google/wiki40b huggingface dataset:
Fjällräven

היסטוריה

בגיל 14 אקה נורדין מהעיר מאורנסקולדסוויק (Örnsköldsvik) בצפון שוודיה התאכזב מעיצוב התרמיל הלא נוח שהוא מקווה לצאת איתו לטיול בקיץ 1950 לדיקאנאס, קהילה קטנה בהרי וסטרבוטן
לאחר ביצוע מחקר, הוא למד שמשקל התרמיל צריך להיות גבוה וקרוב לעמוד השדרה של הלובש. בעזרת מכונת התפירה של אמו, יצר תיק מחומר כותנה חזק במרתף של הוריו. הוא הצמיד אותה למסגרת עץ באמצעות רצועות עור ועם עור עגל לרצועות התמיכה. המסגרת מחלקת את המשקל טוב יותר על הגב דבר אשר מגביר את האוורור בינו לבין התיק. בנוסף, הוא יכול היה לשאת משקל כבד יותר.
המצאתו של אורדין תפסה את תשומת ליבם של האנשים הילידים הסמאים, שאחד מהם ביקש מנורדין לבנות לו תרמיל, ואחריו אוהל.
במהלך תקופת שירותו בצבא השוודי הבין שיש מקום בשוק לתיק גב עמיד וקל משקל. ולאחר שחרורו מהצבא בשנת 1960 הקים את Fjällräven, פעל בתחילה ממרתף משפחתו. בשנת 1983 החברה הפכה החברה לציבורית ונרשמה בבורסת סטוקהולם. עד שנת 1996 המכירות הגיעו ל -133 מיליון קרונות שוודיות (20.3 מיליון דולר) מתוכם 71% מיצוא.
הפריצה הגדולה של תיקי kanken בשוודיה התרחשה כאשר התחיל שם דיון נרחב על כאבי גב אצל ילדים. הטענה הייתה שכאבי הגב של הילדים נוצרו בעקבות תיקים עם משקל גדול שהם סחבו בדרך לבית הספר. בעקבות הדיון הזה, התיק של קנקן הצליח לכבוש את השוק השוודי, מפני שהוא הציג פתרון רלוונטי לבעיה. התיק נתפס כתיק שבנוי בצורה טובה ולכן הוא בריא לגב.
בשנת 2002, בעקבות רכישת יצרנית הבגדים Tierra AB ורשתות השיווק Friluftsbolaget AB ו-Naturkompaniet AB בשנת 2001, שינתה קבוצת Fjällräven את שמה ל-Fenix Outdoor אומנם Fjällräven שמרה על זהות המותג הנפרדת שלה.
בשנת 2012 Fjällräven פתחה את החנות הראשונה שלה בניו יורק.
בשנת 2013 נפטר המייסד אקה נורדין בגיל 77.
ל-Fjällräven נוכחות שוק חזקה במדינות הנורדיות וגם במדינות אחרות באירופה. נכון לשנת 2017 מוצרי Fjällräven זמינים בלמעלה מ-40 מדינות.
בשנים האחרונות, התיק הפך לאופנתי גם בקרב תלמידי תיכון ואוניברסיטה. בעקבות הקו הנקי והמנימליסטי שעולם האופנה הולך אליו.
תיקי קנקן נחשבים לנוחים לנשיאה על הגב ולא יוצרים כאבי גב. כיוון שהם מצליחים להקל על הגב בגלל החומר שמהם התיקים עשויים שהוא משילוב של ניילון עם כותנה שלתוכו מוחדרת שעווה בטכנולוגיה מיוחדת שהיא פטנט של תיקי קנקן. השילוב של השעווה עם הניילון גורמת לכך שהתיק מצליח לשמור על צורתו המרובעת אף על פי שמכניסים אליו חפצים רבים. הצורה המרובעת הזו נוחה מאוד לגב. תיקי קנקן מסוגלים לשאת משקל גדול מאוד בלי לשבור את הגב. התיקים גם לא מתקלקלים ושנשמרים לאורך זמן.
הורליבקה

היסטוריה

במאה ה-18 החלו להתיישב במקום קוזקים וצמיתים נמלטים. עם תחילתה של בניית מסילת הרכבת היישוב החל לצמוח. במקום התגלו מצבורי פחם רבים, והדבר הוביל לתעשיית כרייה ענפה ופיתוח העיר. העיר נקראת על שמו של הגאולוג הרוסי פיוטר גורלוב שגילה את מרבצי הפחם באזור.
ב-1916 קיבלה הורליבקה מעמד של עיר, אז חיו בה 30 אלף תושבים.
ב-29 באוקטובר 1941 נכבשה העיר על ידי הגרמנים, וב-5 בספטמבר 1943 היא שוחררה על ידי הצבא האדום.

סמלי העיר

בשנת 2000 אושרו דגל וסמל העיר החדשים שעוצבו על ידי הצייר האוקראיני לאוניד טולסטוב.
חזקיה שבתי

ביוגרפיה

נולד בסלוניקי, לרחל בת הרב משה מילו ולרב שבתי בן גבריאל יהושע. בשנת 1867 (ה'תרכ"ח) בהיותו כבן 6, עלו עמו הוריו לארץ ישראל והתיישבו בירושלים. בצעירותו למד בבית הספר דורש ציון עד שנת 1873 (ה'תרל"ג). החל מגיל 13 למד בישיבה פרטית עם הרב יצחק מולכו, ובמקביל, בין השנים 1874–1881 (ה'תרל"ד - ה'תרמ"א) למד בישיבת "חסד אל" בעיר העתיקה בירושלים, שם למד תורה מפי אביו שהיה מראשי הישיבה.
בשנת 1879 (ה'תרל"ט) נישא לחנה יעל, בת הרב אלעזר מזרחי. לאחר פטירת אביו בסוף שנת 1881 (ה'תרמ"ב), המשיך ללמוד בישיבת חסד אל, אך לאחר תקופה חש צורך במקור פרנסה, והחל לשמש כמורה פרטי בתלמוד לאברכים. 
במשך שנים רבות שימש כשד"ר מטעם כוללות ירושלים וחברון, בית היתומים הספרדי ומוסדות נוספים. בשנת 1888 (ה'תרמ"ח) יצא כשדר לערי המערב הפנימי, בשנת 1889 (ה'תרמ"ט) לערי המערב החיצוני, בשנת 1891 (ה'תרנ"א) לערי בוכרה, בשנת 1919 (ה'תרע"ט) למצרים, בשנת 1920 (ה'תר"ף) לאנגליה וצרפת, ובשנת 1929 (ה'תרפ"ט) לעיראק והודו. 
בין השנים 1896–1900 (ה'תרנ"ו - ה'תר"ס) שימש כחבר הרבנות הספרדית בירושלים. 
בשנות ה-80 של המאה ה-19 הוציא יחד עם הרב נחמן בטיטו את הספר מעם לועז על ספר שמות.
בחורף של שנת 1900 ה'תר"ס הוזמן לשמש כסגן וכממלא מקום החכם באשי ביפו, וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1904 (סוף ה'תרס"ד). עם סיום כהונתו ביפו, עבר להתגורר בטריפולי שבלוב, שם נבחר לשמש כחכם באשי המקומי, וכיהן בתפקיד עד לשנת 1908 (ה'תרס"ח).
לאחר כיבוש טריפולי בידי איטליה, בשנת 1908 (ה'תרס"ח) מונה לכהן כחכם באשי בחלב שבסוריה, וכיהן בתפקידו שמונה עשרה שנים. בתקופת כהונתו תיקן לטובת הקהילה תקנות רבות, שיפר את המצב התרבותי והכלכלי, הציל בית קברות מהריסה, וייסד בעיר בית יתומים. אף יצא לארצות אירופה וגייס עבור בית היתומים כ-4,000 ליש"ט.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה רצה הממשל המקומי לעשות שימוש עבור הצבא בבית כנסת יהודי עתיק, ולהעתיק למקום אחר את בית הקברות היהודי, שקיים לפי המסורת מזמן בית המקדש בשני. הודות להשתדלותו של הרב שבתי, לא נעשה שימוש בבית הכנסת, ובית הקברות לא הועתק.
בשנת 1921 יצא לבואנוס איירס ואמריקה הצפונית בשליחות גיוס כספים עבור בית היתומים בחלב, והרב שבתי בחבוט מונה לכהן כממלא מקומו. בשנת 1924 חזר משליחותו, ודרש את תפקידו בחזרה. בעקבות חילוקי דעות עם נציגי הקהילה שהסיקו כי לא יחזור, נערכו בחירות למשרה, אך הוא לא נבחר. בתקופה זו שב לירושלים, שם התמנה כראב"ד לעדת הספרדים בעיר. 
בשנת 1940 (ה'ת"ש) נבחר לשמש כחבר מועצת הרבנות הראשית. בשנות ה-40 נכלל בהרכבי בית הדין הרבני הגדול. בשנת 1943 (ה'תש"ג) ייסד בירושלים את ישיבת "שערי אורה".
בתו רחל הייתה אשתו של המו"ל והעיתונאי הירושלמי שלמה ישראל שיריזלי, אחיו היה הרב גבריאל שבתי, ובן אחיו היה הרב חנניה גבריאל.
רחוב מרכזי בשכונת רמות בירושלים נקרא על שמו.
האקשה הפה

הָאקֶָשֶה הֶפֶה (בגרמנית: Hackesche Höfe) הוא מתחם המורכב משמונה חצרות ברחוב רוזנטלר (Rosenthaler Strasse) מס' 40 ברובע מיטה בברלין.
החצרות נבנו בתחילת המאה ה-20 בסגנון יוגנדסטיל ואוכלסו בעיקר ביהודים. בעל המקום היה יהודי בשם מיכאל יעקב. בתקופת גרמניה הנאצית הוא הוכרח למכור את המתחם לארי. הזכויות הושבו ליורשיו ב-1993. היהודים נשלחו להשמדה ורק אבני הנגף המרובות מעידות על כך.
באחת החצרות יש מוזיאון במקום בו היה קיים בית החרושת לייצור מברשות ומטאטאים על ידי עיוורים של חסיד אומות העולם אוטו ויידט. כן קיים במקום מוזיאון לזכר אנה פרנק.
לאחר מלחמת העולם השנייה היה המתחם בשטח ברלין המזרחית. התיישבו במקום אמנים ויוצרים. תוכניות השלטונות להרוס את המתחם נתקלו בהתנגדות עזה. 
ב-1995 הוחל בשיפוץ המתחם והוא הפך למרכז חנויות, גלריות, מוזיאונים, סדנאות ותיאטראות. הדירות הישנות שופצו והפכו את המקום למבוקש ויקר למגורים.

האקשר מרקט

מול האקשה הפה נמצאת כיכר מוקפת במסעדות ובברים, ובה נמצאת גם תחנת הרכבת האקשר מרקט (בגרמנית: Hackescher Markt). בכיכר נערכים הופעות רחוב ושוק אוכל בימי חמישי ושבת.
אולגה קניסקינה

ביוגרפיה

קניסקינה נולדה בנפולנאיה טבלה, שברפובליקת מורדוביה.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 2006 זכתה קניסקינה במדליית כסף בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:28:35 שעות, אחרי ריטה טוראבה מבלארוס (1:27:08 שעות) ולפני אליסה ריגאודו מאיטליה (1:28:37 שעות).

אלופת עולם

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 זכתה קניסקינה במדליית זהב בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:30:09 שעות, לפני בת ארצה טטיאנה שמיאקינה (1:30:42 שעות) ומריה ואסקו מספרד (1:30:47 שעות).

אלופה אולימפית

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה קניסקינה במדליית זהב בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בשיא אולימפי חדש של 1:26:31 שעות, לפני קיירסטי פלצר מנורווגיה (1:27:07 שעו) ואליסה ריגאודו (1:27:12 שעות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 זכתה קניסקינה פעם שנייה ברציפות במדליית זהב בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:28:09 שעות, לפני אוליב לורניין מאירלנד (1:28:58 שעות) והונג ליו מסין (1:29:10 שעות).

אלופת אירופה

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2010 זכתה קניסקינה במדליית זהב בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:27:44 שעות, לפני אניסיה קירדיאפקינה (1:28:55 שעות) וורה סוקולובה (1:29:32 שעות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכתה קניסקינה פעם שלישית ברציפות במדליית זהב בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:29:42 שעות, לפני הונג ליו (1:30:00 שעות) ואניסיה קירדיאפקינה (1:30:13 שעות).
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה קניסקינה במדליית כסף ולא הצליחה להגן על תוארה, בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:25:09 שעות, 7 שניות אחרי בת ארצה, ילנה לשמנובה שקבעה שיא עולם חדש של 1:25:02 שעות ולפני קיאנג שנג'י מסין (1:25:16 שעות).
בן-הדד השלישי

בֶּן הֲדַד בֶּן חֲזָאֵל (קרוי גם מרא) היה מלך ארם דמשק ובנו של המלך חזאל. הוא מלך בתחילת המאה ה-8 לפנה"ס בתקופת יהואחז ויהואש מלכי יהודה וישראל. אחריו מלך רצין, אחרון מלכי ארם.
כשבן הדד ירש את חזאל אביו ועלה על כס המלוכה, ארם כבר נחלה מספר ניצחונות על ישראל, ובן הדד המשיך בהם. הוא הכה קשות את הצבא הישראלי, וצר על הבירה שומרון, אולם נסוג בעקבות שמועה על כוונת מלכי החתים ומצרים לסייע לישראל.
בן הדד יצא למלחמה גם כנגד זַכֻּר מלך חמת על השליטה במחוז לעש שבצפון סוריה שזכר סיפח לממלכתו. בן הדד צר על חדרך בירתו של זכר אולם הובס בסופו של דבר על ידיו. הסיפור על המצור מופיע בכתובת זכור.
ארם סבלה מעלייתה מחדש של אשור. אדד-ניררי השלישי מלך אשור פלש לממלכה תוך שהוא זורע הרס ופוגע פגיעה אנושה בכוחה. הוא הטיל בשנת 806 לפנה"ס מצור על דמשק, הביס את בן הדד והכריח אותו לשלם לו מס כבד. לאחר נסיגתו של אדר ניררי יצא בן הדד למלחמה חדשה כנגד ישראל ויהודה והצליח להטיל מצור על ירושלים. אולם, תוכניותיו השתבשו כשאדר ניררי חזר ופלש לארם.
הפלישות של אשור החלישו את ארם ואיפשרו ליואש מלך ישראל יואש לפתוח בסדרת מלחמות שבהם הצליח להביס את בן-הדד להחזיר את כל השטח שארם כבשה מממלכת ישראל.
אריק כרמון

ביוגרפיה

כרמון למד בתיכון ליד האוניברסיטה, ולאחר שהתגייס לצה"ל שירת בנח"ל המוצנח. הוא סיים את לימודיו לתואר הראשון בהיסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים, שם גם סיים (בהצטיינות יתרה) את לימודי התואר השני בהיסטוריה. את לימודי הדוקטורט למד באוניברסיטת ויסקונסין בנושאים היסטוריה של אירופה (ראשי) ולימודי מדיניות החינוך (משני). עבודת הדוקטור שלו עסקה בנושא "אוניברסיטת היידלברג והנאציונל-סוציאליזם 1935-1930". במהלך השנים היה מרצה באוניברסיטאות בישראל (אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אוניברסיטת תל אביב ובית הספר למדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית בירושלים) ובעולם (חוקר אורח במכון Max Planck Institut für Bildungsforschung מרשת מכון מקס פלאנק בגרמניה ומרצה אורח ב-UCLA ובסטנפורד).
ד"ר כרמון מעורב בנושא החינוך, והיה מחנך, מנהל ויועץ: הוא היה יועץ חינוכי בבית הספר בויאר בירושלים (1965–1967), סגן מנהל בתיכון אורט אליאנס בירושלים, ראש מחלקת תוכניות הלימודים באגף הנוער של משרד החינוך (1974–1975), יועץ חינוכי ומנחה בתוכנית 'במעגל פתוח' במסגרת הטלוויזיה החינוכית (1975–1977) ויושב ראש הוועדה הלאומית לאימוץ חינוך דמוקרטי (1985–1986).
משנת 1979 ועד היום הוא חבר במועצה הבינלאומית של "יד ושם".
כרמון ייסד את המכון הישראלי לדמוקרטיה והיה נשיאו הראשון במשך 23 שנה. במהלך תקופה זו, יזם בין השאר את פורום קיסריה להתווית מדיניות כלכלית לאומית (1992), פרויקט הפריימריז (1992), תוכנית המתמחים בכנסת (1993), הענקת פרס הדמוקרטיה (אשר מוענק מאז שנת 1994), כתב העת "העין השביעית" (1996), פרויקט 'חוקה בהסכמה' (1998) ו'פורום צבא–חברה', שהוא יזמה משותפת עם עמיתי המכון (2000). בשנת 2009 הקים את 'הפורום לתיקון שיטת השלטון בישראל' מתוך "תחושה של צורך בהנעת תהליכים אשר יחוללו מפנה משמעותי ביכולות ואופני התפקוד של בית הנבחרים בכלל והאוחזים בהגאי השלטון בפרט", כדבריו. בראש הפורום עומד נשיא בית המשפט העליון (בדימוס) מאיר שמגר ומשתתפים בו יושב ראש הכנסת, אקדמאים, שופטים בדימוס, ראשי ציבור ואנשי עסקים. בשנת 2009 קיבל אריק כרמון בשם המכון הישראלי לדמוקרטיה את פרס ישראל למפעל חיים. 
עלות שכרו של כרמון כנשיא המכון הישראלי לדמוקרטיה הייתה בולטת בגובהה: בשנת 2007 היא עמדה על 99,000 ש"ח לחודש.
בשנת 2014 פרש מתפקידו כנשיא המכון הישראלי לדמוקרטיה, והוחלף על ידי יוחנן פלסנר עד 2016 המשיך לכהן כחוקר במכון.
כרמון נשוי לציפה כרמון, ולהם שני בנים. מתגורר בסביון.
האיש האחרון בעולם (סדרת טלוויזיה)

עלילה

בשנת 2020, נראה כי פיל מילר (ויל פורטה) הוא האיש האחרון שנשאר על פני כדור הארץ לאחר שוירוס קטלני התפשט בעולם שנה קודם לכן. פיל, נע בצפון אמריקה בחיפוש אחר ניצולים. לאחר מסע ארוך חוזר פיל לעיר הולדתו, טוסון, מתוך אמונה כי הוא האדם האחרון ששרד. רגע לפני שהוא מנסה להתאבד עקב הבדידות והרצון לאישה, הוא פוגש את קרול (קריסטין שאל), אישה מוזרה מעט ובלתי רגילה.
קרול מתעקשת כי עליהם להתחתן במטרה לאכלס מחדש את כדור הארץ, פיל מסכים ויום לאחר החתונה הוא מגלה כי יש אישה נוספת שניצלה, מליסה, אישה שפיל נמשך אליה מאוד. בהמשך נפגשים עם ניצולים נוספים, טוד, גייל, אריקה.

הפקה

הסדרה מתבססת על כתיבה של פיל לורד וכריסטופר מילר, אשר היה להם רעיון לסרט באורך מלא. ובעזרת שיתוף הפעולה מצד ויל פורטה אשר "לקח את הכתיבה לכיוון שלו" יצרו את הסדרה. פורטה הושפע חלקית מתוכנית הדוקו "העולם אחרי האנושות" ומהסרט "להתחיל מחדש". 
שם הדמות הראשית, פיל מילר, מבוססת על שמות שני המפיקים בפועל, פיל לורד וכריסטופר מילר.

רייטינג

בהקרנת פרק הבכורה צפו 5.75 מיליון צופים, על אף שהרייטינג ירד באופן כללי, הסדרה הצליחה וחודשה לעונה שנייה ושלישית.

מבקרים

הסדרה קיבלה ביקורות חיוביות בסך הכל. ב-Metacritic הוענק ציון של 72 מתוך 100 בהתבסס על 30 סקירות.
אנדרו גאודלוק

קריירה

גאודלוק שיחק במכללת צ'ארלסטון, במשך 4 שנים. כששיחק במכללה נבחר לשחקן השנה ב-Southern Conference. לאחר מכן, נבחר במקום ה-46 בסיבוב השני של דראפט ה-NBA של שנת 2011 על ידי קבוצת לוס אנג'לס לייקרס. שיחק במשך עונה אחת עבור הלייקרס, ולאחר מכן, בעונת 2012/2013, עבור לסו פולס סקייפורס ולריו גראנדה ואלי וייפרס מליגת הפיתוח של ה-NBA. באותה עונה זכה בפרס ה-MVP של ליגת הפיתוח. לאחר מכן חזר ללייקרס לשארית עונת 2012/2013.
לאחר מכן עבר לאירופה. הוא שיחק באוניקס קאזאן בעונת 2013/2014 ובפנרבחצ'ה בעונת 2014/2015. אחר כך שיחק בשינג'יאנג פליינג טייגרס מליגת ה-CBA בעונת 2015/2016. כמו כן חזר לליגת ה-NBA בתחילת 2016, ושיחק בקבוצת יוסטון רוקטס.
ב-2 באוגוסט 2016 חתם גאודלוק במועדון הישראלי מכבי תל אביב לעונה אחת, שם העמיד אחוזים מצוינים והוביל את מכבי לזכייה בגביע המדינה בכדורסל. אחרי עונה אחת במכבי חתם באולימפיה מילאנו מהסרייה א'.
בקי פוזדנר

ביוגרפיה

פוזדנר נולדה וגדלה בחולון, בתם של אלכסנדרה ודימה. אחותה התאומה ואלרי, אף היא שחיינית עבר מצטיינת. היא מתאמנת בהפועל בת ים בהדרכתם של מאיר לויה ושרון אזובל. היא מחזיקה במספר שיאי ישראל לגילאים השונים.

2017

בתחרות משחה קומן (גביע הים התיכון) שהתקיימה בגזירה שבמלטה בסוף יוני 2017 זכתה פוזדנר ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 ארד. מדליית זהב, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:06.58 דקות ומדליות ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:24.34 דקות ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:49.76 דקות.

באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) שנערכה בסוף דצמבר 2017 זכתה פוזדנר במדליית כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא ישראל לגילאי 13 בתוצאה של 2:03.01 דקות, אחרי מיקה רבינוביץ' מהפועל דולפין נתניה (2:02.41 דקות) ולפני אווה פביאן מהפועל בית שמש (2:03.08 דקות). מקום רביעי במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לגילאי 13 - 15 של 8:44.53 דקות ובמשחה ל-400 מטר בשיא ישראל חדש לגילאי 13 ו-14 של 4:16.61 דקות. נוסף לכך, היא קבעה בגמר ב' במשחה ל-100 מטר חופשי שיא ישראלי חדש לגילאי 13 של 57.98 שניות, התוצאה החמישית באליפות.

2018

בתחרות "גביע האיגוד" שנערכה בסוף אפריל 2018 קבעה פוזדנר במשחה ל-800 מטר חופשי שיא ישראלי חדש לגילאי 14 בתוצאה של 8:57.00 דקות ובמשחה ל-1500 מטר חופשי שיא ישראלי חדש לגילאי 14 ו-15 של 17:08.77 דקות. נוסף לכך, היא קבעה במשחה ל-400 מטר חופשי שיא אישי חדש של 4:21.54 דקות. בתחרות משחה קומן (גביע הים התיכון) שהתקיימה באמצע יוני בלימסול, קפריסין היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:22.59 דקות ומדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:06.96 דקות.

אלופת ישראל

באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בהלסינקי, פינלנד בתחילת יולי היא סיימה במקום 14 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:03.20 דקות, במקום 16 במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 17:33.65 דקות ובמקום 35 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:29.17 דקות. שבועיים לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף יולי היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא גילאי 14 חדש של 2:05.11 דקות, לפני מרטינה מרקס מהפועל ירושלים (2:05.78 דקות) ועדן פסקרה ממכבי פארק מים רעות (2:06.36 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:00.94 דקות, אחרי גלי זילברברג ממכבי פארק מים רעות (8:54.72 דקות) ולפני עדן גירלואנצה ממכבי קריית אונו (9:10.00 דקות).

2019

בתחרות גביע האיגוד שנערכה במכון וינגייט, ב-3 באפריל 2019 קבעה פוזדנר במשחה ל-400 מטר חופשי שיא ישראלי חדש לגילאי 15–17 של 4:19.67 דקות.
סולנוקי אולאי

היסטוריה

הקבוצה נוסדה בשנת 1959. בסיום עונת 1987/88 העפילה הקבוצה לליגה הבכירה. בעונת 1990/91 החלה הקבוצה להיחשב לקבוצת צמרת קבוצה כשזכתה באליפות הראשונה. בהמשך הגיעה הקבוצה שלוש פעמים (1993, 1994, 1995) לגמר הגביע ובשלושתם הפסידה לאותה היריבה, בי.סי. קורמנד. בשנות האלפיים המשיכה הקבוצה את ההצלחה כשזכתה בגביע ההונגרי בעונת 2001/02 ובהמשך שלוש פעמים בדאבל. בעונת 2011/12 זכתה באליפות לאחר ניצחון בסדרת הגמר מול קבוצת פלקו סומבטהי 1-3. וזכתה בגביע לאחר ניצחון גמר מול קבוצת אטומרומו 75-85. הקבוצה נחשבת לפופולרית ואהודה מאוד בהונגריה ונתמכת מקהל אוהדים חם ורועש. בעונות 2013/14 ו-2014/15 זכתה הקבוצה פעמיים בדאבל.

אירופה

בעונת 1991/92 החלה הקבוצה להשתתף במסגרת אירופאית באליפות אירופה לקבוצות והפסידה לפרטיזן בלגרד (שזכתה באליפות אירופה) בסיבוב השני. הקבוצה המשיכה לטורניר הגביע האירופי והפסידה לבנפיקה ליסבון לפני שלב הבתים. מאז השתתפה הקבוצה בגביע קוראץ' וביורוצ'לנג'. בעונת 2011/12 הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר היורוצ'לנג' והפסידה לקבוצת בשיקטש מילנגז, שזכתה לבסוף בגביע. בעונת 2012/13 משתתפת הקבוצה ביורוצ'לנג'. ולראשונה במסגרת הליגה האדריאטית.
הקבוצה מארחת באולם הספורט טיסאליגט המכיל 3,000 מקומות ישיבה.
ליונל לוג

ביוגרפיה

לוג נולד ב-26 בפברואר 1880 באדלייד שבאוסטרליה הדרומית והיה הבכור מבין ארבעה אחים. אביו, ג'ורג' אדוארד לוג, היה פקיד, ושם אמו לביניה רנקין. את השכלתו רכש במכללת הנסיך אלפרד, שם למד בשנים 1889 - 1896, ובין היתר למד בה את תורת הנאום אצל אדוארד ריבס. בשנת 1902 החל לוג לעבוד אצל ריבס כמזכיר וכעוזר מורה, בזמן שהוא לומד מוזיקה בקונסרבטוריון של אוניברסיטת אדלייד. לאחר מכן בילה זמן ככורה זהב בקלגורלי שבאוסטרליה המערבית.
את הקריירה שלו בנאום החל בעיר פרת', שם בנוסף להוראת אמנות הנאום והמשחק, הוא השתתף בארגון אירועים ציבוריים של הרצאות ומופעים ואף הקים מועדון נאומים.
ב-1911 יצא לסיור בעולם במטרה ללמוד טכניקות נוספות בתחום תורת הנאום. בהמשך חזר לפרת', ולאחר מלחמת העולם הראשונה פיתח שיטות לטיפול וריפוי הלומי קרב שדיבורם נפגע בעקבות טראומות שחוו בעת המלחמה. בנוסף לתרגילי נשימה ותרגילים פיזיים אחרים, כלל הטיפול גם היבטים של הומור והיבטים אחרים שנועדו לרכוש סימפתיה בעיני המטופל.
ב-1924 היגר לוג עם אשתו מירטל ושלושת ילדיהם ללונדון. תחילה שימש מורה בבתי ספר שונים לנאום, וב-1926 פתח קליניקה לטיפול בבעלי לקויות דיבור. הוא נהג לגבות עמלות גבוהות מאנשים אמידים, שסייעו לו במתן טיפולים בחינם לאלו שלא יכלו לשלם.
לוג היה ממייסדי האגודה הבריטית של קלינאי התקשורת ב-1935 וממקימי המכללה לקלינאי תקשורת ב-1944. הוא מת בלונדון ב-12 באפריל 1953.

הטיפול בג'ורג' השישי

לפני הכתרתו למלך, אלברט דוכס יורק, חשש מנאומים ציבוריים בגלל בעיית גמגום ממנה סבל. נאום הסיכום שלו בתערוכת האימפריה הבריטית בוומבלי ב-31 באוקטובר 1925 היה חוויה קשה עבורו ועבור קהל המאזינים. כדי לטפל בבעיית הגמגום שלו שכר הדוכס את ליונל לוג. לוג נתן לו תרגילים יומיים מגוונים שעזרו לו להירגע ולדבר בביטחון כמעט ללא הפסקות. ב-1927 הוא נשא נאום בפתיחת הפרלמנט האוסטרלי מבלי לגמגם. על כך מבוסס הסרט "נאום המלך".
עבודתו של לוג עם הדוכס נמשכה לאורך שנות ה-30 ושנות ה-40. לוג עזר למלך להתכונן לטקס ההכתרה ולשאת את נאומיו הפומביים, שכללו בין היתר שידורי רדיו בתקופת מלחמת העולם השנייה שנסכו ביטחון בקרב אזרחי הממלכה. שני האישים נשארו חברים עד למותו של המלך ב-1952. כאות הוקרה על שירותיו מינה ג'ורג' את ליונל לוג לחבר במסדר הוויקטוריאני המלכותי.

אזכורים בתרבות

נכדו של לוג, מרק, כתב ספר יחד עם פטר קונרדי, בשם "The King's Speech: How One Man Saved the British Monarchy", המתאר את מערכת היחסים בין סבו והדוכס מיורק שהפך מאוחר יותר למלך ג'ורג' השישי. כותרת הספר שימשה כשם לסרט הבריטי משנת 2010 "נאום המלך", דרמה היסטורית בה מגלם השחקן ג'פרי ראש את דמותו של לוג. מחזה נוסף העוסק בנאומו של המלך ג'ורג' ב-1937 ובהכנות אליו, נכתב על ידי מארק בורגס בשנת 2009, גם הוא בשם "נאום המלך".
תאג"ד (סדרת טלוויזיה)

עלילה

העלילה מתמקדת בפעילותם של חובשי התאג"ד בגדוד 33 של הצנחנים בצה"ל.
הסדרה נפתחת בסצנה בה אמיר, לוחם מהפלס"ר, חווה הזיות ופותח באש לכיוון האמבולנס של התאג"ד. אמיר מתמוטט על מוט ברזל שנוקב את ריאתו, מאבד את ההכרה ולבסוף מאושפז בבית החולים. נטען כי הוא אלרגי לקורטיזון והתנהגותו נבעה מתגובה אלרגית לחומר, אותו קיבל מאלכס, רופא התאג"ד. בשל כך מודח אלכס מהגדוד ומחליף אותו אברי, קצין מילואים שחתם קבע לחצי שנה, כדי לפקד על התאג"ד. דניאל, החוג"ד, שאלכס קרוב לליבו וחבריו ליחידה פועלים לחקר האמת סביב סיבת התמוטטותו של אמיר בתקווה להחזיר את הרופא שלהם בחזרה ליחידה.
ליחידה מצטרפת רותם הפרמדיקית החדשה שבה מתאהב דניאל ומגלה שהיא הייתה האקסית של איתן, מפקד הפלס"ר והיריב הגדול ביותר של דניאל.
בהמשך הסדרה פולצ'ק החייל הדתי מספיק להיות אבא ואז לגלות שאין באמת תינוק, בן לולו מתאהב וכשנשבר לו הלב הוא כותב שיר שהופך ללהיט של כל המדינה, ליה מגלה שהיא לסבית, אח של רותם מתמכר לסמים ודניאל מגלה כי עומד משהו גדול ומסתורי מאחורי הדחתו של אלכס. עם הזמן דניאל, פולצ'ק, בן לולו וליה מגלים שורה של שחיתויות מסכנות חיים בקרב קצינים בולטים בצה"ל: משפחתו של אלכס, הרופא שהודח מהגדוד מבצעת בחיילי הפלס"ר ניסוי בסארין כדי לפתח תרופות נגד הגז. חיילי הפלס"ר חושבים שהם מקבלים בסך הכל ממריצים, אך לבסוף איתן מגלה כי נעשה שימוש בסארין. רב-סרן יאיר שניידר הוא הקצין בדרג הבכיר ביותר שמשתף פעולה עם הניסוי האסור יחד עם קבוצת שוטרי מצ"ח. סמל תומר פרטוק הוא חובש המסרב לפגוש את אביו.
העונה נגמרת בכך שרותם הפרמדיקית נפגעת קשות בהתנקשות של משפחתו של אלכס בחובשים, ועומדת למות.

הפקה ושידור

הסדרה צולמה במבוא חורון. בצה"ל סירבו לשתף פעולה עם יוצרי הסדרה, כך שהסט נבנה כולו בשביל הסדרה ולא מדובר בבסיס צבאי קיים או נטוש. גם האמבולנס הנראה בסדרה אינו אמבולנס צבאי אמיתי ונבנה לשם הסדרה (לאחר ששימש כמרפאת שיניים). לפני תחילת הצילומים בוצע תחקיר של השחקנים והצוות בו עברו קורסים והכשרה חלקית של חובשים בצה"ל, כך שבסצנות בסדרה השחקנים באמת לוקחים דם ומכניסים עירוי ולא כחלק מאפקטים של מחלקת הארט. ציון רובין, יוצר הסדרה, ציין כי רוב הדמויות מבוססות בצורה כלשהי על טיפוסים שפגש בשירותו הצבאי כחובש גדודי בחטיבת הנח"ל.
לפי נתוני yes, תאג"ד היא סדרת המקור המצליחה שלה בכל הזמנים. בעונה הראשונה, נרשמו 8 מיליון צפיות לפרקים. בפרק הפתיחה של "תאג"ד" צפה נתון המקביל ל-82% מהלקוחות, כולל הזמנות ב-VOD, הקלטות וצופים שצפו בפרק יותר מפעם אחת. בשאר פרקי הסדרה צפו בממוצע 59% מהלקוחות. הסדרה זכתה להצלחה גם ברשתות החברתיות עם כ-100 אלף עוקבים לעמוד הפייסבוק ועוד כ-35 אלף לעמוד הסדרה באינסטגרם. הקליפ לשיר "הכול כלול" בביצוע השחקן אור אדרי, שמגלם בסדרה את בן לולו, זכה ללמעלה מ-3 מיליון צפיות מאז עלייתו ליוטיוב.
ב-7 בנובמבר 2016 הזמינה yes עונה שנייה של הסדרה. כתיבת התסריט החלה כבר בדצמבר של אותה השנה, אך השלמתו התעכבה עד ל-2019. אז, במרץ, החלו הליהוקים. שלב הצילומים יועד להתחיל בקיץ, בתקווה לעלות לשידור עד סוף אותה השנה או בתחילת 2020, אך עזיבתו של תומר קאפון, לטובת "הבנים", הובילה לדחייה משמעותית בכך. בסופו של דבר, ולאחר שדניאל ליטמן נבחר להחליף את קאפון, הצילומים החלו ב-9 בספטמבר.
תרבות הנגד

תרבות הנגד היא מונח בסוציולוגיה המתאר תת-תרבות שערכיה ונורמות ההתנהגות שלה שונה מהותית מאלה של הזרם המרכזי של החברה. תרבות נגד מבטאת את האתוס והשאיפות של אוכלוסייה מסוימת בעידן מוגדר היטב. כאשר הכוחות המתנגדים מגיעים למסה קריטית, תרבויות נגד יכולות לגרום לשינויים תרבותיים דרמטיים. דוגמאות בולטות לתרבויות הנגדיות באירופה ובצפון אמריקה כוללות את התנועה הרומנטית (1790-1840), הבוהמה (1850-1910), ותרבות הנגד המקוטעת יותר של דור הביט (1944-1964), ובעקבותיה תרבות הנגד הגלובלית של שנות השישים (1964-1974), אשר מזוהה בדרך כלל עם תת-התרבות של ילדי הפרחים. ותת-התרבות הפאנק המגוונת של שנות השבעים והשמונים. טביעת הנאולוגיזם מיוחסת לסופר וסוציולוג תאודור רוזאק בשנת 1969.