google/wiki40b huggingface dataset:
אנרי הראשון, מלך צרפת

חייו

אנרי היה בנם של רובר השני מלך צרפת ושל קונסטנס מארל (973–1032). הוא היה דוכס בורגונדיה מ-1016 עד 1032, כאשר העביר דוכסות זו לרשותו של אחיו רובר. אחרי מותו של איג, אחיו הבכור, הפך אנרי שותף לכתר עם אביו, ונמשח בכנסייה של ריימס ב-14 במאי 1027. ב-1031, אחרי מות אביו, המלך רובר השני, אנרי ירש את הכתר בשם אנרי הראשון. ב-1043 הוא נשא לאישה את מטילדה מפריזייה, בתו של קונראד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אך היא נפטרה כעבור שנה. ב-19 במאי 1051 המלך אנרי הראשון נשא לאישה את אנה מקייב (1024–1075), בתו של ירוסלב הראשון, נסיך קייב, שילדה לו ארבעה ילדים.
החלטתו של המלך רובר השני לשתף את אנרי בכתר גרמה לזעזועים בממלכה. המלכה קונסטנס הגנה על זכויותיו של רובר, בנה השלישי. לפני מותו של אביהם ב-1031, האחים אנרי ורובר הגיעו להסכמה ביניהם. אך מיד אחרי שאנרי עלה על כס המלכות, היה עליו לעמוד בפני מזימותיה של אמו. היא ארגנה נגדו קבוצה של אצילים שכללה את אודו, דוכס בלואה ושמפנייה. קבוצה זו הצליחה לכבוש את העיר סנס שבצפון בורגונדיה, ולאלץ את אנרי הראשון להימלט אל נחלותיו של רובר, דוכס נורמנדיה שנשאר נאמן למלך. בקיץ של 1032 המלך שם מצור על העיר סנס, שבה התבצרו אחיו רובר והדוכס אודו. במשא ומתן בין הצדדים הלוחמים, ויתר רובר על טענתו לכתר, ובתמורה קיבל את דוכסות בורגונדיה. המלך המשיך במלחמתו נגד אודו, דוכס בלואה ושמפנייה. כדי לבלום את כוחותיו של אודו, המלך כרת ברית עם קונראד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ב-1037 נפטר אודו, אך בניו אטיין ותיבו המשיכו במלחמה. רק ב-1044 הצליח המלך להתגבר עליהם.
כתמורה לנאמנותו של רובר דוכס נורמנדיה, העניק לו אנרי את אזור הגבול של ממלכתו עם דוכסות נורמנדיה. עם מותו של רובר דוכס נורמנדיה, בנו ויליאם (ויליאם הכובש לעתיד), נהנה מתמיכתו של המלך, שעזר לו לדכא מרד של אצילי נורמנדיה. אך מקץ מספר שנים פלש המלך עם צבאו לנורמנדיה, בעזרתו של ג'ופרי השני דוכס אנז'ו, שהיה אויבו של ויליאם דוכס נורמנדיה. ב-1054 וב-1058, המלך ובן בריתו נחלו מפלות מידי ויליאם שהוכיח את כוחו. המלך אנרי הראשון נפטר ב-1060, ובנו בכורו פיליפ, שהיה בן שמונה שנים בלבד, ירש את הכתר בשם פיליפ הראשון.
פריסלנד (אי)

פריסלנד, פרישלנד, פריזלנד או פריסלנדיה ( Frisland, Frischlant, Friesland, Freezeland, Frislandia) הוא אי תעתוע אשר הופיע כמעט בכל מפות האוקיינוס האטלנטי החל משנות ה-60 של המאה ה-16 ועד אמצע המאה ה-17.
המונח "פריסלנד" שימש בעבר אף ככינוי לאי איסלנד, אולם במפת צנו משנת 1558 (אשר הייתה זיוף) הופיע האי כאי נפרד, דרומית לאיסלנד, ובעקבות מפה זו הופיע גם במפות אחרות ובהן המפות של גרארדוס מרקטור, של גודוקוס הונדיוס ושל וילם בלאו.
במפות אלה הופיע פריסלנד כאי מלבני, כאשר בחלק מהמפות קיבלו האתרים באי שמות איטלקיים (אקווה, ספגיה, בונדנדאה ומונקו).
יש המנסים לזהות את האי פריסלנד עם איי פארו, אולם במפות רבות מופיעים האיים במרחק מה מערבית לפריסלנד.
OS/360

OS/360 (קיצור של 360 Operating System) היא מערכת הפעלה, שהוכרזה על ידי חברת IBM בשנת 1964. מערכת ההפעלה פותחה עבור מחשבי המיינפריים מסדרת IBM System/360 של החברה. המערכת תמכה בעיקר בעיבודי אצווה. מערכת הפעלה זו יועדה למערכות גדולות יחסית ומרובות עבודות. ממערכת זו התפתחו מערכות הפעלה, כגון: MFT, MVT, SVS ומערכות ההפעלה OS/390, MVS והמערכת העכשווית z/OS. 

מערכת הפעלה הנוספת שפותחה לאותה סביבת חומרה הייתה DOS/360' שיועדה לארגונים קטנים יותר. מ DOS/360 התפתחה המערכת העכשווית z/VSE.

תכונות

מערכת ההפעלה הציגה עקרונות חדשניים לתקופתם שליוו את הארכיטקטורה של המחשב המרכזי לדורות. העקרון החשוב ביותר הוא יצירת הפרדה של פרוטוקולי תקשורת והניהול לשכבות שהפרידו בין רמות תפעול של החומרה והרכיבים ההיקפיים לבין הרצת היישומים, תוך הפרדה לוגית של היישום מפרטי המימוש של הגישה לחומרה ולתקשורת הבסיסית ואיפשרו בכך כתיבת יישומים שיכלו לרוץ על חומרות שונות בלי לשנות את היישום. 
המערכת כללה באופן סטנדרטי אסמבלר ומהדרים לקובול, פורטרן ו-PL/I. כן כללה גישה לכתיבה וקריאה של נתונים בשיטות ISAM‏ (Indexed Sequential Access Method) לגישה לקובץ אינדקס סדרתי (גישה לנתונים דרך מפתח) ו-BDAM‏ (Basic Direct Access Method) לכתיבה וקריאה ישירה של מידע מהתקני קלט/פלט. כן כללה מערכת ההפעלה את מודול תקשורת הנתונים הבסיסי של IBM, שעמד בבסיס כל הממשקים של מחשבי הסדרה (והסדרות הבאות) עם רכיבי חומרה מגוונים, BTAM‏(Basic Telecommunications Access Method).
מערכת ההפעלה הציגה את שפת JCL ‏ (Job Control Language), השיטה הבסיסית במחשבים מרכזיים של IBM ומחקותיה להרצת עיבודי אצווה (Batch jobs). ואת מנגנון OS/MFT ‏ (Multiple Fixed Transactions) לניהול ריבוי משימות (Multitasking) על ידי כתובות קבועות למספר קבוע של משימות.

הגרסה הראשונה

הגרסה הראשונה של מערכת ההפעלה, שהושקה באפריל 1964, הייתה ידועה לשמצה עקב כמות שגיאות התוכנה שהתגלו בה כמעט בכל רכיב. עקב לקחי ההפעלה הראשונה והכושלת כתב מנהל פרויקט התכנון והפיתוח של הגרסה, פרד ברוקס, את ספרו הקלאסי בתחום הנדסת התוכנה, "The Mythical Man-Month" ובו הוא מפרט את הכשלים בתכנון ובפיתוח ואת דרכי ההתמודדות עמם, שהביאו לבסוף את מערכת ההפעלה למצבה היציב והמכונן כאחת ממערכות ההפעלה החשובות.

DOS/360

Disk Operating System (אין קשר למערכת ההפעלה DOS) - מערכת ההפעלה הוטענה באמצעות דיסק קשיח (גם OS נטענה בדרך זו, והשם DOS בא להבדיל אותה מ-TOS, מערכת הפעלה שנטענה מסרט מגנטי). זו הייתה מערכת הפעלה פשוטה יותר, שבאופן בסיסי לא סיפקה אפשרות לריבוי משימות (Multitasking) ולא היו בה מנגנונים להגנת זיכרון. היא דרשה פחות משאבים, ולכן נועדה למחשבים הקטנים יותר בסדרה. 
TSS/360 ‏ (Time Sharing Operating System) יועדה לניצול יכולת ה-360/67 לשיתוף זמן במשאבים ( time-sharing) ולהרצת מספר יישומים במקביל.
DOS/VS הייתה דור המשך למערכת ההפעלה שנועדה לנצל את יכולות הזיכרון הווירטואלי ויועדה בעיקר למחשבי System/370.

BOS/360

Basic Operating System - מערכת ההפעלה הבסיסית למחשבי דרגת הכניסה עם 8K זיכרון. גרסה זהה עקרונית ל-DOS/360, אלא שנטענה באמצעות כרטיס זיכרון ייעודי ולא דיסק קשיח על מנת לפנות כונן קשיח לשימוש כללי. בפרט איפשרה מערכת ההפעלה שיווק מחשבי רמת כניסה בעלי כונן דיסק בודד.

TOS/360

Tape Operating System - גרסה מוקדמת של DOS/360 עבור מחשבים עם כונן סרטים בלבד. יועדה למחשבי 360/30.
קבנוס

קבנוס (מפולנית: Kabanos ביחיד ו-Kabanosy ברבים) הוא נקניק המקובל במטבח הפולני, שעשוי בשר חזיר מעושן. אורכו של נקניק הקבנוס הוא בין 30 ל-60 ס"מ ולרוב קוטרו צר (כ-1 עד 2 ס"מ).
מקור שמו של הנקניק במילה האוקראינית "קאבאן" שמשמעה "חזיר", אף שיש גרסאות של הנקניק העשויות מבשר סוסים, בשר בקר או בשר עגל. בפולין נהוג לאכול את הקבנוס כמתאבן בראשית הארוחה, ולרוב הוא מוגש עם גבינה. גרסאות כשרוֹת של נקניק זה עשויות מבשר עגל או מבשר הודו.
בישראל משמש הנקניק לרוב כמאכל של מטיילים, בשל יכולת השימור של הנקניק בלא קירור, ובשל גודלו וצורתו המקלים על נשיאתו.
סינקדוכה

סינקדוכה ומטונימיה

יש הרואים את הסינקדוכה כסוג של מטונימיה. המקור לראייה זו הם מחקריו של הבלשן רומן יאקובסון, שהבדיל בין 'הציר המטאפורי' ('ציר הברירה') - הדמיון בין מילים נרדפות או קרובות תוכנית זו לזו, לבין 'הציר המטונימי' ('ציר הצירוף') - הקישור בין מילים המתחברות זו לזו לכלל רצף הגיוני. הגדרה זו רחבה מההגדרה המקובלת למושג 'מטונימיה' כתחבולה ספרותית, וכוללת בתוכה, למשל, גם את הסינקדוכה.
דוגמה לסינקדוכה שהיא גם מטונימיה ניתן לראות בביטוי "נתן בכוס עינו"; הכוס מייצגת את המשקה האלכוהולי שבתוכה (וזו מטונימיה, כי ישנה סמיכות פיזית בין הכוס למשקה), והעין מייצגת את האדם שחומד במשקה (וזו סינקדוכה, כי העין היא פרט שמסמל את השלם, וגם מטונימיה, כי העין והאדם קרובים פיזית).
עם זאת, אם מצמצמים את הגדרת המטונימיה לסמיכות בזמן או במקום בלבד, ניתן לראות בסינקדוכה מושג עצמאי שאינו נכלל בהכרח תחת ההגדרה של מטונימיה. דוגמה לסינקדוכה שאינה מטונימיה מתרחשת, למשל, כאשר הכלל מופיע במקום הפרט ("ארצות הברית דורשת" במקום "נשיא ארצות הברית דורש") כאשר אינם בהכרח באותו מקום (האמירה תהיה מובנת גם אם הנשיא דרש זאת כשהיה במסע דילוגים באירופה).
ריבודקן

רִיבּוֹדְקֵן (בצרפתית: Ribauldequin), הידוע גם כראבול, ריבו או תותח אורגן, הוא תותח המהווה כלי ירייה רב-קני עתיק מימי הביניים, שהורכב ממספר קנים שירו את כדוריהם במטח אחד מכל הקנים גם יחד. התותחים האלה היו בשימוש החל מהמאה ה-14 והשימוש העיקרי בהם היה נגד חומות בצורות, אך לעיתים גם בקרבות שדה.
ולוצירפטור

מאפיינים

הוולוצירפטור היה דרומאוזאור בגודל בינוני, כאשר אורכו של בוגר הגיע עד ל-2.07 מטרים (6.8 רגל), גובהו ל-80 סנטימטרים (2.6 רגל) ומשקלו עד 15 קילוגרם (33 ליברות). הוא היה טורף דו-רגלי עם זנב מוקשח וטופר דמוי מגל בכל אחת מרגליו האחוריות, ששימש ככל הנראה להריגת טרפו. ניתן להבחין בין ולוצירפטור לסוגים אחרים של דרומאוזאוריים בשל גולגולתו הארוכה והנמוכה, המסתיימת בחוטם הפוך.
הוולוצירפטורים היו ככל הנראה דינוזאורים פיקחים ביותר, שכן היחס בין גודל מוחם לגודל הגוף היה גבוה יחסית לדינוזאור. בניגוד למה שנהוג לחשוב לא היה הוולוצירפטור מן הדינוזאורים המהירים בתקופתו אך יכול היה לקפוץ לגובה רב. 
אחד המאובנים המפורסמים ביותר של ולוצירפטור הוא מאובן שהשתמר היטב בחול דק ובו השתמרו ולוצירטפטור ופרוטוצרטופס במאבק לחיים ולמוות.

בתרבות

בשנת 1993 התפרסם מין זה בסדרת סרטי "פארק היורה" של סטיבן ספילברג, והפך לאהוב הצופים ואפילו למין שמאולף למטרות לחימה. 
עם זאת, הוולוצירפטור שהופיע בסרט שונה מזה שהיה קיים במציאות: ולוצירפטורים היו נמוכים יותר, צרים יותר, ראשם היה מוארך יותר והם היו מכוסים נוצות. הם המשיכו לככב בהמשכונים לסרט והפכו בהם ל"ציפוריים" יותר, ביטוי לנטייתם של מדענים לחשוב כי בעלי הכנף התפתחו מהדרומאוזאוריים כגון הוולוצירפטור, וזאת בשל שלדם הקטן, קלות משקלם, וזרועותיהם שהזכירו צורת כנף.
למעשה היצורים הנראים בסרטים מבוססים על הדיינוניכוסים שהיו מעט גדולים יותר מהולוצירפטורים.
הוולוצירפטור נראה בעוד סדרות וכן בצעצועים שונים, ספרים ומשחקי מחשב. ב-1994 החלה להיקרא קבוצת ה-NBA הקנדית בשם "טורונטו ראפטורס", על שם דינוזאור זה.
הארמייה ה-45 (ברית המועצות)

היסטוריה

היחידה הוקמה ביולי 1941 על בסיס היחידות שהיו בפיקוד צבאי "עבר הקווקז". באוגוסט-ספטמבר 1941 היא השתתפה בפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן. לאחר סיום המבצע היא הוצבה בגבול עם טורקיה והייתה מופקדת על הגנת הגבול. חלק מהיחידות של הארמייה נותרו באיראן.
במחצית השנייה של שנת 1945 הארמייה פורקה.
ריטוקסימאב

היסטוריה

ריטוקסימאב פותחה על ידי החוקר נביל חנא ועמיתיו בחברת התרופות IDEC Pharmaceuticals תחת השם IDEC-C2B8. הפטנט עליה הוצא ב-1998.
על רקע יעילותה ובטיחותה במחקרים קליניים, ריטוקסימאב אושרה על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי ב-1997 לטיפול בלימפומה שאינה הודג'קין שמקורה בתאי B אשר הייתה עמידה לטיפולים כימותרפיים אחרים. ריטוקסימאב, בשילוב עם משטר CHOP עדיפה על CHOP לבדו בטיפול בלימפומה מפושטת של תאי B ולימפומות אחרות של תאי B. ב-2010 התרופה אושרה לשימוש על ידי הנציבות האירופית לטיפול אחזקה לאחר טיפול ראשוני בלימפומה פוליקולרית.
ריטוקסימאב משווקת במשותף על ידי Biogen IDEC ו-Genentech בארצות הברית, על ידי הופמן לה רוש בקנדה ובאיחוד האירופי, על ידי Chugai Pharmaceuticals ביפן ועל ידי AryoGen באיראן.

התוויות קליניות

ריטוקסימאב גורמת להרס של תאי B תקינים וממאירים הנושאים את החלבון CD20 על פני השטח שלהם, ולכן היא מיועדת לטיפול במחלות המאופיינות בתאי B שאינם תקינים.

ממאירויות המטולוגיות

ריטוקסימאב משמשת לטיפול בממאירויות של תאי B, כגון לוקמיות ולימפומות כחלק של פרוטוקול ICE. במיאלומה נפוצה, טיפול בריטוקסימאב אינו מצליח להפחית את מספר תאי B המבטאים את החלבון CD20 או תאי פלזמה, גם לאחר ארבעה מחזורים של טיפול; בחלק מהמטופלים טיפול בה אף מגביר את מספר התאים בדם.

מחלות חיסון עצמי

ריטוקסימאב הוכחה כיעילה בטיפול בדלקת מפרקים שיגרונית בשלושה מחקרים מבוקרים אקראיים והיא רשומה גם לטיפול בדלקת מפרקים שיגרונים עמידה. בארצות הברית היא אושרה על ידי מנהל המזון והתרופות לצורך הפחתת תסמינים וסימנים של דלקת פרקים שיגרונית פעילה בינונית עד חמורה במבוגרים, שלא הגיבו בצורה מספקת לטיפול בתרופה אחת או יותר נגד TNF-אלפא.
ישנן עדויות ליעילות התרופה, אך לא בהכרח לבטיחותה, במגוון מחלות חיסון עצמי אחרות, ולעיתים משתמשים בה שלא לפי ההתוויות לטיפול במקרים קשים של טרשת נפוצה, זאבת, תסמונת סוסק, חולי עצבים מרובים נוטל מיאלין דלקתי כרוני (CIDP) ואנמיות מחיסון עצמי.

טיפול נוגד דחיית איברים

ריטוקסימאב משמשת בהיעדר התוויה לטיפול במושתלי כליה. ייתכן כי היא מסייעת בהשתלות המערבות אי-התאמה בסוג הדם.

מנגנון פעולה

ריטוקסימאב היא נוגדן הנקשר לחלבון CD20, המבוטא באופן נרחב על תאי B, משלב טרום תאי B מוקדם והלאה לאורך התמיינותם. אולם, CD20 אינו נמצא על תאי פלזמה שהשלימו התמיינותם. CD20 אינו מושר מן התאים, אינו משתנה או מוכנס פנימה. אף שפעילותו אינה ידועה, ייתכן ש-CD20 ממלא תפקיד בזרם פנימה של יוני סידן דרך קרום התא, ובכך שומר על ריכוז תוך-תאי של יוני סידן המאפשר את שפעולם של תאי B.
ריטוקסימאב נוטה להידבק לצד אחד של התא, היכן שנמצא CD20, ביוצרה כיסוי המושך חלבונים לצד זה. נוכחותו של כיסוי זה משנה את היעילות של תאי הרג טבעיים בהשמדתם של תאי B אלה. כאשר תא הרג טבעי נאחז בכיסוי, יש לו סיכוי הצלחה של 80% בהרג התא, לעומת 40% בהיעדר הכיסוי.
כמו כן, נמצא כי מקטע Fc של ריטוקסימאב מתווך הרג תאים תלוי נוגדנים והרג תאים תלוי משלים. עוד נמצא כי לתרופה יש השפעה מבקרת כללית על מחזור התא. התרופה גם מעלה MHC מסוג II ומולוקולות הדבקה LFA-1 ו-LFA-3, משרה השרה של CD23, מורידה את רמתו של קולטן לתאי B ומשרה מוות תאי מתוכנת בתאי המבטאים CD20.
ההשפעה המשולבת גורמת לסילוק של תאי B מהגוף ומאפשרת לאוכלוסייה של תאי B בריאים להתפתח מתאי אב לימפואידיים.
דב שגב-שטיינברג

דב שגב-שטיינברג (נולד ב-9 בדצמבר 1956) הוא דיפלומט ישראלי, המכהן כשגריר ישראל בפינלנד ובאסטוניה.

ביוגרפיה

שגב-שטיינברג נולד בתל אביב. למד באוניברסיטת תל אביב והשלים תואר בספרות ערבית ולימודי המזרח התיכון.
החל לעבוד במשרד החוץ בשנת 1983. במהלך עבודתו יצא לשליחויות דיפלומטיות בארצות הברית, בסין, במצרים ובקטר. היה הקונסול הכללי במומבאי שבהודו ובהמשך מנהל מחלקת מצרים במשרד החוץ. כיהן כשגריר ישראל בדרום אפריקה וכשגריר לא-תושב בנמיביה (2008-‏2013).
מספטמבר 2016 מכהן שגב-שטיינברג כשגריר ישראל בפינלנד וכשגריר לא-תושב באסטוניה. (החליף את דן אשבל).
ג'וליו נטה

חייו

נטה נולד בעיר אימפריה שבאיטליה. הוא למד הנדסה כימית בפוליטכניקו די מילאנו, וסיים בשנת 1924. ב-1927 עבר את הבחינות לקבלת תפקיד פרופסור בפוליטכניקו. ב-1933 היה לפרופסור מין המניין, ומנהל המכון לכימיה כללית באוניברסיטת פביה, שם נשאר עד 1935. בשנה זו התמנה לפרופסור לכימיה פיזיקלית באוניברסיטת רומא (לה סאפיינצה). בין 1936 ל-1938 החזיק בתפקיד פרופסור ומנהל המכון לכימיה תעשייתית בפוליטכניקו די טורינו. ב-1938 קיבל את תפקיד ראש מחלקת הנדסת כימיה בפוליטכניקו די מילאנו, לאחר שקודמו בתפקיד, מריו ג'אקומו לוי נאלץ להתפטר עקב חוקי הגזע נגד יהודים באיטליה הפאשיסטית.
עבודתו בפוליטכניקו הובילה לשיפורים של עבודתו המוקדמת יותר של ציגלר, ולפיתוח זרז ציגלר-נטה. הוא זכה בפרס נובל לכימיה לשנת 1963 יחד עם ציגלר, על עבודתם בתחום הפולימרים הכבדים.
נטה לקה במחלת פרקינסון ב-1956. עד שנת 1963 התדרדר מצבו במידה כזו, שבנו נאלץ לסייע לו במהלך טקס קבלת הפרס בסטוקהולם, ועמית נתן במקומו את הרצאת נובל המסורתית. נטה נפטר ב-2 במאי 1979, ונקבר בבית הקברות בברגמו.
מדד שאנון-ויבר

מדד שנון-ויבר  (באנגלית: Shannon–Weaver index, נקרא גם מדד שאנון או מדד שאנון-וינר) הוא מדד המודד את המגוון הביולוגי בחברה אקולוגית נתונה. השימוש העיקרי בו הוא להשוואת המגוון בין שתי חברות ביולוגיות או יותר. המדד לוקח בחשבון הן את העושר הביולוגי בבית גידול והן את התפוצה היחסית של כל מין בחברה. המדד הוא הנגזרת האקולוגית של מושג האנטרופיה מתוך תורת האינפורמציה שפיתח המתמטיקאי האמריקאי קלוד שאנון במאמר שפרסם ב-1948. שמו של המדד הוא מעט מטעה, מכיוון שלוורן ויבר לא הייתה יד בפיתוחה הישיר של הנוסחה הזאת אבל עקב תפקידו בפיתוח והפצה של תורת האינפורמציה הוסף שמו למדד על ידי האקולוגים. גם לנורברט וינר לא הייתה נגיעה ישירה לנוסחה אך גם הוא, בדומה לויבר, תרם רבות לפיתוח תורת האינפורמציה בשנות ה-50 ואילך.

חישוב המדד

הנוסחה למדד שאנון-ויבר היא:  התוצאה המתקבלת היא ציון לחברה. ככל שציון זה גבוה יותר החברה מגוונת יותר - קרי: עשירה יותר במינים ו/או המינים נוטים להיות מאוזנים במספרם.

ציון מקסימלי

הציון הגבוה ביותר שחברה נתונה יכולה לקבל הוא : . ציון זה מתקבל כאשר כל המינים בחברה הם בכמויות שוות בדיוק ואז המדד תלוי לחלוטין בעושר הביולוגי של החברה (S).

מדד שוויוניות המינים

ממדד שאנון-ויבר ניתן לגזור מדד נוסף - מדד שיוויוניות המינים. מדד אינו מתחשב כלל בעושר המינים אלא רק בהתפלגות הפרטים ביניהם. :. מכיוון ש
. תמיד יהיה גדול או שווה ל מדד שוויון המינים תמיד ינוע בין 0 ל-1 כאשר 1 מייצג חברה בה כל המינים נמצאים בה בכמות שווה ותוצאה הקרובה לאפס מייצגת חברה עם מין אחד או מספר זעום של מינים דומיננטיים ומאידך מינים רבים הנדירים עד מאוד.
שנות ה-70 של המאה ה-10

אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
קופים על טילים

עלילה

גאס וואלי הם שני קופי חלל שנשלחים על ידי ד"ר צ'ימפסקי לבצע משימות שונות ברחבי החלל. הם נתמכים על ידי יאיי או, רובוט מיושן שמסייע להם, ואינקי, תמנון חלל אינטליגנטי שמתקשר דרך כתמי הדיו שלו.
גדי קינדה

קריירה

קינדה נולד באתיופיה, וכשהיה בן שלוש עלה לישראל עם משפחתו. קינדה החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מועדון ספורט אשדוד, וב-30 ביולי 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת כשהוא בן 17 וחצי, בתיקו 2–2 נגד בית"ר ירושלים במסגרת גביע הטוטו. ב-29 באוגוסט 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 0–4 למכבי תל אביב. את עונת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת סיים עם 28 הופעות בליגה ושלוש הופעות בגביע המדינה, ובאותה עונה גם זכה עם קבוצת הנוער בגביע המדינה לנוער, לאחר שבמשחק הגמר הבקיע את הפנדל האחרון בתום דו-קרב בעיטות הכרעה נגד מכבי חיפה. בעונת 2012/2013 שיחק בעיקר בקבוצת הנוער, במדיה הבקיע שמונה שערים, ובקבוצה הבוגרת רשם חמש הופעות.
בעונת 2013/2014 הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה הבוגרת, וב-1 בספטמבר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 3–2 נגד מכבי חיפה. ב-23 בנובמבר 2013 קיבל כרטיס אדום ראשון בקריירה, בהפסד 0–3 נגד הפועל רעננה. בתום עונת 2014/2015 ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית, לאחר שסיימה במקום האחרון בטבלה. בעונת 2015/2016 כבש שני שערים בליגה הלאומית, וסייע למועדון להעפיל בחזרה לליגת העל. בעונת 2016/2017 כבש שער אחד ב-16 הופעות בליגת העל. בתחילת עונת 2017/2018 הפך קינדה לשחקן מפתח בקבוצה וכבש ארבעה שערי ליגה, אך בפברואר 2018 נפצע וסיים את העונה. את עונת 2018/2019 החל באשדוד, שותף ב-11 משחקים וכבש 2 שערים. 
ב-5 בפברואר 2019, חתם קינדה בבית"ר ירושלים ל-4.5 שנים תמורת כמיליון אירו שקיבלה מ.ס. אשדוד.
ב-13 בפברואר 2019 ערך את הופעת הבכורה במועדון בהפסד 1–3 להפועל באר שבע, וב-23 בפברואר הבקיע את שערו הראשון בקבוצה, בניצחון 2–0 על הפועל רעננה.

נבחרות ישראל

לזכותו של קינדה שני שערים בשמונה הופעות במדי נבחרת הנוער של ישראל, וב-8 בספטמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הצעירה של ישראל, בניצחון 2-7 נגד אזרבייג'ן. עד שנת 2016 ערך 16 הופעות במדי הנבחרת הצעירה, בהן כבש שער אחד. 
קינדה זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת צמד משחקי הנבחרת מול מקדוניה הצפונית וסלובניה במסגרת מוקדמות יורו 2020.
מיכל יהודה ליפקוביץ

חייו

נולד בוולוז'ין לרב משה דוד ולחיה ליפקוביץ. אביו היה בן 60 כשנישא לאמו. בילדותו למד בחדר המקומי. בנוסף שכר לו אביו מלמדים פרטיים שמימן ממשכורתו הדלה. בגיל שתים עשרה נסע ללמוד בישיבה הקטנה בלידא. את בר המצווה חגג עם חבריו בישיבה, בלי הוריו שהיו בוולוז'ין. כעבור זמן נסע לווילנה ללמוד בישיבת רמיילס אצל ראש הישיבה הרב שלמה היימן, שאותו החשיב כמורו ורבו. לימים הוציא את שיעוריו לאור בספר "חידושי רבי שלמה". כעבור שלוש שנים שב לביתו בוולוז'ין. 
בשנת 1936 עלה עם משפחתו לארץ ישראל הודות לסרטיפיקטים שהשיג אחיו הגדול אריה לייב, שעלה ב-1924. למד בישיבת חברון בירושלים והיה מקורב לראש הישיבה הרב יחזקאל סרנא, לרב אהרון כהן ולמשגיח הרב יהודה לייב חסמן. בתקופת לימודיו בישיבת חברון התקרב לרב איסר זלמן מלצר, השתתף בשיעוריו בסדר קדשים ואף קבע עמו סדר לימוד שבועי. כעבור זמן התקרב אל הרב אברהם ישעיהו קרליץ ("החזון איש") והיה מתלמידיו.
בל"ג בעומר ה'ת"ש (1940) נישא לחוה אסתר גרשונוביץ (נפטרה בט"ז בתשרי ה'תשע"ח, 6 באוקטובר 2017), בתו של הרב אברהם יצחק גרשונוביץ, ראש ישיבת תפארת ציון בבני ברק. השדכן היה החזון איש, אשר אף הובילו לחופה. מיד לאחר נישואיו התמנה לכהן כר"מ בישיבת תפארת ציון. בין תלמידיו בישיבה: הרב חיים קנייבסקי, הרב נסים קרליץ, הרב מאיר צבי ברגמן והרב דב צבי קרלנשטיין. במקביל למד בבית מדרש לתורת ארץ ישראל בפתח תקווה ובכולל חזון איש (שנקרא אז "כולל זיכרון מאיר"). 
באותה תקופה ייסד שיעור מיוחד לבעלי בתים תורניים בבית מדרשו של החזון איש. לעיתים היה החזון איש מקשיב לשיעוריו בהנאה. לאחר פטירת החזון איש עבר השיעור להתקיים בביתו של אחד המשתתפים והוא נמשך כחמישים שנה ברציפות.
בתחילת שנות ה-50 ייסד הרב יוסף שלמה כהנמן את ישיבת פוניבז' לצעירים (גילאי 13–17) והוא מינה את הרב ליפקוביץ לעמוד בראשה, יחד עם הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן. הרב ליפקוביץ מסר בה שיעורים במשך כשישים שנה והעמיד אלפי תלמידים, בהם רבנים, ראשי ישיבות ותלמידי חכמים מפורסמים. בסוף שנת תשס"ט (2009) הפסיק את אמירת שיעוריו בישיבה בשל חולשתו. 
בשנותיו הראשונות כראש ישיבת פוניבז' לצעירים הקים כולל ללימוד סדר טהרות בימי שישי ושבת. בין חברי הכולל היו גדולי תורה נודעים, בהם הרב משה שמואל שפירא, הרב ברוך רוזנברג והרב משה דויטש, מתלמידי החזון איש ומחבר הספר "זיו הים". בשנת תשנ"ח (1998) יסד רשת כוללים ארצית ללימוד סדר טהרות בראשות נכדו הרב יצחק קורלנסקי. 
נפטר בכ"ו בסיוון תשע"א, יום השנה לפטירת חותנו הרב אברהם יצחק גרשונוביץ. במסע הלוויה שלו, שנערך בבני ברק, השתתפו כמאה אלף איש. בצוואתו ציווה שיספידוהו רק שני בניו, וכן להימנע מלתארו בתארים "גאון" ו"צדיק". כמו כן ביקש שלא להוציא ספר זיכרון לזכרו, שכן הדבר גורם לביטול תורה.
פרס משרד החינוך והתרבות

פרס משרד התרבות והספורט (ניתן בעבר בידי משרד החינוך והתרבות, כאשר הם היו מאוחדים במשרד אחד) ניתן ליוצרים במגוון תחומים בידי משרד התרבות והספורט.

רקע

הפרס ניתן ליוצרים במגוון תחומים, בין השאר: תחומי היצירה הספרותית, צילום, אמנות פלסטית, מוזיקה קלאסית ישראלית, והזמר העברי. עם השנים זכו בו דבורה עומר, אלכס ליבק, דן אלמגור, יעקב צים, דניאלה יניב-ריכטר, מיקי קרצמן, לאה ניקל, מרדכי אריאלי, דגנית ברסט, אלכסנדר בוגן ועוד.
בשנת 2012, יזמה לימור לבנת, פרס נוסף, בסכום כולל של 300,000 ש"ח, בתחום היצירה הציונות. הפרס ניתן במשך 4 שנים עד שנת 2015. ב-2013 יזמה את פרס אריק איינשטיין לאמנים ותיקים ובשנת 2014 יזמה את פרס דבורה עומר, בתחום היצירה הספרותית העברית לילדים ולנוער. בעקבות פיצול המשרד, משך השנים שינה הפרס את שמו ל"פרס שרת המדע והאמנויות"; "פרס שרת החינוך, התרבות והספורט"; "פרס שר המדע, התרבות והספורט", ומאז 2015 "פרס שרת התרבות והספורט".
בשנת 2016 שב משרד החינוך, ביוזמת נפתלי בנט, להעניק פרס בתחום יצירה תרבותית - "פרס שר החינוך ליוצרים בתחומי התרבות היהודית", ע"ש אורי אורבך, מהלך שהקים ביקורת מצד משרד התרבות שממשיך במקביל לחלק את "פרס שרת התרבות והספורט".

פרס אמנות הקולנוע

הפרס לאמנות הקולנוע נועד לעודד עשייה ויצירה קולנועית, תוך חתירה לקידום האיכות והמצוינות, ובמטרה לסייע לשגשוג ולהתפתחות הסרט הישראלי. המענקים לזוכים נועדו לאפשר ליוצרים להתפנות לעשייה קולנועית. בין הזוכים בו היו דובר קוסאשווילי, בני תורתי, אלי כהן, אבי נשר, שלומי אלקבץ, טליה לביא ותומר הימן.
המאנקיז

הקמת הלהקה

בשונה מרוב להקות הרוק של שנות השישים, ה-Monkees לא הוקמה על ידי חבריה, אלא על ידי מפיקי-הטלוויזיה ברט שניידר ובוב ראפלסון, עבור תוכנית טלוויזיה ששודרה בשנים 1966-1968 ברשת NBC. השניים רצו ליצור מקבילה אמריקאית לפופ המלודי ולסרטי הקולנוע ההומוריסטיים של הביטלס. את הרעיון לתוכנית שחבריה יגלמו חברי להקה פיקטיבית בשם "המאנקיז", אך זאת תוציא תקליטים ככל להקה, הגה המפיק דון קירשנר בשנת 1965 בהשראת סרטם של הביטלס, לילה של יום מפרך. לאודישנים לתוכנית הגיעו 400 נבחנים, מתוכם נבחרו מיקי דולנז, דיווי ג'ונס, מייק נסמית ופיטר טורק.

סדרת הטלוויזיה

הסדרה נקראה "המאנקיז", כשם הלהקה. לסדרה הייתה הצלחה מסחררת בשתי עונותיה הראשונות, היא התחילה את ה"גל החדש" של טכניקות העריכה והייתה הסדרה האמריקנית הראשונה שזכתה בשני פרסי אמי. 
בסך הכל  זכתה הסדרה בשלושה פרסי אמי, שניים בשנת 1967, ואחד בשנת 1968.

פעילות והצלחה

מוזיקלית הלהקה לא חידשה הרבה ביחס לאותה תקופה, אך היא ניפקה מספר להיטים ובהם "Daydream Believer", "I'm A Believer" ו-"Last Train To Clarksville". הלהקה הייתה מועמדת ל-4 פרסי גראמי והתוכנית שזכתה להצלחה עזרה למכירות התקליטים. בשנת 1967 מכרה הלהקה בארצות הברית יותר אלבומים מאלביס פרסלי והביטלס גם יחד].
חברי הלהקה היו מתוסכלים מכך שלא נותנים להם לכתוב שירים בעצמם, ושבפועל מנגנים את התפקיד שלהם נגני אולפן מקצועיים. בשנת 1967 יצא אלבומם השני בזמן שהיו במסע הופעות. חברי הלהקה שלא קיבלו אפילו עותק של האלבום ולא ידעו את השירים הכלולים בו תבעו את המפיק המוזיקלי שלהם, דון קירשנר, וקיבלו $250,000 (כ-$1,644,500 של ימינו). אלבומם השלישי כלל כבר שירים שכתבו חברי הלהקה בעצמם.
לאחר ביטול תוכנית הטלוויזיה יצא סרטם הפסיכדלי הכושל "Head".
קטשופ (מחזה)

"קטשופ" הוא רביו סאטירי מאת חנוך לוין שהוצג לראשונה במרץ 1969 במרתף "הקברט הסאטירי" (מרתף קולנוע פריז) בתל אביב. "קטשופ" הייתה עבודתו השנייה של לוין, שהועלתה שנה אחרי שהוצג הקברט הסאטירי "את ואני והמלחמה הבאה". בשתי יצירות אלה יצא לוין כנגד פאתוס המיליטריזם הישראלי, לעג לאזלת ידם ושאננותם של מדינאי ישראל ועסק באופן מקאברי בשכול. מאפיינים אלו היו סממנים מקדימים למחזה "מלכת אמבטיה", שהועלה שנה לאחר מכן בתיאטרון קאמרי והיה לאחד המחזות השנויים ביותר במחלוקת בתולדות התרבות הישראלית. שלושת המחזות הללו הציבו את לוין כמחזאי מהפכני בראשית דרכו.
המחזה פורסם בכרך "מערכונים ופזמונים 1 - מה אכפת לציפור" שהודפס לראשונה בשנת 1987 בהוצאתם המשותפת של ספרי סימן קריאה, הוצאת הקיבוץ המאוחד וספרי תל אביב.

הפקה

המחזה הועלה לראשונה בבימויו של דוד לוין, אחיו של חנוך. בהצגה השתתפו השחקנים תיקי דיין, טוביה צפיר (לסירוגין עם שמעון לב-ארי) וקובי רכט ועל הלחנת המוזיקה הופקדו אלכס כגן ובני נגרי. הניהול הארגוני הופקד בידי דני טרץ', שהפיק גם את מחזהו הראשון של לוין והיה ידידו הקרוב.