צ'ין שה-חואנג, קיסר סין

עלייתו לשלטון

צ'ין שה-חואנג היה בנו של נסיך צ'ין גְ'ווָאן גָשְׂיָאנְג, שהפך למלך צ'ין בשנת 249 לפנה"ס. גְ'ווָאן גָשְׂיָאנְג היה נסיך הכתר במיקום לא ריאלי להשגת המלוכה במדינת צ'ין, שנמסר לממלכת ג'או על-פי הסכם, כבן ערובה. במהלך השנים גְ'ווָאן גָשְׂיָאנְג, חבר לסוחר עשיר בשם לוּ'-בּוּוֵיי שאימץ אותו, וסייע לו לחזור לצ'ין, ולחסל את יורש הכתר, ולעלות לשלטון על מדינת צ'ין כמלך, לוּ'-בּוּוֵיי הפך לראש ממשלתו. יש סברה שצ'ין שה-חואנג הוא למעשה בנו הלא חוקי של לוּ'-בּוּוֵיי, עקב זה שרעייתו של גְ'ווָאן גָשְׂיָאנְג הייתה פילגשו של לוּ'-בּוּוֵיי, זמן קצר לפני שנולד. התלאות שחוותה משפחתו של צ'ין שה-חואנג, התבטאו בטינה שחש כלפי ממלכת ג'או במיוחד.
לוּ'-בּוּוֵיי, ראש הממשלה ששירת תחת אביו ולאחר מכן - תחתיו, נחשד בכך שאפשר לאדם להתחזות לסריס וכך להפוך למאהבה של אימו של שְׁה חְוָאנְג. הוא הוגלה אל מחוץ לקיסרות, ומת לאחר שביצע התאבדות (כך ששְׁה חְוָאנְג היגלה את אביו כביכול, דבר שלילי נוסף שההיסטוריה הסינית זוקפת לחובתו, בה כבוד ההורים הוא מעל הכל).
לאחר מות אביו גְ'ווָאן גָשְׂיָאנְג בשנת 245 לפנה"ס, עלה צ'ין שה-חואנג למלוכה, תחת עוצר (היות שהיה בגיל 13). סיוע העוצר בוטל בגיל 21 לערך, אז הפך למלך בעל סמכויות מלאות.

מלכות על מדינת צ'ין

בשנת 247 לפנה"ס, בגיל 13, לאחר מות אביו, הוכתר כמלך צ'ין (תחת עוצר), אך לא התחיל להחזיק בשלטון בפועל עד שנת 238 לפנה"ס. לאחר תפיסת השלטון החל בהשתלטות על המדינות השכנות והביא לראשונה לאיחודה של סין בשנת 221 לפנה"ס.

נסיון התנקשות

שליטי ין החליטו לבצע התנקשות בקיסר, הם שלחו לארמון הקיסר מתנקש שכיר חרב שהגיע בתואנה של הבאת מפות הממלכה למטרת כניעה בפני הקיסר צ'ין שה-חואנג. לתוך ארמון הקיסר לא ניתן היה להיכנס עם כלי נשק (רק הקיסר היה חמוש, ולכן הוסתרה החרב בתוך המפות). המתנקש קר הרוח הצליח להיכנס לארמון ולהתקרב לקיסר צ'ין שה-חואנג, ואז בפתאומיות שלף את החרב והטיח אותה לעבר הקיסר, לחוסר מזלו החרב ננעצה בעמוד העץ של הארמון, והקיסר התעשת רדף אחרי המתנקש שנלכד על ידי שומרי הארמון, והרג אותו. ממלכת ין נכבשה באכזריות לאחר ניסיון ההתנקשות הכושל בצ'ין שה-חואנג.
בשנת 221 לפנה"ס מלך צ'ין צ'ין שה-חואנג הכריז על עצמו כקיסר (חְוּאנְג-דִי), וזאת כדי לבדל את עצמו משאר השליטים (המלכים - וָאנְג).

מרידות ואי שביעות רצון הנתינים

צ'ין שה-חואנג הטיל על נתיניו מיסים כבדים, למימון בניית החומה הגדולה, והקבר המפואר שבנה לעצמו. מי שלא עמד במיסוי הכבד נשלח לעבודת כפייה באתרי החומה הגדולה השונים, או במפעלי הבנייה המפרכים האחרים שיזם הקיסר הראשון. במסגרת שלטונו העתיק צ'ין שה-חואנג אוכלוסיות לאזורי ספר במיוחד, לכיוון אתרי בניית החומה (מסופר שמי שנהרג במהלך העבודות נטמן בחומה כחומר לביסוסה), והרחיב את גבולות הקיסרות.
המיסוי הכבד גרם למרידות קטנות בכל הקיסרות, המרידות דוכאו באכזריות על ידי הצבא הגדול של הקיסר.

הפרנויה ורדיפת חיי נצח

צ'ין שה-חואנג ראה את עצמו כאל, ושאף לחיי נצח. הקיסר הראשון היה אחוז בפחד מהמוות בשל אי שביעות רצון נתיניו (תושבי שש המדינות שנכבשו על ידי צבאו), ובשל ניסיונות התנקשות שחווה בעבר. שה-חואנג שתה כספית כמשקה של אריכות ימים (דבר שהרעיל את גופו, ולמרבה האירוניה גרם כנראה למותו).

מותו

הקיסר הראשון מצא את מותו באחד ממסעותיו ברחבי הקיסרות, מסע שהסיבה הרשמית לו הייתה בחינת מצב הקיסרות, אך הסיבה האמיתית הייתה חיפוש אחר סם-אלמוות.

הוא מת בגיל 50 אחרי ששלט במשך 37 שנים. משערים שסיבת המוות הייתה הרעלת כספית, אותה שתה כסם מאריך חיים. את גופתו הובילו לכיוון הבירה בשיירת מרכבות, שבסמוך לה הובילו דגים רקובים כדי להסוות את ריח הגווייה.

הקיסרים היורשים - נפילת השושלת

ירש אותו בנו הצעיר צ'ין אָר-שְׁה, למרות שבנו הבכור היה מיועד לרשת אותו, אך התאבד עקב מזימה של ראש הממשלה ששינה את הצוואה.
הקיסר השני צִ'ין אָר-שְׁה, והשלישי דְזְה-יִינגָ, הופלו וחוסלו תוך 3 שנים, והקיסרות עברה לידי שושלת האן המערבית.