ג'יימס קונלון

ילדות ונעורים

קונלון נולד ברובע קווינס של ניו יורק. משפחתו לא הייתה מוזיקלית, אבל הפקת חובבים של לה טרוויאטה ששמע בגיל 11 עוררה את עניינו במוזיקה. הוא החל ללמוד מוזיקה והתקבל למקהלת הילדים של להקת אופרה בקווינס. מחלומות על קריירה של טנור או בריטון באופרה הגיע למסקנה, שהדרך הטובה ביותר להשיג שליטה ממשית בהפקה אופראית היא להיות למנצח אופרה.

השכלה

קונלון למד בבית הספר התיכון לה גווארדיה למוזיקה ואמנות ובגיל שמונה-עשרה התקבל לתוכנית הניצוח של מכון אספן. בספטמבר 1968 החל את לימודיו בג'וליארד. בשנת 1970 יצאה תזמורת ג'וליארד לסיור לימודי באירופה וקונלון הוזמן לפסטיבל ספולטו לשמש שם בשנה הבאה כעוזר מנצח בחזרות, מדריך ומנצח מקהלה. במהלך תקופה זו ניצח על הצגה אחת של האופרה בוריס גודונוב.
ב-1972 החליף את תומאס שיפרס בניצוח על הפקה מתוכננת של לה בוהם בג'וליארד, כאשר המנצח ביטל במפתיע את השתתפותו. מריה קאלאס, שהגישה אותו זמן כיתות אמן בג'וליארד, שמעה את קונלון בחזרה והציעה לנשיא בית הספר להעלותו על הדוכן כמחליף לשיפרס.

קריירה

קונלון קיבל את פרס הניצוח של אגודת התזמורות הלאומית של אמריקה ובשנת 1974 היה למנצח הצעיר ביותר שהוזמן לנצח על סדרת המנויים של הפילהרמונית של ניו יורק. ב-1976 הופיע לראשונה במטרופוליטן אופרה ובהמשך אותה שנה גם ניצח לראשונה בבריטניה, על האופרה הסקוטית. בשנת 1979 ניצח לראשונה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון. אחרי תקופת הופעות עם האופרה הלאומית של פריז, מאג'ו מוזיקלה פיורנטינו בפירנצה, הפילהרמונית של רוטרדם והאופרה הלירית של שיקגו, התמנה קונלון בשנת 1989 למנצח הראשי של האופרה של קלן. בשנת 1996 התמנה למנהל מוזיקלי של האופרה הלאומית של פריז ובמקביל שימש מנהל מוזיקלי בקלן, גרמניה.
מאז הופעתו הראשונה עם הפילהרמונית של ניו יורק ב-1974 בהזמנת פייר בולז, הופיע קונלון עם כל התזמורות החשובות, פחות או יותר, בצפון אמריקה ובאירופה. כמו כן הופיע עם רבות מלהקות האופרה החשובות בעולם, ביניהן לה סקאלה (מילאנו), קובנט גארדן (לונדון), האופרה הלירית של שיקגו והמאג'ו מוזיקלה פיורנטינו (פירנצה). בקרוב ל-30 שנותיו עם המטרופוליטן אופרה, שם ניצח לראשונה ב-1976, ניצח שם קונלון על יותר מ-250 הצגות, במגוון רחב של יצירות מן הרפרטואר האיטלקי, הגרמני, הצרפתי, הרוסי והצ'כי.
קונלון כיהן בכמה משרות חשובות באירופה, הכוללות מנצח ראשי של הפילהרמונית של רוטרדם (1983 - 1991), מנהל מוזיקלי כללי מטעם עיריית קלן, גרמניה (1989 - 2002), תפקיד שכלל ניהול מוזיקלי של תזמורת גרצניך ושל האופרה של קלן, ומנצח ראשי של האופרה הלאומית של פריז (1995 - 2004). כהונתו בפריז הייתה ארוכה יותר משל כל מנצח שקדם לו מאז 1939. מנהיגותו נקשרת בעליה באמות מידה אמנותיות, בתפוקה הכוללת ובנוכחות קהל, שעלתה על פי הערכה בעשור האחרון וזאת בתקופה, שמספר באי האופרה ואולמות הקונצרטים מצטמצם והולך.

האופרה של לוס אנג'לס

מאז עונת 07–2006 מכהן קונלון כמנהל המוזיקלי באופרה של לוס אנג'לס. כיום הוא מנהל גם את פסטיבל רוויניה וממשיך, מאז 1979 ברציפות, בתפקידו כמנהל מוזיקלי של פסטיבל מאי בסינסינטי. בשנת 2007 האריך קונלון את החוזה של עם לוס אנג'לס עד עונת 2010-11.
בין השאר, יצר בלוס אנג'לס סדרה בשם "קולות מושבים", מיזם רב-שנתי, שבמסגרתו מביא קונלון את המוזיקה של מלחינים שהושפעו מן השואה אל בימת האופרה של לוס אנג'לס. הסדרה נפתחה בעונת 2007 בשתי אופרת בערב אחד, "הגמד" של אלכסנדר זמלינסקי ו"הספל השבור" של ויקטור אולמן. בעונות הבאות תכלול אופרות מאת מלחינים כמו פרנץ שרקר וואלטר בראונפלס, בין השאר. קונלון משתדל ליצור בלוס אנג'לס מסורת וגנרית, שאותה התחיל בטריסטן ואיזולדה, הראשונה לשבע אופרות של וגנר שיעלו בניצוחו על בימת האופרה בשנים הבאות, בהן הביצוע הראשון מאז ומעולם בבית האופרה הזה של מחזור טבעת הניבלונגים, בעונת 09–2008.

מלחינים מתקופת השואה

קונלון חותר להגביר את המודעות הציבורית לחשיבותן של יצירות מאת מלחינים, שהשואה השפיעה על מהלך חייהם ועל יצירתם. במגמה זו הוא מקדיש זמן ומאמץ לשילוב מוזיקה זו בתוכניות קונצרטים בצפון אמריקה ובאירופה. תוכניות אלה כוללות מוזיקה מאת מלחינים כמו אלכסנדר זמלינסקי, ויקטור אולמן, פאבל האס, קורט וייל, אריך וולפגנג קורנגולד, קרל אמדאוס הרטמן, ארווין שולהוף וארנסט קרנק. נוסף ל"קולות מושבים" באופרה של לוס אנג'לס, מציג קונלון מדי שנה, בתפקידו כמנהל המוזיקלי של פסטיבל רוויניה,, את אחד המלחינים מקבוצה זו עם התזמורת הסימפונית של שיקגו. הפקה של "קיסר אטלנטיס" מאת אולמן, שנוצרה ביוזמת קונלון, יצאה לסיורים מקיפים מאז עלתה לראשונה בניו יורק. מאז הפקתה בשיתוף פעולה עם ג'וליארד, הוצגה האופרה בפסטיבל ספולטו באיטליה, בפסטיבל רוויניה, עם תזמורת העולם החדש, בגרנד אופרה של יוסטון ועם הפילהרמונית של לוס אנג'לס, שם בוצעה בשנת 2004.