google/wiki40b huggingface dataset:
בירקירקארה

היסטוריה

בסמוך לעיר התגלו מספר שרידים פרהיסטוריים, בהם חריצים במסלע המובילים לראש גבעה, והמיוחסים, לעיתים, לגלגליהן של מרכבות או למזחלות להובלת מטען; לדוגמה מיסרח אר איל-קביר. מספר קברים בעיר מיוחסים לפיניקים, ובשעת גילויים נמצאו בחלק מהם כלי חרס, כמו צלחות, כדים ומנורות. הרומאים אשר כבשו את מלטה במלחמה הפונית השנייה הותירו בשטחה של העיר באר מים וקבר בודד.
העיר עצמה נזכרה לראשונה במסמך כנסייתי משנת 1436 שציין כי שמשה כרובע כנסייתי זמן מה לפני שנת 1402, וכי בעת כתיבת המסמך, הייתה אחד היישובים הגדולים באיים, ובה כ-500 תושבים. עיקר עיסוקם של תושבי העיר היה בחקלאות, אך ייתכן שעסקו גם בטווית כותנה ובייצור כלי חרס וסלים. 
סמוך לאמצע המאה ה-16 מנתה אוכלוסיית העיר כ-4,000 איש, אך היא חרבה בהתקפה עות'מאנית ב-1551. בעת המצור הגדול על מלטה ב-1565 מצאו תושבי העיר מקלט במבצר סנט אלמו (כיום בבירה ולטה) ובמבצר סנט אנג'לו שבבירגו והשתתפו בהגנתם. החל בסוף המאה ה-16 החלו שטחה של העיר ואוכלוסייתה להצטמצם וכפרים שהשתייכו לה הפכו לרבעים עצמאיים. תהליך זה הואץ במהלך המאה ה-19 והמאה ה-20, עת נותקו מבירקירקארה שישה כפרים שהפכו לערים עצמאיות חדשות, וכפר נוסף שצורף לעיר אחרת. בתחילת המאה ה-17 הוקמה במלטה אמת מים אשר הובילה מים מדרום-מערבו של האי עד לבירה ולטה, וזו חצתה גם את בירקירקארה. עוד הוקמה בעיר אותה עת כנסיית רובע שהוקדשה לחג עליית מרים, אך היא הוחלפה בבזיליקת הלנה הקדושה המוקדשת להלנה הקדושה, ואשר בנייתה החלה ב-1727. 
מסילת הרכבת היחידה במלטה, אשר נסללה על ידי הבריטים ב-1883 ופעלה עד 1931, חצתה את העיר, ותחנת רכבת פעלה בה. מבנה תחנת הרכבת שוחזר בשנת 1970 והוא משמש כיום כגן ציבורי ובו ניצב אחד הקרונות המקוריים של הרכבת הישנה. בתחילת המאה ה-20 מנתה אוכלוסיית העיר כ-8,000 תושבים, והיא הלכה ואיבדה את אופיה הכפרי, תוך שהיא הופכת לרובע מגורים. במלחמת העולם השנייה הופקדו יצירות אמנות שונות בבזיליקת הלנה הקדושה ובמבנים אחרים ברחבי העיר, אולם גם בירקירקארה ספגה הפצצות אוויריות מצד מטוסי מדינות הציר, והפצצה קשה במיוחד ארעה בה ב-30 ביולי 1942. לאחר המלחמה הוקמו בעיר בית חולים ומחנה פליטים אשר שימש כמחסה לתושבי האי אשר איבדו את ביתם, רובם מהערים אשר סביב הנמל הגדול - ולטה, פלוריאנה, בירגו וסנגלאה ואחרות. באותה עת התגוררו בעיר כ-40,000 איש. בשנות ה-60 של המאה ה-20 הוקמו בעיר ובקרבתה שני אזורי תעשייה.
אבו סעד התוסתרי

אַבּוּ סַעְד א-תֻּסְתַרִיּ (בערבית: أبو سعد التستري), או בשמו העברי אַבְרָהָם בֶּן יָשָׁר, היה יהודי קראי, איש כספים וסוחר בתכשיטים ואבני חן. מראשי הקהילה היהודית במצרים במחצית הראשונה של המאה ה-11.
יחד עם אחיו, אבו נצר, היה אבו סעד ממקורבי הח'ליפה הפאטמי אל-מסתנצר . לאחים התוסתרים הייתה השפעה רבה על חיי הקהילה היהודית במצרים, בשל מעמדם בחצר הפאטמית. לאבו סעד היה קשר אישי לח'ליפה ובזכות קשר זה הגיעו האחים למעמדם בחצר.
למרות היותם קראים, שמרו האחים התוסתרים על קשרים עם הקהילה הירושלמית הרבנית בפוסטאט, עם אפרים בן שמריה, ראש הקהילה היהודית בפוסטאט, ועם פטרונו, גאון ישיבת ארץ ישראל, רבי שלמה בן יהודה.
באוקטובר 1047 נרצח אבו סעד בעקבות הסתה נגדו מצד יהודי שהתאסלם, זמן מה לאחר הרצח סולק גם אחיו, אבו נצר, מן החצר הפאטמית.
מיתולוגיה יהודית

מיתולוגיה יהודית היא אוסף הנרטיבים המסבירים ומציגים את האמונות הדתיות של היהדות, בעוד פולקלור יהודי הם סיפורי עם, סיפורי שבחים, מיתוסים ומעשיות שהתקיימו בתרבות היהודית באופן כללי. מקורות המיתולוגיה היהודית הם בעיקר התנ"ך, הספרים החיצוניים, מדרשי האגדה, התלמוד וספר הזוהר. מקורו של מרבית הפולקלור הקדום ביותר הוא ספרות האגדה והתנ"ך עצמו, ומאז קיימת התפתחות היסטורית של פולקלור ושל מיתולוגיה יהודיים. פרשנות רחבה יותר מייחסת לפולקלור היהודי גם מנהגים ומסורות שונות.
בין הנושאים שהמיתולוגיה היהודית עוסקת בהם: קיומם של מלאכים, שדים, ענקים, בהמות, עוף ענק בשם זיז, לווייתן ואדן השדה; כמו כן גם "שד הגיהנום" (מלאך המוות) סמאל, השדה החוטאת לילית ועוד.
אגדות ופרשנויות המרחיבות את סיפורי התנ"ך כסיפור יציאת מצרים ובריאת העולם; העל-טבעי ובסוגיית מהות החיים והמוות. קיימים גם מרכיבים מודרניים יותר, למשל במיתולוגיה סביב הבעל שם טוב, המהר"ל מפראג או ה"מעשה בוך" מ-1602.
כך, למשל, אחת הדמויות הבולטות במיתולוגיה היהודית היא חוה, שהייתה אשתו של אדם הראשון. המיתוס על אודות לילית, המאפשר לקהל היעד לפתח עמדה לגבי הטוב ורע, מבוסס על המידע התנ"כי אך מרחיב אותו.
סטיברזנס

סטיברזנס (ביוונית: Σατιβαρζάνης המאה ה-4 לפנה"ס) היה מדינאי פרסי. שרת את דריווש השלישי, ומאוחר יותר את אלכסנדר הגדול. בגד גם באלכסנדר ומרד בו. נהרג בדו-קרב מול המוקדוני אריגיוס.

ביוגרפיה

על ראשית חייו של סטיברזנס לא ידוע דבר. הוא שימש כסטראפ אריה (Aria). הוא שרת את דריווש השלישי, מלך ממלכת פרס האחמנית, ובמהלך כיבוש האימפריה הפרסית על ידי אלכסנדר הגדול, פיקד על כוח שהורכב מאנשי אריה בקרב גאוגמלה. הכוח שתחת פיקודו הוצב באגף השמאלי, מול היחידות שבפיקוד אלכסנדר עצמו. לאחר שהקרב הסתיים בניצחון מוקדוני, המשיך סטיברזנס לשרת את המלך, ויחד עמו נמלט אל הסטראפיות המזרחיות. אולם בהדרגה כמו אצילים פרסים רבים אחרים, החל סטיברזנס לאבד את האמון במלכו, ויחד עם בסוס סטראפ בקאטריה וברסאינטס סטראפ אראכוסיה, התנקשו במלך בשנת 330 לפנה"ס. 
בהדרגה, התבר לסטיברזנס, שאלכסנדר הגדול מאמץ את המנהגים הפרסיים, לפיכך הוא הגיע למחנה של אלכסנדר בעיר סוסיא (כיום באזור משהד), והודיע על כניעתו. אלכסנדר היה מרוצה, והותיר את סטיברזנס כמושל אריה, אולם הותיר עמו 40 פרשים מוקדונים שהיו אמורים לפקח על נאמנותו. לאחר יציאת צבאו של אלכסנדר, מרד סטיברזנס וחבר לבסוס, שהוביל כעת את ההתנגדות הפרסית למוקדונים. הסיבות למרד אינן ברורות, ועל פי השערות הן נבעו מטעמים דתיים. בסוס, שלח לעזרתו 2,000 פרשים. אלכסנדר חזר על עקבותיו בניסיון לתפוס את סטיברזנס, אך הוא נמלט למדבר ואלכסנדר המשיך את מסעו לעבר באקטריה. הוא השאיר באריה 6,000 רגלים ו-600 פרשים בפיקוד שלושה מצביאים (ארטבזוס, אריגיוס וקרנוס), שהצליחו בסופו של דבר ללכוד את כוחו של סטיברזנס. אריגיוס וסטיברזנס ערכו ביניהם דו-קרב, שבסופו נעץ אריגיוס חנית בפניו של סטיברזנס והרג אותו.
אלונה שגיא

אלונה שגיא היא חוקרת מוזיקה, פסנתרנית ואומנית ג'אז ישראלית.
ארתור המילטון-גורדון, ברון סטנמור הראשון

ראשית חייו

המילטון-גורדון נולד בלונדון כבנם הצעיר של ג'ורג' המילטון-גורדון שהיה ראש ממשלת בריטניה ושל אשתו השנייה, הרייט דגלס, שהייתה אלמנתו של ויקונט המילטון. הוא התחנך בבית ספר פרטי ולמד בטריניטי קולג', שם הוא היה נשיא מועדון הוויכוחים של קיימברידג'. לאחר סיום חוק לימודיו ב-1851 הוא עבד כעוזר המזכיר האישי לראש ממשלת בריטניה (אביו), בין השנים 1852 – 1855 ובין השנים 1854 – 1857 הוא היה חבר הפרלמנט מטעם מחוז הבחירה של בוורלי.

קריירה קולוניאלית

בשנים הבאות מילא המילטון-גורדון שורה של תפקידים בממשל הקולוניאלי. בין השנים 1861 – 1866 הוא כיהן כמשנה למושל ניו ברנזוויק. בתקופה זו הוא הבטיח את הסכמתה של המושבה לאיחוד קנדה. בשנים 1866 – 1870 הוא כיהן כמושל טרינידד. מפברואר 1871 ועד אוגוסט 1874 הוא שימש כמושל מאוריציוס. בשנים 1875 – 1880 הוא כיהן כמושל פיג'י. מנובמבר 1880 ועד יוני 1882 הוא כיהן כמושל ניו זילנד. בשנים 1883 – 1890 הוא כיהן כמושל ציילון הבריטית.

קריירה עסקית

ב-21 באוגוסט 1893 הוענק להמילטון-גורדון תואר אצולה, ברון סטנמור. ב-1897 הוא היה ליושב ראש של חברת איי האוקיינוס השקט (Pacific Islands Company), שהייתה חברה שנוסדה על ידי ג'ון ט. ארונדל, מרכז פעילותה היה בלונדון ופעילות הסחר שלה באוקיינוס השקט הייתה קשורה לפעולות כריית זרחה באי בנבה ובנאורו. ג'ון ט. ארונדל והלורד סטנמור היו האחראים למהלכי המימון של ההזדמנויות העסקיות החדשות הללו ועל ניהול המשא ומתן עם החברה הגרמנית ששלטה על זיכיונות הכרייה בנאורו. ב-1902 שולבו האינטרסים של חברת איי האוקיינוס השקט עם חברה מהמבורג והוקמה חברת הזרחה של האוקיינוס השקט (Pacific Phosphate Company) שהייתה מעורבת בכרייה בנאורו ובבנבה.
האוסף האתנוגרפי של המילטון-גורדון שנאסף על ידו בעת תקופת כהונתו כמושל פיג'י נתרם על ידו ב-1878 למוזיאון הבריטי.
רימה

רִימָּה היא שלב הזחל במחזור חייו של הזבוב.

מבנה ותיאור

גודל הרימה נע בין 2 עד 12 מילימטר בהתאם לשלב הגדילה בו היא נמצאת. צבען של מרבית הרימות משתנה בטווח של לבן כבוי (Off-White) עד חום בהיר, אף על פי כן חלקן יכולות אף להיות בצבע צהוב או אדמדם.
הן בעלי זוג גפיים דקים דמויות קרס המשמשות לאכילה אך חסרות רגליים.

מחזור חיים

מחזור החיים של הזבוב מורכב מ-4 שלבים: ביצה, רימה, גולם ובוגר (זבוב). הביצים יכולות להיות מוטלות בכל מקום בו יש די מזון עבור הרימות ובתנאי שהוא לח במידה מספקת. בין מקומות אלו נמנים צואת בעלי חיים, דשן, בריכות מים אך בעיקר בבשר נרקב. הביצים בוקעות בתוך 20-8 שעות מרגע הטלתן, מיד עם הבקיעה מופיעה הרימה המאביסה עצמה בבשר עד שהיא מוכנה לעבור לשלב הגולם. בשלב זה עוזבת הרימה את מקור המזון ועוברת למקום לחלוחי יותר על מנת להפוך לגולם. לאחר 12–14 ימים בוקע מן הגולם זבוב בוגר.

שימושים

האדם למד לרתום את תכונותיה המיוחדות של הרימה למטרות שונות בתחומים מגוונים.

הרימה בתנ"ך

יש כמה פסוקים בהם מופיעה הרימה, בדברי איוב: "לָבַשׁ בְּשָׂרִי רִמָּה וגיש [וְגוּשׁ] עָפָר עוֹרִי רָגַע וַיִּמָּאֵס" (ספר איוב, פרק ז', פסוק ה'). בדרך כלל הרימה נזכרת כסמל או כחלק מתיאור של מוות. לפעמים המקרא גם כותב תולעת בהקשרים שכנראה הכוונה לרימות, לדוגמה: "אַף כִּי אֱנוֹשׁ רִמָּה וּבֶן אָדָם תּוֹלֵעָה" (ספר איוב, פרק כ"ה, פסוק ו').
שוער הגלקסיה

תקציר עלילת הסרט

השנה היא 2070. מה יקרה אם מוסקבה תראה כמו עיר שניטלה ממנה רשת החשמל, הופסק כל הייצור והעולם כולו צופה בדריכות במשחק בין-כוכבי?
כתוצאה ממלחמה גלקטית, שהתרחשה בסמיכות לכדור הארץ, הירח נהרס והקטבים השתנו. חללית עצומה מרחפת מעל פני כדור הארץ — זהו האצטדיון, אשר מארח אירוע ספורט דומה לכדורגל, אך מהירים בהרבה. שם המשחק הוא קוסמובול. כאשר המשחק מתחיל, כל העולם נוצר מלכת כדי לצפות באירוע. השחקנים נקראים אתלטים ובעיני האנשים הפשוטים הם בני אלים, מאחר שתוצאות כל משחק יקבעו את גורל הארץ.

ליהוק

לדמויות הראשיות לוהקו שחקנים לא מוכרים כיבגני רומנצב כאתלט רוסי. רומנצב הוא בוגר האקדמיה הממלכתית לספורט במוסקבה והרקע הזה סייע לו להיכנס לדמות השחקן האתלטי. לצדו לוהקה ויקטוריה אגאלקובה, בוגרת התיאטרון לדרמה וקומדיה של סנקט פטרבורג. אליהם צורפה מריה ליסובאיה, בוגרת מכון בוריס שצ'וקין לתיאטרון. השחקנית הרביעית הלא מוכרת שצורפה אליהם הייתה יליזבטה טאיצ'נאצ'בה, שחקנית שהתחרתה בעבר בביאתלון ובבית ספר לספורט במוסקבה. כל אלה לוהקו בשל הרקע הספורטיבי שלהם. אליהם צורפו שחקנים נודעים כילנה יאקובלבה, יבגני מירונוב, מיכאיל יפרמוב ואחרים.

צילומים

הצילומים החלו בתחילת שנת 2017 ונערכו באולפני מוספילם והסתיימו בספטמבר אותה שנה.

פוסט פרודקשן

על עבודת הפוסט-פרודקשן עמלה חברת Main Road Post בראשות ארמן יאחין. אחד האתגרים הגדולים בהפקה היא העובדה שיותר מ-50 דמויות הינן דמויות דיגיטליות, שנוצרו מאפס בטכנולוגיה ממוחשבת, לכן במהלך צילומי הסרט, קירות האולפנים כוסו במסכים כחולים שאפשרו לעצב עליהם לאחר מכן באופן ממוחשב עולם שלם. חברת Main Road Post נבחרה לעצב את עולם הסרט בשל ניסיונה בעבודות מסוג זה בסרטים כמו "משיכה", "סטלינגרד", "דו-קרב" ובסרט "אוגוסט. השמיני".

שחרור ושיווק

הסרט מתוכנן לצאת לאקרנים ברוסיה ב-17 באוקטובר 2019, כך לדברי חברת CTB Film Company, שהוקמה ב-1992 בסנקט פטרבורג.
טיזר ראשון לסרט הוצג ב-30 בספטמבר 2017 במהלך פסטיבל "קומיק-קון רוסיה", כשהבמאי הציג את הסרט לקהל. קדימון מלא ראשון הוצג ב-16 בינואר 2018. באוקטובר 2019 נודע שתאריך יציאת הסרט נדחה שוב, הפעם לאוגוסט 2020.
יחסי הונגריה–קטר

יחסים מדיניים

היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-1990 ברמת השגרירויות הלא תושבות, בשלהי 2004 הועלו היחסים לדרג השגרירות עם פתיחת שגרירותה של קטר בבודפשט בירת הונגריה. היחסים הועלו בדרג עקב ביקורו של אמיר קטר חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני בהונגריה בשנת 2002, נשיא הונגריה פרנץ מאדל קיבל את פניו של זה מספר הסכמים בילטרליים נחתמו בביקור זה.
הונגריה מנסה לחזק את יחסיה עם קטר עקב היתרונות הכלכליים שביחסים עם מדינה זו, שהונגריה, מדינה במשבר כלכלי, צריכה מאוד.
אנגירוס

עיצוב

מוטויושי אובה, היוצר שיצר את אנגירוס, הוסיף לאנגירוס קרן ועטרה של סטירקוזאורוס, עיניים ענקיות, שריון קוצני של פלורופליטס, ניבים של סמילודון ויכולת התחפרות כשל חפרפרת, אף על פי שהוא אך ורק אנקילוזאורוס. בסרט גודזילה: המלחמות הסופיות, אנגירוס הופיע עם עיניים קטנות יותר.
יעקב פולק

ביוגרפיה

נולד בסביבות השנים 1460–1470. כינויו "פולק" מלמד לכאורה שנולד בפולין, אולם יש מן החוקרים הדוחים מסקנה זו וקובעים שנולד בגרמניה. למד בישיבת נירנברג אצל רבי יעקב מרגליות. לאחר מכן כיהן כראש ישיבה בפראג יחד עם רבי אייזיק מרגליות, בנו של רבו ר"י מרגליות.

פסק המיאון

בשנת 1492 אישר הרב יעקב פולק מיאון שעשתה אחות אשתו שנישאה בקטנותה, וביטל את הקידושין, אף על פי שחמישים שנה קודם לכן תיקן הרב מנחם ממירזבורק לא לעשות מיאון.
הדבר הזה גרם למחלוקת גדולה נגד ר' יעקב פולק, ורבנים רבים וביניהם רבו ר' יעקב מרגליות מנירנברג החרימו אותו.
מהר"י מינץ כתב עליו "אם חוזר בו (הר' יעקב פולק בנדון המיאון) מוטב, כיון שהנידוי היה על תנאי זה עד שיחזור, ואם ח"ו שאינו חוזר, ראוי להורידו מגדולתו" (שו"ת מהר"י מינץ סי' י"ג).
תלמידי תלמידיו של רבי יעקב פולק הצדיקו את מעשיו, "הר' יעקב פולק מרוב חשיבותו וגדלותו העמיד המיאון על דעתו ולא השגיח בהם ובגזירותם, והייתה נשואה אותה אשה הממאנת לאדם אחר ע"פ אותו המיאון" (מהרש"ל ים של שלמה יבמות פי"ג סי"ז).

רבנות קרקוב

לפני שנת 1494 הגיע לפולין, התיישב בקרקוב והקים בה ישיבה. ייסד את שיטת החילוקים – שיטה מפולפלת לניתוח סוגיות תלמודיות – אשר שלטה במשך מאות שנים בעולם התורני באירופה המרכזית והמזרחית. בשנת 1503 העניק לו מלך פולין מינוי כ"רב היהודים". רבי יעקב פולק נטמן בבית הקברות הישן בלובלין.
גדול תלמידיו היה רבי שלום שכנא מלובלין רבו וחותנו של הרמ"א.

השפעה

אף על פי שכמעט אין חומר כתוב שהשאיר, ר"י פולק נחשב כאבי עולם התורה הפולני בתקופת האחרונים.
בהקשר אליו נאמר: "מיעקב (ר"י פולאק) עד יעקב (ר"י מלובלין) לא קם ביעקב כיעקב".
מדברון

זיהוי

ציפור קטנה עם ניצוי מעובה שצבעו אפרפר-חום. הזנב זקור ומקפץ פעמים רבות בעת תנועת הציפור. על הראש והגב יש פסים שחורים קלים שבקושי נראים ממרחק. הרגליים ארוכות יחסית לגוף ומכיוון שהן מקופלות מעט לאחור נראות כאילו הן יוצאות מאחורי הגוף.

תפוצה

המדברון נפוץ במדבר סהרה, חצי האי ערב, הלבנט, עיראק, איראן, פקיסטן ומרכז אסיה. תוארו כ-9 תת-מינים, אשר כולם יציבים. התת-מין המקנן בישראל הוא S.i. inquieta, הנפוץ בין ישראל למזרח מצרים וצפון חצי האי ערב. המדברון חי בואדיות מדבריים, בנאות מדבר ובמדרונות סלעיים מכוסים שיחים דלילים. בסיני] הוא מעפיל עד רום 1000 מ'.

בארץ ישראל

נפוץ למדי באזורי הנגב וכן באזור מדבר יהודה. מזדמן לעיתים לאזור אילת ויהודה ולעיתים נדירות אף נצפה בשומרון. נמצא בארץ בעיקר בזמן האביב ולעיתים אף בחורף.

התנהגות

המדברון הוא ציפור טריטוריאלית - הוא מנתר משיח לשיח על פני הקרקע או במעוף נמוך, ומשמיע קולות ציקצוק. הוא ניזון מחרקים קטנים וזרעים. שני בני הזוג בונים את הקן בין ענפי שיחים נמוכים - הקן דמוי ביצה עם פתח צדי. בנוי ענפים דקים, גבעולים, ומרופד בצמר, נוצות ושערות. ראשית הקינון היא בין סוף ינואר לתחילת מרץ. ישנן בין 4 ל-6 ביצים בצבע קרם וכתמים בצבע חום-אדמדם. הנקבה דוגרת על הביצים כ-13 יום. שני ההורים משתתפים בהאכלת הגוזלים. המדברון המקנן ביהודה ושומרון הוא אחד הפונדקאים העיקריים של הקוקייה האירופית בישראל.
זיגפריד רספ

תחילת דרכו

רספ נולד ב-10 בינואר 1898 במינכן שהשתייכה לקיסרות הגרמנית. ב-6 בספטמבר 1915, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, הוא התגייס כצוער לצבא הבווארי. הוא סופח לרגימנט הרגלים הבווארי ה-1 ("המלך"), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. ב-24 ביוני 1916 הועלה לדרגת לוטננט, ובינואר 1917 מונה כשליש של הרגימנט. לאחר המלחמה עם פירוקו של הצבא הקיסרי, עבר לשרת בצבא הגרמני החדש הרייכסווהר, וב-5 במאי 1919 סופח לרגימנט הרובאים ה-41 (הבווארי), ובאביב 1920 מונה לשליש ברגימנט הרובאים ה-42 (הבווארי). ב-1 באפריל 1925 הוא הועלה לדרגת אוברלויטננט, ובמקביל מונה לשליש ברגימנט החי"ר ה-19 (הבווארי). 
ב-1 באוקטובר הועבר למטכ"ל של הדיוויזיה ה-7 במינכן. ב-1 בפברואר 1933 הועלה לדרגת האופטמן. ב-1 ביולי 1934 הוא קיבל תפקיד של מדריך לטקטיקה במכון המלחמה, וב-1 באפריל 1936 הועלה לדרגת מיור. ב-10 בנובמבר 1938 מונה כקצין במטכ"ל של הדיוויזיה ה-17.

אחריתו

רספ שוחרר מהשבי ב-26 בפברואר 1948, ולאחר המלחמה התגורר בעיר מורנאו אם סטפאלסה בגרמניה המערבית עד מותו ב-2 בספטמבר 1968 והוא בן 70.
אשר אריאן

פרופסור אשר אריאן (1938 – 7 ביולי 2010) היה מרצה וחוקר ישראלי בעל שם עולמי בתחום מדע המדינה.

חייו ופועלו

אריאן נולד בקליבלנד, אוהיו שבארצות הברית. הוא סיים לימודי תואר ראשון בהצטיינות באוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב (Case Western Reserve University), ומיד אחר כך המשיך ללימודי תואר שני ולדוקטורט במדע המדינה באוניברסיטת המדינה של מישיגן. אריאן עלה לישראל ב-1966, הקים את החוג למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב ומונה לראש החוג הראשון, תפקיד בו כיהן עד 1973. בשנת 1969 הועלה לדרגת מרצה בכיר. בינואר 1972 היה מחותמי מברק של פרופסורים לראש הממשלה, גולדה מאיר, בו נטען שהממשלה לא עשתה מספיק להשגת הסכם שלום עם מצרים. בשנת 1973 היה חתן פרס נפתלי למדעי הכלכלה והחברה של עיריית תל אביב על ספרו "העם הבוחר". לאחר מכן מונה אריאן לראש מרכז גולדה מאיר לחקר עבודה וחברה של אוניברסיטת תל אביב. ב-1977 נבחר לדיקן הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב, ולאחר מכן הופקד על הקתדרה למדע המדינה על שם רומולו בטנקורט.
ב-1979 היה אריאן חבר בקבוצה אשר כתבה את החוקה שכוננה את האגודה הישראלית למדע המדינה, ונבחר לעמוד בראש האגודה. במסגרת תפקיד זה ייסד את הכנס השנתי של האגודה, והשקיע בהרחבת החברות בה ובפיתוח הפעילות הנעשית במסגרתה. ב-1983 חזר לעמוד בשנית בראש החוג למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב, למשך שנתיים נוספות.
לאורך השנים ייצג אריאן את ישראל בעולם המחקר הבינלאומי. בשנות השמונים מונה לחבר הוועד הפועל של האגודה הבינלאומית למדע המדינה ונבחר לכהן כסגן יושב ראש בכנסי האגודה בשנים 1985–1988. בשנים 1994–2002 היה העורך של סדרת הספרים היוקרתית של האגודה Advances in Political Science בהוצאת Macmillan.
משנת 1986 היה אריאן פרופסור בכיר מן המניין בחוג למדע המדינה באוניברסיטה העירונית של ניו-יורק (City University of New-York), שם גם עמד בראש מרכז רוברט וגנר למדיניות ציבורית אורבנית ובראש התוכנית ללימודי דוקטורט. בראשית שנות התשעים עבר אריאן לאוניברסיטת חיפה, שם כיהן כפרופסור מן המניין.
במהלך שנות המחקר במדע המדינה פרסם אריאן עשרות ספרים ומאמרים בענייני ממשל ומשטר, בחירות, דעת קהל והתנהגות פוליטית בישראל מנקודת מבט השוואתית בינלאומית. שניים מהמפעלים המרכזיים שהוא הוביל הם סדרת הסקרים והספרים של הבחירות בישראל, פרויקט רב-שנתי הוותיק ביותר בחקר מדע המדינה בישראל, אותו ייסד ב-1969 במכון הישראלי לדמוקרטיה, ופרויקט מדיניות הביטחון הלאומי ודעת הקהל של מרכז יפה למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת תל אביב.
באמצע שנות התשעים מונה אריאן לעמית בכיר במכון הישראלי לדמוקרטיה, שם ריכז את מרבית פעילותו בשנותיו האחרונות. במסגרת עבודתו במכון יזם את שילובו של המכון למחקר חברתי שימושי על שם גוטמן בתוך המכון הישראלי לדמוקרטיה ועמד בראש התוכנית 'רפורמות פוליטיות'. ב-2006 זכה מרכז גוטמן בפרס הסובלנות מטעם הוועדה הציבורית של פרס הסובלנות. כמו כן כונן אריאן את פרויקט מדד הדמוקרטיה הישראלית, המציג הערכה שנתית של מצב הדמוקרטיה בישראל מנקודת מבט השוואתית, היסטורית ובינלאומית.
אריאן היה נשוי ואב לשלושה ילדים. 
אשר אריאן נפטר ב-7 ביולי 2010 לאחר שחלה בסרטן הגרון.
בית לאה

בית לאה הוא בית פרדס היסטורי מהמאה ה-19, הניצב על הגדה הצפונית של נחל הירקון סמוך לסכר נווה ירק לא הרחק מהמושב נווה ירק.

תולדות המקום

המבנה הוקם במאה ה-19, בלב פרדסים. הוא בן שתי קומות. בקומה הראשונה שכן מתקן שאיבה שבאמצעותו שאבו מים מנחל הירקון להשקיית הפרדס הסמוך. כרבים מבתי הפרדס ההיסטוריים, גם בית זה נבנה בשלבים. ראשיתו במבנה בן קומה אחת, שבו שכן מכון שאיבה ששאב מים מנחל הירקון להשקיית הפרדס הסמוך. בחדר קטן, מצפון לחדר המשאבות, התגורר כנראה הביארג'י ("איש הבאר") שטיפל בפרדס. סקר שנערך במבנה גילה שתחילה שאבו מים במנוע קטן ואחר-כך החליפו אותו במנוע חזק יותר, ולשם חיזוק ועיגון המנוע נוספו ברצפה יציקות בטון. בשלב כלשהו הוסיפו בעלי הפרדס קומה שנייה. ייתכן שהקומה השנייה שימשה כבית קיט ונופש לבעלי הפרדס.

מצב המבנה כיום

המבנה נמצא בשטח המועצה האזורית דרום השרון, בסמוך למושב נווה ירק. במשך שנים הוא נמצא במצב כללי של הזנחה, נטוש וסדוק ושימש כמקום עשיית צרכים למטיילים בקטע זה של נחל הירקון. בסמוך למבנה הוצב שלט רשמי מטעם המועצה האזורית דרום השרון רשות נחל הירקון וגופים נוספים המתאר את עברו וייעודו של המבנה.
מקור השם "בית לאה", אינו ידוע. לטענת מנהל רשות נחל הירקון דוד פרגמנט, מישהו כתב גרפיטי על קיר המבנה: "לאה המקומטת" והשם "דבק" בבית ומופיע במסמכים הרשמיים ובשלטים.
מחט החלל

המגדל

המגדל, שמשקלו כ-8663.6 טון, מתנשא לגובה של 184.41 מטר ויכול לעמוד ברוח של 200 מיל בשעה (320 קמ"ש). במגדל יש בסה"כ 6 קומות ו-3 מעליות. כאשר נפתח לציבור היה המבנה הגבוה ביותר מערבית לנהר המיסיסיפי. המבקרים יכולים להגיע לראש מחט החלל על ידי מעליות במהירות גבוהה שנל 4.5 מטר לשניה. לוקח 41 שניות בלבד להגיע למרפסת התצפית. מלבד המעליות, נוספו בשנת 2000  848 מדרגות מהמרתף לראש המגדל.
בגובה 150 מטר נבנתה מסעדה ששמה "SkyCity". המסעדה מסתובבת 360 מעלות כל 47 דקות. ממרפסת התצפית או המסעדה המבקרים יכולים לקבל את הנוף הפנורמי של סיאטל ואת הנופים הטבעיים שמסביב, כולל קו הרקיע של העיר התחתית, מפרץ אליוט, הרי האולימפיאדה והקאסקדה, הר בייקר, והר ריינייר.
החל ממאי 2018, מחט החלל עוברת שיפוץ, שעל פי הערכות יעלה 100 מיליון דולר. בשיפוץ יוחלף מתחם התיל של מרפסת התצפית בפאנלים מזכוכית. מלבד מרפסת התצפית, הקומות במסעדה המסתובבת יוחלפו ברצפות זכוכית נצפות, ויותקן מנוע סיבוב חדש.
Harvard Law Review

Harvard Law Review (הרווארד לואו ריוויו) הוא כתב עת משפטי הרואה אור בידי קבוצת סטודנטים עצמאית מבית הספר למשפטים בהרווארד.
יסעור שחפי

אטימולוגיה

"פולמאר" נגזר מהשפה הנורדית העתיקה שמשמעותה full - גס ו-mar - שחף. גס מתייחס לריח שמן הקיבה שהם מפיקים, ושחף מתייחס למראה שלהם.

תיאור

הם חולקים תכונות מסוימות עם מינים אחרים במשפחת היסעוריים. הם מייצרים שמן קיבה המורכבת משעוות אסטר וטריגליצריד העוזר להם כנגד טורפים. יש להם בלוטת מלח מעל הנחיריים המסייעת להתפיל את גופם, עקב כמות גבוהה של מים מלוחים מהאוקיינוס שהם סופגים. הבלוטה מפרישה תמיסת מלח מאפם.
שני מינים תוארו בזכות עצמות המאובנים שנמצאו על חוף האוקיינוס השקט שבקליפורניה.
פולמאר צפוני (שם מדעי: Fulmaris glacialis) חי בצפון האוקיינוס האטלנטי ובצפון האוקיינוס השקט. בעוד שפולמאר דרומי (שם מדעי: Fulmarus glacialoides) חי, כפי ששמו מרמז, באוקיינוסים הדרומיים.
עופות אלו דומים לשחפים אבל בין הסוגים אין קשר. פולמאר הצפון אפור ולבן עם מקור צהוב. גובהו 43–52 ס"מ, אורך מוטות הכנף 102–112 ס"מ. 
פולמאר הדרום חיוור יותר, וקצוות כנפיו כהות. אורכו 45–50 ס"מ ואורך מוטות הכנף שלו 115–120 ס"מ.

רבייה

שני המינים מתרבים בצוקים, במקומות נטולי טורפים. הם מטילים ביצה אחת לבנה. ביציהן מונחות על גבי סלע חשוף, או על שקעים רדודים המרופדים בחומר צמחי. הביצים בוקעות לאחר כ-8 שבועות, נדגרות על ידי שני ההורים. הגוזלים עוזבים את הקן כ-7 שבועות לאחר מכן. ההורים מטפלים בגוזליהם כ-41–57 ימים, כאשר בשבועיים הראשונים אחד מההורים לא נסוג בכלל מהאפרוח, ודואג לחימומו. בניגוד ליסעורים אחרים בגודל קטן-בינוני, הם אינם ליליים, ואינם משתמשים במחילות.

תזונה

הם חיים בים הפתוח במיוחד כשהם אינם בתקופת הרבייה. כמו רוב היסעורים, תזונתם היא דגים (כגון מדוזות ודיונונים), שמן וטפלי בשר. טווח מינים אלה גדל מאוד במאה האחרונה עקב הזמינות של פסולת רבה של דגים וטפלי בשר דגים, שדגים אותם בכמויות מסחריות; אך ייתכן שזה בעקבות שינויי האקלים. הגידול באוכלוסייה בולט במיוחד באיים הבריטיים.
כמו יסעורים רבים, יכולת ההליכה שלהם מוגבלת, אבל הם עפים מצוין. פעולת הכנף שלהם חזקה למדי בניגוד לשחפים. צווארם נראה כדמוי שור בהשוואה לשחפים. תוחלת חייהם ארוכה, 40 שנים. רובם מגיעים לגיל הזה.
בן מקאדמס

ביוגרפיה

מקאדמס נולד בעיירה ביוטה. הוא סיים תואר ראשון במדעי המדינה באוניברסיטה מקומית ואחר כך עשה תואר במשפטים באוניברסיטת קולומביה. עם קבלת הסמכה, הוא עבד במשרד עורכי דין בניו יורק ובסולט לייק סיטי.
בשנת 2009 בן מקאדמס נבחר לסנאט של יוטה. בהיותו חבר סנאט, בשנת 2011 הוא הכריז על התמודדות למשרת ראש העיר של סולט לייק סיטי ובנובמבר 2012 נבחר עם 54% מהקולות. בשנת 2016 הוא נבחר בפעם השנייה עם 59% מהקולות.
במהלך הכהונה הראשונה לפני קבלת החלטה על צורת טיפול בחסרי בית, הוא בילה שני לילות ברחובות העיר תוך התחזות לחסר בית.
בסוף שנת 2017 הוא הכריז על רצונו להתמודד לקונגרס של ארצות הברית נגד הנציגה המכהנת מיה לאב. הוא זכה תוך קבלת 694 קולות יותר ממנה. במהלך מערכת הבחירות המתמודדים השקיעו כ-11.4 מיליון $.