google/wiki40b huggingface dataset:
אירוס הנגב

מאפיינים

אירוס הנגב גדל בחולות מרכז ומערב הנגב עד אל עריש בחצי האי סיני, והוא אנדמי לאזור. זהו המין הדרומי והמדברי ביותר בקבוצת אירוסי ההיכל. הצמח נמוך, העלים מכחילים, צרים וכפופים. גובה גבעול הפריחה הוא 35-10 סנטימטרים. גודל הפרח עד 12 סנטימטרים, וצבעו סגול בגוונים שונים. עלי העטיף החיצוניים כהים מהפנימיים, ובבסיסם כתם כהה. השערות בתוך הפרח אינן צהובות כמו באירוסי היכל אחרים אלא שחורות או סגולות. הפריחה בפברואר-מרץ בהתאם למזג האוויר. קני השורש האדמדמים מתפשטים ויוצרים קבוצות של עשרות פרחים.
הצמח לא נמצא בשטח של שמורת טבע ולכן נפגע עקב עקירה בידי אנשים ופעולות פיתוח שונות. כמו כן דורבנים נוהגים לחפור ולאכול את קני השורש של הצמח.
ככל שאר אירוסי ההיכל אירוס הנגב הוא פרח מוגן.
חשיבה סביבתית

חשיבה סביבתית היא צורת חשיבה אשר בוחנת את המציאות מנקודת המבט של יחסי הגומלין בין האדם לסביבתו הטבעית. תהליכי חשיבה אחרים, כגון חשיבה אסטרטגית, חשיבה יוצרת, חשיבה ביקורתית ועוד, הם אופנים שונים של הפעלת האינטלקט. סוגי חשיבה שונים קשורים למודעות, לאופן הפעלת החשיבה וניתובה להיבטים מסוימים. חשיבה סביבתית התקיימה משחר ההיסטוריה, וניתן למצוא עדויות לכך כבר במסורת היהודית, בכתבי אנשי יוון העתיקה, במסורת האינדיאנית, ובמסורות עתיקות נוספות. 
מאז תחילת המאה ה-19, עם התפתחות התיעוש והגדלת ההשפעה האנושית על הסביבה, התפתחה החשיבה הסביבתית בקצב מואץ. בימינו החשיבה הסביבתית מתרכזת ביחסי הגומלין שבין האנושות לכדור הארץ ובין האדם לסביבתו הקרובה. למעשה זוהי האידאולוגיה המתהווה והמתחדשת של כל מי שעוסק בתחום הסביבה והאקולוגיה. חשיבה סביבתית כוללת בתוכה תפיסות רבות ומגוונות הקושרות בין כלכלה, חברה ושימור הטבע והסביבה.
ערך זה יעסוק במודלים בסיסיים של החשיבה הסביבתית של העת האחרונה.

הוגים מרכזיים

הוגים בולטים בחשיבה הסביבתית הם: ארן נס, מוריי בוקצ'ין, אלדו ליאופלד, גארט הרדין, נעמי קליין.
דון קווארי

ביוגרפיה

קווארי נולד בקינגסטון בירת ג'מייקה. הוא נבחר לייצג את ארצו בריצת 100 מטר באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) בהיותו בן 17 בלבד, אך פציעה מנעה ממנו להשתתף בסופו של דבר. הוא עבר לארצות הברית על מנת ללמוד ולהתאמן באוניברסיטת דרום קליפורניה שם קיבל תואר ראשון בכלכלה ובמנהל ציבורי.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באדינבורו, סקוטלנד בשנת 1970 זכה קווארי ב-3 מדליות זהב, בריצת 100 מטר (10.2 שניות) בריצת 200 מטר (20.56 שניות) ובריצת שליחים 4x100 מטר (39.46 שניות).

שיאן עולם

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בקאלי, קולומביה בשנת 1971 זכה קווארי ב-3 מדליות זהב בריצת 100 מטר (10.29 שניות), בריצת 200 מטר בשיא עולם חדש של 19.86 שניות ובריצת שליחים 4x100 מטר (39.28 שניות). טומי סמית' קבע באולימפיאדת מקסיקו סיטי 19.8 שניות במדידה ידנית ולאחר בדיקה  נקבע זמנו על 19.83 שניות במדידה אלקטרונית לא רשמית וגם זמנו של קווארי היה 19.8 שניות במדידה ידנית ולאחר בדיקה היה 19.86 שניות במדידה אלקטרונית לא רשמית. 
כאחד המועמדים לניצחון באולימפיאדת מינכן (1972) סיים קווארי רק במקום 16 בריצת 200 מטר, לאחר שלא הצליח לסיים את הריצה בשלב חצי הגמר בשל מתיחת שריר. בשלב רבע הגמר הוא קבע את התוצאה השלישית בטיבה בשלב זה 20.43 שניות והחמישית בשלב הגמר.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בקרייסטצ'רץ', ניו זילנד בשנת 1974 זכה קווארי ב-2 מדליות זהב, בריצת 100 מטר (10.38 שניות) ובריצת 200 מטר (20.73 שניות).
בתחרות אתלטיקה שנערכה במודסטו ארצות הברית ב-22 במאי 1976 קבע קווארי במדידה ידנית בריצת 100 מטר שיא עולם חדש של 9.9 שניות והיה לאחד הספורטאים הבודדים בעולם שהחזיקו בו זמנית בשתי הריצות (100 ו-200 מטר) בשיא עולם.

אולימפיאדת השיא

באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה קווארי במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.23 שניות, לפני מילארד המפטון (20.29 שניות) ודווין אוונס (20.43 שניות) שניהם מארצות הברית ובמדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.08 שניות, אחרי הייזלי קרופורד מטרינידד וטובגו (10.06 שניות) ולפני האלוף האולימפי היוצא, ולרי בורזוב מברית המועצות (10.14 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:02.84 דקות.
במשחקי חבר העמים שנערכו באדמונטון, קנדה בשנת 1978 זכה קווארי במדליית זהב בריצת 100 מטר (10.03 שניות) בפעם השלישית ברציפות לפני אלן וולס שייצג את סקוטלנד (10.07 שניות) וקרופורד (10.09 שניות). תוצאות אלו הושגו בעזרת רוח גבית של 7.6 מטר/לשנייה.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכה קווארי במדליית ארד בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.29 שניות, אחרי שיאן העולם פייטרו מניאה מאיטליה (20.19 שניות) ואלן וולס מבריטניה (20.21 שניות) ולא הצליח הגן על תוארו ומאית השנייה לפני סילביו לאונרד מקובה (20.30 שניות). נוסף לכך הוא סיים במקום תשיעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.55 שניות, בשלב רבע הגמר הוא קבע תוצאה של 10.29 שניות שהייתה מספיקה למדליית ארד ובמקום תשיעי בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 39.71 שניות.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכה קווארי במדליית כסף בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 38.62 שניות, אחרי ארצות הברית שקבע שיא עולם חדש של 37.83 שניות ולפני קנדה (38.70 שניות). נוסף לכך הוא סיים במקום 14 בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.77 שניות.
קווארי הוא בן דודו של פיל בראון, אתלט בריטי בעל מדליית כסף אולימפית (לוס אנג'לס 1984) בריצת שליחים 4x400 מטר.
דוד קמחי

קורות חייו

דוד (דייב) קמחי (Kimche) נולד בלונדון בשנת 1928 כילד התשיעי למשפחה, בילדותו עבר עם משפחתו לציריך עד שובם לאנגליה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, היה חבר בתנועת הבונים. קמחי עלה לארץ ישראל בשנת 1946 באשרת סטודנט ולמד חקלאות באוניברסיטה העברית בירושלים, לאחר שפגה אשרת שהייתו בארץ, נותר בה כשוהה בלתי לגאלי. במקביל ללימודיו עבד כעורך ב"פלסטיין פוסט".
בנובמבר 1947 התגייס לארגון "ההגנה", ושירת בו במסגרת החי"ש, כלוחם בפלוגת הסטודנטים של גדוד מוריה. הוא לחם במלחמת העצמאות ונפצע בקרב על שכונת אבו תור בירושלים.
לאחר מלחמת העצמאות עזב את לימודי החקלאות ולמד תואר ראשון ושני בלימודי המזרח התיכון ובסוציולוגיה אותם סיים ב-1953, שנים לאחר מכן השתלם במכון ללימודי אפריקה ואסיה באוניברסיטת הסורבון בפריז. ב-1970 סיים את לימודי הדוקטורט ביחסים בינלאומיים, נושא המחקר שלו היה התנועה האפרו-אסיאנית. 
בשנת 1953 הצטרף קמחי למוסד. בתפקידו הראשון שימש מדריך בבית הספר למדעי המדינה בירושלים, ב-1955 עבר לאגף "צומת" (האחראי על המודיעין האנושי) ושימש כראש שלוחה במדינה אירופאית. בהמשך מונה לראש מחלקה באגף "תבל" (האגף שמופקד על הקשרים המודיעיניים והדיפלומטיים) ובשנות ה-60 יצא לשליחויות רבות באפריקה ובאסיה. ב-1968 מונה להקים את אגף המטה במוסד האחראי לריכוז ותיאום האגפים המבצעיים. ב-1973 יצא לאירופה כראש "תבל" באזור וב-1976 מונה לראש אגף "תבל". קמחי פעל תחת כיסויים שונים, בהם עיתונאי, איש עסקים ודיפלומט. 
בשנת 1980 פרש מן המוסד ונתמנה למנכ"ל משרד החוץ. הוא שימש בתפקיד זה עד לשנת 1986. בשני תפקידיו אלה היה קמחי מעורב בכל האירועים המדיניים החשאיים של התקופה; נפגש עם בשיר ג'ומאייל בלבנון, ב-1976 בעת יצירת הקשר בין ישראל לבין הנוצרים בלבנון, היה מעורב במהלכי מלחמת לבנון הראשונה ובמהלכים הישראלים של פרשת איראנגייט.
לאחר פרישתו מתפקידו כמנכ"ל משרד החוץ שימש כשגריר מיוחד של ממשלת ישראל בעיקר ביחסים עם מזרח אירופה. כמו כן מילא משימות מיוחדות, והיה חבר במשלחת הישראלית לוועידת מדריד. קמחי נמנה עם מנסחי יוזמת ז'נבה באוקטובר 2003.
במהלך השנים כתב קמחי מאמרי מערכת על נושאים פוליטיים ל"ג'רוזלם פוסט" תחת פסאדונימים שונים.
דוד קמחי כתב יחד עם אחיו, העיתונאי היהודי-בריטי ג'ון קמחי, שני ספרים על תולדות היישוב והמדינה, "דרכי סתר" - על תנועת ההעפלה, ו"משני עברי הגבעה" - על תולדות מלחמת העצמאות כפי שהשתקפה מן הצד הישראלי ומן הצד הבריטי-ערבי. ביחד עם העיתונאי דן בבלי הוא כתב את הספר "סופת האש" אודות מלחמת ששת הימים. כן כתב את הספר "האופציה האחרונה" על תהליך השלום. באנגלית ראה אור ספרו "התנועה האפרו-אסיאתית", פרי לימודיו בסורבון.
קמחי הקים ושימש כנשיא המועצה הישראלית ליחסי חוץ, נמנה עם חבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית, מכון טרומן למחקר וקידום השלום, ובמועצת המנהלים של מרכז פרס לשלום. 
במשך 13 שנה כיהן כסגן נשיא בכיר בתאגיד MIC (מיליקום אינטרנשיונל סלולר), תאגיד תקשורת בינלאומי. בשנים 2005 עד 2008 כיהן כיו"ר מועצת המנהלים של מעריב. 
דוד קמחי נפטר ב-2010 בביתו ברמת השרון ממחלת הסרטן ונטמן בבית העלמין בקיבוץ שפיים. הוא הותיר אחריו את רעייתו השנייה, רות, וארבעה ילדים משתי נשים.
בהלוויתו הספיד אותו ראש המוסד לשעבר, שבתי שביט, ואמר עליו: "הלך מאתנו איש המודיעין האולטימטיבי... דייב היה אינטלקטואל, מרגל צמרת, מדינאי ואיש מבצעים, מן הטובים שידע המשרד.".
ז'ואאו מריו

קריירת מועדונים

מריו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של פורטו עיר הולדתו ובגיל 11 הצטרף למחלקת הנוער של ספורטינג ליסבון. ב-14 בדצמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת בהפסד 2-0 ללאציו במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית. בעונת 2012/2013 הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון בה רשם 31 הופעות כאשר הוא פתח ב-30 מהן.
בינואר 2014 הושאל לויטוריה סטובאל עד לסיום העונה. בתום העונה חזר לספורטינג והפך בה לשחקן הרכב.
ב-27 באוגוסט 2016 חתם באינטר מילאנו תמורת 40 מיליון אירו.
ב-26 בינואר 2018 עבר ז'ואאו מריו לווסטהאם יונייטד בהשאלה עד תום עונת 2017-18 עם אופציה לרכישה.
ב-27 באוגוסט 2019 הושאל ללוקומוטיב מוסקבה עד לסוף העונה.

קריירה בינלאומית

לזכותו של מריו 77 הופעות בכל הנבחרות הצעירות של פורטוגל והגיע עם הנבחרת הצעירה לגמר אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2015 בו הפסידה לשוודיה.
ב-11 באוקטובר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד צרפת. במשחק עצמו מריו סחט פנדל לאחר שהוכשל על ידי פול פוגבה וריקרדו קווארסמה כבש מהנקודה הלבנה, אך פורטוגל הפסידה 2-1. מריו נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2016 והיה שותף לזכייה ההיסטורית של הנבחרת בטורניר.
הערכת יד

הערכת יד (באנגלית: Hand evaluation) היא אמצעי להכרזת החוזה האופטימלי בברידג'. הערכת יד בנויה על אוסף כללים המאפשרים לשחקן להעריך את הכוח של הקלפים שבידו, הקלפים של שותפו והקלפים של יריביהם. הערכת יד היא דינמית ועשויה להשתנות במהלך ההכרזה, על פי המידע המתקבל מהכרזות השותף והיריבים. טווח שיטות הערכת יד גדול, החל משיטות פשוטות וכלה בשיטות מורכבות ומסובכות.

ספירת נקודות אורך וחלוקה בחוזים עם שליט

בחוזים עם שליט מספר גדול יותר של קלפי שליט או קוצר בסדרה אחרת מהווים יתרון.
על כל קלף מעבר לשמונה קלפים בסדרת השליט, אצל שחקן ושותפו, מוסיפים נקודה. נקודות אלה הן נקודות אורך.

קוצר בסדרה, פירושו חוסר (Void) קלפים בסדרה או קלף בודד. על חוסר בסדרה מוסיפים לרוב 3 נקודות. על קלף בודד מוסיפים לרוב נקודה אחת. בהקשר זה יש, מחלוקת בין מומחים: הטווח נע בין 2 ל 5 נקודות על חוסר קלפים בסדרה ובין 1 ל 3 נקודות על קלף יחיד בסדרה.

חוק ה 20

על פי חוק זה יש לפתוח אם סך הנקודות וסך הקלפים בשתי הסדרות הארוכות מסתכם ל 20 או יותר.

דוגמה:
 AK986 ♠
 KJ108 ♥
 43 ♦
 65 ♣

ביד יש 11 נקודות ותשעה קלפים בשתי סדרות המייג'ור (חמישה ב♠ וארבעה ב♥).

תוצאת חיבור סך הקלפים בשתי הסדרות הארוכות היא 9. ביחד עם 11 נקודות, מסתכם ל 20. על פי חוק ה 20 פותחים ♠1.
מרטי ברגן ממליץ להימנע מפתיחה עם 12 נקודות, כאשר סך הקלפים בשתי הסדרות הארוכות פחות מ 8. יש רק מצב אחד כזה: מחזיקים ביד ארבעה קלפים בסדרה אחת ושלושה קלפים בכל אחת מהסדרות האחרות.

חוק ה 15

חוק זה מתייחס להערכת היד של השחקן הרביעי לאחר שלוש הכרזות Pass. על פי החוק יש לפתוח אם ורק אם מספר הנקודות בתוספת מספר קלפים בסדרת ה ♠ הוא 15 או יותר. 

שימו לב שכאשר יד אינה עונה על הכללים של חוק ה 20 והיא עונה על חוק ה 15 פותחים את היד.

הסיבה לספירת קלפים בסדרת ה ♠ ולא בסדרה אחרת היא שזו הסדרה הגבוהה ביותר. ההנחה היא שהנקודות מתחלקות בערך שווה בין שני הצדדים ולכן עשויה להיות תחרות על חוזה במשחק חלקי. סדרת ה ♠ היא הסדרה הגבוהה ביותר. בידיים העונות על חוק ה 15, יש סיכוי גבוה למציאת התאמה בסדרה זו. המשמעות היא שהיריבים יצטרכו להתחרות בגובה גבוה יותר.

לקיחות התקפה ומצב פגיעות

במצב ירוק (היריבים פגיעים ואנחנו לא פגיעים) אפשר להכריז בגובה 3 וסדרה ארוכה עם 3 לקיחות התקפה.
במצב של פגיעות שווה (אנחנו והיריבים לא פגיעים או אנחנו והיריבים פגיעים) אפשר להכריז עד גובה 2 עם 3 לקיחות התקפה וסדרה ארוכה.
במצב אדום (אנחנו פגיעים והיריבים אינם פגיעים) אפשר להכריז עד גובה 1 עם 3 לקיחות התקפה וסדרה ארוכה.

שיטות  משלימות

שיטות אלה משלימות את השיטות שצוינו לעיל. הן מוסיפות ומורידות מהערך של היד בנוסף לספירות הנקודות הבסיסית.

Controls

שיטה זו משלימה את השיטה של ספירת הנקודות, כאשר מספר הנקודות גבוה. לרוב משמשת לבדיקת האפשרות של הכרזת סלאם. כאשר החוזה הוא עם שליט, Control מאפשר שליטה בסדרה המונעת מהיריבים לזכות במספר לקיחות בסדרה.

A או חוסר Void בסדרה הם Control ראשון. K או קלף יחיד בסדרה, הם Control שני.

Spots

Spot הוא קלף ביניים גבוה 8,9,10. למרות שקלפים כאלה אינם נספרים כנקודות הם מחזקים את היד. מספר רב של קלפים כאלה עשוי להביא להערכת היד כחזקה יותר מיד אחרת שבה מספר נקודות דומה. חוסר בקלפים כאלה מחליש את היד ולהערכתה כחלשה יותר מידיים רגילות בעלות מספר נקודות דומה.
מוריץ פישר (תעשיין)

קורות חיים

אביו, וולפגנג פישר, הגיע משלזיה להונגריה במאה ה-18. הוא בנה בית מלאכה קטן ושילם את מס סובלנות (מס שהוטל על יהודים והבטיח את היתר שהיתם במדינה) ליוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בנו, מוריץ פישר, נולד בעיר טטה. הוא נפטר באותו בית בשנת 1880 .

מפעל הפורצלן

בשנת 1826, בעיירה קטנה בשם הֶרֶנְד  במערב הונגריה, הקים וינס סטינגל "מפעל חרסינה". הוא ביצע ניסיונות בייצור כלי אבן וחרסינה, אך נכשל במאמציו. בהיעדר הון להשקעה, קיבל כשותף את מוריץ פישר מטטה בשנת 1839. באותה תקופה המפעל עסק עדיין בניסיונות ייצור של כלי אבן וחרסינה. שנה לאחר מכן הפך פישר לבעלים היחיד של המפעל. תוך שנה הוא בנה את בנייני המפעל בהרנד ורכש את הציוד החשוב ביותר שנדרש לייצור. חומרי הבעירה וחלקו העיקרי של חומרי הגלם שנדרשו נרכשו באזור הרנד. באותה תקופה הועסקו כבר 54 ציירי חרסינה במפעל, וביניהם זרים רבים, למען ההצלחה האמנותית והעסקית.
לאחר שהצליח בייצור חרסינה קשה מתאימה, הפכו השלמות והאיכות לסמל המסחרי של ייצור החרסינה של הרנד. עם איכויות אלה רכש מפעל הפורצלן הרנדי מוניטין אירופי רב. מוצריו הוצגו בתערוכת המלאכה ההונגרית הראשונה בשנת 1842, שם לאיוש קושוט שיבח את החרסינה: "סימן משמח להתפתחות מבורכת של תעשיית מולדתנו". באותה השנה זכה פישר בתואר "מפעל קיסרי, מלכותי מיוחס לפורצלן". בשנת 1843 שנת השגשוג הראשונה של המפעל נפלה עליו צרה גדולה. יש להניח כי בשל הצתה פרצה שריפה גדולה שהרסה חלק מהמפעל. אף על פי כן, בתערוכה הלאומית באותה השנה, מפעל הרנדי הופיע שוב וזכה במדליית זהב. מוצריו הוצגו גם בתערוכת וינה בשנת 1845, בתערוכה העולמית הראשונה בלונדון בשנת 1851, בתערוכת ניו יורק בשנת 1853, ובתערוכת פריז בשנת 1855.
בשנת 1851 בלונדון ובשנת 1867 בפריז ביריד העולמי זכה המפעל להכרה כזו שבקרב לקוחותיו היו כבר לא רק משפחות עשירות רבות (משפחת רוטשילד, אסטרהזי, בתיאני, אפוני), אלא גם בתי מלוכה אירופיים. ולפי שמות : המלכה האנגלית ויקטוריה, הקיסרית הצרפתית יוג'ניה, הצאר הרוסי אלכסנדר השני, הקיסר האוסטרי ומלך הונגריה פרנץ יוזף, ואחיו מקסימיליאן הראשון, קיסר מקסיקו. 
מפעל הפורצלן הרנדי עבר לייצור איכותי בזמן הטוב ביותר. המשפחות האריסטוקרטיות של אירופה ומחוצה לה הפקידו בידי מוריץ פישר את החלפת מערכות כלי האוכל הסיניות ואלה של מייסן החשובות שלהן במוצרי הרנדי, אמון זה שמר פישר באיכות ללא פשרות של מוצריו. ב -22 באפריל 1866 העניק המלך ההונגרי פרנץ יוזף תואר אצולה וסמל משפחתי למוריץ פישר, הבעלים היחיד של מפעל הפורצלן הרנדי, שהפך גם לאביר מסדר פרנץ יוזף. בתערוכה העולמית בפריס בשנת 1867 פישר קיבל את מדליית הכסף לפורצלן של הרנד, ופישר קיבל גם את אות מסדר הכבוד הצרפתי. לאחר מותו ב־15 בפברואר, בנו סמואל השתלט על ניהול המפעל שנפתח לייצור המוני במקום איכות ותחכום, אך מהבחינה הזו הם לא יכלו להתמודד עם חרסינה הצ'כית הזולה. באותם ימים עבד המפעל בשם פישר & נובל.
בשנת 1884 נרכש המפעל על ידי המדינה יחד עם אביזריו, בשל החובות שצבר בתיווכו של השר הרוזן פאל סצ'ייני ומזכיר המדינה מטלקוביץ'. בנוסף לפטור ממס ל־12 שנים והלוואה ללא ריבית שניתנה באותה השנה שונה שמו ל"הרנד פורצלן בע"מ". המפעל נמכר לאחר מכן ליזמים פרטיים. משנת 1916 עד לתחילת 1920 לא הייתה פעילות ייצור במפעל. משנות שנות ה-30 של המאה ה-20 זכה הפורצלן של הרנד שוב להצלחה בינלאומית. לאחר מלחמת העולם השנייה הולאמה בשנת 1948. המפעל הופרט בשנת 1993.
שלמה ארצי ושלום חנוך בקיסריה

שלמה ארצי ושלום חנוך בקיסריה הוא אלבום הופעה שהוקלט בסיבוב הופעות משותף שערכו הזמרים שלום חנוך ושלמה ארצי בקיץ 2005. המופע והאלבום היו להצלחה מסחרית חסרת תקדים בישראל ובצמוד אליהם נמכר גם DVD המתעד את ההופעה. הניהול האמנותי של המופע הופקד בידי לואי להב.
האלבום יצא בחברת הד ארצי.
אלכסי סלזנייב

חייו

סלזנייב נולד למשפחת סוחרים עשירה וסיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת מוסקבה. הוא שיחק במספר תחרויות לפני המהפכה במועדון השחמט של מוסקבה. חלק מקום 8-10 בתחרות וילנה בשנת 1912 (ניצח: קארל הרומאדקה). בשנת 1913 חלק מקום 1-2 בתחרות במוסקבה, בתחרות אחרת במוסקבה חלק מקום 4-5.
בחודשים יולי ואוגוסט בשנת 1914 שיחק בתחרות מאנהיים, וחלק מקום 6-10 בתחרות שהופסקה (הוא שיחק בדרג ב') . (בקישור טבלה נכונה לעת הפסקת התחרות ותמונות מענינות). לאחר הכרזת המלחמה נגד רוסיה, שלמעשה התחילה את מלחמת העולם הראשונה נכלאו בגרמניה סלזנייב ביחד עם עשרה שחקנים רוסים נוספים שהשתתפו בתחרות מנהיים. בחודש ספטמבר 1914 ארבעה מהשחמטאים (אלכסנדר אלכין, פדור בוגאטירצ'וק, סאבורוב וקופלמן) שוחררו והורשו לחזור לביתם. יתר השחקנים (אלכסנדר פלמברג ,יפים בוגוליובוב,  מליוטין, איליה רבינוביץ, פטר רומנובסקי, אלכסי סלזנייב ווינשטיין) נשארו ביחד כארבע שנים וקיימו שמונה תחרויות שחמט ביניהם. בתחרות הראשונה שהתקיימה בבאדן-באדן ניצח פלמברג. יתר התחרויות התקיימו בטריברג: בחמש מהתחרויות ניצח בוגוליובוב, באחת ניצח רבינוביץ' ובאחרונה חלקו רבינוביץ' וסלזנייב את המקום הראשון.
סלזנייב שיחק במספר דו-קרבות. בשנת 1916 סיים בתיקו עם הנס פארני בעיר טריברג +2 -2 =2 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו), בשנת 1917 הפסיד ליפים בוגוליובוב +2 -3 =3, בשנת 1920 ניצח את קורט פון ברדלבן  +2 -0 =4 בדו-קרב שהתקיים בברלין ובשנת 1921 ניצח את ריצ'רד טייכמן +1 -0 =1 .
לאחר מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1919, ניצח  סלזנייב בתחרות ברלין. בתחרות אחרת הגיע שני, אחרי בוגוליובוב. בשנת 1920 ניצח שוב בתחרות ברלין,  והגיע למקום ה-14 בתחרות גטבורג (ניצח: ריכרד רטי). בשנת 1921 חלק מקום 3-4 בתחרות בה ניצח  אלכסנדר אלכין, והגיע למקום הרביעי בתחרות טריברג בה ניצח עקיבא רובינשטיין. בשנת 1922 חלק מקום 14-15 בתחרות פיסטיאן בה ניצח בוגוליובוב. בשנת 1923 הגיע למקום הרביעי בתחרות אוסטרבה בה ניצח עמנואל לאסקר. בשנת 1924 חלק מקום 4-5 בתחרות מרן (ניצח: ארנסט גרינפלד).  
לסלזנייב ולבוגוליובוב היו קריירות שהתפתחו באופן דומה. שניהם נכלאו בגרמניה במהלך מלחמת העולם הראשונה, ושניהם החליטו להישאר בגרמניה עד לשנת 1924. בשנה זו שניהם קיבלו הזמנות להשתתף באליפות השלישית של ברית המועצות ובדרך כלשהי הצליח ניקולאי קרילנקו לשכנעם לשחק ולהשאר בברית המועצות. 
סלזנייב השתתף באליפות השלישית, הרביעית והחמישית של ברית המועצות (בשנים 1924, 1925 ו-1929) אך התוצאות שהשיג היו בינוניות. הוא חלק מקום 6-8 בתחרות מוסקבה בשנת 1924 (ניצח: בוגוליובוב), הגיע למקום ה-14 בתחרות לנינגרד 1925 (ניצח: בוגוליובוב), חלק מקום 15-17 בתחרות מוסקבה 1927 (ניצחו: פדור בוגאטירצ'וק ופטר רומנובסקי ),  סלזנייב ניצח בתחרות פולטבה בשנת 1927 (האליפות הרביעית של אוקראינה) בהקדימו את וסיולוד ראוזר, וחלק מקום 3-4 בתחרות אודסה בשנת 1928 (ניצחו: יעקב וילנר וולדימיר קירילוב). סלזנייב הודח ברבע הגמר של האליפות השישית של ברית המועצות. חלק מקום 4-6 בחצי הגמר של האליפות השביעית של ברית המועצות בשנת 1931. הגיע למקום העשירי בתחרות לנינגרד 1935 (ניצח: וסילי פאנוב).
לאחר תחרות זו למעשה חדל סלזנייב מפעילות תחרותית פעילה. הוא חי באוקראינה כאשר הנאצים השתלטו עליה וידידו בוגוליובוב סייע לו לעבור לטריברג, ומשם הצליח להגיע לצרפת. 
לאחר מלחמת העולם השנייה הגיע למקום הרביעי בתחרות אולדנבורג (ניצח: פובילאס טאוטואיסאס).
אהרון או'קונל

קריירה אקדמית

או'קונל הוא בוגר תואר ראשון ממכללת Eckerd ב-סיינט פיטרסברג, פלורידה משנת 2005, ודוקטור לפיזיקה מאוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה משנת 2010.
ליאו קסטנברג

קורות חיים

קסטנברג היה פסנתרן ופדגוג, תלמידו של המלחין פרוצ'ו בוזוני. היה מורה בכיר בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין ולאחר מכן שר בממשלת פרוסיה. עם עליית הנאצים לשלטון בחר לעזוב את גרמניה ולעבור לפראג, שם המשיך בפעילותו המוזיקלית. תמונתו הוצגה והוא גונה קשות בסרט הנאצי היהודי הנצחי משנת 1940.
בשנת 1939 עלה לארץ ישראל והתמנה למנהל המוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית הארץ ישראלית שייסד ברוניסלב הוברמן שלוש שנים קודם לכן. בשנת 1945 ייסד עם עמנואל עמירן-פוגצ'וב את המדרשה הממלכתית למחנכים למוזיקה בתל אביב והיה מנהלה הראשון. בין תלמידיו הייתה שרה פוקסון.
בשנת 1958 זכה פרופ' ליאו קסטנברג בפרס אנגל על הישגיו בתחום הפדגוגיה המוזיקלית.
נפטר ב-1962, בגיל 79. הותיר אישה, גרֶטֶה לבית קרוּסֶל, ושתי בנות.
נקבר בבית העלמין נחלת יצחק בהלוויה רבת-משתתפים.
אלמנתו נפטרה ב-1969 ונטמנה לצדו.
ב-1921 פרסם בגרמנית את ספרו "חינוך מוזיקלי וטיפוח מוזיקלי" (Musikerziehung und Musikpflege).
ב-1961 ראה אור ספר זיכרונותיו, אף הוא בגרמנית.
קרב לונג איילנד

רקע

לאחר נסיגת הבריטים מבוסטון ב-17 במרץ 1776, הוביל גנרל ג'ורג' וושינגטון את הצבא הקונטיננטלי לניו יורק על מנת להגן על הנמל שלה. וושינגטון הבין שעיר הנמל תהיה בסיס מצוין עבור הצי הבריטי במהלך המלחמה ולכן ביצר אותה והמתין להתקפה הבריטית. ביולי נחתו הכוחות הבריטיים, תחת פיקודו של גנרל ויליאם האו, מספר קילומטרים לאורך הנמל ממנהטן עד סטטן איילנד דליל האוכלוסין, שם, במשך חודש וחצי, תוגברו אט-אט על ידי ספינות במפרץ ניו-יורק התחתון, שהביאו לבסוף את סך הכוח שלהם ל-32,000 חיילים. עם שליטתו המוחלטת של הצי הבריטי על הכניסה לנמל, הבין וושינגטון היטב את הקושי בהחזקת העיר. מתוך אמונה שמנהטן תהיה המטרה הראשונה של הבריטים, העביר לשם וושינגטון את רוב כוחותיו.

הקרב

ב-22 באוגוסט נחתו הבריטים בחופי מפרץ גרייבסנד, בדרום מערב מחוז קינגס. לאחר חמישה ימים של המתנה, תקפו הבריטים את עמדות האמריקנים בגואן הייטס. ללא ידיעת האמריקנים, הביא האו את עיקר כוחותיו אל עורף עמדותיהם, ותקף אותם זמן קצר לאחר מכן. האמריקנים נכנסו לפאניקה עקב ההתקפה הפתאומית וספגו הפסדים כבדים, אם כי עמידתם של 400 חיילים ממרילנד מנעה הפסדים גדולים בהרבה. שארית הצבא נסוגה לעבר מתחם ההגנה המרכזי בברוקלין הייטס. הבריטים נערכו למצור, אך בלילה שבין ה-29 ל-30 באוגוסט פינה וושינגטון את כל כוחותיו למנהטן, ללא אובדן חיי אדם או אספקה. 
וושינגטון והצבא הקונטיננטלי נסוגו מניו יורק לחלוטין לאחר עוד כמה תבוסות, ולבסוף נאלצו לסגת דרך ניו ג'רזי לפנסילבניה.
פונטאל

פונטאל הוא שמה של רצועת חוף בריו דה ז'ניירו הכוללת חצי אי סלעי המכונה "סלע פונטאל" המחובר ברצועה צרה לחוף וגדלה עליו צמחיית חופים נמוכה. החוף נמצא בשכונת ריקריו הנמצאת ממערב לשכונת בארה דה טיז'וקה בדרום מערב העיר ריו דה ז'ניירו. אזור החוף נחשב לאזור תיירותי ולאתר גלישה מקומי וכולל בתי מלון ודירות נופש, והשכונה שבה הוא שוכן נחשבת לשכונת יוקרה פרברית הכוללת מבני מגורים נמוכים רבים ומוקפת פארקים ושטחים ירוקים.
אזור החוף והשכונה שסביבו ארחו באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) את תחרויות ההליכה התחרותית וחלק ממסלולי מרוץ אופני הכביש. לצורך כך הוקמו על החוף יציעים זמניים ל-5,000 צופים.
טיאנגונג 1

סיום פעילות ודעיכה

התחנה שוגרה בספטמבר 2011 עם אורך חיים מתוכנן של שנתיים. ביוני 2013 הוכנסה התחנה למצב שינה, בו היא יכולה להישאר במסלול תוך אגירת מידע, ביצוע ניסויים מדעיים וחישה מרחוק בשלט רחוק. ב-21 במרץ 2016 הוכרז כי התחנה סיימה את פעילותה המבצעית, והסתיימה בקרת המסלול של התחנה. חלק מהמדענים סברו שסיום הפעילות נבע מתקלה בתחנה, ולכן היא דעכה בצורה לא מבוקרת. בשנת 2016, הודתה סין כי היא אינה שולטת יותר בתחנה וכי דעיכת המסלול אינה מבוקרת.
מאז 2016 דעך מסלול התחנה בהדרגה בצורה לא מבוקרת. עקב אי הוודאות בשיערוך המסלול, מיקום נפילת התחנה ואופי דעיכתה חושב במדויק רק בימים האחרונים של חיי התחנה.
שיתוף פעולה בין סוכנות החלל האירופאית והוועדה באו"ם העוקבת אחר פסולת חלל (ה-IADC) וסין הביא למעקב ושיערוך מסלול התחנה בשיתוף סוכנויות חלל אחרות. הנחת העבודה הייתה שכניסת התחנה לאטסמופירה תיצור פסולת חללית שתנחת על אזור נרחב, אולם לא מאויש ברובו, והסיכוי שאדם יפגע הוא 10 מיליון פחות מהסיכוי לפגיעה על ידי ברק. ההנחה הייתה שהתחנה תתפרק בין קוי הרוחב 42.8° צפון ו-42.8° דרום, אולם דיוק במסלול בוצע רק בשעות האחרונות של מסלול התחנה.
ב-2 באפריל 2018 בשעה 00:16 UTC היא נכנסה לאטמוספירה ונשרפה, ושרידיה נפלו לאוקיינוס השקט צפונית מערבית לפיג'י, אך לא באזור בית הקברות לחלליות.

תחנות חלל סיניות לאחר טיאנגונג 1

טיאנגונג 2 - תחנת חלל שסין שיגרה בשנת 2016.
תחנת החלל המבצעית - תחנת החלל המבצעית המתוכננת על ידי סין תורכב ממספר מכלולים שישוגרו בנפרד, והיא דומה בתכנונה לתחנת החלל מיר של ברית המועצות. לתחנת החלל העתידית שלושה מכלולים עיקריים - ליבה, ושני מכלולים לניסויים שונים. בנוסף יהיו בתחנה ארבעה פתחי עגינה, בהם צפויות להשתמש החללית המאוישת שנג'ואו וחללית המשא טיאנגונג. מסת התחנה צפויה להיות כ־60 טון, ועל פי התכנון תושלם עד שנת 2020.
פרנסואה לואי דה רוסלה, המרקיז דה שאטורנו

פרנסואה לואי דה רוסלה, המרקיז דה שאטורנו (1637 בפריז - 15 בנובמבר 1716) היה סגן אדמירל בצי הצרפתי, מרשל ואיש אצולה.

חייו

בצעירותו נלחם שאטורנו נגד הספרדים בקרב הדיונות (1658). בשנת 1661 הצטרף לצי הצרפתי והצטיין בכיבוש של ז'יזל תחת פיקודו של הדוכס בופור.
ב-1672 קיבל שאטורנו דרגת קפטן ופיקוד על ספינה משלו. הוא נשלח להילחם במימי הים התיכון נגד שודדי ים מסייל, מרוקו של היום. בשנת 1673 הוביל שייטת בים הצפוני לקרב נגד האדמירל ההולנדי מיכאל דה רויטר שהתרחש ב-1675. בשנת 1677 התמודד שאטורנו בהצלחה עם התקפה של צי הולנדי שהורכב מ-25 אוניות בסמוך לחוף הספרדי, כשלרשותו שש אוניות בלבד.
במהלך המלחמה עם בעלות הברית (ציי אנגליה והולנד) הנחית שאטורנו צבא צרפתי על חופי אנגליה, לאחר קרב עם האדמירל האנגלי הרברט, כדי לסייע לג'יימס השני לשוב לכס המלכות של אנגליה. שנה מאוחר יותר, לאחר שהתברר שהצבא נכשל מול האנגלים, חילץ שאטורנו את החיילים חזרה לצרפת.
בשנת 1701 הועלה שאטורנו לדרגת סגן אדמירל, וב-1702, כשהוא מפקד על ספינת הדגל "לה פורטה", הוביל צי צרפתי בקרב על מפרץ ויגו. ה"לה פורטה" נשרפה וטבעה בקרב.
בשנת 1704 התמנה שאטורנו למושל ברטאן.
ב-7 בספטמבר 1684 נשא שאטורנו לאישה את מארי אן דה לה פורטה. בנו היחיד לואי עמנואל המשיך בדרכו של אביו והצטרף לצי.