google/wiki40b huggingface dataset:
Hold Tight (שיר של מדונה)

וידאו קליפ

רגע לפני שיצא כסינגל הרביעי מתוך האלבום, הוחלט כי לשיר לא יצולם ווידאו קליפ, ובמקום הקליפ שלא צולם החליטה מדונה לעלות תמונה אשר תכיל בתוכה את השיר כדי שתתאפשר שמיעה של השיר.
התמונה זכתה להצלחה נאה ונכון לאוקטובר 2017, מונה הצפיות שלה עומד על כ-1 מיליון צפיות.
ימק"א ירושלים

היסטוריה

ב-8 בינואר 1878 נחתמה חוקת ימק"א ירושלים על ידי קבוצת כמרים. הארגון התחייב לפעול לפי עקרונות ימק"א לונדון. בתחילה שכן הארגון בחנות ספרי קודש קטנה ברחוב יפו, אך לאט לאט הארגון גדל ונוצר מחסור במקום, ולכן הארגון נדד ממקום למקום. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה הפסיק הארגון את פעילותו.
ב-1917 הארגון שב לפעול כדי לספק את צורכיהם של החיילים הבריטים שכבשו את ירושלים. בשנת 1920 התמנה למזכיר הכללי של הארגון ד"ר ארצ'בלד ס. הארט. תחת ניהולו פרחה האגודה. באותו זמן ביקר בירושלים המיליונר האמריקאי ג'יימס ג'רווי שהתחייב לתרום כסף לבניית בניין קבע לימק"א ישראל.
ב-1926 החלו בבניית הבניין ובאפריל 1933 נחנך הבניין על ידי הגנרל אלנבי. בניין זה נחשב לאחד היפים ביותר שבבנייני ימק"א בעולם. בסמוך למבנה נבנה, כפי המקובל על ידי ארגוני ימק"א ברחבי העולם, אצטדיון ספורט. הבניין היה מרכז תרבותי חשוב בירושלים כבר מתקופת היווסדו.
לא כולם תמכו בבניית מרכז הארגון בירושלים. בכרוז שפורסם בשנות השלושים הזהירו אלמונים:
"אזהרה גלויה... וכן הננו פונים בקריאה אל הנער העברי לא לבקר בקלובים זרים, בייחוד בקלוב 'הצעירים הנוצרים' אשר מטרתו לצוד ברשתו את מבחר בנינו..."
הבניין עצמו שימש במהלך השנים גם למטרות ציבוריות. כך, למשל, שימש בשנת 1946 כמקום מושבה של ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל שבאה לבחון את האפשרות לקלוט בארץ ישראל את פליטי השואה.
במלחמת העצמאות, הבניין וסביבתו עברו לשליטת  ישראל במבצע קלשון. במהלך מבצע זה נערכו חילופי ירי בין מלון המלך דוד שממול לבניין לבין שכונת ימין משה. 
במשך השנים בניין ימק"א שימש את אוכלוסיית ירושלים באירועי תרבות רבים ומגוונים. לקראת סוף שנות התשעים הוחל בתוכנית שימור למבנה ושינוי יעוד קרקע למגרש הכדורגל שלו. על התוכנית הופקדו האדריכלים ארתור ספקטור ומיכאל עמישר. כיום חברים בימק"א ירושלים כ-3500 חברים מכחמישים מדינות.

חלקי הבניין והגנים הצמודים לו

בחזיתו הראשית של הבניין, החזית המזרחית, נראה האגף המרכזי והמוארך שלו שמעל מרכזו ניצב  מגדל הפעמונים והקריון, מעל לכניסה הראשית. חדר הפעמונים הוא תחת הכיפה המרכזית והגדולה של המגדל. למגדל גם ארבע כיפות משניות ונמוכות יותר, ותחת אחת מהן שוכן חדר המדרגות של המגדל. בראש המגדל קשורים 35 פעמונים קטנים היוצרים יחד פעמונייה עשירה. הצליל הנמוך ביותר בה הוא דו והוא מופק מפעמון שמשקלו 1,500 קילוגרם. הצליל הגבוה ביותר, אף הוא דו, מופק מפעמון שמשקלו 8 קילוגרם. נגן הפעמונייה נכון לשלהי 2014 הוא הפרופסור לפסיכולוגיה גבי שפלר.
לפני חזית האגף המרכזי פרוש גן הכניסה שבמרכזו מבנה קטן בגובה מותן הבנוי כמו מזבח של כנסייה. הגן נתחם באגפי הבניין שמצפון ומדרום. כל אחד מאגפים אלה הוא בעל בסיס מלבני ועל גגו כיפה. האגף הצפוני תוכנן כך שיוכל לשמש כאולם קונצרטים, קולנוע, תיאטרון וכנסייה. באולם יש עוגב גדול. האגף הדרומי הוא אולם הכדורסל ומתחתיו מצויה בריכת השחייה. הגן הדרומי שמעבר לאגף הדרומי מכיל מגרשי טניס והגן האחורי ורחב הידיים היה אצטדיון הכדורגל.
בקומה הראשונה של האגף המרכזי מצוי דלפק הקבלה של בית המלון. חלקה הצפוני של קומה זו מכיל אולמות הקשורים לפעילות תרבותית כמו אולם המסעדה, לובי המלון וכיוצא בזה. חלקה הדרומי מכיל אולמות הקשורים לפעילות חוגי נוער וקייטנות. חלקה האחורי של קומה זו מכיל אולמות הקשורים לאצטדיון כמו חדרי ההלבשה של השחקנים. חדרי השינה של בית המלון מצויים בקומותיו הגבוהות של האגף המרכזי.
ממשלת צללים

ממשלת צללים (באנגלית: Shadow government) הוא מונח המקובל בכמה דמוקרטיות פרלמנטריות, בפרט בבריטניה, לתיאור הרכב הממשלה המוצע על ידי האופוזיציה, אם וכאשר תזכה בבחירות. כשמדובר במשטרים לא-דמוקרטיים, מונח זה משמש לפעמים לתיאור ממשלה מחתרתית הפועלת בסתר נגד הממשלה המכהנת מתוך שאיפה להחליפה בהפיכה.
במשטר דמוקרטי קיומה של אופוזיציה חיוני לא רק לשם ביקורת על פעילות הממשלה, אלא גם כדי להציג חלופה לממשלה המכהנת ולמדיניותה. הקמת ממשלת צללים היא ביטוי מעשי להיותה של האופוזיציה חלופה לממשלה.

בבריטניה

בבריטניה מקובל שהאופוזיציה מרכיבה ממשלת צללים מיד עם מינויה של ממשלה חדשה, כשמול כל שר בממשלה ניצב "שר" בממשלת הצללים של האופוזיציה. ה"שר" בממשלת הצללים אחראי לבקר את השר המכהן בממשלה, להגיב על הצהרותיו ולהציע חלופה למדיניותו. אף שאין זו התחייבות רשמית, ציבור הבוחרים מצפה לכך ש"שר הצללים" ימונה לתפקיד שר, אם האופוזיציה תזכה בבחירות הקרובות.
שיטת ממשלת הצללים הפכה למעין מוסד בבריטניה כיוון שהיא מתאימה למבנה הפרלמנט הבריטי ולשיטת הבחירות בבריטניה. בבריטניה לא נהוגות ממשלות קואליציוניות, אלא מקובל שראש המפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט מתמנה לראשות הממשלה וממנה שרים מבין חברי מפלגתו. לפיכך, יכול ראש המפלגה השנייה בגודלה בפרלמנט להניח כי מפלגתו היא החלופה העיקרית למפלגת השלטון, ולמנות ממשלת צללים מבין חברי מפלגתו. בנוסף, שיטת הבחירות באנגליה היא אישית-אזורית (המדינה מחולקת למחוזות-בחירה, ובכל אחד מהם נערכות בחירות אישיות למינוי נציג המחוז בפרלמנט), כך שיש דגש רב על אישיותם של המועמדים לחברות בפרלמנט ולכהונה כשרים.

בישראל

בישראל נהוגה שיטת בחירות יחסית (הבוחר מצביע לרשימת מועמדים ולא למועמד מסוים), והממשלות הן ממשלות קואליציוניות, כלומר ממשלות המורכבות ממספר מפלגות שהגיעו להסכם לאחר משא ומתן. הרכב הקואליציה עשוי להשתנות במידה ניכרת במהלך כהונת הפרלמנט. לפיכך, קשה לדעת מה יהיה הרכב הקואליציה לאחר הבחירות הבאות, וקשה להרכיב ממשלה אלטרנטיבית לפני היוודע תוצאות הבחירות. לאור כל זאת, שיטת ממשלת הצללים אינה נהוגה בישראל, אם כי היו הצעות להשתמש בה בתקופה שבה הייתה מפלגת אופוזיציה דומיננטית, למשל בסוף שנות ה-80 ובראשית שנות ה-90, כשמפלגת העבודה הייתה החלופה העיקרית למפלגת הליכוד שהייתה אז מפלגת השלטון. הרעיון נדחה, כיוון שלא היה ברור מי ייבחר לעמוד בראש מפלגת העבודה לקראת הבחירות ב-1992. בעיה זו הוכחה כמשמעותית, שכן יצחק רבין אכן החליף את שמעון פרס לקראת הבחירות, והתמנה כראש ממשלה לאחר הבחירות. אילו הייתה מורכבת ממשלת צללים בתקופה שבה שימשה מפלגת העבודה כאופוזיציה, היא לא הייתה משקפת את ההתפתחות הזו.
מאיר בלבן

פרופ' מאיר בַּלַבָּן (פעמים רבות בכתיב יידי: באַלאַבאַן; בפולנית: Majer Bałaban;‏ י"ח באדר ה'תרל"ז, 20 בפברואר [על פי הלוח הגרגוריאני: 3 במרץ], 1877, לבוב – י"ח בטבת ה'תש"ג, 26 בדצמבר 1942, גטו ורשה) היה היסטוריון שהתמקד בתולדות יהדות פולין. היה החלוץ של המחקר ההיסטורי המודרני על יהדות פולין.

קורות חיים

למד באוניברסיטת לבוב, והחל ללמד במזרח גליציה, בבתי-הספר העממיים על שם הברון הירש.
בין השנים 1909–1914, לימד בבתי ספר תיכוניים בלבוב. במלחמת העולם הראשונה שרת כרב צבאי בצבא האוסטרו-הונגרי. בשנת 1920 נתבקש על ידי המיניסטריון להשכלה בוורשה להקים ולעמוד בראש סמינר לרבנים. כך הוא ייסד את סמינר "תחכמוני" של תנועת המזרחי, וניהל אותו עד 1929. במקביל החל בשנת 1925 ללמד על ההיסטוריה והתרבות היהודית באוניברסיטה החופשית הפולנית בוורשה, ועמד בראש המכון לחכמת ישראל. בשנת 1936 קיבל באוניברסיטה דרגת פרופסור חבר.
לאחר שכבשו הנאצים את פולין, הציעו לפרופ' בלבן למסד את מחקרו ההיסטורי של היהודים בשירותם ולנהל עבורם את "המוזיאון היהודי" שתכננו להקים בפראג, מוזיאון שהיה אמור להוות שריד אחרון ליהדות העולם. בלבן סירב להצעה, ולבסוף נפטר מהתקף לב.

מחקרו

עבודתיו על יהודי לבוב במאה ה-16 וה-17, על יהודי קרקוב ויהודי לובלין, הצביעו על הקשר העמוק בין היהודים להיסטוריה הפולנית. עבודותיו של בלבן על בתי הכנסת ובתי העלמין היהודיים בפולין הדגישו זיקה זו מהיבט נוסף.
בסוף קיץ 1942 פנו הנאצים לשלושה מלומדים יהודים- מאיר בלבן, ויצחק שיפר בגטו ורשה וזליג קלמנוביץ' בגטו וילנה, כדי לעזור להם לקבוע את מעמדם של הקראים. כמו שאר המלומדים שביקשו להציל את הקראים, בלבן הצהיר שמוצאם אינו מהיהודים.
חלבון הביצה

חלבון הביצה הוא הכינוי הנפוץ לנוזל השקוף שנמצא בתוך ביצה (הציטופלזמה).
חלבון הביצה מקיף את החלמון הצהוב, שמכיל שומן עבור תזונת עובר האפרוח (אם הביצה מופרית). בחלבון הביצה יש כ-10 אחוזי חלבון (הכולל בתוכו אלבומין, גליקופרוטאין וגלובולין).
מטרתו של החלבון בביצה היא להגן על הגרעין, ולספק חומרים מזינים להתפתחותו של העובר, שכן חלבון הביצה עשיר בתרכובות חלבונים המומסים במים (בעיקר חלבון האלבומין), שהם יותר מ-50% מהחלבונים בביצה.
חלבון הביצה מכיל בין היתר את החלבון אבידין (Avidin), אשר נקשר לביוטין בחוזקה ומונע את ספיגת הוויטמין במעי. חלבון הביצה כמעט ולא מכיל שומן.

החלבון בבישול ותזונה

ניתן להפריד בין החלבון לחלמון באמצעות מפריד ביצה.
חלבון הביצה משמש במתכונים רבים, בדרך כלל כאלה המשתמשים בחלבון מוקצף, דוגמת מרנג. הלחץ הפיזי שמופעל על החלבון בתהליך ההקצפה יוצר קצף. המקצפת גוררת את הנוזל של החלבון דרך עצמו באופן שפורש את המולקולות, בתהליך המכונה דנטורציה. ההקצפה גורמת גם לערבוב של אוויר עם חלבון הביצה, אשר גורם למולקולות שלו לשנות את מצבן. דבר זה מתרחש משום שחלבון הביצה מורכב מחומצת אמינו שחלקן בעלות אופי הידרופילי נמשך למים וחלקן בעלות אופי הידרופובי שנדחה מהם.

החלבון באמנות ובתרבות

טמפרה היא אחת השיטות העתיקות לציורי הקיר. בטמפרה משתמשים בחומר מחבר המבוסס על חומרים מתחלבים כדוגמת חלבון הביצה וחלמון הביצה מהולים במים.
באק ג'ונסון

אלפונסו ("באק") ג'ונסון ג'וניור, (באנגלית:Alphonso "Buck" Johnson Jr;נולד ב-3 בינואר 1964) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק, בין השאר, שבע עונות בליגת ה-NBA. שיחק בעמדת הסמול פורוורד. גובהו 2.01 מטר.

קריירה

כנער שיחק כדורסל בליגת התיכונים במסגרת בית ספר תיכון בברמינגאהם, אלבמה. הוא שיחק בליגת המכללות בקבוצת אלבמה קרימזון טייד מאוניברסיטת אלבמה. 
ב-1983 זכה עם נבחרת ארצות הברית במדליית הזהב באליפות העולם לנוער שנערכה בספרד. 
בשנת 1986 הוא נבחר למקום ה-20 בסיבוב הראשון של דראפט ה-NBA (דראפט 1986) על ידי היוסטון רוקטס ושיחק בשורותיה בשנים 1986 - 1992. עונה נוספת הוא שיחק במדי הוושינגטון בולטס. לאחר מכן הצטרף לקבוצה מליגת ה-CBA ובה שיחק עונה חלקית.
עונתו הטובה ביותר הייתה 1990/91, שבה השתתף ב-82 משחקים וקלע 14.8 נקודות למשחק. בסך הכל השתתף ב-505 משחקי NBA וקלע 4617 נקודות בסך הכל, ממוצע של 9.1 נקודות למשחק.
בעונת 1993/94 שיחק בטופאש בורסה מהליגה הטורקית. 
בעונת 1994/1995 שיחק בהפועל תל אביב. הוא הצטיין בשורותיה ובמשחק נגד פאוק סלוניקי היוונית קלע 41 נקודות וקטף תשעה כדורים חוזרים. בישראל קיבל את הכינוי "הפנתר הוורוד". בעונה לאחר מכן עבר לשחק בקבוצת אפולון פטרס מיוון.
בעונת 1996/97 חזר לישראל והצטרף למכבי תל אביב. במשחק נגד הפועל ירושלים ירק על השופט והורחק. במשחק אחר נגד ירושלים הכה בפניו את שחקנה בילי תומפסון, והושעה בשל כך ממספר משחקים.
בתום העונה בה זכה באליפות עם מכבי תל אביב, עבר לשחק בג'ירונה הספרדית, ובהמשך חזר ליוון ושיחק בקבוצות: היראקליס סלוניקי, דפני ובפרישטרי. ב-2005 הצטרף לברמינגהאם מליגת ה-ABA בארצות הברית ובתום העונה פרש ממשחק.
סמליל גוגל

סמלילה של חברת גוגל מוצג בכל דפי האינטרנט של החברה, ובצורה בולטת במנוע החיפוש של החברה, בו הלוגו הוא האלמנט הגרפי הכמעט יחידי והעיקרי. הלוגו זוכה לחשיפה של מאות מיליוני גולשים מדי יום. גוגל החליפה את הלוגו שלה פעמים מעטות.
במנוע החיפוש של גוגל נהוג להחליף מפעם לפעם את הלוגו בווריאציה עליזה, לכבוד חג הנחגג באותו יום, יום הולדת של דמות היסטורית, אירועים חשובים וכדומה. לוגו זה מכונה "גוגל דודל" (Google Doodle). עד למאי 2014 נוצרו יותר מאלפיים דודלים.

היסטוריה

בשנת 1998 יצר סרגיי ברין גרסה ממוחשבת של השם Google, באמצעות התוכנה הגרפית GIMP. בסוף השם נוסף סימן קריאה, כחיקוי ללוגו של Yahoo!‎. מעצבת הלוגו, רות קדר, ציינה: "היו המון איטרציות צבע. ולבסוף החלטנו על צבעי היסוד, אך במקום להמשיך בסדר זה, הוספנו צבע משני באות l, שהחזיר את הרעיון שגוגל אינה צועדת בתלם".
ב-1 באוגוסט 1999 נכנס לשימוש הלוגו המבוסס על הגופן Catull (גופן שעוצב בשנת 1982 על ידי המעצב הגרמני גוסטב יגר). 
ב-6 במאי 2010 נכנסה לשימוש, במקביל ללוגו זה, וריאציה של לוגו זה, שבה האות o נצבעה בכתום במקום בצהוב, ושונתה ההצללה של האותיות.
ב-1 בספטמבר 2015 נכנס לשימוש הלוגו החדש והשטוח המתיימר להיות חלק משיטת צבעי הנקודות של גוגל, המשמשת את גוגל במגוון עזרים ובראשם מערכת הדואר האלקטרוני ג'ימייל.

תחרות "מציירים Google"

תחרות "מציירים Google" היא תחרות לתלמידים מכיתות א'-י"ב, לציור דודל בנושא מסוים, שנערכה במדינות שונות, ובהן בריטניה, ארצות הברית והודו. לכבוד חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל התקיימה בישראל תחרות לציור דודל בנושא "ישראל שלי". הדודל הזוכה הוצג בדף הבית של Google ישראל ב-30 ביוני 2008.
ג'ון סטנלי

חייו

סטנלי, עיוור מנעוריו, למד מוזיקה עם מוריס גרין ועבד כנגן עוגב במספר מקומות בלונדון. עם מותו של ויליאם בבל ב-1723, קיבל את משרתו בכנסייה שברחוב "ברד", וב-1726 נתמנה למשרה בכנסיית אנדרו הקדוש. 
סטנלי היה עמיתו של גאורג פרידריך הנדל, ולאחר מותו הוא המשיך את סדרת קונצרטי האורטוריה שהנדל התחיל.
בשנת 1779 סטנלי קיבל את המינוי המכובד כמסטר מוזיקת המלכים מידיו של ויליאם בויס.

יצירתו

יצירתו המוזיקלית של סטנלי כוללת את האופרה טרמינטה, הקנטטה הדרמטית בחירת הרקולס ועוד 12 קנטטות, וכן מוזיקה אינסטרומנטאלית לדוגמת ששת הקונצ'רטים לאורגן ותזמורת.
מרים נופך

ד"ר מרים נופך (20 בדצמבר 1878 - 26 בפברואר 1935) הייתה רופאת העיניים הראשונה בתל אביב, ממייסדי אגודת רופאים מדברי עברית, פעילה למתן שוויון זכויות לנשים בארץ ישראל, ממקימות הארגון התאחדות נשים עבריות לשיווי זכויות בארץ ישראל.

ביוגרפיה

מרים נופך לבית שפרנוב נולדה בשנת 1878 בטביליסי, גאורגיה. למדה רפואה בברן ובלוזאן שבשווייץ.
בתום לימודיה שבה לרוסיה, עסקה במלחמה במחלת הכולרה בנפת הוולגה.
בדרכה לארץ-ישראל התעכבה בקושטא, שם עבדה כ-4 שנים, במלחמת הבלקן הראשונה, בבית חולים טורקי.
בקושטא הכירה את בעלה, ד"ר יצחק נופך. בקושטא נולדה בתם חמדה נופך-מוזס. בשנת 1913 עלתה לארץ-ישראל עם בתה. התיישבה בירושלים.
נופך עבדה בתחנת הבריאות העברית של נתן שטראוס, עם רופאי העיניים אריה פייגנבאום ואריה לייב שמעוני-מקלר. בתחנת הבריאות  התמחתה ברפואת עיניים. בתקופת מלחמת העולם הראשונה עבדה בשכונת אוהל משה בבית מרפא לעניים, שהיה באחריות תחנת הבריאות . 
נופך הייתה מהמייסדים של אגודת רופאים מדברי עברית.
תקופה מסוימת סייעה לד"ר אברהם טיכו.
ב-1914 השתתפה בוועידה הארצית בנושא מיגור הגרענת, הוועידה התכנסה בד' בניסן תרע"ד ב"בית חולי עיניים העברי", בירושלים, ונמשכה שלושה ימים. במהלכה התקיימו חמש ישיבות ובוצעו הדגמות של ניתוחים בבית החולים, "למען ציון". בוועידה השתתפו 24 רופאים מרחבי הארץ, לאו דווקא רופאי עיניים, ובהם: משולם ליבונטין, אריה גולדברג, יהודה לייב פוחובסקי ומאיר קרינקין מיפו, אברהם אבושדיד, משה וולך, חנה ונפתלי וייץ,  מרים נופך, אברהם טיכו, זאב ברין, אריה לייב שמעוני-מקלר, אריה פייגנבאום, אהרן יוסף ירמנס וקורבקוב מירושלים. לוועידה הוזמנו גם מורים. ד"ר הלל יפה, מעמודי התווך במאבק בגרענת, שהיה פעיל בגיבוש המדיניות להדברת המחלה וממוקירי רעיון הוועידה, לא נכח בה והרצאתו הוקראה על ידי ד"ר יעקב סגל.
בקיץ 1914 לפני כניסת טורקיה למלחמת העולם הראשונה באו לארץ קצינים גרמנים כדי לסייע לטורקים במלחמתם נגד הבריטים במצרים, לשם כך גויסו לשרות צבאי רוב הרופאים היהודים, ובירושלים נשארו לפעול הרופאות הלנה כגן ומרים נופך.
ב-1918 עלה בעלה, ד"ר יצחק נופך, לארץ-ישראל, והיה מראשוני השופטים היהודים בארץ ישראל המנדטורית, שופט השלום העברי הראשון ביפו, והוא שהנהיג את השפה העברית במשפט והוציא פסקי דין בעברית ונופך עברה בעקבותיו לתל אביב.
במסגרת המלחמה בגרענת, משנות העשרים בדיקות העיניים בבתי ספר נעשו על ידי "רופא נודד", שעבר מיישוב ליישוב, בדק תלמידים ודיווח על כך למועצה המדיצינית של הדסה. בהוראת הדסה, הוא אף נטל על עצמו את העבודה ההיגיינית-סניטרית ביישובים אלו. רופא עיניים נודך ראשון, שמלא תפקיד זה היה אריה פייגנבאום, ואחריו מלאו את התפקיד נחום שימקין, מרים נופך, אפרים סיני, חיים יסקי ואחרים.
נופך עבדה במרפאה  של "ההסתדרות הרפואית העברית בארץ-ישראל" (הר"ע), שיועדה לטיפול בחולים עניים, ומאחוז ניכר ממטופליה לא גבתה תשלום.
מרים נופך נפטרה ב-26 בפברואר 1935 ונטמנה בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
חוק האזרחות (קוריאה הצפונית)

חוק האזרחות של הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה (המוכרת בשם קוריאה הצפונית) מסדיר את הליכי קבלת האזרחות בקוריאה הצפונית, כמו גם כיצד ניתן לשלול אזרחות שכזו, ובאילו מקרים.

היסטוריה

עד לשנת 1963, לקוריאה הצפונית לא היה חוק אזרחות רשמי. הדבר הוביל למצבים חריגים ביחס למקובל בדין הבינלאומי, כגון הכרזתה של ברית המועצות, בעלת בריתה של קוריאה הצפונית, לפיה תושבי האי סחלין ממוצא קוריאני הם אזרחי קוריאה הצפונית - בפועל מצב בו מדינה ריבונית העניקה לתושביה אזרחות של מדינה ריבונית אחרת, ככל הנראה ללא התייעצות מוקדמת.
חוק האזרחות הראשון של קוריאה הצפונית התקבל לראשונה ב-9 באוקטובר 1963, על ידי אספת העם העליונה. בהמשך, חוק האזרחות תוקן ב-23 במרץ 1995.

נוסח החוק

חוק האזרחות הצפון-קוריאני כולל הגדרה רחבה של הזכאים לקבלת אזרחות במדינה. באופן ספציפי, החוק קבע כי כל מי שהיה מוכר כאזרח של קוריאה השלמה (בטרם מלחמת קוריאה ופיצול הריבונות בחצי-האי), ולא ויתר על אזרחות זו עד מועד קבלת חוק האזרחות החדש, כמו גם צאצאיו, הוא אזרח של קוריאה הצפונית. החוק גם הגדיר מהם הליכי ההתאזרחות, במסגרתם זרים רשאים לרכוש אזרחות צפון-קוריאנית.
בניגוד למצב במדינות רבות ברחבי העולם, חוק האזרחות הצפון-קוריאני מאפשר מצב של אזרחות כפולה. עם זאת, בשל הסכסוך בין קוריאה הצפונית ובין שכנתה ממזרח, יפן, משרד המשפטים היפני סירב לבקשות של אזרחים יפנים שהחזיקו במקביל באזרחות של קוריאה הצפונית לוותר על אזרחותם היפנית ולהישאר עם אזרחות צפון-קוריאנית בלבד.
חוק האזרחות מכיר גם בזכותו של כל אזרח צפון-קוריאני לוותר על אזרחותו, כאשר במקרים כגון אלו, קוריאה הצפונית מנפיקה אישור בדבר אובדן אזרחות, אשר עשוי להידרש במדינות נוספות בהן האזרח הצפון-קוריאני לשעבר מבקש להתאזרח. עם זאת, ובהתאם לדיווחים בתקשורת הדרום-קוריאנית, החל משנת 2011, אישורים כאלו הפכו לקשים יותר להשגה.
פול אנקה

ביוגרפיה

פול אנקה נולד באוטווה, קנדה, בשנת 1941 להורים ממוצא סורי-נוצרי, שהיו חברים בכנסייה הסורית אורתודוקסית. הוא החל לשיר במקהלת הכנסייה המקומית בעיר. בעידוד הוריו, הקליט בגיל 14 את השיר הראשון שלו "I Confess". בגיל 17 הוציא את השיר "דיאנה" על שמרטפית שהייתה לו כשהיה צעיר יותר. השיר נכנס ל-20 הראשונים במצעד השנתי באותה שנה, מה שהפך אותו לאחד מהאמנים המצליחים באותה תקופה, בעיקר בקרב בני ובנות נוער. האלבומים "Put Your Head on My Shoulder" ו"Lonely Boy" היו להצלחה עצומה, והפכו את אנקה לזמר המצליח ביותר באותן שנים.
לאחר שהקליט מספר להיטים נוספים, פנה בשנות ה-60 בעיקר למשחק, ושיחק בסרט "היום הארוך ביותר" לצד הכוכבים ג'ון ויין והנרי פונדה. הוא גם חיבר את שיר הנושא של הסרט.
להיטו הגדול ביותר לדעת רבים הוא השיר "My Way", אותו כתב לפרנק סינטרה בשנת 1968; מילות השיר נחשבות כמתארות חיים בוגרים יחסית לכך שנכתבו על ידי בחור שהיה באותה עת רק כבן 27, אשר מסכם כביכול את מסכת חייו הארוכה ועורך "חשבון נפש" מהורהר עם עצמו. פרנק סינטרה ביקש מאנקה שיכתוב לו שירים, ובמפגש שהיה ביניהם שיתף אותו במחשבות פרישה מהשירה בגלל הצקות הבולשת האמריקאית. בשיר זה ניסה פול אנקה להיכנס לנעליו של פרנק סינטרה הפורש האפשרי. חברת התקליטים של אנקה כעסה על כך שלא שמר את השיר לעצמו, אך לדעת אנקה הוא היה צעיר מדי עבור שיר זה והשיר התאים יותר לסינטרה.
אחרי יותר מעשור ללא להיט, הוציא ב-1974 את השיר "Having My Baby", שנכנס למקום הראשון במצעדים האמריקאיים, אך בשנות ה-70 הופיע בעיקר בלאס וגאס, ללא הצלחות מיוחדות.
ב-2005 הוציא את האלבום "Rock Swings" שכולל בתוכו 14 להיטי רוק, בעיקר משנות ה-90, להם ביצע חידושים בסגנון הישן של שנות ה-50. הבולטים בשירים אותם חידש הם "Wonderwall" של אואזיס, "Smells Like Teen Spirit" של נירוונה ו-"It's My Life" של בון ג'ובי.
ב-2007 הוציא את האלבום "Classic Songs, My Way" הממשיך את אלבומו הקודם. גם באלבום זה הגיש שירים מוכרים בביצועים ייחודיים. בין השירים: "Time After Time" של סינדי לאופר ו-"Ordinary World" של דוראן דוראן.
ב-2009 הגיע לביקור ראשון בישראל והופיע פעמיים, ב-18 וב-19 בנובמבר, בהיכל נוקיה בתל אביב. ב-2010 הגיע להופעה בישראל, ב-29 במאי בהיכל נוקיה. בנובמבר 2011 הגיע להופעה נוספת בישראל.
אנקה היה נשוי לאן דה זור'ב (Anne de Zogheb) ממוצא צרפתי ומצרי-לבנוני, ולזוג נולדו חמש בנות. אנקה התחתן עם הדוגמנית אנה אברג והם התגרשו בשנת 2010. לזוג נולדו שני בנים.
החברה הפילוסופית האמריקאית

החברה הפילוסופית האמריקאית (באנגלית: American Philosophical Society) היא קבוצת דיונים שייסד בנג'מין פרנקלין ב-1743 בפילדלפיה כתולדה של מועדונו הקודם, ה-Junto. החברה ממשיכה לקיים מחקר מעמיק במגוון רחב של דיסציפלינות במדעי הרוח והמדעים, באמצעות מענקי מחקר המושקעים בפרסום כתבי עת, ספרייה ענפה וקיומן של פגישות קבועות.

היסטוריה

מתחילתה משכה החברה הפילוסופית האמריקאית רבים מהמוחות המבריקים ביותר. בין חבריה בראשית ימיה ניתן למנות את ג'ורג' וושינגטון, ג'ון אדמס, אלכסנדר המילטון, תומאס פיין, דייוויד ריטינהאוס, אוון בידל, בנג'מין ראש, ג'יימס מדיסון, מיכאל הילגאס וג'ון מרשל. החברה גם הכניסה לשורותיה פילוסופים ואנשים בעלי שם מאומות אחרות, ובכללם אלכסנדר פון הומבולדט, המרקיז דה לה פאייט, פרידריך וילהלם פון סטובן, תדיאוש קושצ'ושקו ויקטרינה רומנובה וורונטסובה-דשקובה.
ב-1746 שבתה החברה מפעילותה, אולם ב-1767 הוקמה מחדש וב-2 בינואר 1769 התאחדה עם החברה האמריקאית לקידום הידע השימושי (American Society for Promoting Useful Knowledge) תחת השם "החברה הפילוסופית האמריקאית הקיימת בפילדלפיה לקידום הידע השימושי" ("American Philosophical Society Held at Philadelphia for Promoting Useful Knowledge"). בנג'מין פרנקלין נבחר לנשיא הקבוצה
.
לאחר המהפכה האמריקאית הפך פרנסיס הופקינסון, שהיה מחותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית, למנהיגה של הקבוצה. תחת השפעתו, קיבלה החברה חלקת אדמה מהממשל של פנסילבניה, יחד עם חלקת אדמה בפילדלפיה עליה נבנה היכל החברה.
במהלך שנות קיומה הוספו לרשימת חברי החברה שמות נכבדים נוספים של מדענים ואנשי רוח. צ'ארלס דרווין, רוברט פרוסט, לואי פסטר, אליזבט קבוט אגסיז, ג'ון ג'יימס אודובון, מרגרט מיד, מריה מיטשל ותומאס אדיסון. החברה ממשיכה להיות אבן שואבת לאנשי שם כיום, כשרשימת חבריה מנתה (נכון לאפריל 2005) 920 חברים, בכללם 722 אזרחי או תושבי ארצות הברית ו-148 חברים זרים שמייצגים למעלה משני תריסרי ארצות.

פרסים

ב-1786 ייסדה החברה הפילוסופית האמריקאית את 'מגלן פרימיום' (Magellanic Premium), פרס המוענק על "ניווט, אסטרונומיה או מדעי הטבע". הפרס ניתן מכספי קרן שהעניק נכדו של פרדיננד מגלן והוא מוענק עד עצם היום הזה. פרסים אחרים שמעניקה החברה כוללים את 'פרס ברזון' ( Barzun prize) לתרבות ההיסטוריה על שם ז'אק ברזון, 'פרס ג'דסון דלנד' (Judson Daland Prize) להישג יוצא דופן במחקר רפואי, מדליית בנג'מין פרנקלין, פרס לשלי לנוירוביולוגיה, פרס לואיס ומדליית ג'פרסון להישג ראוי לציון באמנויות, מדעי הרוח ומדעי החברה.

פרסומים

החברה הפילוסופית האמריקאית מפרסמת דיווח על פעילויותיה (Transactions of the American Philosophical Society) מאז 1771. כיום רואות אור חמש מהדורות מדי שנה. כתב העת Proceedings of the American Philosophical Society רואה אור מאז שנת 1838; בו מתפרסמים סיכומי הדיונים שמתקיימים בפגישות החצי שנתיות של החברה. החברה גם מוציאה לאור את אוסף הפרסומים של בנג'מין פרנקלין, ג'וזף הנרי, ויליאם פן ולואיס וקלארק.

מוזיאון

מוזיאון החברה הפילוסופית האמריקאית מארח תערוכות החוקרות היסטוריה, אמנות ומדע. הוא פתח את שעריו ב-2001, וממוקם בהיכל החברה הפילוסופית, מסופח להיכל העצמאות של ארצות הברית, ב-104 South Fifth Street בפילדלפיה. המוזיאון בהיכל הפילוסופי מציג תערוכות מתחדשות על נושאים שונים החוקרות את השילובים בין היסטוריה, אמנות, ומדע. הוא מתמקד בימיה הראשונים של פילדלפיה והאומה. התערוכות כוללות עבודות אמנות, כלים מדעיים, כתבי יד מקוריים, ספרים נדירים, פריטים היסטוריים, וקוריוזים מסוגים שונים שבבעלות החברה, בצד מוצגים ששואלת החברה ממוסדות אחרים
.
נחשולים

היסטוריה

היישוב הוקם  ב-ז' סיוון תש"ח 14 ביוני שנת 1948 על ידי עולים מטורקיה ועל ידי ילידי הארץ מדרום לאדמותיו של הכפר הערבי טנטורה, שתושביו ברחו  אל מחוץ לגבולות המדינה במהלך מלחמת העצמאות. שמו של היישוב (נחשול) מסמל את רצון המתיישבים לעסוק בדיג.
ניסיונות קודמים להתיישבות יהודית באזור זה, החלו בשנת 1891, אז הקים הברון רוטשילד בכפר הערבי טנטורה את "המזגגה" - מפעל לייצור בקבוקי זכוכית עבור יינות כרמל מזרחי, שנוהל על ידי מאיר דיזנגוף. המפעל סבל מקשיים טכניים, בגלל אי התאמה בין תהליך היצור שיובא מצרפת, לחול המקומי ששימש את המפעל ועל כן המפעל נסגר לאחר פחות מ-5 שנים והיהודים עזבו את המקום. המבנה היה נטוש במשך 85 שנה; לאחר עריכת הסקרים התת-ימיים באזור והחפירות היבשתיות בתל דור, הוחלט להקים במבנה מוזיאון לארכאולוגיה (1980). כיום הוא מרכז מוזיאון המזגגה ממצאים מהחפירות בתל, ומתעשיית הזכוכית במקום: שברי בקבוקים, חלקי רעפים, לבני תנורים, רעפים ועששיות נפט. 
נסיון שני להחיות את היישוב העתיק במקום עשתה ועדת המים של היישוב בארץ ישראל בשנת 1920, שוב בעזרת משפחת רוטשילד. ב-1920 עלתה התיישבות עברית להקמת כפר דיג עברי ראשון. הייתה זו תפיסה חדשה ל"כיבוש הים" מלבד "כיבוש האדמה" של המפעל הציוני. ג'יימס דה רוטשילד מסר זיכיון על 200 דונם במקום, לידי חברו מהגדודים העבריים יו"ר ועדת המים ד"ר מאיר גורביץ, על מנת שזה יוכל ליישב במקום 'קבוצת דיג' של סובוטניקים מאסטרחן. יישובם היה חלק מתוכנית רחבה ליישב כפרי דיג לאורך חופי ארץ ישראל ליד נמלי הים העתיקים לנצלם ולהרחיבם למעגני דיג. הברירה הייתה לקרוא לסובוטניקים ואף לגיירם ובלבד שניתן יהיה ללמד את העברים להתפרנס מענף הדיג בארץ ישראל להתבססותם ולפתוח הכלכלי של היישוב בארץ.
לאחר קום המדינה, בחודש יוני 1948, הוקם היישוב הנוכחי, לאחר שתושבי הכפר הערבי טנטורה גורשו או עזבו לפוריידיס. תושביו הראשונים היו עולים מטורקיה ששירתו בפלמ"ח, משרתי פלמ"ח נוספים שהיו ותיקים בארץ, וניצולי שואה מפולין ששהו במחנות מעבר בקפריסין ועלו לישראל. בית המוכתר של הכפר שימש כחדר האוכל בקיבוץ. עד שנות ה-60 נהרסו מרבית בתי הכפר הערבי ששימשו את התושבים, ונבנו במקומם בתים חדשים.

פעילות כיום

משנת 2000 הקיבוץ מופרט, ומתקיים כיישוב קהילתי עם שכונת הרחבה גדולה. כחלק מתהליך ההפרטה, קמו בתחומי היישוב עסקים פרטיים של חבריו כדוגמת מתפרה, מוסך, קונדיטוריה, בית קפה, משרד אדריכלות בנין, חברת שרטוט, מסגריה, דיר כבשים, סטודיו מסחרי לציור ומועדון צלילה. הקיבוץ מפעיל בשטחו בית מלון הכולל חדרי הארחה וכן מלון בוטיק עם בריכות פרטיות בחלק מהחדרים. בנוסף, ממשיכים חלק מתושבי הקיבוץ לעסוק בחקלאות, ומגדלים בננות, אבוקדו, כותנה, ודגים בבריכות דגים. כן פועל בקיבוץ מפעל פלסטיק.