google/wiki40b huggingface dataset:
אליעזר רבינוביץ

רבי אליעזר רבינוביץ (ה'תרי"ט, 1859 - ג' באדר א' תרפ"ד, 8 בפברואר 1924) היה רב ליטאי, רבה של מינסק. ממנהיגיה הבולטים של יהדות ליטא החרדית בתקופת מלחמת העולם הראשונה ובשנים שאחריה.

ביוגרפיה

נולד לרב יהודה רבינוביץ, בצעירותו למד בסלוצק אצל רבי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, ה"בית הלוי", ואחר כך בישיבת וולוז'ין שבה נודע כ"עילוי מקייב".
בשנת תרל"ט (1879) נישא לבתו הבכורה של "הגדול ממינסק", רבי ירוחם יהודה ליב פרלמן, ובשנת ה'תר"ם (1880), זמן לא רב אחרי חתונתו התמנה לשמש כרבה של סמולוביץ. לאחר פטירת חמיו "הגדול" בשנת תרנ"ו (1896), התמנה לכהן במקומו כרבה של מינסק בירת בלארוס, בתפקידו זה כיהן עשרים ושמונה שנים עד פטירתו בג' באדר א' ה'תרפ"ד, 8 בפברואר 1924.

פעילות ציבורית

רבי אליעזר רבינוביץ השתתף בפעילות הציבורית של יהדות ליטא, הן כשזו נגעה למחוז רבנותו, והן במישור הארצי והכלל יהודי. הוא שימש כנציג מחוז מינסק של ארגון התמיכה האמריקאי "עזרת תורה"; והיה בין ראשי משתתפי אספת ההכנה לייסוד אגודת ישראל, שהתקיימה בהמבורג בחודש אב תרס"ט (קיץ 1909), לצד רבי אברהם מרדכי אלתר מגור, רבי חיים סולובייצ'יק מבריסק, רבי אליעזר גורדון מטלז, רבי שלמה זלמן ברויאר מפרנקפורט, ונציגים מארצות שונות. ב-1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ונהירת הפליטים למינסק, התמסר לטיפול במצוקות הקיום שלהם. על חלקו בוועידת רבנים שהתקיימה בפטרוגרד נכתב בעיתון "הצפירה": "בא לוועידה רב, אדם רצוץ שחזותו חולנית, כאילו נשא את כל הגלות היהודית על כתפיו, עם כושר דיבור בלתי-מצוי, שנון ומזהיר ברעיונותיו, בעל הבנה מרובה בעניינים יהודיים, שהייתה לו השפעה מרובה באסיפה. זהו הגאון ממינסק הרב ר' לייזר רבינוביץ" ב-1920 לאחר כיבוש קייב בידי הבולשביקים ומעצרם של תלמידים רבים מישיבת נובהרדוק, התיר לתלוש דפי גמרא ולעטוף בהם אוכל שהועבר לאסירים, בנימוק שבשביל בחורים אלו תהווה ההימנעות מלימוד הגמרא פיקוח נפש ולכן הדבר דוחה את גינוני הכבוד שיש לנהוג בכתבי קודש בימים כתיקונם.
בילגוריי

היסטוריה

בילגוריי נוסדה בשנת 1578 בידי האציל הפולני אדם גורייסקי.
העיר מוקפת יערות, ועוברים בה שלושה נהרות. בעיר ישנו פארק שהוקם במאה ה-17, והוא מכונה "חורשת הקופים (Małpi Gaj). שערה המקורי של העיר עודנו ניצב בפארק.

יהודי בילגוריי

ראשית היישוב היהודי בעיר היא בסוף המאה השש עשרה, עת הותר ליהודים להתיישב בה. במהלך פרעות ת"ח ות"ט הושמדה כליל הקהילה היהודית בעיר.
היישוב היהודי בעיר חודש במאה ה-18, ובמהלך מאה ה-19 תרמו היהודים רבות לפיתוחה הכלכלי של העיר. בתחילת המאה ה-19 הוקם בעיר בית דפוס עברי בידי משפחת קרוננברג.
במהלך מלחמת העולם הראשונה סבלו יהודי העיר מהתעמרות חיילי הצבא הרוסי, ורבים מהם נמלטו ממנה. בנובמבר 1918 פרעו ביהודי העיר הנותרים חיילי הצבא הכחול.
בין מלחמות העולם התקיימה בעיר פעילות ציונית, בהובלת תנועות החלוץ ובית"ר, וכן פעלו בה אגודת ישראל והבונד. כמו כן, פעלו בעיר בתי ספר מרשת בית יעקב ומרשת יבנה.
בשנות השלושים התגוררו בעיר כ-4,600 יהודים, רוב תושביה.

בשואה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו לעיר פליטים יהודים ממערב פולין. ביום 6 בספטמבר 1939 הופצצה העיר בידי הגרמנים. כתוצאה מכך, מספר מתושביה נהרגו, ופרצה בה שרפת ענק, שכילתה גם את בית הכנסת המקומי.
ב-17 בספטמבר נכנסו הגרמנים לעיר, ועם כניסתם פינו יהודים רבים מדירותיהם. כמו כן, נלקחו יהודים לעבודות כפייה, ובוצעו ביהודים מעשי התעללות, ביזה ורצח מצד הגרמנים. ב-27 בספטמבר פינו הגרמנים את העיר לטובת הצבא האדום, אך כשבוע לאחר מכן שבו לעיר. במהלך שבוע זה נמלטו מהעיר כ-1,500 יהודים מזרחה.
עד מהרה הטילו הגרמנים תשלום כופר גבוה על הקהילה היהודית בעיר, תוך לקיחת בני ערובה להבטחת התשלום, ויהודי העיר צוו להתייצב מדי יום לביצוע עבודות כפייה. בראש היודנרט שהוקם בעיר מונה חיים מרדכי הירשנהורן, שנצטווה לספק לגרמנים רכוש ועובדים. באפריל 1940 צוו יהודי העיר לענוד סרט עם מגן דוד על זרועם, ובהמשך נשלחו עשרות יהודים מהעיר למחנות עבודה בסביבתה.
במחצית השנייה של 1940 הוקם בעיר גטו בין שני רחובות, אליו הועברו כ-3,500 יהודי העיר. בקיץ 1941 הפך הגטו לסגור, ויהודים שנתפסו יוצאים ממנו ללא היתר הוצאו להורג. במרץ 1942 הועברו 221 יהודים מהגטו לטרנוגרוד, ויהודים נוספים הועברו למיידאנק.
באוגוסט 1942 נערכה בגטו אקציה ראשונה, במהלכה למעלה מ-1,000 יהודים הועברו בעגלות לתחנת הרכבת בצ'רנישווצה, ושם הועלו לקרונות משא, ושולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
בנובמבר 1942 נערכה בגטו אקציה שנייה, במסגרתה הועברו כ-1,500 יהודים באלימות קשה, ותוך רצח כ-200 יהודים במקום, לבניינים הסמוכים לבית העלמין היהודי העיר. מבניינים אלו הוצעדו היהודים רגלית אל תחנת הרכבת בצ'רנישווצה, תוך רצח עשרות יהודים תשושים בדרך, ושילוח היתר בקרונות משא לבלז'ץ.
כ-70 עד 80 יהודים שהושארו בגטו לעבודות כפייה נכלאו בינואר 1943 בבית הסוהר המקומי. שם נרצחו הנשים, הילדים והזקנים, וכ-15 צעירים שולחו למחנה העבודה ינוביצה.
תפילת שבע

תפילת שבע היא תפילת העמידה שנאמרת בתפילות שחרית, מנחה וערבית בשבת ויום טוב, וכן בתפילת מוסף בכל זמן (למעט תפילת מוסף של ראש השנה).
תפילה זו כוללת את שלוש הברכות הראשונות והאחרונות מתפילת שמונה עשרה, וברכה מיוחדת באמצע המחליפה את חלק הברכות האמצעי.

ברכה אחת במקום הבקשות בחול

בשבתות ומועדים מוחלפת קבוצת הברכות האמצעיות בתפילת שמונה עשרה שעיקרה הוא בקשות במגוון תחומים בברכה אחת העוסקת בשבת ובמועד. הסיבה לכך היא האיסור על בקשות הנוגעות לצרכיו של האדם בשבת. במקום חלק זה, נקבעה ברכה אחת העוסקת בשבת וביום טוב.

הנוסח במוסף של ראש חודש

בתפילת מוסף של ראש חודש, הברכה האמצעית פותחת במילים: ראשי חודשים לעמך נתת, ולאחריה פירוט קרבן מוסף של ראש חודש. קטע החתימה פותח במילים: חדש עלינו את החודש הזה לטובה ולברכה. חתימת הברכה: מקדש (בשבת: השבת ו)ישראל וראשי חודשים. בראש חודש החל בשבת הברכה האמצעית פותחת במילים: אתה יצרת עולמך מקדם, כילית מלאכתך ביום השביעי.

הנוסח ביום טוב

בשלוש רגלים ערבית, שחרית ומנחה, פותחת הברכה האמצעית במילים: אתה בחרתנו מכל העמים, לאחר מכן מופיע הקטע האמצעי יעלה ויבוא. קטע הסיום פותח במילים: והשיאנו ה' אלוקינו את ברכת מועדיך. חתימת הברכה היא: מקדש (בשבת: השבת ו)ישראל והזמנים.
בתפילת מוסף של יום טוב וחול המועד, לאחר הפתיחה: אתה בחרתנו מכל העמים, נאמר הקטע הפותח במילים "מפני חטאינו גלינו מארצנו", ולאחריו פירוט קרבן מוסף של אותו יום טוב. ברגלים, אומרים אחרי פסוקי הקרבנות בקשה שהקב"ה יחזיר את העבודה למקומה ("או"א מלך רחמן רחם עלינו"), וממשיכים "והשיאנו" כבכל תפילות יום טוב.

הנוסח ביום הכיפורים

סדר הקטעים בברכה האמצעית ביום הכיפורים משתנה בין המנהגים השונים. אצל הספרדים נאמרים הקטעים: אתה בחרתנו (נאמר בכל החגים), אלהינו ואלהי אבותינו מחול לעוונותינו (ייחודי ליום כיפור), יעלה ויבוא (בכל החגים ובראשי חודשים), אלהינו ואלהי אבותינו מלוך על כל העולם כולו (רק בראש השנה וים הכיפורים), קדשנו במצוותיך (שבתות וחגים). אצל התימנים הסדר שונה: אתה בחרתנו, יעלה ויבוא, מחול לעוונותינו, מלוך על כל העולם ולבסוף קדשנו במצוותיך. במנהגי איטליה ואשכנז הסדר זהה כמעט לתימן, רק שמשמיטים את הקטע מלוך על כל העולם ובאיטליה גם את קדשנו במצוותיך.

חתימת הברכה

לפי רוב הנוסחים: ברוך אתה ה' מלך מוחל וסולח לעוונותינו ולעוונות עמו (נוסח אשכנז ונוסח ספרד מוסיפים: בית) ישראל ומעביר אשמותינו בכל שנה ושנה, מלך על כל הארץ מקדש (בשבת: השבת ו)ישראל ויום הכיפורים.
לפי תימן בלאדי: ברוך אתה ה' מלך על כל הארץ מוחל וסולח לעונות עמו בית ישראל מקדש (בשבת: השבת ו)יום הכיפורים.

הטועה בברכת שבע

מתפלל שהתחיל בטעות את ברכת 'אתה חונן' (או אף מספר ברכות) במקום הברכה המיוחדת לשבת - משלים את ברכת החול, ורק בסיומה חוזר לברכה המיוחדת לשבת. הסיבה לכך היא שאין איסור ממשי על אמירת ברכות אלו בשבת, ולכן יחיד שהתחיל אותם בטעות, יסיימם. ובתפילת מוסף נחלקו הפוסקים אם מסיים את הברכה.
משה פיזנטי

ביוגרפיה

פיזנטי נולד במצרים ובגיל חצי שנה עלה לישראל עם משפחתו. הוא החל לשחק כדורגל במסגרת מחלקות הנוער של בית"ר תל אביב. בשנת 1974, עלה לבוגרים ורשם את הופעת הבכורה שלו כשעלה בהרכב הראשון מול הפועל ירושלים. הופעת הבכורה המוצלחת של פיזנטי סללה את דרכו להרכבה הראשון של הקבוצה.
בשנת 1982 עבר פיזנטי לקבוצת  הפועל תל אביב. פיזנטי שיחק בקבוצה במשך כמעט שנתיים תחת המאמן צביקה רוזן, ואף זכה עם הפועל בגביע המדינה לאחר ניצחון 2-3 בדרבי על מכבי תל אביב במשחק הגמר. בהפועל תל אביב שיחק לצידם של כדורגלנים בכירים כמו ג'ימי טורק, משה סיני, אלי כהן (קוקוס), מוריס ז'אנו, שבתאי לוי ואריה בז'רנו. 
לאחר כמעט שנתיים בהפועל תל אביב, נכנע פיזנטי ללחצים מצד הנהלת בית"ר תל אביב, וחזר לקדנציה נוספת בקבוצת נעוריו. לקראת סוף שנות ה-80 עבר לקבוצת לזרוס חולון ששיחקה בליגה א', בה שיחק במשך שנתיים עד לפרישה. פיזנטי זומן פעמים רבות לסגל נבחרת ישראל, אך לא זכה לשחק במדיה.
בתחילות שנות ה-90 פנה משה פיזנטי לתחום האימון. פיזנטי אימן קבוצות בעיקר באזור גוש דן, הן קבוצות בוגרים והן קבוצות המשתייכות למחלקות נוער. בין הישגיו כמאמן ניתן למנות את ההגעה למקום החמישי בליגה הארצית (אז הליגה השנייה) עם הפועל בת ים בעונת 1996/1997, והעלייה עם מכבי עירוני בת ים לראשונה בתולדותיה לליגה הלאומית בשנת 2009. בסוף העשור הראשון של המאה ה-21, אימן את קבוצת הפועל צפרירים חולון, בעת ששיחקה בליגה א'.
וסט המפסטד

וֶסְט הָמְפְּסְטֵד (מערב המפסטד - באנגלית: West Hampstead) הוא אזור בצפון מערב לונדון, שוכן רובע קמדן, ממוקם בין צ'ילדס היל (Childs Hill) בצפון פרוגונל (Frogonal) והמפסטד (Hampstead) במזרח, סוויס קוטג' (Swiss Cottage) בדרום וקילברן במערב.
עד לסוף המאה ה-19, האזור היה ישוב קטן והיה קרוי "West End". וסט המפסטד המודרני הופיע עם הגעתן של מסילות הברזל, והפיכתו של האזור מאזור חוות לאזור מגורים. ב-1879 חברת הרכבות המטרופולינית (Metropolitan Railway) אימצה את השם וסט המפסטד עבור התחנה שהקימו באזור, ההיגיון היה למנוע בלבול עם ה"וסט אנד" (West End) שהוא הכינוי הנפוץ לאזור המסחרי שבמרכזה של לונדון.
Never Give Up

ביקורות

ג'ון בילסטין ממגזין רולינג סטון כינה את השיר "המנון מעורר השראה". סאם מורפי מ"Music Feeds" אמר "סיה נכנסת אל תוך השורשים ההודיים של הסרט באמצעות יצירת אווירה בוליוודית תחת הקול שטוף השמש שלה". לארס ברנדל מבילבורד תיאר את השיר כמשמח ומלא עוצמה.

וידאו קליפ

קליפ מתלווה עם מילות השיר יצא ב-3 בינואר 2017. הקליפ הופק על ידי המפיקה הישראלית חן ביטון, בוים על ידי הבמאי הישראלי ליאור מולכו וצולם על ידי הצלמת הישראלית דנית סיגלר. בהשראת עלילת הסרט, הקליפ סובב אחר ילד וילד מבוגר יותר ממנו שפניהם מכוסות והם חובשים פאה בלונדינית-שחורה (סימן ההיכר של סיה). בסרטון הם מחפשים אחד את השני בתחנת רכבת נטושה ומפחידה. בהמשך הסרטון השניים מתאחדים, עולים על קטר מברזל ועוקבים אחר הרכבות על מנת לצאת מהתחנה. מילות השיר מופיעות כמרוססות בספריי במקומות שונים בסרטון. בכתיבת משוב לסרטון, צוות המגזין "וייב" כתב שסיה "יוצרת מסע של תקווה ואמונה בין שתי נשמות תאומות בחוויה חזותית"
יהודה ברד"ח

יהודה ברד"ח (Julius Bardach; ברוסית: Юлий Меирович (Маркович) Бардах; י' באייר ה'תקפ"ח, 24 באפריל 1828 - חורף ה'תרס"ג, 1902 או 1903) היה חוקר מורה ופובליציסט יהודי רוסי, הצנזור על ספרים עבריים מטעם ממשלת האימפריה הרוסית.

ביוגרפיה

נולד בטוריסק שבווהלין לישראל יצחק ברד"ח, המשפחה מתייחסת לצאצאי רבי דוד הלוי סגל, הט"ז (ברד"ח = בני רבי דוד חריף, כינויו של הט"ז בימי חייו). בילדותו קיבל חינוך מסורתי, אחר כך השלים השכלה, קיבל הכשרה רשמית כמורה והתמנה בשנת 1851 כמורה בבית ספר ממשלתי בחוטין, בסרביה. שלוש שנים עשה שם, ושלוש שנים נוספות באיזמאיל.
ב-1857 עבר לאודסה והחל ללמד בחדר המתוקן שם, הוא שימש בתפקיד זה עשרים וחמש שנים, עד שקיבל בשנת 1871 מינוי כצנזור אחראי על הספרות העברית מטעם הממשלה. במקביל המשיך כמורה בכמה גימנסיות. באותה שנה זכה לתואר "אזרח נכבד", מטעם הממשלה, וכעבור כמה שנים נוסף התואר "אזרח נכבד לדורותיו".
חטיבה 395

היסטוריה

החטיבה הוקמה בשנת 1975 כחלק מאוגדה 194 שהוקמה לצורך חיזוק מערך חיל השריון לאחר מלחמת יום כיפור. במהלך מלחמת לבנון הראשונה גויסה החטיבה ונשלחה לרמת הגולן על מנת להחליף את יחידות אוגדה 36 שנשלחו ללבנון.
לאחר סגירתה של חטיבה 786 הועבר שם החטיבה לחטיבת השריון 395, עד שזו נסגרה גם כן, בשנת 2003.
אחד המח"טים שלה היה משה ורבין.
רולנדה שגרן

ביוגרפיה

רולנדה שגרן נולדה בבוקרשט ועלתה לישראל ב-1961. את ימי ילדותה ונעוריה העבירה בתל אביב, ולמדה בבית הספר תיכון עירוני ד'. בתקופת שירותה הצבאי (1975–1977) שירתה בלהקה צבאית ב"תיאטרון צה"ל".
בשנים 1977–1981 למדה משחק באוניברסיטת תל אביב בחוג לתיאטרון ובמסגרת לימודיה שיחקה בעיקר בתפקידים דרמטיים, והשתתפה במחזות "מהגוני", "מחכים לגודו", "המרפסת" ובמחזות של חנוך לוין.
לאחר סיום לימודיה התקבלה בשנת 1981 כשחקנית המרכז התיאטרוני בנווה צדק התל אביבי, ושיחקה בהצגה "נשים מוכות" בבימויה של נולה צ'לטון. באותה שנה פגשה את בעלה לעתיד, השחקן ג'וליאן שגרן בפסטיבל הפנטומימה בקרית שמונה - מפגש שהוביל לסיבוב הופעות משותף ברחבי העולם - השניים הופיעו באנגליה, באירלנד, בסקוטלנד, באוסטרליה ובטסמניה.
בשנת 1985 השתתפה בכתיבה, משחק, בימוי ועריכת של סדרת הטלוויזיה ללא מילים "התזמורת", אשר זכתה ב"פרס ורד הזהב". בפסטיבל עכו שיחקה בסרטו של נפתלי אלטר, "אירית עירית". השתתפה גם בהפקת "סרטי האגדות לחו"ל" של מנחם גולן, והשתתפה בסדרות הטלוויזיה "הצצקנים" ו"הופה היי".
בשנים 1989–1991 השתתפה בכתיבה ובמשחק במופע הקברט הסאטירי "ציצים" עם דורין כספי ומרטין פרידמן.
בשנת 1992 הצטרפה שגרן לתיאטרון הקאמרי והשתתפה בהצגות "ראש משוגע", "מהגר עובר ושב", "מבקר המדינה", "שברי זכוכית", ו"סטריפטיז אחרון".
בשנים 2001–2006 כיכבה במופע היחיד "רולנדה עד הסוף". החל משנת 2007 החלה להופיע במופע היחיד "רק על עצמי לצחוק ידעתי...!".
בשנת 2018 השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "כפולה" של ערוץ kidZ, כסבתא של שחר (תובל שפיר).

חיים אישיים

נשואה לשחקן ג'וליאן שגרן. מתגוררת בעין הוד.
קרול ריץ'

ביוגרפיה

ריץ' נולדה בקנטון פריבור בשם אן-ליס קאייל.
היא למדה שירה קלאסית בקונסרבטוריון של פריבור.
ב-1984 השתתפה לראשונה בקדם האירוויזיון השווייצרי והייתה במקום השביעי אך השיר ששרה באירוע נהייה לסינגל מצליח.
ב-1987 השתתפה בשנית בקדם וזכתה בו, באירוויזיון 1987 שרה את השיר "Moitié, moitié" (חצי חצי) והייתה במקום ה-17.
ב-1990 עברה לפריז שם עבדה בין היתר עם המלחין פרנסיס לה, בשנה זו גם הוציאה אלבום.
ב-1991 השתתפה בשלישית בקדם, לאחר מכן לקחה הפסקה מתחום המוזיקה.
ב-1999 חזרה להופיע, במהלך שנות ה-2000 הוציאה שלושה אלבומים ויצאה למספר סיבובי הופעות.
הספרייה והארכיונים הלאומיים של קוויבק

הספרייה והארכיונים הלאומיים של קוויבק (בצרפתית: Bibliothèque et Archives nationales du Québec; ובקיצור BAnQ) הוא ארגון ממשלתי של קוויבק המנהל את ספריית ההפקדה והארכיונים הלאומיים של הפרובינציה ואת הספרייה הלאומית שלה, שנמצאת ב"ספרייה הגדולה" ( Grande Bibliothèque) במונטריאול. הארגון נוסד מאיחוד של הספרייה הלאומית של קוויבק (Bibliothèque nationale du Québec; BNQ) ושל הארכיונים הלאומיים של קוויבק (Archives nationales du Québec) ב-2006. 
הספרייה מקדמת ומשמרת חומרי מורשת הקשורים לקוויבק וכן מספקת שירותים של ספרייה ציבורית. הארגון מפעיל ספריות הפתוחות לקהל. במונטריאול נמצאים הספרייה הגדולה (Grande Bibliothèque) שבנייתה החלה ב-2001 והיא נפתחה לציבור ב-2005, BAnQ Vieux-Montréal שנפתח ב-1971 ו-BAnQ Rosemont–La Petite-Patrie שהוקם ב-1948 ושופץ ב-1996 ושם ממוקם משרדי ההנהלה. בנוסף מפעיל הארגון ספריות בגאספה (הוקמה ב-2010), בגאטינו (הוקמה ב-1977),  באוניברסיטת לאוול שבקוויבק סיטי (1920), ברימוסקי (1979), ברוין-נוראנדה (1980), בסאגנה (1978), בסט איל (1981), בשרברוק (1979) ובטרואה ריבייר (1977).
אוסף הספרייה כולל עותקים של כל היצירות שיצאו לאור בקוויבק, וכן יצירות שעוסקות בקוויבק או נכתבו על ידי יוצרים מקוויבק. הארכיונים הלאומיים של קוויבק נוסדו ב-2 בספטמבר 1920 כשהמנהל הראשון של הארגון היה ז'ורז'-פייר רוי.
דובריש טורש

דובריש (דב בריש) טורש (נולד: תרכ"ג, 1863 –ו (?)193) היה מחבר ומדפיס ספרים, עסקן ופולמוסן תושב ורשה.

ביוגרפיה

נולד בוורשה לאלכסנדר זושא טורש. עסק בספרות ובמחקר תורניים, והיה בעל בית דפוס בוורשה שבו הדפיס גם את ספריו. 
בשנת 1894 הדפיס את ספרו של רבי יצחק אברבנאל "עטרת זקנים", וצירף לו הקדמה. בשנת 1895 הדפיס את ספרו של רבי אברהם אבן עזרא "שפת יתר", שבו השיב להשגות דונש בן לברט על ביאורי רבי סעדיה גאון. טורש צירף לספר את תולדותיו של אבן עזרא.
בשנת 1899 הוציא את ספרו "בר הדיא או חלום הירצל", ובו פולמוס כנגד הרעיון הציוני ההרצליאני. 
כאשר התעוררו ברוסיה קולות הסתה כנגד התלמוד, בטענה שהוא מעודד מרידה במלכות, ביקר בביתו הרב אליהו חיים מייזל, רבה של לודז', וביקשו לחבר חיבור הדוחה טענות אלו. בעקבות זאת חיבר את ספרו "הוד מלכות". הספר שיכך את קולות ההסתה, וטורש אף קיבל מכתב תודה מהצאר ניקולאי, כפי שכתב הרב צבי יחזקאל מיכלסון בדברי ההקדמה לספרו של טורש שבעה כוכבי לכת'.
טורש ניחן בסגנון כתיבה מליצי והִרבה בחריזה. בין השאר ניסח את נוסח מצבותיהן של אמו ואשתו של הרב צבי יחזקאל מיכלסון מוורשה.
מוטי ברוך

ביוגרפיה

ברוך התגייס לצה"ל בשנת 1985, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 890. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לגדוד 890 ומונה למפקד מחלקה בפלוגה המסייעת. בהמשך שימש כסגן מפקד הפלוגה. לאחר מכן מונה למפקד הפלוגה המסייעת בגדוד. בהמשך מונה לסגן מפקד גדוד 890 דאז, דרור וינברג. לאחר מכן מונה למפקד סיירת צנחנים, ושימש בתפקיד בין השנים 1996–1997, את תפקידו סיים לאחר מבצע מרכבות האלים במהלכו נפצע מאש מחבלים. לאחר שהחלים מפציעתו, הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 890 בין השנים 1998–2000, והוביל אותו בלחימה בדרום לבנון ובמהלך הנסיגה מלבנון. בשנת 2001 מונה למפקד יחידת מגלן, ופיקד עליה בין היתר במהלך מבצע חומת מגן, את תפקידו סיים באוקטובר 2002. 
בנובמבר 2002 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבה 226, את תפקידו סיים בשנת 2004. לאחר מכן מונה למפקד חטיבת יהודה, ושימש בתפקיד בין השנים 2004–2006. בהמשך מונה לראש מחלקת מבצעים באמ"ץ, וכיהן בתפקיד בין השנים 2006–2008. במאי 2008 מונה למפקד חטיבת הנח"ל, ושימש בתפקיד עד 19 במרץ 2010. ב-7 באפריל 2010 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד עוצבת עידן, במקביל שימש כמפקד קורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים, את תפקידיו סיים ב-17 באפריל 2012. ב-17 במאי 2012 מונה למפקד עוצבת הפלדה הוא שירת בתפקיד עד 8 במאי 2014. במרץ 2014 הוביל את חקירת מותו של שופט ירדני שנהרג מאש צה"ל בגשר אלנבי. בתום תפקידו יצא ללימודים באוניברסיטה לביטחון לאומי בארצות הברית. בשנת 2015 מונה לראש חטיבת תורה והדרכה באמ"ץ, בתפקיד זה שירת עד שנת 2018. באפריל 2018 מונה לעמוד בראש צוות לבדיקת אירועי האלימות שהתרחשו באותה עת בגבול רצועת עזה. ב-6 בספטמבר 2018 הועלה לדרגת אלוף וב-3 באוקטובר מונה למפקד הגיס המטכ"לי ובמקביל למפקד בית הספר לפיקוד, שליטה ומטה מבצעי.
ברוך בעל תואר ראשון במדעי המזרח התיכון מהאוניברסיטה העברית בירושלים ובעל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. מתגורר ביישוב עצמון, נשוי לסמדר ואב לשישה ילדים.
ויקטור גרן

ביוגרפיה

ויקטור גרן נולד בשנת 1821 בפריז. הוא למד בבית מדרש למורים בפריז והיה מורה לרטוריקה. בשנת 1852 התקבל כחבר בבית הספר הצרפתי ללימודי אתונה באתונה, יוון. בשנת 1878 התמנה לפרופסור באוניברסיטה הקתולית של פריז. בספרים גרן כותב על זיהוי האתרים וההיסטוריה שלהם והוא מרבה להוסיף מראי מקום ומובאות מהתנ"ך, מהמיתולוגיה היוונית, מכתבי חוקרים אחרים בני זמנו כגון רובינסון, טוֹבְּלֶר ודה סוֹסִי. גרן מצטט גם מקורות עבריים כגון המשנה והתלמוד וגם נוסעים יהודים כמו יצחק חילו ובנימין מטודלה. ביומני המסע של גרן מצוינים במדויק זמני הביקור בכל אתר ואתר וכיווני המסע. החוקרים רוברט מקאליסטר, בנימין מזר ויהושע בן אריה משבחים את עבודתו, את מחקריו ואת כתביו.
שבתי סגל

הרב שבתי סגל (תרמ"א, 1881 – כ"ב בכסלו תשי"ח, 15 בדצמבר 1957) היה ראש ישיבה חסידי, ממקימי ספריית הרמב"ם.

ביוגרפיה

נולד בפולין  ללייב וחיה לבית ולדמן סגל בעיירה חוליוב. נישא לשרה לשוזר. בגיל 22 היה רב והשתייך לחסידות סדיגורה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עבר יחד עם האדמו"ר מרדכי שלום יוסף פרידמן לווינה. בשנת תרע"ו (1916) החל ללמד בישיבה בצ'רנוביץ'. בשנת תרפ"ג (1923), משהוקמה ישיבת "משיבת נפש" בפשמישל, הועמד הרב סגל בראשה, יחד עם הרב שמשון פוגלמן והרב צבי וייצנר. בפשמישל היה ממקימי המשמר היהודי (מטעם "השומר הצעיר") שהוקם ברובו מאברכים ובחורי ישיבה. בשנת תרפ"ז (1927) חזר לצ'רנוביץ' וחזר ללמד שם. ב-1933 עלה לארץ.
ב-1935, שנת ה-800 להולדת הרמב"ם, אסף תרומות לאיסוף ספרים אשר היוו את הגרעין הראשוני של ספריית הרמב"ם ושימש כספרן הראשון של הספרייה. הספרייה שכנה ברחוב קלישר 50 בתל אביב (היום היא שוכנת בספריית בית אריאלה בתל אביב) והיא  מהווה ספרייה תורנית המכנסת את אוצרות המחשבה וההלכה של העם היהודי לדורותיו.
בשנת 1954 כתב את סיפרו "ציוני ש"ס" (ש"ס – שבתי סגל). עם כתיבת הספר, השמיט את האות "א" משמו, בהתאמה לנוטריקון הפסוק: "ברב שרעפי בקרבי תנחמיך ישעשעו נפשי".
על ספר זה כתב רבי מרדכי שלום יוסף, האדמו"ר מסדיגורה: "יפוצו מעיינותיו חוצה בארות מים חיים, נובעות ממקורות טהורים ומנפש טהורה לומדת תורה לשמה לעשות צדקה עם ישראל, להושיט להם ספר זה לתועלת כל המעיינים בו". הספר עוסק בפרשנות לנושאים עיקריים בתורה.
נפטר ב כ"ב בכסלו תשי"ח, 15 בדצמבר 1957 ונקבר בהר המנוחות בירושלים. הניח אחריו חמישה בנים ושתי בנות.
סאש!

קריירה

ההרכב הוקם על ידי סאשה לאפסן, תומאס "אליסון" לידקה וראלף קאפמאייר בשנת 1995. בשנת 1997 בשיתוף הזמרת סבין אומס, הידועה בשם הבמה "Encore!" הוציא סאש! את הלהיט "Encore une fois". באותה שנה הוציא ההרכב גם את השירים "Ecuador" ו"Stay". בשנת 1998 הוציא ההרכב את הסינגל הראשון "La Primavera" מתוך האלבום "Life Goes On".
בשנת 1999 הוציא ההרכב את הסינגל "Adelante" שהיה הראשון מתוך האלבום הבא שנקרא בשם "Trilenium". שנה לאחר מכן הוציא ההרכב את אלבום האוסף  "Encore Une Fois – The Greatest Hits". 
בשנת 2002 הוציאו סאש את האלבום  "!S4!Sash". אחד מהשירים שנכללו בו היה "run" שכלל ביצוע משותף עם הזמר הבריטי בוי ג'ורג'.
בשנת 2007 הוציאו את האלבום "10th Anniversary" שכלל 16 סינגלים כולל גרסה מחודש, ללהיט "Ecuador". בשנת 2008 הוציאו את אלבום האוסף הכפול "The Best Of".
אלכס בעד ונגד

עלילה

הסדרה מספרת על אלכס, נערה תיכוניסטית, המנסה לברוח משיעור כתיבה. בעקבות הבריחה הכושלת שלה מהשיעור היא מקבלת עונש לכתוב טור בעיתון בית הספר. רננה, מנהלת שיעור הכתיבה וגם אחראית מערכת העיתון, מבקשת מאלכס הילדה התיכוניסטית המופרעת לעבוד ביחד עם קבוצה בעיתון. אלכס לא רוצה ומבקשת מאביה שימציא בשבילה תירוצים. אביה לא מסכים ולכן היא מנסה לבקש מחברה רובי. היא ניגשת לספרייה ובספרייה מתאהבת בירדן, נער בעל עיניים כחולות ועובד זר בספרייה. היא מבקשת ממנו לכתוב עימה טור לעיתון בעוד שהיא שוכחת שרובי הזמין אותה לפיצה. לאחר שאלכס החסירה לרובי, רובי נוקם בה ולא מבקש מרננה להוציא את אלכס מהעיתון. אלכס מוכרחה לכתוב לעיתון וכתיבתה עם ירדן הולכת ונעדרת . רובי חבר של אלכס מגיל שלוש וחצי והם חברים טובים. רובי מאוהב בסתר באלכס ובפרק הסיום השניים מתנשקים.
קבוצת קרניבל

היסטוריה

החברה הוקמה בשנת 1972 בשם "קרניבל קווי נופש" (Carnival Cruise Lines) על ידי תד אריסון. בשנת 1987 הנפיקה לראשונה 20% ממניותיה לציבור. בעזרת ההון שגייס מהציבור החל אריסון בהרחבת פעילות החברה באמצעות רכישה ומיזוג של חברות אחרות מהתחום.
בשנת 1988 נקטה קרניבל במהלך חדשני להרחבת פעילותה כאשר רכשה חברת תעופה. עיקר עיסוקה של החברה היה הטסת הנופשים מנמלי תעופה שונים אל נמלי היציאה של הספינות להפלגות הנופש.  בשנת 1997 נרכשה חברת התעופה על ידי פן אמריקן שפשטה רגל מאוחר יותר.
בשנת 1993 שונה שמה של החברה ל "חברת קרניבל" (Carnival Corporation) והיא המשיכה בתהליך ההתרחבות באמצעות רכישת מתחריה, פיתוח קווים חדשים, ובניית אוניות חדשות ומפוארות יותר והפכה לחברה הגדולה בארצות הברית בתחום הפלגות הנופש.
בשנת 2002 התמזגה חברת קרניבל עם חברת  P&O Princess Cruises הבריטית שהייתה החברה הגדולה ביותר בבריטניה בתחום הפלגות הנופש. החברה הבריטית עצמה, בעלת קוים ברחבי העולם, הייתה גלגול מודרני של חברת  Peninsular & Oriental Steam Navigation Company אשר הוקמה בשנת 1822 והייתה החברה הוותיקה בעולם בתחום הפלגות הנופש והנוסעים. החברה הבריטית כללה בתוכה לאחר שרכשה בשנת 1993 את חברת "קונרד" (Cunard Line) אשר שלטה למעלה מ-100 שנה בתחום הפלגות הנופש ואוניות הנוסעים בצפון האוקיינוס האטלנטי, ואשר בבעלותה היו מותגי  "הספינות המלכותיות", "קווין מרי" ו"קווין אליזבת".

כיום

החברה שולטת על כמחצית משוק הפלגות הנופש העולמי. היא מפעילה קווי הפלגות נופש בצפון אמריקה, אירופה, הים הקאריבי, הים התיכון ואוסטרליה תחת 11 מותגים שונים של החברות שנרכשו ומוזגו על ידה בעבר. בבעלותה יותר מ-100 ספינות ובהן יותר מ-190,000 מיטות לנופשים.
בעל המניות העיקרי בקבוצת קרניבל הוא מיקי אריסון בנו של מייסד החברה, והוא מחזיק בכ-47% מהמניות.