google/wiki40b huggingface dataset:
With a Little Help from My Friends

יצירת השיר

לנון ומקרטני סיימו לכתוב את השיר באמצע מרץ של שנת 1967. השיר נכתב במיוחד בתור השיר של רינגו סטאר באלבום. מקרטני אמר על כתיבת השיר: "השיר נכתב פחות או יותר במשותף, ג'ון ואני עושים עבודה קטנה בשביל רינגו". ב-1970, לנון אמר: "לפול הייתה את השורה על 'קצת עזרה מחבריי.' היה לו מעין מבנה עבור השיר, וכתבנו אותו פחות או יותר חצי-חצי מהרעיון המקורי שלו", אבל בשנת 1980 לנון סתר את הצהרתו הקודמת ואמר: "זה פול, עם קצת עזרה ממני. 'What do you see when you turn out the light / I can't tell you, but I know it's mine' זה שלי."
השיר נקרא לזמן קצר Bad Finger Boogie, ככל הנראה מפני שלנון הלחין את המנגינה על פסנתר באמצעות האמה שלו, אחרי שהוא נפצע באצבע המורה.
לנון ומקרטני כתבו במתכוון לחן עם מנעד מצומצם, מלבד התו האחרון, עליו מקרטני עבד בצמוד עם סטאר כדי שיצליח להגיע אליו. ב-The Beatles Anthology רינגו סטאר התעקש לשנות את השורה הראשונה של השיר, שבמקור הייתה "What would you do if I sang out of tune? Would you throw ripe tomatoes at me?" (מה תעשה אם אזייף? האם תזרוק עלי עגבניות בשלות?). הוא שינה את המילים מחשש שמעריצים יזרקו עליו עגבניות כשהוא ישיר את השיר בהופעה חיה (בימיה הראשונים של הלהקה, אחרי שג'ורג' האריסון העיר במקרה שהוא אוהב סוכריות גומי מסוג Jelly Babies, הלהקה סבלה ממטחי סוכריות שהורעפו עליה בכל הופעה חיה).
השיר נכתב בחלקו כשיחה שבה שלושת חברי הביטלס האחרים שרים את השאלה, כמו "Would you believe in a love at first sight?" וסטאר עונה "Yes, I'm certain that it happens all the time".

הקלטת השיר

הביטלס החלו להקליט את השיר ב-29 במרץ 1967, יום לפני שהצטלמו לעטיפת האלבום Sgt. Pepper. הם הקליטו עשרה טייקים של השיר, וסיימו את ההקלטות ב-5:45 בבוקר. סטאר ניגן על תופים, מקרטני על פסנתר, האריסון על הגיטרה ולנון על קאמפאנה. עם שחר סטאר החל לעלות במדרגות על מנת לשוב לביתו, אבל שאר הביטלס שידלו אותו לבצע את קטעי השירה שלו באותו הרגע, כשהם עומדים מסביב למיקרופון כדי לספק תמיכה. ביום המחרת הם הוסיפו תוף מרים, קולות רקע, בס ועוד גיטרה חשמלית.

גרסת הכיסוי של ג'ו קוקר

הזמר האנגלי ג'ו קוקר הקליט גרסה מעובדת לשיר - איטית, במשקל 6/8, עם אקורדים שונים ופתיחה אינסטרומנטלית ארוכה (עם בי ג'יי וילסון מפרוקול הארום על התופים, ג'ימי פייג' על הגיטרה, וטומי אייר על האורגן החשמלי. קוקר הופיע עם השיר בפסטיבל וודסטוק ב-1969, בביצוע שמופיע בסרט התיעודי "וודסטוק". הגרסה זכתה להצלחה רבה כשהייתה לשיר הפתיחה של סדרת הטלוויזיה "שנות הקסם", ונחשבת לאחת מגרסאות הכיסוי הטובות בכל הזמנים.
סקיילר נגד המפלצת

עלילה

סקיילר מגלה שהוריה הם ציידי מפלצות. אחרי שהיא משחררת בטעות כמה מפלצות כלואות, היא וחבריה צריכים ללכוד את המפלצות ולהציל את הוריה.
קהל פרושים

תולדות הקהילה

הקהילה נוסדה מתוך רצון לשמר את המסורת הפרושית ולמנוע את מעברם של צעירים רבים לציבור הליטאי או החסידי. בית הכנסת המרכזי של הקהילה הוא מעל לבית הכנסת הר צבי ברחוב צפניה שבשכונת כרם אברהם בירושלים. בתי כנסת נוספים נמצאים בבתי אונגרין, ברמת שלמה ובנווה יעקב. שני סניפים קיימים בביתר עילית (בשכונה A ובשכונה B) שבעה בבית שמש (בשכונות נחלה ומנוחה, רמ"א, ריב"ל, שניים ברמה א', קנה בשם, רמה ג'), ושניים במודיעין עילית (בשכונת ברכפלד ובגרין פארק). 
לקהילה אין מוסדות חינוך, אולם קיימים מוסדות בהנהלת וברוח אנשי הקהילה, כמו ישיבת "כנסת אליהו" במושב חזון יחזקאל, ותלמוד תורה "חיי אביגדור" בשכונת קנה בשם בבית שמש.

פעילות בקהילה

בני הישיבות השייכים לקהילה מאוחדים בארגון "איחוד בני הישיבות". הם נפגשים פעם בשבוע וכן יוצאים לשבתות משותפות ולנסיעות למקומות הקדושים ב"בין הזמנים". במסגרת זו קיימת גם ישיבת בין הזמנים. בחודש אב מתקיים מעמד שנתי של הארגון, ולקראתו יוצא לאור הקובץ "פארי ירושלים" ובו מאמרים שכתבו הבחורים. 
בקהילה נהוג לימוד של "עמוד ההלכה", שבמסגרתו נלמד בכל יום עמוד מספר משנה ברורה, לפי לוח לימוד שנתי. מבחנים שבועיים מתקיימים לבחורי הקהילה, ומבחנים חודשיים לאברכים. עלון שבועי בשם "ד' אמות של הלכה" כולל סיכומים של ההלכות שנלמדו והערות ושאלות לחומר הנלמד בשבוע הבא. העלון החודשי "עמוד ההלכה" כולל בירורים הלכתיים המיועד בעיקר לבחורים. מדי כמה שנים נערכת חגיגת סיום של מחזור הלימוד. 
הקהילה מוציאה עלון דו שבועי בשם "מורשה", שבו מאמרי חיזוק והגות, ענייני הלכה ופרשת שבוע, וכן ידיעות מחיי הקהילה והודעות. 
בכל שנה בפרשת "בראשית" יוצאים חברי הקהילה לשבת במירון. במוצאי השבת חוגגים חלאקה לילדים שמלאו להם שלוש בחצר הרשב"י בליווי תזמורת. 
הקהילה חוגגת מדי שנה בחנוכה את הקמתה. לקראת מעמד זה יוצא ספר בשם "אוצרות ירושלים" שבו מאמרים. בתחילת הספר מופיע מדור "גנוזות" שבו כתבים של גאוני ירושלים שעדיין לא פורסמו.

חברי הקהילה

נשיא הקהילה הוא הרב יהושע דוד טורצ'ין. 
הקהילה שייכת לעדה החרדית. רוב חבריה מחזיקים גם בהשקפת העולם האנטי ציונית של "העדה", מקפידים שלא להצביע בבחירות לכנסת ישראל ושולחים את ילדיהם למוסדות חינוך שאינם מקבלים תקציבים ממשרד החינוך. אמנם יש בה גם חברים מתונים יותר, הקרובים בהשקפתם לזרם הליטאי, משתתפים בבחירות ושולחים את ילדיהם למוסדות המתוקצבים על ידי המדינה. ראשי הקהילה אינם מתערבים בנושאים אלו כדי לא לעורר מתיחות. רוב חברי הקהילה לובשים את לבוש חרדי ירושלמי הכולל את הקאפטן הצהוב בשבת ואת הכובע הירושלמי בימות החול. השפה המדוברת היא יידיש בעגה הירושלמית.

קרן זיכרון מרדכי דקהל פרושים

ארגון "קרן זיכרון מרדכי" של הקהילה קרוי על שם רבי מרדכי צוקרמן, ממייסדיה, ולזכרו של הרב שמואל נטע גראס. הארגון מכשיר אברכים לשמש דיינים, מורי הוראה ורמי"ם. 
הארגון נוסד בתשס"ט. הוא מכתיר מדי שנה "חתן תורה", הנבחן על שמונה מאות דפי גמרא בסדרי נשים נזיקין, עם רש"י, תוס' וראשונים; וכן "חתן הוראה" הנבחן על שמונה מאות דפים טור ושו"ע בסדרי "אורח חיים" ו"יורה דעה", עם נושאי כלים. החל משנת תשע"ד מוכתר גם "חתן הוראה" הנבחן על טור ושו"ע "חושן משפט".
החתנים נדרשים ללמוד את חומר הלימוד במשך תקופה של חמש שנים, שבמהלכה הם מקבלים מלגה חודשית, ובתום התקופה נבחנים. בסיום השנה הששית מתקיים מעמד ההכתרה.
הנרי תומסן

חייו

תומסן, יליד תיסטד (Thisted) שבצפון דנמרק, ואשתו, אלן מרגרט היו בעלי פונדק בכפר סנקרסטן (Snekkersten) בצפון מזרח דנמרק וחברים פעילים במחתרת הדנית. באוקטובר 1943, עם החלטת הגרמנים לגרש למחנות ריכוז את יהודי דנמרק, סייעו תומסן ואשתו למאות יהודים לעבור בסירות דיג מדנמרק לשוודיה. הפונדק של בני הזוג תומסן היה נקודת מעבר בדרך לחוף. חלק מהיהודים הבורחים הסתתרו בפונדק לפני הפגישה עם הדייגים ובעלי הסירות שהעבירו אותם על פני מיצרי הים, אל שוודיה. בשלב מסוים העביר תומסן בעצמו חלק מהיהודים לשוודיה, בסירה שקנה לצורך כך.
בסוף 1943 הוסגר תומסן למשטרה המקומית, אך זו הגנה עליו ואפשרה לו להמשיך במעשי ההצלה. 
באוגוסט 1944 עצרו את תומסן שוטרי גסטפו, בספטמבר הוא נשלח למחנה הריכוז נוינגמה ובדצמבר 1944 נספה במחנה זה.

הנצחה

יד ושם העניק תואר חסיד אומות העולם לתומסן ולאשתו, אלן מרגרט. 
בשנת הענקת האות, 1968, ביקרה אלן מרגרט בישראל ונטעה עץ בשדרת חסידי אומות העולם. 
סיפורו של תומסן הונצח בספרה של הסופרת הדנית סנדי טוקסוויג (Sandi Toksvig), ציפור השיר של היטלר (Hitlers Kanarienvogel).
פיליפ דה קומין

פיליפ דה קומין (1447–1511), היסטוריון ודיפלומט צרפתי ממוצא פלמי.
פיליפ דה קומין שירת בחצרותיהם של שני מלכי צרפת ושל שני דוכסי בורגונדיה, וכתב בשפה הצרפתית ספר היסטוריה המבוסס על התנסותו האישית במאורעות של תקופתו. ספרו "זיכרונות" שפורסם ב-1498 נחשב למקור ראשון במעלה להיסטוריה של אירופה במאה החמש עשרה.
הוא נולד בטירת קומין ברנקור שבפלנדריה למשפחת אצולה עשירה שהשתייכה לחצרו של פיליפ השלישי דוכס בורגונדיה. כשהיה בן שש שנים בלבד נתייתם מאביו, והדוכס לקח אותו תחת חסותו. ב-1468 הפך לאביר בחצרו של שארל הראשון דוכס בורגונדיה (בנו ויורשו של פיליפ השלישי). באוקטובר של אותה שנה השתתף בפגישתו של שארל הראשון עם לואי האחד עשר מלך צרפת, שהתקיימה בעיר פרון שבצפון צרפת. ב-1470 נשלח בשליחות דיפלומטית אל העיר קאלה לחופי התעלה, שהייתה בשליטת ממלכת אנגליה.
ב-1472 נמלט אל העיר אנז'ה שבצפון מערב צרפת, והצטרף אל לואי האחד עשר שהיה אויבו המושבע של שארל הראשון. אחרי מות שארל הראשון ב-1477 ניסה פיליפ דה קומין להביא לאיחודה של פלנדריה עם צרפת, אך ללא הצלחה. פלנדריה עברה לחסות בית הבסבורג מאוסטריה, והוא נשלח בשליחות דיפלומטית לאיטליה. אחרי מות לואי האחד עשר ב-1483 הפך פיליפ דה קומין לבן חסותו של שארל השמיני מלך צרפת (בנו ויורשו של לואי האחד עשר), אך עד מהרה נחשד בבגידה והושם בכלא מ-1487 עד 1489. אחרי שחרורו הוגלה לאחוזתו בעיר דרה שממערב לפריז, ושם החל לכתוב את ספרו "זיכרונות". ב-1490 שב לחצר מלכותו של שארל השמיני, וליווה את המלך במסעו לאיטליה (1494–1495). המלך הטיל עליו לנהל את המשא ומתן עם ה "ליגה של ונציה" (ונציה, אוסטריה, כוחות האפיפיור ואלה של דוכס מילנו) שלחמה נגד צרפת.
פיליפ דה קומין נפטר ב-1511 בעיירה ארז'נטון- שאטו (כיום בחבל פואטו-שראנט בצרפת).
יחסי ארגנטינה–גרמניה

1870–1939

עיר המדינה של המבורג הייתה המדינה הגרמנית הראשונה שכוננה יחסים דיפלומטיים עם ארגנטינה בשנת 1829. השגריר הראשון של גרמניה לארגנטינה נשלח ב-7 במאי 1871. המסחר התפתח בין גרמניה וארגנטינה כבר מתקופת איחוד גרמניה ב-1871.
ההגירה הגרמנית לארגנטינה הייתה הגדולה ביותר לאמריקה הספרדית, ומעל 3,000,000 מתושבי ארגנטינה הם ממוצא גרמני. הייתה להם השפעה רבה במערכת החינוך הארגנטינאית, ובתי ספר גרמנים רבים הוקמו ברחבי המדינה. למעשה, צבא ארגנטינה תכנן לגייס מספר גדול של מדענים גרמנים וטכנאים לתעשייה, ואכן התיעוש הארגנטינאי נעזר במידה רבה בטכנולוגיה גרמנית. בנוסף, הודפסו עיתונים בגרמנית כ"Argentinisches Tageblatt, שפירושו "עיתון ארגנטינה", אשר הוצאתם ממשיכה עד עצם היום הזה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה השתמשו המעצמות הגדולות בתעמולה כדי להשיג תמיכה בארגנטינה. גרמניה השתמשה בעיתון היומי "לה יוניון". היא ניסתה לסתור את הלך הרוח של בעלות הברית ששרר בדעת הקהל, בגלל גורמים דמוגרפיים, כלכליים, תרבותיים ומידעיים. זה הצליח להניע את הקהילה הגרמנית, אך עם השליטה הבריטית ברחבי האוקיינוס האטלנטי היחסים הכלכליים העדיפו את בעלות הברית.
היוקרה של גרמניה והתרבות הגרמנית בארגנטינה נותרה ברמה גבוהה גם לאחר מלחמת העולם הראשונה, אך לא התאושש מהרמות שלה מלפני המלחמה.

מלחמת העולם השנייה

בפרוץ מלחמת העולם השנייה, הייתה בארגנטינה אוכלוסייה משמעותית של גרמנים אתניים, והם התרכזו במיוחד בפרובינציית מיסיונס, השוכנת בקצה הצפון מזרחי של ארגנטינה על גבול פרגוואי וברזיל. ההערכה היא כי בראשית שנות ה-40 של המאה ה-20, היו בערך 10,000 גרמנים אתניים במחוז, מתוך אוכלוסיית המחוז הכוללת שכללה 190,000 איש. עם עליית הנאציזם בגרמניה, סוכנים נאצים החלו בעבודת תעמולה פעילה בקרב הגרמנים האתניים המתגוררים בארגנטינה, כאשר על פי הדיווחים נערכו פגישות מאורגנות על ידי הנאצים כבר בשנת 1933. האווירה הפרו-נאצית-גרמניה בכמה קהילות קטנות, בעיקר בצפון מזרח ארגנטינה, הייתה כה אינטנסיבית במהלך מלחמת העולם השנייה, שכמה פקידים ארגנטינאים שביקרו בעיירות כאלה דיווחו כי רק בקושי הם יכלו להרגיש שהם עדיין נמצאים בארגנטינה. לנאצים התנגדו נמרצות הפולנים-ארגנטינאים המקומיים, כמו גם המיעוט היהודי-גרמני האנטי-נאצי. ארגנטינה נותרה נייטרלית במהלך כל מלחמת העולם השנייה והכריזה מלחמה על גרמניה רק ​​לפני כניעתה. עבור הגרמנים לאחר המלחמה, ארגנטינה הייתה היעד הנחשק ביותר עבור יוצאי המעמד הבינוני והגבוה לאחר שווייץ. רבים חזרו לגרמניה לאחר נפילתו של פרון. עם זאת, באופן מסורתי, הגרמנים רואים עצמם כמי שמקיימים יחסים מיוחדים עם ארגנטינה וצ'ילה, שתי מדינות המקיימות מצב ידידות ללא הפוגה בימים טובים כמו בזמנים רעים.
תחת הנשיא חואן פרון לאחר 1945, כמה פקידים נאצים היגרו לדרום אמריקה כדי להימנע מהעמדה לדין. אלו מהם שחיו בארגנטינה כללו את אדולף אייכמן, יוזף מנגלה, אריברט היים, אדוארד רושמן ולודולף פון אלפנסלבן.

מאז 1960

במהלך הכיבוש הארגנטינאי הזמני של איי פוקלנד ב-1982, ארגנטינה הסכימה לפנות את חייליה יוחלפו על ידי כוח נייטרלי, והועלתה הצעה שחיילי צבא ארצות הברית יחליפו את צבא בריטניה, בעוד שחיילי הבונדסוור יחליפו את צבא ארגנטינה.
ב-2007, הייתה גרמניה שותפת הסחר של ארגנטינה הרביעית בגודלה בייבוא ב-5%, לאחר ברזיל, ארצות הברית וסין.

יחסים דיפלומטיים

ארגנטינה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין ו-3 קונסוליות בבון, פרנקפורט והמבורג. מאידך, גרמניה מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירסו-10 קונסוליות בבארילוצ'ה, קורדובה, אלדוראדו, מאר דל פלאטה, מנדוסה, פוסאדאס, סלטה, סנטה פה, טוקומאן ואושואיה.
תל שוכה (עמק בית שאן)

תל שוכה הוא תל עתיק הנמצא ליד קיבוץ ניר דוד ונחל הקיבוצים בעמק בית שאן (עמק המעיינות). התל לא נחפר ולא ידוע איזה יישוב עתיק נמצא מתחתיו. שמו העברי ניתן בהשראת שמו הערבי - תל א-שוך ("תל הקוצים").
על התל הקימו הבריטים מגדל שמירה לאחר ששלושה שומרים יהודים -  יהודה פפו מקיבוץ מסילות ומאקס הלר ובנימין מלצקי מקיבוץ תל עמל (ניר דוד) -  נרצחו בדרכם למשימת שמירה במקום בידי חברי כנופיית אבו דורה  ב-3 בדצמבר 1938. 
לזכרם של שלושת ההרוגים בתקרית נקרא התל - מצפה השלושה.
התל והמגדל נמצאים בתחום פארק המעיינות.
וטינגן

גאוגרפיה

וטינגן שוכנת על גדתו הימנית של הנהר לימאט. רוב שטחה של העיר משתרע בשטח הקרוי שדה וטיגר (Wettingerfeld), שהוא מישור שטוח התחום מכל עבריו: מדרום וממערב על ידי נהר הלימאט, מצפון על ידי המורדות התלולים הדרומיים של הר לגרן (Lägern) וממזרח על ידי הר סולפרג (Sulperg). על חלק ממורדות הר לגרן משתרע כרם. בין הר לגרן לבין הר סולפרג שוכן עמק איגיטל (Eigital) הבלתי מפותח. קצהו של עמק זה, הנמצא בקצהו הצפון-מזרחי של שדה וטיגר, הוא מיקומו של מרכז הכפר המקורי המשומר היטב. פלג מים קטן זורם דרך שד וטיגר והוא נשפך אל הלימאט בגוטסברגן.
שטחה של וטיגן הוא 10.6 קמ"ר. מתוכם 21.6% משמשים לחקלאות, 39.1% הם שטחים מיוערים, 37.6% הם שטחים בנויים ו-1.8% הם שטחי נהרות הוא אגמים. הנקודה הגבוהה ביותר בשטח העיר היא פסגת הבורגהון, חלק מהר לגרן, בגובה 859 מ' מעל פני הים והנקודה הנמוכה היא בגובה 360 מ', על שפת הלימאט.
היישובים השכנים הם אנטבאדן, אהרנדינגן ונידרווניגן מצפון, אוטלפינגן ממזרח, וורנלוס מדרום-מערב, נוינהוף מדרום ובאדן ממערב.

תחבורה

וטינגן שוכנת על כביש A3. תחנת הרכבת המקומית היא נקודת עצירה של הקווים S6 ו-S12 של רשת ה-S-Bahn של ציריך. יחד עם העיר באדן היא מקבלת שירות מרשת האוטובוסים RVBW, שהמוסך המרכזי שלה שוכן בעיר.
הלגה דן

חייה

הלגה דֵן נולדה בעיר שצ'צ'ין (כיום בפולין, אז שטטין בגרמניה) ב-6 באפריל 1925. לאחר עליית הנאצים לשלטון משפחתה נמלטה להולנד השכנה שם התיישבה בעיר טילברך. 
כשהייתה בשנת לימודיה האחרונה בבית הספר התיכון, היא ובני משפחתה נלקחו ונאסרו ב-1 באפריל 1943 במחנה הריכוז פיכט (Vught) שבהולנד. היא החלה לכתוב בחשאי את יומנה ב-1 ביוני, חודשיים אחרי כן, לאחר שחבר שלה, קֵס ואן דן ברג, ביקש ממנה לתעד את כל קורותיה במקום אליו הוגלתה. ביומן שניהלה היא גוללה את סיפורם של 21 ימים בחודשי חייה האחרונים, תחת שלטון הגרמנים הנאצים בתקופת השואה. הלגה דן מתארת ביומנה את האימה ואת החיים בצל הפחד שהיו מנת חלקם של בני משפחתה בצד תיאורים של חיי היומיום במחנה הריכוז ותנאי המחיה הקשים, את תחושות חוסר האונים והייאוש, ובמקביל את מלחמת ההישרדות היומיומית. היא מספרת על טיפולי החיטוי מכינים, על כמות האוכל הזעומה, על הוויכוחים שהתנהלו בין האסירים, ועל משלוחי הילדים למחנות ההשמדה. היא גם איירה בעפרונה את מראה המחנה בו הוחזקה. את רשימותיה התחילה בפנייה ל"יקירי". 
ב-5 ביוני אותה שנה הורו הנאצים לשלוח את כל הילדים במחנה פיכט להשמדה. הרכבת הראשונה ובה ילדים עד גיל שלוש יצאה כבר למחרת, והילדים בגילאי 16-4 נשלחו יום מאוחר יותר. בסך הכול נשלחו 1,269 ילדים למחנה המעבר וסטרבורק, ומשם למחנה ההשמדה של האס.אס. בסוביבור, שם הם נרצחו מיד עם הגעתם. אחרי כן נשלחו גם המבוגרים. ב-16 ביולי 1943 נרצחה הלגה דֵן במחנה סוביבור, יחד עם אביה וילי בן ה-45, אמה קיתה בת ה-49 ואחיה קלאוס גוטפריד בן ה-15. גם ביומה האחרון בחיים כתבה ביומנה, וניסתה לבטא את תחושותיה לגבי גורלה המר. 
היומן, כמה מכתבים, עט נובע, מגבת קטנה וקווצת שיער שלה נארזו יחדיו והושמו בתיק יד בצבע חום, שהוברח החוצה מסוביבור. 61 שנים אחרי כן הגיע היומן לידי עובדי הארכיון האזורי בטילברך על ידי בנו של חברה של הלגה דן במהלך מלחמת העולם השנייה. היומן מצוי כיום בארכיון הלאומי של הולנד בעיר אפלדורן.
פארק מיל אנדס

פארק מיל אנדס (באנגלית: Mill Ends Park) הוא פארק זעיר בעיר פורטלנד במדינת אורגון שבארצות הברית. לפארק צורה עגולה, בקוטר 61 ס"מ, ושטחו 0.292 מ"ר. לפי ספר השיאים של גינס, זהו הפארק הקטן בעולם.

היסטוריה

בשנת 1948 הוכשר המקום לשם הצבת פנס רחוב. משבוששה העירייה להציב את הפנס, החליט דיק פייגן, בעל טור בעיתון אורגון ג'ורנל, שהמקום נשקף מחלון משרדו, לשתול במקום פרחים. הוא קרא למקום על שם הטור שכתב בעיתון - מיל אנדס.  
כדי להוסיף עניין למקום, המציא פייגן אגדה אודות גילוי המקום, לפיה הבחין בלפרקון חופר במקום בור. הוא תפס אותו וזכה למשאלה. משאלתו הייתה פארק משל עצמו, אך מאחר שלא הגדיר את גודל הפארק, הלפרקון העניק לו את החור. במהלך השנים התייחס פייגן לפארק בטוריו, ותיאר אותה כמושבת הלפרקונים היחידה ממערב לאירלנד. הוא טען כי הוא האדם היחיד שמסוגל לראות את ראש הלפרקונים, פטריק או'טול. 
גם לאחר מותו של פייגן ב-1969 נמשך טיפוח הפארק. ב-1972 הוא הוכר כפארק הקטן בעולם לפי ספר השיאים של גינס, וב-1976 הוכר רשמית כפארק עירוני. תושבי העיר הוסיפו לו מדי פעם אביזרים יוצאי דופן, כגון בריכת שחייה לפרפרים, גלגל ענק מיניאטורי, ועוד. אגדת הלפרקונים הפכה את הפארק למקום המרכזי בעיר פורטלנד בו נערכות חגיגות יום פטריק הקדוש. בשנת 2011 הקימו אנשי תנועת המחאה "כיבוש וול סטריט" אוהלים זעירים במקום, בדומה למאהלי המחאה האמיתיים שהקימו בפארקים שונים ברחבי ארצות הברית.
פדרו הרביעי, מלך אראגון

ביוגרפיה

פדרו הרביעי נולד ב-5 בספטמבר 1319 לאלפונסו הרביעי, מלך אראגון ותרסה ד'אנטנסה, בתם של גומבאלד ד'אנטנסה וקונסטנס מאנטיון.
בשנת 1336 מת אביו אלפונסו הרביעי, מלך אראגון, ופדרו עלה במקומו לשלטון, תוך שהוא יורש את כל תאריו, למעט התואר "הרוזן מאורז'ל", שירש אחיו הקטן, ז'אומה. בשנת 1344 הדיח פדרו את ז'אומה השלישי, מלך מיורקה והפך למלך מיורקה.
תקופת שלטונו הייתה מאופיינת בניסיונות לחזק ולייצב את ממלכתו מול גורמים אנטי-מלוכניים (איחוד אראגון), ונוכח מלחמות שניהל בסרדיניה, סיציליה, דרום איטליה, האיים הבלאריים ויוון. כיבושיו ביוון הקנו לו את התואר "דוכס אתונה ונאופטריה" בשנת 1381.
ב-6 בינואר 1387 מת פדרו הרביעי בברצלונה, ובנו חואן הראשון, מלך אראגון עלה לשלטון במקומו.

לקריאה נוספת

"הקתדרלה ליד הים" מאת אילדפונסו פלקונס מתארת את הקרבות בתקופת כהונתו של המלך.
אנציקלופדיה למתמטיקה

אנציקלופדיה למתמטיקה (באנגלית: Encyclopedia of Mathematics ובראשי תיבות EoM) היא אנציקלופדיה למתמטיקה שיצאה לאור בדפוס וב-CD-ROM, וכעת מוצגת לעיון חופשי באינטרנט. 
האנציקלופדיה יצאה לאור בשנת 1977 ברוסית, בחמישה כרכים בשם Математическая энциклопедия, בעריכתו של המתמטיקאי הרוסי איוואן וינוגרדוב. תרגום מורחב לאנגלית, בעריכתו של המתמטיקאי ההולנדי מיכיאל האזווינקל, יצא לאור בהוצאת Kluwer בשנים 1987–1994. התרגום כלל תשעה כרכים ועוד כרך אינדקס. שלושה כרכי מילואים נוספו בשנים 1997, 2000 ו-2002. באנציקלופדיה נכללו כ-8,000 ערכים. מהדורת CD-ROM, הכוללת גם אנימציות והדמיות תלת-ממדיות, יצאה לאור בשנת 1998. 
בשנת 2003 רכשה הוצאת שפרינגר את הוצאת Kluwer. הוצאת שפרינגר העלתה את האנציקלופדיה לאינטרנט לשימוש חופשי, בשיתוף עם החברה המתמטית האירופית, ובהמשך הסבה את האתר לגרסה המבוססת על מדיה-ויקי, המאפשרת עדכון מבוקר של האנציקלופדיה על ידי הגולשים. זכויות היוצרים בגרסה המקורית של האנציקלופדיה נשמרות בידי הוצאת שפרינגר, אך ערכים חדשים ושינויים שנוספו בידי הגולשים מתפרסמים ברישיון CC-BY-SA.
הארטיסט

עלילה

עלילת הסרט מתרחשת בהוליווד שבין 1927 ל-1932, תקופת המעבר שבין הסרט האילם לסרט המדבר. ג'ורג' וולנטין, כוכב ראינוע פוגש אישה צעירה בשם פפי מילר, בשעה שהוא מתראיין לעיתונאים לאחר הקרנת אחד מסרטיו. מילר מצטלמת איתו, ולמחרת שניהם מופיעים בכל העיתונים, כשהכותרת הראשית שואלת "מי הבחורה הזאת?" בהמשך, מילר הולכת לאודישן כרקדנית ופוגשת במקרה את וולנטין שמזמין אותה להשתתף לסרט שהוא משתתף בו, למרות התנגדותו של מנהל הסטודיו, אל צמר. בהמשך דורך כוכבה של מילר והיא מתחילה לככב בסרטים. שנתיים לאחר מכן צימר מכריז על סיום הפקת סרטי ראינוע. וולנטין לא מאמין שסרטי הראינוע יחלפו מן העולם ומשוכנע שסרטי קולנוע הם רק אופנה חולפת. הוא מחליט להפיק סרט משלו, בממונו המלא. הקרנת הסרט מתרחשת בדיוק ביום של נפילת הבורסה, 1929. הסיכוי היחיד של וולנטין לשרוד הוא שהסרט שלו יהפוך ללהיט. אך רק מעט אנשים מגיעים להקרנה, ורובם הולכים לסרט בו מופיעה פפי מילר. בדיוק אז אשתו דוריס מודיעה לו שעליו לפנות תוך שבוע את חפציו מהבית, וללכת. וולנטין עובר לדירה אחרת עם הכלב שלו. באותו זמן בדיוק הופכת פפי מילר לכוכבת קולנוע מפורסמת בהוליווד.
שתוי ומדוכא חוטף וולנטין התקפת זעם, הוא זורק את כל התקליטים של הסרטים בהם הוא השתתף, ומצית אותם. הודות לכלבו שמעורר את תשומת לבו של שוטר ברחוב, מצליחים להציל אותו מהשריפה, והוא מאושפז בבית חולים. פפי מילר מגיעה לבקרו ומבקשת שהוא יעבור להתאושש מהפציעות בביתה.
פפי מילר מאיימת על אל צימר, אתו היא עובדת, שאם בסרט הבא בו היא משתתפת לא ישתתף גם וולנטין, היא עוזבת. בינתיים, וולנטין מגלה שמילר קנתה את כל החפצים שלו שנמכרו במכירה פומבית לאחר שפשט את הרגל. הוא חוזר לדירה שלו, ומנסה להתאבד. ברגע האחרון מגיעה פפי והם מתפייסים. לפתע נזכרת פפי מילר בכשרון הריקוד של וולנטין ומשכנעת את צימר שהם יעשו מחזמר ביחד.
הסצנה האחרונה בסרט מציגה את הצילומים של הריקוד המשותף של מילר וולנטין. זוהי הסצנה היחידה שבה יש פסקול מלא בסרט. לאחר הריקוד המושלם אומר צימר, "קאט. מושלם. אפשר עוד פעם?" וולנטין עונה, "בשמחה", וחושף את מבטאו הצרפתי (מכאן ניתן להבין מדוע הוא חשב שאינו יכול להצליח כשחקן מדבר).

ביקורות ופרסים

הסרט קיבל ביקורות נלהבות וזכה למספר פרסים. דוז'רדן זכה בפרס השחקן הטוב ביותר לשנת 2011 בפסטיבל קאן. הסרט היה מועמד לשישה פרסי גלובוס הזהב, וזכה בשלושה: הסרט הטוב ביותר והשחקן הראשי הטוב ביותר, שניהם בקטגוריה של קומדיה, והפסקול המקורי הטוב ביותר. כמו כן, הסרט מועמד ל-12 פרסי באפט"א. הסרט היה מועמד ל-10 פרסי אוסקר: לסרט הטוב ביותר, לבמאי הטוב ביותר, לשחקן הטוב ביותר (ז'אן דוז'רדן), לשחקנית המשנה הטובה ביותר (ברניס בז'ו), לתסריט המקורי, לעריכה הטובה ביותר, לצילום הטוב ביותר, לעיצוב התלבושות הטוב ביותר, לעיצוב האמנותי הטוב ביותר ולמוזיקה המקורית הטובה ביותר. בטקס שהתקיים ב-26 בפברואר 2012 זכה הסרט בחמישה פרסי אוסקר, בראשם הפרס לסרט הטוב ביותר.
הסרט זכה בפרס סזאר ובפרס לומייר לסרט הטוב ביותר.

השפעות

זהו סרט מחווה לסרט האילם של שנות ה-20 של המאה ה-20. הוא מושפע ממבנה התסריט של כמה סרטים באותה תקופה, כמו "כוכב חדש נולד", אורות הכרך, לדברי הבמאי, וגם מן הסרט שיר אשיר בגשם ממנו ינק רבים מהרעיונות, בנושא המעבר הכואב והקשה לשחקנים בסרט האילם, מהראינוע לסרט המדבר
תומא הרטל

קריירת מועדונים

הרטל התחיל את הקריירה המקצוענית שלו בגיל 18 בקבוצת פו אורטז מליגת העל הצרפתית - ה-Pro A, שם שיחק בקבוצה הבוגרת במשך שתי עונות (בעונתו הראשונה שיחקה הקבוצה גם ביורוקאפ, שם שותף הרטל בשלושה משחקים). בעונתו השנייה בליגה הבכירה זכה הרטל בפרס הכוכב העולה של הליגה. בעונת 2009/2010 נשרה הקבוצה לליגת המשנה, והרטל חתם בקבוצת הפאר וילרבאן, ממנה מיד הושאל לשטרסבורג IG, בה שיחק עונה אחת בליגה. בסיום העונה עבר הרטל לאליקנטה מליגת העל הספרדית - ה-ACB. על פני 64 משחקים ששיחק הרטל במשך שלוש עונות בצרפת קלע הרטל 9 נקודות למשחק ומסר 4.9 אסיסטים בממוצע, באחוזי קליעה של 54% בזריקות ל-2 נקודות ו-40% בזריקות ל-3 נקודות.
באליקנטה שיחק תומא שנה אחת, בה סיימה הקבוצה בתחתית הליגה והוא קלע 9.4 נקודות למשחק ומסר 2.4 אסיסטים למשחק. בעונה הבאה עבר הרטל לקבוצת קאחה לבוראל ויטוריה, שזכתה באליפות שתי עונות קודם לכן, בה קיבל לראשונה הזדמנות לשחק ביורוליג, בגיל 22. בעונתו הראשונה בקבוצה שיחק ב-51 משחקים, כולל 10 ביורוליג, והקבוצה סיימה במקום השלישי הליגה אחרי הדחה בשלב הבתים באירופה. בעונת 2012/2013 חווה הרטל שיפור של 2.5 נקודות למשחק בממוצע בליגה, וקיבל דקות מרובות יותר, כאשר הקבוצה מודחת ברבע הגמר ביורוליג ומסיימת במקום חמישי בליגה. בעונה הבאה לא עברה הקבוצה את שלב 16 האחרונות באירופה, וסיימה במקום השישי בליגה, כשהרטל חווה עונת פריצה, קולע 9.6 נקודות ומוסר 5.3 אסיסטים למשחק בכל המסגרות.
את עונת 2014/2015 התחיל הרטל בספרד, אך באמצע העונה עבר לקבוצת אנאדולו אפס מליגת העל הטורקית - ה-BSL, ששיחקה גם היא ביורוליג. הרטל חתם על חוזה לשתי עונות וחצי בטורקיה, ואת העונה סיימה הקבוצה בזכייה בגביע (הרטל זכה בפרס ה-MVP של הטורניר), בסגנות אליפות הליגה ובהגעה לרבע גמר היורוליג. בעונה הבאה (וגם בזו שאחריה) נבחר הרטל למשחק האולסטאר הטורקי, וזכה עם קבוצתו בגביע הנשיאים. בעונה זו העמיד הרטל ממוצעי שיא ביורוליג, עם מדד PIR של 17.3, 12.7 נקודות, 7.9 אסיסטים (מוביל היורוליג בעונה זו) ו-2.9 ריבאונדים, אך קבוצתו הודחה בשלב 16 האחרונות. בעונת 2016/2017 העפיל הרטל עם אפס לרבע גמר היורוליג, בו הפסידה בסדרה של חמישה משחקים לאולימפיאקוס. בליגה סיימה הקבוצה במקום השלישי, וגם הפסידה בגמר הגביע.
בתום חוזהו בטורקיה חתם הרטל לשתי עונות בברצלונה. בעונת 2017/2018 חוותה הקבוצה עונת שפל ביורוליג, כשסיימה במקום ה-13 מתוך 16. בזירה המקומית סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגה וזכתה בגביע המלך, כשהרטל זוכה בתואר ה-MVP של הטורניר.

קריירה בינלאומית

הרטל שיחק בנבחרת העתודה של צרפת באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 ב-2008 ו-2009, כשבאחרונה הנבחרת זוכה במדליית הכסף. הוא שיחק בנבחרת הבוגרת של צרפת ביורובאסקט 2013, בו זכה עם נבחרתו במקום הראשון, ובאליפות העולם בכדורסל 2014, בה הוביל את נבחרתו לזכייה במדליית הארד, בהיעדרו של טוני פארקר הפצוע. הרטל נכלל בסגל נבחרת צרפת גם לטורניר הכדורסל באולימפיאדת 2016 בריו דה ז'ניירו, בו הפסידה לספרד ברבע הגמר. ביורובאסקט 2017 הפסיד הרטל עם נבחרת צרפת לגרמניה בשמינית הגמר.