מירצ'ה השני

מאבקים על כס המלכות של ולאכיה

בדומה לאחיו הצעירים, בילה מירצ'ה חלק משנות נעוריו בגלות טרנסילבניה, בין השאר, בעיר סיגישוארה, הידועה אז כ"שסבורג" או "שגשוואר". אביו עלה לשלטון בעקבות מותו של אחיו (דודו של מירצ'ה השני) אלכסנדרו אלדיה בשנת 1436.
מירצ'ה השני הועלה לשלטון בתחילת שנת 1442 בהיעדרו של אביו, שזומן לחצר העות'מאנית לשם משא ומתן עם הסולטאן שלא בטח בו מספיק. אביו ביקש שיסייעו לו להגן על שלטונו בבלקן נגד הכוח המאיים עליו, יאנוש הוניאדי, הוויבוד של טרנסילבניה.
בעקבות קרבות הניצחון שלו על העות'מאנים בסמדרבו, בסרביה ב-1441 ועל יד סיביו (הרמנשטאט) בשנת 1442, נכנס יאנוש הוניאדי בכוח לוולאכיה בקיץ של שנת 1442 והדיח את מירצ'ה השני אחרי מלוכה קצרה של חדשים אחדים. מירצ'ה נאלץ לברוח, בעוד הוניאדי הציב במקומו על כס המלכות, את בסאראב השני, בן של דן השני. עם זאת, גם בסאראב השני החזיק את השלטון זמן קצר בלבד (עד 1443), ואיבד אותו בתוך שנה לוולאד דראקול, שחזר בתמיכת האימפריה העות'מאנית לאחר שחתם על הסכם איתה. הוא התחייב לשלם לסולטאן את המס השנתי הרגיל, כמו כן נאלץ להשאיר את שני בניו הצעירים, ולאד (לימים "המשפד") וראדו היפה, כשבויים באדרינה.

השתתפותו במלחמה בטורקים

אחרי שראה את ניצחונותיו של הוניאדי על הטורקים, למרות ההסכם עם השער הנשגב, החליט ולאד דראקול לסייע למאמץ הנוצרי המשותף לסלק את הכובשים העות'מאנים מדרום-מזרח אירופה. הוא (וכנראה גם מירצ'ה) השתתף ב"מסע הארוך" של הלוחמים הנוצרים בסוף שנת 1443 - התחלת שנת 1444 בתוך תוכי האימפריה העות'מאנית, בסרביה ואל לב ליבה של בולגריה, מעבר לסופיה, בפיקודם של יאנוש הוניאדי ומלך הונגריה הצעיר, אולאסלו הראשון (ולדיסלב השלישי של פולין). גם בסתיו 1444 שלח ולאד דראקול את מירצ'ה בראש צבא קטן (בן 4,000 או 7,000 חיילים, לפי המקורות השונים) להשתתף במסע הצלב נגד הטורקים בשטחי בולגריה.
בחודש אוקטובר 1444 הגיע ולאד דראקול בסמוך לניקופול וניסה להניא את ולדיסלב השלישי, מלך פולין והונגריה, מלהמשיך את מסע הצלב בורנה.
הוא העיר שהסולטאן, כשיוצא לציד לוקח איתו יותר אנשים מאשר יש בכל הצבא שהביא המלך. ההיסטוריון האיטלקי קאלימאכוס (פיליפו בואונאקורסי) שחי בפולין מספר כי המלך ורוב מנהיגי מסע הצלב לא היו מוכנים להקשיב לו. יתר מזו, המלך הצעיר לא רצה לנהוג לפי הנחיותיו של יאנוש הוניאדי גם במשך הקרב עצמו והזדרז להגיע ישר למקום שבו נמצא הסולטאן. ולאד דראקול, ככל הנראה, חזר לוולאכיה, לא לפני שהשאיר בבולגריה את מירצ'ה השני בפיקוד על הפרשים הוולאכים.
 
מירצ'ה ופרשיו השתתפו בקרב ורנה ב-10 בנובמבר 1444 שנגמר באסון לצבא הנוצרי. מלך הונגריה איבד את חייו והוניאדי הצליח להימלט מהמקום. לפי מקורות מסוימים ], הואשם הוניאדי על ידי רבים, כולל מירצ'ה השני ואביו, על הכישלון הגדול, וכך למרות שיתוף הפעולה שהתקיים בשנתיים האחרונות ביניהם ובין הוניאדי, האחרון עתיד להורגם.
לאחר התבוסה, במהלך שנת 1445 הוביל עדיין מירצ'ה, בתמיכת אביו, את שארית יחידתו יחד עם הכוחות הנוצריים שתוגברו הפעם בצי הבורגונדי, צפונה, מעבר לדנובה. מירצ'ה, שהצטיין כמפקד בעל יכולת, יחד עם כוחותיו של יאנוש הוניאדי, כבשו מחדש בהצלחה את המבצר של ג'ורג'ו, מבצר טורקי חשוב שעל הגדה הוולאכית של הדנובה. מירצ'ה ליווה את הצי הבורגונדי במסעו על הדנובה נגד הטורקים.
עם זאת, אחרי שהשתכנע מכישלון המאמצים הצבאיים נגד הטורקים, הגיע ולאד דראקול להסכם נוסף עם העות'מאנים, הכיר את מעמדם כמעצמה שלטת, מסר לידיהם 13,000 פליטים בולגרים, והעיקר - איפשר להם לשוב ולשלוט על המבצר ג'ורג'ו,  כל אלה מתוך ניסיון להשיג את תמיכת הסולטאן בשלטונו ואת שלום ארצו. יש לציין שבכל תקופה זו הטורקים לא פגעו בשני בניו, ולאד וראדו, שנמצאו עדיין במאסר בידיהם.

מותו

בדצמבר 1447, מוטרד מכניעתו של ולאד דראקול לטורקים, נכנס יאנוש הוניאדי עם צבא לוולאכיה, לכד את אותו ואת בנו מירצ'ה בביצות על יד הכפר בלטֶן (ככל הנראה, במחוז אילפוב של היום). והוציאם להורג על ידי עריפת ראש. לפי מקורות מסוימים, את מירצ'ה, בנו הבכור של דראקול ויורשו, עיוורו וקברו בחיים בטרגובישטה.
יאנוש הוניאדי שם את בעל בריתו ולאדיסלב השני כשליט ולאכיה.
לאחר מותו אחיו ולאד השלישי היה עתיד לקחת את השלטון ולנקום בכל האצילים שבגדו במירצ'ה ובאביו.