 1963‏) ו"לארק"המפוארת של סטודיבייקר האמריקאית (החל משנת 1960‏).
בשנים 1950–1955 היוו מפעלי "קייזר-אילין" כ-28% מכלל היצוא התעשייתי של מדינת ישראל ועל כך קיבל המפעל תעודת הוקרה ממשרד המסחר והתעשייה, כיצואן מצטיין. בשנת 1952 קיבל המפעל אות הצטיינות משר המסחר והתעשייה, דב יוסף. מפעלי "קייזר-אילין" העסיקו בתקופת השיא 2,000 עובדים בנשר, באשקלון ובתל אביב. הוא גרם להכשרתם המקצועית של עולים רבים.
חייו של המפעל היו רצופים תלאות, חלקן עקב נפתולי הביורוקרטיה הישראלית וחלקן תוצאה של תמורות שחלו אצל שותפותיה לדרך מעבר לים: קייזר האמריקאית סבלה נזקים מהחרם הערבי עקב מעורבותה בפרויקט, אך המשיכה. לעומתה, רנו הצרפתית נכנעה לאותו לחץ וביטלה את חוזה הייצור בארץ של מכוניות מתוצרתה, ויצורן של הקונטסה והלארק הופסק בחברות האם. המפעל נהנה ממיסוי דיפרנציאלי שהוטל על יבוא מתחרה.
הקשיים הבינלאומיים והמקומיים היו מהגורמים שהביאו את המפעל אל קיצו.
במסגרת המלצותיה של ועדה ממשלתית – ועדת ברתל, נעשה ניסיון למזג את תעשיות הרכב בארץ, תעשיות שכללו בעיקר את "אוטוקרס", "ליילנד" (שייצרה בעיקר אוטובוסים באשדוד) ו"קייזר-אילין" שהייתה מצויה כבר בקשיים כלכליים. בשנת 1969, מקץ 18 שנות פעילות במהלכן יוצרו ב"קייזר-אילין" מעל מאה אלף כלי רכב, בוצע המיזוג הכפוי כש"אוטוקרס" רכשה את "קייזר-אילין".
רושה דה נה

גאוגרפיה

ההר צופה על אגם ז'נבה וממוקם בין הערים וילנף ומונטרה, והוא ההר המערבי ביותר ברכס האלפים הברניים יחד עם הדאן דה ז'אמאן.
מצפון להר ממוקם הדאן דה ז'אמאן וממערב אגם ז'נבה, מדרום לו נמצא שפך הרון לאגם ז'נבה, וממזרח הר פוינט ד'אבנייר (Pointe d'Aveneyre).
להר פסגה נמוכה יותר (1,982) הנקראת גרנד קו דה נה (Grande Chaux de Naye) המהווה את קו הגבול בין הקנטונים.

דרכי גישה

ניתן להגיע לפסגת ההר על ידי הרכבת בקו מונטרה-גילון-רושה דה נה המתחיל בעיר מונטרה ועולה עד לגובה של 1,968 מטר משם ניתן להמשיך רגלית עד לפסגה. בנוסף ניתן להגיע ברכב עד קול דה ז'אמאן (Col de Jaman) ומשם להגיע לפסגת ההר בהליכה רגלית של כשעתיים.
וולוו PV444 / PV544

PV444 / PV544 היא מכונית משפחתית, 2 דלתות, 4 נוסעים, הושקה בספטמבר 1944, ויוצרה על ידי חברת וולוו השוודית מהשנים 1947–1966. דגם PV444 יוצר משנת 1947 עד שנת 1966 ודגם PV544 משנת 1958 עד 1966.

היסטוריה

סדרת המכוניות הראשונה שייצרה וולוו, נקראה ÖV4 ("עגלה פתוחה - 4 צילינדרים") והושקה ב-14 באפריל 1927. מ-1927 עד 1929 ייצרה וולוו רק 996 מכוניות. סדרת ÖV4 הוחלפה על ידי הדגם PV651 באפריל 1929. ההצלחה הראשונה של וולוו בייצור מכוניות היה הדגם PV444, שהושק בספטמבר 1944. יוצרו כ - 440,000 יחידות משני הדגמים.
במהלך מלחמת העולם השנייה החליטה חברת וולוו על תכנון מכונית חדשה וקטנה, בעלת צריכת דלק טובה שיבטיח את עתיד החברה.
פיליפ, רוזן הסן

בצעירותו

פיליפ נולד ב-6 בנובמבר 1896 באופנבך, לפרידריך קרל, נסיך הסן ולמרגרטה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה וויקטוריה, הנסיכה המלכותית. בצעירותו התחנך פיליפ בבריטניה, ולאחר חזרתו לגרמניה למד בגימנסיה בפרנקפורט.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה התגייס פיליפ לצבא הקיסרות הגרמנית, ומונה לקצין ברגימנט הדרגונים ה-24 (הדוכסות הגדולה של הסן ה-2). פיליפ לחם עם יחידתו בקרבות השונים, ובשנת 1917 אף נפצע במהלך הקרבות באוקראינה. בשנת 1916 נהרג אחיו הבכור פרידריך וילהלם, ופיליפ הפך לשני בסדר הירושה של תואר הנסיך הבוחר מהסן. בשנת 1918 קיבל אביו הצעה לכהן כמלך פינלנד, אולם בשל תבוסת הקיסרות הגרמנית במלחמה, ההצעה לא יצאה אל הפועל.
לאחר המלחמה למד פיליפ אמנות וארכיטקטורה, ואף עבד תקופה באדריכלות. פיליפ אף ערך כמה ביקורים ביוון אצל דודתו סופיה, מלכת יוון, ובשנת 1923 עבר להתגורר ברומא, שם טיפח קריירה מוצלחת כמעצב פנים.
ב-23 בספטמבר 1925 התחתן פיליפ עם מפאלדה, נסיכת סבויה, בתם של ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה ואלנה, נסיכת מונטנגרו, ממנה נולדו לו 4 ילדים. המשפחה התגוררה בעיקר בווילה פוליסנה בפאתי רומא, אך שהתה לעיתים קרובות בגרמניה.

חברותו במפלגה הנאצית

בשנת 1930 הצטרף פיליפ למפלגה הנאצית, ובשנת 1930 הצטרף לאס אה. עד מהרה הפך פיליפ לחבר קרוב להרמן גרינג, ולאחר שעלה היטלר לשלטון בשנת 1933 מונה פיליפ למושל פרובינציית הסן-נסאו. בנוסף מונה פיליפ לחבר ברייכסטאג, ובשל היותו חבר בית המלוכה האיטלקי, קישר פיליפ לעיתים קרובות בין היטלר לבניטו מוסוליני. בשנת 1940 מת אביו פרידריך קרל, נסיך הסן, ופיליפ הפך לראש בית הסן-קאסל. באפריל 1943 הוצב פיליפ במפקדה של היטלר, אולם במאי אותה שנה נפגע מעמדו, לאחר שהיטלר הורה כי נסיכים אינם יכולים להחזיק בעמדות כוח במדינה, במפלגה או בצבא. 
לאחר הדחתו של מוסוליני ביולי אותה שנה, היה היטלר משוכנע כי פיליפ היה שותף למזימה, וב-8 בספטמבר נעצר פיליפ ונשלח לפלוסנבירג, אולם זכה להטבות מסוימות בשל מעמדו. אשתו של פיליפ - מפאלדה, נסיכת סבויה נעצרה אף היא ונשלחה למחנה הריכוז בוכנוואלד, שם מתה ב-27 באוגוסט 1944 כתוצאה ממתקפה אווירית של בעלות הברית. באפריל 1945 הועבר פיליפ למחנה הריכוז דכאו, ולאחר עשרה ימים בלבד הועבר לטירול, שם שוחרר על ידי הצבא האמריקני ב-4 במאי 1945.

לאחר המלחמה

בתחילה הוחזק פיליפ בשבי על תפקידו כמושל הסן-נסאו, אולם בשנת 1947 שוחרר מהשבי. בשנת 1968 מת לודוויג, נסיך הסן, בנו של ארנסט לודוויג, הדוכס הגדול של הסן וראש בית הסן-דרמשטדט, ללא יורשים, ובעקבות כך איחד פיליפ תחתיו את בית הסן, לראשונה מאז מותו של פיליפ הראשון, רוזן הסן בשנת 1567.
ב-25 באוקטובר 1980 מת פיליפ ברומא, ובנו מוריץ, רוזן הסן ירש את תאריו.
תמ"א 16

רקע

תוכנית המתאר הארצית לסילוק אשפה (תמ"א 16 המקורית) נכתבה בשנות השבעים על מנת להסדיר את הטיפול בפסולת בארץ. התוכנית אושרה בממשלה בשנת 1989 ומילאה את תפקידה בכך שקבעה את ההליך התכנוני הנדרש להקמת אתרי פסולת, קבעה סטנדרטים גבוהים להקמת תשתיות טיפול בפסולת וסייעה בסגירת אתרים שלא עמדו בסטנדרטים אלו.
בשנות ה-90 התמקדה בסגירת אתרי הטמנה בלתי מוסדרים והקמה של אתרי הטמנה גדולים ומרכזיים שהחליפו את האתרים שנסגרו. תוכנית זו נועדה להמשיך ולאפשר את הסדרת הטיפול בפסולת המוצקה בישראל כחלק מיישום תוכנית האב לטיפול בפסולת המוצקה אשר אומצה על ידי המועצה הארצית לתכנון ולבניה באוגוסט 2006.
ויליאם קרלוס ויליאמס

חייו

יליד רתרפורד שבניו ג'רזי. החל לכתוב ולפרסם שירה עוד בהיות תלמיד בבית-הספר התיכון. אז גם החליט להקדיש את חייו הן לרפואה והן לשירה. הוא השלים את לימודי הרפואה שלו באוניברסיטת פנסילבניה, שם פגש את המשורר עזרא פאונד והתיידד עמו. עזרא פאונד סייע לו רבות בראשית דרכו הספרותית. בשנים מאוחרות יותר הושפע ויליאמס גם משירתו של תומאס סטרנס אליוט.
בשנת 1906 סיים ויליאמס את לימודי הרפואה, ובשנת 1910 פתח מרפאה בעיר הולדתו, ושימש כרופא עד 1951. בשובו לרתרפורד ייסד כתב עת ספרותי, ובו הביא יצירות רבות מעבודתו הפוריה: מסות, שירים, סיפורת ומחזאות. הוא התייצב למן ראשית דרכו בראש התנועה המודרניסטית, האימג'יניסטית, השוחרת את שירת אירופה במיטבה. את קובץ שיריו הראשון פרסם בשנת 1909, ומאז פרסם קובצי שירה רבים וגם רומנים וקובצי סיפורים.
ויליאם קרלוס ויליאמס נחשב המשורר המשפיע על אלן גינזבורג ועל יוצרי דור ה"ביט" האחרים. השפעת שירתו באמריקה גדלה מאוד בשנות החמישים והששים של המאה העשרים. הוא היה חולה שנים רבות, אך זכה לכתוב ולפרסם משיריו כמעט עד פטירתו.
ויליאמס פרסם בחייו כמה וכמה ספרי שירה, שאחדים מהם תורגמו לעברית. כמו כן תורגמו שירים בודדים משלו, שנדפסו בכתבי עת ספרותיים בארץ.
נפטר בעיר הולדתו, רתרפורד, ב-1963.
פג'ר (רקטה)

שימוש מבצעי בסכסוך הערבי-ישראלי

איראן חימשה ברקטות אלו את ארגון הטרור השיעי חזבאללה ואת ארגון טרור החמאס כדי ליצור מאזן אימה כנגד ישראל. חזבאללה הצטייד במספר לא ידוע של משגרים ניידים המסוגלים לשגר לעומק ישראל.
רקטות פג'ר 3 נורו אל ישראל בעת מלחמת לבנון השנייה, ופרסום רשמי ראשון לכך ניתן בתאריך 24 ביולי 2006, עת הוצגו חלקי רקטות אלה לעיתונאים. בניגוד למדווח בכלי תקשורת רבים, הפגיעה הקטלנית במוסך הרכבת בחיפה (8 הרוגים), לא נגרמה על ידי פג'ר 3, אלא על ידי רקטה בקוטר 220 מ"מ מתוצרת סוריה.
ביום השלישי למלחמת לבנון השנייה בוצעה מתקפה אווירית מוצלחת אשר כונתה "ליל הפאג'רים", בה הושמד חלק גדול ממערך רקטות הפג'ר. היא התאפשרה הודות למודיעין איכותי ומדויק בדבר פריסת רקטות הפג'ר במבנים בדרום לבנון. התקפה זו הביאה לתחושה אופטימית בצמרת צה"ל. ולאמונה (שהתבדתה בדיעבד) כי חיל האוויר לבדו יוכל להכריע את המערכה ובכך יימנעו הסיכון והאבדות הכרוכות בהכנסת כוחות קרקעיים לאדמת לבנון לשם השמדת הרקטות.
ב-28 ביולי נורו לאזור עפולה רקטות אותן כינה חזבאללה בשם "ח'ייבר 1" כדי לרמוז על ההקשר ההיסטורי, בו מוחמד השמיד והכניע את יהודי ח'ייבר בקרב ח'ייבר. התקשורת דיווחה שמדובר ברקטות פג'ר 5, אבל תא"ל אלון פרידמן, ראש מטה פיקוד צפון, שהתראיין לתוכנית החדשות של רשת ב' אמר שהרקטות שנורו על עפולה אינן מסוג פג'ר 5, אלא רקטות סוריות ישנות. הרקטות נחתו בשטחים פתוחים ולא גרמו לנפגעים. חיל האוויר הישראלי השמיד את המשגר שירה את הרקטות לעבר עפולה.
בנובמבר 2012 במהלך מבצע עמוד ענן שיגר החמאס מספר רקטות לעבר תל אביב וירושלים, אשר לדברי הארגון היו מסוג M-75, גרסה מקומית של פג'ר 5. חלק מן הרקטות יורטו על ידי מערכת כיפת ברזל שהוצבה באזור. הרקטה שפגעה בבניין בראשון לציון ב-20 בנובמבר 2012 הייתה פג'ר 5.
ביולי 2014 במהלך מבצע צוק איתן שיגר החמאס מספר רקטות מסוג פג'ר 5 לעבר תל אביב, ראשון לציון וירושלים. חלק מהרקטות יורטו על ידי כיפת ברזל.
ב-14 במרץ 2019, שוגרו שתי רקטות פג'ר 5 מרצועת עזה לעבר תל אביב וישובי גוש דן. לא היו נפגעים מהירי.
ב-25 במרץ 2019, שוגרה רקטת פג'ר 5 מרצועת עזה לעבר השרון, ופגעה פגיעה ישירה בבית במושב משמרת וכתוצאה מכך נפגעו 7 בני אדם פגיעות קלות עד בינוניות.
פארק ג'י-סונג

ביוגרפיה

פארק החל את הקריירה שלו בקבוצה היפנית קיוטו פרפאל סאנגה. בשנת 2000 השתתף עם נבחרת קוריאה הדרומית במונדיאל 2002, איתה הגיע עד לחצי הגמר. הוא עבר לפ.ס.וו. איינדהובן ב-21 בדצמבר 2002. שנתיים אחר כך היה שותף לזכיית הקבוצה בדאבל. באותה עונה היה לאיינדהובן הפסד ליגה בודד, והיא זכתה באליפות עם 87 נקודות, 10 נקודות מעל המקום השני.
ב-8 ביולי 2005, הצטרף פארק לשורות מנצ'סטר יונייטד תמורת 4 מיליון פאונד. את הופעת הבכורה שלו ערך נגד דברצן במוקדמות ליגת האלופות באולד טראפורד.
ב-9 ביולי 2012, הודיעה קווינס פארק ריינג'רס כי רכשה את פארק תמורת 5 מיליון ליש"ט.
ב-7 באוגוסט 2013, הושאל פארק לפ.ס.וו. איינדהובן עד לסיום העונה. לאחר מכן, ב-13 במאי 2014, הודיע פארק על פרישה ממשחק פעיל.
בסואוון, עיר מגוריו של פארק, ישנו רחוב על שמו. ב-27 ביוני 2005, נערך טקס הסרת הלוט והרחוב נקרא דרך פארק ג'י סונג. פארק זכה לכבוד זה בשל תרומתו הרבה לנבחרת קוריאה הדרומית במונדיאל 2002.
אריה שחר

ביוגרפיה

אריה שחר נולד בחיפה ובגיל צעיר עבר לנווה שאנן שבתל אביב והתחנך בצייטלין. לצה"ל התגייס במסגרת עתודה אקדמית ובגיל 21 הוא סיים בהצטיינות את לימודיו בגאוגרפיה ובהיסטוריה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. במסגרת שירותו הצבאי עסק במיפוי באמצעות תצלומי אוויר. לאחר מכן הוא התמסר ללימודיו האקדמיים וסיים בגיל 30 דוקטורט, בהצטיינות יתרה.
שחר הצטרף לסגל המחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית ובהיותו בן 44 קודם לדרגת פרופסור מן המניין. הוא ייסד וניהל את המכון ללימודים עירוניים ואזוריים בקמפוס הר הצופים וכאיש הוראה דורג במשך שנים רבות כמרצה מצטיין. במסגרת האוניברסיטה העברית עמד שחר בראש ועדת התכנון של האוניברסיטה בהר הצופים. לאורך השנים הוא שימש גם פרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ואוניברסיטת ריו דה ז'ניירו ועבד במחקר עבור מכון ירושלים לחקר ישראל. כמו כן הוא ניהל את קבוצת המחקר העירונית של קרן המדע האירופית ועסק במחקרים משותפים לאוניברסיטה העברית ולאוניברסיטאות זרות, במסגרתם גובשו, בין היתר, תוכניות אב לפיתוח ועיור בגרמניה, פנמה ואקוודור.
בישראל עמד שחר בראש מערכות "אטלס ישראל" ו"אטלס כרטא", שימש יו"ר ועדת מקצוע הגאוגרפיה במשרד החינוך והתרבות, עמד בראש הוועדה הלאומית הישראלית לגאוגרפיה ושימש כנשיא האגודה הגאוגרפית הישראלית. נוסף על כך, הוא היה שותף לצוותי תכנון מטעם ממשלת ישראל ובשנות חייו האחרונות לקח חלק בתכנון תוכנית מתאר ארצית מספר 35, וכן תוכנית "ישראל 2020".
בשנת 1999 הוענק לשחר פרס ישראל לגאוגרפיה.
פניה פנלון

חייה

אביה היה סוחר יהודי. היא למדה באקדמיה למוזיקה ובלילות שרה במועדונים תחת השם פניה פנלון. במלחמת העולם השנייה תמכה בהתנגדות נגד הנאצים ונשלחה למחנה הריכוז אושוויץ. לקראת סוף המלחמה היא הועברה לברגן-בלזן, שם שוחררה.
אחרי המלחמה נעשתה זמרת מפורסמת. עם בן-זוגה היא עברה לגור בברלין המזרחית, אך אחרי מותו חזרה לצרפת. במזרח-גרמניה לימדה בבית ספר לתיאטרון על שם הנס אוטו בלייפציג.
בשנים 1975-1973 כתבה את הרומן "תזמורת הנשים באושוויץ", שהתבסס על היומנים שלה. כנגד הספר יצאו הרבה נשים אחרות, שהיו בתזמורת, בביקורת, שתיארה את אלמה רוזה באור שלילי מדי.
בסרטו של ארתור מילר מ-1980, תזמורת על תנאי, שמבוסס על האוטוביוגרפיה שלה, מגלמת את דמותה ונסה רדגרייב.
כוונת טלסקופית

כוונת טלסקופית (המכונה גם טלסקופ כיוון) היא כוונת אופטית שנועדה להקל על קליעה והצליפה לטווחים ארוכים באמצעות הגדלת המטרה וסיוע בחישובי ירי בליסטיים.

כוונות טלסקופיות ומתאמים

ברוב המקרים, על מנת לאפשר את הצמדתן לכלי נשק שונים, כוונות טלסקופיות מיוצרות ללא מתאמים או תושבות (או עם מתאמים נפרדים). כך יכול המשתמש בהן לבחור את המתאם המתאים לכלי הנשק אליו הוא מעוניין להצמיד את הכוונת. עם זאת, ישנם רובים שצוידו בכוונת אופטית כחלק בלתי נפרד מהנשק (כך למשל הגרסה הראשונה של רובה הסער AUG A1 של חברת שטייר).
על אף שהמתאמים נדרשים להצמיד היטב את הכוונת לכלי הנשק כך שמגע בכוונת לא ישנה את איפוס הנשק, ישנה מגמה לייצר מתאמים (או תושבות למתאמים) המתנתקים בקושי לא רב מהרובה, וזאת במטרה להקל על צלף העומד ליפול בשבי להיפטר מסימנים המעידים על היותו צלף.
בחלק מן המתאמים קיימים אמצעים לאיפוס גס, הנעשה לפני שימוש בתופי האיפוס של הכוונת עצמה.

סוגי כוונות

נהוג לחשוב כי כוונות טלסקופיות משמשות למטרות צבאיות בלבד, אך הן משמשות גם לשם קליעה ספורטיבית או ציד. בעוד שעד קליבר 5.56x45 מ"מ נאט"ו עוד ניתן להשתמש בכוונות טלסקופיות בסטנדרטים נמוכים לקליעה וציד, בקליברים גבוהים יותר אין ברירה אלא להשתמש בכוונות שיוצרו לפי סטנדרטים צבאיים. הסיבה לכך היא שכוונות מסחריות פשוטות אינן עמידות לאורך זמן ברתע החזק של כלי נשק בעלי קליבר גבוה.
הכוונות הטלסקופיות מתחלקות לכוונות בעלות הגדלה קבועה וכוונות בעלות הגדלה משתנה. לעיתים ידוע מראש מה הנשק והתחמושת בהם ייעשה שימוש בכוונת, ולכן היצרן עושה התאמות מיוחדות לכוונת, כך שליורה הרבה יותר קל להשתמש ברובה - הטווחים רשומים לו על תוף הטווחים. התהליך עוד יותר פשוט בטלסקופ המתכוונן לטווח (ART - Adjustable Ranging Telescope).
ניתן לחלק את הכוונות הטלסקופיות שנעשה בהן שימוש צבאי לשתי קטגוריות עיקריות: כוונות לטווחים קצרים וכוונות לטווחים ארוכים.

כוונות לטווח קצר

אלו כוונות אופטיות המורכבות על נשקי סער (כגון רובה סער או מקלע), בעלות כושר הגדלה של פי 2 או 4.
דוגמה לכוונת מסוג זה היא כוונת ה"טריג'יקון" בה משתמשים קלעי הסער של צה"ל. כוונת זו היא בעלת כושר הגדלה של פי 4, בדגם החדש של כוונת זו יש סיב אופטי המציג ליורה נקודה אדומה במרכז לוח השנתות - יש הטוענים כי אמצעי זה מקל על מלאכת הכיוון.
כוונות מסוג זה מתאימות לירי בטווחים שבין 250–500 מטר ונועדו לירי מבצעי, או במילים אחרות, ירי שבו ליורה אין שהות או יכולת לבצע ירי איכותי על פי עקרונות הקליעה הטובה.

כוונות לטווחים ארוכים

כוונות אלו מותקנות על רובי צלפים ומהוות חלק ממערכת נשק צלפים: מערכות נשק המותאמות לירי מדויק לטווחים גדולים.
כוונות אלו הן בעלות כושר הגדלה רב יותר, שכן צלפים נדרשים לזהות מטרות מוסוות וגלויות בטווחים של 300 מטר ומעלה. בהשוואה לדרישות מקלע סער, פעילות הצלף (ירי בתנאים משתנים ולטווחים רחוקים) תובענית יותר - הצלף נדרש לחישובי היסט והגבהה ואומדן טווח לפי ממדי מטרה. לכן טלסקופים שצלפים עושים בהם שימוש מורכבים ומתוחכמים יותר וכוללים לא מעט מהתכונות שהוזכרו עד כה.
דוגמה לכוונת טלסקופית ארוכת טווח: כוונת לאופולד Mark 4 3M שבה משתמשים צלפי צה"ל (על־גבי רמינגטון M24), בעלת כושר הגדלה של פי 10. ב־2017 רכש צה"ל מאות כוונות לאופולד Mark 6 עם הגדלה משתנה של פי 3–18, עבור מערך הצליפה שלו.
פרדריק פרלינגהויסן

ביוגרפיה

פרלינגהויסן נולד במילסטון, ניו ג'רזי למשפחת פרלינגהויסן. אביו נפטר בילדותו והוא אומץ על ידי דודו תאודור פרלינגהויסן, שכיהן כסנאטור מטעם ניו ג'רזי, מועמד המפלגה הוויגית למשרת סגן נשיא ארצות הברית והיה התובע הכללי של מדינת ניו ג'רזי. סבו, על שמו הוא נקרא, כיהן גם הוא כסנאטור והיה חבר הקונגרס הקונטיננטלי. בשנת 1836 סיים פרלינגהויסן את לימודיו בראטגרס קולג' ובשנת 1839 סיים לימודי משפטים והחל לעבוד במשרד של דודו. פרלינגהויסן עסק בעריכת דין, בין היתר, עבור חברת הרכבות של ניו ג'רזי וחברות מסחריות גדולות אחרות.
בשנים 1861–1867 כיהן פרלינגהויסן כתובע הכללי של מדינת ניו ג'רזי. במקביל, בשנת 1866, הוא מונה על ידי מושל המדינה לסנאטור וכיהן בסנאט עד 1869. בשנת 1870 בחר בו הנשיא יוליסס גרנט לשמש שגריר ארצות הברית באנגליה, אך פרלינגהויסן דחה את ההצעה. בשנים 1871–1877 הוא כיהן בשנית כסנאטור ונבחר לעמוד בראשות ועדת החוץ, אשר דנה באותה עת בדרישות הפיצויים של ממשלת ארצות הברית מממשלת בריטניה. כמו כן הוא היה בין המתנגדים הבולטים למדיניות תקופת השיקום שהנהיג הנשיא אנדרו ג'ונסון.
פרלינגהויסן היה חבר בוועידת האלקטורים שהחליטה על עריכת הבחירות ב-1876. בשנים 1881–1885 הוא כיהן כמזכיר המדינה בממשלתו של הנשיא צ'סטר ארתור. לאחר מכן הוא שב לניו ג'רזי ונפטר כשלושה חודשים לאחר סיום תפקידו.
בית הספר הדמוקרטי קשת

על הלמידה והבחירה

בית הספר מציע לתלמידים מגוון רחב של קורסים ברמות שונות, בתחומי ידע רבים ובשיטות הוראה מגוונות. התלמידים מוזמנים לבחור מתוך ההיצע את נושאי הלימוד שלהם בהתאם לרמתם וטעמם האישי. אין חובה לבחור בקורסים, אולם מרגע שהתלמיד נרשם לקורס, הוא מתחייב ללמוד בו עד לסוף המחצית.
לפי החלטת הפרלמנט, עד לסוף כיתה ו' ישנה חובת למידה של 3 מיומנויות יסוד: חשבון, עברית ואנגלית, כשבית הספר מאפשר לכל אחד לבחור את הקורס המתאים לרמתו ללא קשר לגילו.
במקצועות החובה בית הספר מחויב לתוכנית הלימודים של משרד החינוך, אך בשאר תחומי הדעת כל מורה בונה את תוכנית הלימודים בעצמו. אין חובה לגשת לבחינות הבגרות, יחד עם זאת בבית הספר קיימות מספר מגמות לימוד (תיאטרון, מוזיקה, ביולוגיה וכו'). בבית הספר נהוגה שיטה של הערכות מילוליות (ולא ציונים מספריים).

רשויות וועדות

בית הספר הדמוקרטי "קשת" מתנהל באופן דמוקרטי, כלומר, על פי עיקרון הפרדת רשויות.
בבית הספר קיימות שלוש רשויות: מחוקקת, שופטת ומבצעת. התלמידים, המורים וההורים מתפקדים כחברים שווי זכויות ברשויות הללו, הם נבחרים בתחילת שנת הלימודים בבחירות כלליות חשאיות.

הרשות המחוקקת

הרשות המחוקקת בבית הספר נקראת "כנסת". בפרלמנט משתתפים כל חברי קהילת בית הספר: תלמידים, מורים והורי התלמידים. הפרלמנט מתכנס אחת לשבוע ומנוהל על ידי צוות שנבחר אחת לשנה באופן דמוקרטי. בפגישות הפרלמנט נקבעים כל חוקי בית הספר, החל מחוקי המשחק בחצר, דרך אופן קבלת מורים ותלמידים לבית הספר, ועד לחוק נגד העישון. החוקים נקבעים על פי הצבעת רוב של כל חברי הפרלמנט הנוכחים בדיון. כל חוקי הפרלמנט כפופים לחוקי המדינה ואין לאף אדם או גוף בבית הספר הזכות להטיל וטו על החלטת הפרלמנט.

הרשות השופטת

הרשות השופטת בבית הספר נקראת "מעגל". "מעגל" הוא פורום שתפקידו לטפל בתלונות חברי הקהילה על פגיעות אישיות ובהפרות חוקי בית הספר. כל אדם בבית הספר, ללא הבדל גיל או תפקיד, יכול לתבוע ולהישפט.

הרשות המבקרת

הרשות המבקרת היא הבודקת את תפקוד כל הגורמים בבית הספר, כדי לוודא כי הגופים פועלים על פי החוק, באופן תקין ויעיל.
ועדת ביקורת מבצעת את הביקורת בבית הספר. לצורך כך עליה לקחת בחשבון תלונות של ציבור קהילת בית הספר.
צנתר היקמן

צנתר מסוג היקמן (או: קטטר היקמן, באנגלית: Hickman line) הוא צנתר ורידי מרכזי שמשמש בדרך כלל לניהול מתן כימותרפיה או תרופות אחרות ולניקוז דם בעת ניתוח. סוגים מסוימים של צנתרי היקמן משמשים בעיקר לצורך אפרזיס או דיאליזה.
הצנתר עשוי להישאר במקומו לפרקי זמן ממושכים ונעשה בו שימוש כאשר נדרשת גישה ארוכת טווח לתוך הווריד. הצנתר מוחדר בדרך כלל לחלקו העליון של בית החזה, החדרתו כרוכה ביצירת שני חתכים, האחד בדופן בית החזה והשני בווריד. הצנתר מוחדר דרך מקום החתך הראשון, שם יוצרים תעלה תת-עורית דרכה עובר הצנתר עד כניסתו לווריד מרכזי. לאחר החדרת הצנתר הוא נתפר לעור בשתי נקודות: באזור החדרתו ובכניסה לווריד.
הצנתר נקרא על שם ד"ר רוברט היקמן (נולד ב-1927), רופא ילדים נפרולוג בבית החולים לילדים בסיאטל, ששדרג בשנת 1979 את ההליך של קביעת צנתר ורידי לטווח ארוך שנכנס לשימוש ב-1968, כאשר הוסיף להליך את יצירת המנהרה התת-עורית שהרחיקה את הפתח בווריד מהפתח בבית החזה ו"שרוול" דקרון שהוחדר לפתח היציאה, שני שיפורים משמעותיים שמזערו את האפשרות לזיהום מסכן חיים.
סיבוכים אפשריים של השימוש בצנתר הם: 1. זיהום, הניתן לזיהוי לפי כאב, אדמימות, חום, נפיחות או מוגלתיות באזור פתח היציאה ו/או עליית חום גוף המטופל. 2. היווצרות קריש דם באזור הצנתר או בתוכו.
קביעת הצנתר והסרתו נעשים בהליך כירורגי בהרדמה מקומית.
הקונפדרציה הבינלאומית לאגודות יוצרים ומלחינים

הקונפדרציה הבינלאומית לאגודות יוצרים ומלחינים או סיסאק (בצרפתית: Confédération Internationale des Sociétés d´Auteurs et Compositeurs - CISAC) היא אגודת העל המאגדת ומפקחת על האגודות לגביית זכויות יוצרים בעולם. סיסאק נוסדה ב-1926 בצרפת כארגון ללא מטרות רווח שאינו פוליטי. רשומות בסיסאק 229 אגודות לזכויות יוצרים מ-121 מדינות שונות.  
סיסאק שוקדת על טיפוח יחסי הגומלין בין האגודות השונות, לרבות פיתוח סטנדרטים בינלאומיים לזיהוי יצירות, האחדת מזהים במאגר מידע מרכזי, עזרה טכנית לוגיסטית ומשפטית למדינות העולם השלישי ומדינות הגוש הקומוניסטי לצורך הקמת אגודות חדשות והעמקת הגבייה. סיסאק מפרסמת הסכם בילטרלי לשיתוף פעולה בין אגודות, שתוכנו הוא הנוסח הסטנדרטי לשיתוף פעולה והתחשבנויות בין האגודות מהמדינות השונות. החל מיוני 2007 המועצה הכללית אישררה כללים מקצועיים מחייבים לאגודות החברות, שמטרתם להעמיק את השקיפות, חובת דיווח, אי אפליה בין אמנים זרים ואמנים מקומיים וביטול חסמים לניוד בין אגודות שונות.  
נשיא אגודת סיסאק כיום הוא המלחין הצרפתי ז'אן מישל ז'אר, קדם לו רובין גיב מהבי ג'יז ששימש בתפקיד זה עד מותו ב-2012.