google/wiki40b huggingface dataset:
לאוניד קאופמן

ביוגרפיה

קאופמן נולד בבלארוס הסובייטית, אז חלק מברית המועצות, והחל לשחות בגיל שש. כשהיה בן 17 החל ללמוד לתואר ראשון בחינוך גופני וכשסיים את לימודיו בגיל 21 הצטרף לצבא האדום כמאמן של ספורטאים מצטיינים. בשנת 1984 החל לעבוד כמאמן שחייה. בין השנים 1987-1991 שימש כמאמן נבחרת השחייה של ברית המועצות. בין השאר אימן את ילנה רודקובסקאיה, האלופה האולימפית במשחה ל-100 מטר חזה מברצלונה.  
באפריל 1991 עלה לישראל. באוגוסט 1991 גייס גלעד ויינגרטן (ששימש אז כמנהל מכון וינגייט) את קאופמן כמאמן השחייה של המרכז לטיפוח מחוננים בספורט, שפועל במכון וינגייט, והחל משנת 1994 הצטרף למסגרות השונות באיגוד השחייה בישראל. במקביל השלים תואר שני ושלישי. בין השנים 1994–2002 שימש כמאמן נבחרת השחייה של ישראל, וחזר לתפקיד שוב בין השנים 2007–2016. תחת הדרכתו השיג ענף השחייה בישראל פריצות דרך משמעותית, וצוות השחיינים שלו הגיע לראשונה למשחה הגמר באולימפיאדה של אטלנטה שהתקיימה ב-1996. קאופמן הדריך גם את הפיינליסט הבא של ישראל, יעקב טומרקין, שסיים במקום השביעי במשחה ל-200 מטר גב באולימפיאדת לונדון ב-2012, ההישג הישראלי הטוב ביותר בשחייה במשחקים האולימפיים. השחיינים הישראליים הגיעו גם לגמר באליפות העולם בפעם הראשונה במהלך כהונתו וזכו במדליות באליפויות אירופה רבות.
בין השחיינים הבולטים שאימן קאופמן, נמנים: מיקי חליקה, איתן אורבך, יואב גת, יואב ברוק, שילו איילון, קרן רגאל, עדי ביכמן, אניה גוסטומלסקי, רותם פלד, יעקב טומרקין, גיא ברנע, גל נבו, אנדראה מורז, קרן זיבנר, שי לבנת ועוד.
נבחר למאמן השנה לשנת 2011, על ידי הוועד האולימפי בישראל.
גילי איצקוביץ

ביוגרפיה

איצקוביץ למדה משחק בבית הספר לאמנויות בית צבי כחלק מסדנאות לנוער. בשנים 2010–2012 הייתה חברה בלהקת הנוער "השכנים של צ'יץ'".
בשנת 2007 השתתפה בסדרה "ירוק בעיניים" ששודרה בטלוויזיה החינוכית הישראלית.
בשנת 2010 השתתפה בקליפ לשיר "בצעדייך" של הזמר נאור אורמיה.
בשנת 2012 התגייסה לצה"ל, שירתה כמפקדת בחיל החימוש ובהמשך יצאה לקצונה. השתחררה בדרגת סגן.
איצקוביץ למדה משחק מול מצלמה אצל השחקן ניב רז ובשנת 2016, עברה קורס משחק בשיטת צ׳בק אצל שחר רוזן. בשנת 2018 למדה בקורס המתקדמים אצל גלית רוזנשטיין.
בשנת 2013 השתתפה במחזמר "אביב מתעורר" כחלק מהלהקה "השכנים של צ'יץ'".
בשנים 2017–2019 גילמה את קירקי גבע בשלוש עונותיה של סדרת הנוער שיצרה מיכל קופר-קרן, "כדברא", בתפקיד ראשי.
בשנת 2018 שיחקה ב"עד הקצה - ג'סטה 2", סרט הקולנוע הראשון בו השתתפה. באותה שנה שיחקה דמות ראשית בסרט החרדי שדה של אשליות.
אנטוניו ז'וזה דה סילווה

אנטוניו ז'וזה דה סילווה (בפורטוגזית: António José da Silva Coutinho)‏ (8 במאי 1705 ריו דה ז'ניירו - 18 באוקטובר 1739, ליסבון) היה מחזאי פורטוגזי - ברזילאי, ממוצא יהודי, שנחשב ליוצר התיאטרון הפורטוגלי הקומי המודרני. כינויו היה "היהודי" ומן המהדורה הראשונה של ספרו, "התיאטרון הקומי הפורטוגלי או קובץ האופרות והיצירות הפורטוגליות" הושמט שמו. במקום השם נכתב ***.
רבן גמליאל החמישי

רבן גמליאל החמישי - בדור הרביעי לאמוראים. נשיא ישראל. תלמידו של רבי אבהו. "אמר אבהו ואני לא שאלני רבן גמליאל ברבי וכו' ואסרתי לו וכו' דאדם קטן היה וביקש ר' אבהו לגודרו".
סבו רבי יהודה נשיאה השני, היה תלמידו של רבי יוחנן (ר"ה כ' ע"א). את מקומו מילא רבי יהודה נשיאה השלישי, אביו היה הלל השני, שתיקן את  הלוח העברי .
אברהם לבנבראון

ביוגרפיה

נולד בשטפנשט שברומניה למשפחה יהודית ובגיל צעיר התייתם מאב.
אברהם הצטרף לתנועת "השומר הצעיר" ובסיום בית הספר התיכון, בשנת 1938, עלה לארץ ישראל והצטרף לקיבוץ רוחמה, בו היה חבר עד 1944 ושימש כמזכירו, בתקופה זו כתב בעלון הקיבוץ מאמר ביקורת על תפיסת אדמות מעובדות של פלאחים ערבים וגירושם על ידי היישוב היהודי בצורה מלגלגת : "עכשיו אני מבין מה זו אחוות עמים. הערבים זורעים ואנחנו קוצרים". על רקע זה עזב את הקיבוץ ועבר להתגורר במגדל שם עבד כנהג.
לאחר מכן ב-1948 עבר לחיפה שם עבד כמנופאי במפעל "דשנים וחומרים כימיים" והיה פעיל בוועד העובדים ואף נבחר למזכיר הוועד.
תחילה לבנבראון היה חבר מפ"ם עד שבשנת 1954 עזב את המפלגה והצטרף למק"י, בפילוג שהתרחש במק"י בשנת 1965 צידד בפלג המיעוט בראשות מאיר וילנר שדגל בנאמנות בלתי מסויגת לברית המועצות והצטרף אליו כשזה עזב את מק"י והקים את רק"ח. ב-16 בפברואר 1972 הפך לחבר הכנסת השביעית מטעם רק"ח ובהמשך נבחר מטעמה לכנסת השמינית והתשיעית, ממנה פרש ב-30 ביוני 1981. המשיך להיות חבר הוועד המרכזי של המפלגה עד 1985 וגם נציג המפלגה בהסתדרות.
בנו של אברהם, רמי ליבנה, היה מחברי הארגון מצפן ממנו פרש ל-הברית הקומוניסטית המהפכנית (מאבק). הוא היה מנאשמי רשת הריגול היהודית-ערבית שבה היה חבר גם אודי אדיב. ליבנה נעצר יחד עם חברו לארגון מלי לרמן ואחרים ב-1973 והורשע בקיום מפגש עם אנשי אש"ף ונידון ל-10 שנות מאסר. לאחר ערעור קוצר עונשו ל-4 שנים והוא שוחרר ב-1977.
אלווין והצ'יפמאנקס (סרט)

תקציר העלילה

לאחר שהעץ של אלווין, סיימון ותיאודור נכרת, הם נסעו ללוס אנג'לס והתגנבו אל ביתו של דייב סוויל, מוזיקאי כושל. בהתחלה דייב ניסה לסלק אותם בגלל הנזקים שהם עושים לו, אולם לאחר שהוא שמע אותם שרים, הוא החליט להשאירם בביתו ולהפוך אותם לכוכבים. אולם הצ'יפמאנקס גרמו לפיטוריו של דייב מעבודתו ועשו נזקים בביתו ובדייט שלו עם קלייר. כאשר הצ'יפמאנקס הבינו שהם הביכו את דייב הם באו אצל המפיק איאן באמצע הלילה והפתיעו אותו לטובה. למחרת דייב קיבל שיחה מאיאן שהתרשם משלושת הצ'יפמאנקס והם הפכו למפורסמים עם מעריצים רבים וקלייר נהייתה כתבת השטח שלהם. אולם אחרי הבלגן שקרה עם דייב, איאן לקח איתו את הצ'יפמאנקס. בהתחלה איאן פינק את הצ'יפמאנקס אולם בהמשך העביד אותם בפרך וזה גרם להם לרצות לחזור לדייב, לאחר שדייב למד מקלייר שאיאן ייקח את הצ'יפמאנקס לחו"ל הוא הגיח עם קלייר אל הקהל ובזכות אלווין הצליחו הצ'יפמאנקס להביך את איאן ולחזור אל דייב. באותו ערב דייב יצא עם קלייר בשנית. בכתוביות מראים את כל התמונות של הצ'יפמאנקס לאורך השנים.
.ne

.ne היא הסיומת הלאומית (ccTLDs - Country Code Top Level Domains) של שמות המתחם (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים בניז'ר. הסיומת, שנפתחה בשנת 1996, היא סיומת פעילה ונפוצה ביותר בעיקר בקרב תושבי ניז'ר. 
שם המתחם משמש גם כשם מתחם ממדרגה שנייה כקיצור ל-Net וכך יכולות להיווצר צורות של: .ne.jp ו-.ne.uk וכו'.
ניתן להשתמש בשם המתחם .ne באמצעות קניית השם באופן חופשי או באמצעות תיאום עם משרד התקשורת הניז'רי, "Société Nigérienne des Télécommunications".
מארק קיובן

ראשית חייו

קיובן נולד בפיטסבורג שבפנסילבניה, בנם של שירלי ונורטון קיובן. הוא גדל בפרוור של פיטסבורג למשפחה יהודית מן המעמד הבינוני. סבו שינה את שם משפחתו מ"חַבֶנִיסְקִי" ל"קיובן", לאחר שמשפחתו היגרה מרוסיה והתאזרחה באליס איילנד. כבר בנעוריו חושו העסקי בלט, כאשר עסק במכירת שקיות זבל בגיל 12 על מנת לקנות זוג נעלי כדורסל יקרות שחפץ בהן. בעת לימודיו בתיכון עבד בעבודות שונות ומזדמנות, וכן עסק במכירת בולים.
לאחר שנת לימודים אחת באוניברסיטת פיטסבורג, החל קיובן ללמוד באוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון, וסיים ב-1981 תואר ראשון במנהל עסקים. בעת לימודיו עסק בעבודות שונות; כיחצ"ן, מורה לריקוד, ואף הקים פאב.

קריירה

בשנת 1982 עבר קיובן לדאלאס שבטקסס, שם החל לעבוד בעבודות מזדמנות כגון ברמן וכדובר עבור חברת תוכנה. בהמשך הקים חברה משלו, "MicroSolutions", בעזרת שותפיו מעבודתו הקודמת, העוסקת בשילוב מערכות ובשיווק תוכנה. בשנת 1990 מכר את החברה בכ-6 מיליון דולר, והרוויח סכום המוערך בכ-2 מיליון לאחר מיסוי. בהמשך פנה לקריירה קצרה ולא מוצלחת בהוליווד.
בשנת 1995 הקים יחד עם שותף שלמד עמו באוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון את חברת ההזנק " Audionet", שהתמחתה בשידורים ישירים של משחקי ספורט באינטרנט, ואשר בהמשך הפכה ל" Broadcast.com". הוא מכר אותה ל-"Yahoo!" בסכום של כ-5.9 מיליארד דולר בשנת 1999.
בשנת 2000 רכש את קבוצת "דאלאס מאבריקס" בסכום של כ-285 מיליון דולר. בנוסף לקשריו בתחום הכדורסל, מחזיק קיובן בהשקעות וקשרים הדוקים בליגות ה-NHL ו-MLB.

דעותיו

קיובן מעריץ את הסופרת והפילוסופית איין ראנד. הוא טען כי הרומן של ראנד, "כמעיין המתגבר", העניק לו "מוטיבציה רבה. הוא אתגר אותי לחשוב כאינדיבידואל, לקחת סיכונים על מנת להגיע למטרותיי, ולקחת אחריות על הצלחותיי וכשלונותיי. אהבתי זאת". הוא אף קרא ליאכטה הפרטית שלו על שם הספר. דעותיו הפוליטיות נוטות לליברטריאניזם. אף על פי כן, פרסם בלוג בו טען כי "תשלום מיסים רבים יותר הוא הדבר הפטריוטי ביותר שאדם יכול לעשות".
קיובן תרם למועמדים משני צדי המפה הפוליטית, הן לרפובליקנים והן לדמוקרטים. בשנת 2008 נמנה עם הקוראים לראש עיריית ניו יורק דאז, מייקל בלומברג, להתמודד לבחירות לנשיאות ב-2008, על מנת לשנות את הסטטוס קוו בו קיימות רק שתי מפלגות מרכזיות. לבסוף ציין כי הצביע לברק אובמה בבחירות. לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 תמך בהילרי קלינטון.

חייו האישיים

בספטמבר 2002 נישא קיובן לטיפני סטיוארט בברבדוס, ולזוג שלושה ילדים. הוא מתגורר בדאלאס.
מוזיאון הכט

אודיטוריום המוזיאון

באגף החדש של המוזיאון אודיטוריום מפואר, בעל איכויות אקוסטיות ייחודיות, ובו 380 מקומות ישיבה. באודיטוריום הותקן עוגב חלילים ששוחזר מחלקי עוגבים ששימשו במאה הקודמת בכנסיות בארץ. העוגב נרכש בידי ד"ר הכט לשם הצבתו באודיטוריום שתכנן לבנות, שכן קיווה שהאודיטוריום שיתווסף למוזיאון ישמש מרכז לאירועי תרבות, שיהווה השלמה לאווירה המיוחדת ולאופי המיוחד של המוזיאון, המשלב ארכאולוגיה ואמנות.

מרכז מחקר ולימוד

המוזיאון משמש מרכז לימוד ומחקר לסטודנטים ולסגל האקדמאי ומרכז לימודים והעשרה בתחומי הארכאולוגיה, האמנות, המקרא וההיסטוריה לתלמידי בתי ספר, חיילים, גמלאים, מורים וגורמים נוספים בקהילה. המוזיאון עורך תחרות שנתית בתחומי האמנויות הפלסטיות, המיועדת לתלמידי תיכון במחוז הצפון, לחיילים וחיילות בכל רחבי הארץ, ולסטודנטים בחוג לאמנות ומדור באוניברסיטת חיפה. קרן הכט מעניקה מלגות לזוכים בתחרות וכן מלגות לסטודנטים הלומדים לתארים מתקדמים בחוגים לארכאולוגיה, ציוויליזציות ימיות, מקרא, לימודי ארץ ישראל, תולדות עם ישראל ותולדות האמנות. המוזיאון מקיים כנסים, ימי עיון, השתלמויות והרצאות, מוציא לאור קטלוגים לתערוכות בארכאולוגיה ואמנות, ואת כתב-העת "מכמנים", המיועד למחקרים בארכאולוגיה ולפרסום חפצים מאוסף המוזיאון.

כתב עת מכמנים

המוזיאון מפרסם כתב עת בשם "מכמנים" המשמש במה לפרסום חפצים נבחרים מאוסף המוזיאון, וכן במה לסוגיות שונות בארכאולוגיה של ארץ ישראל. כתב העת הוא מדעי ומפורסמים בו מאמרים בעברית ובאנגלית. למאמרים בעברית ניתן תקציר באנגלית ולמאמרים באנגלית תקציר בעברית. עד כה פורסמו 25 חוברות.

דרך הדורות

בסמוך למוזיאון הוקם אתר "דרך הדורות". האתר מצוי בשטח פארק הכרמל מדרום לאוניברסיטה ליד חורשת הארבעים. את הרעיון הגה ד"ר הכט בשנת 1975 כפארק מוזיאוני שיכלול מבנים משוחזרים אותנטיים. אל הפארק הועברו מבנים קדומים שעמדו בפני סכנת הרס, ביניהם מבני מגורים וקבורה מרמת מטרד בנגב, אסמי תבואה ממצודה בנגב מתקופת הברזל ובתי בד מקסטרא הקדומה שבמורדות המערביים של חיפה. שביל משולט מוביל בין המבנים. הכניסה לדרך הדורות היא מכביש 672. לבאים מחיפה, פניה ראשונה שמאלה לאחר האוניברסיטה.
נובו סו

השכלה

סו השלים תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת קיו (Keio) בטוקיו, יפן ותואר שני בבית הספר למנהל עסקים IMD בשווייץ בשנת 1982. 

יזמות עסקית

לאחרונה, נובו סו הציג את "אושן נט" (Ocean Net), מערכת שמאפשרת שידור וקליטה של נתונים באמצעות רשת תקשורת ניידת. מערכת "אושן נט" תוכננה במקור כרשת תקשורת זולה בין הספינה ליבשה, המאפשרת לצוות הספינה ליצור קשר עם בני משפחותיהם בעת שהותם בים, וכן מאפשרת תקשורת בטוחה בין ספינות.
בשנת 2002, סו רשם בהצלחה שלושה פטנטים עבור "אושן נט". הפטנטים אושרו בבריטניה (2002), ארצות הברית (2004) וקוריאה (2009).
התקדמות במחשוב ענן הגדילה את יעילותה של "אושן נט" על מערכת AIS שנמצאת בשימוש רווח כיום בתעשיית הספנות. 
בנוסף, סו עיצב מבנה לצינורות תת-סיפוניות לספינות, שנרשם כפטנט ביפן, קוריאה וסין, עם זאת, סו אישר לחברות ספנות להשתמש בפטנט ללא רישיון. והמערכת נמצאת כיום בשימוש מסחרי.
לסו יש פטנט רשום בתחום טכנולוגי הקרוי "חותמת זמן", אשר מבקש לעצור את ההונאות בדוא"ל באמצעות חתימת זמן ייחודית למשתמשים.
לחברת TMT יש זכויות מסחריות ב-FFA (Forward Freight Agreements) בשוק הרב-לאומי.
ב-19 באפריל 2011, ניתן לסו פרס מפעל חיים על יזמות בכנס ShipTek הרב-לאומי.

עסקי הספנות

כיו"ר חברת TMT, נובו סו הרחיב את צי הספינות לסוגים רבים ושונים של הובלה ימית. החברה מפעילה כיום מעל 20 ספינות משא שונות, כולל מכליות גז נוזלי, נפט גולמי, מלט ואוניות גל-נוע.
מר סו הפך את TMT, בראשותו, למפעילת מכליות ואוניות צובר מובילה. בהוראתו, צי הספינות של TMT הורחב לכלול אוניות צובר, מכליות ענק לנפט גולמי (VLCC), אוניות משא, מכליות גז טבעי נוזלי, אוניות גל-נוע (לנשיאת כלי רכב), ונושאות מלט. בנוסף לשיפור יכולות השירות של TMT, עם לקוחות כמו התאגיד הרב-לאומי, "שברון", מר נובו סו הפך את TMT למובילה עולמית בתעשיית הספנות הגלובלית. בהנהגתו, TMT הפכה להיות מהשחקניות המרכזיות בשוק ספינות המשא העולמי של ה-FFA. מר סו תואר כאדם השנוי במחלוקת בשוק ה-FFA".
רכישותיו העדכניות ביותר היו של אוניות צובר מסוג קייפסייז, וכן השקעה במכליות נפט. ל-TMT יש מספר שותפים עסקיים וצ'רטרים בחברות כדוגמת "שברון" ו-COA, עבור הובלת מלט ונפט גולמי.

סוגיות משפטיות

ביוני 2013 סו הגיש בקשה להגנה מפני פשיטת רגל מארצות הברית לאחר שהיה נתון תחת לחץ מצד נושים טייוואנים. ב-2015, סו ערער על פסיקה בסך 47 מיליון דולר על תיק משפטי ארוך טווח כנגד חברת "לקטמיה ספנות" (Shipping Co Ltd Lakatamia).

פעילות פרו-אסייתית

נובו סו מתגורר בטייוואן ורואה במדינה חלק חשוב בתעשיית הספנות העולמית. הוא מבקש להגדיל את האחזקות, הנראות ומשלח ידם של החברות האסייתיות בתעשייה. דרך TMT, הוא השקיע במספר חברות ספנות מקומיות וחברות לייצור ספינות.
מר סו רואה בפעילות התאגיד שברשותו תוואי לקידום החברות האסייתיות מבחינת מנהיגות, שיתוף פעולה ושילוב בכלכלה העולמית, ופעל לטובת המשך מחקר בנושא מעורבות חברות ומנהיגים אסייתיים בכלכלה העולמית.
סו הצהיר כי הוא מתכנן להרחיב את משלח ידם של החברות האסייתיות להשקעות ולשווקים נוספים, והביע כוונות להשקיע בחברת  בחברת ניזול גז להפקת גז טבעי ברפובליקה הדמוקרטית של סאו טומה ופרינסיפה (מערב אפריקה).

פילנתרופיה

מר סו העניק מימון כלכלי מתמשך לתוכנית דוקטורט בבית הספר לעסקים IMD בשווייץ, המתמקדת בשאלת המחקר "כיצד חברות ומנהיגים אסייתיים יכולים לנצל שיטות יצירתיות על מנת להגביר את מעורבותם בכלכלה העולמית". התוכנית קרויה "פרופסורת ההנהגה העולמית ע"ש נובו סו", ובראשה עומדת פרופ' קת'רין שין.
סמדר מודעי

ביוגרפיה

מודעי גדלה בקיבוץ נען, והתאמנה בהפועל נען ובהמשך בהפועל ראשון לציון.

1960

באליפות ישראל שנערכה ביולי 1960 זכתה מודעי במדליית ארד, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.96 מטר, אחרי אילנה קרשיק ממכבי תל אביב (5.13 מטר) ומרים סידרנסקי מהפועל הדסים (5.04 מטר).

1961 – אלופת ישראל

באליפות ישראל שנערכה בשנת 1961 זכתה מודעי לראשונה בקריירה שלה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.25 מטר.

1963

באליפות ישראל שנערכה בסוף יוני 1963 היא זכתה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.47 מטר, אחרי גאולה גדישביץ שקבעה שיא ישראלי חדש של 5.52 מטר ולפני א. פונדיק (5.17 מטר).

1964

באליפות ישראל שנערכה ביולי 1964 היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא אישי חדש של 5.49 מטר.

1965

באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט ביולי 1965 היא זכתה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.33 מטר, אחרי גאולה גדישביץ (5.41 מטר) ולפני חנה סמוך (5.14 מטר). חודש וחצי לאחר מכן, בתחרות האתלטיקה של המכביה ה-7 שנערכה באוגוסט 1965 היא זכתה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בשיא אישי חדש של 5.53 מטר, אחרי גאולה גדישביץ שקבעה שיא ישראלי חדש ושיא מכביה חדש של 5.61 מטר ולפני חנה סמוך (5.45 מטר).

1966 – שיאנית ישראל

בתחרות הבינלאומית לנשים שנערכה בבארי שבאיטליה בספטמבר 1966 זכתה מודעי במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.62 מטר. שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בפריז שבצרפת ב-2 באוקטובר היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא ישראלי חדש של 5.90 מטר, שיפור לשיא בן ה-8 חודשים וחצי של חנה סמוך (5.85 מטר). חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה באצטדיון רמת גן, ב-27 באוקטובר היא השוותה את שיאה הישראלי (5.90 מטר). שיא זה החזיק מעמד 5 שנים ונשבר על ידי אסתר רוט-שחמורוב (6.14 מטר).

1967

באליפות ישראל שנערכה באצטדיון האוניברסיטה בירושלים בדצמבר 1967 זכתה מודעי במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.33 מטר. שנה לאחר מכן, באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בסוף יוני 1968 הגנה מודעי על תוארה לאחר שזכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.60 מטר, לפני אילנה ברוך מהפועל רמת גן (5.34 מטר).

1968

בתחרות האתלטיקה של המכביה ה-8 שנערכה באוגוסט 1969 זכתה מודעי במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.52 מטר, אחרי אסתר שחמורוב שקבעה שיא מכביה חדש של 5.68 מטר ולפני אן לוי מבריטניה (5.25 מטר).
גירוש הנשים הנוכריות

פרשת גירוש הנשים הנוכריות בידי עזרא הסופר (עזרא ט-י), אירעה בשנת 458 לפנה"ס, והייתה רבת משמעות בחייה ובהתפתחותה של החברה היהודית בארץ ישראל בתקופת עזרא. בזמנו של עזרא היו נישואי תערובת שנויים במחלוקת, והיו אנשים באליטה של החברה היהודית, בכללם שרים, כוהנים ולוויים, שנשאו נשים נוכריות. לעומתם, היו קנאים שהתנגדו בחריפות לנישואי תערובת.
בהתאם למסורת היהודית המתוארת בספר עזרא, עם בואו של עזרא לירושלים, כשליח המלך הפרסי ארתחששתא, והממונה מטעמו על היהודים שישבו בנציבות עבר הירדן, הגיעו אליו חלק מהשרים וסיפרו כי נפוצים נישואי תערובת עם העמים השכנים (ספר עזרא, פרק ט', פסוקים א'-ב'). עזרא שראה בנישואי תערובת חטא חמור שעלול לגרום לעונש גלות וסכנת התבוללות דתית ולאומית, הגיב בזעזוע, קרע את בגדיו, מרט את שערות ראשו וצם. לשיטתו, ירושת הארץ תלויה בראש וראשונה בהיבדלות מעמי הארץ, והוא ראה את ההתבוללות כגורם לחורבן ולגלות. שכניה בן יחיאל מבני עילם קרא לעזרא לגרש את הנשים הנוכריות. עזרא הסופר נעתר לקריאה זו, והשביע את הכהנים והלויים לסייע לו. הוא כינס את העם לאספה מיוחדת בירושלים ואיים להחרים את רכושו של מי שייעדר מהאסיפה. באספה השביע עזרא את העם לגרש את הנשים הנוכריות וצאצאיהן (לא מצוין האם ביקש גם מנשים יהודיות להיפרד מבעליהן הנוכרים), והוחלט להקים בית דין מיוחד לצורך הגירוש (אפשרות גיורן של הנשים הנוכריות לא הוזכרה כלל). בבירור שערך בית הדין התגלה פגם בייחוסם של 113 איש.
על פי מחקרו של פרופ' משה ויינפלד, הפרשה מייצגת גישה בדלנית חדשה ביהדות בתקופת שיבת ציון, המרחיבה את המושג "העם הקדוש" ספר דברים, שמשמעותו דתית ולאומית בלבד, למושג "זרע קודש" שמשמעותו דתית-ביולוגית. ויינפלד טוען בעקבות יחזקאל קויפמן, שהנשים הנכריות שגירש עזרא לא היו עובדות אלילים, אלא מתייהדות, וסיבת גירושן הייתה עובדת היותן נכריות בלבד. השקפת עולם זו באה בניגוד למגמה אוניברסליסטית שהייתה גם היא קיימת באותה תקופה, השואפת לקרב את הנוכרים וליהדם.
בספר עזרא אין אזכור לכך שהנשים הנכריות גורשו הלכה למעשה. חוקרת המקרא ד"ר יונינה דור טוענת כי אין עדות לגירוש בפועל, והיא משערת כי ייתכן שהתכוונו מלכתחילה לבצע גירוש של ממש, אבל כשלא צלח הדבר, בוצע הגירוש באופן טקסי בלבד כהצהרת כוונות ייצוגית.
הארמייה השביעית (צרפת)

מלחמת העולם הראשונה

ב-4 באפריל 1915 הוקמה הארמייה השביעית על בסיס פלגת הארמייה ווז', והוטל עליה להגן על אזור לורן, תפקיד אותו מילאה עד סוף המלחמה.

מלחמת העולם השנייה

במלחמת העולם השנייה, הייתה הארמייה השביעית בפיקוד גנרל אנרי ז'ירו חלק מקבוצת הארמיות הראשונה, והיוותה את העתודה האסטרטגית של צבא צרפת. בליל ה-10 במאי, לאחר יום הלחימה הראשון, חצתה הארמייה השביעית את גבול הולנד, כמתחייב מ"תרגיל ברדה". ז'ירו מצא כי ההולנדים נמצאים בנסיגה מלאה אל מול מתקפה גרמנית עזה. החיפוי האווירי הצרפתי היה יעיל פחות משציפו המפקדים, ועד מהרה השיג הלופטוואפה עליונות אווירית, שמנעה מבעלות הברית יכולות סיור בסיסיות, ופגעה ביכולת תיאום הכוחות ובתקשורת. הכוח הצרפתי הראשון שנתקל בגרמנים היו יחידות מהארמייה השנייה של הונציגר, שנתקלו ב"קבוצת הפאנצר פון קלייסט", במהלך תנועתה מזרחה דרך הארדנים. היה זה הסימן הראשון לכך שהפיקוד הגרמני מבצע תמרון בכוח גדול באזור זה, אך הפיקוד הצרפתי לא שינה את תוכניתו, והורה לארמיות הראשונה והשביעית לתפוס את עמדותיהן בהתאם לתוכנית D. כבר לאחר יומיים של לחימה היה ברור כי מצבה של הולנד הוא מעבר ליכולת ההצלה של כוחותיו של ז'ירו. אלה לא הספיקו ליצור מגע עם הצבא ההולנדי שנסוג מפני הגרמנים, ועמדו תחת איום גרמני מן האגף הימני שלהם, ותחת מתקפה אווירית בלתי פוסקת. ז'ירו החליט להגן על אנטוורפן. במסע זה צפונה והשיבה הבהולה תחת אש דרומה, נפגעו יחידות רבות מן הארמייה השביעית, וזאת מבלי שנוצר כמעט מגע ישיר בינה ובין האויב. ב־14 במאי נכנעה הולנד לגרמנים, והארמייה השביעית נותרה פרוסה, מנותקת כמעט משאר הכוחות, באזור אנטוורפן.
מרים רום

ביוגרפיה

מרים רום נולדה בכפר לובלה שבסלובקיה להורים שנמלטו מגטו בוכניה שבפולין. כשאמה, לאה לבית הבר, הייתה בשלבי הריון מתקדמים, נתפס אביה, משה ישראל גריובר, על ידי שוטרים סלובקים והועבר לנאצים ומאז נעלמו עקבותיו. האם הצטרפה לפרטיזנים ולקראת הלידה נמצא עבורה מחסה אצל משפחה נוצרית, שם נולדה רום בשם הבדוי, מריה-חדויגה גייבסקה, והוטבלה לנצרות בכנסייה בכפר. לימים, עמלה למען הכרתה של המשפחה שהסתירה אותה ואת אמה כחסידי אומות העולם.
בשנת 1949, עלו רום ואמה ממרסיי שבצרפת לישראל באנייה. לאחר שהייה במעברת "שער העלייה", התיישבו בתל אביב, שם נישאה האם שנית.
רום היא בוגרת המחזור הראשון בתיכון עירוני י' (אליאנס) ברמת אביב.
רום שרתה בצבא הגנה לישראל כצפנית בחיל האוויר. רום היא בוגרת לימודי הנדסאות בניין מהטכניון ובעלת תואר מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב בבלשנות ובספרות הצרפתית והאנגלית.
בשנת 1994, כדיפלומטית, אשת האלוף גיורא רום, נספח צבא הגנה לישראל בארצות הברית ובקנדה, ייסדה רום בארצות הברית את החוג לידידי ביה"ח בילינסון שלימים נקרא "המרכז הרפואי רבין".
בין השנים 1997–2000 עסקה רום בפיתוח עסקי בתחום האינטרנט והביאה את הבעלים של אנציקלופדיה בריטניקה להשקיע בישראל בחברות הייטק ולמידה מרחוק.
בשנת 2000, החלה במחקר מקיף אודות אביה ומשפחתה אשר נספו בשואה, מחקר אשר הניב את הרומן הביוגרפי "נוצת יען", שאף תורגם לאנגלית ופולנית. מאותה תקופה פעילה רום בהנצחתה של הקהילה היהודית באזור בוכניה שבפולין.
גיווי צ'וחלי

קריירה

גיווי צ'וחלי נולד בשנת 1937 בעיר תלאווי שבחבל קאחתי, כאשר גאורגיה הייתה חלק מברית המועצות; קבוצת הבוגרים הראשונה שבה שיחק הייתה "נַדיקווַרי" (לימים "קאחתי") תלאווי (1956).
בשנת 1957 צ'וחלי החל לשחק בקבוצת דינמו טביליסי; בשנת 1959 הוא זכה עם קבוצתו במדליית ארד על מקום שלישי בליגת העל הסובייטית.
בשנת 1960 צ'וחלי צורף לנבחרת ברית המועצות לקראת נסיעתה אל טורניר הגמר של אליפות אירופה הראשונה בצרפת; הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בחצי הגמר שנערך ב-6 ביולי במרסיי, ובו הסובייטים הביסו את צ'כוסלובקיה בתוצאה 0:3; צ'וחלי שיחק גם במשחק הגמר, שבו ברית המועצות גברה על יוגוסלביה בתוצאה 1:2 וזכתה בתואר אליפות אירופה.
בסוף שנת 1960, צ'וחלי הוכר כמגן הימני הטוב ביותר באותה עונת אליפות סובייטית (נכלל ברשימת 11 מצטייני העונה); בשנת 1961 צ'וחלי נכלל שנית באותה רשימה - הפעם, כקשר הימני הטוב ביותר בליגה.
צ'וחלי שיחק בשלושה מתוך ארבעת המשחקים של הנבחרת הסובייטית במונדיאל 1962; הוא ערך את הופעתו האחרונה בנבחרת במשחק רבע הגמר של הטורניר, שהתקיים ב-10 ביוני בעיר אריקה; המשחק הסתיים בהפסד של ברית המועצות לצ'ילה המארחת בתוצאה 2:1. בסך הכול, צ'וחלי הופיע במדי הנבחרת הסובייטית ב-19 משחקים רשמיים ובמשחק בלתי-רשמי אחד.
בשנת 1962 צ'וחלי זכה במדליית הארד השנייה שלו עם קבוצת דינמו טביליסי, על מקום שלישי בליגת העל הסובייטית; באותה שנה הוא נכלל בפעם השלישית ברציפות ברשימת 11 המצטיינים של ליגת העל הסובייטית - כמו שנה קודם לכן, הוא הוכר כקשר הימני הטוב ביותר של עונת האליפות.
בשנת 1964 צ'וחלי זכה עם דינמו טביליסי באליפות ברית המועצות הראשונה של הקבוצה; בשנת 1965 הוא סיים את הקריירה שלו בקבוצה. בסך הכול, צ'וחלי הופיע במדי "דינמו" ב-159 משחקים וכבש ארבעה שערים לזכותה.
בשנת 1965 צ'וחלי זכה בתואר אמן ספורט נכבד של ברית המועצות. 
בשנים 1968-1966 צ'וחלי עבד כמאמן בדינמו טביליסי; בשנת 1969 הוא מונה למנהל הקבוצה ולמאמנהּ הראשי; צ'וחלי ניהל את המועדון רק באותה שנה, אך נשאר כמאמן ראשי גם בשנת 1970; בשנים 1972-1971 הוא אימן תחת מאמן ראשי אחר. בשנת 1971 צ'וחלי זכה בתואר מאמן נכבד של גאורגיה הסובייטית.
בשנת 1974 צ'וחקי מונה בפעם השנייה כמאמן ראשי של "דינמו", אך מילא את התפקיד רק במשך עונה אחת; בזמן קריירת האימון שלו, הקבוצה זכתה בארבע מדליות ארד על מקום שלישי בליגת העל הסובייטית (באחת מהן, בשנת 1969, כאשר צ'וחלי היה המאמן הראשי).
בשנים 1985-1984 צ'וחלי שימש בפעם השנייה כמנהלהּ של דינמו טביליסי.
גיווי צ'וחלי מת בשנת 1994 בטביליסי; על שמו נקרא האצטדיון העירוני של תלאווי; מול האצטדיון ניצב פסלו של צ'וחלי.
MG42

פיתוח וייצור

ה-MG42 הוא מקלע 7.92 מ"מ נפוץ שפותח על ידי גרמניה הנאצית ונכנס לשירות הוורמאכט בשנת 1942 והחליף את המקלע ה-MG34. הוא הוכיח עצמו רבות במלחמה כאמין, עמיד וקל לשימוש.

היסטוריה

מאז שנות ה-30 של המאה ה-20, הציג הורמאכט את ה-MG34 שנחשב אחד מהמקלעים המודרניים הראשונים שמצויד בשינוי קנה מהיר, ולו עמידות גבוהה. מאוחר יותר פותח דגם חדיש למקלע - ה-MG42.
המקלע יכול היה לשאת דורגליים וחצובות כבדות בשביל נשק משוריין. הנשק שימש אפילו את הלופטוואפה.
אך עם זאת, היו לו חסרונות, כמו רגישות לאבק, ויוקר הייצור שלו.
לאחר שנעשה במקלע שימוש נרחב ומוצלח בזמן מלחמת העולם השנייה (בעיקר בידי גרמניה הנאצית), פיתחה חברת ריינמטאל את ה-MG3; גרסה מודרנית של ה-MG42 בסוף שנות ה-50. ה-MG3 נמצא עד היום בשירות כוחות הבונדסוור ודומה מאוד בעיצובו ל-MG42 ההיסטורי.
גרגז'דאי

יהודי גורז'ד

בעיר התקיימה קהילה יהודית גדולה, ובסוף המאה ה-19 היו היהודים לרוב תושבי המקום, 60% מכלל האוכלוסייה. הקהילה הושמדה בשואת יהודי ליטא. מילידי העיר: הרב שלמה זלמן שך (שנרצח במוצא בפרעות תרפ"ט).
חלק מרבני העיר התפרסמו בעולם התורני, מהם: הרב משה יפה (1840–1885), בנו הרב יוסף יפה, הרב יצחק יעקב רבינוביץ והרב אהרן וולקין.
עפר גרוזברד

ביוגרפיה

גרוזברד נולד בתל אביב. גדל במשפחה רוויזיוניסטית, אביו דוד עלה לישראל מליטא והיה מפקד מחוז תל אביב של האצ"ל וחבר בהנהגת הארצית של הארגון, ואמו שעלתה מברלין היא רופאת ילדים (והרופאה של משפחת בגין). גרוזברד למד תחילה בבית הספר הדתי ביל"ו, אולם משפחתו לא הייתה דתית והוא המשיך לתיכון חילוני. שירת בנח"ל המוצנח ולחם במלחמת יום כיפור. 
לאחר השירות הצבאי נרשם לטכניון וסיים לימודים בהנדסת מחשבים (1982-1977). לאחר מכן למד פסיכולוגיה וסיים תואר ראשון באוניברסיטת חיפה בשנים 1985-1983, ותואר שני במגמה הקלינית של הילד אוניברסיטת תל אביב בין השנים 1988 ל-1991. בין השנים 2001 ל-2004 סיים דוקטורט ביישוב סכסוכים במכון ליישוב סכסוכים של אוניברסיטת ג'ורג' מייסון שבארצות הברית. גרוזברד שימש עמית מחקר במרכז למחקר אסטרטגי למדיניות של המכללה לביטחון לאומי.
גרוזברד נשוי להגר, יועצת חינוכית בבית ספר תיכון, ולהם שתי בנות. המשפחה מתגוררת בחיפה.