מיכאיל שולוחוב

חייו ויצירתו

שולוחוב נולד בכפר קרוז'ילין (Кружилин) שבטח שיפוטה של סטאניצה (עיירת קוזאקים) ויושנסקיה (Вёшенская), במחוז רוסטוב (Ростовская область) שברוסיה. אזור זה היה נחלתו של צבא הקוזקים של הדון. אביו, אלכסנדר מיכאילוביץ', שנמנה עם מעמד הביניים הנמוך, היה לסירוגין איכר, סוחר בקר וטוחן. אמו של שולוחוב נולדה למשפחת איכרים אוקראינית והייתה אלמנתו של קוזק. היא הייתה אנאלפביתית, אך למדה קרוא וכתוב כדי שתוכל להתכתב עם בנה. שולוחוב למד בבתי ספר אחדים עד 1918, כאשר התגייס לצד הבולשביקים במלחמת האזרחים הרוסית. הוא היה בן 13 בסך הכל.
שולוחוב התחיל לכתוב בגיל 17. "סימן הלידה", סיפורו הראשון של שולוחוב, הופיע כשהיה בן 19. בשנת 1922 עבר למוסקבה כדי להיות לעיתונאי, אבל נאלץ להתפרנס בעבודת כפיים. הוא היה סוור, סתת ורואה חשבון משנת 1922 עד 1924, אבל השתתף באופן לא סדיר ב"סמינרים" לסופרים. יצירתו הראשונה שהופיעה בדפוס הייתה המאמר הסאטירי "מבחן" (1922).
בשנת 1924 חזר שולוחוב לוויושנסקאיה והתמסר באופן בלעדי לכתיבה. באותה שנה נשא לאישה את מריה פטרובנה גרומוסלבסקיה; נולדו להם שתי בנות ושני בנים.
ספרו הראשון, "סיפורים מן הדון", כרך סיפורים על הקוזקים של מחוז הולדתו במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת האזרחים של רוסיה, יצא לאור בשנת 1926. באותה שנה החל שולוחוב לכתוב את "הדון השקט", שנכתב במשך ארבע-עשרה שנים (1926 - 1940) וזיכה אותו בפרס סטלין. "הדון השקט" היה לספר הנקרא ביותר בסיפורת הסובייטית, הועלה על נס כדוגמה איתנה לריאליזם סוציאליסטי. הספר זיכה אותו בפרס נובל לספרות לשנת 1965.
"קרקע בתולה", שזיכה אותו בפרס לנין, נכתב במשך 28 שנים. הוא כולל שני חלקים: "זרעי המחר" (1932) ו"קציר הדון" (1960), ומשקף את החיים בשנות העבודה השיתופית באזור הדון. הסיפור הקצר "גורלו של אדם" (1957) והרומן הבלתי גמור שלו, "הם לחמו למען ארצם" עוסקים במלחמה הפטריוטית הגדולה (מלחמת העולם השנייה). שני הסיפורים האלה נהפכו לסרטים.
בשנות מלחמת העולם השנייה כתב שולוחוב על המלחמה וההרס בכתבי עת שונים.
כל כתביו הוצאו לאור בשמונה כרכים בין השנים 1956 ל-1960.

פעילויות מפלגתיות ומדיניות

שולוחוב הצטרף למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות בשנת 1932, ובשנת 1937 נבחר לסובייט העליון. בשנת 1959 נלווה אל ראש הממשלה הסובייטי ניקיטה חרושצ'וב במסע לאירופה ולארצות הברית. הוא היה לחבר הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית בשנת 1961, התמנה לאקדמיה למדעים של ברית המועצות בשנת 1939 והיה חבר בסובייט העליון. פעמיים ניתן לו אות "גיבור העבודה הסוציאליסטית" ובהמשך היה לסגן הנשיא של אגודת הסופרים הסובייטיים.
בשנת 1966 נאם בוועידה ב-23 של המפלגה הקומוניסטית וקרא להחמרה בעונשם של הסופרים הדיסידנטים אנדריי סיניאבסקי ויולי דניאל, אשר פרסמו מחוץ לברית המועצות מאמרי ביקורת על המשטר הסובייטי. על נאום זה ספג ביקורת במערב.

ביקורת והאשמות בהעתקה

עוד בשנות ה-20 הועלו דעות של העתקה הספר "הדון השקט" ולמעשה היא נכתבה על ידי מישהו אחר, שנהרג או נפטר במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה. בשנת 1929 בהנחיית יוסיף סטלין הוקמה וועדה לבדיקת הנושא. מסקנות הוועדה היו ששולוחוב אכן מחבר של הספר.
בנוסף לביקורת על נאמנותו למשטר הסובייטי, אלכסנדר סולז'ניצין וסופרים דיסידנטים אחרים האשימו את שולוחוב בפלגיאט בספרו "הדון השקט". הראיות היו נסיבתיות ברובן: גילו הצעיר של שולוחוב בזמן חיבור הספר ובעיקר, הפער האיכותי לכאורה בין יצירת המופת הזאת לבין שאר כתביו. מה שסיבך עוד את המצב היה אי-יכולתו של שולוחוב להציג אי-אילו טיוטות של ה"דון השקט", בטענה, שהן הושמדו על ידי הגרמנים בזמן מלחמת העולם השנייה. מחקר השוואתי ממוחשב משנת 1984 של חוקר השפות הסלאביות הנורווגי גייר קייטסא (Geir Kjetsaa), הוכיח לכאורה ששולוחוב הוא אכן מחברו של "הדון", אך גם מחקר זה ספג ביקורת בטענה שהניתוח הממוחשב לא היה מהימן. בשנת 1987 התגלו כמה אלפי דפים של רשימות וטיוטות של היצירה ואמיתותם נבדקה והוכחה. כיום הונחו פקסימיליות בספרייה הממשלתית.