אליעזר ברגמן

שנותיו המוקדמות

נולד בעיר היידנהיים שבבוואריה (גרמניה) לרב יוסף בנימין בן הרב אליעזר ברגמן, רבה של היידנהיים, ולבונלא בת הרב אליקים. נשלח בילדותו ללמוד בישיבתו של רבי אברהם ביהם בגונצנהאוזן. אביו נפטר כאשר היה בן פחות מעשר שנים. הוא המשיך ללמוד בישיבת רבי אברהם בנימין זאב המבורג בפיורדא אשר גידלו כבנו במשך כחמש שנים.
בגיל שבע עשרה בערך החל ללמוד בישיבת וירצבורג שעמדה תחת הנהגת רב המדינה של וירצבורג וצפון בוואריה, הרב אברהם בינג, תלמידו של הרב נתן אדלר מפרנקפורט. כחברותא שימש לו הרב יעקב עטלינגר, בעל "ערוך לנר". עוד למדו עמו בישיבת וירצבורג הרב יצחק דב במברגר ורבי נתן אדלר (השני), אב"ד לונדון.
בעקבות פרעות "הפ-הפ" שפרצו בווירצבורג בשנת ה'תקע"ט (1819), נפוצו תושבי העיר לכפרי הסביבה. חלק מאנשי וירצבורג ובראשם "החשמן היהודי" הרב מנדיל רוזנבאום פנו לעיירה צעהל הסמוכה לוירצבורג, שם הקימו קהילה יהודית שגדלה ברבות השנים. ברגמן הצטרף לקהילה זו. כעבור ארבע שנים נישא הרב ברגמן לבתו של הרב רוזנבאום.

יסוד כולל הו"ד

בתחילת שנת ה'תקצ"ז (1837) פקדה את צפת וסביבותיה רעידת אדמה עזה שבעקבותה עזבו חלק מהניצולים את צפת ועלו לירושלים. 
גידול האוכלוסין הבלתי צפוי בירושלים, גרם למחסור ולמחלות. עקב כך נוסד בהשתתפות ברגמן באותה שנה "כולל הו"ד" אשר איגד את היהודים יוצאי קהילות הולנד ודייטשלאנד (גרמניה) בירושלים. הכולל שלח שד"רים למערב אירופה ואסף תרומות שחולקו למשפחות הנזקקות.

מסעותיו לאירופה כשד"ר

על מנת לבסס את הכולל נסע ברגמן פעמים מספר לחו"ל כשד"ר. נסיעתו הראשונה הייתה בשנת ה'תקצ"ח. על ביקורו בבית אנשיל רוטשילד בפרנקפורט סיפר אחיינו, הברון שמעון וואלף רוטשילד, שנכח שם: "כאשר אך באה השמועה כי רבי אליעזר ברגמן בא מירושלים דרך מיינץ לפרנקפורט, נועדו פרנסי ונכבדי הקהלה לצאת לקראתו מי במרכבות ומי בסוסים לקבל פניו כחצי שעה מחוץ לעיר, ויביאוהו בכבוד גדול אל בית אחד מעשירי הקהלה".] 
בקיץ ה'תר"ד (1844) נסע הרב ברגמן שוב לאירופה. בקיץ ה'תר"ה (1845) נסע ללונדון, ושהה שם אצל חברו רבי נתן אדלר, רב העיר. בשהותו שם הגיעה אליו הבשורה הרעה אודות מות אשתו. הוא הפסיק את מסעו, חזר לארץ ישראל, ובדרכו נשא אישה שתהא אם לשני יתומיו.
בסוף שנת ה'תר"ט (1849) נסע הרב ברגמן שוב לאירופה, כשליח של כולל הו"ד וכולל הספרדים כאחד, במטרה להתדיין עם ראשי ועד הפקידים והאמרכלים של אמסטרדם כדי להביאם להודות בזכות קיומו של הכולל המתבדל, להגדיל את ההקצבה לכולל זה, ולעשות בכלל להגדלת ההכנסות של קופת ארץ ישראל (המנוהלת על ידי הפקידים). הפעם התלווה אליו בנימין בנו. בהיותם בדרך, בטרייסטה שבאיטליה, נפח בנימין את נשמתו, קורבן למגפת הטיפוס בהיותו בן שבע עשרה.
הרב ברגמן המשיך לחזר בהצלחה על קהילות ישראל באירופה. הוא השיג את הרישיונות הדרושים, והתקין קופה של א"י בשם צדקת רבי מאיר בעל הנס בבתים יהודיים רבים בבאווריה ובפרוסיה.

פטירתו

בי"ט בניסן ה'תרי"ב (1852), בעת שהותו בברלין, חלה הרב ברגמן במגפת הטיפוס ונפטר לאחר מספר חודשים. הוא נקבר בבית העלמין הישן בברלין ב'שורת הכבוד' ועל מצבתו נחקק "פה נטמן איש ירושלים".

תורתו וקשריו עם גדולי דורו

מעבר להיותו עסקן וסוחר אריגים, היה הרב ברגמן למדן ומאות גיליונות חידושי תורה שכתב מצויים בידי צאצאיו. הוא התכתב בענייני הלכה עם רבים מגדולי דורו, כמו ה"כתב סופר"; רבי ישראל משקלוב, אותו הוא מכנה בתוארים מופלגים בספרו "בהר יראה", (אם כי אין הוא מהסס לחלוק עליו בדבר הלכה); ידידו בהנהגת כולל הו"ד רבי יהוסף שוורץ ועוד.
ברגמן היה חבר במועצה הגדולה שהוקמה על ידי הרב משה מגיד, מנהיג עדת האשכנזים בירושלים.

עזרתו לעדת המערביים בירושלים

כאשר הגיעו יהודים מארצות המגרב לירושלים הם הצטרפו לקהילה הספרדית בעיר, שהורכבה מיוצאי טורקיה, יוון והבלקנים. אף שהגיעו לירושלים תרומות נכבדות מן המגרב, מרבית היהודים יוצאי ארצות אלו בירושלים היו שרויים בדוחק רב. כאשר רבתה ההתמרמרות בקרבם נרתם ברגמן לעזרתם, כיון שאף הוא התנגד למרות הספרדים בקהילה. פעולותיו של ברגמן בתמיכתו של משה מונטיפיורי למען שינויים במערך היישוב היהודי האשכנזי והכללי בארץ ישראל סייעו גם לבני העדה המערבית. הוא נתן להם חדר בביתו לצורך הקמת בית כנסת נפרד ובחדר זה התקיימה גם ישיבת "נר המערב". ברגמן השיג להם ספר תורה מהעדה האשכנזית, מאחר שהספרדים התנגדו לכך. לאחר כשישה חודשים נלקח ספר התורה ונסגר בית הכנסת בשל התנגדותם של הספרדים, שחששו מפני פיצול סמכותם ומשאביהם. בסוף שנות ה-40 של המאה ה-19, ארגן ברגמן "רשת" חדשה של שני סוחרים יהודים, אברהם לארידו בגיברלטר ומאיר רוזנטל בביירות, שתפקידה היה להעביר כספים מהמגרב אל המערביים בירושלים, בלא ידיעת הספרדים.

העלאת עצמותיו לירושלים והנצחתו

מאה ועשרים שנה לאחר פטירתו הצליח נכדו לאתר את קברו בברלין ולהעלות את עצמותיו לירושלים. הוא נטמן בבית הקברות בהר הזיתים ועל מצבתו נחקקו המילים שהופיעו על זו שבברלין.
בשכונת בית וגן הירושלמית, נקרא רחוב על שמו.
יש הטוענים כי "עגונות", סיפורו הראשון של ש"י עגנון, שפורסם בשנת 1908 ביפו, הושפע מדמותו של הרב ברגמן. בנוסח הראשון של הסיפור, נקשרים רבי נסים והקצין רבי אחיעזר לכולל הו"ד. לדעת הלל ויס, ר' נסים הוא השד"ר הרב אליהו נסים, המכונה מיוחס, ואילו דמותו של הקצין רבי אחיעזר, היא של הרב ברגמן.

צאצאיו

משפחת ברגמן באה מגרמניה לירושלים כשהיא מונה שמונה נפשות. אליעזר ורבקה סילא, בונלא מרים - אמו של רבי אליעזר, וחמשת ילדיהם, יוסף, יצחק, לאה, בנימין ושרה.
במשך עשר השנים הבאות נולדו להם עוד שלושה ילדים: יהודה אשר נולד בכ"ב באלול ה'תקצ"ח (12 בספטמבר 1838), מרים - שנקראה על שם הסבתא בונלא מרים, ותינוק שנפטר בלא שם עם אימו ימים מעטים לאחר לידתו בכ"ט בכסלו ה'תר"ה (1845).
במשך עשר שנים אלו נפטרו שבעה מאחד עשר הנזכרים. על מות כל אלה אין רבי אליעזר מספר ביומנו ורק פתקאות, שהניח ביומנו, שבהם כתובים ימי הזיכרון לאמירת קדיש, מספרות על כך.
בנו השישי, יהודה, שנולד בירושלים, נשא לאשה את בתו של רבי נחום לעווי משאדיק, והוא היחיד מבני המשפחה שהאריך ימים באופן יחסי (נפטר בן 48), ממנו הסתעפה משפחת ברגמן הירושלמית. חלק מצאצאיו עברתו את שם משפחתם ל"מן ההר" ואחרים שינו אותו ל"ברטורא" - שתרגומו הוא בן ההר בארמית. עם צאצאיו נמנים הרב שלמה זלמן מן-ההר, הרב מאיר צבי ברגמן ואברהם ברטורא.