יחידות מובחרות בצה"ל

יחידות מובחרות, ובהן יחידות מיוחדות ויחידות נבחרות, הוא כינוי לכוחות המיוחדים של צבא ההגנה לישראל. הערך מתייחס ליחידות קרביות בלבד, המאופיינות בביצוע פעולות קומנדו.

היסטוריה

עוד בתקופה שקדמה לקום המדינה, לוחמי הפלמ"ח של ההגנה היוו את הבסיס לכוחות המיוחדים של צה"ל. הפלמ"ח הצמיח דור של מפקדים ותרם ליחידות המובחרות השפעה רבה, יחסית לגודלן, על כלל הכוחות המזוינים. פלוגת הים של הפלמ"ח (פלי"ם) שימשה בסיס להקמת שייטת 13.
הסיירות החטיבתיות הסדירות הראשונות בצה"ל (סיירת צנחנים, סיירת שריון) לא הוקמו כיחידות מובחרות, ובמשך תקופה ארוכה לא זכו ליוקרה מבצעית. לעומתן, יחידה 101, שקמה ב-1953 לצורך ביצוע פעולות תגמול במדינות ערב שכנות ובשטחי הגדה המערבית תחת הכיבוש הירדני אחרי מספר פעולות כושלות של יחידות חי"ר סדירות, זכתה להערכה רבה ואף הכתיבה את אמות המידה לצה"ל כולו. ב-1955, בעקבות המיזוג של יחידה 101 לחטיבת הצנחנים, הוקמה סיירת צנחנים.
הסיירות הפיקודיות (סיירת אגוז, סיירת שקד, סיירת חרוב) הוקמו באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20 בעקבות הניסיון של יחידה 101 וקיבלו על עצמן משימות ביטחון שוטף ופעולות מעבר לגבול בגזרותיהן. אף הן לא נהנו תחילה מעדיפות בגיוס כוח אדם או יוקרה מבצעית. במרוצת שנות ה-60 של המאה ה-20 הסיירות הפיקודיות פעלו בגזרות השונות, אך לאחר מלחמת יום הכיפורים הן פורקו לטובת תחזוקת יחידות חי"ר רגילות. כלקח מהמלחמה הוקמו יחידת שלדג, יחידה 669, יחידת עוקץ, ומאוחר יותר גם יחידת מגלן. בשנות ה-70 של המאה ה-20 פעלה גם יחידת רימון, שתפקידה היה להלחם בטרור פלסטיני בעזה.
השינוי שהפך את הסיירות ליחידות מובחרות ולתופעה ייחודית לצה"ל נוצר ממספר גורמים במקביל. ראשית, פרסום יוקרתי (לא רשמי) של סיירת מטכ"ל בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 (שאף היא הוקמה לצד הסיירות הפיקודיות) יצר הילה ויוקרה חברתית להשתייכות ליחידה מובחרת. שנית, חטיבת גולני טיפחה את סיירת גולני כיחידת עילית חטיבתית, והיוזמה המקומית הפכה למודל לחיקוי. שלישית, חקירת קרב תל-פאחר ב-1967 העלתה כי סיירת גולני תיפקדה בצורה יוצאת דופן בהשוואה לשאר הגדודים. מיוקרתן של סיירת מטכ"ל והסיירות החטיבתיות, השתרשה בקרב הציבור הרחב המילה "סיירת" כשם נרדף ליחידה מובחרת.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, במהלך מלחמת לבנון, הוקמו חטיבת גבעתי וחטיבת הנח"ל, ובהן סיירת גבעתי וסיירת נח"ל. ב-1982 קצין ההנדסה הראשי, תא"ל אבישי כ"ץ הקים את סיירת יעל ככוח הנדסה קרבית מובחר לפעולות חבלה, קומנדו ומיקוש נגדי.
ובכל זאת בסוף שנות ה-80 החל צה"ל לצמצם את השימוש בכוחות המיוחדים בלבנון, אם אפשר היה לבצע את המשימה על ידי מסוקי קרב או מטוסי קרב של חיל האוויר. בשנת 1981 היחידה למשימות תת-מימיות (ילת"ם) הוכרזה כיחידה עצמאית, אחרי שקמה בשנות ה-60 של המאה ה-20 ואוחדה עם שייטת 13 בשנות ה-70 של המאה ה-20. בשנת 1987 (טרם פרוץ האינתיפאדה הראשונה) הוקמה יחידת דובדבן אשר הוטל עליה למנוע פעולות טרור, ובהמשך הפכה ליחידת מסתערבים.
בשנת 1993 הוכפפה יחידת מורן לחיל התותחנים, אחרי שהוקמה בשנת 1984 בחטיבת הצנחנים כאחד הלקחים ממלחמת יום הכיפורים. בשנת 1994 הוקמה יחידת מיתר. בשנת 1995 הוקמה יחידת אגוז כחלק מחטיבת גולני, לצורך לחימת גרילה נגד ארגון החזבאללה ברצועת הביטחון שבדרום לבנון. באותה שנה אוחדו סיירת יעל והיחידה לסילוק פצצות (יחס"פ) של חיל ההנדסה הקרבית ליחידת הנדסה למשימות מיוחדות (יהל"ם). ב-2001 אוחדו היחידות החטיבתיות (היח"טיות), ובהן הסיירות של חטיבות חי"ר לגדודי סיור (גדס"רים) חטיבתיים. הסיירות הפכו לפלוגות סיור (פלס"רים). ב-2015 הוצאו יחידת מגלן, יחידת דובדבן, יחידת אגוז ויחידת רמון מחטיבות חיל הרגלים הסדירות והוכפפו לחטיבת עוז - חטיבת הקומנדו של זרוע היבשה.
במאה ה-21, בעיקר עקב האינתיפאדה השנייה, יחידות מיוחדות ומובחרות רבות שמו דגש על לוחמה בטרור לצד מטרותיהן המקוריות. כך למשל, יחידת דובדבן ביצעה פעילות מסוערבת רבה כנגד המחבלים, ושייטת 13 לחמה בלב הערים הפלסטיניות לצד פשיטות ימיות על אוניות הברחת נשק ערביות ואיראניות. בשל הצורך הנרחב בסיוע הנדסי כנגד מטעני חבלה ומנהרות תת-קרקעיות גדלה יחידת יהל"ם באופן ניכר ונוספו לה פלוגות נוספות המתמחות בפריצה, רובוטיקה ועוד, וכן יחידת סמו"ר שייעודה לפעול כנגד סליקים ומנהרות. היחידות המובחרות של צה"ל משתפות פעולה באופן נרחב גם עם השב"כ והיחידות המיוחדות של משמר הגבול, בהן הימ"מ (היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור) והימ"ס (יחידת מסתערבים).