google/wiki40b huggingface dataset:
אליאס פריג'

קורות חייו

אליאס פריג' נולד ב-1918 למשפחה מבוססת אשר ישבה בבית לחם מאות בשנים. הוא סיים לימודי תיכון בבית ספר קתולי בירושלים בשנת 1940. בתחילת שנות ה-50 עמד בראש מפעל צדקה בשם "מיסיון ארץ הקודש", במימון נוצרים אמריקאים פרסביטריאנים. בשנת 1960, בזכות מעמדו רב ההשפעה בבית לחם כבעל חנויות רבות לממכר מזכרות, נבחר לכהן כחבר מועצת העיר, תחת השלטון הירדני. הוא המשיך לשמש כחבר מועצה אף לאחר מלחמת ששת הימים, תחת שלטון ישראל.
בשנת 1972 נבחר לראש עיריית בית לחם. מעת בחירתו לא נערכו עוד בחירות מוניציפליות בבית לחם, ופריג' נותר בתפקיד ראש עירייה עד שהתפטר על רקע מצבו הבריאותי בחודש מאי 1997. פריג' היה ראש העירייה היחיד בגדה המערבית אשר לא הודח ממשרתו על ידי הממשל הצבאי הישראלי. הוא אף היה ראש העיר היחיד אשר לא הזדהה עם הפת"ח ואשר לא הודח ממשרתו בעקבות הקמת הרשות הפלסטינית.
לאורך 25 שנים בהן כיהן כראש עירייה ניצל פריג' את קשריו הבינלאומיים כדי לגייס תמיכה כלכלית למפעלי תשתית, כולל בניית בתי ספר, בנייני מינהל ומערכות מים בתחומי בית לחם. בזכות יוזמותיו קשרה בית לחם קשרי ערים אחיות עם אתונה, קורדובה ואסיזי. פריג' אף שימש כיושב ראש חבר הנאמנים של אוניברסיטת בית לחם ונשיא לשכת המסחר המקומית. הוא נסע לעיתים תכופות למדינות שונות בעולם, והיה חבר בצוות המשא ומתן הפלסטיני לוועידת השלום במדריד בשנת 1991. בשנת 1995 מונה לשר התיירות והעתיקות ברשות הפלסטינית, משרה שבה החזיק עד לשנת 1997.
ארטור מאס

ביוגרפיה

מאס הוא אחד מארבע מבניה של משפחת תעשיינים קטלונית. הוא למד בבית ספר צרפתי בברצלונה, ולמד כלכלה באוניברסיטת ברצלונה. אחרי לימודיו עבד במגזר הפרטי, ובמגזר הציבורי בעידוד יזמות.
בין השנים 1987 ל 1995 היה חבר מועצת העיר ברצלונה מטעם מפלגת "ההתכנסות הדמוקרטית של קטלוניה" (CDC - שהיא המרכיב המוביל ב-CiU). בשנים 1995–2003 מילא תפקידים שונים בממשלות קטלוניה: שר לעבודות ציבוריות (1995 - 1997), שר הכלכלה והכספים (1997 - 2001), וראש הממשלה (תפקיד שהוא למעשה סגן ראש הממשלה, מתחת לנשיא, 2001 - 2003).
ב-2003 פרש מהפוליטיקה ז'ורדי פוז'ול, שהיה נשיא ממשלת קטלוניה מאז ייסוד הקהילה האוטונומית ב-1980. מאס ירש אותו כמנהיג מפלגת ה-CDC ומועמד ה-CiU לנשיאות הממשלה. בבחירות לפרלמנט הקטלוני שנערכו באותה שנה זכה ה-CiU במספר המושבים הגדול ביותר, אולם המפלגה הסוציאליסטית הספרדית, שזכתה במספר הקולות הגדול ביותר בבחירות, הצליחה להקים קואליציה עם מפלגות שמאל אחרות, ומאס נשאר כראש האופוזיציה. גם אחרי הבחירות שנערכו ב-2006 הצליחו הסוציאליסטים להקים את הקואליציה, אף על פי שהיו המפלגה השנייה בגודלה, גם מבחינת מושבים וגם מבחינת קולות. בבחירות לפרלמנט הקטלוני ב-28 בנובמבר 2010, שנערכו בצל המשבר הכלכלי העולמי שפגע בספרד, ולאחר שבית המשפט לחוקה של ספרד פסל ביוני חלקים מהחוקה החדשה של קטלוניה שאושרה ב-2006, זכה ה-CiU ב-62 מתוך 135 מושבי הפרלמנט, ומאס הצליח להקים קואליציה ונכנס לתפקידו כנשיא הממשלה ב-27 בדצמבר.
עם בחירתו, ועקב המרמור בקרב הציבור הקטלוני על כך שקטלוניה שהתוצר לנפש בה הוא הגבוה בספרד מממנת חלקים אחרים במדינה, הבטיח לפעול ליתר עצמאות כלכלית לקטלוניה (כולל גביית מיסים עצמאית), ולהפחית את סכום המיסים שהממשלה המרכזית לוקחת ממנה. בתחילת כהונתו המשיך מאס את הקו של מפלגתו שלא דרש עצמאות מלאה. אולם לאחר שנכשלו הדיונים על נושא המיסים עם ממשלת ספרד בתקופות כהונתם של ספאטרו ושל רחוי, ולאחר שב-11 בספטמבר 2012 כמיליון וחצי אנשים הפגינו בברצלונה למען עצמאות לקטלוניה, הצטרף גם מאס לדרישה. הוא הקדים את הבחירות לפרלמנט הקטלני בשנתיים, על מנת להשתמש בהן כמשאל עם בלתי רשמי בנושא הדרישה לעצמאות, דבר שאסור על פי חוקת ספרד. בבחירות שהתקיימו ב-25 בנובמבר ירד כוחה של מפלגתו ל-50 חברים. למקום השני עלתה מפלגת השמאל הרפובליקני של קטלוניה (ERC) שזכתה ב-21 מנדטים, שתומכת גם היא בשאיפות העצמאות. מאס הגיע להסכם עם ה-ERC, בו היא הבטיחה לתמוך בממשלתו מבחוץ, לתמוך במשאל העם וברוב הצעדים הכלכליים, זכה בהצבעת אמון ב-21 בדצמבר, והושבע לכהונה שנייה. 
ב-9 בנובמבר 2014 ערכה ממשלתו משאל עם לא מחייב בקטלוניה בעניין העצמאות. משאל זה נערך חרף איסור הרשויות בספרד, ונגד מאס הוגש כתב אישום.
לאחר הבחירות בספטמבר 2015, לא קיבל מאס את תמיכת מפלגת השמאל הרדיקלי CUP בשל טענות לשחיתות במפלגתו. בינואר הושבע במקומו לנשיא קרלס פוג'דמון ממפלגתו. לאחר ההשבעה התפטר גם מהפרלמנט, אך נשאר בראשות מפלגת CDC. בכך ויתר על החסינות הפרלמנטרית שעמדה לו בעניין משאל העם.
יובל דניאלי

ביוגרפיה

דניאלי נולד במחנה הזמני של קבוצת החברים שהקימה מאוחר יותר את קיבוץ המעפיל ומאז חי ופועל בקיבוץ. בין השנים 1957 ו-1960 למד ציור אצל האמן משה פרופס בבית הספר התיכון במוסד החינוכי "מעיין" שבקיבוץ עין החורש. בתום לימודי התיכון שירת במסגרת הנח"ל ביחידת בני המשקים. בתום שירותו למד במכון לציור ופיסול ע"ש אבני בתל אביב.
במקביל, שיחק כדורעף בהפועל המעפיל בשנים 1974-1960, בשנים בהן הייתה הפועל המעפיל הקבוצה הבולטת בישראל בכדורעף וזכתה ב-9 אליפויות וב-8 גביעי המדינה.
כחוקר תרבות פרסם דניאלי במשותף עם מוקי צור שלוש מונוגרפיות על בכירי האדריכלים שבתנועה הקיבוצית: שמואל מסטצ'קין, חיליק ערד ומנחם באר. הספרים חשפו רובד נשכח ונסתר באדריכלות הישראלית שכמעט ולא נחשפה עד פרסום הספרים ועוררה מחדש עניין במבנים שתכננו האדריכלים.
דניאלי מרבה להציג תערוכות יחיד וקבוצתיות במוזיאונים וגלריות ולפרסם סקירות ומאמרי ביקורת בתחומי האמנות והתרבות עם דגש על הזירה הקיבוצית. ב-2009 נערכה לו תערוכת יחיד מקיפה "דרכי זיכרון" (אוצר: יניב שפירא) במשכן לאמנות עין חרוד.
השמדה עצמית

השמדה עצמית היא תכונה של מערכת המקנה לה את היכולת להשמיד את עצמה תחת נסיבות מוגדרות מראש. השמדה עצמית נדרשת לרוב כדי לאבטח מערכות או מידע בעלי רגישות גבוהה, במקרים בהם המערכות מפוזרות ללא בקרה של המפעיל ולכן מעוניינים להשמיד אותן בתום השימוש או במערכות שתפקוד לקוי שלהן עלול לסכן את הסובבים אותן.

ביטחון מידע

בביטחון מידע יש חשיבות גבוהה להשמדת המידע המסווג בתום השימוש או במקרה של נפילה בידי אויב. לרוב ההשמדה נעשית ידנית אך במקרים שבהם אין לבעל המידע שליטה מלאה עליו לעיתים משתמשים במנגנוני השמדה עצמית. בשנת 2009 פותחה באוניברסיטת וושינגטון שיטה להשמדה עצמית וירטואלית של מידע דיגיטלי באמצעות הצפנה הגורמת למידע הדיגיטלי להפוך לבלתי קריא לאחר פרק הזמן שהוגדר על ידי המשתמש. לאחר פרק זמן זה אף אדם לא יהיה נגיש למידע, כולל המשתמשים המקוריים עצמם.

שימושים בתרבות

בסדרת הטלוויזיה משימה בלתי אפשרית, כל אחד מפרקי הסדרה התחיל בסצנה בה מפקד הצוות קיבל הודעה סודית ומוקלטת מראש, שהכילה בתוכה את המשימה שעליו לבצע. סצנה הזו התפרסמה ובמיוחד הקטע בהודעה בה היא מודיעה שהיא משמידה את עצמה תוך 5 שניות על מנת לא להשאיר שום עדות על קיומה של המשימה.
במוזיקה, השמדה עצמית, מתייחסת לקונספט של השמדת כלי הנגינה והציוד בסיום ההופעה. קית' מון ולהקתו המי התפרסמו בשל כך, והשתמשו באמצעים שונים כדי להשמיד את הציוד, שכללו אפילו חומר נפץ שהוטמן בתופים.
במדע בדיוני נפוץ השימוש במנגנוני השמדה עצמית עד כדי כך שהקונספט הפך לקלישה. בסדרה חוש-חש הבלש למשל, כל ההודעות המכילות את הפקודות לחוש-חש משמידות את עצמן לאחר הקריאה והדבר משמש כבדיחה חוזרת במרבית הפרקים.
נים (עיר)

היסטוריה

הדעה הרווחת כי העיר קיבלה את שמה מהאל הקלטי המקומי, נמאוסוס (Nemausus). מאידך, טען סטפאנוס מביזנטיום כי השם נובע דווקא מבנו של הרקלס, נימוסיוס (Nemausios).
האנדרטה העתיקה ביותר בנים היא המנהיר של כורבסאק (Courbessac), מצבת אבן בגובה של שני מטר המתוארכת לשנת 2500 לפני הספירה.
ניכר כי בסביבות 50 לפני הספירה שהוקמה נים כמושבה רומאית, זאת לפי עדותן של מטבעות קדומות מהתקופה הנושאות את קיצור השם NEM COL, קרי, "המושבה נים".
אוגוסטוס פיתח את המושבה ועשה אותה לעיר הבירה של פרובינקיית נרבונה. הוא הקיף את העיר בחומת מגן באורך שישה קילומטרים ובה 14 מגדלים עם שערים, מהם שרדו שני שערים: הפורט אוגוסט והפורט דה פראנס. הוא הקים בה את כיכר השוק, וייתכן כי גם את האקוודוקט. האמפיתיאטרון שבעיר (Arena of Nîmes) הוקם רק במאה ה-2.]

מקור בד הדנים

בד הדנים, ממנו עשויים מכנסי הג'ינס, נקרא כך משום שמקורו באריג בשם Serge de Nîmes (בצרפתית: סרז' מ-נים) שיוצר בעיר על ידי משפחת אנדרה (André). עם השנים השם התקצר ל-de Nîmes ובאיות מודרני Denim.
אלכסנדר, נסיך אורנז'

ביוגרפיה

אלכסנדר נולד ב-25 באוגוסט 1851 בהאג, לווילם השלישי, מלך הולנד ולסופיה, נסיכת וירטמברג, בתם של וילהלם הראשון, מלך וירטמברג ויקטרינה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה. בניגוד לאחיו וילם, נסיך אורנז', הוא היה ממושמע, אינטלקטואל וקרא היטב. אמו, המלכה סופי נפטרה בשנת 1877, ולאחר מותו של הנסיך וילם שנתיים לאחר מכן ב-11 ביוני 1879, הוא הפך ליורש לכס המלוכה ההולנדי וקיבל את התואר נסיך אורנז'.
אלכסנדר החזיק בתואר יורש העצר עד מותו, בגיל 32, ב-21 ביוני 1884 בהאג מטיפוס הבהרות.
אף על פי שמעולם לא התחתן, הוא היה מועמד לשאת את תירה, נסיכת דנמרק, ומריה אנה, נסיכת פורטוגל. הוא נקבר בקמרון הקבורה המלכותי החדש בכנסייה החדשה בדלפט ב-17 ביולי 1884. לאחר מותו, הפכה אחותו למחצה, וילהלמינה, ליורשת כס המלוכה ההולנדי. מותו של אלכסנדר, גרמה כי לאחר מותו של וילם השלישי עברה הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג לידי אדולף, דוכס נסאו, כפי שנקבע בהסכם הבית, משום שבת לא יכלה לרשת את התואר זה.
הנסיך אלכסנדר היה גרנד-מאסטר של מסדר גרנד אוריינט של הולנד .
הצי השישי של ארצות הברית

היסטוריה

כבר מתחילת המאה ה-19 שמרה ארצות הברית על נוכחות צבאית בים התיכון, בתחילה היה זה למטרות ממוקדות כגון הלחימה בשודדי ים מוסלמים בצפון אפריקה. השייטת הראשונה נקראה באותו הזמן "שייטת ים תיכונית" (Mediterranean Squadron). בשנת 1946 שלח הנשיא הארי טרומן את ספינת המלחמה מיזורי למזרח הים התיכון על מנת לשנות את מאזן הכוחות באזור, שהיה באותו הזמן שטח השפעה סובייטי. הצי הקטן שהוחזק בים התיכון נקרא באותו הזמן "כח ימי ים תיכוני" (Naval Forces Mediterranean). ורק ב-1950 שונה השם ל"צי השישי".
עבר מנה הצי השישי עד 40 ספינות, 175 כלי טיס ו-21,000 חיילים. אך מאז שהספינה יו אס אס אמורי ס. לנד (USS Emory S. Land) החליפה את בסיס האם שלה מסרדיניה באיטליה לוושינגטון בארצות הברית, נותרה בצי השישי רק ספינה קבועה אחת - המאונט ויטני (Mount Whitney). ספינות חיל הים האמריקאי שמפליגות לתוך הים התיכון שייכות אף הן לצי השישי.

תרומה לכלכלת ישראל

ביקורי הצי השישי בנמל חיפה החלו בשנת 1979. תחילה ביקרו בנמל 5–10 אוניות מדי שנה, ולאחר פתיחת משרדי הקישור של הצי השישי בחיפה, בשנת 1980 עלה מספר הביקורים והגיע ל-40 עד 50 אוניות בשנה. משך השהות הממוצע של אנשי הצי השישי בעיר היה בין 5 ל-10 ימים. בכל ביקור של נושאת מטוסים ואוניות הליווי שלה הגיעו לחיפה כ-5,000 מלחים, טייסים, חיילים וקצינים אשר שהו בעיר בין 5 ל-10 ימים. בין השנים 1980–2000 שהו בחיפה מאות אלפי חיילים וקצינים, ובסך הכל יותר ממיליון ימאים. התרומה הכלכלית המצטברת של ביקורים אלו מוערכת בכ-350 עד 400 מיליון דולר.
עם פרוץ האינתיפאדה השנייה בשנת 2000 החליט הצי האמריקאי להפסיק לחלוטין את עגינת האוניות בנמלי ישראל מחשש לפיגועים וזאת על פי הנחיות פיקוד הצי. ב-10 בדצמבר 2000, נפגעה המשחתת האמריקאית קול בנמל עדן בתימן, פגיעה שגרמה למותם ופציעתם של אנשי צוות האוניה. ביקורי הצי השישי בישראל חודשו ב-25 בנובמבר 2007, וב-1 ביולי 2017 עגנה הג'ורג' ה' ו' בוש (CVN-77) בחיפה, כ-17 שנה לאחר הביקור האחרון של נושאת מטוסים בנמל, במסגרת המאבק בארגון הטרור דאעש בסוריה.
ב-8 במרץ 2018, במסגרת התרגיל המשותף של ישראל וארצות הברית, ג'וניפר קוברה, עגנה ספינת הפיקוד והשליטה של הצי השישי "Mount Whitney" בחיפה. בספינה היו כ-500 אנשי צוות, מחציתם מסגל הפיקוד הבכיר של הצי השישי שלקחו חלק בתרגיל.
עריכה

עריכה היא שלב בתהליך פרסום של יצירה כתובה, חזותית, או קולית שבו עוברת היצירה סוגים אחדים של ליטוש, שמטרתם לשפרה ולעשותה ראויה לפרסום.
זיסי סתוי, שערך במשך 35 שנה את המוסף לספרות של "ידיעות אחרונות", הציג את דעתו על תפקיד העורך:
תפקיד העורך הוא לקחת טקסט, שהוא טוב, נניח, בשבעים אחוז, ולהפוך אותו לטוב בתשעים וחמישה, בתשעים ושמונה אחוזים. מאה אחוז אין. ויש בי תכונה אולי מוזרה: ככל שהטקסט יותר טוב, כך אני אוהב יותר לטפל בו ולהיטיב אותו.
— בראיון לשולמית גלבוע, "ידיעות אחרונות", 7.1.05

יחסי מחבר-עורך

המפגש הראשון של המחבר עם עבודת העורך עשוי להיות חוויה מאוד מעניינת, עקב הכמות העצומה של ההערות שיש לו אודות הספר "המושלם" שהוגש לו. גם כאשר הספר שנמסר לעורך הוא באיכות סבירה, אין זה נדיר שהערות העריכה יתייחסו לכל פיסקה בספר. 
סיפורה של עמליה כהנא-כרמון "החמה נסתלקה" הועבר במקביל לשני כתבי-עת ופורסם בשניהם. וזו התייחסותה של המחברת לתוצאה הערוכה: 
כשראיתי את הסיפורים בדפוס כבר חיינו בשווייץ. ואני התחלחלתי מהשינויים בנוסח כתב היד, שבלי לשאול את פי, כל אחד משני העורכים הרביץ בסיפור. לא יכולתי להירגע מהשינויים המבהילים שאופייניים לשלונסקי, עם כל מיני חוכמות בארמית. ובעיקר הפריע לי שבכל מקום בסיפור שכתובה הייתה המלה "הצטרף" שלונסקי שינה אותה למלה "הזדווג". כך שזקן אחד יושב על ספסל, בא ומזדווג אליו זקן שני. ולא יכולתי לסלוח גם על הנגיעות העדינות, ההופכות זיזים למלטפים, של אהרן ב"משא". זה היה לפני שלושים שנה בערך, אבל מאז אני עומדת על המשמר ולא נותנת להזיז אצלי אפילו פסיק.
— בראיון לזיסי סתוי, "ידיעות אחרונות", 30.3.90
התייחסות שונה לנושא זה, הן של הכותב והן של העורך, מוצגת בדברי התודה הבאים, של סטיבן הוקינג בפתח ספרו "קיצור תולדות הזמן": 
אנשים רבים קראו גרסאות קודמות של הספר והגישו לי הצעות לשיפורו. אציין במיוחד את פיטר גוזארדי, העורך שלי בהוצאת בנטם, ששלח לי עמודים על עמודים של הערות ושאלות על נקודות שלדעתו לא הבהרתי כראוי. עלי להודות שהתרגזתי לא מעט כשקיבלתי ממנו את הרשימה הארוכה של דברים הטעונים שינוי, אבל הוא צדק. אני בטוח שהספר הזה טוב יותר בזכות עבודת-הפרך שהטיל עלי פיטר.
 
הבדל מהותי, בין העריכה שעבר סיפורה של עמליה כהנא-כרמון לזו שעבר ספרו של סטיבן הוקינג, נמצא בטיב הקשר בין המחבר לעורך. הבדל זה עשוי להסביר את תגובותיהם השונות. במקרה הראשון הייתה העריכה פעולה חד-צדדית, כלומר החלטות העורך הובאו לידיעת הסופרת רק כאשר ראתה את היצירה המודפסת. במקרה השני הייתה פעולת העריכה דו-צדדית, כלומר נעשתה בשיתוף פעולה מתמשך בין המחבר לעורך. 
עריכה נרחבת, הכוללת השמטת קטעים מסוימים ושינוי אופן הצגתם של קטעים אחרים, והתנגדות של הסופר לביצועה, מקובלים במקרה של ספרות יפה. קל להבין התנגדות זו, שהרי ביצירה מסוג זה חשיבות גדולה לא רק לתוכן, אלא גם לאופן הגשתו, מבחינת המילים והתחביר שנבחרו. גם בקרב מחברים של ספרי עיון ישנם הנפגעים מאוד מהניסיון לערוך את יצירתם, ומגלים התנגדות עזה לכך. ניתן ללמוד מניסיונה של הסופרת אריקה ג'ונג, המוצג בפתח ספרה "פחד חמישים": "בספרי הראשון רגזתי על הצעות לקיצור ולשינויים. בספרי זה, השישה-עשר במספר, אני אסירת תודה לאין קץ".
לב החורף

פרולוג

כמו ברוב ספרי הסדרה, גם כאן הפרולוג מיועד לסגירת קצוות. במרתף המגדל הלבן ציידות האופל סארין' דוסיין, פברה, סייאין ויוקירי מענות את טלין (בדמיונות)- עד שהיא מודה שהיא מהאג'ה השחורה. פרין מגלה שפייל, מורגז, אליאנדרה ופמלייתן נחטפו על ידי השאידו, וסוטה מהנתיב שחשב עליו לכיוון קאירהיין לרנד, כדי לחפש אותן.

הספר

האמירלין אלאידה מכריזה על רנד כדרקון בחסד המגדל הלבן וקוראת לעמים שלא לפנות אליו עצמאית אלא דרכה- ואף מכריזה על כך כחרם.
רנד מגיע לקאמלין בתחפושת עם מין, והיא, אליין ואביינדה קושרות אותו כעוצר משותף. אליין מאבדת לו את בתוליה ומין חוזה שנוצרו תאומים. אביינדה, מין, בירגיט (העוצרת של אליין) ואלנה מוסבני (אליה רנד קשור כעוצר) מרגישות היטב את הרגע.
מאט באבו דאר הכבושה על ידי הסינצ'נים סובל מהתנקשויות של גולם. הוא מגלה אאס סדאי מתחבאת בפונדק ועוד שתיים שבויות כאדאם. טסלין דומון, גבירה סינצ'נית מבוקשת, משיגה לו 2 סולדאמות נוספות- והוא מתכנן להבריח את שלושת האאס סדאי מאלטרה, אבל מגלה שהנסיכה הסינצ'נית המקומית, טואון פנדראג, היא בת תשעת הירחים המיועדת לו בנבואה. הוא חוטף אותה ואת המשרתת שלה סלוציה- וטואון מסכימה לבוא בשקט (בהמשך נגלה שזה בגלל החותם שלו). נואל צ'ארין מצטרף לחבורה יחד עם בייל, בעלה של טסלין, מבריח שהופיע בספר הרביעי. כהסחה מאט משחרר גם אשת ים שתחולל מהומה, ונאמנים לבסלן (נסיך אלטרה) גורמים לדליקה.
רנד מגיע לפאר מדינג, עיר שלא ניתן לתעל בה, במרדף אחרי ארבעה אשאמאן בוגדים. הוא הורג אחד ופדן פיין הורג את השני. כשהוא ולאן מנסים להרוג את השניים האחרונים הם נתפסים. מועצת אבו דאר מחליטה להחזיק ברנד עד שמשלחת מהמגדל הלבן תגיע לקחת אותו למשמר. קדסואן ונינאב מתפרצות לאולם המועצה ולהפתעת חברות המועצה הן מתעלות את סאידר (באמצעות "בארות" של קיבול כוח שיש לשתיהן) ועוטפות את החברות בזרמים. הן נאלצות לשחרר את רנד ולאן.
הפמלייה, יחד עם כמה אשאמאן בהם רנד בוטח, מגיעה לשדאר לוגות בעקבות הצהרה של רנד: לטהר את סאידין מכתם האופל. הוא ונינאב משתמשים בשני סאנגרילים חזקים, אחד ביבשת ואחד באיים, כדי להזיז את הכתם ממקומו. סאידין המוכתם מתפרץ מתוך האדמה ככיפה שחורה גדולה. השימוש העצום בכח מזמן למקום חמישה ארורים- מספר שיא עד כה: דמנדרד, ארנג'ר, אסנג'ר, ציידין ומוגהדין. אלזה פנפל מצליחה להרוג את אסנג'ר (הידוע גם כקורלן דאשיבה) והשאר בורחים. בסוף התהליך הכיפה מתפוצצת, והאשאמאן מכריזים: סאידין נקי. האאס סדאי שקשורות אליהם מאשרים את זה.
מערת נטר

מערת נטר היא מערת כורכר טבעית הנמצאת בשטח בית הספר החקלאי מקווה ישראל. המערה שימשה במהלך השנה הראשונה להקמתו כמקום מגורים זמני לתלמידי המקום. נקראת על שמו של קרל נטר, מייסד בית הספר.

רקע

בשנת 1867, ביקר קרל נטר בארץ ישראל כשליח חברת "כל ישראל חברים". הוא בדק את מצבם של יהודי היישוב הישן והגיע למסקנה שלא ניתן להביא לשיפור הכלכלי אלא על ידי הכשרתם לעבודה חקלאית.
נטר החליט לבקש מכי"ח אישור להקמת בית ספר חקלאי. הוא פנה לחברה והיא נתנה לו את אישורה, אך אז התברר שאין מספיק כסף להקמה. נטר פנה לברון רוטשילד בבקשה למימון, ואחרי מאמצים מרובים, הממשלה העות'מאנית נתנה לנטר רישיון לייסוד בית ספר חקלאי, והעניקה לו שטח של 2,600 דונם של אדמות מדינה.

השימוש במערה

למרות המימון שקיבל מרוטשילד, חל עיכוב בבניית מבני הקבע של בית הספר, בלית ברירה החליט נטר שמערה טבעית שנמצאה בשטח בית הספר טובה מספיק למגורים עבור מספר התלמידים המועט שהיו אז במקוה ישראל.
במהלך השנה הראשונה של בית הספר התגוררו במערה נטר וראשוני המתיישבים במקום, עד מעברם למבני הקבע.

פעילות ארגון "ההגנה" בית הספר

כבר בתחילת קיומו של ארגון ההגנה, במאורעות תרפ"א (1921) ולאחר מכן במאורעות תרצ"ו (1936), שימש המקום בסיס ליחידות ההגנה. בימי המנדט הבריטי שימשה המערה מסתור לאימונים בנשק. נעשו בה ניסויים שונים בנשק ובתחמושת. קולות היריות והפיצוצים נבלעו בדפנות המערה ולא נשמעו בחוץ.
יעקב דוב רפפורט

הרב יעקב דוב בער רפפורט (ה'תרכ"ב, 1862 - י"ז בחשוון ה'תרפ"ח, 12 בנובמבר 1927) היה רב ליטאי, רבן של רבינשוק וזיימל במשך עשרות שנים, ובסוף ימיו רבה הראשון של כפר סבא.

ביוגרפיה

נישא לחיה קיילא בתו של הרב יוסף זכריה שטרן ונכדתו של הרב מרדכי גימפל יפה. כיהן ברבנות העיירה רבינשוק בלטביה ובשנת ה'תרנ"ו (1896) התמנה במקום הרב אברהם יצחק הכהן קוק כרבה של העיירה זיימל, תפקיד בו נשא במשך קרוב לשלושים שנה. בתו יוכבד נישאה בשנת תרנ"ט, 1899, לרב אשר ניסן לויטן.
בשנת ה'תרפ"ו, 1926, עלה לארץ ישראל והיה לרבה הראשון של כפר סבא, עד לפטירתו בשנת ה'תרפ"ח.
לאחר פטירתו נישאה בתו הצעירה רחל גיטל לרב אברהם ריניק (רניק), תלמיד ישיבת חברון יוצא וילנה, והוא התמנה תחת חמיו כרבה של כפר סבא.
צ'ינצ'יטה

צ'ינצ'יטה (איטלקית: Cinecittà - "עיר סרטים") היא עיר סרטים גדולה ברומא, איטליה.

היסטוריה

צ'ינצ'יטה נוסדה באביב 1937 על ידי הדיקטטור הפשיסטי בניטו מוסוליני והוסרטו בה מאז ועד היום כשלושת אלפים סרטים. היא הוקמה בעיבוריה הדרומיים של העיר רומא ומשתרעת על שטח של שש מאות אלף מטרים רבועים. בסיום הבנייה היו בעיר ארבעים אלף מטרים רבועים של רחובות וככרות ונוסף להם שלושים וחמישה אלף מטרים של גנים ועשרות בניינים ואולפנים, שבהם ניתן היה להשלים את הסרטתו של סרט מראשיתו ועד תומו. בשש שנות פעילותה הראשונות שקקה צ'ינצ'יטה חיים ונוצרו בה למעלה משלוש מאות סרטים, רובם קומדיות "טלפון לבן".
ברם, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, עם פלישת כוחות גרמניה הנאצית לאיטליה בשנת 1943, שבתו האולפנים מפעילותם כמעט לחלוטין. הגרמנים הקימו בצ'ינצ'יטה מחנה לשבויי מלחמה ואילו הקולנוע האיטלקי העתיק את מרכז הכובד של פעילותו לוונציה. לאחר שחרור איטליה בידי בעלות הברית שימשה צ'ינצ'יטה מחנה מעצר לעקורים ולפליטים. עקב כך, כשצילם רוברטו רוסליני את סרטו "רומא עיר פרזות", הוא נאלץ לצלמה בחוצות העיר.
רק בשנות החמישים שבה העיר למסלולה כמרכז תעשיית הסרטים האיטלקית ושגשגה בשנות השישים והשבעים. פדריקו פליני ביים בה את רוב סרטיו, כמו גם במאים רבים נוספים שבולטים בהם פייר פאולו פאזוליני, לוקינו ויסקונטי, רוברטו רוסליני, וויטוריו דה סיקה ושחקנים כגון אנה מניאני, ג'ולייטה מזינה, מרצ'לו מסטרויאני וויטוריו גסמן. הללו הקנו לצ'נצ'יטה שם עולם בדברי ימי הקולנוע. השלטון המריץ את התעשיינים להשקיע בקולנוע ולשם כך הפריש להם סובסידיות והלוואות נדיבות להפקות רבות.
במהלך שנות השמונים החלה דעיכה בתעשיית הסרטים במקום, ולאחר שצ'ינצ'יטה הגיעה פעמים מספר אל סיפן של פשיטות רגל, היא הופרטה בשנות התשעים בידי הממשלה האיטלקית. היום מביימים בה בעיקר סדרות טלוויזיה ותוכניות בידור ומיעוט של סרטים.
בשנת 1991 התקיימה באולפני צ'ינצ'יטה תחרות האירוויזיון השנתית, בעקבות זכייתה של איטליה באירוויזיון שנה קודם לכן.

הפקות בינלאומיות

צ'ינצ'יטה שימשה אבן שואבת להפקות ענק הוליוודיות עתירות תקציב. הבולטות שבהן הן: "בן חור" של ויליאם ויילר, "מלחמה ושלום" של קינג וידור, "קוו ואדיס" של מרווין לרוי, "כנופיות ניו יורק" של מרטין סקורסזה ו"הפסיון של ישו" של מל גיבסון.
אתנסיוס קירכר

ביוגרפיה

קירכר נולד ב-2 במאי בשנת 1602 או 1601 (הוא עצמו לא ידע) בגייזה, הסמוכה לפולדה שבהסן, גרמניה. ממקום הולדתו הוא לקח את הכינויים בוכו, בוכוניוס, ופולדנוס אשר הוא לפעמים הוסיף לשמו.
בגיל 13–14 הצטרף לבית הספר הישועי שבפולדה, ואחר כך לסמינר לכמרים. בנוסף למד אודות התפרצויות געשיות וסלעים. כמו כן למד עברית בעזרת רב.
בשנת 1628 הוא הפך לפרופסור באוניברסיטת וירצבורג וכן הצטרף לשורות הכמורה. את ספרו הראשון (אודות מגנטיות) הוא פרסם בשנת 1631. באותה שנה, בעקבות מלחמת שלושים השנים הוא עזב את גרמניה, ועבר לאוניברסיטת אביניון בצרפת. לאחר שנתיים, הוא הוזמן לווינה על ידי פרדיננד השני כדי לסייע ליוהנס קפלר כמתמטיקאי.
לבסוף, עקב טביעת ספינתו הוא הגיע לרומא שם השתקע, ושימש כפרופסור של האוניברסיטה האפיפיורית הגרגוריאנית לפיזיקה ולשפות מזרחיות.

עבודתו

קירכר היה מפענח ההירוגליפים המפורסם ביותר של תקופתו. אף על פי שנכשל בפיענוח הכתב משום שייחס לסימנים הוראות מיסיטיות אשר מנעו ממנו את הצלחת הפיענוח. מחקרו על הירוגליפים מצריים קבע את הקשר הלשוני ביניהם לבין השפה המצרית העתיקה קופטית, ועל כן הוא נחשב למייסד האגיפטולוגיה. קירכר היה מרותק מסינולוגיה, וכתב אנציקלופדיה על סין.
עבודתו של קירכר בגאולוגיה כללה מחקרים על הרי געש ומאובנים. כאחד האנשים הראשונים שצפו במיקרובים באמצעות מיקרוסקופ, הוא הקדים את זמנו בכך שהציע שמגפות נגרמו בגלל מיקרואוגניזמים מזהמים ואף הציע דרכים אפקטיביות למנוע את התפשטותן. קירכר גילה עניין רב בטכנולוגיה והמצאות מכניות ואחרות מיוחסות לו. בין השאר מיוחס לו המצאת השעון המגנטי הראשון, מספר אוטומציות והמגאפון הראשון. בטעות מיוחסת לו ההמצאה של פנס הקסם, אף על פי שהוא ביצע מחקר על עקרונות הנושא בחיבורו "Ars Magna Lucis et Umbrae".
חיבוריו בפילוסופיה נזנחו במהלך המאה ה-20, עם עליית קרנה של הרציונליזם של רנה דקארט. במהלך המאה ה-21 הם זכו לעדנה. הפילוסוף אדוארד וו. שמידט כינה אותו כ"אחרון אנשי האשכולות".
קירכר פרסם מספר רב של עבודות חשובות בתחומים רבים, כגון אגיפטולוגיה, גאולוגיה ותאוריה מוזיקלית. הגישה הסינקרטית שלו לא אפשרה כלל קיום גבולות שכיום נראים קונבנציאליים: חיבורו "Magnes", למשל, הוא לכאורה דיון על מגנטיות, אך הוא חוקר גם צורות אחרות של משיכה כמו כבידה ואהבה. אולי עבודתו הידועה ביותר של קירכר כיום היא "Oedipus Aegyptiacus" ‏(1652–1654), מחקר מקיף על אגיפטולוגיה ודת השוואתית.
כדור הריסה

כדור הריסה הוא ציוד מכני הנדסי שנועד להריסת מבנים. כלי זה מורכב מעגורן נייד שאל קצה זרועו קשור כבל ואליו מחובר כדור פלדה. הכלי הורס מבנים באמצעות נדנוד הכדור והטחתו בעוצמה בקירות המבנה.
לשיטת הריסה זו יש מספר חסרונות. העיקריים שבהם היא שהיא לא יעילה ולא מדויקת. היא גם מסוכנת, שכן יש סיכוי שחלקי מבנה יעופו הצידה ותמיד קיימת הסכנה שהכדור יינתק. חסרונות נוספים הם עומסים פתאומים וזעזועים על העגורן המניף את הכדור.
כלי זה היה פופולרי במהלך שנות ה-50 ושנות ה-60 של המאה ה-20 להריסת מבנים רבי-קומות, אך קרנו דעכה עם המצאת המחפרים ההידראוליים וציוד מכני הנדסי אחר שאפשר הריסה מדויקת ויעילה יותר מאשר הכדור.
כדורי הריסה מודרניים שונים במקצת מכדור מושלם (ספירה), וקטע מקודקודם נחתך. צורה זו נועדה לאפשר לכדור להימשך בקלות דרך גג או חתיכות בטון אחרי שהוא שבר דרכן. משקלם של כדורי הריסה נע בין כ-500 קילוגרם לחמישה טון כאשר הנפוצים שוקלים כטון עד שני טון. כדור ההריסה עשוי מפלדה מחושלת, בה הפלדה לא נוצקת אל תוך תבנית אלא מחושלת בלחץ גבוה כאשר הפלדה היא חמה ואדומה (רכה אך לא מותכת) כדי לדחוס ולחזק אותה.
מספר חברות הריסה טוענות שהמציאו את כדור ההריסה, אך בדרך כלל הקרדיט לכך ניתן לחברת Minneapolis Wrecking and Lumber (כיום Cleveland Wrecking Company).
כדור ההריסה כיכב בשירה של מיילי סיירוס "Wrecking Ball" ("כדור הריסה") מ-2013 ובקליפ הפרובוקטיבי שלו. השיר היה ללהיט והקליפ שבר שיאי צפיות ברשת.
יסמין דאימונד

ביוגרפיה

נולדה ברמת גן. כשהייתה בת 5 הוריה התגרשו, והיא עברה עם אביה לאיטליה. לאחר תקופה חזרה עם אביה לישראל. כשהייתה בת 15 אביה החל תהליך של חזרה בתשובה, הפך לחסיד ויז'ניץ והציע לה להצטרף אליו לתהליך זה. בעקבות כך החל נתק בינה לבין אביה, והיא התגוררה עם אמה.
בגיל 17 עזבה את בית אמה, עברה להתגורר בדירה שכורה, והשתתפה בסרטים שונים. כשהייתה בת 20 החלה ללמוד משחק בבית הספר למשחק "בית צבי". לאחר שנתיים הפסיקה את לימודי המשחק ועזבה את בית הספר.
לאחר שפרשה שיחקה במספר פרסומות, בין השאר לבנק לאומי. באותה תקופה החליטה לא לעסוק במשחק, והחלה לעבוד במכירת טלפונים ניידים. 
ב-2001 החלה לגלם את כלנית אפרתי, בת זוגו של גידי מאירי (יהודה לוי) בטלנובלה "לחיי האהבה". 
ב-2002 שיחקה לצד עודד מנסטר ומורן אייזנשטיין במחזמר "מסביב לעולם ב-80 שירים" שיצר וביים אבי דור.
באפריל 2003 נסעה ללונדון על מנת לגשת למבחני הבד למועמדות להנחיה בערוץ המוזיקה הבינלאומי MTV, בו חיפשו מחליפה למנחה עדן הראל, אך היא לא זכתה בתפקיד. 
במשך תקופה עבדה בעבודות מזדמנות, וב-2003 חזרה שוב לשחק: גילמה בסדרה "החצר" את מלכה-רבקה פרשטנדיג, ביתו של מוטק'ה הגבאי (מיכאל כורש). דרישות התפקיד כללו כיעור של פניה - עיבו את גבותיה והרחיבו את אפה. 
בעקבות משחקה בסדרה זו החלה בתהליך של חזרה בתשובה והתקרבה לחסידות חב"ד.