google/wiki40b huggingface dataset:
יחסי בלגיה–צרפת

היסטוריה

בשנת 1830 התרחשה המהפכה הבלגית: המחוזות הדרומיים (הקתולים) של ארצות השפלה מרדו בשלטון ההולנדי הפרוטסטנטי. הם זכו בעצמאות, והקימו לראשונה את ממלכתם הנפרדת תוך כדי אימוץ השם הרומי של האזור בלגיקה/בלגיה. הבלגים שאפו להקים ממלכה עצמאית ופנו למלך צרפת בבקשה להכתיר את בנו למלך בלגיה. משסירב, הוצעה הממלכה לנסיך הגרמני לאופולד לבית סאקסה-קובורג-גותה (דודה של המלכה הבריטית ויקטוריה). ב-21 ביולי 1831, יום העצמאות הבלגי, הוכתר הנסיך לאופולד כלאופולד הראשון, מלך הבלגים, ובכך החלה שושלת המלוכה הבלגית.
בשנת 1839 נחתם הסכם לונדון, ובו הכירה הולנד בעצמאות בלגיה, והמעצמות וביניהם צרפת, ערבו לשלום בלגיה ולנייטרליות שלה.
בשנת 1914 פלשו הגרמנים לבלגיה, במטרה לאגף את הצבא הצרפתי כחלק מתוכנית שליפן, אולם המתקפה הגרמנית נכשלה בקרב הראשון על המארן, והמלחמה נגררה למלחמת חפירות שנמשכה 4 שנים.
בשנת 1940 נכבשה בלגיה על ידי גרמניה במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, ונותרה תחת כיבוש גרמני עד לשנת 1944. בצרפת התקיים בתחילה משטר וישי, אולם בשנת 1942 נכבשה צרפת לחלוטין על ידי גרמניה הנאצית, ונותרה תחת כיבוש גרמני עד קיץ 1944. בדצמבר 1944 התחולל בשטחי בלגיה הקרב על הבליטה, שבו ניסו הגרמנים להתקדם לעבר אנטוורפן מחדש, אך נבלמו על ידי בעלות הברית.
לאחר המלחמה הצטרפו בלגיה וצרפת לנאט"ו ולאיחוד האירופי. כיום היחסים בין שתי המדינות מוגדרים "מצוינים", ונהנים מקשרים פוליטיים, כלכליים, חברתיים, תרבותיים, מנהליים ואישיים.

שיתוף פעולה ביטחוני

בשנת 1997 חתמו שרי ההגנה של שתי המדינות אלן רישאר וז'אן-פול פונסלה על הסכם לשיתוף פעולה ביטחוני, ועל פי ההסכם ניתנה לצבא בלגיה האפשרות להשתמש בשירותי הלוויין הצרפתי סירקיוס.

יחסים דיפלומטיים

בלגיה מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז, ו-13 קונסוליות באז'אקסיו, בורדו, שרלוויל-מזייר, דיז'ון, לוריאן, ליון, מרסיי, מץ, מונפלייה, נאנט, פרפיניאן, טולוז וטור. מאידך, צרפת מחזיקה בבלגיה שגרירות בבריסל, ו-13 קונסוליות בבריסל, אנטוורפן, ארלון, ברוז', שרלרואה, גנט, קורטרייק, לובן, ליאז', מונס, מוסקרון, נמור וטורנה.

ביקורים רשמיים

במאי 2007 נשיא צרפת ניקולא סרקוזי ביקר את ראש ממשלת בלגיה ג'י ורהופשטאט, ובפברואר 2008 ביקר ורהופשטאט את הנשיא סרקוזי.
בפברואר 2014 פיליפ, מלך הבלגים ומתילדה, מלכת בלגיה ביקרו בפריז, והתקבלו בברכה על ידי הנשיא פרנסואה הולנד.
כפר א-שיח' (מחוז)

אוכלוסייה

בשנת 2015, כמות האוכלוסייה במחוז הוערכה ב-3,172,753 תושבים. רוב תושבי המחוז חיים באזורים כפריים. כ-2,441,246 תושבי המחוז גרים באזורים הללו לעומת 731,507 תושבים הגרים באזורים עירוניים.

היסטוריה

מחוז כפר א-שיח' הוקם בשנת 1949, שמו הקודם היה "פאודיה" לכבודו של המלך פואד הראשון של מצרים. לאחר המהפכה ב-1952, ובעקבות שינוי השם של הכפר א-שיח', המחוז נקרא על שמה.
אסטריקס ושיקוי הקסמים

עלילת הסרט

בהרפתקה, אסטריקס ואובליקס יוצאים למסע על מנת למצוא כהן צעיר אשר יודע את הסוד של שיקוי הפלאים, זאת לאחר שהכהן הזקן אשפיקס שבר את רגלו כאשר נפל מהעץ כשהוא אסף צמחי דבקון. בינתיים קוסם מרושע בשם שדוניקס (Sulfurix) עושה הכל על מנת לגנוב את המרכיב הסודי של השיקוי.
הבאר של אורד

במיתולוגיה הנורדית, הבאר של אורד (בנורדית עתיקה: Urðarbrunnr) היא באר הממוקמת במרכז אסגארד. הבאר היא אחת משלוש הבארות הנובעות משורשיו של יגדראסיל, עץ העולם.

אדה פואטית

הבאר מוזכרת בפואמה הראשונה באדה הפואטית, ״נבואת הרואה״ (Völuspá), בה נביאה מספרת לאודין אודות בריאת העולם וסיומו. בפואמה הנביאה מספרת לאודין על עץ מילה אדיר המכונה יגדראסיל הנמצא על שפת הבאר של אורד. לצד העץ ישנו אולם בו שוכנות שלושת הנורנות - אורד, ורדנדי וסקולד - וחורצות את גורלות כל היצורים החיים.
אֲנִי יוֹדַעַת מֵילָה / אִיגְדְרָזִיל יְכַנּוּהָ,

מֹהַל לָבָן / מַרְטִיב אֶת עֵץ-הָאַדִּירִים;

מִשָּׁם בָּא הַטַּל / הַמַּרְטִיב עֲמָקִים;

מוֹרִיק הוּא תָּמִיד / עַל מַבּוּעַ הָאוּרְד

עַל יַד גֶּזַע הָעֵץ / עוֹמֵד אוּלָם,

שָׁלֹש בְּנוֹת-חָכְמָה / גָּרוֹת בְּתוֹכוֹ:

[הָאַחַת שְׁמָהּ אוּרְד, / הַשְּׁנִיָּה וֶרְדַּנְדִּי –

הֵן חָרְטוּ בְּרַעֲפֵי-עֵץ – / וְהַשְּׁלִישִׁית הִיא שׁוּלְד;]

הֵן פֹּה חָרְצוּ / גּוֹרַל הַחַיִּים

לִבְנֵי-אָדָם, / גּוֹרַל כָּל-גָּבֶר.
— מתרגומו של שאול טשרניחובסקי
הבאר מוזכת שוב בפואמה משלי המרומם (Hávamál) הכוללת אוסף משלים ועצות מפיו של אודין.

אדה פרוזאית

ב"תרמית על גילפי", החלק השני באדה הפרוזאית, ה"נעלה" מספר למלך גילפי על שלושת שורשי עץ העולם, כל אחד מהם נטוע בבאר אחת - הבאר של מימיר, ורגלמיר והבאר של אורד. השורש המגיע לבאר של אורד הוא השורש שנמצא ברקיע. ה"נעלה" מספר שלבאר זו מגיעים האלים כל יום רכובים על גב סוסיהם, דרך גשר הביפרוסט. בסמוך למעיין ניצב נווה ובו שלוש בתולות: אורד המייצגת את העבר, ורדנדי המייצגת את ההווה וסקולד המייצגת את העתיד. תפקיד הנורנות הוא לגזור את גורלות בני האדם. בנוסף, הנורנות הן האחראיות על הטיפול בעץ.
הבאר של אורד מוזכרת פעמיים ב"שפת השירה", החלק השלישי באדה הפרוזאית. בהופעתה הראשונה, בסעיף 49, מצוטט הסברו של קורמוק אגמונדרסון, משורר איסלנדי בן המאה ה-10, לקנינג (kenning), סוג של מטאפורה המאפיינת את שירת הסקאלדים, בין "האש של אודין" ל"חרב". הופעתה השנייה של הבאר היא בסעיף 52. לפי הקטע, סקאלדים עתיקים השתמשו בבאר של אורד כמטאפורה למשיח הנוצרי.
ג'ינג'ר הובר

ביוגרפיה

באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2013 זכתה הובר במדליית כסף, בתחרות הראשונה בתולדות אליפויות העולם ממקפצה של 20 מטר, בתוצאה של 206.70 נקודות, אחרי בת ארצה ססילי קרלטון (211.60 נקודות) ולפני אנה בדר מגרמניה (203.90 נקודות).
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה בשנת 2015 סיימה הובר במקום שישי בתחרות ממקפצה של 20 מטר בתוצאה של 213.70 נקודות.
קארל גרוסמן

קארל פרידריך וילהלם גרוסמן (בגרמנית: Carl Friedrich Wilhelm Großmann;‏ 13 בדצמבר 1863 — 5 ביולי 1922) היה רוצח סדרתי גרמני. גרוסמן התאבד בזמן שחיכה להוצאתו להורג מבלי לתת הודאה שלמה על היקף פשעיו ומניעיו, והם נותרו במידה רבה לא ידועים.

חייו

לא ידוע הרבה על ראשית חייו של גרוסמן, מלבד שהיו לו העדפות סדיסטיות בכל הנוגע למין, ושהורשע מספר פעמים בגין התעללות מינית בילדים. 
ב-21 באוגוסט 1921 נעצר גרוסמן בדירתו שבברלין אחרי ששכנים שמעו צרחות ורעשים של דפיקות מדירתו ובעקבותיהם שקט. השוטרים שפרצו לדירה ובדקו את המקום מצאו על המיטה גופה טרייה של אישה שנרצחה. גרוסמן נלקח למעצר והועמד לדין בגין רצח מדרגה ראשונה. שכנים דיווחו שבמהלך השנים האחרונות היה נראה כי גרוסמן בילה באופן סדיר בחברתן של נשים, בעיקר צעירות שנראו עניות. רבות נכנסו לדירה, אך רק מעטות יצאו ממנה.
לפני כן, במהלך מלחמת העולם הראשונה, מכר גרוסמן בשר רב בשוק השחור, ואף היה לו דוכן נקניקיות בתחנת רכבת קרובה לביתו. האמונה הרווחת היא שהבשר היה משאריות של קורבנותיו, כשהעצמות וחלקים אחרים שהם בלתי אכילים הושלכו לנהר. לא ידוע כמה קורבנות גרוסמן קטל. רק הגופה של הקורבן האחרון נמצאה, יחד עם כתמי דם בדירה שהראו שלפחות עוד שלושה אנשים נרצחו שם בשבועות המעטים שקדמו למעצר. יש המציעים כי 50 נשים נכנסו לדירתו של גרוסמן שם הן נרצחו, בותרו ולבסוף נאכלו על ידי לקוחות תמימים של עסקי הבשר שלו. 
גרוסמן הורשע ברצח ונידון למוות, אך לפני ביצוע גזר הדין הוא תלה את עצמו בתאו.
מפרץ אילת

מי המפרץ

קרינת השמש החזקה והיובש באזור גורמים לרמה גבוהה של התאדות מי המפרץ. בדהב מגיעה ההתאדות לשיא של 4,250 מילימטר לשנה, רמה שהיא פי 400 מכמות המשקעים השנתית הממוצעת במקום. תופעה זו גורמת לגרעון מתמיד של מים במפרץ ולזרימה קבועה של מים מדרום, דרך מצרי טירן. הזרימה במפרץ היא בניגוד לכיוון השעון; עם כניסתו למפרץ מוטה הזרם מזרחה בשל כוח קוריוליס. בהמשך, משפיעות הרוחות הצפוניות על שינוי כיוון הזרימה מערבה ואחר כך - דרומה. האידוי המוגבר גורם לשתי תופעות נוספות: קירור המים והמלחתם. הטמפרטורה השנתית הממוצעת של מי מפרץ אילת היא 24° לעומת 27° בדרום הים האדום (במפרץ סואץ, שהוא רדוד יותר, מגיעה הטמפרטורה הממוצעת ל-22.5°). מליחות מי מפרץ אילת עומדת על 40.8‰ לעומת 36.0‰ בדרום הים האדום. שכבות המים במפרץ שוות במליחותן והטמפרטורה שלהם כמעט שווה. הצפיפות השווה של שכבות המים מאפשרת ערבול אנכי של המים - תופעה שבעקבותיה קיימת הספקת חמצן גם לאזורים העמוקים ביותר במפרץ.
הגאות והשפל במפרץ אילת הן דו-שיאיות. כלומר, במהלך יממה יש שני מחזורי גאות ושפל. הפרש הגבהים בין הגאות והשפל אינו רב ומגיע בקירוב למטר אחד.

זיהומים במפרץ

תפיסת החוף על ידי נמל צבאי, נמל אזרחי, מתקני תעשייה וריבוי המבקרים משפיע ישירות על כמות הזבל במפרץ וזיהומים נוספים. לחופי המפרץ ישנם מפעלים שלאחר קירור המכונות בעזרת מי ים מחזירים את המים למפרץ כשהם חמים ומלאים חלקי מתכת המפרים את האיזון במפרץ. בנוסף יש בעיות של דליפת ביוב הן בעקבה בצד הירדני והן באילת בצד הישראלי. כמו כן התקיים מאבק בנושא כלובי הדגים במקום. בשנים 1994–1996 נחתמו הסכמים לשיתוף פעולה אקולוגי במפרץ מצד ירדן וישראל.
ויוואן דנון

חייו ופועלו

דנון למד משפטים, אך העדיף לימודי רישום וציור והשתלם באמנות התחריט. הודות לקשריו עם אנשי חצרו של לואי ה-15 מונה לאוצֵר של אוסף המטבעות והמדליות המלכותי ושל אוסף אבני החן של מאדאם דה פומפדור. 
את דרכו בשירות החוץ החל ב-1773 כמזכיר בשגרירות צרפת בסנקט פטרבורג ולאחר מכן בסטוקהולם ובז'נבה. מ-1779 עד 1785 מילא תפקידים שונים בשגרירות צרפת בממלכת נאפולי. בתקופה זו ערך מסעות לדרום איטליה, לסיציליה ולמלטה, עסק בציור מונומנטים עתיקים וביצירת תחריטים וכן באיסוף ממצאים ארכאולוגיים וחפצי אמנות ומסחר בהם. בשל הישגיו האמנותיים התקבל ב-1787 כחבר באקדמיה המלכותית לציור ולפיסול (צר'). ב-1788 השתקע בוונציה. בפרוץ המהפכה הצרפתית שהה באיטליה, אך נאלץ לחזור לפריז ב-1793, בעיצומו של שלטון הטרור. שם נעצר וניצל מהוצאה להורג בזכות ידידותו עם הצייר ז'אק-לואי דויד. רובספייר אף מינה את דנון ל"אמן הרפובליקה". קשריו של דנון עם ז'וזפין דה בּוֹאַרנֵה קירבוהו לחוגו של הגנרל הצעיר נפוליאון בונפרטה.
דנון ליווה את נפוליאון במסעו הצבאי למצרים ב-1798–1801 כיועצו לנושאי אמנות. במצרים תיעד בסדרת רישומים את נופיה ואתריה ההיסטוריים. חיבורו "מסעות במצרים התחתית והעילית ב-1798 ו-1799", שכלל איורים רבים מעשה ידיו, ראה אור ב-1802, עוד לפני הפקת כרכי הסקר הנרחב של מצרים – Description de l'Égypte (צר'). דנון דאג להעברת חלק מאוצרות האמנות העתיקים של מצרים לפריז, ובכך הניח בסיס למדע האגיפטולוגיה המודרני.
בשובו ממצרים מונה דנון למנהל המוזיאון המרכזי לאמנויות, שיהיה ל"מוזיאון נפוליאון" ואחרי כן לַ"מוזיאון המלכותי של הלובר". ב-1803 התקבל כחבר במכון של צרפת. ב-1804 התמנה לתפקיד המנהל הכללי של המוזיאונים ברחבי צרפת, וב-1806 – לאחראי על עבודות האמנות במונומנטים מרכזיים המוקמים בפריז. ב-1808 הופקד על ניהול "הסלון של פריז" (צר') – התצוגה הרשמית השנתית של יצירות ציור ופיסול מטעם האקדמיה לאמנויות היפות. דנון אירגן וניהל את המשלחות לאיתור יצירות אמנות בארצות אירופה הכבושות, תפיסתן והעברתן לצרפת, ובכך העשיר את הלובר והפכו למוזיאון הגדול בעולם באותה תקופה. הוא מיצֵב את המוזיאון כמרכז למורשת תרבות עולמית, על-לאומית, וכמכשיר להקניית דעת.
דנון כיהן בתפקידיו אלה גם לאחר נפילת פטרונו נפוליאון ב-1814, אך פרש מהם ב-1816 לנוכח הרס מפעל חייו – התרוקנות הלובר מן האוצרות שהוחזרו, בהתאם להסדרים של קונגרס וינה, לארצות שמהן נלקחו.
ויוואן דנון שלח ידו גם בכתיבה. הוא פרסם מאמרי ביקורת רבים בתחום האמנות. כתביו כללו גם יצירות אירוטיות. מלבד הנובלה "ללא מחר" (1776), יצר דנון סדרה של תחריטים פורנוגרפיים.
בשנותיו האחרונות התמקד דנון בטיפוח אוספיו הפרטיים בביתו שעל גדת הסן  ברובע השביעי של פריז ובשכלול טכניקות הדפסי אבן (ליתוגרפיות).
דנון מת ערירי. את אוספיו הוריש לאחייניו והם הועמדו ללא שהות למכירה פומבית והתפזרו.
ב-1803 עוטר דנון באות לגיון הכבוד הצרפתי, וב-1812 הוענק לו התואר ברון. הדרומי בשלושת האגפים המרכזיים של מוזיאון הלובר נקרא על שמו – Denon. כמו כן נקרא על שמו מרכז המחקר של המוזיאון.
The Awesome Adventures of Captain Spirit

משחקיות

The Awesome Adventures of Captain Spirit הוא משחק הרפתקאות-גרפי שבו השחקן מגלם את דמותו של כריס בן ה-10, שמדמיין את עצמו בתור גיבור על. התלבושות שלו ניתנות להתאמה אישית, בעוד שניתן לתקשר עם הסביבה, המכילה קווסטים (משימות) כמו חיפוש אוצרות וחקירת כוכבי לכת דמיוניים. עצי דיאלוג משומשים על מנת לתקשר עם הדמויות האחרות. הבחירות של השחקן ישפיעו על המשחק Life Is Strange 2.

רקע

המשחק מתרחש באותו יקום של סדרת המשחקים Life Is Strange. העלילה סובבת סביב כריס בן ה-10 ומתרחשת כ-3 שנים אחרי אירועי Life Is Strange (כלומר, בשנת 2016), בעיירה ביבר קריק שבמדינת אורגון, בארצות הברית. כריס מתגורר עם אביו, צ'ארלס, שהתאלמן מאשתו זמן קצר לפני תחילת עלילת המשחק.

פיתוח והפצה

על פי המפתחת, The Awesome Adventures of Captain Spirit מהווה הגשמת חלום להרחיב את יקום Life Is Strange, דבר שעלה במהלך פיתוח המשחק Life Is Strange 2. המפתחים ראול ברבת' ומיצ'ל קות' חברו יחד לכותב ג'ין-לוק קנו כדי ליצור את הסיפור ואת הדמויות. שירי האלבום "Carrie & Lowell" מאת האומן סופיאן סטיבנס נמצאים בפסקול המשחק על מנת להמחיש את אווירת האבדון. עצי הדיאלוג במשחק שופרו כך שניתן יהיה לנוע בעולם במקביל. על ידי שימוש במנוע המשחק Unreal Engine 4, המפתחת פיתחה מערכת אנימציות של פנים ופיזיקה.
The Awesome Adventures of Captain Spirit נחשף במהלך מסיבת העיתונאים של מיקרוסופט ב-E3 2018 ב-10 ביוני 2018.
רוברט בולארד

תחילת דרכו

בולארד נולד ב-5 בינואר 1861 במחוז לי שבמדינת אלבמה בארצות הברית. שמו המקורי היה רוברט ויליאם בולארד, אולם כילד קטן הוא שכנע את אביו לשנות את שמו לרוברט לי, על שמו של הגנרל המפורסם רוברט אי לי. הוא למד באוניברסיטת אובורן ולאחר מכן באקדמיה הצבאית של ארצות הברית אותה סיים בשנת 1885. לאחר מכן התגייס לצבא ארצות הברית, ובשנת 1892 הועלה לדרגת לוטננט. בשנת 1898 השתתף במלחמת ארצות הברית-ספרד, ולאחר מכן השתתף במלחמת ארצות הברית-הפיליפינים. הוא הוצב בפיליפינים עד 1904. ב-1906 הועלה לדרגת לוטננט קולונל, וב-1907 נשלח לקובה כיועץ צבאי של השלטון האמריקני הזמני באי. ב-1911 הועלה לדרגת קולונל, והשתתף בפלישה האמריקנית למקסיקו בעקבות המהפכה המקסיקנית. הוא פיקד גם על הרגימנט ה-26.

אחריתו

ב-1919 פורקה הארמייה השנייה, וב-1920 בולארד הורד חזרה לדרגת מייג'ור גנרל. ב-1925 הוא פרש מהצבא, וכיהן כנשיא האחרון של "הליגה לביטחון לאומי" (National Security League (NSL)) תנועה פוליטית בעלת דעות לאומניות ופטריוטיות. הארגון פשט את הרגל ב-1939, ושרד על הנייר עד 1942, כאשר בולארד מפעיל אותו מדירתו בניו יורק. ב-1942 הודיע בולארד רשמית על סגירת הארגון. הוא נפטר בניו יורק ב-11 בספטמבר 1947 בגיל 86. הוא קבור בבית הקברות וסט פוינט יחד עם אשתו אלה בולארד (1870–1963). בחייו הוא חיבר את הספרים: "זכרונות אישיים של המלחמה" (Personalities and Reminiscences of the War) ו"חיילים אמריקאים נלחמו גם" (American Soldiers also Fought).
פיג'ו סוג 153

מכירות

בין השנים 1914-1916 יוצרו 800 יחידות, בין השנים 1920 - 1925 יוצרו 3,050 יחידות, כולל 200 יחידות של הדגם ספורטיבי שיוצר בשנת 1922. 
סך הכול יוצרו 3,850 יחידות.
מערכת ההיגוי של דגם "פיג'ו סוג 153" נבנתה מימין (ראו תמונות).
היפר-ריאליזם

"היפר-ריאליזם" הוא כינויו של זרם אמנות שהתפתח בעיקר בארצות הברית ואירופה בשנות ה-70 של המאה ה-20. הסגנון, הבא לביטוי בציור ובפיסול פיגורטיבי, מאופיין בניסיון להשגת מראה מציאותי.

היסטוריה

סוחר האמנות הבלגי, איסי ברכאו (Isy Brachot) טבע בשנת 1973 את המונח Hyperréalisme כשם תערוכה שהתקיימה בגלריה בעיר בריסל. התערוכה הציגה ציירים כראלף גוינג , צ'אק קלוז , דון אדי , רוברט בצ'טל  וריצ'רד מק'לין .
המניע להתפתחות סגנון זה היה כפול. מצד אחד ביקשו האמנים לחזור אל תיאור החיים הממשיים, על רקע הדומיננטיות של ז'אנר האמנות המופשטת עד לשנות ה-60 של המאה ה-20 ופריחתו של ה"פופ ארט" בשנות ה-60 של המאה ה-20. מצד שני ביקשו האמנים להגיב אל הפופולריות ההולכת וגוברת של מדיום הצילום, שהפך למדיום אמנותי מרכזי החל משנות ה-70.
פעמים רבות התבססו האמנים, כקלוז או גרהרד ריכטר, על הצילום כבסיס לציור, כשהם מחקים את הקומפוזיציה או אפקטים אופטיים הנובעים מן השימוש בו. אחרים התבססו על ציור מתוך הסתכלות, שאימץ מאפיינים דומים.
אמנים אלו ואחרים, כגון גרהרד ריכטר, דניס פטרסון ביקשו להגיב כמו כן, היו גם אמנים משפיעים חשובים מאירופה כגון Gnoli, Richter, Klapheck, Delcol. מאז, אמנים מאירופה אימצו לעצמם את הזרם ההיפר-ריאליסטי המושפע מהפוטו-ריאליזם.

לקריאה נוספת

בבואה
A Thousand Suns

הפקה

הקלטת האלבום החלה מיד לאחר צאת האלבום Minutes to Midnight.
יציאת האלבום תוכננה תחילה לתחילת 2010, אך יציאתו נדחתה עקב רצון של המפיק שינודה לבצע עריכות נוספות לאלבום.
שם האלבום לקוח מציטוט של רוברט אופנהיימר אודות פצצת אטום.
A Thousand suns נכנס היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200 עם מכירות של כ-241,000 עותקים. גם מחוץ לארצות הברית הצליח האלבום במידה רבה והגיע למקום שני בבריטניה עם מכירת 46,711 עותקים ובקנדה למקום ראשון עם 23,000 עותקים. האלבום הגיע למקום הראשון גם במדינות נוספות, ביניהן שווייץ, גרמניה, אוסטרליה, איטליה ועוד.
מהאלבום יצאו ארבעה סינגלים; The Catalyst יצא לאור ב-2 באוגוסט 2010. השיר הגיע למקום הראשון במצעד האלטרנטיב והרוק של מגזין הבילבורד ובמצעד הרוק של בריטניה, אך לא הגיע לעשרת הגדולים ברוב המדינות. הסינגל השני מהאלבום, Waiting For the End, יצא לאור ב-1 באוקטובר 2010. השיר הגיע למקום הראשון במצעד שירי האלטרנטיב של הבילבורד, כמו גם למקום השני במצעד הרוק, אך לא הגיע לעשרת הגדולים באף מדינה. הסינגל השלישי, Burning in the Skies, הגיע לארבעים הגדולים בשלושה מצעדים רשמיים בעולם. Iridescent היה הסינגל הרביעי מהאלבום, ובמצעדי הפזמונים, הצליח ברמה דומה לקודמיו: במצעד הרוק של בריטניה הגיע אל המקום השני, אך לא הגיע לארבעים הגדולים ברוב המדינות בו דורג.
בשנת 2011 יצאה גרסה מוגבלת של האלבום הנקראת A Thousand Suns+ שמשלבת את האלבום עצמו את תהליך הכנתו ואת הופעת הלהקה במדריד ההופעה שזיכתה את הלהקה בתואר "ההופעה החיה הטובה ביותר" של MTV לשנת 2010

הלהקה

צ'סטר בנינגטון - סולן
מייק שינודה - סולן, פסנתר
בראד דלסון - גיטרה
רוב בורדון - תופים
ג'ו האן - די ג'יי
דייב פארל - באס

הפקה

מייק שינודה - הפקה
ריק רובין - הפקה
חסידות מונקאטש

חסידות מונקאטש היא חצר חסידית שנוסדה בעיר מונקאץ' (בעבר בהונגריה, כיום באוקראינה) בסוף המאה ה-19, על ידי הרב שלמה שפירא, נכדו של הרב צבי אלימלך שפירא מדינוב (ה"בני יששכר"). כיום נמצא מרכז החסידות בבורו פארק בברוקלין ובראשו עומד האדמו"ר רבי משה יהודה לייב רבינוביץ.

תחילת החסידות

עד שנת ה'תקפ"ד (1824) הקהילה החסידית במונקאץ' הייתה קטנה. בשנת תקפ"ד נפטר רב המקום, הרב צבי אביגדור אשכנזי. במקומו מונה רבי צבי אלימלך שפירא מדינוב, על אף שהיה חסיד, בשל גדלותו בתורה. לאחר ארבע שנים עזב רבי צבי אלימלך את מונקאץ' וחזר לכהן כרב וכאדמו"ר בדינוב, עקב מחלוקת בינו לבין ראשי הקהילה.

ענף סאסוב-סטריזוב

בנו השני של רבי שלמה שפירא, רבי משה לייב, כיהן ברבנות ואדמו"רות בבייטש, סאסוב וסטריזוב. נולד בשנת תרי"ג. היה חתנו של רבי ברוך מגורליץ ולאחר חתונתו אכל קעסט אצל רבי חיים מצאנז במשך שש שנים. בזמן מלחמת העולם הראשונה נמלט לווינה. היה סגפן. נפטר בב' בחשוון תרע"ז. בנו רבי נחמיה הצליח להעביר את גופתו למונקאץ'.
בנו של רבי משה לייב, רבי נחמיה, כיהן בסאסוב לאחר מעברו של אביו לסטריז'וב, ולאחר מלחמת העולם הראשונה הגיע לסטריזוב למלא את מקום אביו. נולד בשנת תרל"ד. היה חתנו של קרובו רבי ישעיהו נפתלי הירץ מדינוב. נרצח בשואה בדרכו מסטריז'וב לריישא.
קונסטנטין דאדשכליאני

ביוגרפיה

דאדשכליאני היה בנו הבכור של הנסיך מיכאיל (ציוֹק) דאדשכליאני, והוא ירש את אביו עם מותו בשנת 1841. הוא שלט תחת שלטון העוצרת, סבתו דיגורחאן, שנפטרה בעת הסכסוך האלים בין שני ענפי דאדשכליאני מסוואנתי, בשנת 1843. 
קונסטנטין הגיע לכוח שלטוני מלא בשנת 1846. הוא נותר להלכה ואסל של האימפריה הרוסית, אבל בפועל הייתה נסיכותו עצמאית. בהמשך לסכסוך המשפחתי הממושך בין דאדשכליאנים, ההתנגדות שלהם לשלטון הרוסי, ופעולותיהם בתקופת מלחמת קרים (1854-1856), הובילה להתערבות ישירה של הרוסים. 
בשנת 1857, הנסיך אלכסנדר בריאטינסקי (1856-1862), הנציב העליון של מלכות המשנה של הקווקז, הורה על הכנעת נסיכות סוואנתי בכוח צבאי. קונסטנטין מצידו ניסה לנהל משא ומתן, אבל הודח ב-11 בספטמבר 1857, ונצטווה לצאת לגלות בירוואן. בפגישת הפרידה, שהתקיימה בכותאיסי, ב-27 באוקטובר 1857, הוא התווכח עם האדמיניסטרטור הרוסי המקומי, אלכסנדר גגרין והרג אותו יחד עם שלושה מאנשיו. כאשר נתפס נשפט במשפט צבאי מהיר והוצא להורג ביריה.
שלמה ליליינבלום

ביוגרפיה

נולד ברוסיה. בוגר הקונסרבטוריון באודסה.  בשנת 1925 עלה לארץ ישראל, בעקבות פנייתו של מרדכי גולינקין, מייסד האופרה הארץ ישראלית ומנצחה. במשך עשרים ושלוש שנה הופיע בה כטנור, עד לסגירתה בשנת 1947.
נישא למיכל לובמן (חביב) מראשון לציון, בתו של מרדכי חביב ואחותו של זרובבל חביב. התגוררו בראשון לציון. לאחר הפסקת פעילות האופרה הישראלית עסק בפרדסנות וכן עבד ביקב בראשון לציון. גם אשתו, מיכל, הייתה מעובדות היקב וכן שימשה מזכירה של האגודה לשוויון זכויות לנשים במושבה.  
נקבר בבית הקברות הישן בראשון לציון.
משחק הדיקטטור

משחק הדיקטטור הוא משחק פשוט בכלכלה ניסויית, שבו שחקן אחד מחלק סכום כסף בין שני שחקנים. בשונה ממשחק האולטימטום, שבו השחקן  השני מחליט אם לאמץ את החלוקה או להותיר את שניהם בידיים ריקות, כאן תפקידו של השחקן השני פסיבי לחלוטין. תוצאות ניסיוניות במשחק הדיקטטור נראות לפעמים כסותרות את מודל ההתנהגות של "האדם הכלכלי" לפיו הפרט הרציונלי דואג לאינטרסים הפרטיים שלו בלבד.

איתגור

מחברים שונים הציעו כי נתינה במשחק הדיקטטור לא מצביעה על רצון של הפרט למקסם את התועלת של סביבתו (אלטרואיזם). במקום זה הם משערים שהפרט מפיק תועלת שלילית מכך שהוא נתפס כחמדן על ידי אחרים, והוא מנסה להימנע מלהיתפס כחמדן על ידי עורך הניסוי. כמה ניסויים בוצעו כדי לבחון השערה זו, אך לא התקבלה מסקנה חד משמעית, אלא תוצאות מעורבות. 
ניסויים נוספים הבודקים מסקנות ניסוייות נערכו. בארדסלי ערך ניסויי שבו לפרטים ניתנה ההזדמנות לתת כסף, לא לתת כלום או לקחת כסף מהמגיב. רוב הנבדקים היו רחוקים מלהראות אלטרואיזם ולקחו את הכסף לעצמם. בהשוואה שנערכה בין משחק הלקיחה למשחק הדיקטטור הנערכים שניהם עם אותו שלל התחלתי, רוב האנשים שבחרו לתת למגיב חלק מהשלל במשחק הדיקטטור בחרו לקחת הכול לעצמם במשחק הלקיחה. Bardsley הציע שני פירושים לתוצאות אלו. 
הראשון, יכול להיות שמבחר האפשרויות המוצגות מספקות רמזים שונים לנבדקים המשתתפים בניסוי לגבי מה מצופה מהם. "נבדקים יכולים לתפוס את משחק הדיקטטור כמשחק שהנושא שלו הוא נתינה, מאחר שהם יכולים או לא לעשות כלום או לתת, ולכן הם שואלים את עצמם כמה לתת. בעוד שמשחק הלקיחה יכול להיתפס כמשחק שהנושא שלו הוא לקיחה מסיבות אנלוגיות, ולכן הנבדק שואל את עצמו כמה לקחת". לפי פירוש זה נתינה במשחק הדיקטטור היא תגובה למאפיינים הנדרשים על ידי הניסוי.
שנית, ההתנהגות של הנבדקים יכולה להיות מושפעת על ידי סוג של אפקט הפללתי. מה שהנבדק מחשיב להתנהגות נאותה תלויה בתחום ההתנהגויות האפשרי. במשחק הלקיחה, מרחב ההתנהגויות כולל אלטרנטיבה גרועה יותר מאשר מרחב ההתנהגויות במשחק הדיקטטור. כתוצאה מכך, לתת פחות או לקחת יכולים להיתפס כנחמדים במידה שווה.

משחק אמון

משחק האמון מרחיב את משחק הדיקטטור על ידי כך שגודל השלל ההתחלתי שהדיקטטור מחליט באופן חד צדדי כיצד לחלקו בינו לבין המגיב, נקבע באופן חלקי על ידי מתנה ראשונית מהמגיב. הצעד הראשוני נעשה על ידי השותף למשחק של הדיקטטור, שעליו להחליט כמה מהשלל ההתחלתי שלו להפקיד בידיו של הדיקטטור (בתקווה לקבל חלק מזה חזרה). באופן טבעי, הוא מעודד לתת משהו לדיקטטור על ידי הגדרות המשחק שקובעות כי החלק שיקבל מהשלל שייתן יוכפל בפקטור מסוים. הניסוי מסתיים לעיתים נדירות בשיווי משקל תת-משחקי משוכלל בו "אין אמון". למעשה, מחקרים שהתרחשו לאחרונה על תאומים זהים ולא זהים בארצות הברית ושוודיה מציעים סברה לפיה ההתנהגות במשחק הזה היא תורשתית.
ניר ישראל

היסטוריה

בבית העולים בבנימינה הקימה קבוצת עולים את "ארגון עולי צ'כוסלובקיה להתיישבות חקלאית". לארגון הצטרפו 30 משפחות, ששאפו להקים יישוב חדש בעל אופי חקלאי. הארגון פנה לשם כך למוסדות המיישבים ואלה הציעו לקבוצה להצטרף כהרחבה ליישוב קיים. הקבוצה דחתה את ההצעה, אולם הוכרה כארגון להתיישבות והוצעה לה האפשרות לגבש את גרעין ההתיישבות במחנות פנויים ליד נס ציונה ורעננה. לפיכך, התרכזו העולים בשני מחנות אלו והחלו להתגבש כקיבוץ לצורך עלייה לקרקע והחלו גם לעבוד בפרדסים הסמוכים לשני המחנות.
לאחר כחצי שנה הוצע לארגון שטח שנקרא אז "ג'וליס ה'" (על שם הכפר הערבי הנטוש ג'וליס ממזרח) ושכן בסמוך לעיירה מג'דל ולקיבוץ ניצנים. לאחר ביקור נציגי הקבוצה בשטח, הוחלט לקבל את ההצעה.
ב-23 בנובמבר 1949 הגיעו הגברים לשטח והקימו מעגל של אוהלים למגורים. במרכז המעגל הוקמו צריפים ששימשו כמחסן מזון, מחסן נשק, מטבח ומזכירות. החברים הקימו גם אורווה מחומרים שמצאו בשטח לפרדות שנמסרו להם מאוחר יותר.
תוך זמן קצר החלו הגברים בהקמת בתי הקבע - כל אחד השתרע על שטח של 24 מ"ר וכלל חדר ומטבחון. השירותים והמים מוקמו בחצר והיו משותפים. בסופי השבוע נסעו הגברים למשפחותיהם והותירו בשטח כמה מהם כשומרים. 
ב-1 במאי 1950, בעקבות סיום בניית בתי הקבע, הצטרפו הנשים והילדים ממחנות הגיבוש לגברים ואיכלסו את בתי הקבע במושב.
ועדת השמות הציעה למושב את השם "גאליה", שנדחה בידי החברים. אלה העדיפו לקרוא את היישוב על שם אישיות, שעזרה בבניין הארץ ולכן הוחלט לציין את זכרו של ישראל טייבר, שהיה תעשיין בולט ביישוב.
מכשירי מדידה חשמליים

מכשירי מדידה חשמליים הם מכשירי מדידה המיועדים ליצור אותות גירוי במעגל חשמלי ולקלוט אותות מהמעגל. באמצעות מכשירים אלו ניתן לאפיין ביצועים של ציוד חשמלי, או לאתר כשלים בציוד כזה ולהיעזר בהם בתיקון. כאשר עובדים עם מעגלים חשמליים בצורה מקצועית, משתמשים, על פי רוב, במכשירי מדידה כדי לנטר את המעגל.
המשתמשים במכשירים אלו (למשל, מהנדסים וטכנאים) יכולים להשתמש בכלים זולים ופשוטים מאוד כגון טסטר, או במכשירים יקרים ביותר המשלבים מחשב כחלק ממכשיר המדידה. ציוד מדידה בעל רגישות גבוהה, או המיועד לתדרים גבוהים, הוא בדרך כלל עדין ויקר - מחירם של מכשירי מדידה מסוימים מגיע למאות אלפי דולרים.
ככל שעולה רמת המורכבות של המכשירים שאותם יש לבדוק, גדלה מורכבותם של מכשירי המדידה. אין צורך במכשירים אלו במקרה של בדיקה פשוטה, או אם קיים במערכת אמצעי אוטומטי למציאת בעיות (כמו במחשב).
Love Stuff

רקע והפקה

את האלבום הפיקו וכתבו אנשים רבים, כשהבולטים ביותר מביניהם הם; ג'ון היל, דייב באסט, וג'ף באשקר. את כל שירי האלבום כתבה קינג בעצמה בשיתוף אמנים ופזמונאים רבים אחרים.