google/wiki40b huggingface dataset:
נירית אנדרמן

קורות חייה

אנדרמן נולדה וגדלה ברמת גן, למדה בבית הספר היסודי מורדי הגיטאות ובבית הספר התיכון בליך רמת גן. בוגרת תואר ראשון בפילוסופיה ותקשורת באוניברסיטה העברית בירושלים (1995-1992), ובוגרת לימודי עריכה לשונית באוניברסיטת תל אביב (2004-2003) ולימודי אנימציה בבית הספר חשיפה (2005-2004).
אנדרמן החלה את הקריירה העיתונאית ברדיו ובטלוויזיה, כמפיקת תוכנית אקטואליה יומית ברדיו של הרשות השנייה (1996-1995) ואחר-כך עבדה בתפקידי הפקה שונים בטלוויזיה ורדיו. ב-1998 החלה לעבוד כעורכת בדסק החדשות של "הארץ" וכעבור שנתיים מונתה לעורכת במוסף "קפטן אינטרנט" של "הארץ". בשנת 2002 הצטרפה לצוות העורכים של מוסף התרבות היומי "גלריה" בעיתון.
מאז שנת 2006 ועד היום אנדרמן משמשת ככתבת לענייני קולנוע של העיתון "הארץ". בנוסף היא כותבת גם על קומיקס ואנימציה. בין היתר ערכה את מוסף הקומיקס של סוכות 2011 שהוקדש למחאה החברתית.
מתגוררת בתל אביב עם בת זוגה, מיה בנגל. השתיים מגדלות ביחד את בתן ובנן.
אינדיגו קרמין

שימושים

אינדיגו קרמין נמצא בשימוש נרחב כאינדיקטור pH. הוא בצבע כחול ב-pH 11.4 וצהוב ב-pH 13.0. הוא משמש גם כצבע ביצור קפסולות תרופות.
לעיתים נעשה שימוש באינדיגו קרמין בעת ניתוח אצל היולדת, במטרה לזהות דליפת מי שפיר. בניתוח אורולוגי מוזרק לרוב אינדיגו קרמין לוריד במטרה להדגיש חלקים בדרכי השתן. הצבע מסונן במהירות ממחזור הדם באמצעות הכליות וצובע את השתן בכחול. יחד עם זאת, הצבע יכול לגרום לעלייה מסוכנת בלחץ הדם במקרים מסוימים.

סיכונים בריאותיים

אינדיגו קרמין מזיק למערכת הנשימה אם שואפים אותו. הוא גם גורם גירוי בעור ובעיניים אם באים איתו במגע. מומלץ ללבוש ציוד מעבדה מתאים (חלוק, משקפי מגן וכפפות).
סטפן לוון

ביוגרפיה

לוון נולד בסטוקהולם ב-21 ביולי 1957. כשהיה בן 10 חודשים נשלח למשפחת אומנה מסונרשטה (Sunnersta), סולפטה, צפון-מזרח שוודיה, מאחר שאמו לא יכלה להחזיק גם בו וגם באחיו. על פי ההסכם, אמו הייתה אמורה להשיב אותו למשמורתה לכשיהיה הדבר באפשרותה, אך הדבר מעולם לא התרחש. אביו, קרל הדברג, מת בגיל צעיר מבלי שזכה לפגוש את בנו הצעיר. לוון למד 9 שנים בבית ספר יסודי ולאחר מכן שנתיים בלימודי כלכלה בתיכון בסולפטה. לאחר מכן הלך לקורס רתכות בעיר קרמפורס, ובהמשך התחיל לימודי עבודה סוציאלית באוניברסיטת אומאו, אותם הוא הפסיק לאחר שנה וחצי בלבד.
מ-1976 עבד במשרד דואר בסולפטה, וב-1979 כפועל במנסרה. באותה השנה החל לוון לעבוד ברתכות בחברה הביטחונית-צבאית "BAE Systems AB - Hägglunds" בעיר ארנסכאלדסוויק (Örnsköldsvik), שם הוא נותר עד 1995. במקום זה גם הכיר את אשתו, אולה. בשנת 1981 הצטרף לאיגוד עובדי המתכת השוודי (Svenska metallindustriarbetareförbundet) ועד ל-1995 ביצע תפקידים שונים מטעם האיגוד, בהם ראש סניף המקומי וחבר בוועדה המבצעת. בשנת 1995 נתמנה לנציג משא ומתן באיגוד עד 1998. לאחר מכן כיהן כמזכיר בינלאומי במחלקה הבינלאומית של האיגוד (1998 - 1999) וכראש המחלקה הארגונית באיגוד (1999 - 2002), ובשנת 2002 נתמנה לסגן יושב ראש האיגוד. בנובמבר 2005 נתמנה ליושב ראש האיגוד המקצועי "IF Metall" שזה עתה הוקם כתוצאה ממיזוגן של איגוד עובדי המתכת השוודי והאיגוד התעשייתי השוודי (Industrifacket), המאגד 325,000 עובדים בשוודיה.
נוסף על כך, כיהן לוון כנשיא התאחדות פועלי התעשייה והמתכת הנורדית (Industrianställda i Norden) בין השנים 2007 - 2012 , כחבר הוועדה המבצעת של התאחדות עובדי המתכת האירופאית (EMF) וכחבר הוועדה המבצעת של התאחדות עובדי המתכת הבינלאומית (IMF) בין השנים 2007 - 2012.
משנת 1973 החל לוון את דרכו בפוליטיקה המקומית וכיהן בתפקידים זוטרים מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, בין היתר כנשיא הסניף בסולפטה, כחבר בסניף המחוזי וכחבר בוועדות שונות של המפלגה. בשנת 2006 נבחר לוון לוועדה המבצעת של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, זמן קצר בלבד לאחר שמונה ליושב ראש "IF Metall". בינואר 2012, לאחר התפטרותו של הוקאן יוהולט מראשות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, נבחר לוון למנהיג המפלגה כמו גם ליושב ראש האופוזיציה. לוון הנהיג את מפלגתו בבחירות הכלליות בשוודיה ב-2014, בהן זכתה המפלגה. ב-2 באוקטובר 2014 אישר הפרלמנט השוודי את מינויו של לוון לראש הממשלה ה-33 של שוודיה, ומ-3 באוקטובר 2014 מכהן לוון כראש הממשלה. 
ב-3 בדצמבר 2014 נכשל הניסיון של ממשלת לוון להעביר הצעת תקציב בפרלמנט השוודי. בעקבות כך הכריז לוון על בחירות בזק ב-22 במרץ 2015. ב-27 בדצמבר 2014 הקואליציה של לוון הגיעה להסכם עם מפלגות האופוזיציה לפיו האופוזיציה תתמוך בתקציב של הקואליציה וכמו כן יתקיים שיתוף פעולה בין האופוזיציה והקואליציה עד הבחירות הצפויות ב-2022, ללא קשר למתרחש בבחירות הצפויות ב-2018. בהתאם לכך בוטלו בחירות הבזק.
לאחר הבחירות לפרלמנט ב-9 בספטמבר 2018 ותקופה ארוכה של משא ומתן, נבחר מחדש לראש הממשלה, בתמיכת מפלגתו, מפלגת הירוקים, המפלגה העממית הליברלית ומפלגת המרכז. הבחירות היו צמודות ולכן נדרש זמן רב להגיע להסכמות. מפלגת השמאל נמנעה בהצבעה ולכן התאפשרה בחירתו מחדש.
שון פריס

ביוגרפיה

פריס נולד ביוסטון למשפחה ממעמד הפועלים, וב-1994 עבר לאוהיו. ב-2000 לאחר שסיים תיכון עבר ללוס אנג'לס על מנת לפתח את קריירת המשחק שלו.

קריירה

ב-2001 הופיע בתפקיד קטן בסרט "פרל הארבור" ובתפקיד הראשי בסרט האימה "The Brotherhood II". בנוסף, שיחק למשה ארבעה פרקים בסדרה "לא לבושה" ב-MTV. 
ב-2004 שיחק בסרט הנעורים "מסיבת פיג'מות" לצד שרה פקסטון.  מ-2004 ועד 2005 היה בתפקיד הראשי בדרמת הנעורים "Life as We Know It" המבוססת על רומן מאת מלווין ברג'ס.
ב-2005 שיחק בקומדייה המשפחתית "שלי, שלך, שלנו". 
ב-2007 זכה בפרס מטעם פרסי הוליווד הצעירה
ב-2008 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "לעולם אל תיכנע". באותה שנה גילם שחקן רוגבי בדרמת הספורט "Forever Strong". 
ב-2010 שיחק במספר פרקים של סדרת הטלוויזיה "יומני הערפד".
ב-2011 דיבב דמות במשחק הווידאו "Need for Speed: The Run" מסדרת "Need for Speed". 
ב-2013 החל לשחק בעונה הרביעית והחמישית של הסדרה "שקרניות קטנות", בתפקיד השוטר גבריאל הולברוק. באותה שנה שיחק בתפקיד הראשי בסרט הפשע "מהלך גורלי" . ב-2014 התארח בסדרה "על טבעי". 
ב-2017 שיחק בסרט הטלוויזיה "הג'ונסים מנותקים" לצד מישה ברטון.
טיהור פוליטי

טיהור פוליטי הוא הדחתם של בעלי תפקיד מהממשלה, מארגונים ממשלתיים, או מהחברה בכללותה. הטיהורים יכולים להתבצע בצורה פשוטה וישירה, על ידי הודעה על סיום התפקיד, או באמצעים אלימים הכוללים מאסר, הגליה או רצח של המטוהרים.
לעיתים ניתן לשקם קורבנות של טיהור פוליטי. תהליך זה נקרא רהביליטציה (שיקום).

במאה ה-21

טיהורים פוליטיים כמעט ולא התרחשו במהלך המאה ה-21. עם זאת, לאחר ניסיון ההפיכה הצבאית בטורקיה (2016) ממשלת טורקיה החלה מסע טיהורים פוליטיים שכוון נגד אנשי השירות הציבורי ונגד צבא טורקיה. הטיהור התמקד בעיקר בעובדי ציבור ואנשי צבא המזוהים עם תנועת Gülen, המתנגדת למדיניותו של ארדואן. במסגרת הטיהור, כ-50,000 עובדי ציבור, בהם אלפי שופטים, פוטרו או נכלאו.
1 אירו

1 אירו הוא מטבע אירו, בעל העריך השני בשוויו במחזור. מטבע זה עשוי שתי סגסוגות המקנות לו שני צבעים. הסגסוגת החיצונית עשויה פליז וניקל, ואילו זו הפנימית עשויה מנחושת וניקל. כמו כל מטבעות האירו, בעוד צד הנושא של המטבע נושא עיצוב ייחודי לכל מדינה המנפיקה אותו, ועל כן נקרא גם הצד הלאומי, צד הערך הוא משותף ונושא עיצוב של מפת אירופה יחד עם העריך. המטבע נכנס למחזור לראשונה בשנת 2002, אולם על חלק מן המטבעות מוטבעת שנת ההנפקה 1999, שבה האירו נכנס לשימוש לראשונה. ישנם 6.43 מיליארד מטבעות 1 אירו במחזור, דבר אשר מעמיד את המטבע במקום השישי ברשימת מטבעות האירו שבמחזור.

עיצוב

המעגל הפנימי של המטבע עשוי משתי שכבות של סגסוגת נחושת-ניקל וביניהן שכבה נוספת של ניקל, ואילו הטבעת החיצונית עשויה סגסוגת פליז וניקל. קוטרו של המטבע 23.25 מ"מ, עוביו 2.33 מ"מ ומשקלו 7.5 גרם.

צד הערך

בצד המשותף של המטבע מוטבעת מפת אירופה ועל גביה עריך המטבע באלפבית לטיני. בצדה הימני של הטבעת החיצונית מוטבעים 12 כוכבים, המסמלים את 12 הכוכבים בדגל האיחוד האירופי, והם מצומדים ומחוברים בקווים. מימין מופיעים ראשי התיבות של האמן שעיצב את צד הערך של המטבע, לוק לואיקס. עד שנת 2007 הוטבעה על הצד המשותף מפה שכללה את מדינות האיחוד האירופי בלבד, אולם בעקבות הצטרפותן של 10 מדינות נוספות לאיחוד הורחבה המפה לאירופה השלמה.

שוליים

השוליים של המטבע, אשר משמשים אמצעי לזיהוי עבור לקויי ראייה, מחורצים לפרקים, עם שלושה מקטעים מחורצים ושלושה מקטעים חלקים.
אליהו ספיר

בית ספר פיק"א

ספיר נולד בירושלים ולמד בתלמוד תורה עץ חיים. בגיל 18 החל ללמוד בסתר בבית הספר כי"ח עברית וערבית. בשנת 1889 מונה על ידי נציג הברון רוטשילד למורה לערבית בבית הספר פיק"א.
אליהו ספיר נמנה עם ראשוני המורים העבריים בארץ ישראל. באתר משרד החינוך נכתב: " על פי סדר כרונולוגי - של תחילת ההוראה בעברית - נמנו המורים: דוד ילין, אליעזר בן-יהודה, מרדכי לובמן, דוד יודילוביץ, דוד שו"ב, שמרקין, אליהו ספיר, דבורה בן-יהודה, זאב יעבץ, יהודה גור, יוסף מיוחס" בימיה הראשונים של פתח תקווה למדו בניה, שהוריהם היו בני היישוב הישן מירושלים, בחדר. לאחר מכן הוקם "בית ספר הברון". הוא נהנה מסיועו של הנדיב הידוע ועבר לבניין מרווח, שפקידות הברון ציוותה לבנותו במיוחד לתכלית זו: בית פיק"א. בבית הספר החדש רוכז חבר מורים מעולה, ובו אליהו ספיר, אריה ליב גורדון, אלישבע בסביץ, יוסף ויתקין ואפרים רובינוביץ (הראובני); היו בו חמש כיתות ותוכנית הלימודים בו כללה מקצועות כלליים, צרפתית וערבית.
באספת הייסוד של אגודת המורים שהתכנסה באלול תרס"ג בזיכרון יעקב קרא אליהו ספיר להקמת מוסד שיעמיד אוצר מילים עבריות לבתי הספר. משהוקם ועד הלשון מחדש בשנת תרס"ד הוא נבחר לחבר בו, ופעל לשיתוף פעולה בין הוועד ובין אגודת המורים. רשימת "צמחי ארץ ישראל" שפרסם בכתב העת "החינוך" הייתה בסיס לרשימת "הצמחים המצויים בארץ" שפרסם הוועד בזכרונות ועד הלשון ג בשנת תרע"ג.

משפחת ספיר

סבו של אליהו היה החוקר יעקב הלוי ספיר. על שם ספרו הידוע נקרא רחוב "אבן ספיר" בפתח תקווה. הוא תיאר את שליחותו מטעם העדה האשכנזית בשלל ארצות: תימן, אתיופיה, הודו, סין, אוסטרליה, ערב ומצרים. בייחוד הוא פירט את חייהם ומנהגיהם של היהודים בארצות הללו. הוא היה פייטן שנון, למדן תורני, חוקר עתיקות, אמן הלשון העברית וההרצאה, איש המדע והחקירה, בעל דמיון כביר וכוח הסתכלות עצום. כמו כן, סייע לחתנו יחיאל בריל בעריכת "הלבנון". הוא פרסם ספרים רבים נוספים, ביניהם "אגרת תימן" ו"אגרת הפרידה". 
בניו של יעקב הלוי ספיר הם זלמן נתן ובנימין - סופרי הבטאון הלבנון. 
אליהו ספיר הוא נכדו, ויוסף ספיר, ראש עיריית פתח תקווה, חבר כנסת ושר בממשלות ישראל, הוא נינו.

יחסו לערבים

בספר על תולדות ההגנה, ובבלוג "אפלטון" של ההיסטוריון אורי קציר יש התייחסות למאמר שפרסם אליהו ספיר בשנת 1900 על הצורך להגדיר מה תהיה הגישה הרצויה של היישוב היהודי בארץ ישראל אל תושביה הערבים. וכך כותב קציר:

בשנת 1900 היפנה אליהו ספיר, יליד ירושלים וחוקר ארץ-ישראל, את תשומת לב הציבור היהודי לתופעה המדאיגה של תעמולה אנטי-ציונית בעיתונות הערבית. ספיר מבחין בין התועמלנים האנטי-ציונים הבאים בעיקר מקרב העדה הנוצרית לבין הרוב המוסלמי בארץ-ישראל, אשר לדעתו אינו מגלה יחס של איבה כלפי הציונות. לנוכח קביעה זו הגיע ספיר למסקנה כי עתידה של הציונות תלוי בשיתוף הפעולה ההדוק בינה לבין הרוב המוסלמי בארץ-ישראל. הוא מנמק זאת :
העם הערבי-מוסלמי הוא אחד העמים –או העם האחד – הקרוב אלינו ולליבנו ובימיו ראינו טובה ואהבתו וקרבתו אלינו עודנו דבר אפשרי גם לימים יבואו.
מסקנתו היא שבאירופה "נעבוד בלי תועלת לְשָרֵש ולעקור את השנאה לנו". ולכן האמצעי האחד להציל את כבודנו וכוחנו הוא: להוציא את עצמנו מתחת ההשפעה האירופאית. כאן, בארץ אבותינו, ארץ ישראל, ובהארצות הסמוכות לה, המזרח התיכון, נודיע את טיבנו ונחייה בהווייתנו וננקוט בפעולות מחאה גלויה נגד כל דיבה ועלילה שמוציאים עלינו. והעיקר, "לחיות בארצות אלו בשפתן וספרותן כ'בעלי ביתם' חשובים ולא אורחים".
מסכם קציר: מאמרו של אליהו ספיר לא זכה להדים בעיתונות העברית, והוא עבר ללא תשומת לב, אולי משום שלא נקט בו נימת ביקורת כלפי המתיישבים היהודים או התנועה הציונית.
רגינה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן

ביוגרפיה

רגינה נולדה ב-6 בינואר 1925 בעיר וירצבורג שברפובליקת וויימאר. אביה היה גאורג, נסיך סקסוניה-מיינינגן ואמה הייתה קלרה מריה, רוזנת קרוף. סבא רבא שלה היה גאורג השני, אביו של הדוכס האחרון של דוכסות סקסוניה-מיינינגן. אחיה אנטון אולריך נהרג בגיל עשרים במלחמת העולם השנייה. אח נוסף פרידריך אלפרד הפך לנזיר במסדר הקרטוזיאנים וויתר על כל תואריו. אחותה היחידה, מארי אליזבת נהרגה ב-1923 בגיל שלושה חודשים. בשל כך, ירשה רגינה את כל תואריהם ורכושם של הוריה. חרף העובדה שבית סקסוניה-מיינינגן היה פרוטסטנטי, רגינה קיבלה מאמה חינוך קתולי. היא גדלה בתורינגיה. ב-1946 מת אביה במחנה שבויים סובייטי, והמשפחה עברה לגרמניה המערבית.
רגינה סייעה לפליטי מלחמה הונגרים במסגרת הארגון הקתולי "קאריטאס", ושם פגשה את בעלה לעתיד, אוטו, נסיך הכתר של אוסטריה, בנם של קרל הראשון, קיסר אוסטריה וזיטה, נסיכת בורבון-פארמה, וראש בית הבסבורג. הם נישאו ב-1951, בכנסיית סן פרנסואה-דה-קורדלירס בננסי, בירת לורן, לשעבר אדמת בית הבסבורג. החתונה זכתה לברכתו של האפיפיור פיוס השנים עשר. לאחר נישואיה היא נהגה לקרוא לעצמה "רגינה, נסיכת הכתר של אוסטריה" או "רגינה פון הבסבורג". מכיוון שבעלה לא הורשה לחזור לאוסטריה, הם חיו מ-1954 ועד מותם בעיר פקינג שבגרמניה, בווילה שנקרא "וילה אוסטריה" (Villa Austria) או "קייזרווילה" (Kaiservilla) ליד אגם סטרנברג. ב-2 בדצמבר 2005 היא סבלה מפגיעה מוחית, והועברה לבית חולים בננסי. עם זאת, עד 22 בפברואר 2006 היא התאוששה מספיק כדי להשתתף בטקס העברת שרידי אמה ואחיה אנטון אולריך לקבורה בחצר הכנסייה של באד קולברג-הילדבורג. באביב 2007 הועברו לשם גם שרידי אביה. 
רגינה מתה בפקינג ב-3 בפברואר 2010 בגיל 85, וב-10 בפברואר נקברה לצד משפחתה. ב-16 ביולי 2011, בעת טקס הלווייתו של בעלה, הועברו שרידיה, פרט לליבה, לקריפטה הקיסרית בווינה.
תולדות התשבץ העברי

תולדות התשבץ העברי החלו בשנת 1924 עם פרסומו של התשבץ העברי הראשון.
בביוגרפיות שונות של אליעזר בן-יהודה מצוין שבין חידושי המילים שלו נמנית גם המילה "תשבץ". עם זאת, לא סביר שחידוש המילה תשבץ של בן-יהודה כוון לחידה הלשונית אליה אנחנו מתכוונים היום במילה תשבץ, שכן בן-יהודה הלך לעולמו בדצמבר 1922, כשנתיים לפני פרסום התשבץ העברי הראשון.

חידוד מוח

הסופר, הפילוסוף והעיתונאי היהודי יליד הונגריה, ארתור קסטלר, מספר בזכרונותיו, בספר "חץ בשמי התכלת", שהוא היה חלוץ מפרסמי התשבצים העבריים. קסטלר, שהיה מזכירו של זאב ז'בוטינסקי וכתב בעיתון "דואר היום", בעת שז'בוטינסקי היה עורכו, הכניס לעיתון, בשנת 1928, מדור בשם "חידוד מוח" ובו התשבץ העברי הראשון. לדברי קסטלר הוא מצא בלשן, שהכין לו שישה תשבצים, אך התלבט בנושא השם כי תרגום השם האנגלי, crossword puzzle, פאזל מילים מוצלבות או מצולבות, עלול היה לעורר את חמת הקוראים הדתיים בגלל הקישור לצלב. הוא התייעץ עם ז'בוטינסקי, שגם הוא חשש משערוריה, לכן החליטו לבסוף על השם "חידוד מוח". איתמר בן אב"י היה העורך הראשי של "דואר היום", לכן יש המייחסים לו, בטעות, את פרסום התשבץ הראשון, אולם בתקופת פרסום התשבץ הראשון העורך היה זאב ז'בוטינסקי, שמונה לתפקידו על ידי איתמר בן אב"י והוא זה שקיבל את ההחלטה.

כתיב עברי בתשבצים

לתשבצים הכתובים בעברית יש מספר איפיונים מיוחדים הנובעים מהשפה. ראשית, היא נכתבת מימין לשמאל ולא כמקובל בשפות המשתמשות במיני האלפבית שמקורם באלפבית הלטיני או היווני, הנכתבים משמאל לימין. בעברית הכתובה אין אותיות המייצגות את התנועות, לכן המילים קצרות יותר ומספר המשבצות, המוקדשות לנקודות שחורות, גבוה יותר.
בעברית הפונמה ב יכולה להתבצע כב' רפה, כאשר היא מופיעה בין תנועות ומקרים נוספים, או כבּ' דגושה בשאר המקרים, כלומר בתחילה מילה, או לאחר שווא נח. בשפות אחרות (לדוגמה, צרפתית) שני ביצועים אלו (b ו-v) הם פונמות נפרדות. מכאן שמחברי תשבצים עבריים יכולים להשתמש באות ב' רפה במאוזן ובצורתה הדגושה במאונך באותה משבצת והפותרים צריכים להיות מוכנים לכך. הדבר נכון גם לגבי אותיות נוספות, ו', כ', פ' וש'.
בתשבצים בשפה העברית לא תמיד ברור מהו הכיתוב הנכון לצורך שיבוץ המילים בתשבץ. יש מחברים המשתמשים בכתיב חסר, יש המשתמשים בכתיב מלא, ויש המשתמשים בדרך ביניים. בעבר היה מקובל בקרב מחברי תשבצים, שהפיתרונות המבוקשים צריכים להופיע בכתיב חסר, תוך ציון כל הגדרה החורגת מכלל זה, אך בהמשך השתנתה המגמה, ורוב התשבצים מבוססים על כתיב ביניים, הדומה לכתיב המקובל בבתי ספר ובעיתונות. יש בין מחברי התשבצים מי שמפרסם את דרך הכתיבה הנהוגה בתשבצים שלו, יש שאינם מפרסמים, וגרוע מכך – יש מחברים שאינם עקביים, המשתמשים לעיתים בכתיב חסר ולעיתים בכתיב מלא.
מוסכמה נוספת בכתיבת המילים בתשבצים היא שהגרסה המבוקשת היא הגרסה המילונאית, ללא הטיות. במקרים חורגים מקובל לציין זאת בהבלטה.
פרידריך מית

קריירה מוקדמת

מית נולד ב-4 ביוני 1888 באברסוולדה, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1906 התגייס מית לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לגדוד היגר ה-2. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם מית עם גדודו, וכיהן כמפקד פלוגה וכקצין מטה גדודי. על פעולותיו בקרבות קיבל מית את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף מית לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה.ב-1 במרץ 1933 הועלה מית לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 במרץ 1935 הוא הועלה לדרגת אוברסט. ב-6 באוקטובר 1936 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-27, וב-1 באפריל 1938 הוא מונה לראש מטה הקורפוס ה-12.

מלחמת העולם השנייה

ב-26 באוגוסט 1939 מונה מית לראש מטה הארמייה הראשונה, והשתתף עמה במהלך המערכה על צרפת. ב-10 בדצמבר 1940 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-112, ובמהלך מבצע ברברוסה הוא לחם עמה כחלק מהקורפוס ה-35 כעתודת קבוצת ארמיות דרום, ולאחר מכן במסגרת הארמייה השנייה, עמה לחם בקרב קייב. במהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מארמיית הפאנצר השנייה, והשתתפה בקרב הקשה על טולה. ב-24 בדצמבר 1941 הוא קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-24 בנובמבר 1942 הוא מונה למפקד יחידת האבטחה האחורית של קבוצת ארמיות דון. בדצמבר אותה שנה הוא מונה למפקד קבוצת הקרב מית, שהשתייכה לפלגת הארמייה הולידט, שהפכה בהמשך להארמייה השישית החדשה, וב-21 ביולי 1943 הפכה קבוצת הקרב לקורפוס ה-4 החדש, יום לאחר שמית הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. מית לחם עם הקורפוס שבפיקודו בקרבות באוקראינה, וב-2 בנובמבר 1943 קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, שעליו התווסף לו תוספת עלי האלון ב-1 במרץ 1944. בקיץ 1944 לחם הקורפוס ברומניה במהלך מבצע יאשי-קישינב, וב-2 בספטמבר נהרג מית כתוצאה מהתקף לב.
מלאכים (קבוצה חסידית)

המלאכים היא קבוצה חסידית קטנה שהתפלגה מחסידות חב"ד, השוכנת בוויליאמסבורג ובמונסי. מייסד הקבוצה הוא הרב אברהם דובער לוין. דרכי הקבוצה מיוסדים על שיטת חב"ד. אנשי הקבוצה מאופיינים בהתנגדות קנאית לציונות.

היסטוריה

המנהיג הראשון של הקבוצה היה הרב חיים אברהם דוב בער לוין הכהן, המכונה "המלאך", שהיגר לניו יורק בשנת 1923. הוא היה חסיד של רבי שמואל שניאורסון, אולם התנגד לבנו, רבי שלום דובער שניאורסון. בהגיעו לניו יורק מונה לוין לרב קהילת 'נוסח האר"י' בברונקס. הרב שרגא פייבל מנדלוביץ', ראש מתיבתא תורה ודעת, למד עימו תניא, ועודד את תלמידי הישיבה לבקרו וללמוד ממנו. רבים מהם הפכו לחסידיו של מלאך, ועל שמו כונו "המלאכים". הם החלו לנהוג בהנהגות חסידיות, במהלך הזמן הם ערערו על סמכותו של הרב מנדלוביץ'. בשנת 1936 עזבו את הישיבה והצטרפו להקים ישיבה חדשה בשם "נתיבות עולם". לדברי נתנאל קווין, מנהל הישיבה דאז, התלמידים עזבו בעצמם את "תורה ודעת". על פי הרב מאיר ווברמן, אחד מאנשי "המלאכים", הם גורשו על ידי הרב מנדלוביץ'. לאחר מכן, מנדלוביץ' בירר אצל הרב יהושע בוימל להיתר הדבר, ובוימל אישר בחיוב. לעומת זאת הרב דב בריש אלפנט, השיב כי הם רשאים להמשיך ללמוד במוסדות הישיבה.
לאחר מותו של הרב לוין בשנת 1938 מילא הרב יעקב שור את מקומו.
ישיבת נתיבות עולם נמצאת בשכונת וויליאמסבורג. היא התנהלה על ידי הרב מאיר ווברמן. באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 החליפו בנו הרב מרדכי זאב, איש נטורי קרתא.
מנהיגה הנוכחי של הקבוצה הוא הרב מלך פלור ממונסי. רבים מצאצאי ה"מלאכים" הצטרפו לחסידות סאטמר, בשל השקפותיהם האנטי-ציוניות המשותפות.
"המלאכים" מתנגדים לאדמו"רי חב"ד האחרונים, מהרב שלום דובער שניאורסון ואילך. הם מחרימים את ספרי הוצאת קה"ת. חלק מצאצאי "המלאכים" חזרו לזרם המרכזי של חב"ד.
אריינוצרטופס

גילוי ומינים

האריינוצרטופס תואר מדעית על ידי ויליאם פארקס ב-1925 שתיאר גולגולת מעוכה למחצה, וקצת מעוותת, ללא לסת תחתונה. המאובנים נאספו בקניון פרסת הסוס ליד נהר דיר ריבר באלברטה ב-1923 על ידי משלחת מחקר מאוניברסיטת טורונטו.
רק מין אחד תואר: A. brachyops. ב-1946 נחשפו מאובנים חדשים ביוטה, והללו תוארו כמין חדש בשם A. utahensis על ידי גילמור. ניתוח מאוחר יותר הראה ששרידים אלה היו למעשה טורוזאורוס ולא מין חדש של אריינוצרטופס.

מיון

האריינוצרטופס היה דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים, דינוזאורים בעלי קרניים ששיגשגו בקרטיקון העליון באמריקה הצפונית וכנראה גם באסיה. הצרטופסיים היא משפחה של הצרטופסים, שהם מסדרת Ornithischia - דינוזאורים בעלי אגן דמוי עוף.
בצרטופסיים הוא היה שייך לתת-משפחת ה-Chasmosaurinae שהתאפיינה בעטרה ארוכה בחלק האחורי של הגולגולת, ו-3 קרניים: 2 קרניים ארוכות מעל אזור הגבות וקרן קצרה מעל האף. 
מעריכים שהוא היה קרוב לטורוזאורוס וגם לאנכיצרטופס, הפנטצרטופס והכסמוזאורוס.

תיאור

האריינוצרטופס ידוע רק בזכות הגולגולת שלו, ולא נמצאו מאובנים של שאר חלקי הגוף, ולכן הפלאונטולוגים יודעים מעט לגבי האנטומיה שלו. למרות זאת, הפלאונטולוגים מניחים שגופו לא היה שונה משאר הצרטופסיים והיה אופייני לדינוזאורים אלה. בהתבסס על הגולגולת, הם העריכו את אורכו בכ-6 מטרים.
הגולגולת היא בעלת עטרה ובה שני "חלונות" בצורת אליפסה. קרני הגבה שלו היו ממוצעות באורכן ביחס לשאר ה-Chasmosaurinae אך קרן האף שלו הייתה קצרה וקהה יותר ביחס לשאר הצרטופסיים. קוטנה של קרן האף ומצבה הלא טוב של הגולגולת הביא את פארקס לחשוב שלא הייתה לו קרן אף ולקרוא לו בשם "אריינוצרטופס" ("פנים בעלות קרניים ללא קרן אף").
האנכיצרטופס היה צמחוני ואכל בעיקר שרכים, ציקסינים ומחטניים. הוא השתמש במקור שלו כדי לתלוש את העלים, ולעס אותם באמצעות מערכת שיניים בחלק האחורי של הלסתות.
קית' הרינג

ביוגרפיה

הרינג נולד ב-4 במאי 1958 בפנסילבניה והתעניין באמנות כבר מגיל צעיר. בגיל 17 למד עיצוב גרפי למשך שנתיים בבית ספר לאמנות מקצועית, פרסומות ואמנויות יפות. בגיל 19 הרינג יצא מהארון ועבר לניו יורק שם הושפע מאמנות הגראפיטי ולמד בבית ספר לאמנות חזותית.
הרינג השיג לראשונה תשומת לב מהציבור בעזרת ציורי הגיר שלו במעברים התת-קרקעיים בניו יורק ותערוכתו צולמה על ידי הצלם צ'נג וונג צ'י. באותה תקופה, ציורו "התינוק הזוהר" נהפך לסמלו. בשנת 1980 ארגן תערוכות במקום הנקרא "מועדון 57". הוא השתתף בתערוכה בכיכר טיימס, שם צייר בפעם הראשונה בעלי חיים ופנים אנושיות. ב-1981, שרטט את ציור הגיר הראשון שלו על נייר שחור וצבע פלסטיק, מתכת וחומרים אחרים.
תערוכת יחיד שלו נערכה בשנת 1987 בהלסינקי ובאנטוורפן. הקרן קית' הרינג הוקמה בשנת 1989 והמשיכה את מורשתו של הרינג של נתינה לארגוני ילדים.
ביוני 1989, על הקיר האחורי של המנזר של הכנסייה של סן אנטוניו בפיזה, צייר את ציורו האחרון שפרסם, ציור קיר בשם "טוטומונדו".
מבחינת סגנונו שייך הרינג לזרם באומנות העכשווית שתפס תאוצה והגיע לשיאו בשנות השמונים ונקרא "פופ ארט" (pop art) ובין נציגיו הבולטים ניתן למנות את רוי ליכטנשטיין ואת אנדי וורהול. יצירותיהם של האמנים בזרם זה מקיפות מגוון שלם של עצמים ואיננה מתייחדת רק בתחומים "הקלאסיים" של האומנות כגון ציור ופיסול, והיא מקיימת דיאלוג ושואבת את השפעתה גם מהתרבות הפופולרית והצרכנית.
הרינג נפטר ב-16 בפברואר 1990 כתוצאה מסיבוכים רפואיים שנגרמו ממחלת האיידס, כשנתיים לאחר אבחון המחלה.
ספירלת היער

המבנה

צורת המבנה היא כקו מתעקל בצורת האות האנגלית U. בקצהו האחד ביתן בגובה 2 קומות, ומכאן הולך הבית וגובהה, עד למגדל שבקצהו, בו יש 12 קומות. גג המבנה, הנראה ככבש, הוא גג ירוק ושתולים בו שיחים, פרחים ועצים. לאורך הבניין שלוש כיפות הדומות לכיפות בצל רוסיות, שתיים מהן זהובות ואחת כסופה. בין שתי זרועות המבנה חצר ובה גן שעשועים ואגם מלאכותי קטן. בעבר אכלס המגדל הגבוה בית קפה, אך הוא נסגר.
בהתאם לרעיונותיו של הונדרטוואסר, שהאמין בייחודיות טבעית וסלד משכפול ומקווים ישרים - סממניה של אדריכלות הבאוהאוס אליה התנגד, כל הקווים והזוויות בבניין מעוגלים וכל אחד ממעל 1000 החלונות שבו שונה ממשנהו. החלונות והפתחים לא מסודרים על פי גריד ישר ואחיד אלא בקבוצות ובאופן כמו-אקראי. החזית צבועה בשילוב הרמוני של צבעים ופסי קרמיקה, וכוללת פסים אמורפיים שיוצרים אצל הצופה בבניין תחושת תנועה ודינמיות.
מסיבות תקציביות, רק חלק מ-105 הדירות בבניין זכו לעיצוב ייחודי משלהן.