ליגה משלהן

העלילה

בשנת 1988, האלמנה הקשישה דוטי הינסון (ג'ינה דייוויס) נוסעת לקופרסטאון, ניו יורק, על מנת להשתתף, בחוסר רצון מופגן, בטקס חניכת היכל התהילה של ליגת בייסבול אמריקאית מקצועית לנשים, באנגלית: All-American Girls Professional Baseball League, או בקיצור: AAGPBL. דוטי הייתה אחת מגדולות שחקניות הליגה, אולם על אף אהבתה הרבה למשחק - היא מעולם לא ראתה בו חלק משמעותי בחייה. באצטדיון הבייסבול המקומי דוטי מתאחדת עם חברותיה לקבוצה, דבר הגורם לה להיזכר (פלשבק) בימי תחילתה של הליגה, בשנת 1943.
במהלך מלחמת העולם השנייה שחקני ליגת המייג'ור ליג בייסבול נשלחים לחזית שבאירופה, וכתוצאה מכך - איום סגירה מרחף מעל הליגה. ולטר הארבי (גארי מרשל), יצרן ממתקים עשיר, מחליט להקים ליגת נשים על מנת שיוכל להמשיך ולהרוויח כסף. איירה לוונסטין (דייוויד סטראתיירן) מתמנה להיות האחראי על יחסי הציבור, בעוד ארני קפדינו (ג'ון לוביץ) נשלח לגייס כשרונות - שחקניות חדשות לליגה.
קפדינו צופה במשחק, בו משתתפת דוטי וחובטת היטב. הוא מציע לה להגיע למבחני התאמה, אולם דוטי הנשואה מסרבת, וטוענת שהיא מסופקת מחייה, כעובדת במחלבה באורגון, בזמן שבעלה נלחם במלחמה. אחותה הצעירה של דוטי, קיט קילר (לורי פטי) לא מרשימה במיוחד את קפדינו, והוא מתנה את השתתפותה במבחני ההתאמה רק אם תצליח לשכנע את דוטי להצטרף לליגה. השתיים מצטרפות אליו בזמן שקפדינו בודק את יכולותיה של מרלה הוץ' (מייגן קאוואנה), אולם מסרב לקבל אותה בשל המראה החיצוני שלה. דוטי וקיט מסרבות להמשיך בלעדיה, וקפדינו נכנע להן. כאשר שלוש הנשים מגיעות למבחנים בשיקגו, הן נפגשות עם מועמדות רבות נוספות, הכוללות את שומרת הסף דוריס מרפי (רוזי אודונל) ואת חברתה הטובה מיי "כל הדרך" מורדאביטו (מדונה). כמו כן הן פוגשות באוולין גרדנר (ביטי שרם), שירלי בייקר (אן קיוזאק), ומלכת היופי לשעבר של ג'ורג'יה סו אלן גוטלנדר (פרדי סימפסון). ביחד עם תשע שחקניות נוספות הן מתקבלות לקבוצת "רוקפורד פיצ'ס", בעוד 48 שחקניות אחרות מתחלקות בין שלוש קבוצות אחרות - "רייסין בלס", "קינושה קומיטס" ו-"סאות' בנד בלו סוקס". קבוצת הפיצ'ס מנוהלת על ידי שחקן הבייסבול, כוכב העבר ואלכוהוליסט בהווה - ג'ימי דוגאן (טום הנקס), אשר בתחילה מתייחס לכל העניין כבדיחה, ומשאיר את כל תפקידי הניהול של הקבוצה לידי דוטי. לאחר עימות בינו לבין דוטי, על מקומה של מרלה על המגרש, הוא לוקח לידיו בחזרה את תפקיד ניהול הקבוצה בפועל.
בתחילה, הליגה מעוררת מעט מאוד עניין בקרב הצופים, שלא מגיעים אל המשחקים. לוונסטין מספר לפיצ'ס כי להארבי, הבעלים של הליגה, יש הרהורי חרטה בנוגע לליגה והוא שוקל לסגור אותה. כאשר צלם המגזין "לייף" מגיע יום אחד למשחק, לוונסטין מבקש מהשחקניות לעשות משהו מרהיב. דוטי נענית לבקשתו, ותופסת כדור מן האוויר תוך כדי ביצוע שפגאט. התצלום מתפרסם על שער העיתון, בעקבותיו מתחיל קמפיין פרסום ענק ויותר ויותר אנשים מגלים עניין בליגה - שהופכת להצלחה.
במקביל להצלחת הקבוצה - היריבות בין שתי האחיות דוטי וקיט מתעצם: לקיט, האחות הצעירה, יש תסביך נחיתות בשל היותה של דוטי, האחות המבוגרת, שחקנית טובה יותר, חובטת טובה יותר ובעלה מראה יפה יותר. כאשר דוטי תומכת בג'ימי, אשר במהלך משחק מחליף את קיט בשחקנית אחרת, בניגוד לרצונה, קיט מתרגזת עליה.
דוטי מספרת ללוונסטין כי היא שוקלת לפרוש מן הליגה, שכן היא לא רוצה להיות מואשמת באומללות של אחותה. לוונסטין משכנע את דוטי להישאר בליגה, ולהפתעתן של שתי האחיות - הוא מעביר את קיט לקבוצה היריבה - "רייסין". קיט זועמת על אחותה, ומאשימה אותה במהלך הזה.
זמן קצר לפני תחילתו של משחק מכריע באליפות, שחקנית הקבוצה בטי "ספגטי" הורן (טרייסי ריינר) מגלה כי בעלה ג'ורג' נהרג בקרב. באותו הערב בעלה של דוטי בוב (ביל פולמן) מגיע, לאחר ששוחרר בכבוד עקב פציעה באיטליה. למחרת בבוקר, ג'ימי מגלה כי דוטי ובוב מתכננים לנסוע יחדיו בחזרה לאורגון. הוא מתרעם על החלטתה, ומזהיר אותה כי אם תפרוש - היא תצטער על כך.
יתר שחקניות הקבוצה ממשיכות במשחקיהן בליגה ללא דוטי, עד אשר מגיע משחק האליפות של הרוקפורד פיצ'ס מול הרייסין בלס. דוטי מפתיעה את ג'ימי, כשהיא מופיעה למשחק הגמר נגד הנבחרת בה משחקת אחותה. קיט עולה לחבוט, ולמרות שדוטי מודעת לכל חולשותיה כשחקנית, ומנסה לנצל זאת לטובה הפיצ'ס, קיט מצליחה להביא לניצחון קבוצת "רייסין", ובסופו של דבר היא זוכה לכבוד ולההערצה שכה רצתה. לאחר המשחק דוטי מתעמתת עם אחותה, השתיים מתפייסות ודוטי חוזרת הביתה עם בוב, לגדל משפחה.
בחזרה להווה - דוטי וקיט הקשישות, אשר לא התראו מזה זמן רב, מתאחדות שוב, ביחד עם יתר שחקניות העבר האחרות. הן מצטלמות יחד לתמונה משותפת מיוחדת, כשחקניות המקוריות של קבוצת "רוקפורד פיצ'ס" משנת 1943 (אם כי ג'ימי דוגאן נעדר מן התמונה, עקב פטירתו שנה קודם לכן).

ביקורות ותגובות

בסרט יצא לאקרנים ב-1 ביולי 1992 והיה בסוף השבוע להקרנתו (10–12 ביולי) הסרט הרווחי בקופות. הסרט הפך להצלחה מסחרית, והרוויח כ-$107,000,000, לעומת תקציב של 40 מיליון דולר. בנוסף הכניס הסרט עוד 25 מיליון דולר בהקרנות ברחבי העולם.
מצד המבקרים, הסרט זכה לביקורות חיוביות ולציון 82% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 44 ביקורות.
משפטו המפורסם של ג'ימי דוגאן בסרט - "Are you crying? There's no crying! There's no crying in baseball!" - דורג במקום ה-54 ברשימת הציטוטים הגדולים ביותר בכל הזמנים מסרטים אמריקאיים.
באפריל 1993 עלתה לשידור ברשת CBS סדרת טלוויזיה המבוססת על הסרט. בסדרה השתתפו כוכבי הסרט גארי מרשל, מייגן קאוואנה, טרייסי ריינר וג'ון לוביץ, אך הסדרה בוטלה לאחר שישה פרקים בלבד.