קולנוע רוסי

תעשיית הקולנוע ברוסיה ייצרה במהלך השנים מאות סרטים במגוון ז'אנרים, אשר רבים מהם זכו להערכה ברחבי העולם. מאז תחילת המאה ה-21 התחום נחשב לאחד המפותחים והמצליחים ביותר בעולם כשתעשיית הסרטים מפיקה כיום מאות סרטים בשנה.
הקולנוע הרוסי החל בסוף המאה ה-19, בתקופת האימפריה הרוסית, התפתח מאוד בתקופת ברית המועצות ולאחר פירוקה התפרסמה מאוד והייתה לאחת מתעשיות הקולנוע המוצלחות והמוערכות בעולם. במאה ה-21 הקולנוע הרוסי הפך לפופולרי מאוד וסרטים רוסיים רבים הפכו לשוברי קופות, כדוגמת "משמר הלילה", "סטלינגרד" או להערכה רבה בפסטיבלי הקולנוע, כדוגמת "שמש בוגדנית", "לוויתן" ו"אהבה חסרה".
רוסיה מארחת את פסטיבל הסרטים הבינלאומי של מוסקבה הנחשב לאחד המוערכים ונערך מאז 1935. פרסי האקדמיה הרוסית לקולנוע מכונים בשם פרס ניקה.

הקולנוע באימפריה הרוסית

הקולנוע הרוסי החל את דרכו עוד בתקופת האימפריה הרוסית והובא על ידי האחים לומייר שהציגו את סרטיהם במוסקבה ובסנקט פטרבורג במאי 1896 ובאותו החודש הצלם של האחים לומייר, קמיל סרף צילם את הסרט הראשון שנעשה ברוסיה ולמעשה תיעד את טקס ההכתרה של ניקולאי השני בקרמלין. הסרט העלילתי הראשון היה סטנקה ראזין שהופק על ידי אלכסנדר דרנקוב ובוים על ידי ולדימיר רומשקוב.
בתחילת המאה ה-20 נודע השחקן איוואן מוזז'וקין כאחד משחקני הקולנוע הידועים והראשונים ברוסיה. בתקופת מלחמת העולם הראשונה החלו ליצור סרטים לאומניים שיצאו נגד גרמניה, כאשר רק בשנת 1916 הופקו 499 סרטים, כמות כפולה הרבה יותר ממה שהופק בשלוש השנים הקודמות גם יחד.
המהפכה הרוסית הביאה לשינוי משמעותי יותר והחלו ליצור סרטים בעלי רטוריקה סוציאליסטית שיצאו נגד שלטון הצאר. הסרט המשמעותי האחרון באותה תקופה היה הסרט האב סרגיי שנוצר בשנת 1917 והיה הראשון לצאת בתקופה הסובייטית, לאחר הקמת רוסיה הסובייטית.

לאחר התפרקות ברית המועצות

הקולנוע הרוסי שלאחר נפילת ברית המועצות היה לנועז יותר ובשנות ה-90, בהיעדר צנזורה ממשלתית הופקו סרטי קולנוע רבים שביקרו את השלטון הסובייטי כשאחד המוצלחים שבהם היה "שמש בוגדנית"
בבימויו של ניקיטה מיכאלקוב משנת 1994 וזכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. סרט ברוח דומה הופק גם על מלחמת העולם השנייה, כשהסרט "גנב" משנת 1997 גולל את קורותיה של אם לתינוק המחפשת תמיכה גברית למשק הבית ומוצאת פושע במדי צבא, הסרט גרף 6 פרסי האקדמיה הרוסית לקולנוע והיה מועמד לאוסקר וזכה בפרס מיוחד במסגרת פסטיבל הסרטים של ונציה.
סרטי קומדיות ופארודיות רבים נעשו במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 ואף שהמימון הממשלתי לקולנוע הלך וקטן התעוזה הלכה וגדלה ונוצרו סרטים עצמאיים רבים. לאחר עליית פוטין לשלטון ברוסיה בשנת 2000 גדלה מעורבות המדינה בהפקות סרטים ומימון רב החל לזרום לתעשייה, תחילה באמצעות משרד התרבות של רוסיה ולאחר מכן באמצעות הסוכנות הפדרלית לקולנוע (שהפכה לקרן הקולנוע הרוסי) שהחלה לממן סרטי קולנוע רבים.
תחילת המאה ה-21 התאפיינה בהפקת שוברי קופות רוסיים רבים כדוגמת סרט הערפדים "משמר הלילה" שבוים על ידי טימור בקממבטוב, הסרט זכה גם לסרט המשך, "משמר היום", שהצליח יפה בקופות.
הגדלת המימון לא הפחיתה מהביקורת שסרטי הקולנוע הפגינו כנגד השלטון הסובייטי או השלטון הרוסי וכך הופקו סרטים שזכו להוקרה רבה, כדוגמת "המגונדרים", "השיבה" מאת אנדריי זוויאגינצב, שזכה בפרס אריה הזהב וביים גם את סרט הביקורת "לוויתן", שזכה בפרסי האקדמיה הרוסית לקולנוע ובפרס גלובוס הזהב.
תעשיית הקולנוע הרוסית של תחילת המאה ה-21 התמקדה גם בהפקת סרטים היסטוריים רבים על תקופת האימפריה הרוסית הנוסטלגית ונודעה יצירתם של סרטי קולנוע כדוגמת "תיבה רוסית" משנת 2003 בבימויו של אלכסנדר סוקורוב, המגולל את תולדות התרבות הרוסית באמצעות סיור מצולם במוזיאון ההרמיטאז' וכן הסרטים "גמביט טורקי", "יועץ ממלכתי", "דו-קרב", "טובול" ו"1612". בעשור השני של המאה ה-21 הופקו סרטים היסטוריים גם על תקופת רוסיה הצארית ורוס של קייב והסרטים הידועים ביותר על תקופות אלה היו "הוויקינג" משנת 2016, "אגדת קולובראט", אם כי גם אירועים מתקופת האימפריה הרוסית לא נפקדו מהקולנוע והידוע שבהם הוא "ברית ההצלה" שהופק לקראת סוף העשור השני של המאה ה-21. באותה תקופה אולפני הקולנוע התמקדו גם בהפקת סרטי מלחמה בתקציבי עתק כ"T-34", "להציל את לנינגרד", "האחווה", "הגבול הבלקני" ואחרים.
תעשיית הקולנוע הפיקה סרטים מז'אנרים שונים, אף כאלה שלא היו נפוצים בשנות ה-90, כדוגמת סרטי המדע הבדיוני "סעיף 78", "האי המיושב", "המאחז", "משיכה" והמשכו וסרטי הפנטזיה "כלב זאב", "הסקיתי", "ברק שחור" "עולם אפל" והסרטים "וויי" והמשכו "סוד חותם הדרקון".