google/wiki40b huggingface dataset:
המסורת היהודית-נוצרית

המסורת היהודית-נוצרית הוא מונח שמשמש משנות החמישים לתיאור המכנה המשותף בין היהדות לנצרות, כגון עשרת הדיברות. למסורת היהודית-נוצרית יש מקום מרכזי בדת האמריקאית  ומשתמשים ברעיון של המסורת היהודית-נוצרית בשביל לקדם מניעים בין דתיים. בשנים האחרונות ישנה תנועה אשר מנסה להכליל גם את האסלאם, תחת הקטגוריה של דתות אברהמיות.
המונח גם שימש חוקרים כדי לדבר על הקשרים בין היהדות לנצרות בתקופת בית שני. כאשר משתמשים במושג בשביל לדבר על דתות אשר התפצלו מהיהדות ומהנצרות, משתמשים גם בדתות אברהמיות בצורה בעלת משמעות זהה.

היסטוריה של המונח

השימוש הראשון במונח "יהדות-נצרות" במובן ההיסטורי מתוארך לשנת 1839 ביומנו של ג'וסף וולף. לפני כן ניתן לראות שימושים תאולוגיים במונח, אשר דברו לרוב על ההפיכה התפלגות של הנצרות מהיהדות. לעומת זאת, המונח יהדות נוצרית שימש כבר בשנת 1644 בתור שם תואר, ובשנת 1841 שימש כבר לתיאור של אורחות חיים המשותפות ליהדות ולנצרות.

מערכת אתית משותפת

ההתייחסות הראשונה לאתיקה המשותפת בין היהדות לנצרות הייתה ב-27 ביולי 1939. בשנות הארבעים של המאה ה-20 המושג צבר תהודה ברחבי אמריקה, כאשר ניסו להיפטר מהאנטישמיות בידי ביטוי של ערכים אמריקאיים, ופחות דתיים. בשנת 1952 ציטט דווייט אייזנהאואר את האבות המייסדים:
"כול האנשים חוננו בידי יוצרם" במילים אחרות, לשיטת השלטון שלנו אין משמעות אלא אם היא מושתתת על אמונה דתית חזקה, וזה לא משנה מה היא. אצלינו כמובן היא תהיה היהדות-נצרות, אבל זאת חייבת להיות דת בה כול האנשים נבראו שווים.
יבגני זמיאטין

קורות חיים

זמיאטין נולד בעיירה לבדיאן (Лебедя́нь)‏, 300 ק"מ דרומית למוסקבה (כיום במחוז ליפצק). אביו היה כומר באורתודוקסיה הרוסית ומנהל בית-ספר, ואמו מוזיקאית.
בין השנים 1902 ו-1908 למד הנדסה ימית במוסד הפוליטכני בסנקט פטרבורג, ובתקופה זו הצטרף לתנועה הבולשביקית. במהלך מהפכת 1905 נאסר והוגלה. בשנת 1906 שהה זמן מה בפינלנד אך חזר לרוסיה באופן לא חוקי כדי לסיים את לימודיו. לאחר מכן החל לעבוד כמרצה באוניברסיטה, ובמקביל כתב ספרות בדיונית. ב-1911 נאסר והוגלה בשנית. בשנת 1913 זכה לחנינה; באותה שנה זכה לפרסום בזכות "סיפור פרובינציאלי" (Уездное, "אויזדנויה") – סאטירה על החיים בעיירה קטנה. בשנה לאחר-מכן נשפט בגין השמצת הצבא בסיפורו "סוף העולם" (На куличках, "נה קוליצ'קאח"). הוא המשיך לעבוד במקצועו, וכתב מאמרים בעיתונים סוציאליסטיים שונים. בשנת 1916 נשלח לגור בניוקאסל, אנגליה, ושימש כמפקח בבניית ספינות שוברות קרח.
עם חזרתו לרוסיה, בסוף 1917, פרסם את "אוסטרוביטיאנייה" (Островитяне;‏ The Islanders). הוא תמך במהפכת אוקטובר, אך התנגד למערכת הצנזורה של הבולשביקים. לאחר המהפכה הרוסית ב-1917 שימש כעורך במספר ירחונים, הרצה על כתיבה ועבד בתרגום לרוסית של כתבי ג'ק לונדון, או. הנרי, הרברט ג'ורג' ולס ואחרים.
במהלך שנות ה-20 הפכו כתביו יותר ויותר ביקורתיים כלפי המשטר. הוא זכה להערכה רבה ולמעמד של אמן ספרותי בקרב קהל אוהדים רחב בסנקט פטרבורג – אך במקביל נחשב לכופר, נעצר מספר פעמים, הוחרם במוסדות שונים ואולץ לפרוש מתפקידים ציבוריים. ב-1927 הוציא לאור את "אנחנו" (Мы) בכתב-עת ברוסית שהודפס מחוץ לרוסיה.
בשנת 1931 קיבל אישור מסטלין לצאת, יחד עם אשתו, ולגלות מברית המועצות. ב-1932 עבר להתגורר בפריז, ובשנת 1937 מת מהתקף לב.
אלן רובר

סקירה כללית

רובר טיפס על 85 מבנים ענקיים ברחבי העולם, כולל רבים מהמבנים הגבוהים ביותר בעולם, כאשר על רובם הוא טיפס רק בעזרת ידיו החשופות ונעלי טיפוס.
כנער צעיר החל רובר לטפס על הרים בקרבת ביתו. את הקריירה שלו התחיל כאשר בגיל 12 הוא איבד את המפתחות לדירת הוריו שבקומה השמינית וננעל מבחוץ. במקום לחכות לשובם, הוא טיפס על קיר הבניין מבחוץ.
בשנת 1982 נפגע רובר בשתי תאונות, הראשונה בינואר והשנייה בספטמבר. בשתיהן הוא נפל מגובה 15 מטר. הוא סבל משברים רבים ומאז הוא סובל מורטיגו קבוע. הרופאים קבעו לו 60 אחוזי נכות ואי יכולת לטפס עוד, אך התחזית התבדתה וכחצי שנה בלבד לאחר מכן חזר לטפס ומאז התמיד בנטילת אתגרים גדולים יותר ויותר. לפני שפנה לטיפוס על גורדי שחקים הוא שיפר את מיומנויות הטיפוס שלו על צוקים באלפים הצרפתיים.

אסטרטגיה

מכיוון שהוא יודע שהרשויות לא יתנו לו רשות לנטילת סיכונים שכזו, רובר מופיע בדרך כלל, עם שחר, באתר גורד השחקים שבו בחר לטפס. מעלליו מושכים סקרנים רבים שנעצרים כדי לצפות בו מטפס. כתוצאה מכך, רובר נעצר פעמים רבות, במדינות שונות, על ידי גורמי אכיפת החוק שמחכים לו בדרך כלל בסוף הטיפוס שלו. המעצרים וההליכים המשפטיים נגדו הם בדרך כלל מקוצרים והוא תמיד משתחרר בסופם.
השילוב בין יכולותיו הפיזיות של רובר ומומחיותו בטכניקות הטיפוס מאפשר לו לטפס באמצעות בליטות קטנות בקירות המבנה ובחלונות (כגון אדני החלונות ומסגרות). במהלך קריירת הטיפוס שלו, הוא התרגל כל כך לדחיקת אצבעותיו לתוך סדקים בקירות ולהיתלות עליהם עד שלמעשה הוא לא מסוגל ליישר את אצבעותיו לחלוטין. רבים מהטיפוסים שלו לא מאפשרים לו לנוח ויכולים להימשך למעלה משעה. לעיתים הוא נושא איתו שקית קטנה של אבקת גיר טיפוס המשמשת מטפסים כדי לספוג זיעה.

קריירה

הקריירה של רובר בטיפוס עירוני מתאפיינת ברשימה המתרחבת והולכת של ציוני דרך מפורסמים הכוללים את מגדל אייפל, בית האופרה של סידני ומגדל מונפרנאס בפריז, כמו גם הגבוהים שבגורדי השחקים בעולם כמו בנין האמפייר סטייט. בשנות ה-90, כשמעלליו הביאו לו חשיפה תקשורתית נרחבת, החלו ספקולציות האם הוא ינסה או לא לטפס על הבניין הגבוה ביותר בעולם באותה תקופה: מגדלי פטרונס שבקואלה לומפור, מלזיה. למרות שרשויות מלזיה צפו שהוא ינסה לעשות זאת, הם עדיין נדהמו כאשר יום אחד בשנת 1997 הוא הופיע פתאום מספר קומות למעלה בצד אחד המגדלים. הוא נעצר בסופו של דבר בקומה ה-60, 28 קומות לפני ראש המגדל.
כשטיפס על מגדל סירס, בשיקגו, אילינוי, בשנת 1999, הוא נתקל בתנאי הטיפוס המאתגרים ביותר בקריירה שלו. קרוב לקצה הבניין בן 108 הקומות, ערפל סמיך כיסה את קיר הזכוכית והמתכת של 20 הקומות האחרונות בלחות, מה שהפך אותו לחלקלק ומסוכן. למרות שהטיפוס הפך לאיטי, מייסר, ומאמץ במיוחד, גבר רובר על הקשיים והשלים את הטיפוס.
פאי תפוחים

פאי תפוחים או תמליא תפוחים (באנגלית: Apple pie) הוא פאי (מאפה קלתית בצק סגורה או פתוחה באופן חלקי) הממולא בפרוסות תפוחים. הפאי מוגש לרוב לצד קצפת או גלידה.

פאי תפוחים הולנדי

פאי תפוחים נפוץ בהולנד ונקרא בשם appeltaart או appelgebak. במתכונים אלה נעשה שימוש בקינמון ובמיץ לימון. פאים אלה מעוטרים בדוגמת רשת. פאי התפוחים היה פופולרי בהולנד כבר בשלהי ימי הביניים והוא מופיע בציור משנת 1626.

פאי תפוחים בתרבות האמריקאית

המתיישבים האירופאים הראשונים בצפון אמריקה הגיעו אליה מהולנד ומאנגליה והביאו איתם את אהבתם למאכל. המושבות הראשונות שתלו עצי תפוח, שהובאו במיוחד בחביות מאירופה.
מתכונים מהמאה ה-18 מעידים על הפופולריות הרבה של המאכל במושבות אמריקה, והוא הפך לקינוח הפופולרי ביותר. כך לדוגמה מוזכר הפאי בספר הבישול "בישול אמריקאי" ("American Cookery") משנת 1796 הכיל שני מתכונים שונים של פאי תפוחים ומתכון נוסף לפודינג תפוחים אנגלי.
המתיישבים במערב ארצות הברית, בהיעדר תפוחים יצרו "פאי דמוי תפוחים" (mock apple pie) תוך שימוש בסוכר ובתבלינים בניסיון ליצור טעם המזכיר את פאי התפוחים.
עם השנים הפך פאי התפוחים לאחד מסמליה של ארצות הברית ולמעשה למאכל לאומי. הביטוי "אמריקאי כמו פאי תפוחים" ("as American as apple pie") מעיד על כך. מארק טוויין בספרו הרפתקאות האקלברי פין עושה שימוש במונח "פאי" (שהכוונה לפאי התפוחים) כשהוא מתאר דבר מה שהוא נעים או נוח ("You're always as polite as pie to them").
חיילים אמריקאים שיצאו להילחם במלחמת העולם השנייה, כאשר הם נישאלו מדוע הם נלחמים, השיבו כי הם נלחמים "למען אמא ולמען פאי תפוחים" ("for Mom and apple pie") ‏
בשנות ה-70 של המאה ה-20 עשוי פרסומאים שימוש בסלוגן "בייסבול, הוט דוגס, פאי תפוחים ושברולט" כפרסומת לשברולט ותוך ציון ארבעה מוצרים שנחשבו כמסמלים את ארצות הברית.
פולינה זקלוז'ני

ביוגרפיה

זקלוז'ני נולדה באוקראינה וכיום מתגוררת ברמת גן, תלמידה בתיכון מקיף בעיר מגוריה. היא מתאמנת תחת הדרכתן של אלה סמופלוב ורעיה ארגו באגודת מקפ"ת בפתח תקווה.
את דרכה בעולם ההתעמלות האומנותית החלה בגיל 7, ואת עולמה הספורטיבי היא משלבת עם החלקה על הקרח.
באליפות העולם שנערכה במיה שביפן בספטמבר 2009  החליפה את קטיה פיסצקי והצטרפה לארבע מתעמלות שהשתתפו באולימפיאדת בייג'ינג (2008), יחד הגיעו למקום החמישי בתרגיל עם חמישה כדורים.
באליפות אירופה שנערכה בברן בשנת 2010 סיימה עם חברותיה לנבחרת במקום השביעי בקרב-רב ובמקום החמישי בתרגיל עם חמישה כדורים.
באליפות העולם שנערכה במוסקבה בספטמבר 2010 זכתה יחד עם חברותיה לנבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית בהישג שיא בקרב רב כאשר דורגה במקום רביעי.
באליפות העולם שנערכה במונפלייה בצרפת בספטמבר 2011 זכתה הנבחרת בהישג השיא שלה כאשר זכתה במדליית ארד בגמר התרגיל המשולב של 3 סרטים ו-2 חישוקים בתוצאה של 26.675 נק'. לעומת זאת איכזבה הנבחרת בתחרות הקרב-רב כאשר ביצעה מספר טעויות בתרגיל הכדורים, בו דורגה במקום 14 בלבד, ונדחקה למקום העשירי בסיכום שני התרגילים. בכך החמיצה את השלב הראשון בהשגת הקריטריון הנדרש להשתתפות באולימפיאדת לונדון (2012), אולם בתחרות קדם-אולימפית שהתקיימה ב-17 בינואר 2012 זכתה עם הנבחרת במקום השלישי בתחרות, ובמדליית כסף בגמר הקרב רב והעפילה לאולימפיאדה.
זפק

זֶפֶק הוא איבר פנימי, חלק ממערכת העיכול בגופם של בעלי חיים רבים, לרבות עופות, חרקים וחסרי חוליות. הזפק, הוא איבר דמוי צינור, בעל דפנות דקיקות, המשמש לאחסון מזון לפני עיכולו.
המילה היא מילה תלמודית. משערים שמקורה מיוונית: oisophagos – בית הבליעה.

הזפק בציפורים

במערכת העיכול של ציפורים, הזפק הוא כיס שרירי מורחב המצוי בהמשך הוושט. הזפק משמש לאחסון מזון באופן זמני, בטרם עיכולו. לאחר שיהוי, המזון המאוחסן בזפק עובר אל קיבת הבלוטות (Proventriculus). לאחר תהליך העיכול בקיבת הבלוטות, המזון המעוכל עובר אל קיבת השרירים (Gizzard) ומשם אל המעיים. אצל חלק מהיונים, בעונת הרבייה הזפק מפריש מעין חֶלֶב המכונה "חלב יונים", שבו היונה מאכילה את גוזליה.
עופות דורסים ואוכלי נבלות, כגון נשרים, מאביסים את עצמם במזון כאשר הוא שופע, ואז ניתן לראות את הזפק שלהם בולט מבסיס הצוואר.

הזפק בהלכה

לפי ההלכה, הזפק הוא אחד מסימני הטהרה של העופות:
"סימני העוף לא נאמרו [מן התורה], אבל אמרו חכמים: כל עוף... שיש לו אצבע יתירה וזפק וקורקבנו נקלף - טהור" (משנה, מסכת חולין ג,ו)
לגבי קרבן עולת העוף נאמר בתורה, שיש להסיר לפני ההקרבה את המוראה - שהיא הזפק.

הזפק בדבורים

דבורים יונקות צוף ואוגרות אותו בזפק שלהן. צוף פרחים עתיר בסוכרוז, ובזפק הדבורה  אנזימים המסייעים בפירוק הסוכרוז לגלוקוז ולפרוקטוז. עם חזרת הדבורה לכוורת, היא מרוקנת את תכולת הזפק שלה החוצה לתוך תא צוף המיועד לשם כך, או לחלופין, מעבירה את תכולת הזפק שלה אל "פועלת" אחרת, לשם ייצור דבש ביערת דבש בכוורת.
M9

היסטוריה

הצביר התגלה על ידי שארל מסיה בשנת 1764 ותואר על ידיו בקטלוג מסיה כ"ערפילית חסרת כוכבים". רק בשנת 1783 גילה האסטרונום ויליאם הרשל שזהו צביר.
בהירותו של הצביר היא מדרגה 7.7 כך שהוא עמום יחסית, בעיקר ביחס לצבירים M10 ו-M12 הנמצאים באותה קבוצת כוכבים ומרשימים בהרבה, וניתן להבחין בו רק באמצעות משקפת איכותית או טלסקופ. על מנת לצפות בכוכבי הצביר, שהבהירים שבהם הם מדרגת בהירות 13.5 יש צורך בטלסקופ בינוני מאיכות טובה. בשל עמימותו קשה לאתר אותו, אך הוא נמצא כ-3 מעלות דרומית מזרחית לכוכב η בנושא הנחש, מעט מזרחית לקו המחבר אותו עם הכוכב ξ בנושא הנחש.

מאפייני הצביר

צורתו של M9 היא מעט אליפטית וקוטרו כ-90 שנות אור. מרחקו ממערכת השמש הוא כ-25,800 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-12 דקות קשת. צפיפותו ממוצעת ועד היום התגלו בו 13 כוכבים משתנים. עוצמת ההארה הכוללת של הצביר היא פי 120,000 מעוצמת ההארה של השמש והספקטרום הכולל של אור הצביר מתאים לסוג ספקטרלי F2. 
M9 הוא אחד מהצבירים הקרובים ביותר למרכז הגלקסיה והשפעת הכבידה של מרכז הגלקסיה היא ככל הנראה הסיבה לאליפטיות שלו. מרחקו ממרכז הגלקסיה הוא כ-5,500 שנות אור בלבד, והוא מתרחק ממערכת השמש במהירות של כ-225 ק"מ לשנייה.
בסמוך ל-M9 נמצאים שני צבירים כדוריים נוספים קטנים ועמומים ממנו שאינם נכללים בקטלוג מסיה: כמעלה ו-20 דקות קשת מצפון מזרח ל-M9 נמצא NGC 6356 שבהירותו היא מדרגה 8.25 וגודלו הזוויתי כ-8 דקות קשת, ובמרחק דומה דרומית-מזרחית ל-M9 נמצא NGC 6342 שבהירותו היא מדרגה 9.7 וגודלו הזוויתי כ-3 דקות קשת. ממערב ל-M9 נמצאת ערפילית הבליעה ברנרד 64, שמרכזה במרחק של כחצי מעלה מהצביר ושוליה מגיעים ככל הנראה עד לצביר ומסתירים חלק מאורו, בעיקר בחלקו הצפון-מערבי.
מריון ברטולי

ביוגרפיה

ברטולי נולדה בלה פאיי אן וליי, אוברן שבצרפת ונכנסה לתחום הטניס בזכות אביה, ולטר, בגיל 6. בשנת 2001 זכתה באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס לנוער ובתחרויות נוער חשובות נוספות.

2006

בשנת 2006 זכתה ברטולי בתואר הראשון שלה באוקלנד, ניו זילנד לאחר ניצחון בגמר על ורה זבונרבה מרוסיה 2-6, 2-6. באוקטובר 2006 היא זכתה בתואר היחידות השני שלה, אליפות יפן הפתוחה לאחר ניצחון בגמר 6-2, 2-6, 2-6 על איקו נאקמורה מיפן, כתוצאה מכך נכנסה לדירוג ה-20 הטובות בעולם. בטורניר האחרון שלה ב-2006, בקוויבק סיטי שבקנדה, זכתה לאחר "דאבל בייגל" 0-6, 0-6 בגמר על אולגה פוצ'קובה ועלתה למקום 17 בעולם, דירוג השיא שלה דאז. כמו כן, היא זכתה בשלושה תוארי זוגות עם שלוש שותפות שונות: אמילי לואה, אנה-לנה גרונפלד ושחר פאר.

גמר וימבלדון

בשנת 2007 הגיעה ברטולי לראשונה בקריירה שלה, לשלב הגמר בטורניר גראנד סלאם, בטורניר הנשים באליפות וימבלדון, לאחר ניצחון בשלב חצי הגמר על ז'וסטין הנין מבלגיה. בגמר היא הפסידה לוונוס ויליאמס מארצות הברית והעפילה לדירוג השיא שלה מקום 11 בעולם.

2009

בשנת 2009 זכתה ברטולי בשני טורנירים, הראשון בטורניר שנערך במרץ במונטריי, שבמקסיקו, לאחר ניצחון במשחק הגמר על נה לי מסין, 3-6, 4-6 והשני באוגוסט בטורניר שנערך סטנפורד, שבארצות הברית לאחר ניצחון על ונוס ויליאמס מארצות הברית 6–2, 5–7, 6–4.

2011

במרץ 2011 העפילה ברטולי לגמר טורניר אינדיאן וולס, ונוצחה בגמר בידי קרולין ווזניאקי מדנמרק (1 בעולם). במאי היא העפילה לשלב הגמר בטורניר שטרסבורג והפסידה לאנדריאה פטקוביץ' מגרמניה (15 בעולם), לאחר שפרשה במערכה השנייה עקב פציעה.

חצי גמר רולאן גארוס

באליפות צרפת הפתוחה אותה שנה הגיעה ברטולי לשלב חצי הגמר, שבו הפסידה לאלופה היוצאת פרנצ'סקה סקיאבונה מאיטליה (5 בעולם) בשתי מערכות. ביוני היא זכתה בטורניר איסטבורן, לאחר שגברה בגמר על פטרה קביטובה מצ'כיה (8 בעולם) בשלוש מערכות. היה זה התואר השישי שלה בקריירה והראשון על מגרשי דשא.
בטורניר וימבלדון אותה שנה ניצחה ברטולי בשלב שמינית הגמר את סרינה ויליאמס מארצות הברית בשתי מערכות 3-6, 6-7 אך הפסידה בשלב רבע הגמר לסבינה ליזיקי מגרמניה (62 בעולם) בשלוש מערכות 4–6, 7–6, 6-1.
באוקטובר באותה שנה זכתה ברטולי בתואר השביעי שלה באוסאקה שביפן לאחר שניצחה את אלופת ארצות הברית סמנתה סטוסור מאוסטרליה 1-6 3-6.

2012

את שנת 2012 פתחה ברטולי בדירוג השיא שלה, מקום שביעי בעולם.

אלופת וימבלדון

ב-6 ביולי 2013 זכתה ברטולי בהישג השיא שלה לאחר שזכתה באליפות וימבלדון, לאחר שגברה במשחק הגמר על סבין ליזיקי מגרמניה בתוצאה 1-6 4-6.
ב-14 באוגוסט 2013 הודיעה ברטולי במפתיע על פרישה מטניס תחרותי.
כיום, מתגוררת ברטולי בז'נבה שבשווייץ.
פיודור השני

ביוגרפיה

פיודור בוריסוביץ' נולד במוסקבה, בנו ויורשו של בוריס גודונוב.
לאור המוות הפתאומי של אביו היה עליו לקבל את עול הקיסרות צאר כבר בגיל 16 אך בגלל הסכסוכים והמאבקים באותה תקופה לאור העובדה שבנו של איוואן האיום, דמיטרי, נהרג. (כנראה באישורו של בוריס גודונוב) קבוצת אצילים דרשה את הסרתו מהשלטון גם לאור הופעת איש שהציג את עצמו כדמיטיר, בן של איוואן הרביעי. הקרבות בין הצדדים החלו עוד בתקופת אביו בוריס גודונוב. בגיל 16 בלבד לא היה לו ניסיון צבאי ולכן הוא הסתמך על משפחת בסמנוב. האצולה המוסקבאית התחלקה - חלק תמכו בצאר הצעיר וחלק בנסיך דמיטרי כביכול.
הכוחות של הצדדים נפגשו באזור העיר קרומי. במהלך הכנות לקרב, המפקד העליון של צבא הצאר, וויוודה פיוטר בסמנוב עבר לצד הנגדי. גם מספר אצילים נוספים ערקו. כתוצאה מכך צבא הצאר הובס והתפזר. תומכים של דמיטרי הכוזב הראשון הגיעו למוסקבה ואסרו את פיודור, אימו ואחותו. ב-20 ביוני הוצא פיודור השני להורג יחד עם אמו על ידי חניקה. הגרסה הרשמית הצהירה שפיודור ואמו הורעלו, אך ההיסטוריון השוודי פיטר פטריוס קבע שלאור הסימנים על גופם מדובר בחניקה (גופותיהם הוצגו לציבור).
על אף היותו בן 16 הוא נודע כנער חזק ביותר שנדרשו 4 גברים כדי להכניעו.
בהנחייתו הוכנה מפת המדינה שהועברה לאירופה והודפסה. מפה זו הייתה מקור מידע חשוב על הגאוגרפיה של רוסיה.
עדשה אפוכרומטית

עיקרון פעולה

הפתרון הרגיל של עדשה אכרומטית הוא מיקום שתי עדשות זו אחרי זו כך שכל אחת נותנת אברציה כרומטית אחרת אבל הופכית, כלומר עדשה אחת נותנת לאדום מרחק מוקד רחוק מהכחול בעוד השנייה נותנת לאדום מרחק מוקד קצר יותר מהכחול, כך שאחרי העדשה מרחקי המוקד זהים (בדרך כלל לצבעים כחול ואדום) ומתלכדים במישור אחד.
בעדשה אפוכרומטית הקרניים משלושה צבעים מתלכדות למישור אחד (ולא רק שני צבעים קיצונים - אלא בדרך כלל לאדום, ירוק וכחול). פונקציית האברציה היא פונקציה חלקה ולכן ניתן לאחד שלושה צבעים למישור אחד בניגוד לפונקציית קיצון בעדשה הכרומטית. היצור של עדשה זו מצריך שימוש בזכוכית מפזרת מיוחדת ויקרה. בין שכבות הזכוכית מכניסים נוזל מיוחד ליצור את הפיזור הרצוי. התיקון בעדשה זו הוא עד סדר גודל קטן יותר מעדשה כרומטית בעלת נתונים זהים (מרחק מוקד ומפתח נומרי). כמו כן, האברציה הספרית מתוקנת טוב יותר מעדשה כרומטית רגילה.
בריאן אקטון

ביוגרפיה

אקטון, יליד מישיגן, גדל במרכז פלורידה ושם סיים את לימודיו התיכוניים. בשנת 1994 סיים תואר במדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד. עבד בחברות תוכנה גדולות דוגמת אפל ואדובי מערכות. בשנת 1996 נהפך לעובד ה-44 של חברת יאהו.
בשנת 1998 יאן קום התקבל לעבודה בחברת יאהו. זמן קצר לאחר מכן פגש את אקטון בעת שעבד עבור ארנסט אנד יאנג כבודק פרצות אבטחה. במשך תשע השנים הבאות הצמד עבד יחד ביאהו. אקטון השקיע ואיבד מיליונים בבועת הדוט קום שהתפוצצה בשנת 2000. בספטמבר 2007 קום ואטקון לקחו חופשה של שנה מיאהו, טיילו בדרום אמריקה והחלו לשחקי משחקי אולטימייט. שניהם ניסו להתקבל לחברת פייסבוק, אך נכשלו במבדקים. בינואר 2009 קום רכש מכשיר אייפון והבין שה-App Store שהייתה אז רק בת 7 חודשים תצמח ותייצר שוק לאפליקציות רבות לסמארטפונים. הוא נפגש עם חברו, אלכס פישמן, והחל לדבר איתו על פיתוח אפליקציה. כמעט מיידית הוא קבע ששם האפליקציה יהיה Whatsapp מפני שהוא מזכיר את הצירוף What's up ("מה נשמע" באנגלית), ושבוע לאחר מכן, ב-24 בפברואר 2009, ייסד את חברת Whatsapp.
בשנת 2014 אקטון וקום הסכימו למכור את אפליקציית Whatsapp לפייסבוק תמורת הון נזיל ומניות בשווי של 19 מיליארד דולר אמריקאי. מגזין "פורבס" העריך שחלקו של אקטון בעסקה עמד על כ-20 אחוזים ועל כן הונו נאמד ב-3.8 מיליארד דולר לאחר העסקה. לפי ציוץ של אקטון בטוויטר הוא נדחה מלהתקבל לעבודה הן בפייסבוק והן בטוויטר בשנת 2009.
איצו רימר

איצו (יצחק) רימר (נולד בשנת 1948) הוא צייר ופסל ישראלי.

קורות חיים

רימר נולד בשנת 1948 בקיבוץ מענית. למד בלונדון בבית הספר לאמנות סנט מרטין (St. Martin's School of Art) ובקולג' לאמנות הארו (Harrow) בשנים 1971–1973. הפסיק את לימודיו משפרצה מלחמת יום הכיפורים והוא חזר לישראל והתגייס לשרות מילואים. השלים את התואר הראשון בבצלאל ולמד לתואר שני בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. לימד אמנות, ציור ורישום במוסדות רבים ובהם בצלאל, מכון אבני ואוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בשנים האחרונות מתגורר ויוצר במצפה רמון.

יצירתו

יצירתו של איצו רימר עוסקת בעיקר בסוגיות הנוגעות לזהות הישראלית, בקשר לארץ ישראל, להיסטוריה שלה ולנופיה. מקורות השראתו הם בעיקר ממצאים ארכאולוגיים מתקופת האבות ואילך, נופי הארץ וצבעיה והמיתוסים הקשורים בנופים אלה. רימר, יליד קיבוץ מענית שבצפון ישראל, הגיע בהיותו כבן שבע לערך לבאר שבע, שם עברו עליו ילדותו ונעוריו. לא בכדי, הפכו חוויות נעוריו לחומרי הגלם של מרבית תקופות יצירתו. מיד לאחר שהשלים את הכשרתו האמנותית עסק רימר - הן בציוריו והן בפרויקטים של פיסול סביבתי במרחבי הנגב - בנוף המדברי ובמקומו של האדם מול מרחביו העצומים של היקום. "כמי שקיבל את חינוכו האמנותי בבצלאל של אמצע שנות השבעים, היה איצו רימר של שנות השמונים והתשעים צייר מושגי. יצירותיו מהתקופה הזו המושפעות מהתפישה הכנענית, מבטאות יחס קמאי, ראשוני, אל המדבר ואל נופי הנגב בו גדל וחי". מוטיב מרכזי המופיע ביצירתו כבר בשנות השמונים וחוזר בה ונשנה עד ימינו הן "דמויות המבוססות על צלמיות שנהב מאתר כלקוליתי מדרום לבאר שבע. צלמיות אלה היו כנראה אלילי בית קדמוניים, והן מייצגות עבור איצו את התרפים מספר בראשית. הן הביאו אותו לשאול על מהות הדיאלוג בין האדם לאל והפולחן הנגזר ממנו. העבודות קיבלו את הכותרת 'שיחות עם אלוהים'. כותרת שהולמת במידה רבה את כל מכלול היצירה של איצו" (יודגש כי רימר חילוני). דמות האדם בציוריו של רימר מאותה תקופה היא בדרך כלל דמות בודדה, הניצבת ומשקיפה על מרחביו האינסופיים של הנוף שלמולה. "הדמויות של איצו רימר מופיעות בתוך מרחבים פתוחים, דלילים, חופשיים הנמצאים בהתהוות ואינם כפופים לאחידותו של מבנה מאורגן".
בשנות התשעים של המאה ה-20 ובעשור הראשון של המאה ה-21, החליף רימר את מראות הנוף המדברי באינטימיות של הבית ובסביבה העירונית של תל אביב, בה התגורר מאז אמצע שנות השמונים. ציורו התמקד באינטימי, בדירה ובחלל הסטודיו. סגנונו הפך למה שמוגדר לעיתים כפיגורטיבי-ריאליסטי וציוריו בחנו בפיכחון את סביבתו והדמויות המקיפות אותו. ציוריו אלה מתארים קטעים של מציאות ושל שגרת היום-יום. "עם כל זאת שאיצו רימר יוצא מעמדה שהיא מושגית בעיקרה, ציוריו מציגים מקום, מרחב וזמן מוגדרים ומסוימים: האור בתוך החלל הוא אור ארצישראלי במובהק והמערך הצבעוני של הפלטה, יוצר אטמוספירה לוקאלית, תל אביבית...נראה שהקרוב והאינטימי מבטאים גם את הכמיהה למוכר, לבית המוגן, לעומת המרחבים הפתוחים והאינסופיים של המדבר...". את פרק יצירה זה סיכם האמן בתערוכה "איצו רימר חוזר הביתה" שהוצגה בבית האמנים בתל אביב בשנת 2007.
לאחר שהתגורר שנים רבות בתל אביב, החליט האמן לחזור למקורות הרוחניים של יצירתו ומאז שנת 2012 הוא חי ויוצר במצפה רמון.
הלוויה

הלוויה או לוויה היא טקס שנערך בעקבות מותו של אדם, ובו מלווים את הנפטר לקבורתו. הלוויה נערכת בהתאם למנהגים שונים, התלויים בעיקר בדת, בתרבות ובקהילה של הנפטר ושל קרוביו.
לרוב בהלוויה נוכחים בעיקר חבריו ובני משפחתו של הנפטר. במקרים בהם המנוח הוא איש ציבור או אמן ידוע, או שהמוות אירע בנסיבות השייכות לציבור, כגון של חיילים, פעמים רבות באים להלוויה גם רבים אחרים.
בדרך כלל, קיימים אנשים העוסקים לפרנסתם בקבורת נפטרים או בשריפתם, כגון החברא קדישא בישראל. בתרבויות מסוימות העוסקים במת נחשבים כטמאים במידה זו או אחרת.

הלוויה יהודית חילונית

מרבית הנפטרים היהודים בישראל, דתיים וחילונים כאחד, עוברים הלוויה בהתאם לטקס הדתי. בקרב החילונים יש הבוחרים בקבורה חילונית, שבה כללי הטקס שונים מאלה של הטקס הדתי, אם כי לעיתים נשענים מרכיבים מתוכו (כגון אמירת תחליף קדיש). בטקס החילוני אין הצמדות לכללים נוקשים, וכל משפחה או קהילה מעצבת טקס כרצונה.
הלוויה חילונית אינה מסתיימת בהכרח בקבורת המת - יש הבוחרים בשריפת גופתם ובפיזור האפר לרוח או שמירתו בכד.

תחליף לקדיש

בחלק מהקיבוצים התעורר הצורך בטקסט קבוע, נוסח הקדיש, שייאמר בטקסי אבל ושיבטא את דרך חייהם הייחודית, רוחם ואמונתם של החברים. הנוסחים האלטרנטיביים שנכתבו נושאים פן חילוני ומתמקדים באדם ובאובדן. עם הקיבוצים שיצרו-ניסחו קדיש קיבוצי כחלק מנוהגי האבלות המקומיים, נמנים נגבה (המחבר: שלום סמיד), המעפיל (המחבר: מנדל שרל), עין שמר (המחבר: עלי אלון) ויגור (המחבר: צבי שאר).
נוסח יגור: "יִתְגַּדֵּל הָאָדָם הַשּׁוֹמֵר תּוֹחַלְתּוֹ מִבֹּקֶר חַיָּיו עַד יוֹמוֹ הָאַחֲרוֹן." / אֲשֶׁר לִבּוֹ לֹא סָג וְיָשָׁר מַעֲשֵׂהוּ - וּמִגְּאֻלָּה לֹא נוֹאָשׁ. / אֲשֶׁר בְּלִבּוֹ סֵבֶל הָעוֹלָם וְשִׂמְחָתוֹ, שֶׁהוּא זִיווֹ בְּגִלּוּיוֹ וְסִתְרוֹ. / לֹא תִּתַּם עִמּוֹ תִּקְוָה וְדֶרֶך יְשָׁרִים לֹא תֹּאבֵד. / יְבֹרַךְ יְקַר הָאָדָם לָעַד. / יִתְגַּדֵּל הָאָדָם הָעִבְרִי עַל אַדְמָתוֹ וְיִתְקַדֵּשׁ הַחַי בְּזִכְרוֹן הַחַיִים שֶׁנִפְקְדוּ. / תַּמּוּ חַיִּים חֲתוּמִים בְּאַדְמַת יָגוּר, בַּעֲמָלָהּ, בְּלֵב חֲבֵרֶיהָ. / יִהְיֶה זִכְרוֹ (ה) שֶׁל ________ לִבְרָכָה בְּתוֹכֵנוּ".
ונוסח נגבה וקיבוצים נוספים:

"יתגדל שם האדם / יתעלה פועל חייו ויתברך בזיכרוננו / על צרור מעלליו בימי חלדו / ועל המעש שלא הספיק להשלימו / על החלומות שניטוו - ונמוגו / ועל סגולת יקר ואף חולשת אנוש / שנגוזו מבעד לדוק הערפילי של הזמן // יזהיר זכר האדם והדי חייו כזוהר הרקיע בליבנו / ושמו לפני שמש ינון / כי מותר האדם הוא הזיכרון מעבר למחיצות הזמן / לא בחושך שמו יכוסה / צוו המשך החיים יצמיח פורקן לכאבנו המשוקע / הזמן במהלכו ירחם / וננצור את כל פרי חייו לימים רבים / יתגדל וישתבח".
גם בקרב החילונים יש הנוהגים לומר קדיש בנוסח הדומה לנהוג בקיבוצים. בנוסף, עמותת "חופש" מציעה באתר האינטרנט שלה את השיר "כך אתגדל וכך אתקדש" של יהודה עמיחי כאלטרנטיבה לקדיש.
ישייניצה רושיילנה

תולדות היישוב

הכפר נזכר לראשונה בשנת 1442, ובשנת 1727 הוענקו לו זכויות עיר. זכויות אלה ניטלו מהיישוב בראשית המאה ה-20.

יהודי ישייניצה רושיילנה

בין מלחמות העולם נמנו ביישוב 479 יהודים, כרבע מתושביו, והתקיימו בו סניף של מפלגת הציונים הכלליים וקן של תנועת הנוער עקיבא.
בתקופת הכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה הוקם בכפר גטו, בו רוכזו כ-1,500 מיהודי היישוב והסביבה, אליהם צורפו בהמשך כמה מאות יהודים נוספים.
ב-12 באוגוסט 1942 נערכה בגטו שביישוב אקציה, בה שולחו כ-200 צעירים למחנה פלשוב וכל יתר היהודים נרצחו בשטח בית העלמין היהודי בכפר.
יהודה הירשברג

ביוגרפיה

יהודה הירשברג נולד ב-1903 בפולין ועלה לארץ ישראל כחלוץ בשנת 1923. בשנותיו הראשונות בארץ עבד בכמה קיבוצים. בשנת 1925, עם פתיחת האוניברסיטה העברית בירושלים נרשם ללימודים שם ולאחר סיום לימודיו במחזור הראשון של בוגרי האוניברסיטה יצא לבלגיה להמשיך בלימודיו שם במלגת לימודים. לאחר סיום לימודיו באוניברסיטת בריסל וקבלת תואר דוקטור (1931) התמנה לאסיסטנט שם.
עם הקמת מכון זיו ברחובות בשנת 1933 נענה הירשברג להזמנתו של חיים ויצמן והצטרף לצוות עובדיו הראשונים, ככימאי הפיזיקלי היחיד במכון. מאז ועד יומו האחרון עבד במוסד, שהיה עם הזמן למכון ויצמן והיה לראש המעבדה לפוטוכימיה וספקטרוסקופיה. 
בשנת 1952 זכה הירשברג בפרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים של עיריית תל אביב-יפו על תגליותיו בתחום הפוטוכרומיזם.
הירשברג נפטר בסתיו 1960 ממחלת לב, בגיל 56. נקבר בבית העלמין הישן ברחובות. הותיר אישה, פרנקה, רופאת עיניים.