google/wiki40b huggingface dataset:
המגפיים של ברוך

רקע

דני סנדרסון, מאיר פניגשטיין ואלון אולארצ'יק שרתו יחד בלהקת הנח"ל. סנדרסון ניגן לקראת שחרורו מצה"ל, בלהקת השניצלים, ובסוף 1971 יצר עם אלון אולארצ'יק ומנחם זילברמן את היצירה "סיפורו המחריד של הילד מברזיל", בשם "להקת השפלה בניצוחו של חולילו לומברטה ובהדרכתו". הרכב הלהקה כלל את דני סנדרסון, אלון אולארצ'יק, מאיר פניגשטיין ודייוויד שנן מה"שניצלים" ואת מנחם זילברמן, חברם ללהקת הנח"ל בקריינות ושירה. היצירה היוותה ביחד עם "אופרת פוגי" את הבסיס ל"סיפורי פוגי", אלבום הבכורה של "כוורת". היצירה שאורכה ארבע עשרה כללה את "המגפיים של ברוך" שנכלל ב"סיפורי פוגי" שיצא ב-1973 ועליו חתומים סנדרסון, אולארצ'יק וזילברמן על המילים, וסנדרסון על הלחן, ואת "אוכל ת'ציפורניים" שנכלל באלבום "פוגי בפיתה" שיצא ב-1974.

תוכן השיר

"המגפיים של ברוך" הוא שיר היתולי. השיר מספר על אדם בשם ברוך, שקנה זוג מגפיים בגיל 17. הוא שיפץ את מגפיו, היה קשור אליהם במיוחד והפגין כלפיהם חום ואהבה. יום אחד נעלמו מגפיו מן הארון במקום בו הניח אותם. ברוך חש דיפרסיה ויצא למסע במטרה לאתר את מגפיו. לבסוף מצא אותם בזרועות "בחור אחר". ברוך שלף את אקדחו, ירה במחזיק המגפיים, והשיב אותם אל רגליו.

הצלחה

"המגפיים של ברוך נבחר כשיר השנה של קול ישראל וגלי צה"ל לשנת התשל"ג (1973). בשנה זו קיבלה כוורת את תואר "להקת השנה" בשתי התחנות.
תנועות ליברליות באסלאם

רפורמה בתוך האסלאם

תנועות אלה מנסות להישאר בתוך האסלאם ולא להתפלג ממנו. ככאלה, הן מחזיקות בעקרונות האמונה הבסיסיות של האסלאם, כגון ששת עקרונות האמונה או חמשת עמודי האסלאם, ורואות את דעותיהם כמותאמות לתורות של האסלאם. ההבדל העיקרי בינם לבין הדעות המוסלמית השמרניות יותר היא בשאלה של כיצד ליישם את הערכים האיסלאמיים הבסיסיים לחיים המודרניים. 
ניתן למצוא תקדימים להתמקדות של האסלאם הליברלי בפרשנות ומוסר אישי ולא על המשמעות המילולית של הכתובים, במסורת הסופית של המיסטיקה האיסלאמית.

מחלוקות בעבר ובהווה

במשך המאות ה-19 וה-20, מוסלמים ליברלים נטו לפרש מחדש היבטים שונים של דתם, יחד עם המודרניזציה של החברה והדעות שלהם. דבר זה נכון בעיקר אצל מוסלמים שחיים במדינות לא-איסלאמיות. אנשים אלה עשויים לראות את עצמם כליברלים, פרוגרסיביים או רפורמיסטים, כך שישנה קשת רחבה של דעות כלפי המסורת והפרשנות האיסלאמית. אם כי אין קונצזנוס בין מוסלמים ליברלים לגבי דעות אלה, הם נוטים להסכים לגבי חלק מהנושאים הבאים:

ביקורת כלפי האסלאם הליברלי

מוסלמים שמרנים ביקורתיים כלפי ליברלים, כתומכים בגרסה לא-אמיתית של האסלאם, שנועדה להיות פשרה עם התרבות המערבית. מנקודת ראות שמרנית, המוסלמים הליברליים נוטשים את האסלאם ופשוט מחקים את המערב. 
מבקרים גם טוענים כי אפשר לקבל הרבה מהנקודות הליברליות העיקריות, כולל זכויות נשים ותיאורית האבולוציה, בתוך המסגרת של האסלאם המסורתי.
אביגדור אפטוביצר

אביגדור (ויקטור) אַפּטוֹבִיצֶר (Aptowitzer;‏ 16 במרץ 1871, כ"ג באדר תרל"א, טרנופול, גליציה המזרחית – 5 בדצמבר 1942, כ"ו בכסלו תש"ג, תל אביב) היה חוקר תלמוד יהודי.

חייו

אפטוביצר נולד בטרנופול שבגליציה המזרחית (אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית) בכ"ג באדר ה'תרל"א לר' משה אהרן קסנר ולצירל. אביו, שסבל מבריאות לקויה, היה ראש ישיבה קטנה שהתפרנס בדוחק רב. בשל כך סייע לו בנו אביגדור בהוראת התלמידים החל מגיל שבע. המשפחה השתייכה לחסידות צ'ורטקוב ונסעה מפעם לפעם גם לאדמו"ר מהוסיאטין.
בהיותו בהוסיאטין השפיע עליו משכיל בן הוסיאטין ללמוד מדעים, ובהדרגה חדל לנסוע לאדמו"ר. החסידים ביקשו בתגובה לכך שיימסר לצבא, והוא אכן שירת בו. בשנת ה'תרנ"ו נסע לצ'רנוביץ שם קיבל תעודת בגרות. לפרנסתו עסק בהוראת מתמטיקה. בשנת ה'תרנ"ט נסמך להוראה והתארס עם חכמה מלכה דורנבוים.
אחרי אירוסיו נסע לווינה לשם לימודים באוניברסיטה ובבית המדרש לרבנים שהיו שם ונעשה למזכירו האישי של אברהם אפשטיין. בשנת ה'תרס"ט, בהמלצתו של דוד צבי מילר התמנה למרצה בבית המדרש לרבנים במקום מאיר איש שלום שנפטר. שלמה זלמן שכטר הזמינו בשנת ה'תרע"ח לארצות הברית, אך אפטוביצר דחה את ההצעה. צבי פרץ חיות מינה אותו כמורה בבית המדרש למורים שהקים. אפטוביצר שימש כפרופסור לתלמוד, תנ"ך, מדרש ופילוסופיה דתית.
בשנת ה'תרפ"ד הוזמן לתפקיד אקדמי בירושלים, אך עקב מחלת אשתו נאלץ לדחות את ההזמנה. בשנת ה'תרצ"ח, לאחר פטירת אשתו, עלה לארץ ישראל, אך אז כבר לא הייתה משרה פנויה עבורו. בישראל עסק בהכנת כתביו לדפוס. נפטר בכ"ו בכסלו ה'תש"ג, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. בצוואתו הורה שלא לכתוב על מצבתו אלא שההדיר את הראבי"ה, ושישרפו את כתביו שלא הודפסו. כל חייו סבל ממחלות וקוצר ראייה, ובשנותיו האחרונות התעוור.
אפטוביצר היה שומר מצוות והשתייך לתנועת המזרחי. את הרצאותיו בווינה היה מעביר בעברית.

חיבוריו

אפטוביצר היה איש אשכולות וידיעותיו הקיפו תחומי ידע שונים במדעי היהדות כמו פרשנות התלמוד והתנ"ך, ספרות ההלכה, בעיקר בתקופת הגאונים והראשונים, ספרות האגדה, המשפט העברי, והיסטוריה של עם ישראל. 
חיבורו החשוב ביותר הוא הידור חיבורו של הראבי"ה בתוספת מבוא מקיף והערות רבות. הכרכים הראשונים של הספר יצאו לאור בהוצאת חברת מקיצי נרדמים בברלין שנת ה'תרע"ג ובירושלים שנת ה'תרצ"ה, כרך הוספות ותיקונים בשנת ה'תרצ"ו וכרך המבוא בשנת ה'תרצ"ח. בהשתדלותו של הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג יצאה הסדרה לאור מחדש על ידי מכון הרי פישל לדרישת התלמוד, כאשר חלק מהסדרה הודר על-פי כתבי יד על ידי הרבנים אליהו יצחק פריסמן ושאר ישוב כהן.
כמו כן חיבר ספר מקיף בספרות המדרש והאגדה בשפה הגרמנית שנקרא "מקראות בספרות הרבנית".
בנוסף, חיבר כ-350 מאמרים בשפות שונות והשתתף כמעט בכל הקבצים בחכמת ישראל שראו אור בחייו.
מתלמידיו: חנוך אלבק, שלום שפיגל, שמעון פדרבוש, א"ל מאיר.
במחלקת הארכיונים של הספרייה הלאומית בירושלים שמור ארכיונו, ובו מסמכים אישיים, עבודתו הספרותית והמדעית והתכתבויות.
פנינה אריאל

ביוגרפיה

פנינה אריאל נולדה ברחובות לאימה בלה (לבית פרידמן), ולאביה מיכאל (חיים משולם) שיבר. בילדותה התגוררה מספר שנים בארצות הברית, בבוסטון ובסנטה ברברה שבקליפורניה, בעקבות עבודת אביה, שהיה פרופסור להנדסת חומרים ומדען קרינה גרעינית.
בשנת 1967 שבה לישראל.
אריאל שירתה בשרות לאומי במגדל העמק במשך שנתיים בתפקיד קומונרית בבני עקיבא. למדה במכללה ירושלים לתואר ראשון ביהדות ובייעוץ חינוכי, ולאחר מכן בתוכנית הסבה להוראת אנגלית במכללת דוד ילין.
מאז סוף שנות ה-80 היא מתגוררת עם משפחתה ביישוב הדתי דולב שבמערב חבל בנימין. חיי היישוב משמשים רקע לספריה, שעלילתם בלשית.
במשך שנים רבות, הייתה פנינה אריאל פעילה בוועדות השונות ביישוב, ביניהן ועדת תרבות, ועדת בריכה וועדת קליטה, זאת בנוסף להיותה חברה במזכירות (הנהלת) היישוב ובוועדת ביקורת. כמו כן עבדה כרכזת פעילויות נוער ומבוגרים מטעם המתנ"ס האזורי. פעילויות אלה העמיקו את היכרותה עם הפן החברתי ועם הפן האנושי של היישוב.

כתיבתה כסופרת

בספריה, הכתובים כולם סביב עלילות בלשיות שונות, עוסקת אריאל בנושאים מורכבים כגון קשיים חברתיים, מוגבלויות פיזיות, הפרעות נפשיות ואלימות רגשית בתוך המשפחה. הטיפול בנושאים רגישים אלו נעשה בכבוד ובעדינות, תוך התייחסות כנה וחשופה לתכנים העולים. בספריה מופיעים הגוונים הייחודיים הבאים לידי ביטוי בקהילה קטנה ואינטימית, כמו גם ההתמודדות האישית של הפרט ושל החברה עם האחר ועם שונות בין אנשים..

פעילותה בחברה

במהלך השנים, עבדה פנינה אריאל, בין היתר, בתפקידים מורה לאנגלית ביסודי ובתיכון, רכזת פעילויות נוער ומבוגרים, מנהלת קרן תרומות, מוקדנית שרות ונציגת פניות הציבור בחברת עמידר, ואף יזמה, כתבה והפיקה פעילויות למסיבות בז'אנר "משחקי בילוש (Mystery Game)", בהם המשתתפים פותרים תעלומה בלשית תוך משחק תפקידים.
בימים אלה (2018) עובדת אריאל ברשות לזכויות ניצולי השואה, המסייעת לניצולים למצות את זכויותיהם במשרד האוצר.
אריאל מאמינה כי התנסויות מגוונות מעשירות את עולמה הפנימי, ובאופן כלשהו יבואו לידי ביטוי בכתיבתה.

מפגשים דרך סל תרבות ארצי

המפגשים דרך סל תרבות ארצי מתמקדים בעיקר בספר "לא בא בחשבון", ומיועדים לכיתות ד'-ו'. הסופרת משוחחת עם הילדים על תהליך הכתיבה, משלב הרעיון, דרך פיתוח העלילה ויצירת הדמויות ועד לספר השלם. ומה קורה, למשל, כשהדמויות אינן מוכנות לשתף פעולה עם העלילה? המפגש מלווה במצגת ובקטעי הקראה מתוך הספרים.
הלן בר

חייה

הלן בר, ילידת פריז, הייתה בת למשפחה בורגנית אמידה שחיה במשך דורות רבים בצרפת. אבי סבה, מוריס לוי, היה חבר באקדמיה הצרפתית למדעים ופרופסור בקולז' דה פראנס; ואביה, רמון בר, היה מנהל חברה בכיר ומדען נודע שקיבל את עיטור הגבורה במלחמת העולם הראשונה. הוא נכלל ברשימת 16 היהודים "אשר תרמו תרומה יוצאת דופן למדינה הצרפתית בתחומי הספרות, המדע והאמנות" שהיו מוגנים (לכאורה) מפני רדיפה.
הלן למדה ספרות רוסית ואנגלית בסורבון, אך לא הצליחה לעבור את מבחן הסיום בלימודיה, כתוצאה מהחוקים האנטישמיים של ממשלת וישי. במקום זאת עבדה בהתנדבות באוז'י"ף, ובשעות הפנאי ניגנה בכינור והתעניינה במוזיקה. לאחר נדודים רבים בניסיון להתחמק ממעצר החליטה משפחתה לשוב לביתם. למחרת, ב-8 במרץ 1944, היא נעצרה יחד עם הוריה וכעבור שבועיים, ביום הולדתה ה-23, הם גורשו מדראנסי לאושוויץ. הלן מתה באפריל 1945 בברגן בלזן ממחלת הטיפוס או ממכות רצח לפי עדות אחרת, ימים ספורים לפני שחרור המחנה ברגן בלזן בידי הבריטים.

היומן

הלן החלה לכתוב את רשימותיה ב-7 באפריל 1942 בגיל 21, עם פרק על ביקורה אצל הסופר פול ואלרי. כבר בדפים הראשונים ניתן לחוש את אימי המלחמה והחשש מהאנטישמיות. הנערה מספרת על הנוף שנשקף בפריז, על האהבה הראשונה ועל חברותיה באוניברסיטת סורבון. מהטקסטים שלה, המתובלים בציטוטים מויליאם שייקספיר ולואיס קרול, המלחמה נראית כחלום רע בלבד, אך בהדרגה היא מתוודעת לחומרת מצבה. היא מדווחת על הטלאי הצהוב, על הגירוש מהפארקים הציבוריים ועל הרדיפה של קרוביה ומכריה. היא שומעת את השמועות על תאי הגזים ומקוננת על היעדר הפרספקטיבה והחשש מהעתיד: "אנחנו חיים משעה לשעה, אפילו לא משבוע לשבוע". בהמשך מדווח לה יהודי על תוכניות הנאצים. הרישום האחרון מתאר שיחה שניהלה עם שבוי מלחמה גרמני. היומן נחתם ב-15 בפברואר 1944 עם מילותיו של מקבת: "האימה! האימה! האימה!".
הלן ביקשה שהרשומות שלה יועברו לאחר מותה לארוסה ז'אן מורבייצקי, שמאוחר יותר היה לדיפלומט. בשנת 1994 הוא החליט להוריש את היומן בעל ה-262 דפים לאחייניתה של הלן מרייט ז'וב. זו תרמה בשנת 2002 את כתב היד ל"יד הזיכרון לשואה" בצרפת, ובסופו של דבר החליטה לפרסם אותו כספר. היומן, שנכתב ברובו כדו-שיח עם ארוסה, זכה עם פרסומו לשבחים רבים בקרב מבקרים ספרותיים, והוא נחשב לעדות ממדרגה ראשונה על האירועים שקדמו לגירוש ולהשמדה.
הספר יצא לאור לראשונה בצרפת בחודש ינואר 2008. העיתון ליברסיון הכתיר אותו מיד כ"סנסציה הספרותית של 2008" והזכיר לקוראיו את הוויכוח החריף שהתעורר שנתיים קודם לכן עם יציאתו לאור של ספרה של אירן נמירובסקי. כבר לאחר יומיים נמכרה המהדורה הראשונה ב-24,000 עותקים, והספר תורגם בהמשך לשפות רבות. בחודש פברואר 2010 הופיעה המהדורה העברית בהוצאת מודן. עד לתקופה זו נמכרו בצרפת למעלה מ-100,000 עותקים של היומן.
מרכזית המפרץ

שטחי מסחר בתחנה

עם פתיחתה של התחנה החדשה, נמתחה ביקורת ציבורית, כנגד החלטת מינהל הדיור הציבורי במשרד האוצר שלא לאפשר הפעלת שטחי מסחר במרכזית המפרץ החדשה. הסיבה לכך היא לחצים שהופעלו על ידי הנהלת קניון לב המפרץ, אשר ביקשה להימנע מיצירת תחרות מסחרית, באמצעות הטלת ווטו אפילו על האפשרות של פתיחת בית קפה, או הצבת מכונות שתייה אוטומטיות.

תחנת האוטובוסים

התחנה נפתחה ב-1 בינואר 2002 כחלק משינוי מערך האוטובוסים בחיפה, במבנה פתוח שבו כ-20 רציפים.
התחנה הוקמה כחלק מהשינוי במערך האוטובוסים בחיפה אשר כלל גם את הקמת מרכזית חוף הכרמל כשנה וחצי מאוחר יותר. השינוי נועד לחסוך בזמני הנסיעה תוך צמצום כמות האוטובוסים הנכנסים אל העיר. לפני פתיחת מרכזית המפרץ, התחנה המרכזית הוותיקה של חיפה בבת גלים שימשה כתחנה סופית לכל הקווים המחברים את העיר עם יישובי צפון ישראל, פרט לנסיעות מסוימות בשעות השיא ובשבתות שהתחילו והסתיימו בהדר הכרמל.
במסגרת השינוי בוטלה הכניסה של כל הקווים האלה לחיפה, והם קוצרו עד מרכזית המפרץ. במקומם הופעלו קווים עירוניים חדשים, שעימם יכולים הנוסעים להמשיך לשכונות השונות של חיפה. כמו כן הופעלה לראשונה בחיפה שיטת כרטיסי המעבר, שאיפשרה נסיעה בכמה קווים עירוניים בתוך חיפה בעלות של נסיעה אחת, והביאה לכאורה להוזלת עלויות הנסיעה. כך, למשל, מחיר הנסיעה מנשר להדר ולעיר התחתית ירד. עבור הנוסעים מצפון להדר והעירה הדבר הוסיף צורך בהחלפת אוטובוס נוספת, אך עבור הנוסעים לנווה שאנן ולכרמל השינוי שיפר את מסלול הנסיעה, שכן במקום החלפת אוטובוס בהדר או במרכזית בת גלים, כעת ההחלפה מתבצעת כבר בכניסה לחיפה.
בסוף שנת 2012 החלה חברת יפה נוף בהקמת טרמינל חדש שבנייתו הסתיימה ביולי 2018. טרמינל זה משתרע על פני שטח של 12,000 מ"ר, ועלות הקמתו הייתה כ-300 מיליון ש"ח. התחנה מחולקת לשני אגפים: באגף הצפוני בן שתי הקומות שוכנים רציפי האוטובוסים הבין-עירוניים ורציפי המטרונית בקומה הראשונה, ובקומה השנייה פועלת שלוחה של תחנת הרכבת עבור רכבות מסילת העמק. האגף הדרומי משרת את קווי האוטובוס העירוניים ומעוצב כטרמינל פתוח.

בניית מרכזית המפרץ החדשה

פרויקט מרכזית המפרץ החדשה יצא לדרך ביולי 2015 והתחנה החדשה נחנכה ביוני 2018 ונפתחה לציבור ב-1 ביולי 2018.
במהלך בניית המרכזית החדשה, בשלב הראשון הוסטה התחנה הקיימת כ-300 מטרים לכיון מזרח אל עבר כביש 4 והתרחקה ממסילת הרכבת.
בשלב השני הוקם בניין בעל שתי קומות ושני גשרים אשר ממוקם מתחת לכביש 75 מערב, כאשר הגשר הראשון לכיון מערב מחובר לחניון כלי רכב עתידי והגשר השני לכיוון דרום מתחבר לתחנת הרכבת מרכזית המפרץ הממוקמת בכיוון דרום-מזרח מן התחנה המרכזית.
מספר חודשים לאחר פתיחת המרכזית נחנך גשר הולכי הרגל אשר מחבר את הקומה השנייה של המרכזית עם קניון לב המפרץ.
ביולי 2019 נפתח גשר המחבר בין שני רציפי תחנת הרכבת אשר מאפשר מעבר לרציפי לקו החוף ישירות מתוך המרכזית ללא מעבר דרך הקניון.

תוכניות פיתוח עתידיות

החל משנת 2018 מבצעת רכבת ישראל עבודות להארכת רציפים 1 ו-2 במסילת החוף.
פינוי כדור הארץ

עונה 0

עונה זו כוללת סרט תיעודי אחד בו מאוימת האנושות מהתקרבות של כוכב נייטרונים אל עבר כדור הארץ. הסרט בוחן את האפשרות של פינוי האנשים מכדור הארץ, כאשר הממצאים המקדימים מתריעים 75 שנים טרם האסון על-מנת להיערך למסע בין-כוכבי למציאת כוכב לכת דמוי ארץ חדש המתאים להתיישבות. בסרט מוצע פתרון של ספינת חלל דמוית גליל באורך של 25 קילומטר בעלת הנעה של אנרגיה גרעינית וזו מבוססת על הרעיון שהוצע בפרויקט אוריון . בתוך ספינת החלל נמצאים מספר קטן של אזרחי העולם (יחסית לכלל אוכלוסיית העולם) שנבחרים בקפידה כדי לבנות עתיד לאנושות בעת ההגעה לפרוקסימה קנטאורי b כעבור 88 שנים.
רגימנט הפרשים הזר הראשון

היסטוריה

הרגימנט הוקם בתוניסיה ב-1920 מגרעין של לגיונרים רוסיים, ולגיונרים מרגימנט החי"ר הזר השני. בעת הקמתו אורגן הרגימנט במתכונת חי"ר, ורעיון הקמת רגימנט פרשים בלגיון נתקל בעוינות ובהתנגדות רבה מצד חיל הפרשים הצרפתי. מקימי הרגימנט בחרו לגייס לגדוד לגיונרים ממוצא רוסי משום שרובם היו ותיקי הכוחות הלבנים ממלחמת האזרחים הרוסית והתמחו בלחימת פרשים. עקב מיומנותם המקצועית של לוחמיו התקבל עד מהרה הרגימנט לכוחות הפרשים של צרפת. הגדוד שירת במלחמת מלחמת הודו-סין הראשונה ומלחמת העצמאות של אלג'יריה, וכיום מתפקד כרגימנט הטנקים של הלגיון.

מסורת

למרות שיוכו של הרגימנט ללגיון הזרים הוא גם משמר מסורות רבות של חיל הפרשים, דבר המתבטא בעיקר בלבוש הטיקסי של הגדוד.

בספרות

תיאור הקמת הרגימנט ושירותו במהלך המרד הדרוזי מופעים באוטוביוגרפיה של ג'והן הרווי עם לגיון הזרים נגד הדרוזים, אשר היה מהלגיונרים הראשונים ברגימנט.
הילרי פטנאם

קורות חיים

פטנאם נולד בשיקגו. אביו, סמואל פטנאם התמחה בשפות רומאניות ותרגם את דון קיחוטה לאנגלית. הוא עבד בעיתון של המפלגה הקומוניסטית האמריקאית ה"דיילי וורקר". אימו ריבה הייתה יהודיה. ילדותו עברה עליו בצרפת וב-1934 שבה משפחתו לארצות הברית וקבעה את מגוריה בפילדלפיה. בתיכון פגש את נועם חומסקי, עמו היה מיודד על אף היריבות האינטלקטואלית, כל חייו. 
החל את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת פנסילבניה והמשיך באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, שם היה תלמידם של הנס רייכנבאך (מנחה התיזה שלו) ורודולף קרנפ, שני עמודי התווך של השיטה הפילוסופית השלטת של ימיו, פוזיטיביזם לוגי; למרות זאת, פטנאם גרס שכשיטה, פוזיטיביזם לוגי ‮נועדה לכישלון בשל הסתירות הפנימיות שיש בה. 
פטנאם ידוע גם בגלל תרומותיו להבנת הבעיה העשירית של הילברט, לגבי קיום אלגוריתם לפתרון משוואות פולינומיות עם פתרונות שלמים (כיום ידוע שאין אלגוריתם כזה). אלגוריתם שהציע עם מרטין דייוויס לבדיקת נאותות של נוסחאות בשפה מסדר ראשון הוא הבסיס למערכות רבות לבדיקת ספיקות נוסחאות בתחשיב פסוקים. 
היה חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (נבחר ב-1966). בשנת 2003 מונה פטנאם לפרופסור בכיר בבית הספר לפילוסופיה של אוניברסיטת תל אביב.
פטנאם נפטר מסרטן בשנת 2016 בעיר מגוריו, בוסטון.
ספרו "פילוסופיה יהודית כמדריך לחיים" יצא לאור בעברית. בספר זה הוא כותב על משנתם של פרנץ רוזנצווייג, מרטין בובר, עמנואל לוינס, ולודוויג ויטגנשטיין.
נישא לרות אנה ג'ייקובס, פילוסופית אף היא, ולזוג נולדו ארבעה ילדים. אף על פי ששניהם גדלו בבתים חילונים ורק אימותיהם היו יהודיות הם בחרו לקיים אורח חיים יהודי.
ז'וזה סוקרטש

ז'וזה סוקרטש דה קרבליו פינטו דה סוזה (בפורטוגזית: José Sócrates de Carvalho Pinto de Sousa להאזנה (מידע • עזרה); נולד ב-6 בספטמבר 1957), הוא ראש ממשלת פורטוגל לשעבר.
דה סוזה נולד ב-1957 בכפר וילאר דה מסאדה, במחוז אליז'ו שבצפון הכפרי בפורטוגל, כיום במרחק של 100 ק"מ צפונית מזרחית לפורטו. במקצועו הוא הנדסאי אזרחי.
הוא חבר המפלגה הסוציאליסטית משנת 1981 ואף שימש כמזכ"ל המפלגה, וחבר הפרלמנט משנת 1987.
בשנת 1995 נכנס לממשלה כשר לאיכות הסביבה, בממשלתו הראשונה של אנטוניו גוטרש. ב-1997 הפך לשר הצעירים והספורט שבמהלכם אירגן את גמר היורו של הכדורגל ב-2004.
בשנת 1999 בממשלתו השנייה של גוטרש, מונה שוב לשר לאיכות הסביבה.
ב-2002 הפך לחבר באופוזיציה.
בשנת 2004 נבחר לראשות המפלגה הסוציאליסטית וב-12 במאי 2005 הפך לראש ממשלת פורטוגל. במרץ 2011 נכשל בהעברת תוכנית כלכלית בפרלמנט והתפטר מתפקידו. בבחירות הכלליות שהוקדמו בעקבות כך ל-5 ביוני עמד בראש מפלגתו שהפסידה למפלגה הסוציאל-דמוקרטית (שלמרות שמה היא מפלגת מרכז-ימין). 
בנובמבר 2014 נעצר בחשד לעבירות שחיתות, העלמת מס והלבנת הון. לאחר 10 חודשים שוחרר למעצר בית.
כל דעביד רחמנא לטב עביד

כָּל דְּעָבִיד רַחְמָנָא - לְטַב עָבִיד הוא ביטוי ארמי שמשמעו: "כל מה שעושה הקב"ה - לטובה הוא עושה זאת" (מילולית: "כל שעושה הרחמן לטובה עושה"). ביטוי זה, המיוחס לרבי עקיבא, מתאר אמונה אבסולוטית בכל מעשיו של הקב"ה שהם נועדו לטוב, אף אם בראייה עכשווית נראה שהם רעים, וכן מתאר ביטוי זה ביטחון מלא בכל הנקרה בדרכו של האדם.

מקור הביטוי

מקורו של הביטוי הוא בתלמוד, שם מובא סיפור על רבי עקיבא שכאשר הלך בדרך והגיע לעיר אחת ותושביה סירבו לארחו, אמר לעצמו: "כל מה שעושה הקב"ה לאדם - זה לטובתו"; הלך רבי עקיבא ונשכב לישון בשדות. היו עמו תרנגולת (להעיר אותו מהשינה), וחמור (לשאת משאות) ונר (כדי ללמוד בלילה). באה רוח וכיבתה את הנר, וחתול שאכל את התרנגול, ואריה שטרף את החמור. רבי עקיבא הגיב בסיסמה "כל מה שעושה הקב"ה - לטובה". באותו לילה בא גדוד רומאי לעיר, פשט עליה ושבה את בני העיר, ובכך הוברר לו שכל המקרים המצערים הללו - היו לטובתו. רש"י מוסיף ואומר ש"אילו היה נר דלוק היה הגייס רואה אותי ואילו היה החמור נוער או התרנגול קורא היה הגייס בא ושובה אותי".
אמר רב הונא אמר רב משום רבי מאיר וכן תנא משמיה דר' עקיבא לעולם יהא אדם רגיל לומר כל דעביד רחמנא לטב עביד כי הא דרבי עקיבא דהוה קאזיל באורחא מטא לההיא מתא בעא אושפיזא לא יהבי ליה אמר כל דעביד רחמנא לטב אזל ובת בדברא והוה בהדיה תרנגולא וחמרא ושרגא אתא זיקא כבייה לשרגא אתא שונרא אכליה לתרנגולא אתא אריה אכליה לחמרא אמר כל דעביד רחמנא לטב ביה בליליא אתא גייסא שבייה למתא אמר להו לאו אמרי לכו כל מה שעושה הקדוש ברוך הוא הכל לטובה?!
בהתאם לדברי התלמוד, נפסק בשולחן ערוך: "לעולם יהא אדם רגיל לומר: כל מה דעביד רחמנא, לטב עביד". פסיקה זו עוררה את תמיהתם של הפרשנים, מהסיבה שספר השולחן ערוך עוסק יותר בענייני הלכה ופחות בענייני השקפה, רבים מהם ראו בכך את הנחיצות של השימוש באידיאה זו ביהדות עד כדי כך שהיה צריך לחרוג מהקו המנחה של ספרו כדי לכתוב זאת].

תפיסות דומות

בשירת האזינו בספר דברים נכתב "הַצּוּר תָּמִים פָּעֳלוֹ, כִּי כָל דְּרָכָיו מִשְׁפָּט, אֵל אֱמוּנָה וְאֵין עָוֶל, צַדִּיק וְיָשָׁר הוּא". על פי התפיסה המתוארת בפסוק כל מעשי האל מושלמים, ולא יוצא ממנו חוסר צדק ועוול. 
בתלמוד מסופר כי מקור שמו של התנא מהדור השני של התנאים נחום איש גמזו היה מפני שהייתה לו אמונה תמימה, ובכל מה שאירע לו הוא היה אומר "גם זו לטובה". 
בימינו קיבל הביטוי שינויים נוספים: הכל לטובה, הכל דבש.
עידוא בן גריון

ביוגרפיה

נולד בתל אביב, בנם היחיד של הסופרת והרקדנית דבורה ברטונוב ושל עמנואל בן גריון, ונכדם של הסופר מיכה יוסף ברדיצ'בסקי (בן גריון), השחקן יהושע ברטונוב ומרים ברטונוב.
גדל והתחנך בתל אביב: למד בבית הספר היסודי גרֶץ ובגימנסיה שלווה. בצה"ל שירת בלהקת הנח"ל. לאחר שחרורו יצא בשנת 1959 לפריז ולמד שם פנטומימה ובימוי. עם שובו לארץ בשנת 1962 כתב והוציא לאור את הרומן הראשון שלו, "המתוקה והמופלאת", שראה אור במקביל גם בתרגום לאנגלית.
ב-1964 ביים בן-גריון בתיאטרון העונות את המחזה "סמי ימות בשש" מאת קן יוז. המבקר חיים גמזו, שהיה ידוע בסגנונו הבוטה, כתב על מחזה זה את הביקורת הקצרה ביותר בתולדות ביקורת התיאטרון הישראלי: "לדידי יכול היה למות בחמש". המחזה זכה גם לביקורות חיוביות.
כמתרגם פרסם בן-גריון בשנת 1957 את תרגומו הראשון, "העורב" מאת אדגר אלן פו, בכתב העת הספרותי אורלוגין שבעריכת אברהם שלונסקי. כן תרגם שלושה מחזות שהוצגו על הבמות בארץ.
בן גריון נודע בפרשיות-אהבים רבות שהיו לו; טרם מותו נישא לרוזנת ממוצא איטלקי. בעיותיו הנפשיות הביאו לאשפוזים תכופים, עד ששם קץ לחייו בחולון בגיל 34. נטמן בבית העלמין הדרום, בסמוך לסבו, יהושע ברטונוב.
לאחר מותו של בן-גריון כתב עליו אביו, עמנואל, את הספר "בין שלשום למחרתיים".
דורותי היידן-טרסקוט

דורותי היידן-טרסקוט (באנגלית: Dorothy Hayden Truscott‏; 3 בנובמבר 1925 - 4 ביולי 2006) הייתה שחקנית ברידג' אמריקאית שזכתה חמש פעמים באליפות עולם ודורגה במשך מספר שנים במקום הראשון בעולם מבין הנשים. היא כתבה ארבעה ספרי ברידג'. אחד מהם ביחד עם בעלה אלן טרסקוט.

ביוגרפיה

דורותי היידן-טרסקוט נולדה כדורותי ג'ונסון ב-3 בנובמבר 1925 בניו יורק. היא נפטרה ב-4 ביולי 2006 אחרי שסבלה ממחלת פרקינסון.
לאחר שסיימה את לימודיה ב-Smith College ועבדה כמורה למתמטיקה במישיגן. 
ברידג' תפס מקום חשוב בחייה כבר מגיל צעיר. הוריה, דורותי ורג'ינלד ג'ונסון, היו שחקני ברידג' נלהבים. בגיל 7 לימוד אותה לשחק. כשהוריה אירחו שחקני ברידג' אחרים ואחד מהם הלך למטבח היא הייתה מכריזה במקומו. פעם אחת איחר אחד האורחים בשעה והיא החליפה אותו ומאז הייתה שחקנית ברידג'.
בשנת 1956 חזרה לניו-יורק ועבדה כאקטוארית בחברת ביטוח. במקביל היא התקדמה בברידג' והייתה שחקנית בנבחרת ארצות הברית. בשנת 1965 השתתפה כשחקנית בנבחרת ארצות הברית ב-Bermuda Bowl. לה ולשותפה ב. ג'יי בקר היה תפקיד חשוב בחשיפת התרמית של השחקנים הבריטים טרנס ריס ובוריס שפירו. 

דורותי היידן-טרסקוט התחתנה שלוש פעמים. שתי מערכות הנישואים הראשונות הסתימו בגירושים. נולדו לה שני בנים ושתי בנות.
Kisses

רקע והפקה

מאז שנת 2016, התחילה אניטה להוציא סינגלים ללא אלבום כדוגמת הלהיטים "Sim ou Não" ו-"Loka". בהמשך, השתתפה בשיר "Você Partiu Meu Coração", שהפך ללהיט גם כן, ובשיר "Switch" של הראפרית האוסטרלית איגי אזליה.
בין היתר, הוציאה את "Paradinha", "Sua Cara", "Will I See You", "Is That for Me", "Downtown" ו-"Vai Malandra". בשנת 2018, השתתפה בלהיט "Machika", ואף הוציאה את "Indecente", "Romance com Safadeza" וכדומה. את כל אלו, ועוד שירים, להיטים וסינגלים אחרים החליטה אניטה שלא לצרף לאלבום.
בנוסף לכך, חשפה אניטה את שמות כל הרצועות ברשתות החברתיות כמה ימים לפני צאתו של האלבום. בכל יום פרסמה אניטה שם רצועה אחת, עד שפרסמה את עטיפתו ושמו של האלבום, באינסטגרם, טוויטר, פייסבוק וכדומה.
מפלגת העם (גרינלנד)

"חוק בקנה מידה גדול"

במהלך כהונת ממשלת האינואיט אטקטיגט בשנים 2013-2009, המפלגה (אינואיט אטקטיגט) העבירה את מה שמכונה "חוק בקנה מידה גדול", שמקל על חברות זרות להשיג רישיונות כרייה וחוזים לעובדים זרים. החוק מבטיח את זכותם של העובדים הזרים לשביתה ואת שכר המינימום המקומי, אך מאפשר לחברות לקזז את עלויות הביטוח והמזון משכרם, מה שמעניק להם שכר נמוך בהרבה. מפלגת העם הוקמה על ידי מתנגדי  אינואיט אטקטיגיט שהיו מודאגים מניצול של עובדים זרים, כמו גם מההשפעות החברתיות והסביבתיות של פעולות כרייה חדשות

השיבה לפרלמנט

ב-17 בדצמבר 2016 פר רוזינג-פטרסן נבחר ליו"ר המפלגה, לאחר שעזב את מפלגת נאלראק,
מה שהעניק למפלגה ייצוג של מושב אחד בפרלמנט.
עם זאת, הוא עזב את המפלגה חודשיים מאוחר יותר וחזר ל-מפלגת נאלראק.

פירוק המפלגה

ב-16 במרס 2018 המפלגה התפרקה וחבריה הצטרפו ל-מפלגת נאלראק
פפסי ואן

שיווק

ההודעה על הולדתו של המוצר ניתנה שעה אחת בלבד לאחר שמינהל המזון והתרופות האמריקני אישר את השימוש בממתיק המלאכותי אצסולפאם-K (הידוע בארצות הברית כ-Ace-K) במשקאות קלים בשנת 1998 הודיעה חברת פפסיקו על השקת המשקה החדש שבו נעשה שימוש בממתיק זה. המשקה התבסס על מוצר אחר ששווק עוד קודם לכן במדינות אחרות ונקרא פפסי מקס, עם שינויים קלים בנוסחת הטעם שנועדו להתאימו לשוק האמריקני.
כבר בשנת 1999 הגיע היקף המכירות לכ-225 מיליון דולר. על כן נחשב המוצר לאחד מעשרת מוצרי המזון והמשקה המצליחים ביותר שהושקו לאחר 1997.
המתקת המשקה נעשתה תחילה על ידי שילוב של אספרטיים ואצסולפאם-K. בשנת 2005 הוחלף האספרטיים בסוכרלוז (מיוצר תחת שם המותג Splenda) המשמש מאז כממתיק השני, והמשקה הושק מחדש. המשקה ממוצב בארצות הברית כמתחרה העיקרי של קוקה-קולה זירו של חברת קוקה-קולה, ומתחרה למעשה גם ביתר משקאות הקולה המוגזים נטולי הסוכר כגון דיאט קוקה-קולה ודיאט פפסי.

מרכיבים וערך תזונתי

מרכיבי המשקה הם: מים, פחמן דו-חמצני, קרמל, חומרי טעם טבעיים ומלאכותיים, חומצה זרחתית, אשלגן בנזואט, סוכרלוז, קפאין, חומצת לימון ואצסולפאם-K. ערכו התזונתי למנה (240 מיליליטר): 1 קלוריה, 25 מ"ג נתרן. במוצר אין חלבונים, פחמימות ושומנים.
גשר מלח

באלקטרוכימיה, גשר מלח הוא מכשיר המחבר בין שני חצאי תאים בתא גלווני, ומאזן את המטען החשמלי בכל אחד מהם, על מנת לשמור על הזרם לאורך זמן. 
מטרת גשר המלח היא לשמור על איזון מטענים חשמליים בתא, שמופר כאשר האלקטרונים נעים בין האנודה לקטודה. באנודה נוצרים יונים חיוביים ואלקטרונים, האלקטרונים מחומצנים בידי היונים בחצי התא השני. במצב הזה נוצרים בחצאי התא מטענים שונים. כאשר נוצרים מטענים שונים נוצרים שדות חשמליים שמשפיעים על מעבר האלקטרונים מאנודה לקטודה וגורמים להפסקת הזרם. גשר המלח מאזן את התא בכך שהיונים השליליים בגשר המלח נמשכים לאנודה והיונים החיוביים נמשכים לקטודה.

תיאור פעילות הגשר מלח

עקב מעבר האלקטרונים בתא, נוצר מצב בו יש עודף אלקטרונים בקתודה ועודף יונים חיוביים באנודה. עודף האלקטרונים, דוחה את האלקטרונים, ואילו עודף היונים החיוביים, מונע מהאלקטרונים לעזוב את פס המתכת. בעזרת גשר המלח, היונים השליליים בתמיסה, יכולים לנוע בין צד חצי תא לחצי תא. גשר המלח מושרה בתרכובת יונית, ומאפשר את מעבר היונים השליליים בעזרת כוחות חשמליים. כך, נוצר מעגל סגור - אלקטרונים נעים מחצי תא אחד לשני, והיונים השליליים נעים מחצי תא השני לראשון.