google/wiki40b huggingface dataset:
מיגל אנחל לופז

2014: ניצחון בטור דה ל'אווניר

לופז ניצח במרוץ היוקרתי לרוכבים הטור דה ל'אווניר, שנחשב למרוץ היוקרתי ביותר לרוכבים עד גיל 23. במרוץ עצמו, ניצח את הקטע השישי, וניצח את קטגוריית מלך ההר. הוא זכה במרוץ כולו בפער של 30 שניות מרוברט פאוור האוסטרלי. הוא סיים רביעי באליפות קולומביה עד גיל 23. באליפות העולם עד גיל 23, סיים במקום ה-36 במקצה נגד השעון, 2:37 דקות פער מהמנצח, קמפבל פלייקמור האוסטרלי. במרוץ הכביש, הוא סיים במקום ה-26, לאחר שהגיע עם הפלוטון במרחק של שבע שניות מהמנצח, סוון אריק בייסטרום.

2015

לופז חתם בקבוצת אסטנה (אופניים) הקזחית, הוא סיים שמיני באליפות קולומביה. והשתתף בטור של טורקיה, שם סיים שני בקטע השישי ובמקום ה-15 הכללי, 3:51 דקות מקריסטיאן דוראסק הקרואטי שניצח במרוץ. לופז סיים שביעי בטור דה סוויס, 3:06 דקות אחרי סימון שפילאק הסלובני שניצח במרוץ. בוואלטה אה בורגוס, לופז ניצח את הקטע הרביעי וסיים רביעי גם בדירוג הכללי (12 שניות פער מריין טאראמה האסטוני שניצח).

2016: ניצחון בטור דה סוויס

לופז פתח את העונה בטור דה סן לואיס, וניצח את הקטע השישי והגיע למקום הרביעי הכללי (38 שניות פער מדאייר קינטנה המנצח), וניצח את דירוג הצעירים. הוא סיים רביעי באליפות קולומביה בנגד שעון, וסיים שלישי בטור דה לאנגווקי (ניצח את הקטע הרביעי). בחודש יוני, רשם את אחד מההישגים הגדולים בקריירה שלו, כאשר ניצח את מרוץ הטור דה סוויס ואף סיים שני בקטע ה-7 וה-8. הוא נבחר לראשונה לגראנד טור, כאשר רכב במרוץ הוואלטה אספנייה, אך פרש במהלך הקטע השישי. בנוסף לכך, לופז ניצח את המרוץ החד יומי האיטלקי, מילאנו - טורינו.

2017: ניצחון בשני קטעים בוואלטה אספנייה

לופז סיים שני בקטע הפרולוג בטור של אוסטריה, וניצח את הקטע הרביעי, בסופו של דבר, סיים במקום השני הכללי (מרחק של 22 שניות מדליו פרננדז הספרדי שניצח). הוא ניצח את הקטע החמישי בוואלטה של בורגוס, וסיים רביעי כללי. לאחר שהבכורה שלו בוואלטה אספנייה ב-2016, לא הלכה טוב והוא פרש בקטע השישי, ב-2017 הוא כבר ניצח שני קטעים. את הקטע ה-11, כשהוא מקדים את כריסטופר פרום ווינצ'נצו ניבאלי. ואת הקטע ה-15, כשהוא מקדים את אילנור זאקארין וווילקו קלדרמן. בסופו של דבר, סיים במקום השמיני הכללי, מרחק של 9:13 דקות מכריס פרום המנצח.

2018: מקום שלישי בג'ירו ד'איטליה ובוואלטה אספנייה

לופז ניצח את הקטע ה-5 בטור של עומאן, וסיים שני כללי וניצח את דירוג הצעירים. הוא סיים שלישי כללי בטור של אבו דאבי, וניצח גם שם את דירוג הצעירים. הוא סיים במקום ה-16 הכללי במרוץ הטירנו - אדריאטיקו, וניצח את הקטע השני בטור של האלפים, אך סיים במקום השלישי הכללי (מרחק של 15 שניות מטיבו פינו הצרפתי). בג'ירו ד'איטליה, הוא סיים במקום השלישי הכללי (4:57 מכריסטופר פרום הבריטי שניצח), אך ניצח את דירוג הצעירים (ביתרון של 47 שניות על ריצ'רד קאראפז האקוואדורי). הוא ניצח את דירוג המאיצים בוואלטה של בורגוס, וסיים במקום השני הכללי. הוא נבחר שוב למרוץ הוואלטה אספנייה, וסיים במקום השלישי הכללי (2:04 שניות מסיימון ייטס המנצח). הוא סיים שני במרוץ מילאנו - טורינו.

2019: ניצחון בטור של קולומביה

הוא סיים שני באליפות קולומביה בנגד השעון, הוא ניצח את מרוץ הוולטה אה קטלוניה, וניצח גם את דירוג הצעירים, ואת הקטע הרביעי. בג'ירו ד'איטליה, הוא סיים במקום השביעי הכללי, מרחק של 7:26 דקות מריצ'רד קאראפז המנצח, אך ניצח את דירוג הצעירים במרוץ. בקטע ה-20 במרוץ, רשם תקרית לא נעימה כאשר התעמת פיזית עם אוהד שהפריע לו במהלך הרכיבה.
היינריך קוהל

היינריך קוֹהל (בגרמנית: Heinrich Kohl;‏ 4 במאי 1877, קרויצנך – 4 בספטמבר 1914, ליד ריימס) היה אדריכל וחוקר אדריכלות גרמני. בשנת 1905, יחד עם הארכאולוג הגרמני קרל ואצינגר, ערך סקר ארכאולוגי, חפירות ומחקר ראשון מסוגו של בתי הכנסת היהודיים העתיקים בגליל ובגולן.
בין השנים 1896–1901 למד אדריכלות. את הנטייה לאדריכלות קדומה קיבל מאביו שעסק בחקר מונומנטים בגרמניה. את הכשרתו כאדריכל בתחום הארכאולוגיה רכש כאשר הצטרף בשנים 1902–1904 אל האדריכל אוטו פוקשטיין שיצא לחקור את שרידי בעלבכ שבלבנון ואחר כך ב-1907 את שרידי חתושש, (בוע'זכוי), בירת החתים.

חפירותיו בארץ ישראל

באביב 1905 יצא לארץ ישראל יחד עם קרל ואצינגר, מטעם החברה הגרמנית האורינטלית (Deutsche Orient-Gesellschaft), כדי לערוך סקר בתי כנסת בגליל. בין 28 במרץ ל-17 ביוני סקרו, מדדו ותיעדו בחורבות של תלחום (כפר נחום), אם אל-עמד (חורבת עמודים), ארביד (חורבת ארבל), מירון, אנ-נברתין (כפר נבוריה), כפר ברעם, אל-ג'יש (גוש חלב) – כולם בגליל, חורבת סומקה שבכרמל, ואד-דכה ואום אל-קנאטר שבגולן. כן בדקו קצרות את חירבת כרזה (כורזים), קציון ויארון. בכפר נחום ערכו חפירה ארכאולוגית נרחבת, ברשות המסדר הפרנציסקני, שרכש קודם לכן את האתר. ביתר האתרים החפירות היו מצומצמות. בשנת 1907 יצאו השנים לעונה נוספת. מאחר שהפרנציסקנים מנעו מהם עתה את המשך המחקר בכפר נחום, התרכזו בתיעוד חורבות בית הכנסת בכורזים.
את פועלו של קוהל קטעה מלחמת העולם הראשונה. קוהל יצא לחזית המערבית בספטמבר 1914 ולאחר כשבועיים נהרג בקרב. את הספר "בתי כנסת קדומים בגליל", שהיה על סף סיום השלים והוציא לאור, בשנת 1916, עמיתו קרל ואצינגר.
מפעלם של קוהל וואצינגר הוא מחקר לדוגמה בתחום האדריכלות הקדומה. הרבה מן הקביעות האדריכליות שקבעו, נתקבלו על חוקרי בתי הכנסת הקדומים שבאו אחריהם. ובכל זאת, במונחים של מתודולגיה ארכאולוגית עכשווית לא היה בחפירה בכפר נחום יותר מאשר ניקוי שפכי עפר ופינוי האבנים הנפולות. אילו הייתה נקוטה בידם מידה מסוימת של חפירה סטרטיגראפית, של איסוף שברי חרסים ולא רק תיעוד של פרטי אדריכלות, הייתה אולי נוצרת אפשרות לסייע בפתרון המחלוקת המרכזית הקיימת בעניין תיארוך בתי הכנסת ובמיוחד תיארוכו של בית הכנסת בכפר נחום.
נחום שרון

נחום שרון (שטרכמן) (1912 – 1976) היה איש ציבור חבר מפ"ם, מאנשי תנועת השומר הצעיר במזרח אירופה וסופר מתעד.

ביוגרפיה

שרון (שטרכמן עד לשנת 1959) נולד בלוצק שבאוקראינה. מילדות החל בלימודי עברית ובקריאת ספרות עברית. ב-1927 הצטרף לתנועת השומר הצעיר בעירו. ב-1934 יצא לצ'נסטוחובה, להכשרה של חיי עבודה ושיתוף בארץ ישראל. בשנים שלאחר מכן ריכז וניהל מחוזות שונים מטעם התנועה. ב-1937 צורף כחבר ההנהגה הראשית של השומר הצעיר בפולין. בהמשך גויס לשירות חובה של שנה וחצי בצבא הפולני, שם שירת בחיל הרגלים. ב-1939 מונה לגזבר ההנהגה הראשית של השומר הצעיר, והתגורר בוורשה. השתתף במסגרת "המשרד הארץ-ישראלי" בארגון הפגנות אנטי-בריטיות כמחאה על רדיפת המעפילים, ופעל למען עלייה בלתי ליגאלית. היה למנהל האחרון, עם יוסף שמיר, של מושבת המנהלים המרכזית בהרי הקרפטים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה קיבל שרון צו מילואים וחזר ללוצק, בה החל לפעול משטר סובייטי קומוניסטי זמן קצר אחר כך. הצטרף למחתרת הציונית, אך נאלץ לברוח לאחר שנתגלה בידי ה-נ.ק.וו.ד. עם תחילתו של מבצע ברברוסה גויס לצבא האדום ושירת במסגרתו כחמש שנים, תחילה בחזית, אך בעיקר באזור קירגיזסטן. ב-1946 חזר שרון לתקופת השיקום. פעל למען ארגון שארית הפליטה ולעלייתה ארצה, וכן לצמיחתם של הארגונים היהודיים והציוניים והתנועה החינוכית. פרסם ב"מוסטי", עיתון השומר הצעיר. היה בין מייסדי מפלגת הפועלים השומר הצעיר, ועמד בראשה כמזכיר הכללי בתקופה שבטרם האיחוד עם מפלגת פועלי ציון. המשיך בפעילות מפלגתית גם במסגרת המפלגה המאוחדת. עלה לישראל בסוף 1949, לאחר עליית המפלגה הקומוניסטית לשלטון וסגירת הפעילות הציונית.
בישראל היה שרון לחבר המרכז והוועדה המדינית של מפ"ם. היה נציג מפ"ם במועצת פועלי חולון, כמזכיר פועלי דחק ופועלים חקלאיים. עבד גם בברית העולמית של מפ"ם. בשנים 1959-¬1962 ביצע שליחות בקובה כנציג המחלקות לארגון ולעלייה של הסוכנות היהודית, ושימש גם כמזכיר הפדרציה הציונית במשך שנה וחצי. לאחר השליחות היה בין מייסדי אגודת ידידות ישראל-קובה, וכמו כן שב לעבוד במרכז לתרבות ולחינוך של הסתדרות העובדים הכללית, בו היה חבר מ-1956. היה חבר המזכירות, מנהל האגף לאמנות וחבר הנהלה בגופי "מפעלי תרבות" השונים. היה חבר מערכת "בשער", ביטאונה הרעיוני של מפ"ם, ופרסם מאמרים ותגובות בעיקר ב"בשער" וב"על המשמר". עסק בניהול בבית אגודת סופרי ועיתונאי יידיש בישראל. פרסם ביידיש ב"נייוועלט" וב"ישראלשטימע". עבד גם בארכיון יד ושם, ובין השאר תרגם מיידיש, מפולנית ומרוסית. 
ב-1976 נפטר באופן פתאומי. בשנה שלאחר מותו יצא ספרו "קיץ 1942".
קנגורו אילני

מאפיינים

הגדול בבני הסוג הוא המין Dendrolagus dorianus שמגיע לאורך 51-78 ס"מ ולמשקל 6.5-15 ק"ג והקטן שבהם הוא Dendrolagus lumholtzi שאורכו 48-65 ס"מ ומשקלו עד 7.5 ק"ג.
קנגורו זה בעל זרועות ארוכות, טפרים חזקים וזנב ארוך, איתם הוא מטפס ביעילות בין הענפים ומחפש עלים, צוף פרחים ופירות וחלקם גם מגוונים במזון מהחי. הם בעלי פרווה שעירה בצבע חום-אדמדם ועם זרועות צהובות לעיתים. הראש קצר והאוזניים קצרות. קנגורו אילני יכול לקפץ למרחק 8 מטר בעזרת זנבו החזק ושרירי רגליו החזקים.
קנגורו זה נע על הקרקע בדומה לקנגורו אמיתי, בקפיצות, אך הוא מעדיף לנוע בין העצים.
תיאטרון אפי

התיאטרון האפי הונהג על ידי המחזאי הגרמני ברטולט ברכט בתחילת המאה ה-20. השם אפי נגזר מהמילה הלועזית אפוס. התיאטרון האפי הוא תיאטרון סיפורי-לירי המבקש לשמש בסיס לדיון פוליטי. 
הסוגה פרחה בגרמניה בתקופה שבין רפובליקת ויימאר לשלטון הנאצי ומטרתו של ברכט הייתה להביא את הצופה למודעות חברתית שתוליד בקרבו את הצורך בשינוי.

"ניכור העבודה" והמחזה האפי

ברכט, אבי המחזאות האפית, דגל ב"ניכור העבודה" שהייתה נפוצה בתחילת המאה ה-20. התאוריה אומרת שהאדם איבד את ערכו האינדיבידואלי וניהיה חלק ממכונה ענקית, האדם אינו בעל חשיבות בפני עצמו, רק ככוח עבודה, וכאשר האדם מת - תוך שניות נמצא לו תחליף, שכן כל אדם יכול לעשות את אותה עבודה בדיוק במפעל. כתוצאה מכך, האדם הרגיש מנוכר לחייו ויצירתו ומדוכא- ומכאן ברכט הפעיל את התיאטרון האפי, שהניכור הוא אמצעי הכרחי בו.
חשוב לציין, כי הרעיון של הניכור במחזותיו ובהצגותיו נועד לגרום לצופים לקום ולעשות מעשה לאחר הצפייה בהצגה. לקום ולשנות את המציאות הקיימת. 
אולם, נוסף על הניכור, יש להדגיש כי ברכט ניסה ליצור תחושת חמלה ואמפתיה אצל הצופים כדי שהם יזדהו עם הדמויות. למעשה, ברכט ניסה ללכת על חבל דק שבין ניכור לתחושות חמלה ואמפתיה כדי לשאוב את הצופה אל תוך הסיפור, אך תוך כדי לעורר אצלו חשיבה פעילה שבסופה הוא יגיע למסקנה שבאחריותו ומחובתו לשנות את המצב הקיים.

מבנה המחזה האפי

המחזות ה"אפים" ניכרים בסגנון המנוכר המוצהר שלהם, סגנון המשועבד ליצירת תחושת ניכור וריחוק בין הקהל וההתרחשות התיאטרונית על הבמה. באופן זה מקווה יוצרה לאלץ את הצופה להפעיל את המחשבה ולא להשאירו מונע על ידי מנגנוני הרגש.
ברכט קיווה שבאמצעות המחשבה ייווצר אצל הצופה הרצון לשינוי ופעולת השינוי, וכן, ניסה, באמצעות התיאטרון האפי, לקדם את התפיסה הסוציאליסטית (שהיה מתומכיה וממקדמיה הנלהבים בגרמניה שלפני מלחמת העולם השנייה). 
התיאטרון האפי מכוון את הצופה להקשיב לדברים, לחבר ולהפעיל את הדעת ואז לנקוט עמדה לוגית מתוך שיפוט הגיוני, אף שלא ניתן להתעלם מההכוונה של היוצר לתפיסת עולם מסוימת אותה הוא מבטא במחזה באופן שאיננו משתמע לשני פנים. רוב הנושאים בהם עוסק התיאטרון האפי הם חוסר בשוויון המעמדי/הכלכלי, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה החל ברכט להשתמש בתיאטרון האפי לקריאה כנגד המלחמה ואף לפציפיזם, כל זאת ללא שזנח את האידאולוגיה הסוציאליסטית השמה את המרכיב הכלכלי במרכזה.
קרב סן מתאו

קרב סן מתאו, במסגרת מלחמת העולם הראשונה, נערך בחזית האיטלקית בין הצבא האיטלקי והצבא האוסטרו-הונגרי בפסגת ההר סן מתאו  והיה הקרב שניטש במקום הגבוה ביותר בהיסטוריה הצבאית עד למלחמת קרגיל בין הודו ופקיסטן בהרי ההימליה במחוז קשמיר ב-1999.
הר סן מתאו נמצא בצפון איטליה, בחבל טרנטינו - אלטו אדיג'ה ומתנשא לגובה 3,678 מטר. בתחילת 1918 הקימו האוסטרים על פסגתו מוצב ובו תותחים שסיכנו את מעבר הצבא האיטלקי באזור. ב-13 באוגוסט 1918 כבשה יחידה אלפינית איטלקית את המוצב בהתקפת פתע. חלק מהחיילים האוסטרים נפלו בשבי והשאר נסוגו למקום נמוך יותר. כיבוש סן מתאו גרם לאוסטרים מפח נפש והם החלו לרכז כוחות להתקפת נגד. ב-13 בספטמבר 1918 פתחו האוסטרים בהפגזה כבדה על ההר ומיד לאחר מכן התקיפו 150 חיילים מהיחידה האלפינית וכבשו את ההר. התותחנים האיטלקים השיבו באש, אך בשגגה נהרגו בהפגזה גם איטלקים. עם תום הקרב נמנו לאוסטרים 17 הרוגים ולאיטלקים - עשרה.
היה זה הניצחון האחרון של הצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה. חודש לאחר מכן ניצחו האיטלקים בקרב ויטוריו ונטו והמלחמה הסתיימה. 
בקיץ 2004, מתחת לפסגת ההר, נתגלו גופותיהם של שלושה חיילים אוסטרים בתוך הקרח.
ג'טסטאר איירווייז

תולדות החברה

החברה נוסדה בשנת 2003, והיא החלה להפעיל טיסות מקומיות במאי 2004. הטיסה הבינלאומית הראשונה שלה, הייתה בדצמבר 2005 לקרייסטצ'רץ', שבניו זילנד.
טיסת הבכורה של החברה האחות; ג'טסטאר אסיה איירווייז התקיימה ב-13 בדצמבר 2004, והיא סימלה את כניסתה של קוואנטס לשוק הטיסות הזולות, ואת כוונתה להתחרות בחברה המקומית סינגפור איירליינס במגרש הביתי שלה.
ביולי 2007 רכשה קוואנטס 27% ממניות חברת התעופה הוייאטנמית "פסיפיק איירליינס". בשנת 2008 שינתה את שמה לג'טסטאר פסיפיק איירווייז.
בפברואר 2011 החל שיתוף הפעולה של ג'טסטאר וברית Oneworld, עם זאת; הכרטיסים לחברים בברית נמכרים דרך קוואנטס והטיסות הן בקוד שלה - QF.‏
באוגוסט 2011 הודיעה קוואנטס כי חברה לג'פאן איירליינס ולמיצובישי להקים חברת תעופה חדשה בשם ג'טסטאר יפן. החברה שהייתה אמורה להתחיל לפעול בדצמבר 2012, החלה לפעול ביולי אותה השנה.
יום חמישי

יום חמישי הוא היום החמישי מצאת השבת. בחלק ממדינות אירופה ובתקן ISO-8601 הוא היום הרביעי בשבוע.

יום חמישי ביהדות

שמו של היום מופיע לראשונה בסיפור בריאת העולם בתנ"ך (ספר בראשית, פרק א', פסוקים כ'-כ"ג) כיום שבו נבראו החרקים, חיות המים והעופות.
וַיֹּאמֶר אֱלֹהִים--יִשְׁרְצוּ הַמַּיִם, שֶׁרֶץ נֶפֶשׁ חַיָּה; וְעוֹף יְעוֹפֵף עַל-הָאָרֶץ, עַל-פְּנֵי רְקִיעַ הַשָּׁמָיִם. וַיִּבְרָא אֱלֹהִים, אֶת-הַתַּנִּינִם הַגְּדֹלִים; וְאֵת כָּל-נֶפֶשׁ הַחַיָּה הָרֹמֶשֶׂת אֲשֶׁר שָׁרְצוּ הַמַּיִם לְמִינֵהֶם, וְאֵת כָּל-עוֹף כָּנָף לְמִינֵהוּ, וַיַּרְא אֱלֹהִים, כִּי-טוֹב.  וַיְבָרֶךְ אֹתָם אֱלֹהִים, לֵאמֹר:  פְּרוּ וּרְבוּ, וּמִלְאוּ אֶת-הַמַּיִם בַּיַּמִּים, וְהָעוֹף, יִרֶב בָּאָרֶץ. וַיְהִי-עֶרֶב וַיְהִי-בֹקֶר, יוֹם חֲמִישִׁי.
— ספר בראשית, פרק א', פסוקים כ'-כ"ג
בתפילת שחרית של יום חמישי נהוג לקרוא בתורה בפרשת השבוע.
המשנה מזכירה חובה הלכתית לקיים טקסי נישואין ביום חמישי כאשר האישה היא אלמנה, אך דין זה אינו נוהג בימינו (מסכת כתובות פרק א, משנה א).

שמו של יום חמישי ברחבי העולם

מקובל לקשר את יום חמישי עם כוכב הלכת יופיטר והאל יופיטר. בלטינית נקרא היום  "דיאס יוביס" (Dies Iovis; יוביס הוא שם אחר לאל יופיטר) ומכאן שמו בחלק מלשונות אירופה: בצרפתית Jeudi, בספרדית Jueves ובאיטלקית Giovedì. לעומת זאת, בפורטוגזית השם הוא Quinta-feira, שפירושו "יום-החג החמישי", משום שימי השבוע בפורטוגזית נקראים על שם שבעת ימי השבוע הקדוש של חג הפסחא.
בלשונות הגרמאניות, השם מקושר עם האל הנורדי תור, אל הרעם במיתולוגיה הנורדית שנתפש כמקביל ליופיטר. באנגלית שמו Thursday, בגרמנית Donnerstag (שמקורו בשמו הגרמני של תור), בהולנדית Donderdag, בשוודית ובדנית Torsdag. בכמה משפות אלו (למשל גרמנית והולנדית) פירוש שמו של היום הוא "יום הרעם".
בלשונות המזרח הקרוב משמעות השם היא "יום חמישי". כך בעברית, בערבית (يوم الخميس - יום אלח'מיס), וביוונית (Πέμπτη, "פֶּבְּטִי").
בלשונות סלאביות שונות קיבל יום חמישי את השם "רביעי", על מנת לציין שהוא היום הרביעי בשבוע המתחיל ביום שני. כך ברוסית השם הוא Четверг (צ'טברג), ובצ'כית השם הוא čtvrtek (צְ'טְבְרְטֶק).
בלשונות המזרח יש לשם משמעויות שונות: ביפנית הוא נקרא "מוקויובי" (木曜日), שפירושו "יום האילן", ובסינית "סינג צ'י סי" (星期四), שפירושו "יום רביעי".

מנוחה ביום חמישי

כיום מקובל במקומות עבודה רבים בישראל לראות ביום חמישי היום האחרון בשבוע-העבודה, למעט במקומות בהם נהוגה עבודה ביום שישי, כסניפי בנקים, מרכולים, חנויות ומסעדות. עד שנות התשעים היה נהוג בישראל שבוע עבודה בן שישה ימים, שהסתיים ביום שישי, אך מצב זה שונה עם המעבר לשבוע עבודה מקוצר.
בחלק מהמדינות המוסלמיות נהוג יום חמישי כיום מנוחה נוסף על יום שישי. בעבר כך היה נהוג ברוב המדינות המוסלמיות, אולם בשנים האחרונות הוחלט בכמה מהן לקבוע את יום השבת כיום מנוחה במקום יום חמישי. זאת כדי לשפר את התיאום בלוחות הזמנים עם אירופה ועם ארצות הברית.
אלה ליברמן-שיבר

ביוגרפיה

אלה ליברמן נולדה בשנת 1927 בברלין בירת גרמניה, בתם של יהושע ורוזה ליברמן.
בשנת 1938 נאלצה משפחתה לעזוב את גרמניה הנאצית בשל מוצאה היהודי של האם, ועקרה לבנדין שבפולין. במלחמת העולם השנייה נכלאה המשפחה בגטו, ועם חיסול הגטו באוגוסט 1943, שולחה למחנה אושוויץ-בירקנאו. אביה ואחיה נרצחו במחנה השמדה, ואילו ליברמן ואמה ניצלו בזכות כישרונה האמנותי – היא הועסקה על ידי הנאצים כציירת דיוקנאות.
בהתקרב הצבא האדום למחנה, בינואר 1945, הובלו השתיים בצעדת מוות לגרמניה, ונכלאו במחנה נוישטט-גלֶוֶוה  (מחנה-לוויין  של מחנה הנשים ראוונסבריק). בראשית מאי 1945 שוחררה עם אמה, והיא בת 17. ומשם הגיעו לפולין. שם נישאה ליברמן בפברואר 1946 לעמנואל שיבר; בני הזוג עברו מערבה בסיוע תנועת הבריחה וניסו לעלות לארץ ישראל באוניית המעפילים "בן הכט", שנתפסה על ידי הבריטים במרץ 1947 ונוסעיה גורשו למחנות המעצר בקפריסין. שם השתתפה בקורסים לציור שארגן האמן נפתלי בזם. בתום 13 חודשי מעצר שוחררו בני הזוג, ובאפריל 1948 הגיעו לחיפה.
כמה שנים לאחר שחרורה החלה ליברמן להעלות על הנייר את רשמיה מהמלחמה. זיכרונותיה הפכו לסדרת יצירות, שהוצגו בשנות החמישים בתערוכה בנושא השואה בחיפה וגם הופיעו בעיתון.
93 יצירותיה בשם "חיים על קו הקץ" הוצגו בבית לוחמי הגטאות ונתרמו לאוסף האמנות שלו. הרישומים הופיעו ב-1992 בספר בעברית ואנגלית בהוצאת בית לוחמי הגטאות. בשנת 1997 הופיעה בפרנקפורט מהדורה מתורגמת לגרמנית בידי ליברמן-שיבר. ובהמשך הופיעה בסין ביוזמת בתה מהדורה מתורגמת לסינית.
בשנים 1979 – 1983 למדה ליברמן אמנות באוניברסיטת חיפה והשתתפה בסדנאות ציור, גרפיקה ופיסול.
נפטרה בשנת 1998 לאחר מחלה קשה. הותירה את בעלה ושלושת ילדיה.
גסטרונומיה מולקולרית

גסטרונומיה מולקולרית הוא תחום מדעי החוקר תהליכים פיזיקליים וכימיים המתרחשים בעת בישול מזון. תחום הגסטרונומיה המולקולרית חוקר את המנגנונים המסדירים את הפיכת מרכיבי מזון למאכל במהלך הבישול ומנסה להסבירם, כמו כן תחום זה עוסק במחקר על המרכיבים החברתיים, אומנותיים וטכניים של הגסטרונומיה והתופעות הגסטרונומיות, זאת מנקודת מבט מדעית.
ידע הנצבר במחקרים בתחום הגסטרונומיה המולקולרית יכול להיות מיושם על ידי טבחים כדי לשפר את אופן הכנת המזון. כך למשל, כאשר טבח יודע מדוע סופלה תופח, הוא יכול לדאוג לתנאים המיטביים לתפיחת הסופלה.
בנוסף לידע באשר לסיבות מדוע אנו מכינים מזון בדרכים המוכרות לנו, מדע הגסטרונומיה המולקולרית מסייע אף לפיתוח טכניקות חדשות להכנת מזון, מתכונים ומאכלים. לדוגמה, טבחים לומדים כי מים הם ה"אויב" הגדול של שוקולד מומס, מים גורמים ליצירת גושים בשוקולד במהלך עיבודו. מדע הגסטרונומיה המולקולרית גילה כי כאשר מוסיפים מים לשוקולד מומס ביחס נכון ניתן ליצור מוס שוקולד ללא צורך במרכיבים נוספים.
ידע הנצבר בתצפיות מדעיות על ההיבטים החברתיים והאומנותיים של מזון והכנתו (לדוגמה, הדרכים בהן אופן הכנת המזון והגשתו משפיעים על הסועד), ניתן לישום על ידי טבחים בהעצמת חווית ההנאה מן האכילה. גסטרונומיה מולקולרית שואפת לנתץ מיתוסים חסרי יסוד המהווים חלק מן הגסטרונומיה ותחתם לספק ידע מדעי על הכנת מזון לשיפור חווית האכילה.
כיוון שגסטרונומיה מולקולרית חוקרת הכנת מזון, הרי שהכנת מזון מהווה חלק מן העשייה המדעית בתחום זה. אולם, יש הטועים ועושים שימוש במונח זה כדי לתאר את אופן הכנת המזון של שפים חדשניים המאמצים את הידע המדעי במהלך עבודתם. להבדיל מעבודתו המדעית של הגסטרונום המולקולרי, עבודתו של שף, אף כאשר היא נתמכת בידע מדעי, כרוכה במיומנות, יצירתיות, אומנות ומסורת, שאינם חלק מן ההוויה המדעית.

מקור המונח

את המונח "גסטרונומיה מולקולרית ופיזית" טבע הפיזיקאי ההונגרי ניקולאס קורטי כחלק משמן של סדרת סדנאות אשר נערכו בעיר אריצה בסיציליה, אשר הפגישה מדענים עם טבחים מקצועיים לדיונים אודות הבסיס המדעי להכנת מזון מסורתית. סדנאות אלה (ששמן המקורי היה "מדע וגסטרונומיה") היו יוזמתה של מורה למקצועות המטבח בשם אליזבת תומאס אשר למדה בבית הספר הידוע קורדון בלו בסניפו שבלונדון וניהלה בית ספר לבישול בברקלי, קליפורניה. בין מכריה של תומאס, אשר הייתה נשואה בעברה לפיזיקאי, היו מדענים רבים אשר התעניינו בבישול. בשנת 1988, בעת שהייתה בכנס בעיר אריצה, פגשה בחוקר מאוניברסיטת בולוניה אשר הסכים לדעתה כי רבים מפחיתים מערכו של מדע הבישול והוא עודד אותה לארגן סדנה בנושא זה. ביוזמת תומאס נעשתה פניה לפיזיקאי קורטי, אשר התעניין כבר באותה עת במדע הבישול, כדי שירכז את הסדנה. קורטי אירח בעברו תוכנית טלוויזיה אשר שודרה בבריטניה ושמה: "הפיזיקאי והמטבח". לצורך ניהול הסדנה הצטרפו לקורטי ותומס אף המחבר הנודע בנושאי מדע המזון הרולד מקגי והכימאי הפיזיקלי הצרפתי הברה טיס. מקגי פרש מניהול הסדנה לאחר הפגישה הראשונה בשנת 1992.
לאחר מותו של קורטי בשנת 1998 שינה הברה טיס את שמה של הסדנה וקרא לה: "הסדנה הבינלאומית על גסטרונומיה מולקולרית ע"ש קורטי". שם עבודת הדוקטורט של טיס בתחום הכימיה הפיזיקלית של חומרים היה: "גסטרונומיה מולקולרית ופיזיקלית" ואילו את תחום מחקריו נהג לכנות בשם "גסטרונומיה מולקולרית". טיס אף חיבר ספר בשם זה. הסדנה בעיר אריצה יצרה למעשה תחום מדעי חדש, אף שהדבר לא היה בין מטרותיה.

מטרות הגסטרונומיה המולקולרית

הברה טיס, מן המדענים הבולטים בתחום הגסטרונומיה המולקולרית, הגדיר את מטרותיה בהווה ובעבר אף הגדיר את מטרותיה המקוריות.
שבתאי אלדג'ם

קורות חייו

שבתאי אלדג'ם נולד בסופיה שבבולגריה. הגיע לארץ ישראל בשנת 1944 והצטרף לקבוצת שילר בגפו, והוא אז נער בן 16. בקיבוץ עסק בעבודות שונות, אבל בזכות כישרונו לציור נשלח על ידי חברי הקיבוץ ללמוד ציור, וגם התאפשר לו לבקר פעמיים בחודש במוזיאונים לאמנות בתל אביב וירושלים.
בהגיעו לגיל 18, בסוף שנת 1946, עבר שבתאי אלדג'ם לתל אביב, ושם החל לשיר במסגרת "מקהלת רון", עליה ניצח אז קונרד מן, שהיה גם מנצחה של מקהלת שילר. מקהלת רון הייתה מקהלה מאד ידועה של המפלגה הקומוניסטית בארץ וזכתה להישגים מוזיקליים ניכרים. הזמר שמעון ישראלי למשל, החל בה את דרכו המוזיקלית.
תקופת שהותו בארץ ובקיבוץ ובמקהלת רון השפיעה עליו ועיצבה את חייו בהמשך. מאז לא חדל לשיר ולצייר. בשנת 1950 הצטרפו אל שבתאי הוריו ואחותו שהגיעו מבולגריה, ובשנת 1957 החליט לעבור לפריז בירת צרפת, בה הוא חי מאז עד היום. אלדג'ם למד ציור ועיצוב פנים והוסמך כדקוראטור. ולימים גידל שני בנים, אחד מהם כנר והשני מוזיקולוג.
בשנת 1992, לאחר שנות עבודה רבות במקצועו, פתח גלריה לאמנות ובית ספר קטן לציור, בו שימש כמורה לעשרות אמנים, מקצועיים וחובבים. באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 סגר את הגלריה, אך לא חדל לצייר ולזכור את קבוצת-שילר.
הציור של שבתאי אלדג'ם הוא ציור נאיבי-ריאליסטי, אך הוא מפליא לצייר בצבעים. בארץ אינו מוכר ואינו ידוע כמעט, אבל בפריז רכש לו שם בתחומו.
עבודת כפייה

על פי הגדרת ארגון העבודה הבינלאומי במונח עבודת כפייה נכללות כל העבודות המתבצעות כתכתיב בעקבות איום בסנקציה. לעיתים עבודת הכפייה קשה ומאומצת ומבוצעת בתנאים קשים על ידי עובדים, שאולצו לכך כצורה של מס (בעיקר בעת העתיקה) או באיומי אלימות, מאסר או אף מוות.
עבודת כפייה מתבצעת לעיתים בין כותלי כלא, או במחנה המיועד לכך ונקרא "מחנה עבודה".
ג'ירו הוריקושי

ילדות, נעורים ותחילת הקריירה

הוא נולד בעיר פוג'יאוקה, במחוז גונמה, יפן. בשנת 1927 הוא סיים את לימודי האווירונאוטיקה במסגרת המחלקה להנדסה של האוניברסיטה של ​​טוקיו, והחל לעבוד בחברת מיצובישי.
העבודה הראשונה של ג'ירו הוריקושי הייתה תכנון מטוס ניסיוני לא מוצלח בשם מיצובישי 1MF10, שמעולם לא עבר את שלב אב הטיפוס לאחר מספר טיסות ניסוי שנעשו עליו. יחד עם זאת, לקחים שהופקו מתכנון מטוס זה הובילו לפיתוח של  מטוס הרבה יותר מוצלח בשם מיצובישי A5M (שם הקוד של בעלות הברית למטוס זה היה "קלוד") אשר נכנס ליצור המוני בשנת 1936.

תכנון ה-A6M זירו

זמן מה לאחר מכן, בשנת 1937, הוריקושי וצוותו בחברת מיצובישי התבקשו לתכנן מטוס עבור הצי הקיסרי היפני כמחליף למיצובישי A5M אשר לא תאם את דרישות הצי. במאי 1937 קיבלו החברות מיצובישי ונאקאג'ימה מפרט למטוס קרב חדש המיועד לנושאות מטוסים. במפרט נדרש מטוס המסוגל לטוס במהירות של 500 קמ"ש בגובה 4000 מטר ונסיקה ל-3000 מטר תוך 3.5 דקות. על המטוס לשהות באוויר שעתיים בפעולה רגילה, ו-6 עד 8 שעות במהירות שיוט חסכונית עם מכלי דלק נתיקים. החימוש נדרש להיות צמד תותחי 20 מ"מ, צמד מקלעי 7.7 מ"מ ושתי פצצות 30 או 60 ק"ג. כמו כן, דרש הצי לצייד את המטוס במכשיר קשר ואמצעי ניווט. כושר התמרון הנדרש ממנו היה להיות לפחות זהה לזה של ה-A5M, תוך הקפדה על כך שמוטת כנפיו לא תעלה על 12 מטר. צוות התכנון של נאקאג'ימה סבר כי הדרישות החדשות הן מגוחכות ובלתי אפשריות ופרש בינואר מתכנון המטוס. אולם הוריקושי נרתם לפרויקט, הוא החליט שהמשימה אפשרית אם יצליח להוריד את משקל המטוס למינימום האפשרי, הוא וצוותו עשו שימוש בכל טכניקת הפחתת משקל אפשרית, וחלקים רבים נבנו מאלומיניום. התכנון הסופי, עם כנף תחתית משתפלת, כן נסע רחב ומתכנס ותא טייס סגור במלואו היה בזמנו חדשני ביותר.
המטוס שנודע בכינוי זירו (="מודל אפס") או בשמו המלא A6M זירו, היה לאחד ממטוסי הקרב המעולים של תקופת מלחמת העולם השנייה ולבעל מוניטין אגדי כמעט. עם זאת, פגמים בתכנונו וחוסר קריטי במנועים חזקים חרצו את גורלו לעומת מטוסים אמריקאיים מתקדמים דוגמת P-38 לייטנינג ו-F-6F הלקט.

חייו בשנות המלחמה

למרות הקשר ההדוק של חברת מיצובישי לממסד הצבאי היפני והשתתפותו הישירה של הוריקושי במאמץ של האומה היפנית לקראת מלחמת העולם השנייה, הוא התנגד בתוקף למה שהוא ראה כמלחמה חסרת תוחלת כנגד ארצות הברית והביע זאת ביומנו האישי שפורסם לציבור בשנת 1956.

חייו לאחר המלחמה

לאחר המלחמה, הוריקושי השתתף ביחד עם המהנדס קימורה הידמאסה בתכנון מטוס הנוסעים/התובלה היפני YS-11. לאחר פרויקט זה הוא החליט לעזוב את חברת מיצובישי ולהשקיע את מרצו בלימוד במוסדות חינוך ומחקר ביפן.

אחרית ימיו

הוריקושי מת מדלקת ריאות בבית חולים בטוקיו ב-11 בינואר 1982, בגיל 78.

הוריקושי בתרבות

הסרט הרוח העולה של האנימטור היפני הייאו מיאזאקי מבוסס על חייו של הוריקושי.
גיל כהן מגן

גיל כהן-מגן, (נולד ב-1971) הוא צלם ישראלי.

ביוגרפיה

בוגר לימודי צילום במכללת הדסה, צילם עבור "ידיעות אחרונות", "הארץ" ועיתונים ומגזינים נוספים בארץ ובעולם. ב־2001 החל לעבוד כצלם קבוע בסוכנות הידיעות רויטרס ישראל, ועבד שם עד שנת 2010.
כיום, עובד כצלם פרילנס עבור עיתונים ומגזינים ישראלים ובינלאומיים, סוכנות הידיעות הצרפתית AFP ועיתון הארץ. עבודותיו הוצגו בתערוכות יחיד וקבוצתיות בגלריות ומוזיאונים בארץ ובעולם, ביניהם מוזיאון ישראל, מוזיאון ארץ ישראל ומוזיאון תל אביב. במקביל, מרצה בתחום הצילום באוניברסיטאות ומכללות בארץ ובעולם. זוכה מקום ראשון בנושא חדשות בתחרות "עדות מקומית" (צילומי עיתונות בישראל) בשנת 2009.
פרסם ספר צילומים "בחצרות החסידים"- התמונות העוסקות בחיים הדתיים החסידיים 2011.
משה הכהן ממגנצא

קורות חייו

נולד לשלמה הכהן בסביבות ד'תתפ"ה. נסע לצרפת ללמוד בישיבתו של רבינו תם, לאחר מכן חזר למגנצא וכיהן כרב. נמנה עם החותמים על תקנות מגנצא בשנת ד'תתק"פ. בניו היו הרב יהודה הכהן מפרידברג (רבו של מהר"ם מרוטנבורג), והרב שלמה.

תלמידיו

בין תלמידיו נמנים רבי אלעזר מוורמס, רב ברוך ממגנצא, הראבי"ה, המרדכי, רבי אלעזר מוורמייזא ורבי שמחה משפיירא.