google/wiki40b huggingface dataset:
משתנה אלפא2 בכלבי ציד

כוכב משתנה מטיפוס α² בכלבי ציד (או בקיצור, משתנה α² בכלבי ציד, באנגלית: α² Canum Venaticorum variable) הוא כוכב משתנה שמנגנון השינוי שלו נובע מבהירות לא אחידה של פני הכוכב שגורמת לכך שהבהירות הנראית משתנה עם סיבוב הכוכב על צירו. כוכבים אלה הם בדרך כלל כוכבי הסדרה הראשית או תת-ענקים מסוג ספקטרלי A ו-B (ליתר דיוק A7 עד B8) שיש להם שדות מגנטיים חזקים מאוד, שכתוצאה מהם נוצר פיזור לא אחיד של יסודות שונים בשכבותיהם החיצוניות. פיזור זה גורם לספקטרום הכוכב להיות לא שגרתי וכן להשתנות במחזוריות זהה למחזור הסיבוב של הכוכב על צירו, מה שמביא גם לשינוי מחזורי בבהירותו של הכוכב. מחזוריות השינוי תלויה במהירות הסיבוב של הכוכב על צירו ונעה בין מספר שעות ל-160 ימים, ומשרעת השינוי היא בדרך כלל מספר מאיות של דרגת בהירות ועד לעשירית דרגת בהירות.
השדה המגנטי האופייני לכוכבים אלה הוא מסדר גודל של אלפי גאוס (להשוואה, לכדור הארץ שדה מגנטי בעוצמה של כגאוס אחד ולשמש שדה מגנטי שבדרך כלל לא עולה על 10 גאוס) והקטבים שלהם רחוקים מציר הסיבוב של הכוכב. כתוצאה מכך יסודות שונים, שמגיבים באופן שונה לשדה מגנטי, מתפזרים באופן לא אחיד על פני הכוכב כך שהריכוז שלהם תלוי בעוצמת השדה המגנטי. כאשר הכוכב מסתובב על צירו משתנה עוצמת השדה המגנטי בכיוון הפונה אל כדור הארץ ואיתו משתנה ריכוז היסודות השונים, ספקטרום הכוכב והבהירות. השדה המגנטי החזק גם גורם ליסודות מסוימים להתרכז על פני השטח במקום בכל נפח הכוכב כך שניתן לזהות ריכוזים גבוהים מהרגיל של מתכות מסוימות ובפרט של יסודות נדירים. כך למשל, מציג הכוכב קור קרולי (α² בכלבי ציד שעל שמו נקרא סוג זה של כוכבים) שכיחות גבוהה של היסודות צורן, כלור, כרום, טיטניום וברזל ושכיחות גבוהה בהרבה מהרגיל של היסודות הנדירים פרסאודימיום, נאודימיום ואירופיום.
רב ראשי

רב ראשי הוא תואר מקובל בחלק מהמדינות בהן יש קהילה יהודית משמעותית, עבור הרב שמחזיק בתפקיד העליון בהיררכיה הרבנית באותה מדינה או עיר. הרב הראשי יכול להיות, אך לא חייב להיות, הסמכות הרבנית הדתית הגבוהה ביותר באותה מדינה והוא הנציג הבכיר ביותר של הקהילה הדתית היהודית במגעיה עם הסמכות החילונית, במדינה המארחת את המיעוט. בחלק ממדינות אירופה, בתקופות שונות בהיסטוריה, הנושא בתפקיד הרב הראשי התמנה מתוקף תפקידו גם לבית המחוקקים של המדינה. במדינות בהן יש הכרה של המדינה בזרמים היהודיים השונים תיתכן תופעה של מספר רבנים ראשיים, אחד לכל זרם, אך ללא הסמכויות והמעמד הנלווה לתואר הרב הראשי של אותה מדינה. 
הרב הראשי מקביל למה שהיה החכם באשי באימפריה העות'מאנית, ונקבע - היסטורית, לראשונה באנגליה. לאחר מכן נקבעה משרה זו במדינות נוספות, אך לא בכל המדינות בהן ישבו יהודים.
בישראל נושאים בתואר "רב ראשי", עוד מתקופת המנדט הבריטי, ראשי הרבנות הראשית (הרב הראשי הספרדי מכונה, בנוסף, גם הראשון לציון). בערים שונות בארץ מקובל התואר של רב ראשי של העיר - כשהכוונה היא לרב הבכיר, שסמכותו עולה על סמכות הרבנים האחרים הפועלים באותה עיר (כיוון שביהדות יש כיום זרמים רבים, לא תמיד מקובלת סמכותו של הרב הראשי על בני כל הזרמים באותה עיר). בחלק מערים אלו יש גם "רב ראשי אשכנזי" וגם "רב ראשי ספרדי", אם כי הנטייה כיום היא למנות לעיר רק רב ראשי אחד לכולם.
ג'ון פופ הנסי

סר ג'ון פופ הנסי (באנגלית: Sir John Pope Hennessy; בסינית: 軒尼詩;‏ 5 באפריל 1834 - 7 באוקטובר 1891) היה המושל השמיני של הונג קונג.

קורות חיים

ג'ון פופ הנסי נולד בשנת 1834 במחוז קורק שבאירלנד למשפחה קתולית. הנסי למד רפואה באוניברסיטת המלכה שבאירלנד, ולאחר תום לימודיו הצטרף לחיל הרפואה של הצבא הבריטי. לימים למד גם משפטים.
הנסי החל את הקריירה הציבורית שלו בתפקיד מזכיר במועצה המלכותית. לאחר מכן הצטרף למפלגה השמרנית ונבחר לכהן בתפקיד חבר פרלמנט בפרלמנט הבריטי מטעם מחוז קינגס בין השנים 1859–1865 (לימים כיהן שוב כחבר פרלמנט מטעם מחוז קילקני שבאירלנד משנת 1890 ועד פטירתו בשנת 1891).
בין השנים 1872–1873 כיהן הנסי כמושל סיירה לאון ובין 1873 -1877 כמושל איי וינדוורד (ובפועל מושל ברבדוס ואיי בהאמה).
באפריל 1877 החל לכהן כמושל הונג קונג, תפקיד בו כיהן עד שנת 1882. בעת כהונתו כמושל שיפר את תנאי המחיה של הסינים שהתגוררו בהונג קונג, ביטל את האיסורים שהוטלו עליהם (איסורי קניית אדמה ובעלות על חנויות באזור סנטרל), והביא לפריחה כלכלית במושבה בשל צעדים אלה שהביאו לכניסת הון סיני למושבה. הנסי התיר לתושבים הסיניים של המושבה לקבל אזרחות, ומינה לראשונה חבר ממוצא סיני - את וו טינגפאנג, למועצה המחוקקת של הונג קונג.
ב-1 ביולי 1883 החל לכהן כמושל ה-15 של מאוריציוס, תפקיד בו כיהן עד ה-11 בדצמבר 1889.
הנסי נפטר באוקטובר 1891. על שמו קרויה דרך הנסי שבאי הונג קונג, וכן דרך ראשית בפור לואי, בירת מאוריציוס.
נכדו היה ההיסטוריון ג'ון וינדהאם פופ הנסי.
כלי הקשה

היסטוריה ושימוש במוזיקה אתנית

אנתרופולוגים והיסטוריונים רבים מעריכים שכלי ההקשה הם כלי הנגינה העתיקים והשימושיים ביותר ברוב התרבויות. כלי ההקשה המוקדמים ביותר היו כנראה הידיים ואברי הגוף, ולאחר מכן מקלות ואבנים. עם הזמן למד האדם לייצר כלי הקשה מורכבים ויעילים יותר מבחינת כל ארבעת מאפייני הצליל.
כיום קיימים סוגים רבים של כלי הקשה והם שימושיים ביותר כמעט בכל התרבויות. קבוצות אתניות שונות נוהגות לנגן על סוגים אופייניים ויחודיים להן של כלי הקשה, ואף שהרבה מכלים אלה התפשטו למקומות, לתרבויות ולז'אנרים שונים, רובם עדיין משויכים לתרבות המוצא שלהם. לדוגמה, דרבוקה הוא כלי הקשה ייחודי למזרח התיכון; דג'מבה הוא כלי הקשה מגינאה באפריקה; בונגוס הם תופים מדרום אמריקה; וטאבלה הוא תוף הודי.

כלי ההקשה בתזמורת הסימפונית

כלי ההקשה הם חלק בלתי נפרד מן התזמורת הסימפונית, והם נקראים מחלקת כלי ההקשה. אמנם הם הכלים
המנוגנים הכי פחות במהלך היצירה, אך כשהם מנוגנים הם חשובים ביותר. ישנם מספר סוגי כלי הקשה שנהוג לנגן בהם בתזמורת הסימפונית: מצלתיים, טימפני, קסילופון, מערכת תופים (סט), שליש, טמבורין (תוף מרים), פיאטי, שהוא גם סוג של תוף, ועוד. בכל תזמורת סימפונית יש מספר אנשים שמנגנים על מגוון כלי ההקשה, ולעיתים נגן אחד נאלץ לעבור או לנגן בו זמנית על מספר כלי הקשה. סקציה זו ממוקמת מאחורי כל התזמורת, בדרך-כלל בצד שמאל של הבמה.
כשמלחין כותב לאחד מכלי ההקשה הוא מציין את שם כלי ההקשה או את הקיצור שלו (למשל תוף צעידה יסומן באותיות: S.D) לעיתים על אותו התפקיד רשומים מספר כלי הקשה. כשמלחין כותב לטימפני, הוא רושם בפרטיטורה איזה סוג של טימפני הוא רוצה. בדרך-כלל יש שניים או שלושה סוגים של טימפני שהמלחין רוצה ליצירה, בהתאם לסולם היצירה. בדרך-כלל המלחין מכניס את כלי ההקשה מתי שהוא רוצה אפקט של "דופק" ביצירה, לרוב בקטעים חזקים ועצמתיים. למשל בקונצ'רטו של אדוורד גריג לפסנתר, את הפתיחה מנגן הטימפני.

חלוקה לסוגים

קיימות מספר חלוקות מקובלות לסוגים, אך המקובלת ביותר היא חלוקה לשני הסוגים הבאים: כלי הקשה בעלי גובה-צליל מוגדר (לדוגמה: טימפני, פעמון, קסילופון, מרימבה, צ'לסטה, פעמוניה) וכלי הקשה בעלי גובה-צליל לא-מוגדר (לדוגמה: כל כלי ההקשה שנהוג לכלול במערכת תופים מלבד תופי הדוד, מצילתיים, קסטנייטות). בכלי הקשה בעלי גובה צליל מוגדר אפשר לנגן מנגינות והרמוניה, ולעומתם בכלי הקשה עם גובה צליל בלתי מוגדר אי-אפשר לנגן מנגינות והרמוניה, אך הם עדיפים בביצוע מקצבים.
קטסיאס

קטסיאס מקנידוס (ביוונית: Κτησίας) היה רופא והיסטוריון יווני, אשר שירת בחצרו של ארתחששתא השני (מופיע במקרא כאַרְתַּחְשַׁסְתְּא) מלך פרס בין השנים 404 - 397 לפנה"ס.

פעילותו הספרותית

הוא כתב ספר בן 23 כרכים אשר נקרא Persica. חלק הארי של ספרו הוא על פרס (חלק אחר מוקדש לאשור). ספרו אבד  במהלך הדורות, אך חלקים ממנו צוטטו אצל סופרים מאוחרים יותר (למשל דיודורוס ופלוטארכוס). כמו כן נותר תמצות שנעשה על ידי פוטיוס הבישוף של קונסטנטינופול במאה התשיעית לספירה.

אמינות כתביו

דיודורוס ציטט את קטסיאס, אשר טען כי הוא השתמש ברשומות מבית המלוכה. אולם הגם ששירת בחצר המלך, ספק אם הייתה לו גישה לארכיונים רשמיים (מדובר בנוכרי גמור). על כן נראה כי מקורות המידע העיקריים שלו הם שיחות בעל פה, ובעיקר שיחות שולחן ורכילות חצר. 
אמינותו לוקה בחסר, וחלק מהעובדות המצוינות בכתביו סותרות מידע המגיע ממקורות אחרים. למשל, לדבריו מגביזוס נשא את בתו של חשיארש הראשון (הלא הוא קסרקסס) טרם הפלישה ליוון. אולם בפועל הם התחתנו אחריה.
גם פלוטארכוס, אשר נעזר בקטסיאס ביד רחבה בספרו "חיי אישים", בפרק הנוגע לארתחששתא השני, הדגיש את אי האמינות של קטסיאס: "אף על פי שסיפורו סר תכופות מדרך האמת ופנה אל הבדיה וההזיה", או "אך ברי הוא שקטסיאס שיקר". כנגד חסרונות אלו עומד היתרון שהוא לעיתים המקור היחיד לתיאור אירוע זה או אחר.
השערת הרצף

בתורת הקבוצות, השערת הרצף היא טענה על עוצמה של קבוצות אינסופיות שהעלה מייסד תורת הקבוצות, גאורג קנטור. ההשערה קובעת שעוצמת הרצף  היא העוצמה הקטנה ביותר שאינה בת מנייה, ובמלים אחרות שכל קבוצה אינסופית שאינה בת מנייה, היא לפחות בעלת עוצמת הרצף.
אחרי עשרות שנים שבהן בעיה זו הייתה פתוחה, הוכיחו קורט גדל ופול כהן כי היא אינה תלויה באקסיומות המקובלות של תורת הקבוצות, אקסיומות צרמלו-פרנקל. העקביות של תורת הקבוצות לא תינזק אם נוסיף אקסיומה הקובעת שההשערה נכונה, וגם לא אם נוסיף אקסיומה הקובעת שהיא אינה נכונה.

רקע

עוצמה היא דרך מדויקת להתייחס ל'גודל' של קבוצות אינסופיות. לשתי קבוצות יש אותה עוצמה אם קיימת פונקציה מהקבוצה הראשונה לשנייה, המתאימה כל איבר בזו לאיבר אחד ויחיד בזו, כך שכל איבר בקבוצה השנייה מותאם לאיבר בראשונה. קנטור הראה כי עוצמתה של קבוצת המספרים הטבעיים, שמסומנת , היא העוצמה האינסופית הקטנה ביותר. עוצמתה של קבוצת המספרים הממשיים, המכונה עוצמת הרצף ומסומנת  (או ), שווה לעוצמה של קבוצת כל הקבוצות של המספרים הטבעיים, אותה מסמנים ב- . קנטור הראה באמצעות שיטת האלכסון שפיתח, כי העוצמה  גדולה יותר מ- .
אף על פי שניסה, לא הצליח קנטור לבנות קבוצה שעוצמתה גדולה מ-  וקטנה מ-  , ולכן העלה את השערת הרצף שלפיה קבוצה כזו אינה קיימת. קנטור לא הצליח להוכיח השערה זו. אות לחשיבות שהייתה לבעיה זו בקרב המתמטיקאים ניתן לראות בכך שהבעיה הייתה הראשונה מבין 23 הבעיות הפתוחות שהילברט הציג בשנת 1900 בתור הבעיות המתמטיות החשובות של המאה ה-20.
בשנת 1935 פיתח קורט גדל את מושג הקבוצות הניתנות לבנייה, ושנתיים אחר-כך, ב-1937, הוא מצא דרך להיעזר במושג הזה כדי לפתור באופן חלקי את השערת הרצף: גדל הראה שאם מניחים שתורת הקבוצות (בניסוח המקובל שלה, צרמלו-פרנקל ובתוספת אקסיומת הבחירה) עקבית, אז התורה הכוללת בנוסף את השערת הרצף כאקסיומה, גם היא עקבית. מצד שני, בשנת 1963 הוכיח פול כהן שגם הוספת אקסיומה השוללת את השערת הרצף מביאה למערכת עקבית, ולכן השערת הרצף עצמאית במסגרת תורת הקבוצות - אין אפשרות להוכיח אותה או את שלילתה על פי האקסיומות של תורה זו. כדי להוכיח משפט זה פיתח פול כהן את שיטת הכפייה (Forcing).

גרסאות שקולות

ב-1943 הוכיחו פאול ארדש ושיזו קקוטני שהשערת הרצף נכונה אם ורק אם אפשר לפרק את הממשיים למספר בן-מניה של קבוצות, שכל אחת מהן היא קבוצה בלתי תלויה מעל הרציונליים. תכונה זו אפשר לנסח גם כך: השערת הרצף שקולה לכך שקיימת צביעה של הממשיים במספר בן-מניה של צבעים, כך שלמשוואה  לא קיים פתרון במספרים ממשיים שווי-צבע ושונים.

עוצמות ביניים

השערת הרצף נחקרת בין השאר באמצעות עוצמות מוגדרות, שערכן תלוי במערכת האקסיומות. כמה עוצמות כאלה מוגדרות באמצעות המבנה של אוסף תת-הקבוצות האינסופיות של המספרים הטבעיים. למשל, אומרים שתת-קבוצה אינסופית A מפצלת תת-קבוצה אינסופית B, אם גם החיתוך וגם ההפרש B-A הם אינסופיים. האינווריאנט  מוגדר כעוצמה הקטנה ביותר של אוסף תת-קבוצות אינסופיות, שיש בו חבר המפצל כל תת-קבוצה אינסופית נתונה. האינווריאנט  מוגדר כעוצמה הקטנה ביותר של אוסף תת-קבוצות אינסופיות שאין אף תת-קבוצה אינסופית המפצלת את כולן. ברור ש-. יש מודל של ZFC שבו .
ז'יל בושרי

קורות חיים

בושרי למד בקונסרבטואר של פריז, בין היתר תחת המורה ז'יל גארסה . בגיל 27 זכה בפרס הקונסרבטואר. הוא ניגן בתזמורת עם הכנר ז'אק טיבו ופעל עם הכנר מרסל שאיי (Marcel Chailley). בין תלמידיו היו ז'ינט נבה, כריסטיאן פרה (Christian Ferras), מנואל רוזנטל, מישל ורלופ (Michel Warlop), עברי גיטליס ואחרים.

פעילותו בתקופת השואה

באוקטובר 1940, מספר חודשים לאחר תחילת הכיבוש הגרמני בבלגיה, בעת מלחמת העולם השנייה, החלה שנת הלימודים בקונסרבטואר, ולבושרי היו לפחות שבעה תלמידים יהודים. הוא המשיך ללמד אותם למרות האיסורים הגרמניים. בתירוץ שבריאותו מעורערת (הוא היה בשנות השישים לחייו) הצליח בושרי לקבל אישור להעביר את כל כיתת הלימוד שלו אל מחוץ לפריז, אל בורון-מארלוט (Bourron-Marlotte), אל מגוריה של הפסנתרנית מגדה טאליאפרו (Tagliaferro) שנאלצה לברוח לדרום אמריקה ונתנה לו רשות להתגורר שם.
בקיץ 1942, עם תחילת גירוש היהודים מפריז, ברחו תלמידים יהודים רבים של בושרי מפריז אל הבית בו התגורר בבורון-מארלוט. הוא המשיך ללמד אותם, נתן להם מחסה וסיפק את צורכיהם. תושבי האזור נמנעו מלדווח לגסטפו וכך הצליח בושרי להציל את תלמידיו.

לאחר המלחמה

בשנת 1956 נשא בושרי את תלמידתו היהודיה דניז סוריאנו (Denise Soriano,‏ 2006-1906), שהפכה עם הזמן לכנרת ידועה ולמורה לכינור בזכות עצמה.
בשנת 1994 הוכר ז'יל בושרי על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.
לאונרד לאודר

חייו

לאודר נולד בניו יורק לג'וזף ואסתי לאודר, והוא הבכור בין האחים לבית לאודר. הוא בוגר בית הספר וורטון למנהל עסקים באוניברסיטת פנסילבניה, למד גם בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת קולומביה ושירת בחיל הים האמריקני כקצין בדרגת סגן. ב-1958 הצטרף לניהול תאגיד הקוסמטיקה שהקימו הוריו, שבאותה עת עמד מחזור המכירות השנתי שלו על כ-800,000 $. לאודר פיתח את תחומי השיווק והמכירות בחברה ואת תחום המחקר והפיתוח, והקים מעבדת מחקר ראשונה במפעל. ב-1960 פתח עמדת מכירות של "אסתי לאודר" בחנות הרודס בלונדון, צעד שהיווה את יריית הפתיחה לשיווק בינלאומי חובק עולם והפך את המותג "אסתי לאודר" לשם מוכר בינלאומית.
בתקופת ממשלו של רונלד רייגן, כיהן לאודר כחבר בוועדה המייעצת של הבית הלבן למדיניות סחר ומשא ומתן. 
עד 1999 החזיק לאודר בתפקיד מנכ"ל רשת הקוסמטיקה "אסתי לאודר", והיום הוא יו"ר הדירקטוריון שלה. ב-2001 טבע את הביטוי מדד הליפסטיק שתיאר את העלייה במכירות מוצרי הקוסמטיקה בתקופת המיתון.
הוא היה נשוי לאוולין האוזנר-לאודר, ששימשה סגנית-נשיא בחברה עד פטירתה בדצמבר 2011. הונו נאמד ב-9 מיליארד דולר, והוא מדורג במאה השנייה ברשימת עשירי העולם של המגזין פורבס.
לאודר הוא אספן אמנות נלהב, בעיקר אמנות מודרנית, וידוע כתומך במוסדות אמנות ומוזיאונים. מגזין האמנות האמריקני "ARTnews" מדרג אותו (כמו גם את אחיו רון) בין עשרת אספני האמנות הגדולים בעולם. הוא מכהן כיו"ר חבר הנאמנים של מוזיאון ויטני לאומנות אמריקאית בניו יורק, ותומך גם במוסדות אקדמיה ובאוניברסיטאות.
אהרן סולובייצ'יק

ביוגרפיה

נולד בעיירה חסלביץ'  שברוסיה. היה צעיר בניו של הרב משה סולובייצ'יק, אז רב העיירה. אחיו הבכור הוא הרב יוסף דב סולובייצ'יק. משפחתו עברה לפולין בשנת 1920 לאחר מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1930 הם היגרו לארצות הברית. אהרן למד בישיבה קולג' של ישיבה יוניברסיטי וקיבל שם הסמכה לרבנות. המשיך ללימודי משפטים באוניברסיטת ניו יורק אותם סיים בשנת 1946. במשך עשרים השנים הבאות לימד בישיבות בניו יורק.
משרתו הראשונה כרב הייתה במתיבתא תפארת ירושלים שבראשה עמד הרב משה פיינשטיין. כעבור זמן קצר הוא התמנה על ידי הרב יצחק הוטנר לתפקיד מגיד השיעור היומי בישיבת חיים ברלין. משרתו האחרונה בניו יורק הייתה בישיבה יוניברסיטי, שם העביר שיעור שבועי בהשקפה יהודית וכן שיעור תלמוד. בתקופה זו היה לרב הראשון שזכה בתואר מרצה השנה של ישיבה יוניברסיטי. 
בשנת 1966 עבר לשיקגו ועמד בראש הקולג' העברי התאולוגי בסקוקי. לאחר חילוקי דעות עם הנהלת המוסד, עזב את התפקיד בשנת 1974, הקים את ישיבת בריסק שיקגו ועמד בראשה. הישיבה המשיכה את דרכה של שיטת בריסק האירופאית, כפי שהובן על ידי אביו הרב משה. מתוך 58 השנים שבהן לימד 38 היו בשיקגו. 
בשנת 1984 עבר שבץ מוחי שהשאיר אותו משותק חלקית והוא נזקק לכיסא גלגלים. למרות מצבו הוא המשיך בתפקידו בישיבת בריסק ואף טס כל שבוע לניו יורק להעביר שיעור תלמוד בישיבה יוניברסיטי במקום אחיו, יוסף דב, שכבר לא יכול להעביר את השיעור מפאת חוליו.
אשתו, אלה, בתו של הרב משה שורין, הרב דריטובה בליטא, ואחר כך רב בית כנסת בניו יורק, הייתה סופרת ומורה. יחדיו הם גידלו שישה ילדים, כולם רבנים או נשואות לרבנים: משה בשיקגו, אליהו בניו יורק, יוסף וחיים בישראל, רחל לאה מרקוס בטורונטו וטובה סגל בבוסטון. הרב אהרן נקבר לצד אשתו ונכדו, ישראל יוסף סולובייצ'יק, בבית הקברות בהר הזיתים בירושלים.

ספריו והגותו

בין כתביו נמנים Logic of the Heart, Logic of the Mind ,The Warmth and the Light. בעברית יצאו חידושיו על הרמב"ם בשם "פרח מטה אהרן". עד היום יצאו שני כרכים, על הספרים מדע ואהבה, ירושלים תשנ"ז-תשנ"ט. כמו כן יצא חידושים שלו בהלכות אבלות, לזכר נכדו שנפטר בגיל צעיר ממחלת הסרטן, תחת השם "עוד ישראל יוסף בני חי". 
אחד מהרעיונות עליהם כתב הוא שלנשים עליונות רוחנית על פני גברים. התנגד למלחמת וייטנאם. 
התנגד להסכם אוסלו ובתקופות מסוימות היה חתום על הכרוזים של איחוד הרבנים למען ארץ ישראל נגד מסירת שטחים.
משואה (מושב)

היסטוריה

המושב עלה לקרקע ב-1 בינואר 1970 כהיאחזות נח"ל שאויש בידי גרעין דתי. בקיץ 1971 הושלם קידוח מים עבור ההיאחזות.
המקום אוזרח במאי 1974 בידי גרעין של העובד הציוני והפך למושב. לקראת האזרוח הכשירה הקרן הקיימת את הקרקע ומשרד השיכון הקים 33 יחידות דיור. שטח המושב היה כ-4000 דונם ויועד בעיקר לגידול ירקות, מטעים וגידול תרנגולי הודו. בשנת 1979 צבר המושב חובות כבדים. התושבים התלוננו שהאדמות שהוקצו להם באיכות גרועה וכי אספקת המים והחשמל אינה יציבה. מצב זה נמשך לאורך שנות ה-80. לאורך השנים המושב ניסה לגייס מתיישבים נוספים. בשנת 1980 הוסב אתר ההיאחזות לבית הספר האזורי.
בשנות ה-90, במסגרת הסדר חובות המושבים ובעקבות "חוק גל" נמחקו רוב חובות המושב. 
בשנת 1999 בנתה חברת מקורות מאגר מים למושב. 
כיום (2015) מתגוררות במושב כ-65 משפחות.
באביב 2019 שוב החל המושב לסובל ממשבר חמור, בעקבות מחסור במים, עקב שילוב של תשתיות מים וחשמל ירודות שגורמות להפסקות חשמל ולתקלות שאיבה, ובנוסף צמצום של מכסות המים.

מקור שם הישוב

שמו של המושב ניתן לו על-שם המשואות שהיו מדליקים בימי בית שני לציון ראש חודש ומועדים על פסגת קרן סרטבה הסמוכה.
יוג'ין סידורנקו

קריירה

סידורנקו התחיל את הקריירה שלו בזימברו קישינב במדיה רשם 09 הופעות וכבש 11 שערים בקבוצה הבוגרת במשך 5 עונות. בקיץ 2012 חתם במ.כ. נצרת עילית בה כבש 6 שערים ב-33 הופעות בליגה והיה קרוב לעלות עם הקבוצה לליגת העל. ב-27 ביוני 2013 חתם בטום טומסק הליגת העל הרוסית. לאחר שמיעט לקבל דקות משחק בטומסק, בינואר 2014 הושאל לחימיק דזרז'ינסק. בקיץ 2014 חזר לקדנציה שנייה במ.כ. נצרת עילית כשחקן מושאל עד לסיום העונה. את עונת 2015/2016 התחיל כשחקן חופשי, אך בנובמבר 2015 חזר לנצרת עילית. בינואר 2016 חזר למולדובה כאשר חתם במילסאמי אורחיי. ב-6 באפריל 2018 חתם בזימברו קישינב.
ב-26 במאי 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת מולדובה במשחק ידידות נגד אזרבייג'ן . ב-7 בספטמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו נגד אנגליה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. ב-7 ביוני 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת נגד פולין. הוא היה מלך השערים של הנבחרת בקמפיין מוקדמות מונדיאל 2014 עם 4 שערים.
רוני דונביץ'

רוני דונביץ' (נולד ב-1961) הוא סופר, יועץ אסטרטגי וקופירייטר ישראלי. מחבר סדרת המותחנים רבי המכר "נרדף", "לכודים" ו"עמוק מבפנים".

ביוגרפיה

דונביץ' נולד בתל אביב. אביו הוא העיתונאי נתן דונביץ'. בצעירותו עבד כצלם סטודיו במשך שבע שנים. דונביץ' עוסק בייעוץ אסטרטגי, מיתוג ושיווק. ניהל קמפיינים פרסומיים עבור ארגונים כגון בנק הפועלים ואינטרנט זהב, כתב וביים פרסומות לטלוויזיה. עוסק גם בעיצוב גרפי וקופירייטינג. 
ב-2007 יצא לאור ספרו "נרדף", הראשון בסדרת בספרי מתח בדיוניים. הספרים בסדרה מתארים את עלילותיו של אלכס ברטל, דמות בדיונית שפועלת כראש אגף המבצעים במוסד. המותחן הפך תוך חודשים ספורים לרב-מכר, שזיכה את דונביץ' באות "ספר הזהב" של "התאחדות הוצאות ספרים בישראל". בעקבות ההצלחה פורסם ספרו הבא סדרה, "לכודים", כסיפור יומי בהמשכים, החל מאוגוסט 2007, במסגרת מוסף העיתון "ידיעות אחרונות", וכן נפתח אתר אינטרנט של העיתון בו נכלל משחק נושא פרסים העוסק בסיפור היומי. ב-2008 יצא "לכודים" כספר, המבוסס על הסיפור היומי בהמשכים. ב-2011 יצא ספרו השלישי "עמוק מבפנים".
ראפיד וינה

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
אס קיי ראפיד וינה נוסדה בשנת 1898 תחת השם Erster Wiener Arbeiter-Fußball-Club שפירושו מועדון הכדורגל של הפועלים הראשון בווינה. באותו זמן צבעי המועדון היו כחול ואדום, שכיום הקבוצה משתמשת בצבעים אלו לפעמים במשחקי החוץ שלה. אחרי חודשיים של פעולה המועדון קיבל את השם שבו הוא משתמש כיום, לפי המודל הגרמני של ראפיד ברלין. בשנת 1904 המועדון גם אימץ את הצבעים שבו משתמש עד היום, ירוק ולבן.
ראפיד נהפך לאחד מן המועדונים הבכירים באוסטריה בזמן שבין מלחמות-העולם, כאשר אוסטריה הייתה אחת ממעצמות הכדורגל האירופאי. אחרי האנשלוס של אוסטריה לגרמניה ב-1938, ראפיד זכתה בגביע הגרמני באותה שנה וגם באליפות גרמניה ב-1941.
הקבוצה הגיעה פעמיים לגמר גביע אירופה למחזיקות גביע. בעונת 1984/1985 ניצחה הקבוצה בשמינית הגמר את קבוצת סלטיק. ברבע גמר ניצחה את קבוצת דינמו דרזדן. בחצי הגמר ניצחה את קבוצת דינמו מוסקבה ובמשחק הגמר הפסידה לקבוצת אברטון. בעונת 1995/1996 ניצחה הקבוצה בשמינית הגמר את קבוצת ספורטינג ליסבון. ברבע גמר ניצחה את קבוצת דינמו מוסקבה. בחצי הגמר ניצחה את קבוצת פיינורד ובמשחק הגמר הפסידה לקבוצת פריז סן-ז'רמן.
בשנת 2016 חנכה הקבוצה את אצטדיונה החדש, אצטדיון אליאנץ, אשר נבנה על חורבותיו של אצטדיונה הקודם, אצטדיון גרהארד הנאפי.
להשתין מהמקפצה

להשתין מהמקפצה – ביטוי ישראלי הבא לבטא מעשה פסול הנעשה בפומביות מופגנת, תוך שמבצעו אינו חש בושה על מעשיו או שהוא מתייחס בזלזול לדעת הציבור עליהם.
האמירה מבוססת על כך שהכל יודעים שרבים מטילים את מימיהם במי בריכת השחייה, מנהג פסול, שקשה למנוע אותו. בעוד הציבור הרחב מעדיף להתעלם ממעשה פסול זה שאין בידו לפעול כנגדו, אותו ציבור לא יעבור על כך בשתיקה אם פלוני יעשה מעשה זהה, השתנה במי הבריכה, מהמקפצה.
משמעות אחרת לביטוי היא שבעוד ההשתנה במים היא מעשה נסתר שקשה לשים לב אליו, והמבצע אותו יודע שהוא פסול ומעדיף להסתירו, הרי ש"המשתין מהמקפצה" עושה את המעשה בבוטות, לעיני כל, תוך שהוא אינו חש בושה על מעשהו או מרגיש שהוא חסין להשלכותיו ולדעת הציבור עליו. השימוש בביטוי נועד להשוות בין מעשים פסולים אחרים, הנעשים בדרך כלל בצנעה, לבין מקרה שבו הם נעשים לאור היום.
הביטוי התפרסם והפך למטבע לשון במערכון "המציל" שכתב דני רווה וביצע גדי יגיל.
דוגמה לשימוש במשפט: "חלוקת משרות למקורבי השלטון אינה פרי המצאתו של צחי הנגבי. כולם משתינים בבריכה, אלא שהוא עשה זאת מהמקפצה".
טיגריס סומטרה

מאפיינים

הטיגריסים הסומטרים הם בדרך כלל בעלי חיים יחידאים (סוליטריים).פסיו של הטיגריס הסומטרי דקים מאלו של תת-מינים אחרים של הטיגריס, ורעמתו גדולה יותר משל אלו האחרונים. 
הזכרים הבוגרים מגיעים לאורך של 2.50 מטרים מראשם לתחילת זנבם ובמקרים יוצאי דופן יכולים להגיע ליותר, ומשקלם הוא כ-145 ק"ג. הנקבות מגיעות לאורך שני מטרים, ומשקלן כ-90 ק"ג בלבד. 
חושי הראייה והשמיעה שלו חדים מאוד, בכפות רגליו קרומי שחייה חלקיים, ובזכות אלו הוא נחשב לשחיין מעולה, וזה יתרון גדול עבורו. ובזכות גודלו הקטן הוא יכול לנוע בקלות בסבך הג'ונגל, והם מהירים, אתלטים וקופצים למרחק 10 מטרים וגובה 5 מטרים, והם הנתונים הטובים ביותר ביחס לשאר תת-המינים. כול אלו מסייעים לו במהלך הטרף.

תזונה

הטיגריס הסומטרי נוטה לצוד בשעות הלילה. שיטת הציד העיקרית שלהם היא מעקב שקט אחרי טרפם, ותקיפתו במפתיע מאחור או מהצדדים. הם יאכלו את כל מה שיצליחו לצוד, אבל עיקר מזונם הוא חזירי בר, טפירים מלאיים, איילי סמבר, מונטיאקים מצויים, סרואים סומטריים, מונטיאקים סומטריים, איילונים גדולים ועופות. לעיתים רחוקות הם צדים קופי אורנגאוטן ואף גורי פיל סומטרי וגורי קרנף סומטרה.

רבייה

הטיגריסים יכולים להתרבות בכל עת בשנה, אך לרוב הם מתרבים במהלך החורף או האביב. הנקבה תיכנס להיריון בן 100 ימים לערך, ובסופו תמליט על-פי רוב שני גורים או שלושה. תועד מקרה של לידת שישה גורים, אך מצבים אלו נדירים. בצאתם לאוויר העולם עיני הגורים סגורות, ומשקל כל אחד מהם הוא כ-1.4 קילוגרמים. עיניהם נפקחות לאחר עשרה ימים לערך, אולם משך זמן זה עשוי להתקצר. בשמונת השבועות הראשונים לחייהם יזונו מחלב אמם, ולאחר מכן יצרכו מזון מוצק יותר במקביל ליניקה. מהיניקה ייגמלו בגיל חמישה עד שישה חודשים. את המאורה יעזבו הגורים לראשונה לאחר שבועיים מרגע לידתם, והם ילמדו לצוד בגיל חצי שנה. עצמאות מלאה ישיגו בגיל שנה וחצי עד שנתיים.

תפוצה ואוכלוסייה

אוכלוסייתו הפראית נאמדת בכ-400 עד 500 פרטים, שמרביתם נמצאים בפארקים הלאומיים ושמורות טבע, והשאר פזורים בשטחים שמוסבים בהדרגה לשימוש חקלאי. 
הטיגריס הסומטרי חי רק בסומטרה. שם הוא חי כמעט בכל בתי הגידול, החל מיערות נמוכים וכלה ביערות הרריים. חלק משטח המחיה שלו אינו מוגן בחוק. בישראל הטיגריס הסומטרי נמצא כמעט בכל גני החיות.

סכנת הכחדה

הטיגריס הסומטרי נמצא בסכנת הכחדה חמורה עקב הרס בתי הגידול שלו, וציד בלתי חוקי.
ישנם מאמצי שימור רבים, וביולי 2007 הוסכם על שיתוף פעולה מיוחד בין גופים ממשלתיים ולא-ממשלתיים שמטרתו שימור מינים המצויים בסכנת הכחדה, ובראשם הטיגריס הסומטרי. למרות זאת, ציידים לא חוקיים ממשיכים להרוג פרטים רבים מדי שנה, וכ-66 פרטים נורו למוות בין 1998 ל-2000.
Domain Hack

Domain Hack הוא יצירת שם תחום לא סטנדרטי המהווה מעין משחק מילים על בסיס החלקים השונים של שם התחום, בדרך כלל בשילוב סיומת האינטרנט ולעיתים אף עם סיומת האינטרנט המשנית. במקרים רבים נעשה שימוש בסיומת אינטרנט של מדינה מסוימת על מנת ליצור כתובת אינטרנט בעלת משמעות, גם אם אתר האינטרנט אינו משתייך למדינה אליה מקושרת סיומת האינטרנט. השימוש במינוח האנגלי במילה "hack" אינו קשור להאקינג, אלא למובן של התחכמות, תכסיס המבוצע על סיומות האינטרנט ברמות השונות כדי לייצר שם תחום חדש, מושך ומעניין.
לדוגמה, האתר any.do משתמש בסיומת האינטרנט do. (השייכת להרפובליקה הדומיניקנית) כדי לאיית את המילה "Any Do" (שם החברה), האתר blo.gs משתמש בסיומת האינטרנט gs. (השייכת לאיי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים) כדי לאיית את המילה "blogs" באנגלית (בעברית: בלוגים), chronolo.gy משתמש בסיומת gy. השייכת לגיאנה כדי לאיית "chronology" (בעברית: כרונולוגיה) והאתר tel.ly משתמש בסיומת ly. השייכת ללוב כדי לאיית "telly", קיצור נפוץ בסלנג בריטי למילה טלוויזיה, האתר about.me משתמש בדומיין כדי לציין בקיצור את שם ונושא האתר: אנשים שכותבים על עצמם. דוגמה נוספת ניתן למצוא באתר המחשוב הווירטואלי g.ho.st שעושה שימוש בסיומת של סאו טומה ופרינסיפה כדי ליצור את הקיצור GHOST בעבור Global Hosted Operating SysTem - מערכת ההפעלה שהאתר מציע. דוגמה נוספת היא האתר del.icio.us, שמשתמש בסיומת ‏us. (השייכת לארצות הברית) כדי לאיית את המילה "delicious".
סיומת האינטרנט של המדינות הפדרליות של מיקרונזיה, .fm, משמשת פעמים רבות אתרי אינטרנט של תחנות רדיו, בשל ההקשר לאפנון התדר FM המשמש לשידורי רדיו.

יתרונות ה-Domain Hack

Domain Hack יכול לייצר שמות תחום קצרים מהסטנדרטי, למשל blo.gs שאורכו 5 אותיות במקום blogs.com שאורכו 8 אותיות, ובשם התחום i.am יש 3 אותיות בלבד. 
כדי למצות את היתרונות הללו, אתרים המשתמשים ב-Domain Hack נוטים להשמיט את הקידומת הנפוצה www. יתרונות אלו גם מביאים לשימושים נוספים ב-Domain Hack - הפניה לאתרים אחרים, וכשם תחום המשמש לחלוקת תתי תחום לאחרים.