google/wiki40b huggingface dataset:
המכללה האקדמית אשקלון

היסטוריה

המכללה הוקמה בשנת 1967 כשלוחה של אוניברסיטת בר-אילן, בתחילה נערכו בה לימודים בנושאי הנהלת חשבונות, פקידות, לימודי תעודה לבנקאות ומזכירות רפואית ומספר התלמידים לא עלה על כמה עשרות.
המכללה זכתה להנהלה חדשה בשנת 1988 והחלה להרחיב את פעילותה. בשנת 1990, בימי שר החינוך זבולון המר, היא הוכרה כמכללה אזורית. הסטודנטים למדו לתואר ראשון במשך שנתיים ועם סיומם היו עוברים לאוניברסיטת בר-אילן לשם השלמת התואר. בשנת 1992 אישרה אוניברסיטת בר-אילן למכללה להעניק תואר ראשון מטעמה ובמקביל נפתחו חוגי לימוד חדשים.
בשנת 1998 עברה המכללה למשכנה החדש, בו היא פועלת מאז. בשנת הלימודים תשס"ז, הוכרה המכללה על ידי המועצה להשכלה גבוהה כמוסד להשכלה גבוהה המוסמך להעניק תארים בעבודה סוציאלית, קרימינולוגיה, מדעי המחשב וכלכלה, ובהמשך תארים נוספים.
סגל המכללה כתב תוכנית לימודים עבור בית מדרש דרך חיים, ישיבה טכנלוגית-חרדית הראשונה בארץ.
שכר הלימוד במוסד (בלימודים לתואר אקדמי) הוא כמקובל באוניברסיטאות ובמכללות ציבוריות בישראל. חייל או בוגר שירות לאומי, שסיים שירותו החל מ-1 בינואר 2010, זכאי למלגת שכר לימוד מלאה עבור שנת לימודיו הראשונה לתואר ראשון (בהתאם להחלטה בדבר לימודי חיילים משוחררים במוסד להשכלה גבוהה בפריפריה).

קמפוס המכללה

הקמפוס ממוקם בקריית החינוך שבמרכז אשקלון. שטח הקמפוס כ-70 דונמים, והוא כולל מערכת מבנים של אולמות לימוד, מעבדות מחשבים ואלקטרוניקה, ספרייה וגלריה לאומנות. כמו כן יש בקמפוס מעונות סטודנטים.
בקמפוס המכללה שוכן בית ספר להנדסאים המכשיר סטודנטים לתעודת הנדסאי בתחומי המכשור הרפואי, חשמל, אלקטרוניקה, אדריכלות נוף, תעשייה וניהול, מדיה דיגיטלית ותוכנה.
לצד הקמפוס האקדמי פועלת היחידה ללימודי חוץ במגוון תחומים: בית הספר לאימון, ייעוץ וטיפול, בית הספר למנהלים, חשבונאות, ביטוח ושוק ההון וכן בית הספר לרכש ולוגיסטיקה.
מרכז הכנסים הבינלאומי של המכללה מכיל שלושה אולמות קונגרסים, אולם תיאטרון ובית קולנוע. באולם הקולנוע מועלים מדי שבוע סרטים לציבור הסטודנטים, ובאולם התיאטרון עולות הצגות ומחזות. בקומה הראשונה של מרכז הכנסים ממוקמת מסעדה והיא מכילה 500 מקומות.
שאנטונגוזאורוס

גודל

שאנטונגוזאורוס מהמין Shantungosaurus giganteus הוא כנראה הדינוזאור הגדול ביותר בסדרה בעלי אגן דמוי עוף (Ornithschia). אורך הגולגולת הוא 163 ס"מ ואורכו של השלד המשוחזר שבמכון הגאולוגי של סין שבבייג'ינג הוא 14.72 מטר. במשך שנים נחשב לדינוזאור בעל אגן דמוי עוף הגדול ביותר עד לגילויו של Zhuchengosaurus maximus (ג'וצ'נגוזאורוס) שאורכו היה 16.6 מטר. עם זאת, ייתכן שדינוזאור זה הוא פשוט פרט מבוגר של שנטונגוזאורוס (ראו בהמשך). משקלו של הפרט הכבד ביותר הוא כ-16 טון.

מראה

שאנטונגוזאורוס היה הדרוזאור טיפוסי. בחזית פיו היה מקור שטוח דמוי-ברווז נטול שיניים. השיניים רוכזו בסוללות גדולות (היו לו כ-1,500 שיניים) בחלק האחורי של פיו ולעסו את המזון שאכל, שהיה מורכב מצמחים. חור גדול ליד נחיריו היה כנראה מכוסה בשק עור שאותו היה ניתן לנפח לצורכי תצוגה והפקת קול.

גילוי ומינים

שאנטונגוזאורוס נתגלה לראשונה ב-1973 וידוע מ-5 שלדים חלקיים. הפלאונטולוג הסיני שו שינג (Xu Xing) ועמיתיו שתיארו את השאנטונגוזאורוס דומה מאוד לאדמונטוזאורוס וכנראה היה ה"אח" האסייתי שלו. ב-2007 נתגלו בשאנדונג שבסין מספר שלדים כולל גולגולות, ואלה סווגו כסוג טקסונומי חדש Zhuchengosaurus maximus (ג'וצ'נגוזאורוס). עם זאת, מחקר שנערך מצא שככל הנראה ז'וצ'נגוזאורוס הוא בסך הכל פרט מבוגר של שאנטונגוזאורוס.
הגן הכימי

הגַן הכימי (באנגלית: The chemial garden) הוא אחד מהניסויים הישראליים שבוצעו על ידי האסטרונאוט אל"ם אילן רמון במעבורת החלל "קולומביה" במשימת STS-107 בשנת 2003.
הניסוי תוכנן על ידי תלמידי תיכון במסגרת תוכנית S*T*A*R*S.

רקע

תוכנית STARS ‏(Space Technology and Research Students) היא תוכנית שנועדה לשלב תלמידי תיכון בתכנון וניהול ניסויים אמיתיים.
התוכנית, שהובלה על ידי חברת Spacehab האמריקאית, שילבה 6 ניסויים מבתי ספר ברחבי העולם. החברה בנתה את תאי המטען למעבורת, במסגרת אחד הניסויים הראשיים של משימת STS-107. בית הספר בישראל זכה בתחרות לממש את הניסוי על המעבורת.

תכנון הניסוי

הניסוי תוכנן על ידי קבוצה של 35 תלמידי חטיבת ביניים אורט מוצקין ע"ש יונתן נתניהו בראשות מורתם לפיזיקה ד"ר אמירה בירנבאום (דוקטור לכימיה) ובהנחיית פרופ' אלי קולודני מן הפקולטה לכימיה בטכניון, האחראי המדעי על הניסוי. הפרויקט נוהל על ידי פרופ' יגאל קומם ופרופ' משה גלמן מהטכניון בשיתוף המינהל למדע ולטכנולוגיה במשרד החינוך וסוכנות החלל הישראלית בראשות אבי הר-אבן.

מבנה הניסוי

מטרת הניסוי "הגן הכימי" הייתה לחקור את המנגנון של גידול גבישים של תרכובות היוניות (קובלט כלורי (CoCl₂) וסידן כלורי (CaCl₂)) בתמיסת "מי-זכוכית" (תמיסה מימית של נתרן סיליקט, Na₂SiO₃) בסביבה של כבידה זעירה. על כדור הארץ- הגבישים "צומחים למעלה", כלומר בכיוון המנוגד לכח הכובד. בחלל – הגבישים צומחים לכל הכיוונים.
החומרים שנבחרו הם חומרים שנועדו לתת "גוון ישראלי" וצבעים כחול -לבן, כסמל דגל מדינת ישראל. התרכובת קובלט כלורי היא אדומה, אולם לאחר הכנסתה ל"מי-זכוכית" הצבע משתנה לכחול. צבעה של התרכובת סידן כלורי הוא לבן.
ביום השיגור היו התלמידים ומלוויהם במרכז החלל ע"ש קנדי וצפו במעבורת החלל העולה השמיימה. שש שעות לאחר שיגור הקולומביה, האסטרונאוטית קלפנה צ'אולה הפעילה תהליך אוטומטי של הכנסת גבישים לתוך תמיסת "מי זכוכית" והתגובה הכימית בין המלחים לבין "מי הזכוכית" החלה.
הניסוי נערך במקביל גם על כדור הארץ (בתנאי כבידה) וגם בחלל. הצילומים ששודרו ממעבורת החלל "קולומביה" לנאס"א בזמן אמת (תוך כדי גידול) הראו הבדלים משמעותיים בין גידול הגבישים בחלל לבין גידולם על פני כדור הארץ: בניסוי שנערך במעבורת החלל התגבש הסידן הכלורי תחילה בצורה של כדור סימטרי לבן ולאחר מכן התחיל להוציא מחושים עבים בכיוונים אקראיים. הקובלט הכלורי התגבש בצורת כדור פרוע כחול עם בליטות וזיפים לצדדים. כיוון הצמיחה בחלל היה שונה אפוא מאשר על פני כדור הארץ. גם זמן צמיחת הגבישים היה שונה: בכדור הארץ הושלמה הצמיחה תוך שלושים דקות ואילו בחלל היא נמשכה יותר מעשרים וארבע שעות.
כעבור שבעה ימים נערך ניסוי שני על ידי אילן רמון, ונמצא כי התוצאות חזרו על עצמן. בדו"ח לאחר הטיסה הוצהר כי 95% מהמידע שקיוו להשיג במהלך ניסוי הושג.

ליל המדענים 2011

במהלך ליל המדענים בשנת 2011 השתתפו 4,207 איש בשחזור מיוחד של ניסוי "הגַן הכימי" וקבעו בכך שיא גינס עולמי בקטגוריה "שיעור הכימיה הגדול ביותר שנערך ב-13 מקומות במקביל".
קתרין מוניג

ביוגרפיה

מוניג היא ילידת פילדלפיה שבפנסילבניה שבארצות הברית למשפחה נוצרית ממוצא גרמני, סקוטי ואירי. היא בתה של הרקדנית מרי זאן והנגר (מתמחה בהכנת כינורות) וויליאם מוניג. כמו כן, היא האחיינית של השחקנית בליית' דאנר, ובת הדודה של זוכת פרס האוסקר, גווינת' פלטרו. היא מכונה "Alt.Gwyn" (גווין האלטרנטיבית) בפי חבריה, משום שהיא דומה אך שונה ממנה. 
מוניג עברה להתגורר בניו יורק בגיל 18 במטרה ללמוד באקדמיה האמריקאית לדרמה. שם היא החלה בקריירת הדוגמנות שלה וכמו כן החלה להופיע על הבמות.

קריירה

בשנת 1999, קיבלה את התפקיד הראשי בקליפ "יש מישהו בבית" של להקת "Our Lady Peace".
התפקיד הראשי הראשון שלה היה בסדרת הטלוויזיה "אמריקאים צעירים", כשגילמה את ג'קלין "ג'ייק" פראט, בחורה שמתקבלת לפנימייה לבנים בלבד, ומסיימת כאשר היא מתאהבת בבנו של הדיקן, המילטון שמגולם על ידי איאן סומרהולדר.
מוניג גילמה תפקידים רבים של לסביות או טרנסג'נדריות. היא נבחנה לתפקיד של ברנדון טינה בסרט "בנים אינם בוכים", אך הפסידה את התפקיד לטובת הילרי סוונק. היא גילמה טרנסקסואל לפני ניתוח ב"חוק וסדר". היא הופיעה כאמנית לסבית ומאהבת לשעבר של הדמות אותה גילמה סופיה מיילס בסרט "בית ספר לאמנות".
ב-12 באפריל 2006, מונינג הופיעה במחזה "אופוטרופוס" לצידו של השחקן לי פייס. במחזה, היא שיחקה "בחורה אמריקאית"- חייל אמריקאי צעיר ממערב ווירגינה שנהפך לשעיר לעזאזל בסקנדל הקשור להתעללות בכלא העיראקי.
בשנת 2008, מוניג שיחקה בתפקיד מרי לאנדיס, חשודה בסדרה "CSI: מיאמי" (עונה 6, פרק 18).
כמו כן, מונינג שיחקה כדמות קבועה בסדרה "ישנן בנות" שרצה בין 2004 ל-2009.
בשנת 2011 שיחקה במותחן המשפטי "סנגור במבחן", שמבוסס על הספר באותו שם מאת מייקל קונלי. 
החל מ-2013 משחקת בתפקיד קבוע בתור לנה בסדרה "ריי דונובן".
בשנת 2016 כיכבה בקומדיה "החבר המת שלי" בבימויו של אנתוני אדוארדס ולצידם של הת'ר גראהם וג'ינה גרשון.
אולריך זיידל

ביוגרפיה

אולריך זיידל גדל במשפחה קתולית. למרות שבשלב מסוים רצה להיות כומר, הוא למד עיתונאות ודרמה באוניברסיטת וינה. אחר כך, למד קולנוע באקדמיה לקולנוע של וינה, שבה יצר בשנת 1980 את סרטו הקצר הראשון One-Forty. שנתיים אחר כך הפיק את הסרט הראשון שלו באורך מלא, "Der Ball" (הכדור).

סגנון

אולריך זיידל אינו רואה את עצמו כקולנוען דוקומנטרי, וסרטים אחדים שלו משלבים לעיתים קרובות מציאות ובדיון. אחדים מסרטיו צולמו במולדתו, אוסטריה.
יונס קאופמן

לימודים וקריירה

לאחר תקופה קצרה שבה למד מתמטיקה, השלים יונס קאופמן ב-1994 את הכשרתו במכללה למוזיקה ותיאטרון במינכן בתחומי האופרה והשירה הקונצרטנטית. תפקידיו הראשונים של קאופמן היו בתיאטרון הלאומי של חבל הסאר בזארבריקן, שם שיחק בין השנים 1994 עד 1996 בתפקידים ליריים שונים.
בשנים שלאחר מכן היה קאופמן לזמר עצמאי והופיע מאז בין השאר על בימות האופרה הלאומית של פריס, לה מונה בבריסל, לה סקאלה במילאנו, האופרה הממלכתית של בוואריה במינכן, פסטיבל זלצבורג, המטרופוליטן אופרה בניו יורק, בית האופרה המלכותית בלונדון, האופרה הממלכתית של וינה, דויטשה אופר בברלין, בית האופרה של ציריך ובית האופרה של שטוטגרט. הדמויות שגילם היו בעיקר ליריות, אולם גם דמויות של גיבורים צעירים.
בעונת הקונצרטים 2006/2007 גילם קאופמן את התפקיד של דון חוזה ב<כרמן של ז'ורז' ביזה, בבית האופרה המלכותית בלונדון. ב-2006 הוא גילם את אלפרדו  באופרה "לה טרוויאטה" של ורדי במטרופוליטן אופרה. במאי 2008 הופיע לראשונה כקבאראדוסי באופרה "טוסקה" של פוצ'יני, בבית האופרה המלכותית בלונדון.
הופעת הבכורה של קאופמן בפסטיבל ביירוית היה בפתיחה ב-25 ביולי 2010 בתפקיד הראשי באופרה "לוהנגרין" של ריכרד וגנר, בבימויו של הנס נוינפלס ובניצוחו של אנדריס נלסונס, זאת לאחר שזכה בתואר "זמר השנה" כאשר גילם ב-2009 את אותו תפקיד בבית האופרה הממלכתית של בוואריה לצידה של אניה הארטרוס.
לצד תפקידיו על במות האופרה, מופיע קאופמן גם כזמר ברסיטלים ובערבי לידר, בליווי הפסנתרן הלמוט דויטש.
ב-2007 חתם קאופמן על חוזה בלעדי עם חברת התקליטים Universal Music) DECCA). אלבום הבכורה שלו Romantic Arias יצא בשנת 2008, ושנה לאחר מכן יצא האלבום השני Sehnsucht (געגועים), ובו רפרטואר גרמני. בשנת 2013 הוציא קאופמן את האלבום The Verdi Album, הראשון בחברת Sony Classical.
ביוני 2014 הופיע קאופמן לראשונה בתפקיד האביר Des Grieux באופרה "מנון לסקו" של פוצ'יני בבית האופרה המלכותית בלונדון, ובנובמבר 2014 גילם את אותו תפקיד בבית האופרה הממלכתית של בוואריה במינכן.
באביב 2015 גילם קאופמן לראשונה את ראדאמס באופרה "אאידה" של ורדי, ובספטמבר של אותה שנה הופיע ב-Proms ברויאל אלברט הול, כשהוא מבצע, בין השאר, את האריה  "Nessun dorma". במקביל הוציא קאופמן אלבום עם אריות של פוצ'יני, שהיה לאלבום המצליח ביותר שלו עד כה, בייחוד בבריטניה שם הגיע למקום ה-22 בטבלת המכירות.
קאופמן היה נשוי לזמרת המצו-סופרן מרגרטה יוזויג ולזוג שלושה ילדים. הם נפרדו באפריל 2014.
חואן חסוס

קריירת מועדונים

בשנת 2007 חסוס הצטרף לקבוצת הנוער של קבוצת אינטרנסיונל. את הבכורה בהרכב הקבוצה הבוגרת ערך בשנת 2010 וכבר באותה שנה זכה עימה בגביע הליברטדורס, אך סיים את דרכו בקבוצה בסוף העונה.
בסוף חודש ינואר של שנת 2012 חסוס נקנה על ידי קבוצת הסרייה א', אינטר, ואת הבכורה במדיה ערך כמחליף בהפסד 1-3 ללאציו ב-13 במאי. בעונת 2012-13 חסוס הייתה הבחירה הראשונה להגנה ופתח בהרכב הפותח לצד אנדראה ראנוקיה ווולטר סמואל במערך 3-5-2. את שערו הראשון בקבוצה כבש בהפסד הבית 2-5 לאודינזה ב-19 במאי 2013. בעונת 2013-14 קיבל את החולצה מספר 5 לאחר עזיבתו של דיאן סטנקוביץ' הוותיק ואף זכה לשמש כקפטן הקבוצה בפעם הראשונה במשחק הידידות נגד ריאל מדריד במסגרת ההכנות לתחילת העונה. חסוס האריך את החוזה שלו ב-24 בספטמבר 2013 בעבור שכר שנתי של 1.2 מיליון אירו. את הופעת המאה של חסוס באינטר בכל המסגרות ערך ב-4 בפברואר 2015 נגד נאפולי במסגרת רבע הגמר של הקופה איטליה.
ב-14 ביולי 2016 חסוס הצטרף לרומא בהשאלה בעבור שני מיליון אירו שכללו תנאי רכישה שעמד על שמונה מיליון אירו. תנאי זה הופעל כבר באמצע העונה ובכך הפך לשחקנה הרשמי של הקבוצה.

נבחרת ברזיל

חסוס ערך את הופעת הבכורה במדים הלאומיים בניצחון החוץ 3-1 על נבחרת דנמרק ב-26 במאי 2012. הוא פתח בהרכב במרכז ההגנה לצד הקפטן טיאגו סילבה בכל משחקי אולימפיאדת לונדון 2012, מה שעזר לנבחרתו לסיים במקום השני ולזכות במדליית הכסף.
ארובה במשחקים האולימפיים לנוער

משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של ארובה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה ארבעה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים ג'ודו, שחייה ושיט. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה ארבעה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפים. ספורטאי המשלחת, בדומה לאולימפיאדת הנוער סינגפור, לא הגיעו להישגים בענפים אתלטיקה, שחייה ושיט.
ח'סאב

היסטוריה

ח'סאב הוקמה בתחילת המאה ה-17 על ידי הפורטוגזים ששלטו שם באותה התקופה, בשיאה של הנוכחות הימית שלהם באזור. הנמל הטבעי נתן מקלט מסערות ומזרמים קשים למעבר. שלא כמו מבצרים רבים, שנבנו על קרקע גבוהה למטרות הגנה, ח'סאב תוכננה כנקודת אספקה ולימים לספינות שיט פורטוגזית במצרים. היום, ח'סאב מוגנת משיטפונות על ידי שלושה סכרים גדולים.

תיירות בעיר

ח'סאב ידועה כעיר תיירותית וידידותית לתיירים, יש בח'סאב אטרקציות רבות כמו מבצר ח'סאב, המבצר שהוקם על ידי הפורטוגזים. נפתח גם כביש חדש בעיר המאפשר גישה מהירה מאיחוד האמירויות הערביות, מה שהופך את ח'סאב ליעד סוף שבוע פופולרי עבור אנשים המתגוררים באיחוד האמירויות. הכביש החדש מאפשר גישה גם לכפר טאווי, שבו ציורים פרהיסטוריים של סירות, בעלי חיים ולוחמים כפי שניתן לראות על הסלעים.
בח'סאב יש גם מספר אזורי קניות מודרניים עם מוצרים מיובאים, וכמה מלונות, כגון: מלון מוסנדם רזורט ומלון אתנה, היושבים על צוק המשקיף על המפרץ.
סירות מח'סאב לוקחות תיירים לטיולים לצפייה בדולפינים הנפוצים במים סביב מוסנדם, כמו גם לבקר באי טלגרף, תחנת מהאדר טלגרף הייתה מאוישת למשך זמן קצר (1865 - 1868) והיום היא הפכה לאתר עתיקות תיירותי.

כלכלה

יש לח'סאב עמדת מסחר מעניינת, אשר נשענת על קרבתה לאיראן. האיראנים מייבאים כבשים ועזים לתעשייה המקומית ובתמורה העומאנים מאפשרים לאיראנים להבריח סחורות לאיחוד האמירויות הערביות ולתימן דרך ח'סאב (ועומאן כולה).
אדל בספלוב

ביוגרפיה

בספלוב נולדה בבת ים להורים שעלו מקייב שבאוקראינה והכירו ונישאו בישראל. הוריה התגרשו כשהיא ואחיה התאום היו בני חודשיים. אביה, מארק בספלוב, הוא איש עסקים המתגורר בקייב, נשוי בשנית, ומקשר זה יש לה אח קטן. יש לה עוד אחות גדולה מנישואיה הקודמים של אמה. היא נקראת על שם סבתא רבתא שלה, אדלינה. בגיל שנתיים עברו היא ואחיה לרמת גן ומאז גידלה אותם סבתם. בגיל חמש עברו להתגורר בתל אביב. בצעירותה, התאמנה בהתעמלות אמנותית. למדה בבית הספר אנקורי.
בגיל 19 התגייסה לצה"ל ושירתה שנתיים בחיל האוויר, בקריה ובשדה דב.
ב-2011 התפרסמה כאשר השתתפה בעונה השנייה של תוכנית המציאות "המירוץ למיליון" בערוץ 2 של רשת. היא הגיעה למקום הרביעי, יחד עם בן זוגה באותה עת, טום קשתי.
לאחר השתתפותה במירוץ למיליון החלה להצטלם כפרזנטורית לקמפיינים, ובהם "Twentysix". בספלוב הופיעה על השערים של כתבי העת הישראליים "לאשה", "בלייזר", "זמנים מודרניים", "את" ו"פנאי פלוס".
ב-2015 השתתפה בתוכנית הדוקו-ריאליטי "איט גירלז" בערוץ HOT בידור ישראלי. וזכתה בתואר "האייט גירל האהובה ביותר".
ב-2016 השתתפה בעונה השנייה של התוכנית הדוקו-ראליטי "היחידה" בערוץ HOT3.
ב-2017 הצטרפה כמגישת פינה יומית בערוץ הילדים בתוכנית האירוח "הכל טום" בהנחיית טום באום, והגיעה למקום השני בטקס נבחרי הילדים 2017.
בספלוב מנהלת וידאו-בלוג בערוץ היוטיוב שלה העוסק בטיפוח, אופנה ולייף סטייל.
משמשת כפרזנטורית-שותפה באתר האופנה "לוק לייק", ובאתר למכירת תכשיטים "מיי אנאבל".
מאז 2017, בספלוב משתתפת כפאנליסטית בתוכנית "ח"י ברשת" בהנחיית אלירז שדה, בערוץ 20. מאז סוף 2017 ועד הירידה מהאוויר, הגישה פינת אופנה קבועה בתוכנית "הערב", ששודרה ברשת 13.
ב-2018 נכנסה בספלוב לבית "האח הגדול" במסגרת העונה התשיעית, תחילה כדיירת זמנית למספר ימים כחלק ממשימה סודית, ומאוחר יותר חזרה לבית, בזכות הצבעת הקהל, כדיירת קבועה. היא הודחה שבוע לפני הגמר בהדחה כפולה, אחרי 52 ימים בבית.
בספלוב נשואה למסעדן מצליח (מאץ') עבד. השניים מתגוררים בתל אביב והורים לבת.
Chandelier

רקע ויציאה

בשנת 2010, יצא הסינגל "Titanium" של ה-DJ הצרפתי דייוויד גטה, הסינגל זכה להצלחה עצומה וסיה קיבלה פרסום רב בעקבותו, בעקבות הפרסום, סיה לקחה הפסקה מהקריירה המוזיקלית וכתבה שירים לאמנים רבים ביניהם גם ביונסה, ריהאנה וכריסטינה אגילרה.
במאי 2014, סיה הודיעה על הוצאת אלבום האולפן השישי שלה בשם "1000 Forms of Fear" ושיחררה את "Chandelier" כסינגל המוביל שלו. השיר תוכנן בהתחלה להיות עם מנגינת פסנתר אך המפיקים של השיר רצו שהשיר יהיה להיט והוסיפו לו אפקטים אלקטרונים.
השיר שוחרר להורדה דיגיטלית ב-"iTunes" ב-17 במרץ 2014.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ של השיר שוחרר ב-6 במאי 2014. בקליפ מככבת הרקדנית הצעירה מאדי זיגלר, ממנה ביקשה סיה להופיע בקליפ דרך טוויטר לאחר שזיגלר הופיעה בתוכנית DANCE MOMS. הקליפ נוהל על ידי סיה והיה לפי הכוריאוגרפיה של ריאן הפינגטון, לקליפ יש למעלה ממיליארד צפיות ביוטיוב.
לאורך הסרטון, זיגלר חובשת פאה בלונדינית (בדומה לשיער של סיה) ורוקדת בדירה נטושה "בעוד היא מסתובבת, בועטת, מזנקת, זוחלת, נופלת, מסובבת ומסתירה את עצמה מאחורי חלון וילונות". הביקורות לקליפ היו מהללות והכוראוגרפיה זכתה לשבחים מכלי התקשורת.
הקליפ קיבל שתי מועמדויות בטקס פרסי ה-"VMA" של MTV בקטגוריה של "קליפ השנה" והכוראוגרפיה הטובה ביותר שלבסוף זכה בכוראוגרפיה, ב -5 בדצמבר 2014, פורסם שהוא קיבל גם מועמדות לפרס הגראמי בקטגוריית הווידאו קליפ הטוב ביותר.
הקליפ לשיר והשיר זכו לחיקויים ולפרודיות רבות.
עיירת פיתוח

רקע

הסיבות להקמת עיירות הפיתוח:
1. צורך כלכלי - בתקופה בה החלה הקמת העיירות, עם קום המדינה, הייתה אוכלוסיית ישראל מפוזרת בצורה "לא בריאה". רוב התושבים התרכזו בערים הגדולות במרכז ומיעוטם בהתיישבות כפרית בפריפריה והקשר הכלכלי בין השניים נוהל על ידי תובלה יבשתית. כדי לייעל את המנגנון, ובהשראת תאורטיקנים גרמניים שדגלו בריבוד המבנה היישובי, עיירות הפיתוח נועדו בראש ובראשונה לשמש כמרכזי שירותים וסחר, וכעין "מתווכים" בין הפריפריה למרכז. כח האדם שמספקות עיירות הפיתוח מועיל לחקלאות (יעד מרכזי בעיני המדינה באותן שנים), ובנוסף, ניתן להשתמש בו לניצול מחצבים וחומרי גלם (בעיקר בנגב), ולתיירות ונופש (בעיקר בצפון). 
2. צורך ביטחוני - שמירה על הגבולות באמצעות מוקדי התיישבות. נובע מתפיסת "ההגנה המרחבית" ששלטה אז, ומצדדת בגיוס מהיר של האוכלוסייה המקומית כדי להגן על סביבתה, וכן מהפחד מפני פגיעה משמעותית אפשרית בהפצצות על ריכוזי אוכלוסייה צפופים].
3. תאוריית מלתוס - פיזור אוכלוסייה מקטין סכנות שמקורן בפיצוץ אוכלוסין בגושים הצפופים כגון: דוחק ומחסור, עומס יתר על נתיבי תנועה, סכנות אפידמיולוגיות, לחצים חברתיים, לחצים כלכליים (אינפלציה, עליית מחירי קרקעות) ועוד.
4. אוכלוסייה זמינה לצורך הפרויקט - גל העלייה של שנות החמישים סיפק מלאי זמין של אזרחים נטולי מידע ואוריינטציה מספקים ביחס לאופציות ההתיישבותיות, ושבשל כך, קל היה לנתבם לאותן עיירות חדשות, לעיתים בהליכי הקמה חלקיים בלבד של תשתיות, ובאזורי שממה.

היסטוריה

עיירות הפיתוח הוקמו ביוזמת הממשלה על ידי גרעין משפחות שיישב בתחילה את היישוב. עיירות הפיתוח הוקמו על מנת לאכלס בהן מספר תושבים קטן בהתחלה, ובהמשך להגדיל אותן לערים גדולות. בגלל סיבה זו, במטרה להפוך את העיירה לעיר גדולה, נקבע לערים אלו שטח שיפוט גדול מאוד, לחלק מהן אף יותר משטח השיפוט של תל אביב (55,000 דונם). 
עיירת הפיתוח הראשונה שנבנתה הייתה בית שמש שהוקמה בשנת 1950 במרחק של 20 ק"מ מירושלים. עיירות פיתוח אחרות כמו קריית שמונה, אור יהודה ושדרות הוקמו באזורים בהם היו לפני כן מעברות. עיירות הפיתוח יושבו בתחילה בעיקר על ידי עולים חדשים ממדינות ערב כמו מרוקו ותוניסיה. 
לאורך השנים גדלו עיירות הפיתוח ורובן קיבל מעמד מוניציפלי של עיר, דוגמת כרמיאל וקריית שמונה. במהלך שנות התשעים, בעקבות גל העלייה ממדינות ברית המועצות לשעבר, נוסף לאוכלוסיית עיירות הפיתוח מספר משמעותי של עולים חדשים מברית המועצות לשעבר.
ערד שהוקמה בשנת 1960 וכרמיאל שהוקמה בשנת 1964 היו עיירות הפיתוח האחרונות שהוקמו, ובהקמתן נעשה ניסיון ליישם את הלקחים שנלמדו מהקמתן של עיירות הפיתוח בשנות ה-50.
על אף שהעסקים והמפעלים אשר הוקמו באזור עיירות הפיתוח היו זכאים להטבות מס וסובסידיות אחרות, רוב עיירות הפיתוח לא הצליחו מבחינה כלכלית, ולעיתים קרובות נחשבות ליישובים היהודיים מהעניים ביותר בישראל. יוצאת דופן בולטת לתופעה זאת היא ערד.
מפעל עיירות הפיתוח בישראל זכה בשנת 1984 (תשמ"ד) בפרס ישראל על תרומתו המיוחדת לחברה ולמדינה.

חוק ערי ואזורי פיתוח

בשנת 1988 אישרה הכנסת את חוק ערי ואזורי פיתוח בהתאם להצעת חברי הכנסת דוד מגן ויצחק פרץ. מטרת החוק מוצגת בסעיף הראשון שלו: "מטרת חוק זה היא לעודד התיישבות, פיתוח וקידום חברתי וכלכלי של ערי ואזורי הפיתוח ושל תושביהן". החוק מקנה שלל הטבות והקלות לתושבי ערי הפיתוח (כהגדרתן בחוק זה), אך הוא לא הופעל מעולם, משום שהממשלה מבקשת בחוק ההסדרים לדחות את כניסתו לתוקף, והכנסת נענית לבקשתה. בהתאם לדחייה האחרונה, החוק היה אמור להיכנס לתוקף בינואר 2008. החוק בוטל בסעיף 161 לחוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010), התשס"ט-2009.
SAGE Publications

SAGE Publications היא הוצאה לאור אקדמית ללא מטרות רווח, המוציאה ספרים וכתבי עת בתחומי הרוח, מדעי החברה, המדע והרפואה.
ההוצאה הוקמה בניו יורק בשנת 1965 על ידי הזוג ג'ורג' מק'קיון ושרה מילר מק'קיון. ההוצאה פועלת מלוס אנג'לס, ויש לה משרדים בלונדון, ניו דלהי, סינגפור ובוושינגטון די. סי.. בעשור השני של המאה ה-21 מעסיקה ההוצאה כ-1,000 עובדים. בשנת 2008 רכשה את ההוצאה לאור "CQ Press".
פטאטס בראבאס

הכנה

תחילה, תפוחי האדמה מבושלים במים מומלחים במשך כמה דקות כדי לרכך אותם. לאחר מכן הם מיובשים ועוברים טיגון בשמן עמוק.
הכנת הרוטב הנלווה משתנה מעיר לעיר. בבורגוס, הרוטב מבוסס על עגבניות, והוא כולל חומץ, פלפל אדום, וכן מגוון של תבלינים. רוטב זה גם מלווה מנה נוספת מהמטבח הספרדי - פטאטס איולי, סוג של תפוח אדמה מטוגן המוכן באופן מסורתי עם שמן זית ושום.
בולנסיה וקטלוניה, תפוחי האדמה מוגשים ברוטב משמן זית, פלפל אדום, פפריקה, צ'ילי וחומץ. באזורים אלה, המנה מוגשת באופן מסורתי לצד איולי.

צריכה

פטאטס בראבאס מוגשים בברים במנות של כרבע ק"ג תפו"א כ"א. לעיתים קרובות, המנה מוגשת כטאפס.
לעיתים קרובות, ניתן להזמין מנה זו עם תוספות. בין התוספות הפופולריות: צ'וריסו, צ'יסטורה, עוף אפוי ודגים מטוגנים. וריאציה פופולרית נוספת היא tortilla brava: חביתה ספרדית עם רוטב חריף.
אותו רוטב משמש לפעמים גם למנת מולים. מנה זו ידועה בשם mejillones en salsa brava.
זהרה וילבוש

זהרה (זהר) וילבוש (24 ביולי 1907 – 21 ביולי 2005) הייתה מומחית לפולקלור ואתנוגרפיה יהודית ומומחית לתרבות חומרית של עדות ישראל. יועצת מיוחדת ואוצרת במחלקה לאתנוגרפיה יהודית במוזיאון ישראל בירושלים וממקימות חברת ההלבשה והרקמה "משכית".

תולדות חייה

זהרה נולדה ביפו למהנדס נחום וילבוש (ממייסדי בית החרושת "שמן") ולשושנה, אחותו של אבשלום פיינברג. היא נהגה להתהדר כי על תעודת הלידה שלה חתם הרב קוק בעצמו. בילדותה בילתה רבות בחדרה בקרב בני משפחת פיינברג, עקב נסיעותיהם התכופות של הוריה לחוץ לארץ, כדי להשתלם בנושאים תעשייתיים שונים ולצורך גיוס הון. בכלל זה בילתה זהרה הצעירה בקרב חברי מחתרת ניל"י, בימים הסוערים של פעולתה.
את לימודיה התיכוניים סיימה בבית הספר הריאלי בחיפה והייתה חברה בשבט הראשון של תנועת הצופים העבריים, "משוטטי בכרמל", שפעל בבית הספר. במסגרת חברותה בתנועה עלתה להכשרה בדגניה ב', אך חלתה בקדחת וחזרה לחיפה. ב-1926 יצאה לברלין כנציגת תנועת הצופים. בברלין למדה מלאכת יד ותולדות האומנות בבית הספר ריימן, שנחשב לטוב באירופה, כיוון שכבר מגיל צעיר נמשכה למעשי רקמה ותפירה.
ב-1946 התמקמה בירושלים והייתה לבוגרת הראשונה של המכללה לחינוך ע"ש דוד ילין. בשנות הארבעים לימדה עולים חדשים (בעיקר עולות חדשות) במוסדות עליית הנוער בפרדס חנה וחדרה. כתוצאה מעבודתה עם העולות החדשות נחשפה למעשי מלאכת יד ופריטי אומנות בעלי ערך פולקלוריסטי בטקסים ומנהגים של העדות השונות. ב-1948 חזרה לירושלים ושמשה כמורה ברובע היהודי ממנו יצאה ערב נפילתו בידי הלגיון הערבי. 
בשנת 1950 סיירה עם רות דיין במעברות העולים והן התחילו לגבש את הרעיון להפוך את מלאכות היד היהודיות המסורתיות למקור פרנסה עבור העולות החדשות. על סמך עבודה זו הקימה רות דיין ב-1954 את חברת "משכית" לדברי רקמה והלבשה.
זהרה (ששינתה את שמה ל"זהר") הייתה נשואה לזמן קצר ליצחק זק, מנישואים אלה נולד בנה גרא.
בשנת 1989 קיבלה את עיטור יקירת ירושלים.

פיתוח תחום האתנוגרפיה והפולקלור

באופן רשמי עבדה זהרה כפקידה בחברת תה"ל בחיפה ולאחר מכן בירושלים, אך במסגרת תחביבה סייעה למחלקות לאתנוגרפיה במוזיאון חיפה ולאחר מכן במוזיאון ישראל בזיהוי אריגים ובדים שונים, סגנונות רקמה וכדומה ושיוכם לעדה ולפעמים אף לאזור גאוגרפי מדויק. בהיותה בת 60 הפכה רשמית לעובדת המוזיאון. הביוגרף אורי דרומי מביא את דברי הארכאולוגית רות הסטרין ומנהלת המחלקה לאתנוגרפיה יהודית במוזיאון ישראל במשך שנים רבות, אביבה מולר-לנצט. לדבריהן, הן נהגו לקרוא לה בחיבה "הסמרטוטאית". עם זאת הן הכירו בבקיאותה הרבה וביכולתה הנדירה לעמוד על טיבו ומקורו של כל אריג. בקיאותה הרבה זכתה להכרה רשמית כאשר נבחרה לכתוב את הערך "רקמה ותחרים" באנציקלופדיה העברית.
בזכות זכרונה החזותי, סייעה זהרה לשחזר את בית פיינברג במושבה חדרה, הבית בו גדלה כילדה, שנבנה בראשית המאה ה-20. שימור בית פיינברג התאפשר הודות לעיריית חדרה, משפחת פיינברג, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, הקרן הקיימת לישראל ומשרד התיירות . אוצרות וייעוץ היסטורי מוזיאון החאן חדרה.
חוקרות הפולקלור הגר סלמון וגלית חזן-רוקם כתבו עליה כי היא הייתה "האם המייסדת של שושלת המאורגנת בקבוצות של נשים רוקמות". בשכונת בית הכרם בירושלים, למשל, הוקמה קבוצת "בנות זהר", כחוג רקמה לנשות השכונה.