google/wiki40b huggingface dataset:
אברהם אלימלך פרלוב

קורות חייו

רבי אברהם אלימלך, נולד בד' באלול התרנ"ב לרבי ישראל מסטולין ולברכה שיינדל בתו של רבי דוד מזלטיפולי. נישא בד' באדר תרפ"ב לחוה בת דודו רבי מרדכי יוסף מזלטיפולי. לאחר נישואיו נשאר להתגורר כמה שנים אצל חותנו בזלטיפולי ולאחר מכן חזר לסטולין. לאחר פטירת אביו מונה על ידי החסידים למלא את מקומו בסטולין על פי צוואת אביו, אך הוא סירב, ורק לאחר לחצים מצד חותנו ומצד רבי ישראל מטשורטקוב הסכים להתמנות כאדמו"ר מקרלין בקרלין (פינסק).
הקים את ישיבת "אור ישראל" בלוניניץ, בה כיהן מספר שנים כראש ישיבה רבי אלעזר מן שך, כמו כן הקים את ישיבת "בית אהרן" בירושלים.
תלמידו רבי משה מרדכי בידרמן מלעלוב התבטא עליו כי הוא הבעל שם טוב של דורו.
על פי עדות חסידיו, שהה בארץ ישראל (בה ביקר ארבע פעמים ביקורים ממושכים) כשהנאצים פלשו לעירו. כששמע זאת רצה לחזור לעירו כדי לעודד את היהודים שם, וחסידיו ניסו לעצור בעדו, אך הרבי התעקש לחזור ולא להשאיר את חסידיו לבד. האדמו"ר אכן חזר בספינה האחרונה שיצאה ונרצח שם על ידי הנאצים.
רבי אברהם אלימלך נרצח בחודש חשוון תש"ג. נסיבות מותו נותרו לוטות בערפל, כיוון שאין עדות אם נרצח על ידי הנאצים או על ידי האוקראינים. חסידי קרלין מציינים את יום השנה (יארצייט) בי"ד בחשוון, אך התאריך המדויק אינו ברור.
בתו חנה נישאה לרבי שמואל נחמיה פרנקל.
רג' לואיס

ביוגרפיה

לואיס נולד בבילסטון שבסטפורדשייר, ולאורך כל הקריירה שלו הוא שיחק בארסנל. הוא הצטרף למועדון ב-1935 בעודו נער, והבקיע בהופעת הבכורה שלו במשחק נגד אברטון שנערך ב-1 בינואר 1938. אולם, בעונת 1937/1938 הוא השתתף בארבעה משחקים בלבד, ולכן לא היה זכאי לקבל מדליה על האליפות של ארסנל באותה עונה. לואיס שיחק יותר בהרכב הראשון בעונת 1938/1939, והשתתף ב-16 משחקים שבהם הבקיע 7 שערים, אך נאלץ להפסיק את הקריירה שלו בגלל מלחמת העולם השנייה.
לואיס שיחק במשחקים הלא רשמיים של ארסנל בזמן המלחמה, והתגלה כמבקיע מצטיין; למרות שהמשחקים והשערים בתקופת המלחמה לא נכללים בסטטיסטיקות הרשמיות, ההערכה היא שהוא הבקיע כ-143 שערים ב-130 משחקים, כולל רביעייה במשחק גמר גביע המלחמה הדרומי של 1943, שהסתיים בניצחון 7 - 1 על צ'רלטון אתלטיק. לקראת סוף המלחמה הוא נקרא לשרת ביחידות הצבא הבריטי שעל נהר הריין בגרמניה, אך חזר לשחק בארסנל כאשר משחקי הכדורגל הרשמיים חודשו ב-1946.
למרות שרוב שחקני ארסנל הידועים משנות ה-30 היו מעבר לשיאם, לואיס היה רק בן 26 והמשיך להיות חלק קבוע מההרכב של המועדון לאורך שארית שנות ה-40. הוא היה מלך השערים של המועדון בעונת 1946/1947 עם 29 שערים, ובעונה שלאחר מכן (1947/1948) הוא שיתף פעולה עם רוני רוק, כאשר שני השחקנים מבקיעים 47 שערים המהווים חלק חשוב בזכיית המועדון באליפות. אחת העונות הטובות ביותר בקריירה של לואיס הייתה ב-1949/1950; הוא הבקיע 19 שערים ב-31 משחקי ליגה, שיחק פעמיים בנבחרת אנגליה ב', ולבסוף הבקיע שני שערים בניצחון על ליברפול בגמר גביע ה-FA של 1950.
אולם, בתחילת שנות ה-50 לואיס סבל ממספר פציעות, כאשר בעונת 1951/1952 הוא משתתף ב-12 משחקים בלבד, ובעונת 1952/1953 אף לא במשחק אחד. בסיום עונת 1953 הוא פרש ממשחק פעיל והוא בן 33. לאורך עונותיו בארסנל הוא השתתף ב-176 משחקים, בהם הבקיע 116 שערים. לאחר פרישתו הוא ניהל פאב, ולאחר מכן עסק בתחום הביטוח.
טארק עלי

חייו

סבו, מצד אמו, היה מנהיג בליגה המוסלמית האוניוניסטית ובשנים 1942-1937 ראש ממשלת פונג'אב. שני הוריו ממשפחות אצולה, אך אביו היה קומוניסט ואתאיסט. בזמן לימודיו באוניברסיטת פונג'אב בעיר הולדתו לאהור אירגן הפגנות נגד הדיקטטורה הצבאית ששלטה בפקיסטן. כדי לברוח ממעצר, היגר לאוקספורד, שם למד מדעי המדינה ופילוסופיה. היה הפקיסטני הראשון שהתמנה ליושב ראש ארגון הסטודנטים של אוקספורד. 
הוא היה מעורב בהתנגדות נגד מלחמת ווייטנאם, ושימש כעורך כתב עת פוליטי. בשנת 1968 הצטרף ל"קבוצה הבינלאומית המרקסיסטית", בעלת הנטייה הטרוצקיסטית ובהמשך הנהיג אותה. בשנות השבעים היה מקורב לג'ון לנון וערך איתו טקסטים לשירים שלו. 
אחרי הפיגועים של ספטמבר 2001 הוא כתב את The Clash of Fundamentalisms ובו הוא טען, ששתי צורות של פונדמנטליזם עומדות זו מול זו: האסלאמי והאימפריאליסטי. 
ביולי 2012 קרא עלי לתמוך בתוכניתו של קופי ענאן לשביתת נשק בסוריה.
הסופר הבריטי הביע עמדה בעד פירוק האיחוד בין סקוטלנד לממלכה המאוחדת.
A TIME

איי טיים (A TIME) הוא ארגון חרדי עולמי שבסיסו בארצות הברית בראשות הרב שאול רוזן, העוזר בסיוע פיזי ונפשי לזוגות חשוכי ילדים.

פעילות

הארגון מסייע במתן ייעוץ רפואי, בקיום מפגשים בין זוגות חשוכי ילדים ובין רופאים מומחים לזוגות הזקוקים לסיוע רפואי. מדי שנה מארגן הארגון שבתות עבור מאות זוגות חשוכי ילדים במלונות בארצות הברית ובישראל. לשבת מוזמנים מומחים ומרצים שונים, ומשתתף בה בקביעות אייזיק האניג המשמש כחזן בתפילות השבת.
הארגון מוציא לאור חוברת בת מאה עמודים בעברית ובאנגלית מדי חודש המחולקת לכל הזוגות חשוכי הילדים בארצות הברית שרשומים ברשימותיהם. לארגון רשימה של אלפי זוגות בארצות הברית, העומדים בקשר רציף עם הארגון על כל צעד ושעל. רשימה זו מחולקת לכל הזוגות חשוכי הילדים, כדי לעודד את הקשר שביניהם. 
בתקופת הטיפולים הארגון מסייע בכל הפרטיים הטכניים, ומלווה על ידי מומחים את בני הזוג בתמיכה נפשית. הארגון גם מעודד זוגות שעברו מקרי הפלה.
לארגון סניפים בישראל, בורו פארק ויליאמסבורג ומונסי שבארצות הברית, באנגליה ובקנדה. הארגון מונה מעל 7,000 חברים רשומים.
הארגון הקים את מכון שערי הלכה ורפואה, המכשיר דיינים לעסוק בעניינים הקשורים לטיפול בזוגות חשוכי ילדים, ומסייע להם בכל השלבים עד לקבלת סמיכה להוראה. המכון עוסק גם בעזרה טכנית בכל הבעיות ההלכתיות.
יעקב משה עייאש

ר' יעקב משה עייאש (1727–1817),  הראשון לציון, שד"ר, מנהיג קהילה וראש ישיבה.

ביוגרפיה

בשנת ה'תקט"ז, (1756) עלה ר' יעקב משה עייאש לארץ יחד עם קבוצת העולים מאלג'יר שבראשם עמד אביו ר' יהודה עייאש מחשובי חכמי אלג'יר .
בשנת ה'תקל"ט (1779) יצא בשליחות העיר ירושלים כשד"ר למרוקו וארצות צפון אפריקה.
בשנים ה'תקמ"ג-ה'תקמ"ד 1783-1784  היה בליוורנו שם הביא לדפוס מספר ספרים ביניהם ספרו של אביו "מטה יהודה" על השו"ע, ואת הספר "שמע יעקב" שהוא ספר דרשות על התורה של ר' ישראל יעקב אלגאזי מחכמי א"י, ביחד עם ספר "ארעא דרבנן" העוסק בכללי התלמוד והפוסקים. לספר זה צירף את הגהותיו של אביו ר' יהודה עייאש בשם "עפרא דארעא".
לאחר מכן השתקע באיטליה למשך 22 שנים בהן כיהן כרב קהילת סיינה במשך 12 שנים, וכרב קהילת פירארה 10 שנים. בשנים אלו הדפיס ספרים שונים ביניהם כמה קונטרסי תפילות כמנהג ירושלים, ואת הספר "דרך חיים", סדר התרת נדרים, סדר תפילות להקפות שמחת תורה, וסדר תפילות המנחה של ערב ראש חודש. סייע לרבי יעקב ב"ר דוד פארדו להדפיס את ספרו "אפי זוטרי" על אבן העזר (הקדמה לס' אפי זוטרי) ועוד ...
בחתימתו בספריו הנ"ל היה נוהג תמיד לרמוז על שאיפתו לחזור לארץ ישראל וכחרוז לשמו היה רושם "מרחמי ה' לא נתייאש, לשוב אל הר ציון לא נואש".
בין תלמידיו באיטליה היו ר' חננאל ניפי ור' יהודה חי חזקיה מלאוידה.
בשנת ה'תקס"ג, (1803) חזר לארץ ישראל ובסיועו של הגביר מפירנצה ר' חזקיה מנוח חיים רפאל הקים בירושלים ישיבה בשם "חיים וחסד".
בשנת ה'תקס"ו, (1806) נתמנה לתפקיד הראשון לציון ובתפקיד זה שימש עד פטירתו ביום כ"ו בטבת ה'תקע"ז (1817).
בצוואתו הורה על סדר קבורתו והוראה זו נתקבלה אחר כך למנהג ירושלים.
גם שני בניו שהניח אחריו ר' יוסף דוד עייאש ור' חיים יהודה עייאש יצאו כשד"רים בשליחות ארץ שראל.
בנו ר' יוסף דוד עייאש היה מרבני קהילת שכם.
עורק הטבור

התפתחות

עורק הטבור הוא בין העורקים הראשונים להתפתח בעובר, עת הוא מתחיל את דרכו כהמשכו הזנבי של אבי העורקים הגבי הפרימיטיבי. לאחר איחוי שני אבות העורקים הגביים, הוא יוצא, אחד מכל צד, מההיבט הגחוני-צדי של אבי העורקים המאוחד, ועובר תיכון לצינור ההפרשה הראשי (אשר יהפוך למערכת השתן) לעבר הטבור. מהטבור הוא ממשיך בחבל הטבור, יחד עם עורק הטבור המקביל מהצד הנגדי ועם וריד הטבור, ונע לעבר השליה. בשליה העורק משיק עם מקבילו מהצד הנגדי כחמישה מ"מ מכניסת חבל הטבור, ומהשקה זו מסתעפים עורקי השליה.
בשלב מאוחר יותר בהתפתחות העוברית, החלק המקורב של העורק מתחבר לעורק הבין-מקטעי המותני החמישי, שיהפוך לעורק הכסל הפנימי, ומתנתק מהמוצא הישיר מאבי העורקים. קוטר העורק במוצאו מעורק הכסל הוא 2–3 מ"מ, וככל שהעורק מתקדם לעבר הטבור הוא נעשה צר יותר, עם התעבות הגלימה האמצעית כתוצאה מעלייה במספר סיבי השריר החלק והסיבים האלסטיים.
לפני הלידה מתרבה רקמת החיבור בדופן העורק, ואילו העורק עצמו נעשה מוצר על רקע שינויים בלחץ החמצן בו. לאחר חיתוך חבל הטבור עורק הטבור מתכווץ במטרה למנוע איבוד דם, וקרישי דם נוצרים לעיתים קרובות בקצהו המרוחק. בסופו של דבר, בחודשים הראשונים לאחר הלידה, העורק נסתם בקצהו המרוחק.

מהלך

לאחר השלמת ההתפתחות מוצאו של העורק הוא בחטיבה הקדמית של עורק הכסל הפנימי. העורק נע קדימה ומטה לאורך מרחק קצר בין שלפוחית השתן לדופן הצדית השל האגן עד שמתפצלים ממנו עורקי שלפוחית השתן העליונים. לאחר פיצול זה העורק נסתם, והחלק הסגור הופך לרצועת הטבור התיכונה. ספרי אנטומיה אחדים מגדירים את העורק המסתעף מעורק הכסל הפנימי כעורק שלפוחית השתן העליון, שממנו יוצא החלק הסגור של עורק הטבור.

עורק טבור יחיד

עורק טבור יחיד הוא מצב שבו בחבל הטבור נצפה עורק טבור אחד המלווה את וריד הטבור. מצב זה מתרחש אחת ל-200 לידות לערך, ובשכיחות גבוהה יותר בהיריון רב-עוברים. כשלעצמו מצב זה אינו מסכן את העובר, כאשר 75% מהתינוקות הנולדים איתו הם בריאים. עם זאת, לעיתים מום זה נלווה למומים נוספים, ובפרט מומי לב.
עיר תהילה צבאית

עיר תהילה צבאית (ברוסית: Город воинской славы) הוא תואר כבוד, המוענק ברוסיה לעיר ולאזרחיה שהפגינו גבורה במהלך מלחמת העולם השנייה. התואר הוענק עד כה ל-45 ערים. 
התואר שקול לתואר הכבוד עיר גיבורה שהוענק בברית המועצות ל-12 ערים. עד כה לא זכתה אף עיר בשני התארים גם יחד.

התואר

תואר עיר התהילה הצבאית נוצר בחוק שנתקבל על ידי שני בתי הפרלמנט של רוסיה באפריל 2006. החוק נחתם על ידי נשיא רוסיה ולדימיר פוטין ב-9 במאי 2006, יום השנה ה-61 לניצחון על גרמניה הנאצית. התואר מוענק לעיר באמצעות צו המוצא על ידי הנשיא.
בערים שהתואר הוענק להן הוקם מונומנט שבו מוצג שלט היוחסין של העיר ובצדו נוסח הצו הנשיאותי אשר העניק את התואר לעיר. ביום מגן המולדת וביום הניצחון על גרמניה הנאצית נערכים טקסים ליד המונומנטים.
הערים הראשונות שהתואר הוענק להן היו אוריול, בלגורוד וקורסק.
מאור זוהר

קריירה

זוהר החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי עירוני אשדוד ולאחר איחוד הקבוצות בעיר המשיך בקבוצת הנוער של מועדון ספורט אשדוד. ב-21 בינואר 2003 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 0–4 להפועל כפר סבא במסגרת גביע הטוטו. בהמשך השתלב היטב בקבוצה בתקופה בה אימן יוסי מזרחי, שהציב אותו בעמדת הקשר האחורי ולעיתים בעמדת הבלם, תחילה כשחקן מחליף ובהמשך בהרכב הפותח. בינואר 2007, לאחר שלא מצא מקום בהרכב תחת המאמן אלון חזן, הושאל זוהר להפועל אשקלון מהליגה הלאומית עד לסיום העונה. זוהר היה שותף לעלייה של הקבוצה לגמר גביע המדינה, בו הפסידה הפסידה 4–5 להפועל תל אביב בדו-קרב בעיטת עונשין, כאשר זוהר החמיץ את הפנדל היחיד בהתמודדות.
בעונת 2007/2008 חזר זוהר למועדון ספורט אשדוד ושיחק שנתיים נוספות במדיה, בהן ערך עוד 36 הופעות בליגת העל כשחקן הרכב, ובסך הכל 45 משחקים בכל המסגרות.
בקיץ 2009 חתם זוהר בהכח עמידר רמת גן, שירדה לליגה הלאומית עונה קודם לכן. ב-14 בינואר 2010 חתם בהפועל רעננה מליגת העל, במדיה ערך 14 משחקי ליגה עד תום עונת 2009/2010, ובסופה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
בקיץ 2010 חתם זוהר במכבי באר שבע מהליגה הלאומית, וכעבור עונה חזר לקדנציה שנייה בהפועל אשקלון. בקיץ 2012 חתם בסקציה נס ציונה, עמה ירד לליגה א' בתום עונת 2012/2013.
בקיץ 2013 חתם זוהר בעירוני קריית גת מליגה א', ועמה עלה בסיום העונה לליגה הלאומית. את עונת 2015/2016 התחיל כשחקן חופשי עד שבינואר 2016 חזר לקדנציה שנייה בסקציה נס ציונה.
ב-15 בספטמבר 2017 חתם זוהר במכבי עירוני אשדוד מליגה ב'.
נועה לביא (עיתונאית)

נועה לביא (נולדה ב-16 באפריל 1983) היא עיתונאית, שדרנית רדיו, כתבת ומגישת טלוויזיה ישראלית.

ביוגרפיה

נועה (אולגה) לביא נולדה בקייב שבאוקראינה. למדה בבית הספר הייעודי לילדים מוכשרים בתחום המוזיקה, סיימה בהצטיינות את המגמה ללימודי פסנתר והתקבלה לאקדמיה למוזיקה ע"ש צ'ייקובסקי. המשיכה ללימודי תואר ראשון בפקולטה לעיתונות באוניברסיטה הבינלאומית בקייב.
את דרכה בתקשורת ובעיתונות הרוסית והאוקראינית החלה ככתבת תרבות ומבקרת בלט בעיתון "זרקלו נדלי". בהמשך שימשה בתפקיד כתבת תרבות בתוכנית הטלוויזיה Weekly Mirror ואחר כך בחדשות ערוץ "נובי קנאל" ובערוץ התרבות STB. במהלך עבודתה סיקרה אירועים בינלאומיים רבים, כמו הופעתו ההיסטורית של פול מקרטני בכיכר האדומה במוסקבה, תחרות האירוויזיון באוקראינה, ועוד.
בשנת 2005 עלתה מטעמי ציונות לישראל, למדה קולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב ולימודי חברה וחינוך בקריה האקדמית אונו. לביא ערכה והגישה כתבות בערוץ הטלוויזיה RTVI והגישה תוכנית תרבות בידור ומוזיקה בקול ישראל ברשת רק"ע.
היא שבה לתקופה למוסקבה ושימשה בתפקיד עוזרת לנספחת התרבות וכמנהלת המדיה החברתית של שגרירות ישראל. עם שובה ארצה הגישה וצילמה כתבות טלוויזיה בערוץ 9, כתבה ב-ynet, במגזין סלונה ומילאה את תפקיד דוברת ארגון לימוד דוברי רוסית הבינלאומי.
כיכבה בסרטו של חיים יבין "הישראלים החדשים" (2015), על עולים מברית המועצות ומאבקי קליטתם בארץ ובחברה הישראלית.
אחרי מבצע "צוק איתן" ב-2014 הצטרפה לקבוצת ידיעות אחרונות. ב-2016 החלה לעבוד גם בתאגיד השידור הישראלי במסגרתו הגישה תוכניות שונות. בין היתר ערכה והגישה את הפודקאסט "פודקאסט עם מבטא" שתיעד מבטאים שונים בחברה הישראלית, את תוכנית הבוקר של "כאן רק"ע", פינות תרבות ב"כאן תרבות", וכן את התוכנית "לילה רומנטי" ב"כאן גימל". בדצמבר 2018 סיימה את עבודתה בתאגיד. 
לביא מגישה תוכנית שבועית בערוץ הכנסת החדש, כותבת בשבועון לאישה ומשמשת כמגישת אולפן, מראיינת וכתבת שטח של האתר וסטי, מקבילו של ynet בשפה הרוסית ומפרסמת ב"ידיעות אחרונות" מדור במוסף הרכב בשם "נועה בתנועה".

חייה האישים

לביא היא היזמת מאחורי עמוד הפייסבוק Girls Love IDF. העמוד התפרסם במהלך מבצע צוק איתן ובו נשים מצלמות את עצמן כשעל גופן הן כותבות כי הן אוהבות את צה״ל.
לביא לוחמת קרב מגע, ספורטאית ורקדנית ריקודים סלוניים.
שמעון גרינפלד

רבי שמעון גרינפלד (מהרש"ג; ד' בחשוון תרכ"א, 20 באוקטובר 1860 - י"ט בשבט ה'תר"ץ, 17 בפברואר 1930) היה רב, ראש ישיבה ופוסק הלכה הונגרי, דיין במונקאטש ורבה של סמיהאלי במשך עשרות שנים. נודע בכינויו המהרש"ג, ונחשב אחד מגדולי ה"משיבים" בהונגריה בתקופתו, לצד רבי מרדכי וינקלר ורבי ישעיה זילברשטיין.

ביוגרפיה

נולד בעיר חוסט לרב יהודה גרינפלד שנעשה לימים (1875-1907) רבה של סמיהאלי ומחבר הספר "קול יהודא". למד במשך תשע שנים אצל רבי משה שיק ("המהר"ם שיק") שכיהן אז כרבה של חוסט ועמד בראשות הישיבה בעיר, והיה לתלמידו המובהק. לישיבת חוסט נכנס כבר בגיל 11, ואת תשובתו ההלכתית הראשונה כתב בחוסט בגיל ארבע עשרה שנים בלבד. בגיל עשרים ואחד כתב את חידושיו למסכת שבועות שנדפסו שנים לאחר פטירתו ("חידושי מהרש"ג" - שבועות, ירושלים תשל"ד).
נישא לבתו של יהודי עשיר ממונקאטש ולאחר נישואיו עבר לגור בעיר זו. הוא התמנה לדיין ומורה הוראה במונקאטש וגם הקים בה ישיבה ועמד בראשה. לאחר פטירת אביו בתרס"ז התמנה תחתיו כרבה של סמיהאלי וראש הישיבה בה. בישיבתו למדו את כל המסכת בתלמוד הבבלי לפי סדרה, סוגיה אחר סוגיה בלימוד שיטתי של הפשט, בניגוד למקובל באותם ימים ברבות מישיבות הונגריה להקיף בכל נושא את כל הסוגיות הקשורות אליו במישרין ובעקיפין ברחבי התלמוד. בישיבתו לא הוקדשו זמנים מיוחדים ללימוד ספרי חסידות או ספרי מוסר, הוא הסביר כי נהג להתפלל שתלמידים כאלו ש"הוויות דאביי ורבא" לא מספיקות כדי להבעיר בקרבם יראת שמים, לא יבואו אליו. הוא היה דייקן בזמנים. ב-1929 למדו בישיבתו כמאה בחורים, לאחר פטירתו הצטמצם מספר התלמידים והישיבה התקיימה עד פרוץ מלחמת העולם השנייה ושואת יהדות אירופה.
צוער

צוער הוא חניך בהכשרה מקצועית. לעיתים קרובות, במונח נעשה שימוש על מנת להתייחס לחניכים במערכת צבאית, בדרך כלל - בקורס קצינים, קורס חובלים או קורס טיס. משמעות המושג יכולה להשתנות בין המדינות. כמו כן, במונח נוהגים להשתמש גם בהקשרים אזרחיים - במדינת ישראל, למשל, קורס ההכשרה של הסגל הדיפלומטי של משרד החוץ נקרא "קורס צוערים".

אטימולוגיה

המושג מופיע במסכת ערכין יג בתלמוד בבלי ובו מדובר על צוערי הלוויים ששרו יחד עם הלוויים בבית הקדש אבל לא עמדו על הדוכן. הם נקראו צוערי הלויים כיון שהלווים הצעירים יכלו לשיר בקולות צלולים ודקים שהלווים המבוגרים לא יכלו- דבר זה גרם צער ללווים המבוגרים ולכן הם נקראו צוערים. מבחינה היסטורית, "צוער" (באנגלית: Cadet) היה כינוי מסורתי שהיה מקובל כבר בראשית המאה ה-17, עבור ילדים שאינם הבכורים בקרב אנשי האצולה האירופית. בעוד הבנים הבכורים היו יורשים כמעט את כל התארים והנכסים, באופן מסורתי הצוערים היו פונים אל קריירה דתית או צבאית. כנראה מסיבה זו, במדינות מסוימות, החלו לכנות צעירים ממעמד האצולה, אשר למדו בבתי ספר צבאיים או בקורסים להכשרת קצינים, בכינוי "צוערים".
השימוש המוקדם ביותר הידוע בכינוי זה נעשה על ידי לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, בשנת 1682.‏
ברוס ראונר

ביוגרפיה

ראונר נולד בשיקגו שבאילינוי. הוא סיים תואר ראשון בהצטיינות בכלכלה בדרטמות' קולג' ותואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד. לאחר לימודיו החל ב-1981 לעבוד בחברת ההשקעות בתחילת דרכה Golder, Thoma, Cressey, שלימים הפכה לקרן ההשקעות הפרטית GTCR, מהגדולות באילינוי. הוא עבד בחברה עד 2012 ושימש כיושב הראש שלה. לאחר מכן הקים את חברת ההשקעות R8 ועמד בראשה עד כניסתו לחיים הפוליטיים. ראונר שימש כחבר דירקטוריון במוסדות חינוך ושמירת טבע, וכן הקים קרן פילנתרופית שתרמה להקמת המטה האזורי של הצלב האדום באילינוי, הקמת רשת מוסדות חינוך ול-YMCA, תרומות שהסתכמו בכ-13 מיליון דולר בשנים 2010 עד 2012. הונו של ראונר מוערך בחצי מיליארד דולר.
בנובמבר 2014 גבר בבחירות למשרת מושל אילינוי על המושל המכהן פט קווין מהמפלגה הדמוקרטית ברוב של 50.27% לעומת 46.35%. בינואר 2015 הושבע לתפקידו. הוא סיים את תפקידו בינואר 2019 אחרי שהפסיד בבחירות לג'יי. בי. פריצקר ברוב של 54.5% לעומת 38.8%.
ראונר נשוי בשנית ואב לשישה ילדים, שלושה מרעייתו הראשונה ושלושה מרעייתו השנייה.
לאה מיזל

לֵאָה מַיְזֶל (נולדה בשנת תשכ"א, 1961) היא עיתונאית וסאטיריקנית חרדית. ידועה בשם העט עליזה, שבו כתבה במשך שנים במוסף הנשים של עיתון "משפחה", "בתוך המשפחה".

ביוגרפיה

נולדה בירושלים לרב אריה פינקל, ראש ישיבת מיר-ברכפלד, ולאסתר גיטל, בתו של הרב שמואל אהרן יודלביץ. היא מתגוררת בירושלים ונשואה לרב סער מיזל, מראשי מערכת האנציקלופדיה התלמודית. לבני הזוג חמישה עשר ילדים.

כתיבה בעיתון משפחה

במשך שנים פרסמה מיזל טור סאטירי שבועי בשם "עליזה" במוסף לנשים של העיתון "משפחה". בטור מתחה לעיתים ביקורת על נושאים הקשורים לציבור החרדי. חלק מן הטורים הופיעו בשני ספרים הנושאים אותו שם. בהמשך החלה לכתוב בשמה האמיתי כתבות במגזין העיתון.

קינה לאישה החרדית

בינואר 2007 פרסמה מיזל ב"משפחה" שיר סאטירי תחת הכותרת קינה לאישה חרדית. השיר מבקר את מדיניות הרבנים בציבור שבו נשים נדרשות לעבוד כדי לפרנס את בעליהן, אך מאידך הן מוגבלות למקצועות מסורתיים ונאסר עליהן ללמוד מקצועות רווחיים. מיזל משתמשת בשיר בסגנון הלקוח משירו המפורסם של אבן עזרא: אשכים לבית השר. השיר עורר סערה, ו"יתד נאמן" פרסם מאמר תגובה של העורך יצחק רוט שבו הוא משווה את הביקורת של מיזל לביקורתו של קורח נגד משה רבנו. שבוע לאחר מכן פרסם העיתון "משפחה" התנצלות וטען שהמסר בשיר הוצא מהקשרו.
רומן פיקרסקי

רומן פִּיקָרֶסְקי הוא סוגה (ז'אנר) ספרותית,  אחת הצורות המוקדמות של הרומן. גיבור הרומן הפיקרסקי היה בדרך כלל נווד הרפתקן בן השכבות הנמוכות (בספרדית: pícaro). הגיבור נסחף ממקום למקום, ומסביבה חברתית אחת לאחרת, בקצב עלילה מהיר ורב תהפוכות. אופייני לסוגה שימוש בהומור ובכלים סאטיריים, כאשר הרפתקאותיו הרבות של הגיבור מספקות הזדמנות ללעוג למגוון תופעות חברתיות ואף אירועים פוליטיים. מאפיין שכיח נוסף הוא צירופי מקרים בלתי סבירים: דמויות שבות ומופיעות בעלילה, מכוח המקרה ובניגוד להסתברות.
מאפייני הסוגה קיימים גם בספרים שאינם תואמים לדפוסים המובהקים שלו, ושם התואר "פיקרסקי" יכול לתאר גם יצירות שאינן משתייכות לז'אנר הרומן הפיקרסקי בהגדרתו הצרה.

התפתחות הרומן הפיקרסקי כסוגה

ראשיתו של הרומן הפיקרסקי המובהק בספרד והוא שגשג בספרות האירופית במאות  ה-17 וה-18.
"גוסמאן מאלפראצ'ה", Guzmán de Alfarache, מאת מתאו אלמן, שיצא לאור ב-1599, הוא הרומן הפיקרסקי הראשון, שאין מחלוקת לגבי שייכותו לסוגה. אלמנטים פיקרסקיים היו קיימים קודם לכן, ויש הטוענים שרומנים אחרים, כ"לסריו איש טורמס״, Lazarillo de Tormes, מ-1554, קדמו לאלמן. במאה ה-17 התפשט הרומן הפיקרסקי בארצות נוספות וזכה לחיקויים. רומן חשוב בז'אנר, שנכתב מחוץ לספרד, הוא "ההרפתקן זימפליציסימוס", Der abenteuerliche Simplicissimus, מאת הנס יאקוב כריסטופל פון גרימלסהאוזן הגרמני, שנכתב ב-1668 ומתאר את ההרס ששרר בעקבות מלחמת שלושים השנה. 
בצרפת ובאנגליה התפרסמו יצירות שדמו לרומנים הפיקרסקיים, אך לא התאימו לכל דרישות הז'אנר כפי שהיה מקובל בספרד. הרומנים בצרפתית היו למעשה סיפורי הרפתקאות אריסטוקרטיים, בניגוד לדרישה שהגיבור יהיה טיפוס עממי. באנגליה, רומנים כמו מול פלנדרס של דניאל דפו (1722) או קורות טום ג'ונס מאת הנרי פילדינג (1749) חסרו את ממד הגאולה הדתית של הגיבור, שהיה מחייב ברומנים הפיקרסקיים הספרדיים והגרמניים: אלה לא הסתפקו בגלגוליו של הגיבור ובלעג חברתי אלא חתרו גם להנחיל לקח מוסרי. השינוי העובר על מול פלנדרס הוא במעמדה הכלכלי, ולא באופייה המוסרי והדתי.

מאפיינים פיקרסקיים בספרות

מלבד היותה שם של סוגה מובחנת, המילה "פיקרסקי" מתארת טכניקה ספרותית שבה אנטי-גיבור נודד חווה הרפתקאות רבות ובלתי סבירות בקצב התרחשויות מהיר. יצירות פיקרסקיות במובן זה היו שכיחות בספרות עד עליית הרומן הריאליסטי במאה ה-19, ובין הבולטות שבהן אפשר לציין את יצירותיו של הנרי פילדינג, את קנדיד של וולטר ואת הרפתקאות האקלברי פין של מרק טווין. קווים פיקרסקיים אפשר למצוא גם בספרות המאה ה-19 ובספרות זמננו, למשל ב"נפשות מתות" של ניקולאי גוגול, או ב"מדריך הטרמפיסט לגלקסיה" של דאגלס אדמס. גם יצירות אמנות מתחומים אחרים אפשר לתאר כפיקרסקיות: סרג'יו לאונה מגדיר כך את ז'אנר מערבוני הספגטי.
אנדרה סולטנר

קריירה כשף

אנדרה סולטנר החל את הקריירה שלו בגיל 15 באוטל די פארק, מילוז, באלזס מולדתו.
ב-1962 פתח אנדר סירמן את מסעדת "לטוס" (Lutèce) במנהטן, ניו יורק, הוא הביא את אנדרה סולטנר לכהן כשף המסעדה. מעט אחרי-כן סולטנר נכנס לשותפות עם סירמן והם ניהלו את המסעדה ביחד, עד ש- סירמן עזב אותה ופתח מסעדות במקומות אחרים. סולטנר נהיה השף-בעלים של "לטוס" עד שהוא מכר אותה ל- Ark Restaurants ב-1994. המסעדה נסגרה ב-14 בפברואר 2004, לאחר ירידה בהכנסות, זאת מכיוון שנטשו אותה לקוחות ותיקים, אחרי שאופיה ותפריטה השתנה בעקבות מכירתה ובעקבות פיגועי 11 בספטמבר, שגרם ללקוחות להוציא פחות כספים. למסעדה היה סניף ב סטריפ של לאס וגאס. בזמן שסולטנר היה שף המסעדה זכתה לניקוד מקסימלי של ארבעה כוכבים מהניו יורק טיימס, היא ירדה לשלושה כוכבים תחת הבעלים החדשים.
בין התבשילים המפורסמים של מסעדת "לטוס" היו טארט בצל אלזסי וכבד אווז מוקפץ עם רוטב שוקולד כהה ומרמלדת תפוז מרה.
סולטנר החמיץ רק חמישה ימים מתוך 34 שנותיו ב"לטוס".
הוא מחבר-שותף של הספר The Lutèce Cookbook.

הישגים

הוא זכה ביותר מ-25 פרסים, בכללם לגיון הכבוד וקצין מסדר ההצטיינות הלאומי, Meilleur Ouvrier de France ואביר מסדר ההצטיינות החקלאית מממשלת צרפת. ופרס על מפעל חיים מקרן ג'יימס בירד.
סולטנר חבר במספר ארגונים קולינאריים בכללם המכון האמריקאי לאוכל וליין, שבו הוא ואשתו סימון הקימו את מלגת החינוך לאוכל על-שם אנדרה וסימון סולטנר, שנועדה לסייע לטבחים בתחילת דרכם. סולטנר הוא חבר הפדרציה הקולינרית האמריקאית, התאחדות השפים של אמריקה, וחברת הטבחים של צרפת. הוא שימש במשך למעלה מעשרים שנה כמאסטר שף של צרפת (Délegué Général of the Maîtres Cuisiniers de France) והוא יושב בחבר הנאמנים של חברת הנדבנות הקולינרית.
ב-13 במאי 2010 סולטנר, ביחד עם שפים נוספים מהמכון הקולינרי הצרפתי כמו ז'אק פפין, ז'אק טורס ואלן סאייאק, הכינו ארוחת ערב בעלות של 30,000$ לזוג עבור מסע גיוס הכסף של נשיא ארצות הברית ברק אובמה במלון סנט רג'יס במנהטן.

סולטנר כיום

סולטנר מכהן כדיקן ללימודים קלאסיים במכון הקולינרי הצרפתי, חלק ממרכז קולינרי בינלאומי, בעיר ניו יורק.
נו (אל)

נוּ ("המימי") או נוּן ("האדיש") היה במיתולוגיה המצרית אל של התהום המימי הקדמוני. 
המצרים הקדמונים ראו את נו כתהום מימית, שבתוכה בועה שבה כמוסים החיים. במיתוסי הבריאה העתיקים של המצרים, התל הראשון של אדמה מגיע מתוך מי נון.  נון הוא המקור של כל הקיים  בעולם, ומקיף את כל ההיבטים של הקיום האלוהי והראשוני עלי אדמות.
נו מיוצג בדרך כלל כזכר, אך יש היבטים שיכולים להתפרש כזכרים וכנקבות נונת היא נון בתוספת "ת", מה שבמצרית עתיקה (כמו בעברית) מתייחס לשמות נשיים, והיא ההיבט הנקבי של נו. ונון הוא ההיבט הגברי של נו, שנכתב עם "ן" בסוף, מה שבמצרית עתיקה מיוחס למין זכר. 
ההיבט הגברי של נו היה מתואר כצפרדע, או כאיש עם ראש של צפרדע. באמנות המצרית העתיקה, נון גם מופיע כגבר מזוקן, עם עור כחול ירוק, המייצג מים. נונת מיוצגת כנחש או כאישה עם ראש של נחש.
עם תחילת הממלכה התיכונה נון הוא  "אב האלים" ומאז הוא מתואר על קירות המקדשים, במשך כל  תקופת מצרים העתיקה.
ל"נו" לא יועדו מקדשים או מרכזי פולחן. אף על פי כן, נו היה מיוצג לעיתים על ידי אגם מקודש, או, כמו באבידוס, על ידי זרם תת-קרקעי.
בתקופה מאוחרת, כאשר מצרים נכבשה, התפיסה הרווחת של נו הפכה להיות שלילית. נו הפך לאל התוהו והכאוס, שמשקף את כוחות ההרס שייצגו את איבוד כוחה של הממלכה.
טיה בלנקו

ביוגרפיה

בלנקו נולדה בפוארטו ריקו וגדלה בדרום אורנג', קליפורניה. בגיל 3 החלה לגלוש עם אביה. בשנת 2006, עברה להתגורר בהוואי ובשנת 2008, בהיותה בת 11, החלה להתחרות בגלישת גלים. בשנת 2010, שבה לקליפורניה, ומאז היא מתגוררת בסן קלמנטה , קליפורניה. 
בלנקו היא צמחונית מלידה. בשנת 2013, אימצה אורח חיים טבעוני מטעמים מוסריים ובריאותיים והיא נוהגת לקדם אורח חיים זה ברשתות החברתיות, בראיונות ובשיתופי פעולה עם ארגונים העוסקים בקידום זכויות בעלי חיים וטבעונות. בשנת 2014, בלנקו השתתפה בקמפיין של ארגון PETA וזכתה בפרס ליבי (Libby Award) מטעמו. בנוסף, היא פרזנטורית של הארגון 'Beyond Meat' המקדם תזונה טבעונית בקרב ספורטאים. בשנת 2014, השתתפה בסרט הדוקומנטרי Racing Extinction  וכן בסרט ההמשך של קאוספיריסי  שנקרא What the Health .
בזמנה הפנוי היא נהנית לצייר ולהתאמן ביוגה.

קריירה

בשנת 2014, זכתה באליפות 'Southwest Open Women' של ה-NSSA , באליפות America Prime וכן במקום הראשון בתחרות הגלישה בהנטינגטון ביץ' . באותה השנה, זכתה בתואר גולשת השנה (קטגורית 'כוכב עולה') מטעם העיתון Orange County Register . בשנת 2015, זכתה במקום הראשון בטורניר Ron Jon Jr Pro. 
ביוני 2014, ייצגה את ארצות הברית כחברת נבחרת ארצות הברית בגלישה (USA Surfing) באליפות העולם בגלישה לנערים של ה-ISA שהתקיימה באקוודור וזכתה במדליית ארד. ביוני 2015, ייצגה את ארצות הברית בשנית באליפות העולם בגלישה  של ההתאחדות הבינלאומית לגלישה (ISA)  שנערכה בניקרגואה וזכתה במדליית זהב. באותה השנה, זכתה ב-Governor’s Cup לאחר שניצחה באליפות ארצות הברית לגלישה. באוגוסט 2016, ייצגה את ארצות הברית בשלישית באליפות העולם לגלישה שנערכה בקוסטה ריקה וזכתה במדליית זהב נוספת.
מיז-אנ-סצנה

מיז-אנ-סצנה או מיזנסצנה (בצרפתית: Mise-en-scène מילולית: "להציב על הבמה" או "להניח בתוך הסצנה") הוא ביטוי המתאר אמצעי מבע חזותיים-עיצוביים בתיאטרון ובקולנוע. הביטוי מתאר את ארגון התנועות והמרכיבים החזותיים במרחב נתון; בימוי הפעולה והדרך בה היא מצולמת.