google/wiki40b huggingface dataset:
בית מדרש אלול

בית מדרש אלול הוא בית מדרש פלורליסטי פתוח ליהדות בירושלים המגדיר את עצמו כשוויוני וסובלני. בית המדרש, בו לומדים במשותף דתיים וחילונים, הוקם בחודש אלול בשנת תשמ"ט, על ידי רות קלדרון ומוטי בר-אור ומטרתם הייתה ליצור חידוש בלימודי היהדות.
בית מדרש אלול פועל בבית אלול, ברחוב שי עגנון שבשכונת סן סימון בירושלים. בשנת 2017 דיווח בית המדרש על 15,000 בוגרים.

פעילויות נוספות

לצד קבוצת בית המדרש המרכזית פועלות באלול מספר סדנאות ערב וקבוצות לימוד, יצירה וכתיבה, סדנאות לעולים, וסדנאות לכתיבה יוצרת לנוער ומבוגרים. במקום נמצאת ספרייה גדולה ואוסף חומרים מוכנים לשימוש בשם "אסופה", שנוצרו בסדנאות לימוד שהתקיימו באלול במהלך השנים וכן גלריה קטנה.
ברחבי הארץ פועלות כעשרים שלוחות של אלול - קבוצות לימוד המיועדות לקהלים שונים, וזאת במסגרת התוכנית "קהילות לומדות". מופעלת גם תוכנית מיוחדת בשיתוף עם מדרשות צבאיות של צה"ל. בית המדרש מקיים ערבים פתוחים לקהל הרחב - בעיקר בתיקון ליל שבועות ובהושענא רבה.
שוגר אהובתי

דמויות ראשיות

קים דניאלס (אוליביה האלינאן)
ילדה בת 15 אשר בתחילת העונה עוברת עם משפחתה מלונדון לברייטון.
קים היא לסבית אשר בתחילת העונה הראשונה מאוהבת בשוגר אך התאהבות זו הולכת ונחלשת בעונה השנייה.
מריה "שוגר" סוייט (לנורה קריצ'לו)
שוגר, גם היא בת 15, חברתה הטובה ביותר של קים.
שוגר אוהבת אלכוהול, חיי לילה ובמיוחד בנים.
שרה פריש

קורות חייה

פריש נולדה בישראל בשנת 1948. בשנת 1966 סיימה את הלימודים התיכוניים בבית ספר צייטלין. היא למדה משפטים באוניברסיטת תל אביב וב-1971 סיימה אותם. בשנים 1972–1980 עבדה בפרקליטות מחוז המרכז, כעורכת דין והתקדמה לדרגת סגנית בכירה ראשונה לפרקליט המחוז.
בסוף שנת 1980, כאשר הייתה בת 32, נבחרה לשופטת על ידי הוועדה לבחירת שופטים, ובכך הייתה לאשה הצעירה ביותר בישראל שמונתה לשופטת. דבר מינויה עורר דיון על רקע העובדה שלא שירתה בצה"ל ולא עשתה שירות לאומי, וכך הצליחה לצבור את עשר שנות הותק הנדרשות למינוי לשופטת בגיל כה צעיר. בינואר 1981 הושבעה לשופטת בבית המשפט השלום בפתח תקווה.
ב-31 בדצמבר 1994 פרשה מתפקידה כשופטת. עם פרישתה מכס השיפוט ועד שנת 2004 כיהנה כנשיאת מכללת שערי משפט, ובמקביל הקימה את משרד עורכי הדין יחד עם שותפה, עו”ד אהרון שפרבר.
במשך למעלה מ-20 שנה שימשה עו”ד פריש מרצה בתחום המשפט הפלילי, המשפט המבוים ורשלנות רפואית באוניברסיטת בר-אילן ובמכללת שערי משפט.
בשנת 1998 מונתה לעמוד בראש ועדת המוניות של משרד התחבורה, ובהמשך הודחה מתפקיד זה על ידי שר התחבורה, מאיר שטרית. 
כיהנה בדירקטוריונים של רשות שדות התעופה, רפאל ותש"ן והייתה חברה בוועדות איתור אחדות.
ב-12 באוגוסט 2019 הודיע מבקר המדינה מתניהו אנגלמן על מינויה של פריש לעמוד בראשות ועדת ההיתרים. שבוע לאחר מכן הודיעה פריש כי היא מוותרת על התפקיד נוכח הביקורת על מינויה והפיכת הוועדה ל"כדור משחק במגרש הפוליטי".
ניל דאג'ן

ביוגרפיה

דאג'ן נולד וגדל בדונקסטר שבווסט ריידינג ביורקשייר. הוא למד בבית הספר "Intake Secondary Modern". הוא שיחק בהצגות בית הספר בהם במחזה "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים". בשנים 1979 עד 1982 למד דרמה באוניברסיטת בריסטול.

קריירה

הופעת הבכורה של דאג'ן בטלוויזיה הייתה ב-1987. שנה אחר כך הופיע במיני-סדרה "Piece of Cake" על מלחמת העולם השנייה, לצדם של טים וודוורד, ג'רמי נורת'ם ונתניאל פרקר.
דאג'ן הופיע בסדרות כגון "חדר מיון", "London's Burning" ו"לאבג'וי". ב-1994 שיחק בתפקיד הבלש קוסטלו שעבד עם מפקח בילוש ויליאם אדוארד "ג'ק" פרוסט (בגילומו של דייוויד ג'ייסון) בפרק אחד בסדרה "A Touch of Frost". בשנים 1998 ו-1999 גילם את ג'ורג', הנהג של גברת ברדלי, בסדרה "סיפורי המסתורין של גברת ברדלי" בכיכובה של דיים דיאנה ריג. עוד שיחק בפרק "The Way Through The Woods" בסדרה "המפקח מורס", ובפרק בסדרה "בין השורות". ב-1994 ו-1997 הופיע בסדרה "Common As Muck". תפקידים נוספים שלו בטלוויזיה היו ב-"Out of the Blue", "שרלוק הולמס ותעלומת גרבי המשי", "The Street", ובארבע העונות של הסדרה "12 השליחים".
הוא הופיע בקומדיה הרומנטית "ברידג'ט ג'ונס: עובדות החיים" בתפקיד נהג מונית שלקראת סוף הסרט הוא לוקח את ברידג'ט לפגוש את מארק דארסי (בגילומו של קולין פירת').
ב-2007 שיחק בסיטקום "Roman's Empire" בתפקיד רומן פריטי, מיליונר שיצר את הונו במו ידיו. ב-2009 הופיע בתפקיד ראשי בסדרה "Life of Riley" ששודרה ב-BBC באפריל 2011. באותו חודש שיחק דאג'ן בתפקיד אלן הרדאקר בדרמה הטלוויזיונית "יונייטד" על אודות האסון האווירי במינכן שהתרחש ב-1958 שבו הייתה מעורבת קבוצת הכדורגל מנצ'סטר יונייטד.
ב-2010 הופיע דאג'ן בפרק "The Sword of Guillaume" בסדרת הדרמה "רציחות במידסומר". בפרק זה גילם את דמות בן דודו של פקד הבילוש טום ברנבי, שגילם ג'ון נטלס. אחרי פרישתו של נטלס מהסדרה, לוהק דאג'ן לתפקיד הראשי כבלש המשטרה במידסומר. הפרקים האחרונים בכיכובו של נטלס שודרו ב-2011. הדמות שמגלם דאג'ן היא פקד בילוש ג'ון ברנבי, ואיפשרה המשכיות לכינוי הסדרה בשם "המפקח ברנבי". לפני כן הופיע דאג'ן בפרק "Garden of Death" בסדרה "רציחות במידסומר" בתפקיד משנה.
ב-2012 כיכב דאג'ן בתפקיד נורמן בירקט בתוכנית הרדיו "Afternoon Play" של ערוץ 4 של ה-BBC בארבעה מחזות מאת קרוליין ודייוויד סטפורד.

חיים אישיים

דאג'ן נשוי למארי פיט, מפיקה ברדיו BBC. לבני הזוג נולדו שני ילדים.
ברתולד יאקוב

ד"ר ברתולד יאקוב סלומון (בגרמנית: 
Berthold Jacob Salomon ‏ 12 בדצמבר 1898 בברלין - 26 בפברואר 1944 בברלין), שהשתמש גם בשמות העט חייל ותיק (Ein alter Soldat), מרצ'ל רולין (Marcel Rollin) וברתולד ג'יי (Berthold Jay) היה עיתונאי ופציפיסט יהודי-גרמני.

חייו

הסופר והעיתונאי ברתולד יאקוב היה לפציפיסט ולמבקר חריף של המיליטריזם הגרמני בעקבות התנסויותיו במלחמת העולם הראשונה. מאמריו חשפו את התחמשותה הסודית של גרמניה לצד נהלים בלתי-חוקיים אחרים בצבא. כתוצאה מכך עמד למשפט באשמת בגידה, נקנס ונשלח למאסר של תשעה חודשים במצודה. בקיץ 1932 עקר לשטרסבורג, שם ניהל שירות עיתונות עצמאי. הוא הגביר את מאמציו לחשיפת ההכנות הנעשות בגרמניה לקראת מלחמה.  שמות הקוד שהשתמש בהם היו מרצל רולין וברתולד ג'יי. 
בשנת 1935 עשו סוכני הגסטאפו בשווייץ שימוש במלשין, שמשך אותו בדרכי רמיה אל בזל, משם העבירו אותו בכוח את הגבול לגרמניה. ממשלת שווייץ מחתה נמרצות נגד הפרת ריבונותה הלאומית, ומחאה זאת, יחד עם לחץ דיפלומטי ומחאות ציבוריות מצד גרמנים גולים, הביאו לשחרורו מן הכלא הגרמני כעבור חצי שנה ולהחזרתו לשווייץ, אך לנוכח איומי הנאצים עבר יאקוב לצרפת, שם המשיך בעבודתו עד פרוץ מלחמת העולם השנייה. 
יאקוב ואשתו נעצרו במחנה הסגר בדרום צרפת מ-1939 עד 1940, אז הצליחו להימלט דרך מרסיי לספרד ומשם, ב-1941, לפורטוגל הנייטרלית. בזמן שהמתין לקבלת האשרה המיוחלת  לארצות הברית, חטפו אותו הנאצים מליסבון והביאוהו לכלא הגסטאפו בברלין, שם היה כלוא במשך שלוש שנים. הוא מת בבית החולים היהודי כתוצאה מתנאי מאסרו ב-26 בפברואר 1944.
כידן צהוב

תיאור

הפועלות הן מגוונות בגודלן, בין 3–10 מילימטר. יש להן בטן צהובה, וראש וחזה בצבע חום בהיר. יש להן רגליים ארוכות ומחושים ארוכים, אך הן חסרות עיניים וכנפיים. הזכרים גדולים הרבה יותר. הם מגיעים לגודל של שלושים מילימטר, ויש להם כנפיים, עיניים ולסתות חזקות. לזכרים אין בטן צהובה, והם חומים לגמרי. 
המלכה במושבות הכידן הצהוב היא מלכת הנמלים הגדולה ביותר בארץ, ומהגדולות בעולם. היא מגיעה לגודל של חמישה סנטימטרים. גם היא, כמו הפועלות, חסרת כנפיים ועיניים. המלכה נדירה מאוד, ועד כה נצפו רק פריטים בודדים. למלכה בטן תפוחה וגדושה בשחלות

התנהגות

הכידן הצהוב חי במושבות תת-קרקעיות של רבבות פריטים. במושבה יש רק מלכה אחת, ואין בה זכרים כלל, אלא בזמן מעוף הכלולות. הפועלות מתחלקות לפועלות המלקטות אוכל, ו"פועלות חיילות" השומרות עליהן. על אף היותן עיוורות, הנמלים מבצעות את משימותיהן במיומנות.
הכידן הצהוב פעיל במשך הלילה.
לרוב, המושבה משתקעת בקן למשך כמה שבועות, ואז נודדת לתקופה ממושכת, עם עצירות ביניים במקומות שניתן להסתתר בהם. הנמלים נעות בשיירות צפופות מאוד, והחיילות שומרות על הפועלות בצידי השיירה.
בזמן הנדידה, נחיל הנמלים מתנפל על כל מזון הנקרה בדרכן. המזון כולל פירות, פרוקי-רגליים רבים, וגם נמלים אחרות. בנוסף, הכידן הצהוב מפורסם בזכות הנזק שהוא גורם לכוורות מבויתות של דבורת הדבש. אם השיירה נתקלת בכוורת, הנמלים יפלשו אליה, יהרגו את כל הדבורים ויטרפו אותן. העוקץ של הדבורים, שיעיל כל כך בהתמודדות עם חיות גדולות יותר, חסר תועלת כנגד הנמלים הקטנות. מושבת כידן מסוגלת לעיתים לחסל בלילה אחד שלוש כוורות. דבוראים שכוורתיהם נפגעו על ידי הכידן הצהוב נאלצים לעיתים להעביר את שאר הכוורות לשדה אחר על מנת למנוע מהנחיל לטרוף דבורים נוספות בלילה הבא.

מעוף הכלולות של הכידן הצהוב

הזכרים מבצעים את מעוף הכלולות לבדם (המלכה חסרת כנפיים) בלילות חמים של ראשית הקיץ. ניתן לראות אותם מתרכזים במספרים גדולים ליד מקומות מוארים. ההפריה מתרחשת בתוך הקן. ככל הנראה, הפועלות מובילות את הזכר אל המלכה לאחר שהסירו את כנפיו.
גינתר רפאל

חייו

הסימפוניה הראשונה של רפאל בוצעה לראשונה בניצוחו של וילהלם פורטוונגלר בשנת 1926 בלייפציג. משנת 1926 עד 1934 עסק בהוראה בלייפציג, אבל מחלתו ועליית הנאצים לשלטון - גינתר רפאל הוכרז יהודי למחצה - הקשו עליו להמשיך בעבודתו. בין תלמידיו קורט הסנברג.
יצירותיו כוללות חמש סימפוניות, קונצ'רטי לכינור ולעוגב, שש רביעיות מיתרים, יצירות סולו ודואו רבות לכלי קשת ולכלי נשיפה מעץ, עם פסנתר ובלעדיו, אחדות מיצירות אלה הוקלטו (הסונאטה לאבוב קיימת על גבי תקליטור). רפאל חיבר גם יצירות לעוגב, פסנתר ומקהלה. כן התקין לביצוע את הקונצ'רטו לצ'לו בלה מז'ור של דבוז'אק (1865), כשתווי היצירה, בגרסה לצ'לו ופסנתר, התגלו בשנות ה-20' של המאה ה-20. 
גינתר רפאל גם ערך פרטיטורות של יצירות מן התקופה הקלאסית ומתקופת הבארוק להוצאת ברייטקופף והרטל. בין השאר התקין מהדורות של הסונאטות לחליל של פרידריך הגדול ויצירות מאת ויוואלדי ויוהאן סבסטיאן באך (אחדות מהן אפשר למצוא בספרייה של אוניברסיטת קורנל האמריקאית.
בשנת 1948 קיבל את פרס פראנץ ליסט.
חזרן

ביולוגיה

גובה גזעי החזרן משתנה בין המינים השונים ונע בין סנטימטרים ספורים ועד ל-40 מטר. קוטר הגזע נע בין מילימטר בודד ל-30 סנטימטר. צימוח החזרן מתחלק למספר שלבים: בשלב הראשון צומח הנצר למלאו גובהו, הנצרים הם בעלי מפרקים וכל מפרק נושא עלה יחיד שמתנוון ונושר בסוף גידול הנצר במקביל לתהליך התפצלות מהנצר. בשלב השני לאחר סיום התפתחות הנצר מתחילים להתפצל ענפים מבסיס העלה היחיד שנמצא בכל מפרק, מבסיס עלה כזה יכולים להתפצל ענף אחד או יותר, בחלק ממני החזרן גם הענפים גדלים בשלב הראשון למלוא אורכם ואחר כך חוזרים ומתפצלים לענפים נוספים מבסיסי העלים שלהם. החזרן יכול להיות גדול מאוד, בניגוד למרבית הצמחים ממשפחת הדשא.
נצר חזרן יחיד, בעל מערכת שורשים מבוססת, מגיע בדרך-כלל לגובהו המלא בתוך כחודשיים. לאחר מכן מתפתחים הענפים הצדדיים.
החזרן מגיע לגובהו המלא בתהליך התפתחות שאורך כ6 שנים ובמהלכן בכל עונת יציאת נצרים יגדלו נצרים לגובה רב יותר מבעונות הקודמות.
החזרן מתחלק באופן גס לשתי משפחות: חד בדיים ורב בדיים. החזרן החד בדי שולח שורשים ארוכים ומוציא נצרים חדשים במרחק מצמח האם ואילו הרב בדיים גדלים בצורה מקובצת ומוציאים נצרים חדשים בסמוך לצמח האם.
חלק ממיני החזרן פורחים לעיתים נדירות. המין Phyllostachys bambusoides הוא בעל מחזור הפריחה האיטי ביותר - כ-130 שנה. כשמינים מעוטי-פריחה אלה פורחים, הצמח עשוי למות; וכל הפרטים מאותו המין יפרחו בו-זמנית באזור גאוגרפי גדול. משערים כי זהו מנגנון הגנה כנגד חיות הניזנות מזרע החזרן, כדי שלא יוכלו להסתמך על אספקה קבועה.
החזרן הוא מהצמחים מהירי הגדילה שבעולם. קיימים מקרים מתועדים של צמיחה של מטר שלם ביממה ויש טענה שבמינים מסוימים ניתן לראות בעין את גדילת הצמח.
חזרן הוא מזונו העיקרי של הפנדה הענקית בסין.

שימושים

נבטי החזרן אכילים, ובאזורים מסוימים בעולם ניתן לרכשם בחנויות כשהם חתוכים באופנים שונים. עם זאת, הנבטים של מספר מינים מכילים רעלים שיש לסנן, או לנטרל בהרתחה, בטרם ניתן לאכלם.
קני החזרן חזקים מאוד, ומשמשים לבניית בתים (באקלים טרופי), גדרות, גשרים, פיגומים, מקלות הליכה, ריהוט, צעצועים ועוד. החזרן אף משמש להכנת מספר כלי נגינה, כמו חליל השקוהאצ'י היפני.
הפדרציה העולמית של הנוער הדמוקרטי

הפדרציה העולמית של הנוער הדמוקרטי (בקיצור: הנוער הדמוקרטי; באנגלית: World Federation of Democratic Youth) הוא ארגון נוער שמאלני, המוכר בעיני האו"ם כארגון נוער לא ממשלתי ובינלאומי. הארגון, המכנה עצמו ארגון אנטי אימפריאליסטי שמאלני, הוקם בשנת 1945 בלונדון, והוא למעשה ארגון גג של תנועות נוער קומוניסטיות מכל העולם. בתחילת המלחמה הקרה, הארגונים ממדינות המערב פרשו ממנו עקב היותו מקושר למפלגות סוציאליסטיות וקומוניסטיות בהשפעה סובייטית.
כאשר קרסו הגוש המזרחי וברית המועצות, נקלע הארגון למשבר. במרווח הכוח שנוצר בעקבות עזיבתם של החברים המשמעותיים בארגון, החלו ויכוחים לגבי דמותה של הפדרציה. חלק סברו שהארגון צריך להיות בעל מבנה א-פוליטי, בעוד שאחרים סברו שהפדרציה צריכה להישאר ארגון הנוטה לשמאל. הנוער הדמוקרטי הצליחה לבסוף לשרוד את המשבר של נפילת הגוש המזרחי. הפעילות החשובה ביותר של הנוער הדמוקרטי הוא ארגון הפסטיבל העולמי של צעירים וסטודנטים. 
מטה הנוער הדמוקרטי כיום נמצא בבודפשט, הונגריה.

המנון הנוער הדמוקרטי

נוער כל עם וארץ

לנו יש מחשבה אחידה

שוב נפרוץ את הפרץ

שנבע בין אומה לשניה

בואו אל שורותינו

יד שלבו עם ידנו

נוער בר-דעת

צעד בצעד

יחד למטרה
קום ושירה שיר הנוער

של אחווה 

בן אלמוות הוא שירנו

לא יגווע 

אז יאזין

שירתנו זו עולם כולו

בן אלמוות הוא שירנו

לא יגווע 
לא ימוש בנו זכר

גיבורים שהקריבו את עצמם

ומעומק הקבר

הם ציוו אחדות לעולם.

כי יחדל שוד ורצח

עוד ישרור שקט נצח

כל בעל נפש

תחת שמש

אל נא יפול חינם
אורה רותם-נלקן

אורה רותם-נלקן היא פסנתרנית ישראלית שנודעה בביצועיה למוזיקה קלאסית ישראלית.
רותם-נלקן נולדה בירושלים ולמדה נגינה בפסנתר, ראשית אצל טובה ברלין-פפיש ואחר-כך בקונסרבטוריון ובאקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים אצל הנרייטה מיכלסון. ב-1959 יצאה לאנגליה ושם למדה אצל לואיס קנטנר ואצל רעייתו אז אילונה קאבוש. ב-1961 שבה לישראל.
רותם-נלקן עבדה עם מלחינים ישראליים רבים לאורך הקריירה שלה ובהם מרדכי סתר, אנדרה היידו, גדעון לבינסון ואחרים. היא ביצעה את יצירותיהם והקליטה אותן. היא הייתה פעילה גם כמורה לפסנתר, בין תלמידיה נפתלי וגנר.
רותם-נלקן נודעת בפרשנותה הייחודית למוזיקה קלאסית ישראלית.
סולסטיס קויל

היסטוריה

סולסטיס קויל הוקמה ב-2001, והרכבה הראשון כלל את שיר דויטש על שירה וגיטרה, עופר וישניא על גיטרה מובילה ואורי גולדברג על תופים. בשנה הראשונה לקיומה, הלהקה ביצעה שירים מקוריים בעברית ובאנגלית, שנכתבו בעיקר על ידי שיר דויטש אך גם על ידי שאר חברי הלהקה. סגנון הלהקה באותה תקופה נע בין רוק אלטרנטיבי, גראנג', בריטפופ ורוק ישראלי. בתקופה זו נקראה הלהקה סולסטיס.
בשנת 2003 הצטרף ללהקה הבסיסט הבאר-שבעי דרור "שוקו" פאר. כמו כן, שי ילין הצטרף כקלידן. הלהקה התחילה לבצע מופעי מחווה לרדיוהד שהפתיעו את חברי הלהקה בהצלחתם. הופעת הבכורה משכה להייניקן הבימה קלאב כ-250 איש, ולמספר אנשים אף לא הורשתה כניסה מפאת חוסר מקום. הלהקה המשיכה להופיע בבארבי תל אביב ובסיטי הול בחיפה, ובמקביל החלה לפתח חומר מקורי חדש.
בינואר 2004 הציגה הלהקה חומר החדש, שהיה בעל אופי אחיד יותר וביסס את סולסטיס קויל כלהקת רוק אלטרנטיבי מתקדם. דרור שוקו פאר עזב והוחלף על ידי דיאגו אולשנסקי. הלהקה המשיכה להופיע בארץ מול קהלים חדשים בשיתוף עם להקות ישראליות שונות, כגון אלפאבית, רקסטה, Behind the Sun ,Heavenbound ,The Carsitters, האנסמבל של שגיא צבי, זבוב עם גרוב ועוד.
אלבום הבכורה של הלהקה, "A Prescription for Paper Cuts" יצא לאוויר באופן רשמי ב-21 בספטמבר 2005. האלבום הופק באופן עצמאי באולפן הביתי של שי ילין שגם בישל וערך את כולו וחלקו הוקלט באולפני סביון. ב-1 באוקטובר ביצעה הלהקה את מופע השקת אלבום הבכורה, והכריזה באופן רשמי על צירופו של אהרון ליבר מלהקת "Behind the Sun" כחבר רשמי בלהקה. האלבום זכה לביקורות באתרים שונים ובכמה מגזינים מהעולם באנגלית, איטלקית, צרפתית וגרמנית. האלבום קיבל את תואר "אלבום החודש" באתר הגרמני Babyblaue. ובאתר הברזילאי.
השיר Photosensitivity, אשר פותח את האלבום, זכה לתשומת לב רבה באתר המוזיקה הבינלאומי, Garageband, שם הגיע השיר ל-Top 5 במצעד, ואף זכה בפרסים רבים אחרים. בעקבות ביקורת וראיון במגזין הבלגי "Prog Resiste", הוזמנה הלהקה להופיע בפסטיבל רוק מתקדם במועדון Spirit of 66' אשר בבלגיה, ב-14 באוקטובר 2006.
ב-2006 צילמה הלהקה קליפ לשיר "Deep Child", שנכתב על ידי שיר דויטש ובוים על ידי אמיר ארמל. הקליפ שודר בערוץ 24 ואף נבחר לקליפ השבוע ב-My HOT V.O.D.
ב-2007 צומצם הרכב הגרעין של הלהקה, ודויטש, וישניא וילין נאלצו להיפרד מאולשנסקי, ליבר וגולדברג. בין השנים 2007 ו-2011 ההרכב כלל את יציב כספי על תופים, ויניב שלו על גיטרה בס. לאחר מכן השניים הוחלפו על ידי יקיר פיטוסי ומיכאל גלפרין, בהתאמה.
ב-21 ביוני 2011 הוציאו חברי סולסטיס קויל את האלבום השני שלהם, "Natural Causes", דרך חברת ההפצה האמריקנית המבוססת באורלנדו, Melodic Revolution Records.
הנבחרות בגביע העולם בכדורגל נשים

לגביע העולם בכדורגל נשים העפילו, נכון ל-2019, 36 נבחרות לאומיות. מטרת ערך זה הוא להשוות בין הישגיהן של הנבחרות בטורניר.
וולטורנו

וולטורנו  (אנגלית: SS Volturno) הייתה אוניית נוסעים ומשא בבעלות חברת הספנות "אורניום" (Uranium) שנשרפה וטבעה באוקיינוס האטלנטי באוקטובר 1913. האסון גבה את חייהם של 136 איש, רובם נשים וילדים.

האונייה

הוולטורנו נבנתה בשנת 1906 בגלאזגו על ידי חברת פיירפילד (Fairfield Shipbuilding & Engineering Co) והונעה בכח קיטור. אורכה עמד על כ-114 מטרים ומשקלה היה 3,581 טונות. לספינה היו שני תרנים בגובה 12 מטר. על סיפונה היו 19 סירות הצלה ושש רפסודות.

אסון הוולטורנו

בעיצומה של סערה, בסביבות השעה שש בבוקר ביום חמישי, ה-9 באוקטובר 1913, פרצה דליקה בחלקה הקדמי של הוולטורנו. האונייה הייתה אז בדרכה מרוטרדם לניו יורק ועל סיפונה כשש מאות וחמישים בני אדם, מהם 93 אנשי צוות. בהתפרצות נהרגו כשמונים נוסעים ואנשי צוות, עליהם נמנה גם הנווט של האונייה.
הניסיונות לכבות את האש העלו חרס, וכל נוסעי האונייה פונו מחדריהם ורוכזו בסיפון העליון. בחוץ השתוללה סערה קשה והקהל נתקף בפאניקה. נשים רבות לקו בהתקפי חרדה והתעלפו. חלק מהגברים עזבו את מקומם כדי להלחם בשריפה, שהתפשטותה נמנעה בינתיים הודות למאמצם של אנשי הצוות.
לעת ערב החלו להגיע הספינות הראשונות שנענו לקריאות המצוקה של הוולטורנו, אולם מפאת הים הסוער לא יכלו להתקרב אל האונייה הבוערת. בפקודת הקברניט הורדו הימה מספר סירות הצלה עמוסות לעייפה בנשים וילדים, אך הסירות התהפכו והתנפצו כנגד גוף האונייה הכבד וכל נוסעיהן נהרגו.
אחת עשרה הספינות שהגיעו למקום האסון חגו סביב האונייה בלי יכולת לעזור, ושתיים מהן כמעט התנגשו בשל מזג האוויר הקשה. הנוסעים על סיפון הוולטורנו סירבו לקפוץ אל הים כדי להגיע לסירות ההצלה שנשלחו לעזרתם. 
בבוקר ה-11 באוקטובר זועזעה האונייה על ידי פיצוץ עצום בגופה ונוצר חשש מידי לחיי הנוסעים. מכלית שנחלצה לעזרת הוולטורנו רוקנה אל הים את מלאי השמן שנשאה וכך אפשרה הפלגה בטוחה יותר לסירות ההצלה. 521 נוסעים ואנשי צוות חולצו במהירות מהאונייה הבוערת והועלו על הספינות השונות, שלאחר מעשה חזרו לנתיבן המקורי. הוולטורנו ניטשה בלב הים בביטחון שתטבע. 
כשבוע לאחר הפקרת האונייה, ב-17 באוקטובר, נקרתה הוולטורנו בדרכה של מכלית הולנדית. רב החובל של המכלית החליט לטבע אותה לאחר שסקר את מצבה המסוכן וציווה לפתוח את שסתומי ההצפה שלה. למחרת ירדה הוולטורנו למצולות.

היהודים על הוולטורנו

על סיפון הוולטורנו הפליגו כתשעים נשים, גברים וילדים יהודים, רובם מהגרים מרוסיה. היות שיום הכיפורים חל במהלך ההפלגה שכרה חברת "אורניום" שופר וספר תורה מבית הכנסת ברוטרדם לטובתם. כשנפוצו השמועות אודות הדליקה התעטפו הזקנים בטליתות והתפללו, בראותם באסון עונש משמים על שבחרו להפליג בחג. בלילה קרא הקהל היהודי מזמורים מתהילים להושעתם.
האסון לא נודע לקהילה היהודית בניו יורק עד למוצאי יום הכיפורים, אז נהרו המונים אל משרדי חברת "אורניום" כדי לדלות פרטים אודות יקיריהם שעל סיפון האונייה. המוסד "הכנסת אורחים" לקח על עצמו לדאוג לניצולים ונערך לקבלתם על ידי איסוף מזון ובגדים. הנדבן יעקב שיף תרם חמשת אלפים דולר לצורך זה, והתקבלו גם תרומות מארגונים נוצרים. האונייה הראשונה, על גביה 105 ניצולים מהוולטורנו, הגיעה בערב סוכות לניו יורק. יתר הניצולים הגיעו בהמשך החג.
ראול אוארנהיימר

ראול אוטמר אוארנהיימר (בגרמנית: Raoul Othmar Auernheimer‏, 15 באפריל 1876 וינה - 6 בינואר 1948 אוקלנד, קליפורניה) היה סופר, מחזאי, פובליציסט, מבקר תיאטרון אוסטרי-יהודי.
משפטן בהכשרתו. כתב פרוזה קצרה וקומדיות חברתיות והצטיין במיוחד בפיליטונים שפורסמו בעיתון "נויה פרייה פרסה" בווינה.

רקע משפחתי ושנותיו המוקדמות

אוארנהיימר נולד בווינה כבן של הסוחר הגרמני יוהאן וילהלם אוארנהיימר ושל אשתו שרלוטה "ז'ני" ביכלר, יהודיה הונגריה, דודנית של תאודור הרצל. למד בבית ספר יסודי בלינץ באוסטריה העלית, אחר כך בגימנסיה באובר-דבלינג (כעת חלק מווינה) באוסטריה התחתית. אחרי סיום בחינות הבגרות עשה שרות צבאי בן שנה והחל משנת 1894 למד משפטים באוניברסיטת וינה. בשנת 1900 סיים עם תעודת דוקטור במשפטים והתמנה לשופט סטז'ר בבית משפט בעיר הולדתו.

פעילותו הספרותית והעיתונאית

בשנת 1906 התחתן עם אירנה לואופלדינה גוטמן מבודפשט.
התחיל לכתוב מגיל צעיר ובשנת 1898 כבר הוצג מחזה ראשון שלו בווינה. אחרי 1896 השתתף בעריכת העיתון "יוגנד" ("נעורים"), שהגדיר עצמו כ"שבועון מאוייר לאמנות ולחיי יום יום" ושהופיע במינכן.
בשנת 1906 התקבל לעבודה בעיתון "נויה פרייה פרסה", יש אומרים גם הודות לקרבה לתאודור הרצל המנוח, שעבד בעיתון. כתב בו במשך עשרות שנים מאמרי בקורת תיאטרון (על ההצגות בבורגתיאטר), עד שנת 1933. בנוסף לשמו האמיתי נהג להשתמש בשמות העט "ראול היימרן" ו"ראול אוטמאר".
החל משנת 1920 ועד יום מותו תרם קבוע כתבות לעיתון השווייצרי "נציונל צייטונג" מבזל.
אוארנהיימר נודע גם כמחבר מחזות, קומדיות משעשעות לרוב, וסיפורים. הושפע בכתיבתו על ידי מופסאן ושניצלר. חיבר ספרים גם על חיי מטרניך ופרנץ גרילפרצר. לפי עדותו של העיתונאי קרסטן טרגסט, שניצלר, שהתכתב עם אוארנהימר, העריך פעם את כתיבתו הספרותית כ"בסדר, חרוצה, אך בכל זאת מועטת ערך" („Fein, fleißig, aber doch schmächtig“).]
נמנה עם מיידי המועדון PEN בווינה ובשנים 1927-1923 עמד בראשו. בהמשך היה סגן יושב ראש ה-PEN לצידו של היושב-ראש פליקס זלטן (1869-1945). בשנים 1935-1933 היה יושב ראש ממלא מקום.
במרץ 1938 נעצר על ידי השלטונות הנאצים ונשלח למחנה הריכוז דכאו בטרנספורט ראשון שכלל אישים רבים .
אחרי פניה של הסופר אמיל לודוויג, הקונסול הכללי של ארצות הברית, ריימונד גייסט, התערב והשיג שחרורו מהמחנה באוגוסט 1938. בנובמבר התאפשר לו להגר לארצות הברית. הגיע לשם דרך ונציה. אוארנהיימר התיישב ופעל בניו יורק. בשנת 1944 הוענקה לו האזרחות האמריקאית.
בניו יורק היה פעיל אוארנהיימר בקרב חוגי הגולים האוסטרים: היה חבר מועדון ה-PEN האוסטרי החופשי, בשנת 1944
תרם בכתיבתו לסדרת כתבי הספרות של התנועה האוסטרית החופשית בלונדון. יחד עם חברו, ארנסט לוטאר (1890–1974) ניסה להקים תיאטרון אוסטרי בשם "די אסטרייכישה ביהנה" באמריקה אך לא הצליח.

תרגומים

ראול אוארנהיימר תרגם לגרמנית יצירות מאת סנט- בב ("דיוקנאות ספרותיים מצרפת של המאות 19-17", עם מבוא מאת שטפן צווייג), פול ז'רלדי ("הלן"), ושל קרוב המשפחה שלו, המחזאי היהודי-הונגרי ינה הלטאי (הרצל).
אפקט CNN

"אפקט CNN" היא תאוריה בלימודי תקשורת ומדעי המדינה, המתייחסת ביסודה לרשת החדשות העולמית והפופולרית CNN‏ (Cable News Network). הנחת היסוד היא כי התפתחותה של CNN, המשדרת 24 שעות ביממה, הייתה בעלת השפעה משמעותית על אופן גיבוש מדיניות החוץ בשלהי תקופת המלחמה הקרה והשפעה דומה באה לידי ביטוי על ידיה ועל ידי מתחרותיה בעידן פוסט-המלחמה הקרה. בעוד שתקשורת ההמונים נחשבה מאז ומתמיד למעין "רשות רביעית", וככזו השפיעה על עיצוב מדיניות בדמוקרטיות ייצוגיות, תאוריית "אפקט CNN" דוגלת בתפיסה שהיקפה, עומקה ומהירותה של המדיה הגלובלית החדשה הובילה ליצירת מינים חדשים של השפעות המתבדלות באיכותם מאלו שקדמו להן.

התאוריה בספרות המחקר

מתחילת שנות ה-90 (לאחר מלחמת המפרץ) ניתן למצוא ספרות עשירה סביב סוגיית ה- CNN Effect. מושג זה מתייחס להשפעת הטלוויזיה הגלובלית, על ידי דיווח והצגת דימויים דרמטיים של אירועים, על המדיניות במשברים בינלאומיים, בעיקר הומניטאריים. בניסוחה הקיצוני הכוונה להפקעת הסמכות ממקבלי ההחלטות. רוב החוקרים הסכימו שאפקט ה- CNN מהווה זרז ותנאי הכרחי להתערבות, ואפילו יש שטענו שמהווה תנאי מספיק, אך כיום ניתן למצוא ביקורות והסתייגויות לגבי התופעה. הוויכוח בספרות נסב סביב שלוש גישות: יעקובסון טוען שמדובר בתנאי הכרחי אך לא מספיק. גווינג וסטורבל טוענים לתנאי מספיק; וליוינגסון מגביל את הרעיון, וטוען שהתקשורת דוחפת לפעולה הומניטארית מצומצמת אך לא לסיום הקונפליקט. יותר מאוחר אך נטען כי הממשל הוא זה שמגייס את התקשורת.

ביקורת על התאוריה

הביקורת העיקרית בקרב החוקרים היא שמדובר במושג שהומצא על ידי קובעי מדיניות, ואחר מכן פותח על ידי עיתונאי (Gowing). על הסתייגויות אלו ניתן להוסיף שהאפקט מתרחש רק במצבים מסוימים – למשל כתלוי בסיכויי ההצלחה של הממשל – כאשר מלכתחילה לא ניתנו הגדרות נכונות ורציניות להסבר התופעה, ובכך זהו מצב שלא תורם ליצירת תאוריה תקשורתית מקובלת. ביקורות נוספות מעלות שאלות לגבי כיוון ההשפעה בין התקשורת לממשל, והשפעתם של משתנים אחרים כגון סוג המשבר, מצב פנים מדינתי, ודעת קהל.
תיאטרון אבטחה

תיאטרון אבטחה (באנגלית: Security Theater) הוא מונח המציין השקעה באמצעי אבטחה ספציפיים מאוד או מתקדמים טכנולוגית במטרה לספק תחושת אבטחה מוגברת, מבלי לנקוט בצעדים אחרים של ממש.
מומחים מסוימים, כגון אדוארד פלטן, מתארים את החמרת נוהלי האבטחה במנהלי התעופה האמריקאיים לאחר פיגועי 11 בספטמבר כתיאטרון אבטחה. 
לדוגמה, מעבר לעלות הכספית הגדולה הכרוכה בהם, אמצעי האבטחה המוגברים גרמו לאמריקאים רבים להעדיף נסיעה ברכב על פני טיסה; על פי חישוביהם של חוקרים מאוניברסיטת קורנל משנת 2007, השינויים שהחילה ה-TSA, רשות הבטיחות בתעבורה של המחלקה האמריקאית לביטחון המולדת, הובילו לירידה של 6% בשימוש בכלי תעופה, מה שתרם בעקיפין למספר גבוה יותר של הרוגים בתאונות דרכים בהשוואה לשנים קודמות.
ניקולאס לודיירו

קריירה

לודיירו נולד בעיר פאיסנדו שבגבול עם ארגנטינה והחל לשחק בקצות נוער בעירו. בגיל 13 עבר לשחק בקבוצת הנוער של נסיונל בה עלה לשחק בבוגרים ב-2007. לודיירו ערך הופעת בכורה בקבוצת הבוגרים ב-19 באוגוסט 2007 ובאותה שנה כבש שער בכורה. הוא היה שחקן חשוב במערך הקבוצה שהגיע לחצי גמר גביע ליברטדורס ב-2009.
בינואר 2010 לודיירו חתם באייאקס בשורותיה שיחק במחליף במשך שתי עונות וחצי בהן זכה עם אייאקס בשתי אליפויות וגביע. ביוני 2012 עבר לבוטפוגו כשחקן חופשי וב-2014 עבר לקורינתיאנס תמורת 4.5 מיליון ריאל. לאחר שנה עבר לבוקה ג'וניורס הארגנטינאית. ב-27 ביולי 2016 חתם בסיאטל סאונדרס האמריקאית.
לודיירו החל לשחק באורוגוואי ב-2009 והיה בסגל הנבחרת במונדיאל 2010. במשחק הפתיחה של אורוגוואי מול צרפת קיבל כרטיס אדום והיה השחקן הראשון שקיבל כרטיס אדום במונדיאל 2010. במשחק רבע הגמר של אורוגוואי נגד גאנה אחרי 70 דקות של משחק לודיירו נפצע ולא שב לשחק במונדיאל.
הוא שותף בטורניר קופה אמריקה 2011 בו זכתה אורוגוואי. היה בסגל בגביע הקונפדרציות 2013 בה אורוגוואי סיימה במקום הרביעי ונכלל בסגל אורוגוואי למונדיאל 2014.