ניקולאיה מנולסקו

ניקולָאֶיה מנולֶסקוּ (רומנית: Nicolae Manolescu, נולד ב-27 בנובמבר 1939) הוא מבקר והיסטוריון של הספרות הרומנית,פרופסור אמריטוס באוניברסיטת בוקרשט, חבר בהתכתבות של האקדמיה הרומנית  ושגריר רומניה באונסקו. בעבר פעל גם בתקשורת ובפוליטיקה וכיהן כסנטור. אחד ממבקרי הספרות המובילים בארצו ויושב ראש איגוד הסופרים הרומנים.

קורות חיים

מנולסקו נולד בעיר רמניקו ולצ'ה בחבל מונטניה, בשם ניקולאיה אפולזן (Nicolae Apolzan). שני הוריו היו מורים לספרות. אביו, פטרו אפולזן, היה יליד אזור סיביו שבטרנסילבניה, ואמו ילידת רמניקו ולצ'ה.
כשהיה בן 14 נאסרו הוריו על ידי השלטונות הקומוניסטים בנימוק שפעלו בצעירותם בתנועה הלגיונרית ובמפלגה הלאומית ליברלית של גאורגה טטרסקו, ונכלאו למספר שנים. ניקולאיה הצעיר אומץ בנסיבות אלה על ידי סבו מצד אמו וקיבל את שם המשפחה "מנולסקו".
אחרי לימודים בתיכון על שם ניקולאיה בלצ'סקו בעיר הולדתו, עבר מנולסקו לבית הספר "גאורגה לזר" בסיביו וסיים בגיל 17 את בחינות הבגרות. הוא נמשך לתחום הספרות, ובשנות התבגרותו התעניין במיוחד בז'ול וורן, סטנדל ("האדום והשחור"), המחזאי הנריק איבסן ותומאס מאן. אולם הדמות שהשפיעה באופן ניכר על דרכו בבקורת הספרות היה מבקר ספרות בה' הידיעה, ג'ורג'ה קלינסקו, שאת ספרו הענקי על תולדות הספרות הרומנית קרא בהתפעלות עוד בגיל 12. מאוחר יותר פקד את הרצאותיו באוניברסיטה ואף ביקר בביתו שבבוקרשט. היחסים ביניהם התקררו מאוחר יותר, כששניהם כתבו ביקורת ספרות באותו עיתון, וקלינסקו לא התלהב מחופשיות הניתוח שמנולסקו למד דווקא ממנו.
מנולסקו נרשם ללימודי ספרות (פילולוגיה) באוניברסיטת בוקרשט ובשנת 1962 סיים תואר שני.
בשנת 1959, בעקבות המרד מ-1956 בהונגריה וחשש השלטון מפני "דסטליניזציה", החלו מחדש רדיפות פוליטיות קשות ברומניה. כמה מחבריו ללימודים של מנולסקו, שהשתתפו בחוג ספרותי, נעצרו וקיבלו עונשי מאסר. מנולסקו עצמו, שלא הספיק לבוא לישיבות החוג, נענש רק בסילוק זמני מהאוניברסיטה.
בשנת 1974 קיבל מנולסקו תואר דוקטור על עבודתו הסוקרת את כתביו של טיטו מאיורסקו, מבקר הספרות הקלאסי הרומני. על סמך עבודה זו פרסם עוד בשנים 1970 ו-1973 מסה תחת הכותרת "סתירתו של מיורסקו".

פעילותו הספרותית והתרבותית

משנת 1963 עבד בסגל הקתדרה לספרות רומנית של הפקולטה לפילולוגיה בבוקרשט ובשנת 1990 מונה לפרופסור ולראש הקתדרה.
עסק לאורך השנים בביקורת ספרות גם במסגרת כתבי עת לתרבות: תחילה ב"גזטה ליטררה" (Gazeta literară, "העיתון הספרותי"), והחל משנת 1972 שימש מבקר הספרות של כתב העת רומניה ספרותית, לאורך שלושים שנה. בחלק מהזמן ניהל את העיתון ג'ורג'ה איוואשקו.
ניהל את פעילות החוג "צ'נקלול דה לון" (Cenaclul de luni, ה"צ'נקולום של יום שני") שבו התחילו את דרכם רוב המשוררים הרומנים משנות ה-1980. החוג נסגר על ידי השלטונות בשנת 1983.
בין השנים 1962-1972 פרסם ביקורת ספרות גם בשבועון לתרבות  "קונטמפורנול" (Contemporanul, "בן זמננו").
משנת 1990, אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי ברומניה, הפך למנהל וה"אדיטוריאליסט" של "רומניה ליטררה".
בשנת 2005 נבחר ליושב ראש איגוד הסופרים של רומניה ובשנת 2006 מונה לשגריר ארצו באונסקו.
בין השנים 1998-2001 הנחה את תוכנית התרבות "מקצועי - התרבות" בערוץ הטלוויזיה "פרו-TV", והחל משנת 2002 מנהל את מפגשי רומניה הספרותית בחוג פרומתאוס.

פעילותו הפוליטית

ניקולאיה מנולסקו נמנה עם מייסדי התנועה הפוליטית "הברית האזרחית" (Alianţa Civică), וביולי 1991 נבחר ליושב ראש של מפלגה קטנה יותר, "מפלגת הברית האזרחית" (PAC), שהייתה חלק מקואליציה של מפלגות בשם "הקונבנציה הדמוקרטית הרומנית". בספטמבר 1991 הוא נבחר כסנטור ברשימת הקואליציה, כנציג של סיביו.  ב-1992 נבחר כמועמד  לנשיאות רומניה מטעם מפלגת הברית האזרחית. בשנת 1998 מפלגתו התמזגה עם המפלגה הלאומית ליברלית, מתוך ניסיון לחדש את התנועה הליברלית במפה הפוליטית הרומנית. לבסוף בשנת 2000 התפטר מנולסקו מתפקיד יושב ראש המועצה הלאומית של המפלגה הלאומית ליברלית והחליט לפרוש מהחיים הפוליטיים.
ניקולאיה מנולסקו היה חבר בוועדת טיסמניאנו, שבדקה וערכה את הדו"ח הרשמי על פשעי המשטר הקומוניסטי ברומניה. פרט לראשות איגוד הסופרים ותפקיד השגריר באונסקו, מנולסקו ממלא גם את תפקיד ראש המועצה להענקת תארים אוניברסיטאיים. למרות שהוא מוערך מאוד בגלל בקיאותו וכישרונותיו  הרבים, צבירת תפקידים חשובים רבים כל כך מהווה גם היא נושא לביקורת נגדו. 
יריביו ומבקריו מן הימין הפוליטי אינם סולחים למנולסקו על הפשרות שעשה בזמנו, כמו חלק גדול מהאקדמאים בארצו, עם המשטר הקומוניסטי.