google/wiki40b huggingface dataset:
קרל שוורץ

קרל שוורץ (Karl Schwarz;‏ 21 באפריל 1885, מינכן – 22 באוקטובר 1962, תל אביב) היה חוקר תולדות האמנות גרמני-ישראלי, מנהל המוזיאון היהודי בברלין (1933) והאוצר והמנהל הראשון של מוזיאון תל אביב לאמנות.

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
ד"ר קרל שוורץ, שהיה קודם לכן מנהל המוזיאון היהודי בברלין, הוזמן על ידי מאיר דיזנגוף להקים את מוזיאון תל אביב והיה מנהלו הראשון. הוא אסף יצירות אמנות שהביאו עולי גרמניה לאחר עליית הנאצים לשלטון.
חיבר כמה ספרים שהיו פורצי דרך בתחומם בעברית והיוו בישראל ספרי לימוד עיקריים בתחום עד שנות ה-60 של המאה ה-20: "האמנות היהודית החדשה" (1941) ו-"מורה דרך לאמנות" (1946).
שוורץ הוריש את אוספיו למוזיאון. ארכיונו, ובו תכתובות, כתבי יד, ספרים וקטלוגים, שמור בספרייה הלאומית.
נפטר בתל אביב ב-1962 והותיר שני בנים.
אריקה צוכולד

ביוגרפיה

צוכולד נולדה בשם אריקה בארת בלוקה שבתורינגיה.
ביחד עם קארין יאנץ הייתה אחת משתי המתעמלות המזרח גרמניות הבולטות של דורה, בסוף שנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בדורטמונד, אותה העת מערב גרמניה בשנת 1966 זכתה צוכולד בשתי מדליות כסף, בתחרות קרב-רב אישי ובתרגיל על סוס הקפיצות.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכתה צוכולד בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בתרגיל על סוס הקפיצות ומדליית ארד בתחרות קרב-רב קבוצתי.

אלופת עולם

נקודת השיא שלה הייתה באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בליובליאנה שבסלובניה בשנת 1970 בה זכתה צוכולד ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב בתרגיל על סוס הקפיצות ובתרגיל על הקורה, ההישג האחרון היה שנוי במחלוקת ויש שטענו שהאמריקאית קתי ריגבי הייתה צריכה לזכות בו. מדליות כסף בתחרות קרב-רב קבוצתית ובתחרות קרב-רב אישי, אחרי לודמילה טורישצ'בה מברית המועצות.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה צוכולד ב-3 מדליות כסף, בתחרות קרב-רב קבוצתי, בתרגיל על סוס קפיצות ובתרגיל על מקבילים מדורגים.
משפרשה מקריירת ההתעמלות, עסקה צוכולד בכמה פעילויות וקריירות שונות בכללן: אקרובטית טרפז, אוצרת, מחנכת, וציירת בסגנון אבסטרקטי.
נפטרה ב-22 באוגוסט 2015.

תארים והישגים

ב-2005 נבחרה צוכולד להיכל התהילה של ההתעמלות.
אי סו-יון

ביוגרפיה

אי סו-יון נולדה וגדלה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית. למדה תואר ראשון ושני בהנדסת מכונות מטעם המכון למדע וטכנולוגיה בקוריאה (KAIST, הנמצאת בטג'אן). ב-2008 סיימה דוקטורט בביוטכנולוגיה.
ב-2014 סיימה תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.

כאסטרונאוטית

במסגרת תוכנית החלל הקוריאנית, הוחלט להתחיל באימון אסטרונאוטים. ב-26 בדצמבר 2006, אי הייתה אחת משני המועמדים הסופיים, יחד עם קו סאן. בספטמבר 2007, משרד המדע והטכנולוגיה הקוריאני בחר בקו סאן, בעקבות תוצאות המבחנים והאימונים שביצע במסגרת האימונים הרוסיה.
לאחר שקו ביצע מספר הפרות על נהלים במרכז האימונים ברוסיה בכך שהוא שלח חומר רגיש בחזרה לקוריאה, סוכנות החלל הרוסית ביקשה להחליפו. במרץ 2008 אי נבחרה להתאמן עם הצוות הראשי של סויוז TMA-12. ב-8 באפריל 2008, שוגרה לחלל למשימה של 10 ימים.

מינוח טיסתה

אי טסה במסגרת הסכם בין ממשלת רוסיה וממשלת קוריאה הדרומית. נמסר כי קוריאה הדרומית שילמה 28 מיליון דולר עבור טיסתה של אי. לשם כך היא נקראה משתתפת בטיסה (spaceflight participant), מונח השמור לאנשים אשר טסו לחלל אולם לא אסטרונאוטים רשמיים, כגון משתתפי התוכנית "מורה לחלל", תיירי חלל, ואסטרונאוטים במסגרת הסכמים בין מדינות.

משימה בחלל

אי היא האישה השלישית, אחרי הלן שרמן ואנושה אנסארי אשר ייצגה לראשונה את מדינתה בחלל. במהלך משימתה ביצעה 18 ניסויים עבור המכון הקוריאני לחקר התעופה והחלל. בין השאר היא ביצעה ניסוי העוקב אחר התנהגותם של 1000 זבובי פירות בקופסה סגורה ממוזגת. הניסוי כלל בדיקה איך השינויים בכבידה או בתנאי הסביבה משפיעים על התנהגות הזבובים. ניסויים נוספים כללו את ההשפעה של מיקרו-כבידה על הלב ועל הלחץ תוך-עיני, מדידת רמות הרעש בתחנת החלל, ומעקב אחר סופות אבק מסין ומונגוליהבעזרת מצלמה תלת ממדית מיוחדת, אי צילמה את הפנים שלה 6 פעמים ביום על מנת לראות איך הם משתנים ומתנפחים בחוסר כבידה. 
לכבוד טיסתה של אי מדענים בקוריאה הדרומית פיתחו קימצ'י מיוחד לחלל שעשיר בוויטמינים וללא חומצה לקטית. 
ביום האחרון של טיסתה בחלל היא שרה את השיר "fly me to the moon" של פרנק סינטרה .
סה"כ שהתה בחלל 10 ימים, 21 שעות ו-13 דקות.

חזרה לכדור הארץ

אי חזרה לכדור הארץ בטיסת סויוז TMA-11, שהחזירה מהחלל את פגי ויטסון ויורי מלנצ'נקו  ב-19 באפריל 2008. כתוצאה מתקלה בסויוז, החללית נכנסה במסלול בליסטי במהלכו הצוות הרגיש תאוצה של עד ל10g. החללית סטתה ב-420 ק"מ ממקום הנחיתה הצפוי בקזאחסטאן .
אי אושפזה לאחר חזרתה לקוריאה עקב כאבי גב חזקים. אף על פי שבתחילה חשבו כי הכאבים היו קשורים לנחיתה, הסתבר כי במהלך שהותה בחלל עמוד השדרה שלה התארך כ-3 ס"מ, והכאבים נבעו מכיווצו מחדש לאחר חזרה לכבידה של פני כדור הארץ

לאחר הטיסה

לאחר טיסתה שימשה כחוקרת של המכון הקוריאני לחקר התעופה והחלל וכשגרירה של תוכנית החלל הקוריאנית כמו כן היא עורכת תוכניות חינוך מגוונות וכן משמשת כחוקרת בכירה במכון למדע וטכנולוגיה בקוריאה (KAIST) - אוניברסיטה בקוריאה. בנוסף, אי סו-יון מהווה כחלק מצוות מנהיגות לנשים.

פרישה מתוכנית האסטרונאוטים

ב-2014 הוכרז כי אי סו יון פורשת מתוכנית החלל מנסיבות אישיות. בראיון היא הסבירה כי היא הולכת ללמוד מנהל עסקים בארצות הברית. 

ביקור בישראל

אי ביקרה בישראל ב-2012 והצטלמה עם נשיא המדינה שמעון פרס. בפברואר 2016 ביקרה אי בשנית בישראל במסגרת אירועי שבוע החלל הישראלי שנערך במלאת 13 שנה למותו של אילן רמון באסון הקולומביה. בין השאר השתתפה בכנס החלל הבינלאומי על שם אילן רמון במכון פישר שבהרצליה.
אוצ'י יושיטאקה

ביוגרפיה

ב-1522 נלחם אוצ'י יושיטאקה יחד עם אביו, אוצ'י יושיאוקי (大内 義興) במשפחת אמאגו (尼子氏) על השליטה במחוז אקי (安芸国 כיום מחוז הירושימה). עם מותו של יושיאוקי ב-1528 הפך יושיטאקה לראש משפחת אוצ'י. בשנות ה-30 של המאה ה-16 הוביל יושיטאקה משלחת צבאית לצפון קיושו והביס את משפחת שוני (少弐氏) והשתלט על האזור. לאחר שהבטיח את עורפו בצורה זו הוא החל ב-1540 להילחם שנית במשפחת אמאגו ועד 1541 השתלט כליל על מחוז אקי.
עם זאת, פלישה למחוז איזומו (出雲国 כיום חלקו המזרחי של מחוז שימאנה) הסתיימה באסון כאשר מספר רב מחייליו ובהם בנו המאומץ, אוצ'י האורמוצ'י, נהרגו בקרב כנגד אמאגו הארואיסה. התבוסה חיסלה את שאיפותיו להרחיב את נחלותיו והוא הקדיש את מרצו לאומנות ותרבות.
השליטים הכפופים לו נחלקו לשתי מחנות. המחנה שהוביל סגארה טאקטו (相良 武任‏ 1551-1498) רצה שמשפחת אוצ'י לא תעשה דבר מעבר לשמירה על השליטה בנחלותיה הקיימות, והמחנה השני אותו הוביל סואה הארוקאטה (陶 晴賢‏ 1555-1521) שאף להמשיך להתרחב. יושיטאקה בחר באנשים מהמחנה הראשון כיועציו וב-1551 התמרד המחנה בראשות הארוקאטה והביס את כוחותיו של יושיטאקה תוך כמה ימים. טאקטו הוצא להורג ויושיטאקה נאלץ לבצע ספוקו לאחר שחיבר את פואמת המוות שלו:
הן המנצח

והן המנוצח הם

לא יותר מטיפות של טל,

אבל ברקים –

כך אנו צריכים לראות את העולם.

תרומתו לראשית הנצרות ביפן

מאוקטובר ועד דצמבר 1550 התגוררו המיסיונר הישועי פרנסיסקו חאווייר ובני לווייתו בימאגוצ'י שהייתו בירתו של יושיטאקה. חאווייר, שהיה המיסיונר הנוצרי הראשון שהגיע ליפן, הטיף לתושבי העיר כשהוא קורא טקסטים שתורגמו ליפנית מתוך ספר הכתוב באותיות לטיניות, כשהאח פרננדס, אחד מבני לווייתו שהצליח יותר מהאירופאים האחרים ללמוד יפנית, משמש כמתורגמן לשאלות הקהל. העניין שעורר גרם להזמנתו לחצרו של אוצ'י יושיטאקה. הפגישה כמעט והסתיימה באסון. פרננדס קרא בקול קטעים מהדוקטרינה הנוצרית המתורגמת ליפנית שבה תקף, בין השאר, את תופעת מעשה סדום, שאת מבצעיה כינה "מזוהמים יותר מחיה חסרת שכל". הגדרה זו הרגיזה מאוד את הדאימיו, אך הוא הסתפק בהפסקת הפגישה בחטף.
במרץ 1551 חזר חאווייר לימאגוצ'י, והפעם הוא הביא עמו לאוצ'י יושיטאקה מתנות שהתעד להביא במקור ל"מלך יפן", כאשר הפליג חיפן מגואה שבהודו. יושיטאקה התרשם והרשה לחאווייר להטיף בתחומי שלטונו, וחאווייר שהה בימאגוצ'י עד אוגוסט 1551. בתקופה קצרה זו הצליח חאווייר להמיר את דתם של כ-500 איש, מרביתם סמוראים או אנשים הקשורים לחצר הדאימיו. קהילה נוצרית קיימת ביאמגוצ'י עד היום.
מימי שרתון

ביוגרפיה

מימי שרתון נולדה בשם "מימי סולומון" בפלטבוש בברוקלין, בניו יורק, דור שלישי למהגרים יהודים ממזרח אירופה וממרכז אירופה (פולין, גרמניה ורומניה של ימינו). הוריה נולדו בניו יורק. אביה, ז'וזף סולומון, היה סוחר פירות וירקות בשוק המזון הסיטונאי וושינגטון (Washington Market) בטרייבקה. אמה, ביאטריס, הייתה ידועה במשפחה כבשלנית טובה.
אחרי שסיימה בשנת 1943 את לימודיה בתיכון מידווד, למדה שיווק וכתיבה עיתונאית בבית הספר למסחר של אוניברסיטת ניו יורק. בעת לימודיה עבד בפרסום לרהיטים ולתכשיטים. למדה לבד לבשל לפי מתכונים של המגזין "Gourmet" ולמדה קורס ערב לעיצוב פנים.
בעת שעבדה במדור לעיצוב בית של במגזין "סבנטין" (Seventeen Magazine) התחילה לכתוב גם על אוכל.
בשנת 1945 התחתנה עם חייל אמרקיאי שחזר ממלחמת העולם השנייה, ביל שליפמן, ושינתה את שם המשפחה לשרתון. אז עברה לגור בגריניץ' וילג', שם מתגוררת עד היום.
בתחילת שנות ה-60 יצאה למסע של 4 חדשים ברחבי העולם כדי לכתוב מדריך נסיעות ל-60 ערים מפורסמות בעולם. את הטור הראשון שלה לביקורת מסעדות כתבה שרתון בשבועון "קיו" שהתמזג עם "ניו יורק מגזין". שם נדרשה לכתוב בשם העט "מרתה מרטין". עבדה אחר כך כמבקרת מסעדות של וילג' וויס ושל "ניו יורק מגזין".
בדצמבר 1975 התקבלה כמבקרת מסעדות ב"ניו יורק טיימס" ומילאה תפקיד זה למשך שמונה שנים.
השתלמה בבישול ב"צ'אינה אינסטיטוט" בניו יורק, בבית הספר "לה קורדון בלה" בפריז, כמו כן אצל מורים פרטיים לבישול בקופנהגן, בביירות, בפנום פן ובאיסטנבול.
בעבודתה כמבקרת מסעדות האלמוניות הייתה מרכזית בעיניה. בעת עבודתה ב"ניו יורק טיימס" לפני כתבה נהגה לבקר במסעדה משלוש עד שתים עשרה פעמים.
אחרי שעזבה את "ניו יורק טיימס" ב-1983 עבדה כמבקרת מסעדות בשורה של מגזינים כולל "טיים", "קונדה נאסט טרוולר", "ואניטי פייר",
"הארפר'ס בזאר" ו"ווג".
נשלחה בין היתר לכתוב בתחום "החיים הטובים" בארצות רבות, כולל ברזיל, ארגנטינה וישראל (בה ביקרה ב-1994).
היא למדה בבית הספר למלונאות של אוניברסיטת קורנל ובמכון הקולינרי של אמריקה בסנט הלנה, קליפורניה. בשנות ה-2000 כותבת שרתון מדור אוכל מצחיק ב"דיילי ביסט".
פחות מעשור אחרי הנישואים הראשונים התגרשה ונישאה לאדם בשם דיק פלקונה, איתו ילדה בן.
מערת יהושפט

תיאור המבנה

במערה תשעה חדרים, היא מכילה כוכי קבורה, קברי מקמרים (ארקוסוליה) וחדרים ללא כל מתקני קבורה, שבהם הקבורה הייתה כנראה בסרקופאגים. המערה תוכננה ונחצבה כיחידה אחת יחד עם מצבת יד אבשלום. בפינה הצפון-מזרחית של המעבר החצוב המקיף את יד אבשלום נחצבה חזית מפוארת ומעוטרת בגמלון מגולף המובילה למערה.
בשנות ה-40 חקר נחמן אביגד את מצבות נחל קדרון, ובכללן את יד אבשלום, ובשנת 1954 פרסם את ספרו "מצבות קדומות בנחל קדרון" שהיה ונותר העבודה המקיפה ביותר שנעשתה על יד אבשלום. הניתוח הארכיטקטוני-סגנוני המעמיק של אביגד, הביא למסקנה שיש לתארך את המערה לתחילת המאה ה-1 לפנה"ס. עמוס קלונר ובועז זיסו העלו בחיבורם על הנקרופוליס של ירושלים בימי הבית השני, כי ניתוח הפרטים הארכיטקטוניים של המצבה משייך אותה לסגנון הפרובינציאלי האקלקטי של התקופה הרומית הקדומה. סגנון זה מתוארך לימיו של הקיסר אוגוסטוס ולימי הקיסרים מן השושלת היוליו-קלאודית (31 לפסה"נ ועד 68 לסה"נ). 
החדר הראשון במערה נושא טיח המעיד כי נעשה בו שימוש לכנסייה בימי הביניים.
אם כי מערת יהושפט ויד אבשלום הם בני תוכנית אחת, ונבנו שניהם במאה ה-1, אין להשוות ביניהם ובין קבר בני חזיר וקבר זכריה. הראשונים נם שני מבני קבורה עצמאיים, אם כי סמוכים, ואילו המבנה הנקרא "קבר זכריה" למעשה הוא מבנה אטום, שאינו מכיל קברים ומשמש כ"נפש" לקבר שלצדו.

מסורות

במקרא מסופר על קבורתו של יהושפט, מלך יהודה: "וַיִּשְׁכַּב יְהוֹשָׁפָט עִם אֲבֹתָיו, וַיִּקָּבֵר עִם אֲבֹתָיו בְּעִיר דָּוִד אָבִיו" (מלכים א, כב, נא), כלומר את קברו יש לחפש בעיר דוד, יחד עם שאר קברי מלכי יהודה. בנוסף, מאחר שכל הידוע המלך יהושפט מלך כ-700 שנים לפני הקמת מתחם יד אבשלום, כך שברור שהמערה לא שימשה כקבר יהושפט.
ייתכן והמערה קיבלה את שמה מ"עמק יהושפט" - שמו של קטע זה של נחל קדרון. בימי הביניים, החלו להראות את קברו של יהושפט במערה, כנראה בעקבות הנוסע הנוצרי ארקולף, הקורא למבנה יד אבשלום הסמוך "מגדל יהושפט".
יצחק נשר

הרב יצחק נשר (תרפ"א - תשל"ד), היה דיין בחיפה ואב בית דין בתל אביב ורב קהילת "גבורת ישראל" שבתל אביב. התפרסם במיוחד במאבקו לשמירת השבת בחוצות תל אביב, ובכינוסים הדו-שנתיים "ירחי כלה" שהיה מארגן לבני ישיבות ובעלי בתים.
בן למשפחת רבנים. בנו של הרב אברהם נשר (אדלר) ונכדו של הרב משה גרודזינסקי. אשתו חסידה היא בתו של הרב בן ציון מלמד, רב הקהילה הראשון ב"גבורת ישראל".
בנו הרב בן ציון נשר - ממלא מקומו ברבנות בתל אביב. בנו הרב ינון נשר - רב בפתח תקווה. חתנו הרב יעקב רוזנצויג שימש כרבה של אבן יהודה עד לפטירתו בשנת 2017.
חיבר את הספר חסד יצחק - שאלות ותשובות מבית הדין וחידושי הלכה נוספים.
פרס אגא חאן לאדריכלות

היסטוריה

הפרס נוסד בשנת 1977 על ידי אגא חאן הרביעי, האימאם של כת האיסמאעיליה השיעית, המכהן כיושב ראש ועדת ההיגוי של קרן הפרס. הפרס מקושר אל קרן אגא חאן לתרבות (Aga Khan Trust for Culture או AKTC) ולקרן אגא חאן לפיתוח (Aga Khan Development Network או AKDN). הוא מוענק אחת לשלוש שנים, בכל פעם למספר מיזמים אדריכליים שיצאו אל הפועל בשלוש השנים החולפות. לקראת כל סבב הענקת פרסים מוקמת ועדת היגוי הממנה את צוות השופטים ומנסחת את הקריטריונים לבחירת המיזמים המועמדים. הוועדה קובעת מדיניות לניהול קרן הפרס בהווה ובעתיד, והיא מקיימת פעילות שוטפת של השתלמויות וביקורים בשטח, מארגנת תערוכות ואת טקס הענקת הפרסים וכן דואגת להוצאה לאור של פרסומים. הפרס מוענק על ידי צוות השופטים, והוא מגיע עד לסכום של חצי מיליון דולר, דבר המקנה לו את המעמד של פרס האדריכלות בעל השווי הכספי הגבוה בעולם. עד שנת 2008 הוענק הפרס בעשרה סבבים, הראשון ב-1980 ולאחרונה בשנת 2007, ל-99 מיזמים אדריכליים. בנוסף מוענק פרס היושב ראש לאדריכלים עבור מפעל חיים.
רבי אלעזר ברבי צדוק

רבי אלעזר בר צדוק היה תנא, כהן, בנו של רבי צדוק. מוזכר במשנה פעמים רבות. גרסה אחרת היא "רבי אליעזר".

תולדות חייו

תולדות חייו של רבי אלעזר בר צדוק לוטים בערפל, וכפי שכותב החוקר אהרן היימאן: "בדברי ימי חיי התנא הזה באה ערבוביא גדולה עד שאפילו אם נאמר ששניים היו לא נרפאנו מן המבוכות". 
בעקבות כך פתח היימן במחקר מקיף, ולפיו היו במשפחת צדוק שבעה דורות של חכמי התורה המוזכרים במשנה, בהם  שלושה רבי צדוק ושלושה רבי אלעזר ברבי צדוק. הראשון  - בנו של "צדוק", שלאחר פטירתו הוזכר לפעמים בשם "רבי צדוק" היה תלמידו של רבי יוחנן החורני, היה חנווני בירושלים כל ימי חייו, יחד עם אבא שאול בן בטנית. השני היה בנו של רבי צדוק הידוע, והוא זה שהעיד את העדויות השונות מביתו של רבן גמליאל וגם נחשב לאחד מגדולי תלמידיו, והשלישי - בנו של רבי צדוק השלישי - היה תלמידו של רבי מאיר.

בבית הנשיא

רבי צדוק ובנו רבי אלעזר היו מקורבים לבית הנשיא רבן גמליאל, וביקרו שם לעיתים תדירות. הם העידו על הנהגות בית הנשיא. כך למשל, כאשר העידו חכמי המשנה על רבן גמליאל שהעיד שמותר לטאטא את הבית מהלכלוך אחרי הסעודה, העיד רבי אלעזר ברבי צדוק: "פעמים הרבה נכנסתי אחר אבא לבית רבן גמליאל ולא היו מכבדין בית המיטות ביום טוב, אלא מכבדין אותן מערב יום טוב, ופורסין עליהן סדינין, למחר כשאורחין נכנסין מסלקין את הסדינין ונמצא הבית מתכבד מאליו". 
על קבלה אחרת של חכמי המשנה שהם נהגו להניח "מוגמר" (בשמים המונחים על גחלים כדי להפיץ בבית ריח טוב) ביום טוב, העיד רבי אלעזר ברבי צדוק, כי הייתה להם טכניקה מיוחדת שעל ידיה הפיצו בבית ריח טוב ללא עשיית "מוגמר" בחג. הם הביאו כלים מנוקבים בחג מילאו אותם בריח הטוב וסתמו היטב את נקביהם, ובחג היו פותחים את הנקבים והריח הופץ בבית. ייתכן שלעדות הלכתית זו השפעה על השאלה האם מותר לאדם שמכור לעישון סיגריות, למלאות כלי ריק בעשן הסיגריה, ולהריח מתוך הכלי בשבת, בו העישון אסור.

כהונה

מכמה מקורות משמע שרבי אלעזר ורבי צדוק אביו היו כוהנים, בעוד שממקור אחר נראה שהיה משבט בנימין. יש שיישבו את הסתירה ואמרו שרבי אלעזר בן צדוק היה כהן, אך מצד אמו היה משבט בנימין.
ראובן פפרמן

ראובן (טומי) פפרמן (7 בספטמבר 1936 טימישוארה, רומניה - 12 במאי 2004) היה כירורג ישראלי. הוא כיהן כפרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים וכמנהל מחלקה כירורגית בבית החולים קפלן ברחובות. נודע בתרומותיו לטיפול בנפגעי טראומה ובהשתלות איברים. נמנה עם חלוצי השתלות הכליות בישראל.

שנותיו המוקדמות

ראובן (טומי) פפרמן נולד בעיר טימישוארה בחבל באנאט ברומניה כצעיר בין שני בני הוריו. אביו, ד"ר אאוג'ן (ינה) יונה פפרמן (Jenő Pfeffermann) היה רופא מיילד ורופא משפחה וממנהיגי התנועה הציונית בטרנסילבניה ובאנאט. אחיו הבכור, ערן, נולד, בהתאם לרצון הוריו, בירושלים, בשנת 1935.
האב נפטר באופן פתאומי כשראובן היה בן 8. אחרי לימודים בבית הספר היסודי של הקהילה היהודית בטימשוארה, בשנת 1946 עלה פפרמן, אמו, יהודית, ואחיו לארץ ישראל.
הוא נקלט יחד עם אחיו בכפר הנוער בן שמן. בעת מצור בן שמן במלחמת העצמאות נאלץ להתפנות עם שאר התלמידים לכפר ויתקין. בהמשך התגורר פפרמן בירושלים. מכיתה י' למד בתיכון בית הכרם (לימים התיכון שליד האוניברסיטה העברית).

לימודיו והקריירה הרפואית והאקדמית

בשנת 1954 התחיל פפרמן לימודי רפואה באוניברסיטה העברית במסגרת עתודה אקדמית. מכה קשה היה עבורו מות אחיו ערן מפליטת כדור בעת קורס קצינים בחיל הרגלים ב-8 בנובמבר 1954. בעקבות המקרה של אחיו התחזקה בו הרצון לסייע כמיטב כוחותיו לפצועים בכלל ולנפגעים בצה"ל בפרט.
את הסטאז' כרופא עשה פפרמן בבית החולים שיבא בתל השומר. בשנת 1962 התחיל את שירותו הצבאי כרופא צבאי בחיל האוויר.עסק בהטסת פצועים במטוסים עוד לפני הקמת היחידה לפינוי בהיטס.
את ההתמחות בכירורגיה עשה פפרמן בבית החולים הדסה עין כרם. השתלם במיוחד בטיפול בנפגעי טראומה, לרבות בימי מלחמת ששת הימים והמרדפים בבקעת הירדן.
בימי מלחמת יום כיפור שירת פפרמן בבית החולים הצבאי המרכזי ברפידים
תחת פיקודו של מורו האהוב רוני רוזין.
בהתאם לניסיון שצברו פיתחו שניהם תורת "בית החולים הממיין" ואת לקחי הטיפול בפצועים במלחמה סיכם פפרמן במאמר מפתח בשנת 1976 ב Journal of Trauma.
בשנים 1976-1974 השתלם פפרמן בניו יורק בהשתלות כליות ובאימונולוגיה אצל פרופ' סם קונץ. בשובו ניהל יחד עם פרופ' אריה דורסט את היחידה להשתלות כליות בבית החולים "הדסה עין כרם". באותה תקופה התמנה כפרופסור שלא מן המניין באוניברסיטה העברית.
במרץ 1979 התמנה למנהל המחלקה הכירורגית של בית החולים "קפלן" ברחובות, אותה בנה מחדש וניהל עד פרישתו לגמלאות.
פפרמן עשה מאמצים רבים לקידום תחום הטיפול בטראומה הגופנית בחינוך הרפואי ובפיתוח היחידות לטיפול בטראומה ברחבי ישראל. הוא נחשב בנוסף לאחד מחלוצי השתלות הכליות בישראל.
עם תלמידיו נמנו כירורגים כמו דני סימון, עוז שפירא, הדר מרחב.
הוא קידם את פעילויות הספורט של המושתלים, נמנה עם מייסדי העמותה לספורט מושתלים בישראל והיה יושב הראש שלה מיום הקמתה ועד מותו.
ראובן פפרמן נפטר בשנת 2004 עקב מחלת פיברוזיס ריאתי ראשוני.
הוא הובא לקבורה בבית העלמין האלטרנטיבי בגבעת ברנר. 
פפרמן היה נשוי ללאה אופיר-פפרמן, אחות במקצועה. אלמנתו המשיכה את מפעלו בתחום קידום הספורט בקרב מושתלי האיברים.
מכרז הולנדי

מכרז הולנדי הוא אחד מכמה סוגים דומים של מכירות פומביות. במכרז זה, הכרוז מתחיל עם מחיר גבוה מהמחיר המבוקש, ומוריד אותו עד שאחד מהמשתתפים  מכריז על קניה  במחיר המבוקש, או שהוא מגיע למחיר מינימלי ידוע מראש. סוג זה של מכרז טוב על מנת למכור סחורה במהירות, משום שהמכירה לא דורשת יותר מאשר הצעת מחיר אחת. אסטרטגית, זה דומה למכרז סגור מחיר ראשון.
המכרז ההולנדי נכנס לשימוש לראשונה במאה ה-17 בשוק הפרחים בהולנד, ומכאן שמו.

תהליך המכירה

מכרז הולנדי מתחיל בהצעה של הפריט במחיר העולה על הסכום שהמוכר מצפה לקבל. המחיר יורד בשלבים עד שאחד מהמציעים מקבל את המחיר המוכרז. מציע זה יזכה במכרז, וישלם את המחיר האחרון המוכרז עבור הפריט. לדוגמה, בית עסק מבצע מכרז הולנדי על רכב משומש במחיר התחלתי של 15,000 דולר. אם אף אחד לא מקבל את הצעת המחיר הראשונית, המוכרים מכריזים על ירידה של המחיר ב-1,000 דולר במרווחים קבועים. כאשר המחיר מגיע ל-10,000 דולר, מציע מסוים שמרגיש שזהו מחיר הוגן ושמישהו אחר עשוי להציע אם המחיר ירד ל-9000 דולר, מקבל את ההצעה במהירות ומשלם 10,000 דולר עבור הרכב. 
מכרזים הולנדיים הם חלופה למכירה הפומבית המסורתית, שבה לקוחות מעלים את הצעות המחיר שלהם עד שאף אחד לא מוכן להכריז גבוה יותר.

מכרז  הולנדי בביצוע רכישות חוזרות

הכניסה של מכרז הולנדי לרכישה חוזרת ב-1981 אפשרה לחברות אלטרנטיבה למחיר הקבוע של הצעת רכש בעת ביצוע מכרז לרכישה חוזרת. החברה הראשונה שהשתמשה במכרז הולנדי למטרה זו הייתה מספנות טוד. מכרז הולנדי מאפשר לציין את טווח המחירים שבמסגרתו המניות יירכשו. בעלי המניות יכולים לבחור במכרז את המניות בכל מחיר על הטווח שצוין. החברה מבצעת קומפילציה על התגובות הללו, לטובת יצירת עקומת ההיצע של המניה. מחיר הרכישה הוא המחיר הנמוך ביותר שמאפשר לחברה לקנות את מספר המניות המבוקש בהצעה, כשהחברה משלמת את המחיר לכל המשקיעים אשר הגישו הצעה זו או מחיר נמוך יותר. אם מספר המניות שהוצעו עולות על המספר המבוקש, החברה רוכשת פחות מאשר כל המניות שהוצעו במחיר או מתחת למחיר הרכישה פרו רטה לכל מי שהגיש במחיר הרכישה או מתחת לו. אם הוצעו מעט מדי מניות, אז החברה יכולה לבטל את ההצעה (בתנאי שזה נעשה על תנאי מלכתחילה של מינימום הצעות), או שהיא קונה בחזרה את כל המניות המוצעות במחיר המרבי. חברת מיקרוסופט ביצעה ב-2006 רכישה חוזרת בהיקף של 3.8 מיליארד דולר באמצעות מכרז הולנדי.
רייצ'ל מדאו

רייצ'ל אן מדאו (באנגלית: Rachel Anne Maddow; נולדה ב-1 באפריל 1973) היא מנחת טלוויזיה, פרשנית פוליטית וסופרת אמריקאית, המנחה תוכנית יומית ברשת MSNBC. היא גם בעלת תוכנית רדיו בתחנת "Air America Radio". מדאו היא הלסבית המוצהרת הראשונה להנחות תוכנית מרכזית בשעת פריים-טיים בטלוויזיה בארצות הברית. מדאו ידועה בדעותיה הליברליות.

ביוגרפיה

מדאו נולדה בקסטרו ואלי שבקליפורניה, הנמצאת באזור מפרץ סן פרנסיסקו, סמוך לעיר אוקלנד, למשפחה קתולית. היא בעלת צד יהודי - סבה מצד אביה היה מהגר יהודי ממזרח אירופה, בעוד שסבתה הייתה ממוצא הולנדי. אימה היא ממוצא אנגלי ואירי. היא למדה לתואר ראשון במדיניות ציבורית באוניברסיטת סטנפורד וסיימה אותו ב-1994. לאחר מכן זכתה למלגת רודז היוקרתית והחלה ללמוד ב"לינקולן קולג'" שבאוניברסיטת אוקספורד כעבור שנה. דבר זה הפך אותה ללסבית המוצהרת הראשונה לזכות במלגה בינלאומית כזאת. שם סיימה עם דוקטורט בפילוסופיה פוליטית בשנת 2001. לאחר מכן המשיכה לקריירת רדיו במסצ'וסטס.

קריירה טלוויזיונית

ביוני 2005, הפכה לחברת פאנל בסדרה "Tucker" בערוץ MSNBC, ושימשה כפרשנית בערוץ CNN וככתבת למגזין להט"בי. לאחר מכן שימשה כמנחה מחליפה למספר תוכניות ברשת.

The Rachel Maddow Show

באוגוסט 2008 הודיע הערוץ MSNBC כי מדאו תקבל תוכנית משלה, "The Rachel Maddow Show", אשר תחליף את התוכנית "Verdict with Dan Abrams", בשעה 21:00 בערב. התוכנית זכתה לשבחים ממבקרים והייתה מספר פעמים לתוכנית הנצפית ביותר בערוץ. חודש לאחר תחילת שידורה הכפילה התוכנית את מספר צופי הערוץ בשעת שידורה. הנחייתה את התוכנית הפכה אותה ללסבית הראשונה המנחה תוכנית בשעת פריים טיים בארצות הברית.
במחצית חודש מאי 2017, בעיצומן של המחלוקות הסובבות את תקופת נשיאותו של הנשיא טראמפ, MSNBC הפכה לערוץ החדשות הנצפה ביותר בארצות הברית, יותר מאשר CNN ו-Fox News. לשבוע המתחיל ב-15 במאי 2017 תוכניתה של רייצ'ל מדאו הייתה, לראשונה בתולדותיה, תוכנית הטלוויזיה הנצפית ביותר בשידורי הכבלים בארצות הברית, שאיננה תוכנית ספורט.
היא מתגוררת במנהטן וכן מחזיקה בית במערב מסצ'וסטס יחד עם בת זוגה, אותה הכירה בשנת 1999.
משה מורו

פעילותו

בינואר 1921 נבחר מורו להיות חבר ועד "אגודת בית הספר בצלאל", שבו זכה שץ להיות נשיא של כבוד.
מורו ייסד קבוצה בבצלאל שיצרה תכשיטים וקמיעות למדליונים, וסיכות ומניאטורות לטבעתות. בעלי מוטיבים יהודיים, תוך העתקה של יצירות מאמנים שמרביתם יהודים.
מיצירותיו המפורסמות: לוחית נחושת שיצר עבור אליעזר בן יהודה. בן יהודה העניק לו תמונה של הלוחית בחזרה בצירוף הקדשה: "לזכרון להאמן משה מורו ברגשי יקר בעד פעל כפיו זה".
יצירות נוספות הן; "אליעזר ורבקה" לוחית פליז שמורו יצר בשנת 1929 המבוססת על רישום של זאב רבן ומתארת את הסיפור התנ"כי של אליעזר, עבדו של אברהם, שנשלח על ידו להביא כלה עבור בנו יצחק, ובמהלך אותה השליחות הוא פוגש את רבקה בסמוך לבאר.
"בִּירוּשָׁלֵם" לוחית נחושת עם דמות של יהודי תימני על רקע העיר העתיקה של ירושלים, מחזיק ספר ביד אחת ומקל באחרת.
מיטת מים

מיטת מים, מזרן מים או מזרן ים היא מיטה או מזרן ממולאים במים. הגרסה המודרנית של מיטת המים, שעליה נרשם פטנט בסן פרנסיסקו בשנת 1971, הפכה לפריט פופולרי לצריכה בארצות הברית בשנות ה-70.
דולר סינגפורי

דולר סינגפורי הוא המטבע הרשמי של סינגפור מאז 1967.
שווה ל-100 סנט סינגפוריים ומתחלק למטבעות של 5,10,20,50 סנט סינגפורי. (1 סנט הוצא מהמחזור).
למטבע זה השיא העולמי של שווי שטר כסף. שטר בסך 10,000 דולר סינגפורי SGD הוא השטר הסחיר בעל הערך הרב ביותר כיום (2013) שווי עומד על כ-8,100$. לשם השוואה השטר הבא אחריו בתור 1,000 פרנק שווייצרי שווה כשמינית ממנו
סטלה דמסוס

תחילת דרכה

דמסוס נולדה בבנין סיטי, מדינת אדו שבניגריה. יש לה ארבע אחיות. בגיל 13, היא עברה לאסאבה, במדינת דלתא עם המשפחה שלה,שם סיימה את לימודי התיכון. היא סיימה תואר באמנויות התיאטרון באוניברסיטת לאגוס.

חיים אישיים

דמסוס נישאה לבעלה הראשון, ג'איה אבודרין, בגיל 21 בשנת 1999. לזוג היו שתי בנות לפני שג'איה נפטר באופן פתאומי ב-2005. דמסוס נישאה בשנית בשנת 2007, לאמיקה נזריבה. הנישואים נמשכו שבעה חודשים לפני שהשניים הגיעו להסכמה הדדית להתגרש. ב-2011, היא התחילה מערכת יחסים עם מפיק ובמאי נוליווד, דניאל אדמינוקאן; בני הזוג יחד מאז. מערכת היחסים שלהם עוררה מחלוקת רבה בניגריה וברחבי אפריקה כי השניים מעולם לא הודו באופן ציבורי שהם ביחד, עד ל-2014.

קריירה

דמסוס התחילה את הקריירה שלה בתור זמרת בלאגוס, שם עבדה כזמרת הקלטות באולפני קלינק הידועים, שבבעלות הבמאי קינגסלי אוגורו. במסגרת זו היא הגיע לפסגת עבודת הפרסום, ושרה את הג'ינגלים המשודרים ביותר בטלוויזיה וברדיו בניגריה.
הופעתה הראשונה כשחקנית הייתה בסרט הניגרי Abused ב-1992. אך היא זכתה להכרה ציבורית עם סרטה השני, Breaking Point שהופק על ידי אמם איסונג ובוים על ידי פרנסיס אגו. הסרט הזניק אותה לסטטוס של כוכבת-על בניגריה. מאז, היא כיכבה ביותר מ-70 סרטים. בנוסף, היא המייסדת השותפה של I2radio ומארחת שני פודקאסט, "Undiluted with Stella Damasus" ו-"When Women Praise".