google/wiki40b huggingface dataset:
מרגרט מקניל

ביוגרפיה

מקניל נולדה וגדלה בלונדון, אונטריו, קנדה. היא מתאמנת באוניברסיטת מישיגן.

2019

באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכתה מקניל ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 ארד. מדליית זהב מפתיעה במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אמריקה חדש של 55.83 שניות, לפני שיאנית העולם ו-4 פעמים אלופת העולם במשחה זה, שרה שסטרם משוודיה (56.22 שניות) ואמה מקאון מאוסטרליה (56.61 שניות). מדליות ארד במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם קאיילה סנצ'ז, טיילור ראק ופני אולקסיאק בתוצאה של 3:31.78 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא אליפות חדש של 3:30.21 דקות וארצות הברית שקבעה שיא אמריקה חדש של 3:31.02 דקות. כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 53.18 שניות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד קיילי מאס, סידני פיקרם ופני אולקסיאק בתוצאה של 3:53.58 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:50.40 דקות ואוסטרליה (3:53.42 דקות). כשחיינית שלישית היא קבעה בסגנון פרפר ב"זינוק שליחות" תוצאה של 55.56 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום 14 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 26.28 שניות. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 26.14 שניות ובמקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב בתוצאה של 3:43.06 דקות. כשחיינית שלישית היא קבעה בסגנון פרפר ב"זינוק שליחות" תוצאה של 56.74 שניות.
רוקי השנה ב-WNBA

רוקי השנה ב-WNBA הוא פרס שנתי מטעם ליגת ה-WNBA המחולק מאז עונת 1998 לרוקי המצטיינת של העונה הסדירה. הזוכה נבחרת על ידי פאנל של כתבי ספורט מארצות הברית. כל משתתף בהצבעה נותן ניקוד לשלוש שחקניות - המדורגת ראשונה מקבלת 5 נקודות, השנייה 3 והשלישית נקודה בודדת. השחקנית בעלת סך הנקודות הגבוה ביותר זוכה בתואר.
קנדיס פארקר הייתה לשחקנית היחידה שזכתה הן בתואר רוקי השנה והן בתואר ה-MVP של העונה הסדירה ב-WNBA.
רוברט מוזס

קורות חיים

מוזס נולד למשפחה יהודית ממוצא גרמני בניו הייבן שבקונטיקט. אביו עמנואל מוזס היה בעל חנות כלבו ואיש נדל"ן. כשהיה מוזס בן תשע עברה המשפחה למנהטן. הוא למד באוניברסיטת ייל, באוניברסיטת אוקספורד וקיבל דוקטורט במדעי המדינה מאוניברסיטת קולומביה.
מוזס נכנס לשרות הציבורי בימי אל סמית' שכיהן כמושל מדינת ניו יורק.
מוזס היה חבר ויו"ר של מספר רשויות ציבוריות בנושאי תכנון ופיתוח בעיר ניו יורק.
חזונו התכנוני של מוזס היה מבוסס ברובו על השימוש ברכב פרטי, ככזה, הוא יצר רשת אוטוסטרדות המחברות את העיר ניו יורק למרחבים הסובבים ובכך עזר להתפתחות הפרברים המודרניים ברחבי המדינה.
הפרויקטים הגדולים בראשם עמד היו זרז לפיתוח האזור לאחר השפל הגדול בארצות הברית. לזכותו ניתן לזקוף מספר פרויקטים שהשפיעו על העיר ניו-יורק וביניהם הקמת גשרים המחברים את האי מנהטן לשכונות השכנות, הקמת הירידים העולמיים בשנים 1939 ו-1964, והקמת מטה האומות המאוחדות.
מטרתו, בבניית האוטוסטרדות, הייתה למנוע כניסה של אוטובוסים לחוף ג׳ונס ובכך למנוע מאפרואמריקאים ומיעוטים אחרים להגיע לחוף, שיועד על ידי מוזס ללבנים ולעשירים בלבד.
לאחר שנים בהן שלט בעולם התכנון בניו יורק החלה ירידתו מגדולה כאשר פעל לקידום תוכנית להקמת אוטוסטרדה במרכז מנהטן. תושבים רבים אשר התוכנית להקמת האוטוסטרדה הייתה פוגעת במרקם שכונתם הקימו אופוזיציה כנגד התוכנית, בראש הקבוצה המתנגדת עמדה העירונאית ג'יין ג'ייקובס. יש לציין כי הפרדה על רקע גזע הייתה אסורה כבר בזמנים אלו מה שהוביל להצלחתם של המתנגדים והביא לירידת קרנו של מוזס ויצרה אנטגוניזם רב כנגד עבודתו.

לקריאה נוספת

Caro, Robert A., The Power Broker: Robert Moses and the fall of New York, New York: Knopf, 1974. hardcover: ISBN 0-394-48076-7, Vintage paperback: ISBN 0-394-72024-5
בל YOH-4

פיתוח

ב-14 באוקטובר 1960 ביקש צבא ארצות הברית מ-25 חברות הצעות (Request For Proposals, ‏RFP) עבור מסוק תצפית קל שיחליף את מטוס התצפית הקל ססנה L-19 בירד דוג ואת המסוקים מדגמי בל H-13 סו והילר H-23. המפרט אותו דרש הצבא היה למסוק בעל משקל המראה של 1,100 ק"ג, מהירות שיוט של 204 קמ"ש וזמן שהייה של 3 שעות. מנוע המסוק נועד להיות מנוע טורבינה. 12 חברות הגישו 17 הצעות, ובהן הילר ויוז. בנובמבר 1961 הגישה בל את הצעתה, שסומלה דגם D-250. ב-19 במאי 1961 הכריז הצבא על חברות בל והילר כזוכות בתחרות התכנון, ומאוחר יותר הוחלט לצרף גם את חברת יוז לשלב זה. בל פיתחה את דגם D-250 לדגם לדגם 206, שסומל מחדש YOH-4A ב-1962. כל אחת מהחברות הזוכות ייצרה חמישה אבות טיפוס עבור הצבא לניסויים והערכה. אב הטיפוס הראשון של הדגם של חברת בל, שנודע בכינוי "הברווזון המכוער" בהשוואה למתחריו על שם צורתו, המריא ב-8 בדצמבר 1962. עם תום הניסויים וההשוואות בין הדגמים השונים הודיע הצבא במאי 1965 כי הדגם של חברת יוז, OH-6 קאיוז, זכה בתחרות, וזאת בעיקר משיקולים כלכליים. 
בל ניסתה לשווק את דגם 206 לשוק האזרחי, אך ללא הצלחה. מחקר שוק שנערך הראה כי מראהו החיצוני של המסוק הוא הגורם העיקרי הדוחה את הלקוחות, ובעקבות זאת עיצבה החברה מחדש את גוף המסוק ושיווקה אותו מחדש כדגם 206A ג'ט ריינג'ר.
איב בסט

ביוגרפיה

בסט נולדה וגדלה בלדברוק גרוב  שבלונדון, בתם של עיתונאי ושל שחקנית. היא למדה בבית הספר לבנות וייקומב אבי ואחר כך בלינקולן קולג' באוניברסיטת אוקספורד. בין הופעותיה הראשונות היו עם להקת האופרה לילדים "W11 Opera" כשהייתה בת 9. בתקופת הלימודים באוקספורד הופיעה בהפקות של האגודה הדרמטית של אוניברסיטת אוקספורד, ושיחקה בפסטיבל אדינבורו. אחרי שסיימה את לימודי התואר הופיעה לראשונה באופן מקצועי בתפקיד ביאטריס במחזה "מהומה רבה על לא דבר" בתיאטרון סאות'ק פלייהאוס.
אחרי זמן מה שעבדה בתיאטרון שוליים בלונדון, נרשמה בסט לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA). ב-1999 סיימה את הלימודים והופיעה במחזה "'Tis Pity She's a Whore" בתיאטרון "יאנג ויק". על הופעתה זכתה בפרס איבנינג סטנדרד ובפרס חוג המבקרים לשחקנית החדשה הטובה ביותר. היא אימצה לעצמה את השם של סבתה כשם במה מכיוון שהשם 'אמילי בסט' היה כבר רשום באיגוד השחקנים הבריטי .
בסט זכתה בפרס לורנס אוליבייה על משחקה בתפקיד הראשי במחזה "הדה גאבלר" והייתה מועמדת לפרס על הופעתה בתפקיד ג'וזי במחזה "A Moon For The Misbegotten" מאת יוג'ין או'ניל שהועלה בתיאטרון האולד ויק בלונדון.
בתחילת 2007 כיכבה במחזה "כטוב בעיניכם" בתיאטרון קרוסיבל בשפילד, שהוצג גם בתיאטרון סוואן בסטרטפורד, כחלק מעונת "כל היצירות" של הלהקה השייקספירית המלכותית. באותה שנה שיחקה בסט בברודוויי במחזה "A Moon For The Misbegotten" עליו הייתה מועמדת לפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר במחזה.
בסט הופיעה במחזה "הביתה" מאת הרולד פינטר בתיאטרון קורט בניו יורק, לצדם של איאן מקשיין, ראול אספרזה  ומייקל מקין . את ההצגה ביים דניאל סאליבן והיא רצה עד 13 באפריל 2008. בשנת 2011 גילמה שוב את דמותה של ביאטריס בהפקה שזכתה לשבחי הביקורת של המחזה "מהומה רבה על לא דבר" בתיאטרון שייקספיר גלוב, לצדו של צ'ארלס אדוארדס ששיחק בתפקיד בנדיקט. ב-2012 כיכבה בהפקה של האולד ויק של המחזה "הדוכסית ממאלפי". עבודת הבימוי הראשונה שלה הייתה ב-2013 במחזה "מקבת'" שהועלה בתיאטרון שייקספיר גלוב.
בטלוויזיה הופיעה בסט בין השאר בסדרות "החשוד העיקרי" (2006), "להעיר את המתים" (2004), "שקלטון" (2002) וב"חקירות המפקח לינלי" (2005).
בסט השתתפה בגרסה מוקלטת של "אונס לוקרטיה" מאת שייקספיר בתפקיד לוקרטיה. עוד כיכבה בדרמה רדיופונית של רדיו 4 של ה-BBC עיבוד לרומן "אמה".
בסט שיחקה בתפקיד ד"ר אלינור או'הרה בסדרת הקומדיה השחורה של ערוץ שואוטיים "האחות ג'קי" ששודרה לראשונה ביוני 2009. היא גילמה את דמותה של דוכסית וינדזור, ווליס סימפסון בסרט "נאום המלך" בכיכובם של קולין פירת' וג'פרי ראש.
עוד כיכבה בסט בתפקיד סאלי רייד, האישה האמריקאית הראשונה שטסה לחלל, בסרט הטלוויזיה הבריטי " הצ'לנג'ר" לצדו של ויליאם הרט. הסרט מגולל את סיפור ועדת החקירה הנשיאותית בראשות ויליאם רוג'רס שהוקמה לחקור את אירועי אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר.
בקיץ 2014 שיחקה בסט בתפקיד קלאופטרה במחזה "אנטוניוס וקלאופטרה" בתיאטרון שייקספיר גלוב. ב-2015 הופיעה שוב בברודוויי במחזה "Old Times" מאת הרולד פינטר לצדם של קלייב אוון וקלי ריילי.
רשומות מועדון הפיקוויקים

ההוצאה לאור

הרומן פורסם ב-19 חלקים במשך 20 חודשים החל ממרץ 1836 ועד אוקטובר 1837, הפרק האחרון היה כפול באורכו ומחירו היה 2 שילינג. דיקנס אחר פעם אחת את מועד ההגשה, כשהתאבל על מות גיסתו מרי הוגארת' במאי 1837.
שני החלקים הראשונים הכילו ארבעה איורים מאת רוברט סימור ו-24 דפי טקסט. כשסימור התאבד החליף אותו ר. ו. בס עבור החלק השלישי אך המו"לים לא היו מרוצים ממנו, והוא הוחלף על ידי ה. ק. בראון (פיז), מאייר שהמשיך לעבוד עם דיקנס עוד 23 שנים (הוא אייר את בין שתי ערים בשנת 1859). הפורמט של המגזין שונה ל-32 דפי טקסט ושני איורים בכל חלק. דיקנס גם ויתר על הרעיון המקורי של "מועדון הספורט", והיצירה החלה לקבל צורה של רומן.

עלילת הספר

הגיבור הראשי של הרומן, מר פיקוויק, הוא ג'נטלמן אנגלי מבוגר, תמים וטוב לב, המייסד של "מועדון הפיקוויקים". המאיירים ציירו אותו כבעל פנים עגולות, מגולח למשעי, בעל הופעה נאה ומרכיב משקפיים. מר פיקוויק מטייל בלוויית חבריו מר וינקל, מר סנודגראס ומר טאפמן. הרפתקאותיהם הם הנושאים העיקריים ברומן. בין המאורעות הזכורים ביותר: תביעה משפטית שבעלת הבית של מר פיקוויק תובעת אותו על הפרת הבטחת נישואין, וכליאתו בכלא פליט  כאשר הוא מסרב בתקיפות לשלם את חובו. התפתחות אחרונה זו קשורה לביוגרפיה של דיקנס: כאשר היה נער נאסר אביו כיוון שלא עמד בתשלום חובותיו.
על אף שמבנה הרומן והעלילה אינם מתוכננים בקפידה, והסיפור מורכב מאפיזודות שאינן בהכרח קשורות זו לזו, עיקר כוחו הספרותי של הרומן בדמויות הבלתי נשכחות שבו. הדמויות מתוארות בצורה היתולית, לעיתים בהגזמה של מאפיינים עיקריים או תכונות בולטות. מלבד מר פיקוויק עצמו הדמויות המשעשעות ביותר הן משרתו האישי של מר פיקוויק, סם ולר ואביו מר ולר, מר ג'ינגל, הנוכל והמתחזה וג'ו הנער השמן שאוכל כמויות גדולות של מזון ונרדם בכל שעה ובכל מצב.
בין סיפורי ההרפתקאות של פיקוויק וחבריו משובצים סיפורים קצרים שמסופרים על ידי דמויות שונות ברומן, סיפורים אלה מתמעטים לקראת סוף הספר.
דורי פרנס

דורי פרנס הוא מוזיקאי, מתרגם ועורך ישראלי.
יום טוב ליפמן ליפקין

ד"ר יום טוב ליפמן ליפקין (תר"ו, 1846 – תרל"ה, 1876) היה מתמטיקאי יהודי, בנו של רבי ישראל מסלנט. התפרסם בזכות המצאתו בתחום המכניקה.

ביוגרפיה

נולד בסלנט, פלך קובנה, ליטא, בנו של רבי ישראל מסלנט. בצעירותו למד תורה אצל אביו, אך לאחר שנמשך להשכלה ולמדע נטש את בית אביו בגיל 15 ונסע לגרמניה. קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה באוניברסיטת יינה. למד מתמטיקה באוניברסיטאות בקניגסברג וברלין.  
בשנת 1868 פרסם נוסחה הנדסית להחלפת תנועה ישרה לתנועה עגולה, והיא קרויה על שמו (Peaucellier–Lipkin linkage). 
בין השנים 1870 – 1873 למד באוניברסיטת פטרבורג. כל ימיו סבל מעוני וחי ממלגה שהעניקה לו האוניברסיטה בפטרבורג. פרסם מאמרים בהצפירה. 
דרכו הייתה למורת רוחו של אביו, ולאחר שנעשה שימוש בשמו של בנו כדי להשפיע על דעת הקהל היהודית כאילו אביו תומך אף הוא בתנועת ההשכלה, פרסם אביו מודעה בתשלום ובה כתב:"למורת רוח הדבר לפני מאד, ולבי עלי דוי על דרכו אשר בחפץ בני לסול בה. כל אוהב נפשו ויש לאל ידו לדבר על לב בני להטות חפץ רוחו לבל לדלג נגד רוח נפשי וחפצי, טובה גדולה יעשה לנכה רוח כמוני היום". אביו פעל בדרכים שונות כדי להחזירו לדרך התורה, אך ללא הצלחה. 
נפטר בשנת 1875, בן 30, בחיי אביו, ונקבר בפטרבורג.
מייקל צ'דוויק

ביוגרפיה

צ'דוויק נודל וגדל בשרלוט, קרוליינה הצפונית. הוא מתאמן בהדרכתו של דייוויד מארש ובוגר אוניברסיטת מיזורי (2013 - 2017).

2016

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיים צ'דוויק במקום שישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.96 שניות. ולא נכלל במשלחת האמריקאית למשחקים אלה.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בוינדזור, אונטריו, קנדה בדצמבר 2016 זכה צ'דוויק ב-4 מדליות, 1 זהב ,2 כסף ו-1 ארד. מדליית זהב, במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב משולב ביחד עם טום שילדס ושתי שחייניות לילי קינג, וקלסי וורל בשיא אליפות חדש של 1:37.22 דקות, לפני ברזיל (1:37.74 דקות) ויפן (1:38.45 דקות). כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 20.44 שניות. מדליות כסף, במשחה שליחים 4x50 מטר חופשי ביחד עם פול פאוורס, בלייק פירוני וטום שילדס בתוצאה של 1:24.47 דקות, אחרי רוסיה (1:24.32 דקות) ולפני יפן (1:24.51 דקות). כשחיין שלישי הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 21.02 שניות ובמשחה שליחים 4x50 מטר מעורב ביחד עם ג'ייקוב פבלי, קודי מילר וטום שילדס בתוצאה של 1:31.97 דקות, אחרי רוסיה (1:31.52 דקות) ולפני בלארוס (1:32.49 דקות) כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תצאה של 20.81 שניות. מדליית ארד, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם טום שילדס, פול פאוורס ובלייק פירוני ביחד עם אוסטרליה בתוצאה של 3:07.76 דקות, אחרי רוסיה (3:05.90 דקות) וצרפת (3:07.35 דקות), כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 47.56 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.50 שניות ובמקום 16 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 47.96 שניות. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 47.60 שניות ועלה מהמקום ה-11.

2017

באליפות ארצות הברית שהיוותה את המבחנים האמריקאים לאליפות העולם נערכה ביוני 2017 סיים צ'דוויק במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.48 שניות ובמקום שביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.10 שניות.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט ביולי אותה שנה, הוא זכה במדליית זהב לאחר ששחה במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשלב המוקדמות. כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 48.74 שניות.
צ'דוויק השתתף כשחיין אורח באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט אותה שנה. הוא ניצח במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא ישראלי בינלאומי חדש של 21.99 שניות, לפני מירון חירותי (22.22 שניות) ומרקוס שלזינגר (22.61 שניות) ובכך היה לשחיין הראשון ששחה בישראל תוצאה מתחת ל-22 שניות במשחה זה ובמשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.88 שניות, לפני דוד גמבורג (49.77 שניות) ומרקוס שלזינגר (50.66 שניות).

2018

באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בהאנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין בדצמבר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם קיילב דרסל, בלייק פירוני וראיין הלד בשיא עולם חדש של 3:03.03 דקות, לפני רוסיה (3:03.11 דקות) וברזיל (3:05.15 דקות).
קרפדה מתפוצצת

קרפדה מתפוצצת היא תופעה בלתי מוסברת, שבה קרפדות מתפוצצות בעודן בחיים. התופעה נצפתה במחוזות מסוימים בהמבורג שבגרמניה ובדנמרק באגם הנמצא על יד הכפר לוסבי.

הסברים אפשריים

עד עתה הוצעו מספר הסברים לתופעה, אך אף אחד מהם עוד לא אושר באופן מוחלט.
ההסבר הסביר ביותר הוא זה שבא מפיו של הווטרינר הראשי של ברלין, פרנץ מוטשמאן, אשר בחן מספר גוויות של קרפדות שהתפוצצו, וטוען שהמקור לתופעה הוא שילוב בין הנהירה ההמונית לאזור של עורבים טורפים ונטייתן הטבעית של הקרפדות להתנפח בעת סכנה, מתוך כוונה להרתיע את יריביהן. על פי מוטשמאן, נוהגים העורבים לנקר את בטנן הרכה של הקרפדות ולתלוש את הכבד שלהן, אשר נחשב בעיניהם למעדן. הקרפדות, בתגובה, מתחילות להתנפח, אבל בשל החור בבטנן והכבד החסר יוצא התהליך מאיזון, וכלי הדם והאיברים הפנימיים שלהן מתפוצצים. גם היקפה של התופעה זכה להסבר: "העורבים הם חיות פקחיות", אומר מוטשמאן, "הם לומדים מהר מאוד איך להשיג את כבד הקרפדות."
הסברים אחרים ניתנו לתופעה, ביניהם כאלו שהציעו את האפשרות כי הקרפדות למעשה מקריבות את עצמן לטובת שאר הקרפדות, דבר המלמד על רמה גבוהה של אלטרואיזם חברתי. הסברים נוספים הוצגו בדמות קרינה מוגברת של אור אולטרה סגול ומחלה ויראלית מסוימת, שנפוצה בין סוסי המרוץ שבמסלול מרוץ סוסים סמוך.
חליל-סלים ג'בארה

ביוגרפיה

ג'בארה נולד בשנת 1913 בטייבה ולמד בקולג' הערבי בירושלים.
בשנים 1932–1948 עבד ג'בארה במחלקת המדידות של ממשלת המנדט הבריטי. לאחר קום המדינה החזיק בתפקידים ציבוריים שונים, בהם מנהל אגף מס הכנסה במשולש (1951–1955) ומנהל סניף קופת חולים בטייבה (1955 - 1958).
היה פעיל במחלקה הערבית של מפלגת "אחדות העבודה - פועלי ציון", מטעמה התמודד לכנסת. לאחר התפטרותו של יצחק בן אהרן, בשנת 1964, הושבע במקומו כחבר הכנסת ופעל בוועדת השירותים הציבוריים.
בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה

תולדות בית הקברות

בית ההלוויות הלבן נבנה בשנת 1891 על בסיס התוכניות של וילמוש פרויד. כניסתו המעוטרת באריות היא פרי יצירתו של הפסל המפורסם אלאיוש שטרובל. חדרי ההלוויות של הגברים והנשים נפרדים. ההלוויות הראשונות החלו עם העברת מספר גדול של שרידים שנשלחו מבית הקברות בדרך ואצי. אז הוקמה גם החלקה הראשונה של הרבנים בה הוטמנו רבנים בולטים שהפכו לסמלי יהדות הונגריה, כגון אופנהיימר- שמעון בן דו-ראש מועצת הרבנים, מורה הדת ישראל וַארמַן-הרב הראשי הראשון של פֶּשט, משה קוניץ-הרב הראשי של אובודה בתחילת המאה ה-19. כיום מתופעל בית הקברות על ידי הקהילה היהודית של בודפשט שהיא חברה באיגוד הקהילות היהודיות של הונגריה. בשנת 1927 הופרדה חלקה מיוחדת עבור החרדים בבית הקברות הכללי החדש ברחוב גראנאטוש.
האנדרטה לזכר מות קדושי השואה בבית הקברות עוצבה לאחר מלחמת העולם השנייה על ידי אלפרד האיוש, האלוף האולימפי היהודי הראשון של הונגריה (שחיה-1896). עד שנות ה -70 של המאה ה-20 הותרה בבית הקברות רק קבורה מסורתית בארונות קבורה, אבל אז הורה "המשרד הממלכתי לדתות" להנהלת בית הקברות לאפשר קבורה גם של יהודים שלא חפצו בקבורה דתית, אך ביקשו להביאם למנוחת עולם בבית הקברות היהודי.
בעקבות תלונה, נפתחה בחודש נובמבר 2011 חקירה סמויה בנוגע לניהול הכספים של בית הקברות ולגבי מעשי שחיתות סביב טקסי הקבורה (כגון קבורות ששולמו כולן או חלקן בצורה לא רשומה ולא מדווחת). ב -1 בדצמבר אותה שנה, נערך חיפוש במשרדי הקהילה היהודית בבודפשט ובבית העלמין. בחיפוש נמצאו ונתפסו ספרי ניהול חשבונות כפולים (אחד מקורי ואחד עבור דיווח לשלטונות) ונמצאו גם מסמכים שהעידו על מעילה בכספים.
קפס

הקפס (טורקית Kafes - "הכלוב") היה חלק מוגדר בארמון בתקופת האימפריה העות'מאנית שבו הוחזקו טוענים אפשריים לכתר בהסגר ותחת שמירה.
היות שימיה הראשונים של השושלת העות'מאנית לוו באופן תדיר וכמעט תמידי במאבקי ירושה ובמלחמות על הכתר, הפך השימוש בקפס לנוהג, ועם עלייתו של סולטאן חדש לשלטון, הושמו בהסגר כל יריביו האפשריים, ללא קשר למספרם או לגילם - הכלל חל על ילדים וגם על הסולטאן הקודם אם נותר בחיים, ואפילו אם ויתר על הכתר מרצונו. מאידך הבטיח הדבר את שלומם של היורשים הפוטנציאליים, וכן כי בבוא העת ייוותר נצר לשושלת השלטת.
הראשון שהושם בקפס בארמון טופקאפי היה מוסטפא הראשון, וזאת לאחר שהודח מכהונתו הראשונה ב-1618. מוסטפא שב לקפס לאחר שהודח מכהונתו השנייה ב-1623, ושהה בו 16 שנים, עד יום מותו.
השוהים בקפס נהנו בדרך כלל מתנאים טובים, וניתן לדמותו לכלוב זהב. מיקומו המדויק של הקפס לא היה קבוע, אך הוא היה חלק מההרמון. ה"זכות" לחיות בקפס הייתה שמורה בעיקר לצאצאיו של הסולטאן השולט. אחים, אחיינים וקרובים אחרים נרצחו פעמים רבות, אך לשני הכללים היו יוצאי דופן. עם ההשמה בקפס נפסק חינוכו של היורש והוא חי את חייו, לעיתים במשך עשרות שנים ולעיתים עד יום מותו, בחברת משרתים ונשים בלבד תוך שהוא מנותק מהעולם החיצון. מסיבות אלה מקובל שהשהות בקפס הייתה אחראית במספר מקרים לחוסר מוכנותם של היורשים לשאת בעול השלטון בבוא העת, וייתכן שניתן לייחס לה מופרעויות שונות שאפיינו חלק מהסולטאנים. ידועים אף שני מקרים של התאבדות, אם כי לא ניתן לבודד את הסיבה המדויקת להם.
מסורת הקפס שרדה עד למאה ה-20 וגם הסולטאן מהמט השישי, אשר עלה לשלטון ב-1918, שהה בו במשך 57 שנותיו הראשונות. עם זאת, בשלבים מאוחרים היה ההסגר לוחץ פחות והקפס לא מוקם דווקא בהרמון. לעבדול חמיד השני אף ניתנה זכות לבחור את מיקום הקפס שלו בארמון ביילרביי לאחר שהודח.
יעקב יוסף הרמן

יעקב יוסף הרמן (באנגלית Yaakov Yosef Herman ; סלוצק 1880 - ירושלים י"ז בתמוז ה'תשכ"ז, 1967) היה דמות חרדית בולטת בניו יורק של ראשית המאה העשרים.
בתו, הסופרת רוחמה שיין, כתבה עליו את הביוגרפיה רבת המכר "הכל לאדון הכל", שהפכה את דמותו למוכרת מאוד בקרב הציבור החרדי.

קורותיו

נולד ליצחק אייזיק ומינה רבקה הרמן בסלוצק, אז בשליטתה של רוסיה. בהיותו כבן 8 היגרו הוריו אתו ועם אחותו הקטנה לארצות הברית והתיישבו בלואר איסט סייד בניו יורק. אביו התקשה למצוא עבודה כמורה פרטי, ועבודות אחרות לא נמצאו מאחר שסירב לעבוד בשבת, ולכן חמש שנים לאחר מכן חזרו הוריו ואחותו לרוסיה והוא נשאר לבדו בניו יורק. בתו מספרת שהוא עבד כנער שליחויות בחנות פרוות והשתכר דולר ורבע לשבוע. בתקופה זו שכר חדר מקרובי משפחתו בסכום של דולר לשבוע. לאחר שבועות אחדים הודיעו לו על העלאת שכר הדירה לדולר ורבע. הוא בילה את השבת לבדו בפארק כחסר בית. באותה שבת הבטיח לעצמו כי בעתיד יארח עניים וחסרי בית בביתו לאחר שיתחתן. כשהסתיימה השבת ארז את חפציו ושכר מקום חדש. כעבור זמן קצר הצליח מבחינה כלכלית והיה לבעליה של חנות פרוות, כך שיכול היה לשלם עבור כרטיסי נסיעה למשפחתו, ואף לסייע בפרנסתם.
פגש את אשתו איידל בת הרב שמואל יצחק אנדרון מקים ישיבת רבנו יעקב יוסף, בהיותו בן 21. בתחילה לא יצא השידוך אל הפועל, משום שלאשתו ולמשפחתה לא היו אמצעים לנדוניה, שאותה דרשו הוריו. הרמן, שחפץ בכלה, העביר למשפחתה 2,000 דולר, כדי שיציגו זאת כנדוניה של הכלה.
בתקופת השפל הגדול נקלע לחובות כבדים, ונאלץ לסגור את חנות הפרוות שבבעלותו. הוא החליט שלא להכריז על פשיטת רגל, והתאמץ להחזיר את כל חובותיו. לאחר מכן התפרנס מעסק לשיווק חלב ישראל.
בשנותיו המאוחרות החליט לצום בכל שני וחמישי. לפני שהחל בכך קיבל מרופא תוכנית תזונתית לליל שבירת הצום.
בשנת 1939 עלה לארץ ישראל עם אשתו, והתגורר בירושלים, שם פתח חנות למכירת תשמישי קדושה בשכונת מאה שערים. בתקופה זו הוא חתם על כרוזים ומסר דרשות. 
נפטר בשנת 1967, מעט לאחר מלחמת ששת הימים, ונקבר בהר המנוחות.

הכנסת אורחים

הרמן ביקש מארוסתו שביתם יהיה פתוח תמיד לאורחים. מיד כשהקימו את ביתם החלו להתארח בו בסעודות שבת ובמהלך השבוע עשרות אנשים, כולל בעלי מוגבלויות פיזיות ורגשיות שלא היה להם מקום אחר. גם ראשי ישיבות מאירופה שבאו למסעות גיוס כספים בארצות הברית, כדוגמת הרב אליעזר יהודה פינקל, הרב ראובן גרוזובסקי, והרב אליהו אליעזר דסלר, בחרו להתארח בביתו, בשל הקפדתו על כשרות בסטנדרטים מחמירים.
הרב ברוך בער ליבוביץ', שהתארח בביתו כשנתיים בעת שגייס כסף עבור ישיבתו, ישיבת קמניץ, כינה אותו ה"חפץ חיים של אמריקה".

השפעתו

אף שלא עסק במקצוע תורני, הרמן השפיע על צעירים לקיים מצוות ולהתחזק בלימוד תורה. הוא מסר שיעורים בישיבות רבינו יצחק אלחנן ו"רבינו יעקב יוסף" ושכנע תלמידים לנסוע לישיבות במזרח אירופה, שנחשבו לעילית של הישיבות בעולם היהודי בתקופה זו. חלקם היו לרבנים יודעים, כדוגמת הרבנים אביגדור מילר, שכנא זון, ברוך קפלן ושמואל שכטר. גם ילדיו נסעו בהשפעתו לאירופה. בנותיו בסי ורוחמה עם בעליהן, ובנו נחום דוד התגוררו במיר, והגברים למדו בישיבה הגדולה שהייתה שם.
פעל בתחומים דתיים נוספים, כמו חלב ישראל, שחיטה כשרה והפרדה בבתי כנסיות.
טאבון

הטאבון במקור הוא תנור חימר, מעוצב כחרוט קטום, עם פתח בתחתיתו בעזרתו ניתן להבעיר ולהזין את האש. כיום ישנם טאבונים העשויים מאבן ואף ממתכת. עוד בימי המקרא השתמשו בטאבון אשר שימש כתנור למשפחה, השכונה או הכפר. 
הטאבון משמש לאפיית לחם כגון לחם הלאפה ונמצא בשימוש נרחב בקרב קהילות אתניות ערביות ויהודיות במזרח התיכון. כמו כן הוא גם משמש היום להכנת פיצות ופיתות.

מבנה הטאבון הקלאסי

כיום אמנם ישנים סוגים רבים של טאבונים, אך במקור, עוד מן העידן הטרום תעשייתי, היה הטאבון עשוי ממעטפת העשויה מחימר, צורתו היא של כיפה ללא תחתית כאשר בחלקה העליון פתח אותו מכסים במכסה העשוי חימר או מתכת גדולה מספיק. הוא עגול ונמוך אשר עוזר לשמור על חומו וסוכך מפני גשמים ורוחות.
חומרים שונים הנהוגים כחומרי הבערה של הטאבון במקור הם גללי בעלי חיים מיובשים, ענפי עצים קצוצים ויבשים, שבבי עץ, פחם, עלי עץ מיובשים ובדים. חלק מייחודו של הטאבון הוא חומרי הבעירה הרבים אשר היוו פתרונות במקומות בהם לא היו הרבה עצים, בגלל מבנהו אשר שומר על חום היה זה פתרון אפיה נפוץ שהתפתח באזורים דלים מחומרי בעירה. כיום טאבונים מקצועיים במסעדות ומאפיות לעיתים פועלים על גז.
פומלהוט

תכונות

פומלהוט הוא כוכב צעיר יחסית, גילו מוערך בכ-200 מיליון שנים והוא צפוי לעזוב את הסדרה הראשית ולהפוך לענק אדום בעוד כמיליארד שנים. זהו כוכב הסדרה הראשית בצבע לבן, דומה בתכונותיו לוגה, אבל מעט קטן יותר ופחות בהיר. מסתו מוערכת במעט יותר משתי מסות שמש, רדיוסו גדול בכ-80% מרדיוס השמש ועוצמת ההארה שלו היא בערך פי 17 משל השמש.
את הכוכב מקיפה דיסקת אבק גדולה שמשתרעת עד למרחק של 158 יחידות אסטרונומיות ממנו. בחלקה הפנימי של הדיסקה יש "חור" ברדיוס של כ-100 יחידות אסטרונומיות, ככל הנראה בעקבות יצירת מערכת של כוכבי לכת מהאבק. עד למרחק של 133 יחידות אסטרונומיות הדיסקה דלילה יחסית, ורוב האבק נמצא בחלקה החיצוני יותר. מרכז הדיסקה נמצא במרחק של 15 יחידות אסטרונומיות מפומלהוט, מה שעשוי להעיד על קיומו של כוכב לכת מסדר הגודל של שבתאי שמקיף את פומלהוט במרחק של 50-70 יחידות אסטרונומיות, אך כוכב לכת כזה טרם נצפה.

כוכב לכת

בשנת 2008 התגלה בצילומים של טלסקופ החלל האבל כוכב הלכת פומלהוט b, שמסתו כ-3 מסות צדק ושמקיף את פומלהוט במרחק של כ-115 יחידות אסטרונומיות ובזמן הקפה של 872 שנים. זהו כוכב הלכת הראשון מחוץ למערכת השמש שנצפה ישירות וקיומו לא רק מוסק על ידי תצפיות עקיפות כמו שינויים מחזוריים בתנועת הכוכב או מדידות ספקטרוסקופיות.

כוכב נלווה

במרחק של פחות משנת אור מפומלהוט נמצא הננס הכתום TW בדג דרומי (גליזה 879). כוכב זה נע באותו כיוון ובאותה מהירות כמו פומלהוט ולכן סביר שהם נוצרו יחד מאותו ענן גז וייתכן אף שמדובר למעשה במערכת זוגית.
אולימפיאס השנייה

אולימפיאס (ביוונית: Ὀλυμπιάς‏; המאה ה-3 לפנה"ס) הייתה מלכת אפירוס. בתם של פירוס הראשון ואנטיגונה, אשתו ואחותו של אלכסנדר השני, ואמו של פירוס השני.

ביוגרפיה

אולימפיאס נולדה כבתם הבכורה של פירוס הראשון מלך אפירוס, ואשתו הראשונה אנטיגונה, שהייתה בתה של ברניקי הראשונה, מלכת מצרים. בשנת 295 לפנה"ס, בזמן שילדה את אחיה הצעיר של אולימפיאס, תלמי, מתה אנטיגונה. תלמי מת מאוחר יותר במהלך המלחמות הממושכות שניהל אביהם. לאחר מותה של אנטיגונה, נישא פירוס ללאנאסה מסיציליה, שילדה לו את אלכסנדר והלנוס. אולימפיאס נישאה לאלכסנדר, שהיה אחיה החורג והיה גם צעיר ממנה. היא ילדה לו חמישה ילדים, שלוש בנות ושני בנים - פירוס ותלמי. בשנת 272 לפנה"ס מת פירוס, ואלכסנדר ירש את מקומו.
אלכסנדר מת בשנת 242 לפנה"ס. תלמי ופירוס היו עדיין צעירים, ואולימפיאס שימשה כעוצרת. היא ירשה ממלכה לא יציבה. מכל השבטים השונים שהרכיבו אותה, רק המולוסים נותרו נאמנים לבית המלוכה. בשנת 239 לפנה"ס פרצה מלחמה בין אפירוס לאיטולים, ואלו האחרונים תקפו את הנחלות של אפירוס בצפון אקרנאניה. אולימפיאס התקשתה לנהל את המלחמה בצורה יעילה, ומהומות פרצו בבירה אמבארקיה. בצר לה, החלה אולימפיאס לכרות בריתות בניסיון להציל את שלטונה. היא חיתנה את בתה פתיה עם דמטריוס השני איטוליקוס, מלך מוקדון, ואת הנסיכה נראיס השיאה לגלון, בנו של היירון השני טיראן סירקוסאי.
בריתות אלו יכלו לספק לאולימפיאס עזרה רבה, אולם לא כך היה. מלך מוקדון אכן הכריז מלחמה על האיטולים, אולם התעניין יותר בסיפוח שטחים חדשים לארצו מאשר בהצלת ממלכת אפירוס המתפוררת. פירוס נהרג במהלך מעשי האיבה, ותלמי מת ממחלה במהלך המהומות שפרצו בעיר הבירה. על פי יוסטינוס, אולימפיאס מתה מרוב צער. ירשה אותה נכדתה, דידמאיה השנייה בת פירוס. שלטונה של דידמאיה היה קצר, היא הצליחה להשיב לעצמה את השלטון בבירה, אולם נרצחה במקדש ארטמיס. לאחר מותה הפכה אפירוס לדמוקרטיה.
אתנאיוס מוסר סיפור מוזר על פיו היא רצחה את אהובתו של בנה פירוס.