google/wiki40b huggingface dataset:
Christen, ätzet diesen Tag, רי"ב 63

Christen, ätzet diesen Tag (בעברית: נוצרים, חרטו את היום הזה) רי"ב 63, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך לכבוד חג המולד. מועד ההלחנה הוא כנראה ב-1713 ומועד הביצוע הראשון לא ידוע בוודאות, אך ידוע שהוא ביצע את הקנטטה בדצמבר 1723 בהיותו מנהל המוזיקה בלייפציג.

היסטוריה ומילים

מקובל להניח שהוא הלחין את הקנטטה בהיותו בוויימאר, בין 1713 ל-1716. בשנים אלו הוא ביקר בעיר האלה במטרה לנסות להתמנות שם לעוגבאי. משערים שהטקסט נכתב על ידי יוהאנס מיכאל היינקיוס (Johann Michael Heineccius) שהיה כומר בכנסיית גבירתנו הקדושה בהאלה, כתב טקסטים לקנטטות אחרות של באך ותמך במועמדותו של באך לתפקיד בכנסייה. לכן, יש המניחים שהביצוע הראשון היה בכנסייה זו בעיר האלה. על פי ג'ון אליוט גרדינר הביצוע הראשון היה בוויימאר ב-1714 וביצוע נוסף התקיים בהאלה ב-1717.
בכל מקרה ידוע שבחג המולד הראשון שלו בלייפציג הוא ביצע את היצירה. על פי כריסטוף וולף, הוא ביצע אותה בלייפציג שוב ב-1729.

הקלטות

היצירה הוקלטה כ-30 פעמים על ידי מנצחים ידועים, בהם מיכאל גילן (ב-1952), ניקולאוס הרנונקור (ב-1975), טון קופמן (ב-1995), מסאקי סוזוקי (ב-1997) וג'ון אליוט גרדינר (ב-1998).
פייר קונבר

פייר קונבר (בצרפתית: Pierre Convert,‏ 1922, סנט-אטיין-דו-בואה (צר'), מזרח צרפת - 12 ביולי 1944, מאיא (צר'), מזרח צרפת) היה חבר ב"רזיסטנס" וחסיד אומות העולם מצרפת שנרצח על ידי הנאצים.

קורות חיים

פייר קונבר היה סטודנט לרפואה.

פעילות להצלת יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה

בקיץ 1942 נעצרו בני משפחת יעקובוביץ - שני הורים וחמשת ילדיהם, בהם פיליפ יעקובוביץ - באזור משטר וישי ונכלאו במחנה ריכוז בעיר וניסיו (Vénissieux) (צר') שבמזרח צרפת. משם יועדו לגירוש למחנה הריכוז דראנסי. פיליפ הצליח להינצל בטענה שהוא מתחת גיל 14, הגיל שמתחתיו בתקופה זו לא גורשו יהודים מאזור משטר וישי. פיליפ הצליח להשתחרר מהמחנה אך עדיין היה בסכנת גירוש כיוון שבמסמכי הזהות שלו זוהה בתור יהודי. מספר אחים של פיליפ השתחררו אך גם הם היו בסכנת גירוש.
פייר קונבר, שהכיר את משפחת יעקובוביץ עוד לפני המלחמה, היה פעיל בארגון מחתרת צרפתי שהשתייך לרזיסטנס - כוחות הפנים של צרפת (Forces françaises de l'intérieur) (צר'). קונבר הנפיק מסמכי זהות מזויפים עבור בני המשפחה שהשתחררו, מסמכים בהם היה רשום שמו-שלו. הוא ביקש מאמו לסייע להם במזון, שיכן אותם בביתו ויידע אותם בכל עת שבה הייתה נוכחות חריגה של גרמנים באזור, כדי שיקפידו על מסתור וכך חייהם יינצלו.
ב-12 ביולי 1944 נעצר קונבר על ידי הגרמנים בשל פעילויותיו במחתרת, ונורה למוות.

הנצחה והכרה

ב-2010 הכיר יד ושם בפייר קונבר בתור חסיד אומות העולם.
בשנת 2014 נקראה הכיכר שמול הבית בו נולד קונבר בסנט-אטיין-דו-בואה, "כיכר פייר קונבר".
פרדוקס יום ההולדת

פרדוקס יום ההולדת הוא שמה של תוצאה בתורת ההסתברות לפיה בקבוצה של 23 אנשים או יותר, שנבחרו באקראי, הסיכוי לכך שלפחות שניים מהם נולדו באותו יום בשנה עולה על 50%. תוצאה זו אינה פרדוקס במובן המקובל של המילה, שכן אין בה סתירה לוגית, אך היא סותרת את האינטואיציה של מרבית האנשים, הסבורים כי ההסתברות תהיה קטנה בהרבה מחצי משום שמספר הימים שבהם אפשר להיוולד (365) גדול בהרבה מ-23.
תוצאה זו היא מקרה פרטי של עובדה כללית יותר, שיש לה חשיבות רבה ביישומים של תורת ההסתברות, ובפרט בהתקפת יום הולדת בקריפטוגרפיה: אם בוחרים ערכים בעלי סיכוי שווה מבין  אפשרויות, אז החזרות הראשונות תופענה כבר כאשר מספר הערכים הוא מסדר גודל של .

תיאור התופעה

פרדוקס יום ההולדת עוסק בסדרה של מספרים המוגרלים בצורה אקראית מתוך טווח מסוים – במקרה של ימי הולדת, הטווח הוא המספרים השלמים מ-1 ועד 365. לשם הפשטות, אפשר להתעלם מקיומן של שנים מעוברות (כלומר, שיום הולדתו של אדם עשוי לחול ב-29 בפברואר). בניתוח התופעה נניח גם שההסתברות להיוולד שווה בכל הימים בשנה, אך אי הדיוק רק מגדיל את הסיכוי ששני אנשים יוולדו באותו יום. לבסוף, מניחים שתאריכי הלידה של האנשים שנבחרו בלתי תלויים זה בזה – הפרדוקס מאבד את עוקצו אם בין הנבחרים זוג תאומים.
כדי להבטיח שני אנשים שנולדו באותו יום, יש לבחור לפחות 366 אנשים – זהו עקרון שובך היונים. אולם, הדרישה הסטטיסטית להימנע מימי הולדת משותפים הולכת ומכבידה. בבחירה של 23 הסיכוי שכל ימי ההולדת שונים יורד ל-49.3%, בבחירה של 41 אנשים הסיכוי שכל ימי ההולדת שונים הוא 9.7%, וסיכוי זה יורד אל מתחת לאחוז אחד כאשר בוחרים 57 אנשים.

ניתוח מפורט

את תופעת יום ההולדת, או החַזרה בבחירה מתוך מרחב גדול בעל התפלגות אחידה, אפשר לנתח משלוש זוויות שונות, המביאות, בקירוב, לאותה מסקנה. נניח שזורקים  כדורים באקראי ל- תאים, שההסתברות ליפול לכל אחד מהם שווה.

מספר ההתנגשויות

אפשר להתייחס לכל זוג כדורים כאל ניסוי עצמאי. הסיכוי שזוג הכדורים  יפלו לאותו תא הוא בדיוק , ולכן, כשעוברים על פני כל  הזוגות, התוחלת של מספר הזוגות שיפלו לאותו תא שווה ל- . כל עוד מספר הכדורים  הוא קטן, התוחלת קטנה מ-1 ולכן אפשר להניח שלא תהיה אף התנגשות אחת. התוחלת של מספר ההתנגשויות עולה ל-1 כאשר .

ההסתברות לאי-חזרה

את התנאי לחוסר חזרה אפשר להבין כך: הכדור הראשון אינו מוגבל. הכדור השני יכול ליפול לאחד מבין  תאים, כדי לא לפגוע בראשון; הסיכוי לכך בזריקה אקראית הוא . הכדור השלישי צריך ליפול לאחד מבין  התאים שנותרו לאחר פסילת שני התאים הראשונים, והסיכוי לכך הוא ; וכן הלאה. לאחר שנזרקו  כדורים שנכנסו כולם לתאים שונים, הסיכוי לכך שגם הכדור הבא יפול לתא משלו הוא .
אם כך, ההסתברות לכך ש-  הכדורים הראשונים יפלו לתאים שונים, ללא התנגשות, שווה למכפלה
. כדי להעריך מספר זה, אפשר להיעזר בחסם  (הנובע מפיתוח פונקציית האקספוננט לטור טיילור, ותקף לכל ). לפי חסם זה, 
, ובקירוב, . הסיכוי לאי-חזרה יורד לחצי, אם-כן, כאשר . ככל שהיחס  גדול יותר כך הסיכוי לאי-חזרה קטן יותר, ובסימון אסימפטוטי: עבור  ההסתברות לאי חזרה היא . מצד שני, לא קשה להראות שאם  אז ההסתברות היא .

זמן ההמתנה להתנגשות הראשונה

נסמן ב-  את המשתנה המקרי הסופר כמה כדורים נזרקו, באקראי, עד להתנגשות הראשונה. זהו משתנה העשוי לקבל כל ערך שלם מ-  ועד . ידוע שהתוחלת של משתנה כזה שווה לסכום ההסתברויות 
, שאותו אפשר להעריך בעזרת אינטגרל מתאים. התוצאה מחישוב מדויק היא שכאשר  גדול, תוחלת זמן ההמתנה עד להתנגשות הראשונה היא .
ערבית חג'אזית

הניב החג'אזי העירוני

נקרא גם הניב החג'אזי יושב הקבע. זוהי הצורה המשויכת לרוב עם המונח ״ערבית חג'אזית״, והוא מדבר במרכזים העירוניים של האזור, במקומות כמו ג'דה, מכה ואל-מדינה. על אף שלרוב הניבים הבדווים שונים לחלוטין מהניבים העירוניים בשפה הערבית, קבוצת דיאלקטים זו מפגינה תכונות של שני הסוגים.

אוצר מילים

אוצר המילים החג'אזי העירוני שונה במידת מה מהדיאלקטים האחרים של חצי האי הערבי. לדוגמה, יש פחות מונחים המותאמים לחיי מדבר ויותר מונחים הקשורים למסעות ים ולדייג. בשל המקורות המגוונים של היושבים בערי החג'אז, קיימות שאילות רבות מהניב המצרי, הסורי והתימני. גם לחמש מאות של שלטון האימפריה העות'מאנית הייתה השפעה. בשל כך, הניב החג'אזי נחשב לניב בעל ״זיקות מעורבות״.

ניבים בדווים חג'אזיים

ניבי הערבית המדוברים בפי השבטים הבדווים של אזור החג'אז לא היו, באופן יחסי, מושא למחקר רב. עם זאת, אופן הדיבור של כמה שבטים מראה זיקה קרובה הרבה יותר לניבים בדווים אחרים, במיוחד לשכנים באזור הנג'ד, מאשר לאופן דיבורם של אלו בערי החג'אז. הניבים של ניבי החג'אז הצפוניים מתמזגים עם ניבי סיני וירדן, בעוד שהניבים של הדרום מתמזגים עם אלו של עסיר ושל נג'ד. קונפדרציות שבטיות רבות בנג'ד ובמזרח חצי האי הם לרוב מהגרים חדשים מהחג'אז, והם כוללים את שבט עתיבה, מטיר, חרב ובני חלד. בתקופות קדומות יותר, שבטים ערביים רבים אחרים גם הגיעו מהחג'אז, כולל בנו כנאנה, ג'הינה, בנו סלים וע'טפאן. בנוסף, לא כל הדוברים של הניבים הבדויים הללו הם באמת בדווים נוודים; חלקם פשוט יושב ביישובי קבע באזורים כפריים, ולכן מדברים ניבים הדומים לאלו של השכנים הבדווים.
Green

הקלטת האלבום

לאחר צאתו של האלבום הקודם, Document, הסתיים החוזה של הלהקה עם חברת התקליטים I.R.S. איתה עבדו מאז היווסדם. חברי הלהקה החליטו על מעבר לחברת תקליטים גדולה כדי שיוכלו לקדם את עצמם גם מחוץ לגבולות ארצות הברית. כך, חתמו חברי הלהקה על חוזה חדש עם חברת האחים וורנר עבור הפקת חמישה אלבומים בעבור 10 מיליון דולר.
האלבום Green היה האלבום הראשון של הלהקה בחברת התקליטים החדשה. הפקת האלבום ארכה כחמישה חודשים, כשההקלטות מבוצעות בממפיס ולאחר מכן בוודסטוק. הגישה של חברי הלהקה לתהליך הפקת האלבום הייתה שונה מכל מה שעשו קודם לכן - ברוב שירי האלבום נכתבו הלחנים לפני המילים, נעשה לראשונה שימוש במנדולינה (מאוחר יותר יהפוך השימוש בכלי זה לאחד מסמלי הלהקה המובהקים ביותר) וחברי הלהקה החליפו ביניהם כלי נגינה בתדירות גבוהה.

קבלת האלבום

האלבום יצא לאור יום אחד לפני הבחירות לנשיאות ארצות הברית. בעזרת קידום מכירות מאסיבי של חברת התקליטים, האלבום הצליח יותר מכל קודמיו - בארצות הברית הגיע האלבום למעמד של אלבום פלטינה כפול והגיע לשיא במקום 12 במצעד מכירות האלבומים. בבריטניה, הגיע האלבום למקום 27 במצעדי המכירות וזכה למעמד של אלבום זהב. זו הייתה הפעם הראשונה שאלבום של הלהקה מגיע למעמד שכזה מחוץ לארצות הברית.

אריזת האלבום

על עטיפת האלבום מופיעות המילים לשיר "World Leader Pretend". זוהי הפעם הראשונה שמילות שיר מצורפות לאריזת אלבום של אר.אי.אם. כמו כן, זהו האלבום הראשון שהלהקה הוציאה עבורו מהדורה מיוחדת, כפי שעשו עבור כל אלבום שיצא אחריו.

סיבוב הופעות

סיבוב ההופעות העולמי הנושא את שם האלבום החל בשנת 1989 ונמשך כשנה. מירב ההופעות התקיימו באצטדיונים ואירועים גדולים, כאשר הפעם חלק נרחב בסיבוב ההופעות התבצע מחוץ לגבולות ארצות הברית. ההופעה האחרונה בסבב התקיימה באטלנטה, וכללה ביצוע מלא של אלבום הבכורה של הלהקה, Murmur ואחריו ביצוע מלא של אלבום הנושא.
טום בוי

טום בוי (מאנגלית: Tomboy) הוא מונח הנמצא בעיקר בשימוש במדינות ובאזורים דוברי אנגלית ומתייחס לנערות ולנשים המפגינות מאפיינים או התנהגויות שנחשבות כאופייניות לבנים, כולל לבישת בגדים "גבריים" ומעורבות במשחקים ובפעילויות שהן פיזיות בטבען ונחשבות בתרבויות רבות "לא-נשיות" או שייכות ל"תחום של הבנים".

אטימולוגיה

הכינוי "טום" הוא גרסה מקוצרת לשם "תומאס", ונמצא בשימוש עוד משנת 1377 בארצות דוברות אנגלית ככינוי כללי ל"אדם פשוט".
האיזכור הראשון של המילה "טומבוי" הוא משנת 1533, ומשמעותו אז הייתה "ילד גס ונמהר". מ-1579 משמעות המילה היא "אישה חצופה או חסרת בושה", ומאז 1592 משמעות המילה היא "ילדה המתנהגת כמו ילד תוסס".

מחקרים

לאורך השנים נערכו מחקרים שונים שחקרו את מידת השכיחות של המקרים בהן נערות/נשים מתנהגות או בעלות תחומי עניין שאינם תואמים את תפקיד המגדרי הנשי. ממחקר שנערך מטעם "Avon Longitudinal Study of Parents and Children" עלה, שכאשר נערות בגיל הרך עוסקות בתפקידי מגדרי האופייני לבנים, כגון משחק בצעצועים המועדפים בדרך כלל על בנים, הן מושפעות בעיקר מגורמים גנטיים וטרום לידתיים. כמו כן, נמצא שטומבוי מגלות עניין רב יותר בתחומי מדע וטכנולוגיה.

אזכורים בתרבות הפופולרית

דמויות רבות עם מאפיינים מובהקים של "טומבוי" מתוארות בספרים רבים שנכתבו לאורך השנים ושזורים בסרטים, סדרות טלוויזיה, משחקי וידאו, סדרות קומיקס, וסדרות הנפשה רבות.
רובן איילנד

היסטוריה

לא ידוע אם האי יושב לפני בוא האירופים, אך סביר שהראשונים שדרכו במקום היו אנשיו של ואסקו דה גאמה בדרכם הימית דרך נתיב הכף לעבר דרום מזרח אסיה. אלה עצרו באי ב-1498 בחיפוש אחר מקלט ואספקה. במאה ה-16 ובמאה ה-17 פקדו את האי ספינות אירופיות נוספות, שכן הוא סיפק מזון והגנה מהשבטים בחופי היבשת עצמה וניתן היה לאסוף בו מי גשמים לשתייה. מאידך היו חופי האי למקום בו נטרפו מספר ספינות בשל הרוחות החזקות וגלי הגאות הפוקדים את חופיו הצפוניים והמערביים. 
חברת הודו המזרחית ההולנדית גילתה את הפוטנציאל של אזור כף התקווה הטובה באמצע המאה ה-17, וב-1657 ייסד יאן ואן ריבק מושבה בקייפטאון אליה הצטרפו הוגנוטים מצרפת בשנת 1688 ומוסלמים שהגיעו מאיי הודו המזרחית. המתיישבים החלו לעסוק בסחר עבדים ויתרונו של האי כמתקן כליאה התברר עד מהרה. תחילה נשלחו אליו עבדים ושבויי מלחמה, ולאחר מכן חיילים ומלחים שהורשעו ונידונו למאסר, מנהיגים פוליטיים ודתיים מוסלמים ומתנגדים לשלטון. אלה נכלאו בחלקו הדרומי והמזרחי של האי אשר איפשר מגורי אדם והקמת מבנים, והועסקו בחציבת אבן גיר וצפחה ובשריפת צדפות שנועדו לספק את חומרי הבנייה למושבה. על הגבעה הגבוהה באי שנודעה כ"גבעת האש" הוצתה מדורה כדי להזהיר את האוניות הקרבות, וכיום ניצב במקום מגדלור בגובה של 18 מטר, שהוקם בשנת 1864. 
הבריטים שהשתלטו על האזור באופן סופי בשנת 1806 הקימו באי את המבנים הניצבים בו עד היום. מבנים אלה שנודעו בכינוי "הכפר" המשיכו ושימשו כמתקן כליאה עד 1846, עת הוקם במקום בית חולים שיועד לחולים כרוניים, אנשים הלוקים בנפשם ומצורעים, אם כי עדיין נשלחו אליו גם אסירים פוליטיים חשובים. החל בשנות השישים של המאה ה-19 החלה הנהלת בית החולים להפריד בין האסירים והחולים בהתאם לגזעם. ההשגחה הרפואית באי הייתה ירודה ועד מהרה הוא הפך למושבת המצורעים העיקרית באזור, ובה מעל אלף איש. ב-1931 נסגר בית החולים והועלו תוכניות להפיכת המקום לאתר נופש, אך אלה נגנזו עם התקרב מלחמת העולם השנייה. האי הוכרז כשטח צבאי והיה למעוז ההגנה הקידמי על מפרץ השולחן. בחלקו הצפון-מזרחי הוקם המעגן ששרד בו עד היום, והוצבו בו סוללות תותחים, מגדלי שמירה, מחסני תחמושת, קסרקטין וסוללות הגנה לאורך החוף. לאחר המלחמה המשיך האי לשמש כבסיס אימונים וב-1951 עבר לרשות חיל הים הדרום-אפריקאי. 
ב-1959 הוקם באי מתקן כליאה ברמת רגישות גבוהה לאסירים פוליטיים שנשפטו על ידי משטר האפרטהייד וכן לאסירים רגילים. האסירים הפליליים הראשונים, שהיו כולם שחורים, הועברו אל האי ב-1961, ושנה לאחר מכן הגיעו אליו ראשוני האסירים הפוליטיים. אלה השתייכו בעיקר לקונגרס הלאומי האפריקני ולקונגרס הפאן-אפריקאי, והאסיר הידוע ביותר שהוחזק באי הוא ללא ספק נלסון מנדלה. מנדלה, מנהיג הקונגרס הלאומי האפריקני ולימים נשיא דרום אפריקה, היה אסור באי למשך 18 שנה, עד מרץ 1982. באמצע שנות השישים של המאה ה-20 נסלל צינור לאספקת מים אל האי, וזה הונח על קרקעית הים. לאחר ביטול משטר האפרטהייד, עזבו אחרוני האסירים את האי בשנת 1991, וב-1996 נסגר מתקן הכליאה באופן סופי והיה ל"מוזיאון רובן איילנד", שמטרתו לשמר את מורשת המקום במישור הלאומי והבינלאומי. המוזיאון בחר לעצמו לוגו בו נראים ארבעה קווים אנכיים המתפתחים מסורגים משמאל לדמות אנושית שזרועותיה מושטות כלפי מעלה מימין, וזאת כסמל לחירות. אלה מצוירים על רקע כחול, המסמל את תכול השמיים שנראו מחלונות מתקן הכליאה, ועל כן את התקווה.
ישראל דושמן

ביוגרפיה

נולד לשאול אהרן ולבת-שבע בווילנה, אז חלק מן האימפריה הרוסית. למד ב'חדר' ובישיבה, וכמו כן למד לימודים כלליים. נטש את הדת, ובשנת 1905 עלה לארץ ישראל. היה בין ראשוני המורים שלימדו בבתי הספר הראשונים בעברית. הוא לימד בגליל בתחילה, במושבות ראש פינה ומטולה, וכשנוסדה הגימנסיה העברית הראשונה בארץ, "גימנסיה הרצליה", היה בין המורים הראשונים בה במקצועות העברית, הלשון והספרות. דושמן היה מורה בגימנסיה ממש עד ימיו האחרונים.
דושמן נתן מכוחו גם לתיאטרון העברי, היה בין מייסדי אגודת "חובבי הבמה העברית", תרגם כחמישים מחזות מספרות העולם, בעיקר מרוסית, וזכה לראותם מועלים על הבימה. הוא נמנה בין מייסדי ספרות הילדים העברית החדשה בארץ, והרבה ליצור שירים, סיפורים מחורזים, מעשיות ותרגומים. שיריו, שהפכו לימים לשירי זמר, התפרסמו מאוד, ומושרים בארץ עד היום. ביניהם נתפרסמו במיוחד: "פה בארץ חמדת אבות", "החלוצים" ו"השקדיה פורחת". הוא נחשב בין חלוצי מחדשי הזמר העברי בארץ.
סיפור השיר "פה בארץ חמדת אבות" מלמד כיצד היו נוצרים שירי העלייה השנייה באותן שנים: בשנת 1912 יצאו תלמידי הגימנסיה העברית הרצליה לטיול לצפון הארץ. מנהל הגימנסיה ד"ר בוגרשוב פנה אל דושמן ואל חנינא קרצ'בסקי המורה לזמרה, וביקש מהם לכתוב יחד שיר לכת שאותו יוכלו התלמידים לשיר ולהפיץ במהלך הטיול ברחבי הארץ. הם בחרו את הלחן היידי הידוע "מארש הגלות", שכתב המלחין הרמן צבי ארליך למילים מאת מוריס רוזנפלד, וללחן זה כתב דושמן מילים שיהוו ניגוד גמור למילות הייאוש והעצב של השיר היידי. השיר נפוץ בכל הארץ, ואף הגיע לארצות הגולה, אך בגולה הוא הושר: "שם בארץ חמדת אבות".
רבים מייחסים לדושמן את כתיבת מילות שיר הילדים המוכר יונתן הקטן, אך יש גם סברה שהשיר נכתב  על ידי המחנכת שושנה צ'נסטנוחובסקה. כך נוצרו שירים בתקופת העלייה השנייה: מילים פונקציונליות המותאמות ללחן מוכר.
סיפוריו ושיריו נדפסו ברובם בעיתונות הילדים העברית, בעיתונים: "דבר לילדים", "אלומות", ו"עתוננו". הוא הוציא בעצמו כמה סדרות של ספרות לילדים, כגון "רימונים לילדים", "רימונים לנוער", ו"ספריה לילדים". גם תרגומו ל"פינוקיו", אחד מתוך תרגומים רבים מהסופר האיטלקי קרלו קולודי, התקבל באהבה רבה על ידי דורות של קוראים עבריים צעירים.
ישראל דושמן לקה בלבו ונפטר בשנת 1947 בתל אביב בבית הקברות נחלת יצחק.  הותיר אחריו את רעייתו, לאה לבית קרמין, בן (ראובן), ושתי בנות (עפרה ושולמית).
על שמו נקרא רחוב בשכונת נווה זאב בבאר שבע.
נערי המלך

נערי המלך (ביוונית עתיקה: βασιλικοὶ παῖδες) היו נערים אשר גויסו מהאריסטוקרטיה במוקדון, כדי לשרת את מלך מוקדון. בין תפקידיהם נמנו שמירה על המלך, לסייע לו בציד ולשרת אותו.
אריאנוס טוען שפיליפוס השני, מלך מוקדון הוא אשר ייסד את הגוף הזה, אך יש חוקרים מודרניים שטוענים שהמוסד היה קיים עוד לפני הרפורמה הצבאית של פיליפוס. ניקולס האמונד סבור שייתכן ומקורותיו נעוצים אפילו במאה החמישית לפנה"ס או המאה השישית לפנה"ס. מוסד זה היה צבאי למחצה, ונחשב למכובד מאוד. סביר להניח שרבים מהאריסטוקרטים המוקדונים התחילו את שירותם הצבאי ביחידה זו. האמונד אף סבור שפאוסניאס מאורסטיס, אשר רצח את פיליפוס בשנת 336 לפנה"ס, היה אחד מנערי המלך, אף על פי שאין אזכור ברור לכך. 
החוקר הלמוט ברווה (Helmut Berve) טוען שנערי המלך ליוו את אלכסנדר הגדול לאורך כל מסעות המלחמה שלו - טענה אשר הפכה למקובלת. עם זאת, חלק מהחוקרים סוברים שנערי המלך הצטרפו למסע רק ב-321 לפנה"ס לערך, כחלק מהתגבורות שהגיעו לאחר המצור על עזה, וגם אז לא הצטרפו כולם, אלא רק כ-50 מהם. בשנת 327 לפנה"ס יזמו כמה מנערי המלך את "קשר נערי המלך", אשר במסגרתו תכננו להתנקש באלכסנדר בזמן ששמירת אוהלו תופקד בידיהם. הקשר נכשל כי לא כל הנערים שיתפו פעולה, ואחד מהם הסגיר את חבריו. סביר להניח שבתקופתו של אלכסנדר שולבו גם בני עמים זרים בין נערי המלך, כחלק מהמדיניות של אלכסנדר לשילוב עמים "ברברים" בצבאו. אף על פי שהדיאדוכים הקימו מוסד מקביל, הרי שהם לא העזו לכנות אותו "נערי המלך" כל עוד אלכסנדר הרביעי היה בחיים. לאחר מותו, הכתירו את עצמם מרבית הדיאדוכים כמלכים בארצותיהם, וחידשו איש איש את מוסד נערי המלך. ידוע על נערי מלך בחצרות הממלכות ההלניסטיות. ארנסט בדיאן סבור שהמוסד התקיים עד לכיבושה של ממלכת מוקדון בידי הרפובליקה הרומית ב-168 לפנה"ס.
גילם המדויק לא מצוין במקורות, אך סביר להניח שהיו לכל הפחות באמצע שנות העשרה או אפילו לקראת סוף שנות העשרה. הם עברו אימון קרבי לפני שנכנסו לתפקיד. הם סיימו את שירותם במוסד זה בגיל 18 בערך, ולאחר מכן המשיכו ישירות לשירות צבאי בחיל הפרשים המוקדוני. מספרם המדויק אינו ידוע ומעריכים שנע בין 100 "נערים" ל-200. כ-50 מהם ליוו את המלך בתורנות בכל עת, שמרו על אוהלו, סייעו לו בציד ושימשו כנושאי הכלים שלו. פרט לכך היו להם גם תפקידים רגילים כמו של משרתים, מה שגרם לכך שלעיתים הם זוהו בטעות כ"עבדים". דיודורוס לדוגמה, מזכיר אותם כמי שמכינים אמבטיה וארוחה למלך לאחר הקרב. לא ידוע האם המבוגרים יותר מביניהם לחמו לצד המלך בקרב או לא. ייתכן שלמוסד "נערי המלך" הייתה מטרה נוספת: כבני ערובה שהבטיחו את נאמנות הוריהם.
שחר שגיב

ביוגרפיה

שגיב נולד בזכרון יעקב לד"ר שמי שגיב, ספורטאי אולימפי בעצמו בריצת המרתון מאולימפיאדת לוס אנגלס 1984.
שגיב החל להתאמן בגיל 8 ובגיל 14 עבר לפנימיה למחוננים בספורט במכון וינגייט, שם למד התאמן והתחנך תחת שרביטו של המאמן הלאומי אורי זילברמן.
ההישג המשמעותי הראשון של שגיב היה ב-2008 בסבב גביע אירופה לנוער באלניה שבטורקיה.
בשנת 2016 הגיע למקום השלישי באליפות אירופה עד גיל 23 בבורגס, בולגריה.
ב-2017 הגיע למקום הרביעי באליפות העולם עד גיל 23 שנערכה ברוטרדם, הולנד.
ב-2018 הגיע למקום ה-14 באליפות העולם בטריאתלון בגולד קוסט, אוסטרליה.
כיום שגיב מתאמן לקראת המשחקים האולימפים בטוקיו 2020.
ב-2019, סיים שגיב במקום ה13 בתחרות ההכנה לאולימפיאדת טוקיו 2020.
מרטין מקס

קריירת מועדונים

מקס שיחק כילד בפולין במועדון הכדורגל רודלו גורניקי ביטום, ובגיל 14 היגר עם משפחתו, בעלת השורשים הגרמניים, בחזרה לגרמניה, תוך ניצול זכות השיבה לגרמניה למהגרים ממוצא גרמני (בגרמנית: אוסידלר). המשפחה התמקמה בעיר רקלינגהאוזן, ומקס שיחק במועדוני נוער בעיר, ובשנת 1987 עלה לקבוצה הבוגרת של פ.צ. רקלינגהאוזן, שם שיחק שנתיים. 
בקיץ 1989 עבר מקס לבורוסיה מנשנגלאדבך, שם שיחק שש עונות, והבקיע 22 שערים ב-142 הופעות. הישג השיא שלו עם הקבוצה היה הזכייה בגביע הגרמני בעונת 1994/95, לאחר ניצחון 3-0 בגמר על וולפסבורג, אם כי מקס לא נטל חלק בגמר זה.
בקיץ 1995 עבר מקס לשאלקה 04, והפך עד מהרה לשחקן הרכב בקבוצה, והבקיע 23 שערים בשתי עונות בבונדסליגה, ועוד שלושה בקמפיין של שאלקה בגביע אופ"א בעונת 1996/97, שהסתיים בזכייה של הקבוצה בגביע, לאחר ניצחון במפגש כפול על אינטר מילאנו. שאלקה ניצחה 1-0 במשחק הראשון, ואינטר ניצחה בתוצאה זהה בגומלין, ובבעיטות ההכרעה שאלקה ניצחה 4-1, כשמקס מבקיע את הבעיטה השלישית. מקס נשאר בשאלקה עד לתום עונת 1999, והוסיף עוד עשרה שערים בשתי העונות המאוחרות שלו בקבוצה.
בקיץ 1999 עבר מקס למינכן 1860, ובניגוד לתקופתו בשאלקה, הפך לכוכב ההתקפי העיקרי של הקבוצה, והשתלב במהרה. כבר בעונתו הראשונה סיים מקס כמלך השערים של הבונדסליגה עם 19 הבקעות, והוביל את קבוצתו למקום הרביעי המפתיע, שהקנה לה מקום בגביע אופ"א. בעונת 2000/01 לא הצליח מקס לשחזר את הצלחת העונה הקודמת, כשהבקיע שמונה שערים, והקבוצה סיימה רק במקום ה-11 בבונדסליגה והודחה מוקדם יחסית מגביע אופ"א על ידי פארמה. בעונת 2001/02 סיימה הקבוצה במקום התשיעי, אך מקס זכה שוב, בגיל 34, בתואר מלך השערים עם 18 הבקעות, בצוותא עם מרסיו אמורוזו. בעונת 2002/03 סיימה הקבוצה במקום העשירי, כשמקס צבר רק 21 הופעות והבקיע שישה שערים, כשאת תפקידי המבקיעים הבכירים של הקבוצה תפסו מרקוס שרוט עם 14 הבקעות ובנימין לאוט עם 13 הבקעות.
בקיץ 2003 עבר מקס לעונת פרישה בהאנזה רוסטוק. זו הייתה עונה מצוינת עבורו מבחינה אישית, כאשר הקבוצה סיימה במקום התשיעי המפתיע, ומקס הבקיע 20 שערים ב-33 הופעות, וסיים שלישי בטבלת מלכי השערים לאחר אאילטון ורוי מקאיי. בתום עונה זו פרש ממשחק פעיל, לאחר שצבר 396 הופעות בבונדסליגה, בהן הבקיע 126 שערים, ונכון לינואר 2016, הוא מדורג במקום ה-25 בטבלת המבקיעים של הבונדסליגה בכל הזמנים.
לאחר פרישתו הקים מקס מחנה כדורגל לבני נוער.

קריירה בינלאומית

למקס הופעה אחת במדי נבחרת גרמניה. מקס קיבל זימון בעקבות הצטיינותו בעונת 2002, כאשר כבר היה בן 34, ונכנס כמחליף בדקה ה-84 במשחק ידידות מול נבחרת ארגנטינה, שהסתיים בתוצאה 1-0 לארגנטינה.

חיים אישיים

מרטין מקס הוא אביו של פיליפ מקס, המשחק באאוגסבורג מהבונדסליגה.
שולי מגיון

שולי מגיון (באנגלית: Mogollon Rim) הוא תוואי נוף טופוגרפי וגאולוגי לרוחב מדינת אריזונה. הוא משתרע לאורך של כ-350 קילומטרים, החל מצפון מחוז יאוואפאי וכיוונו הכללי כלפי מזרח, כשהוא מסתיים סמוך לגבול עם ניו מקסיקו. שולי מגיון מהווים את הקצה הדרומי של רמת קולורדו באריזונה.

תיאור

השוליים הם מתלול המגדיר את הקצה הדרום-מערבי של רמת קולורדו. החלקים המרכזיים והמרשימים ביותר מתאפיינים בצוקים גבוהים של אבן גיר ואבן חול, בעיקר צוקים של אבן גיר קאיבאב ואבן חול קוקונינו. המתלול נוצר עקב סחיפה והעתקים, תוך כדי חציבת קניונים מרשימים, ובהם קניון ערוץ פוסייל (Fossil Creek Canyon – "נחל מאובנים") וקניון פיין (Pine Canyon – "קניון האורן"). מקור השם "מגיון" בדון חואן איגנסיו פלורס מוחויון (Juan Ignacio Flores Mogollón), המושל הספרדי של ניו מקסיקו מ-1712 עד 1715.
מרבית השטח דרומית לשולי מגיון משתרעת בגובה בין 1,200 ל-1,500 מטרים מעל פני הים, כשהמתלול מתרומם לגובה של 2,400 מטרים. יערות אורן הזפת נרחבים שוכנים הן על המדרונות של השוליים ועל רמת קולורדו צפונית להם. שולי מגיון הם גבול עיקרי בין מינים של צמחייה ובעלי חיים, כשעל הרמה חיים מינים אופייניים להרי הרוקי, ועל המדרונות מתחת חיים מינים אופייניים לרכס סיירה מדרה אוקסידנטל (Sierra Madre Occidental) במקסיקו ובאיי השמים המדרייניים דרומה משם.
אבני הגיר והחול של שולי מגיון נוצרו ממשקעים שהושקעו בתור הקרבון ובתור הפרם. חלק מתצורות הסלע של השוליים נחשפו גם בגרנד קניון. במקומות רבים השוליים מכוסים בקילוחי לבה בזלתית ולעיתים קבורים מתחת לה.
השכבה העליונה של אבן החול של שולי מגיון, המכונה אבן חול קוקונינו, יוצרת צוקים לבנים מרהיבי עין, לפעמים בגובה של מאות מטרים. מקורה של תצורה זו של תור הפרם הוא בשחיקה רוחית שגרמה להצטברות חול ויצירת אחת משכבות אבני החול העבות ביותר שמקורן בחוליות מאובנות בכדור הארץ.
ערים ועיירות סמוכים לשולי מגיון כוללים את פאיסון (Payson), סדונה (Sedona), שואו לואו (Show Low), אלפין (Alpine) ופיינטופ-לייקסייד (Pinetop-Lakeside). כביש בין-מדינתי 17 שבין פיניקס ופלגסטף חוצה את שולי מגיון במרכזם.
ביוני 2002 היה החלק המזרחי של שולי מגיון האתר של השריפה השנייה בגודלה באריזונה, שריפת רודיאו-צ'דיסקי (Rodeo-Chediski fire) שהשתרעה על שטח של 1,900 קילומטרים רבועים. שולי מגיון היו גם האתר של שריפת דאד (Dude fire) שהתחילה ב-25 ביוני 1990. שריפה זו התפשטה על שטח של 120 קילומטרים רבועים ונהרגו בה שישה כבאים. שריפות גדולות אחרות התחוללו לאורך שולי מגיון מאז 1990, ויערות אורן הזפת עדיין פגיעים בגלל מאמצי מניעת שריפות בעבר שגרמו להצטברות גדולה חומר צמחי יבש דליק מאוד.
סופר המערבונים ז'אן גריי בנה בקתת ציד על מדרונות שולי מגיון צפונית מזרחית לפאיסון, מעל ערוץ טונטו. הבקתה שוחזרה על ידי המיליונר ויליאם גוטל מפיניקס בשלהי שנות ה-60 של המאה ה-20, אבל היא נשרפה בשריפת דאד ב-1990. שולי מגיון משמשים רקע לרומן The Sackett Brand של הסופר לואיס ל'אמור, והרומן כולל תיאור של צוקי שולי מגיון.
תשבץ פסיפס

תשבץ פסיפס הוא תשבץ בו המספרים, המפנים להגדרות, משובצים בתוך התשבץ לסירוגין, כמו המשבצות בלוח שחמט, משבצת ריקה, משבצת הכוללת מספר, שוב משבצת לבנה וכך הלאה. המשבצות הנמצאות בשולי התשבץ הן תמיד משבצות לבנות. המראה של התשבץ, המזכיר פסיפס אבן, הוא מקור השם "תשבץ פסיפס" או בקיצור "פסיפס". מסגרות של תשבצי פסיפס הן בצורת ריבוע או מעוין שזוויותיו ישרות ומספר המשבצות מהווה ריבוע של מספר המשבצות המצויות על צלע המסגרת.
את המילים (תמיד בנות 4 אותיות), הנדרשות על פי ההגדרות, צריך לשבץ מסביב למספר ההגדרה, בדרך כלל בניגוד לכיוון השעון. ב-4 פינות התשבץ מוצבות 4 אותיות, א', ב', ג' ו-ד' ובסופה של כל הגדרה מופיעה אחת מהאותיות האלה ומטרתה להצביע על המשבצת ממנה יתחיל הפותר לרשום את אותיות המילה המבוקשת. לדוגמה, אם הגדרה מספר 1 של התשבץ המוצב, כאן, משמאל, תהיה "רגש חיובי חזק (ג)", התשובה אמורה להיות "אהבה" והאותיות ישובצו מסביב למספר 1, כשהאות הראשונה של המילה אהבה תהיה במשבצת הפונה לכיוון ג' (למטה), השנייה במשבצת הפונה לכיוון ד', השלישית במשבצת הפונה לכיוון א' והרביעית במשבצת הפונה לכיוון ב'.
בתשבץ פסיפס אין נקודות שחורות, פרט למשבצות התפוסות על ידי המספרים. אם מחבר הפסיפס רוצה להכביד על הפותרים, הוא יכול להימנע מהצבת האותיות המצביעות על המשבצת ממנה מתחילים לרשום ולהשאיר לפותר את משימת איתורה.

פסיפס אריתמטי

תשבץ פסיפס יכול לשמש כבסיס לתשבץ פעולות חשבוניות. במקרה כזה יוחלפו המספרים של ההגדרות באותיות ובתוך המשבצות הלבנות ישובצו מספרים (תמיד בני 4 ספרות) שיהוו פתרון לשורת פעולות חשבוניות המוצבות במקום ההגדרות. לדוגמה: אם ההגדרה היא: =12000:2:3 והתשובה, 2000, תשובץ בתוך הפסיפס.