google/wiki40b huggingface dataset:
האישה בחלון

תקציר העלילה

ריצ'רד ונלי (אדוארד ג'י רובינסון) הוא פרופסור מכובד במכללת גוטהם בניו יורק. הוא נפרד מאשתו וילדיו היוצאים לחופשה במיין ופוסע לעבר המועדון הקבוע שלו. ליד המועדון הוא נתקל בחנות שבחלון שלה מוצג דיוקן של אישה יפה. הוא מתבונן בהערצה בציור ונכנס למועדון לשיחה עם חבריו, התובע המחוזי פרנק ללור (ריימונד מאסי) וד"ר ברנקסטין (אדמונד בריאון).
לאחר שתיית מספר כוסות הם נפרדים מוונלי והוא נשאר במועדון ומעיין בשיר השירים. הוא יוצא משם ונתקל שוב בדיוקן המצויר בחלון. לידו מופיעה אישה נאה (ג'ואן בנט) בשם אליס ריד הדומה לזו שבציור. היא משוחחת איתו על בדידות והוא מסכים להצעתה להיכנס לבר לשתייה ואחר כך לדירתה.
לפתע מתפרץ לדירה קלוד מאזרד (ארתור לופט) שהוא אדם עשיר בעל תאגיד ובן זוגה של אליס. כשהוא רואה אותה עם ונלי הוא תוקף אותה ואחר כך מנסה לחנוק את ונלי. בעזרת מספריים שמגיעה לו אליס, מצליח ונלי לדקור אותו ולהרגו.
ונלי גורר את הגופה למכוניתו בלילה גשום וזורק אותה בשדה נטוש. מאזרד הוא אדם ידוע ומיד מתחילים חיפושים אחריו. ונלי נפגש מדי פעם עם חברו פרנק וזה מדווח לו על התקדמות החקירה. פרנק לוקח אותו גם לזירת מציאת הגופה וונלי מרגיש שהטבעת מתהדקת מסביבו.
העלילה מסתבכת כששומר הראש של מזארד, אדם מפוקפק בשם היידט (דן דוריה) יודע על קשריו של הבוס שלו עם אליס ומתחיל לסחוט אותה. הוא מבקש 5,000 דולר דמי שתיקה והיא נותנת לו בעזרתו של ונלי חלק מהסכום. בינתיים מקבל ונלי מחברו הרופא מרשם לסם שינה בצורת אבקה. הוא מוסר זאת לאליס בתקווה שתמהל זאת בכוס היין של היידט. היידט שב לקבל את יתרת הכסף אך לא מתפתה לשתות. הוא לא יודע שהמשטרה מחפשת אותו בתור הרוצח וכשהוא יוצא הוא נתקל בשוטרים שיורים בו לאחר שניסה לברוח. הידיעה מגיעה לאליס והיא מתקשרת לונלי להודיע לו שהיידט נהרג והסכנה חלפה. הטלפון מצלצל וונלי שקוע בשינה עמוקה וכאן יש קטע של ג'אמפ קאט. וונלי מתעורר במועדון ולאט לאט מתחיל להבין שכל הסיוט הזה היה חלום.
הוא עוזב את המועדון ונעצר ליד הדיוקן בחלון. אישה נעצרת לידו ומבקשת ממנו אש לסיגריה. הוא בורח מהמקום במהירות וקורא לעברה: לא, אפילו לא עבור מיליון דולר".
נוער תל"ם

היסטוריה

תנועת הנוער תלם נוסדה ב-1980 כתנועה בשם "תל"ם - נוער". בשנת 1983 הפכה לשבט בתנועת הצופים העבריים ונקראה צופי תל"ם. בשנת 1997 התפלגה התנועה מתנועת הצופים, והפכה לתנועת נוער עצמאית בשם נוער תל"ם. בשנת 2018 הוחלט לשנות את שמה ל"נוער תלם" וששמה של התנועה אינו יותר "תנועה ליהדות מתקדמת", אלא "נוער תלם - תנועת הנוער של התנועה הרפורמית". ההנהגה הארצית של התנועה ממוקמת בירושלים. נוער תלם פועלת כתנועת נוער בלתי פורמלית ועיקר פעילויותיה מתבססות על פעילויות חברתיות, לימודיות וחווייתיות. הפעילויות מתקיימות בקהילות התנועה הרפורמית ברחבי ישראל, מתוך התפיסה כי הנוער הוא המרכיב המרכזי להמשכיותן של הקהילות בכלל והתנועה הרפורמית בפרט. נוער תלם היא הסניף הישראלי של תנועת 'נצר עולמי'. תנועה זו מהווה משנת 2005 (לאחר הצטרפות תנועת הנוער הרפורמית של צפון אמריקה - NFTY כסניף צפון אמריקה של נצ"ר עולמי), את התנועה היהודית-ציונית הגדולה ביותר בעולם.

מדי התנועה

בתחילה, לאחר ההינתקות מתנועת הצופים, מדי התנועה היו חולצה בצבע בורדו ובצידה האחורי לוגו נוער תל"ם, כשעליו הציטוט "לא עליך המלאכה לגמור ולא אתה בן חורין להיבטל ממנה" (משנה, מסכת אבות, פרק ב', משנה ט"ז).
בשנת 2012 הוחלפו מדי התנועה לחולצה ירוקה (כצבע מדי נצ"ר), מקדימה סמל תנועת נצ"ר עולמי, מאחורה סמל נוער תלם ומעליו הכיתוב "צדק צדק נרדוף" (הטיה של הציטוט "צדק צדק תרדוף" ספר דברים, פרק ט"ז, פסוק כ')

מחנה קיץ חווי"ה

מחנה קיץ חווי"ה (חופש ויהדות) הוא מחנה הקיץ של נוער תלם המהווה את שיאה של שנת הפעילות. המחנה מתקיים מדי שנה בחודש יולי, בעבר התקיים המחנה בכפר הנוער 'כפר סילבר' ע"ש הרב אבא הלל סילבר - ממנהיגי הציונות הרפורמית; אך בשנת 2008 עבר לכפר הנוער 'הדסה נעורים', עקב גידול במספר החניכים, בהמשך בשנת 2012 עבר המחנה לכפר הנוער 'עיינות' ובשנת 2014 לקמפוס גבעת חביבה.
המחנה מחולק לשלושה מסלולים: חווי"ה צעירה (לבוגרי כיתות ג'-ו'), חווי"ה (לבוגרי כיתות ז'-ט') וחווי"ה בוגרת (לבוגרי כיתות י'-י"ב). המחנה המרכזי (ז-ט) נמשך כשבועיים ולכל אורכו נמצאים החניכים באכסניה, ועוברים מדי יום פעילויות שונות ומגוונות ביניהן גם מעורבות חברתית ועזרה לקהילה. מחנה חווי"ה הראשון התקיים בשנת 1991, ומאז ממשיך לפעול מדי קיץ. בשנת 2001 קיבל המחנה תפנית ונכנס למתכונת חדשה. מאז שנה זו, חל גידול משמעותי במספר החניכים המשתתפים במחנה: בשנת 2001 השתתפו בו 130 חניכים ובמחנה בשנת 2007 השתתפו מעל ל-500 חניכים.

בוגרי נוער תלם

בוגרי נוער תלם יכולים להמשיך בהנהגת התנועה לפני או במהלך שירותם הצבאי בשלוש דרכים עיקריות:
1. שנת שירות באזור הצפון (מסלול זה החל לפעול בשנת 2015)
2. המכינה ביפו
3. שנת שירות בקיבוץ לוטן
אנדרו האקסלי

חייו

האקסלי נולד בהמפסטד שבאנגליה ללאונרד האקסלי, שהיה סופר ועורך ובנו של תומאס הנרי האקסלי, "הבולדוג של דרווין". אחיו למחצה הם הסופר אלדוס האקסלי והביולוג ג'וליאן האקסלי. הוא סיים את לימודי מדעי הטבע בטריניטי קולג' (קיימברידג') התמחה בלימודי פיזיולוגיה. בלימודיו בקולג' טריניטי פגש את אדגר דאגלס אדריאן ואלן הודג'קין, לימים זוכי פרס נובל.
ב-1939 הצטרף האקסלי להודג'קינס למכון לחקר ביולוגיה ימית. במחקריהם, הצליחו השניים לעקוב אחר זרמים יונים מאקסון ענק של דיונוני רחף, באמצעות אחד היישומים הראשונים של אלקטרופיזיולוגיה, קיבוע מתח ("Voltage clamp"). שיטה זו משתמשת בהזרקה של יונים בכיוון ההפוך תוך קיבוע מתח בנקודה ידועה. דבר זה לא התאפשר בנוירונים אחרים, משום שהטכנולוגיה של אותה עת לא הצליחה לעקוב אחרי זרמים יוניים בתאים כה קטנים. ב-1939 פרסמו השניים מאמר ב-Nature, שבו הציגו את הישגיהם למדוד פוטנציאלי פעולה מתוך סיב עצב.
בשנה הראשונה של מלחמת העולם השנייה, היה האקסלי סטודנט לרפואה, אולם לאחר ההפצצות על לונדון הופסקו הלימודים. בעקבות זאת, הצטרף לצבא הבריטי, ועזר לחיל התותחנים הבריטי בפיתוח הגנה נגד מטוסים ואחר כך בפיתוח כלים לצי המלכותי הבריטי. לאחר המלחמה, בין השנים 1946–1952 חזר לעבוד עם הודג'קין והשניים פיתחו תאוריה, שפורסמה ב-1952, העוסקת בפוטנציאל פעולה. התאוריה עמדה בבסיס רוב התאוריות בנוירוביולוגיה במשך כמה עשורים. באותן שנים עבד גם על סיבי עצב העטופים במיאלין. ממחקריהם פיתח האקסלי משוואות, המסבירות את פעילות העצבים מבחינה מתמטית, משוואות בהם משתמשים גם היום, עשרות שנים מאוחר יותר. 
ב-1952, יצר מיקרוטום למיקרוסקופ אלקטרונים שמאפשר לחקור סיבי שריר, נושא בו התמקדו מחקריו החל משנה זו. הוא פיתח משוואות העוסקות בפעילות של צומתי המיוזין בשריר, צמתים המאפשרים את התנועה של האקטין והמיוזין אלה מול אלה ובכך את תנועת השריר. משוואות אלה אפשרו הבנה טובה יותר של פעילות השרירים ובכך גם הבנה טובה יותר של יכולות תנועה של אורגניזמים. 
עד יום מותו, החזיק במשרה של מרצה לפיזיולוגיה, למדעי הטבע ולרפואה בקולג' טריניטי. ב-1980 שימש גם כעמית מחקר באימפריאל קולג'. הוא המשיך לעבוד בקולג' ובאוניברסיטה של קיימברידג' עד 1960, אז קיבל משרה כראש המחלקה לפיזיקה בקולג' האוניברסיטאי של לונדון. 
האקסלי ערך את כתב העת לפיזיולוגיה (Journal of Physiology), וכן את כתב העת לביולוגיה מולקולרית (Journal of Molecular Biology).
ב-1955 נבחר כחבר בחברה המלכותית, ואף זכה במדליית קופלי ב-1973. ב-1969 מונה לפרופסור-חוקר של החברה המלכותית. ב-1974 העניקה לו אליזבת השנייה תואר אבירות, וב-1983 הצטרף למסדר ההצטיינות. בין השנים 1976–1977 היה נשיא האיגוד הבריטי למדע (British Science Association), ומ-1980 עד 1985 מונה לנשיא חברה המלכותית. 
ב-1963 זכה בפרס נובל לרפואה ולפיזיולוגיה על מחקרו המשותף עם אלן הודג'קין, שעסק בפוטנציאלי פעולה בעצבים. את הפרס הם חלקו עם ג'ון אקלס, שמחקריו עסקו בפעילותן של סינפסות. מחקריהם של האקסלי והודג'קין הובילו אותם לשער שיש תעלות יונים, השערה שאוששה כמה עשורים מאוחר יותר, לאחר פיתוח של שיטות עליהם זכו ארווין נהר וברט זקמן בפרס נובל לרפואה ולפיזיולוגיה לשנת 1991.
יחסי הממלכה המאוחדת–סלובקיה

היסטוריה

בשנת 1993 פורקה צ'כוסלובקיה לצ'כיה וסלובקיה, ועד מהרה כוננה בריטניה יחסים דיפלומטיים עם סלובקיה. בשנת 2003 הצטרפה סלובקיה להאיחוד האירופי, ובשנת 2004 הצטרפה גם לנאט"ו. שתי המדינות אשררו הסכם שירותי אוויר בשנת 2004.

יחסים דיפלומטיים

סלובקיה מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון, ו-3 קונסוליות בבלפסט, קרדיף, וגלאזגו. מאידך, בריטניה מחזיקה בסלובקיה שגרירות בברטיסלאבה בלבד.
Just in Love

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ג'ו ג'ונאס, ג'יימס פאונטלרוי ורוב נוקס והופק על ידי ג'סטין טימברלייק. השיר הוא שיר בסגנון הרית'ם אנד בלוז. הרמיקס הרשמי של השיר יצא לאור ב-3 באוקטובר 2011, והוא יצא בשיתוף עם ליל ויין.
בנוסף לכך, הופיע ג'ונס עם השיר במהלך סיבוב ההופעות שלו "Joe Jonas & Jay Sean: Live in Concert".

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על ידי ג'קי ג'ודלסון והועלה ליוטיוב ב-29 במרץ 2013. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את ג'ונאס מחכה בתחנת רכבת לבת זוגו. בהמשך, השניים מבלים ביחד.
נכון לינואר 2019, מונה הציפות של הקליפ עומד על כ-7 מיליון צפיות.
סבאדל (כדורגל)

היסטוריה

בשנת 1901, חואן סאוס וקבוצת צעירים מהעיר סבאדל הממוקמת במחוז ואייס אוקסידנטל, בפרובינציית ברצלונה שבקטלוניה הקימו את קבוצת הכדורגל של העיר תחת השם "סנטרה ד'אספורטס סבאדל". תחילה הקבוצה שיחקה משחקי ידידות כנגד הקבוצות השכנות, וביניהן אספניול. משחקיה הראשונים היו במגרש דשא זנוח, אך ב-3 ביוני 1905, הסתיימה בנייתו של אצטדיון קראו אלטה הישן, ובו ערכה הקבוצה את משחקי הבית שלה, עד שנת 1967 בה נחנך האצטדיון החדש - הנובה קראו אלטה. לקראת עונת 1930/1931 הקבוצה נרשמה לליגת הטרסרה דיוויסיון, הליגה השלישית באותם הימים, וסיימה את העונה במקום השני, אך לא העפילה לליגה השנייה. בסוף עונת 1932/1933 הקבוצה קודמה לליגה השנייה לראשונה בתולדותיה, לאחר שסיימה במקום השני, שאיפשר קידום החל מאותה העונה. בעונת 1933/1934, הקבוצה זכתה בתואר הגדול הראשון שלה, אליפות הכדורגל הקטלאנית, דבר אשר הקנה לה את הזכות להשתתף בקופה דל ריי בעונה הבאה. בטורניר גביע המלך בעונה העוקבת, הגיעה סבאדל לגמר, בפעם היחידה בהיסטוריה שלה, אך הפסידה 0-3 לסביליה.
סבאדל הגיעה לליגה הבכירה לראשונה בעונת 1943/1944 לאחר שבעונה הקודמת סיימה כסגנית האלופה בליגה השנייה. את עונתה הראשונה בלה ליגה הקבוצה סיימה במקום התשיעי, והגיע לשלב רבע הגמר בגביע הספרדי. בעונה הבאה שבה הקבוצה לליגה השנייה, אולם שבה לליגה הראשונה לאחר עונה אחד בלבד. בעונת 1946/1947 הקבוצה סיימה במיקום השיא שלה עד אז - חמישית, במרחק של ארבע נקודות בלבד מהאלופה ולנסיה. בעונת 1948/1949 סבאדל שבה לליגת המשנה לאחר שלוש עונות של היעדרות. הקבוצה בילתה את 14 השנים הבאות בליגה השנייה, עד אשר בעונת 1962/1963, ירדה לראשונה לליגה השלישית. עונה לאחר מכן, סבאדל חזרה לליגה השנייה, ועונה מאוחר יותר העפילה הקבוצה לליגה הראשונה, ובכך רשמה עלייה של שתי ליגות בשנתיים. את עונת 1968/1969 הקבוצה סיימה במקום הרביעי - הגבוה בתולדותיה, וכתוצאה מכך הוזמנה להשתתף בגביע ערי הירידים, אך היא הפסידה לקלאב ברוז' מבלגיה והודחה מהטורניר. בסוף עונת 1971/1972, לאחר שבע שנים בליגה הבכירה, סבאדל שבה לליגה השנייה לאחר שסיימה במקום ה-18, שהיה אז האחרון. הקבוצה שבה לליגת העל בראשית עונת 1986/1987 לאחר 14 שנות היעדרות, אך שרדה שם רק שתי עונות, בטרם שבה לליגה השנייה לאחר שסיימה במקום ה-19 שהוא הלפני-אחרון. מאז הקבוצה לא שיחקה לליגה הראשונה יותר. 
בעונת 1992/1993 הקבוצה הגיעה למקום ה-20 בליגה השנייה, אך במקום לרדת לליגה השלישית, סבאדל ירדה לליגה הרביעית בעקבות בעיות כלכליות קשות וחוסר יכולת להעמיד תקציב מספק לליגה השלישית. בעונת 1993/1994 הקבוצה זכתה באליפות הבית שלה של אזור קטלוניה, ושבה לליגה השלישית. את 17 השנים הבאות הקבוצה בילתה בליגה השלישית, למעט עונה אחת בליגה הרביעית. בעונת 2010/2011 הקבוצה זכתה באליפות הבית שלה, ובשלב הפלייאוף על העלייה, שיחקה נגד אייבר. המשחק בבית של סבאדל הסתיים בתוצאה 0-0, והמשחק בחוץ הסתיים בתוצאה 1-1 וסבאדל העפילה לליגה השנייה בזכות חוק שערי החוץ. את העונה הראשונה שלה בליגה השנייה סיימה סבאדל במקום ה-19, שמשמעותו ירידה לליגה השלישית. הקבוצה ניצלה מירידה בעקבות העובדה שויאריאל ירדה מהלה ליגה וקבוצת המילואים שלה נאלצה לרדת במקום סבאדל מכיוון שאסור שקבוצת בת של מועדון תשחק איתו באותה הליגה. את עונת 2014/2015 סיימה הקבוצה במקום ה-21 וכתוצאה מכך שבה לליגה השלישית, בה היא משחקת היום.
בעונת 2015/2016 הקבוצה זכתה לראשונה בתולדותיה בגביע קטלוניה.
כפר חג מולד

כפר חג מולד (באנגלית: Christmas village) הוא קישוט לחג המולד אשר נהוג להציבו מתחת לעץ חג המולד בערב חג המולד.
קישוט זה כולל כפר מיניאטורי, המעוצב בדרך כלל בדומה לתיאור של העיר הוויקטוריאנית המתוארת בספרו של צ'ארלס דיקנס "מזמור לחג המולד", וכן נהוג שהבתים בכפר או בעיירה מוארים באורות בדומה לעץ החג.
הכפר עשוי בדרך כלל מחרס או פורצלן, ומונח על שטיח לבן המייצג שלג.
כפרים אלה מהווים בדרך כלל פרטי אספנות.
כלי רכב אמפיבי

כלי רכב אמפיבי, או בעברית: כלי רכב ימבשתי,] הוא כלי רכב המסוגל לנוע הן ביבשה והן במים. בדרך כלל כלי רכב אמפיביים יכולים לחצות רק מכשולי מים רדודים ולא עמוקים מדי. הרחפת, כלי שמרחף על כרית אוויר, יכול לנוע הן על היבשה והן על פני הים, אך תכנונו המיוחד הפך אותו לקבוצה מובחנת מכלי הרכב האמפיביים - כלי רכב שנעים בעיקר ביבשה (על גבי גלגלים או זחלים) ויכולים גם לצלוח מכשולי מים.

היסטוריה

כלי הרכב האמפיבי הממונע הידוע ראשון היה רכב בשם Orukter Amphibolos, שהומצא על ידי אוליבר אוונס ב-1805, למרות שלא ידוע האם אי-פעם נסע על היבשה. כעבור שנה, ב-1806, חברת French Fournier בנתה רכב אופני עם תובה דמוית סירה ובכך נבנה הרכב האמפיבי האמיתי הראשון. 
מאז פותחו ונבנו מספר מכוניות אמפיביות, כולל ה-Amphicar בשנות ה-60 של המאה ה-20 וה-Gibbs Aquada בימינו. למרות זאת, כלי רכב אמפיביים כמעט שאינם קיימים בשוק האזרחי ועיקר שימושם הוא על ידי צבא וגופי מחקר העובדים בסביבות קשות.
יחסי ישראל–מלאווי

היסטוריה

כבר בתחית שנות ה-60, עוד לפני שמלאווי זכתה לעצמאות, נוצרו קשרים בין ישראל ומלאווי ושרים של ניאלסלאנד ביקרו בישראל. לקראת קבלת העצמאות, ישראל העניקה למלאווי סיוע בהקמת בית ספר לאחיות ובאימון יחידות גדנ"ע.
עם הכרזת עצמאות מלאווי, ביולי 1964, כוננו קשרים דיפלומטיים עם ישראל שבניסיון להתמודד עם השפעותיו של החרם הערבי, פעלה לייסד יחסים דיפלומטיים עם מדינות אפריקה שמדרום לסהרה. היזמה לכינון היחסים הדיפלומטיים נענתה בחיוב מצד מלאווי, שניהלה מדיניות חוץ פרו-מערבית. 
כאשר קיבלה מלאווי את עצמאותה עזבו אותה כמעט כל חברי הסגל הרפואי האירופאים והייתה סכנה ששירותי הבריאות במדינה יתמוטטו. ישראל שלחה רופאים ואחיות למלאווי וקנתה בכך את ידידותו של נשיא מלאווי, הייסטינגס באנדה, שהיה רופא במקצועו. 
בהמשך, שתי המדינות חתמו על הסכם סחר ושיתוף פעולה כלכלי בתאריך 31 במאי 1968, במהלך ביקור של נשיא מלאווי, באנדה, בישראל. באנדה היה ראש המדינה הראשון שביקר בישראל לאחר מלחמת ששת הימים
לאחר מלחמת ששת הימים, ובניגוד למדינות אפריקניות אחרות שנענה ללחצי מדינות ערב, מלאווי הביעה תמיכה בעמדתה של ישראל. מלאווי התמידה בעמדה זאת והייתה עם לסוטו וסווזילנד, אחת משלוש המדינות היחידות באזור שהמשיכו לקיים יחסים דיפלומטיים עם ישראל, גם לאחר מלחמת יום הכיפורים. 
במהלך חודש ספטמבר 2014 הגיע סגן נשיא מלאווי לישראל, לפגישה עם נשיא המדינה ראובן ריבלין. במהלך הפגישה, ציין הנשיא כי "אנו זוכרים לטובה כי מלאווי הייתה בין המדינות הבודדות באפריקה שלא ניתקו את היחסים עם ישראל ב-1973. המדינות, מלאווי וישראל ביחסים טובים עוד מאז הכרזת העצמאות של מלאווי בשנת 1964, ועוד מנאומו של הנשיא בנדה הראשון בכנסת ישראל".
בשנת 2015 נבחר דוד ביסנובטי כחבר הפרלמנט הישראלי-יהודי הראשון במלאווי.
ניקו מיראלגרו

ביוגרפיה

אביו של מיראלגרו הוא סיציליאני ואמו, מורין מקלכלין, היא ממוצא אירי.
מיראלגרו נולד בהייווד שבמנצ'סטר רבתי. הוא למד זמן מה בפנימיה מחוץ לבריטניה (שם הרגיש בודד ולא שייך), ובבית הספר "Siddal Moor Sports College" בהייווד, כמו גם בבית הספר למשחק במנצ'סטר. היות ששפת האם של אביו היא איטלקית, ובשל שהייתו באירופה חלק מהזמן, מיראלגרו דובר באופן שוטף איטלקית וספרדית.
מיראלגרו התחיל לעסוק במשחק כשהיה בן עשרה בעקבות שיעורי אלתור של אחותו קלאודיה. הוא סיפר בראיון שבאחד השיעורים הראשון כל כך פחד שאחד הנערים האחרים היה צריך לומר את השורות שלו.

חיים אישיים

מיראלגרו הוא אוהד של מועדון הכדורגל מנצ'סטר יונייטד.
מיראלגרו משחק בתחרויות כדורגל לידוענים ברחבי אנגליה במסגרת פעילויות צדקה בהן "Help for Heroes" ו-"Once Upon a Smile".
כסף בבנק (WWE)

הרעיון

קרב ה"כסף בבנק" הוא קרב סולם, כשהפרס הוא מזוודה המכילה חוזה לקרב על אליפות כלשהי. המנצח בקרב יכול לפדות את החוזה בכל זמן נתון ובכל מקום שרק ירצה למשך 365 הימים הבאים. אם לא התרחשה פדייה של החוזה במשך השנה הזאת, החוזה יפוג תוקף.
בשנים 2010 ו-2011, האירוע הכיל שני קרבות "כסף בבנק", האחד לתוכנית Raw שהמנצח בו יקבל חוזה לקרב על אליפות ה-WWE והאחר לתוכנית SmackDown שהמנצח בו יקבל חוזה לקרב על אליפות העולם במשקל כבד. לאחר מכן הוחלט שעדיין יהיו שני קרבות "כסף בבנק", על אותן אליפויות, אך הקרבות לא יהיו בלעדיים לתוכניות Raw וסמאקדאון. לאחר שהאליפיות אוחדו לאחת בדצמבר 2013, נערך רק קרב "כסף בבנק" אחד, כשהפרס היה חוזה לקרב על אליפות ה-WWE העולמית במשקל כבד. לאחר שפיצול התוכניות חזר, בשנת 2017 האירוע היה בלעדי לתוכנית סמאקדאון, כשהפרס למנצח היה חוזה לקרב על אליפות ה-WWE (לשעבר זוהתה כאליפות ה-WWE העולמית במשקל כבד). בשנה זו גם נערך הקרב הראשון של "כסף בבנק" למחלקת הנשים, שהבטיח למנצחת חוזה לקרב על אליפות הנשים של סמאקדאון. בשנת 2018 הוחלט שהאירוע יהיה משותף לשתי התוכניות, דבר שלא נערך מאז שנת 2011.
בוריס וואסקה אלטיפארמאק

בוריס מ. וואסקה אלטיפארמאק (Altiparmak, Boris M. & Vaska), הם זוג שהתגורר בבית במרכז העיר ביטולה במקדוניה. בוריס וואסקה אלטיפארמאק היו אחראים להצלתם של האחים סולומון (מו) וסמואל (סמי) סדיקאריו (Sadikario, Solomon (Mo) & Samuel (Sami) ) ולהצלתו של אלברט רוסו (Albert Ruso).

מקדוניה בתקופת מלחמת העולם השנייה

ב-11 בחודש מרץ 1943 נכנסו חיילים בולגרים למקדוניה, וגרשו ממנה כ-  7,000 יהודים מקדונים למחנה הריכוז טרבלינקה. כמעט אף אחד מהם לא שרד את המלחמה, וכך כל הקהילה הושמדה.

האחים סדיקאריו

ב-11 במרץ, בזמן איסוף המוני של יהודים במקדוניה, ברח סולומון (שכונה מו) סדיקאריו מהשוטרים הבולגרים, וחיפש מחסה בכמה בתים בביטולה, אך נתקל בסירוב כל פעם מחדש. סולומון היה חבר ב"תנועת הנוער הסוציאליסטית היגוסלאבית" (SKOJ ), וכנראה שבאמצעות קשריו שם, שמע על בוריס אלטימארמאק, שהיה קשור למחתרת המקדונית. כשהגיע לבסוף לביתו של בוריס אלטיפארמאק, הסכים זה להסתיר אותו בביתו. סלומון הודה לבוריס והחל לבכות, ובוריס ישב לנחם אותו. לאחר שעה קלה, נשמעה שוב דפיקה בדלת ביתו של בוריס. בדלת עמד אחיו של סולומון, סמואל (שכונה סמי), והציע הכרת תודה אינסופית לבוריס אם ייתן גם  לו להתחבא מהמשטרה הבולגרית בביתו. בוריס הסכים להסתיר גם אותו. אחרי שלושה ימים שבהם טיפלה אשתו של בוריס, ואסקה, באחים סדיקאריו, הצליח בוריס ליצור קשר עם הפרטיזנים בהרים סביב ביטולה, והאחים סדיקאריו הצטרפו לשורותיהם. חברם לפלוגה הפרטיזנית "Damjan Gruev", זמילה קולונוסמוס, דיווח לאחר המלחמה, על סיפורם של  האחים סדיקאריו אודות ההצלה לה זכו מידי בוריס אלטיפארמאק.
שני האחים סדיקאריו נהרגו במלחמה: סולומון נהרג בלחימה נגד הבולגרים ב-1944 וסמואל בלחימה נגד הנאצים ב-1945.

אלברט רוסו

יום לאחר עזיבתם של האחים סדיקאריו את בית אלטיפארמאק והצטרפותם לפרטיזנים, הגיע לבית אלטיפארמאק חבר נוסף ב "תנועת הנוער הסוציאליסטית היגוסלאבית"- אלברט רוסו. רוסו סיפר שבוריס הזמין אותו להתחבא בביתו מיד לאחר שזה דפק על דלת הבית. בוריס עודד את רוסו לגבי מצבו, אך הזכיר לו שבית משפחת אלטיפארמק אינו בטוח עוד, שכן המשטרה חשדה בבני המשפחה ובשל האיומים וההפחדות שהשמיעו הנאצים לבולגרים ומקדונים שיסתכנו בעזרה ליהודים.
כעבור  שלושה ימים בבית אלטיפארמאק, הצליח בוריס ליצור קשר עם הפרטיזנים ורוסו הועבר לבית במרכז העיר, שם חיכה מספר ימים לפרטיזנים. ואסקה אלטיפארמאק המשיכה לספק לו מזון עד שהגיעה קבוצת הפרטיזנים לקחתו ליערות. למרבה ההפתעה אחד החברים בקבוצה זו היה חבר-ילדות שלו, סולומון סדיקאריו, שסיפר לו על שהותו הקצרה אצל בית אלטיפארמאק. אלברט רוסו שרד את השואה.

הכרה והנצחה

ב-28 בנובמבר 1989 הוכרו בוריס וואסקה אלטיפארמאק כחסידי אומות העולם על ידי יד ושם.
אלן הארדינג בייקר

ביוגפיה

שרה אלן הרדינג (Sarah Ellen Harding) נולדה בסינסינטי שבאוהיו ב-8 ביוני 1847 לסטפן הארדינג ולאן (לבית טרי).
בשנת 1867, היא פגשה את מריון בייקר, איתו התחתנה ב-10 באוקטובר 1867, ובני הזוג חיו במחוז סידר באיווה. אלן הרדינג לימדה והרצתה אודות אסטרונומיה במספר מקומות במדינת איווה.
ב-1878 עברה המשפחה למחוז ג'ונסון באיווה, היכן שבייקר ניהל חנות ובית עסק למסחר. לזוג היו שבעה ילדים לפני מותה ב-30 במרץ 1886 כתוצאה משחפת, בגיל 38.

שמיכת מערכת השמש

בשנת 1876, תפרה אלן הרדינג שמיכת טלאים המתארת את מערכת השמש, כדי לסייע לה במהלך הרצאות אסטרונומיה שהיא העבירה. ככל הנראה היא האישה המוזכרת בעיתונים מקומיים המציינים כי לקח לאישה מאיווה שבע שנים לרקום את מערכת השמש על שמיכה, במהלך חורף של 1883-1884.
אלן ביססה את מרבד הטלאים שלה גם על צפייה בטלסקופ במצפה הכוכבים הלאומי . 
השמיכה מראה את מערכת השמש, כפי שהופיעה באיורים של ספרי האסטרונומיה של אותה תקופה. על שמיכה רואים את השמש במרכז, שמונת כוכבי הלכת של מערכת השמש שלנו, ומסלולם המשוער סביב השמש, כמו גם את חגורת האסטרואידים. הדוגמה רומזת למספר גדול של כוכבים מחוץ  למערכת השמש. בשמיכה גם מתוארים ירחים: הירח של כדור הארץ, הירחים הגליליאניים סביב צדק, כמו גם מספר ירחים על שבתאי, נפטון, אורנוס ושבתאי כולל טבעות שבתאי. בנוסף, מתואר גם כוכב שביט בעל מסלול מאוד אקסצנטרי אשר ייתכן והוא שביט היילי, אשר בפעם האחרונה שנראה לפני יצירת השמיכה היה ב-1835.
השמיכה גדולה מאוד, בגודל של 225 ס"מ X על 269 ס"מ. השמיכה מורכבת ממספר שכבות בד - השכבה העליונה מבד צמר, וקישוטים המשלבים בד, צמר, רקמות משי וצמות צמר.
שמיכת מערכת השמש נמצאת כיום בבעלות הסמית'סוניאן, במוזיאון הלאומי להיסטוריה אמריקנית. השמיכה נתרמה על ידי פטרישיה היל מקלוי וקתרין היל מרדון. נכון ל-2018, השמיכה לא בתצוגה הקבועה.
תמיד ביחד

עלילה

סיד עוברת לגור אצל חברתה הטובה שלבי, כיוון שהוריה חוקרים ארכאולוגיה בפרו. הן פוגשות בבארי השכן המדען הצעיר, וכשהן היו במעבדה שלו הן הפעילו בטעות מכונה שנתנה להן את היכולת לנוע בזמן בכל פעם שהן נוגעות אחת בשנייה וחושבות על מקום וזמן לעבור אליו. בסדרה הן צריכות להיות אחראיות על הכוח שלהן, ולפעמים הן גם פותרות תעלומות, לדוגמה בעונה הראשונה הבנות גילו שבעתיד הולכים לעשות עליהן ניסויים במעבדת העתיד, ובעונה השנייה מגיעה לעולם שלהן נסיכה מימי הביניים אשר הן מגלות כי היא מיועדת לנוכל והן עוזרות לה.
ארון מקי

קריירת מכללות

מקי נולד וגדל בפילדלפיה שבפנסילבניה. בשנתו האחרונה בקבוצת הכדורסל של "תיכון סיימון גראץ" המקומי, הוביל אותה לזכייה באליפות ליגת התיכונים הציבוריים של פנסילבניה, עם ממוצעים של 18.9 נקודות, 9.9 ריבאונדים ו-72 אסיסטים למשחק.
בשנת 1991 החל ללמוד באוניברסיטת טמפל, אליה הצטרף באותה שנה גם שחקן האולסטאר לעתיד, אדי ג'ונס. בעונת 1992/1993 הובילו מקי וג'ונס את קבוצת הכדורסל של טמפל לשלב רבע גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Elite Eight), ומקי זכה בתואר השחקן המצטיין של "מחוז Atlantic-10" לאחר שקלע 20.6 נקודות למשחק. ממוצעיו של מקי בשלוש עונותיו בקבוצת האוניברסיטה הם 17.9 נקודות, 6.4 ריבאונדים ו-3.3 אסיסטים למשחק.

קריירת משחק

בדראפט ה-NBA‏ 1994 נלקח מקי על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס בבחירה ה-17. כבר במהלך עונת הרוקי שלו זכה למקום קבוע בחמישייה הפותחת של הבלייזרס, במקומו של קלייד דרקסלר אשר הועבר בטרייד ליוסטון רוקטס. בינואר 1997, לאחר כשתי עונות וחצי בפורטלנד, הועבר בטרייד לדטרויט פיסטונס, וכשנה לאחר מכן הועבר בטרייד נוסף לפילדלפיה 76', במדיה שיחק כ-7 עונות וחצי.
בעונת 2000/2001 זכה מקי בתואר השחקן השישי של העונה ב-NBA לאחר שקלע 11.6 נקודות ומסר 5.0 אסיסטים בממוצע למשחק כמחליפם מהספסל של אלן אייברסון ואריק סנואו. בפלייאוף של אותה עונה גברה פילדלפיה על אינדיאנה פייסרס (3–1), טורונטו ראפטורס (4–3) ומילווקי באקס (4–3) ובכך העפילה לגמר ה-NBA לראשונה מאז זכתה באליפות עונת 1982/1983. בסדרת הגמר עצמה הפסידה פילדלפיה מול לוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 1–4. לאורך הפלייאוף היה מקי הקלעי השני של קבוצתו, אחרי אייברסון, כשקלע 14.6 נקודות למשחק. ב-3 העונות הבאות שמר מקי על יציבות עם ממוצע של 9.8 נקודות למשחק, אך קבוצתו נחלשה ולא הצליחה לשחזר את הישגה מעונת 2000/2001.
בסיום עונת 2004/2005 שוחרר מקי מפילדלפיה וחתם על חוזה בלוס אנג'לס לייקרס. בשתי עונותיו עם הלייקרס שותף ב-24 משחקים בסך הכול, וקלע כ-1.2 נקודות למשחק בלבד.
באוקטובר 2007 החל לשמש כעוזר מאמן בפילדלפיה 76' תחת המאמן מוריס צ'יקס, אך בפברואר 2008 חתם בלייקרס על חוזה כשחקן, ומיד נשלח לממפיס גריזליס כחלק מטרייד אשר במסגרתו צירפו הלייקרס את פאו גאסול. הכללתו של מקי בטרייד נעשתה לשם השוואת סך המשכורות המועברות בין הקבוצות, בהתאם לחוקי תקרת השכר של ה-NBA. במאי 2008 שוחרר מקי מהגריזליס, מבלי ששיחק במדיה.

קריירת אימון

בעונת 2008/2009 חזר לפילדלפיה כעוזר מאמן, וב-5 העונות הבאות נשאר בתפקיד זה תחת מאמני הקבוצה מוריס צ'יקס, טוני דילאו, אדי ג'ורדן ודאג קולינס. 
בקיץ 2014 עבר לתפקיד עוזר מאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת טמפל, בה שיחק בעבר כסטודנט. לקראת עונת 2019/2020 מונה למאמן הראשי של הקבוצה, במקומו של פראן דאנפי אשר פרש מאימון.
סנונית שהם

ביוגרפיה

שהם נולדה ב-1948 במחנה מעצר בקפריסין. הוריה היו ניצולי שואה שהעפילו על האונייה מולדת. גדלה בקריית אתא ואת שירותה הצבאי עשתה בחיל המודיעין. סיימה ב-1972 תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטה העברית ולאחר מכן ב-1979 סיימה התמחות בספרנות באוניברסיטה העברית. במקביל היא שימשה כספרנית הספרייה להיסטוריה באוניברסיטת העברית 1978–1979 הייתה מנהלת הספרייה. את הדוקטורט כתבה בהנחיית פרופ' מייקל באקלנד, בנושא ההתנהגות ארגונית באוניברסיטת ברקלי, קליפורניה.
הייתה בין צוות החוקרים של המרכז ללימודי אירופה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטה העברית, ב-1982 החלה ללמד כחלק מהסגל האקדמאי של אוניברסיטת בר-אילן, ב-1983 וב-1988 הייתה מרצה אורחת באוניבאסיטת ברקלי, קליפורניה. ב-1992 הייתה מרצה אורחת בלונדון וב-1997 הייתה מרצה אורחת באוניברסיטת אלברטה שבקנדה, ב-1998 מונתה לראש המחלקה ללימודי מידע באוניברסיטת בר-אילן, תפקיד בו כיהנה עד 2005. היא פרשה לגמלאות ב-2016.
בשלהי העשור השני של המאה ה-21, משמשת שהם יו"ר הוועד המנהל של מרכז הספר והספריות בישראל.
נשואה ליעקב שהם, אם לארבעה וסבתא. ילדיה הם פרופ' אמיר שהם, השופטת טל לחיאני שהם, ד"ר תמר שהם-גואטה ונעה שהם-מנו.