google/wiki40b huggingface dataset:
גרוסיה

גרוסיה היה הסנאט הספרטני, אשר נוצר במאה ה-7 לפנה"ס על ידי ליקורגוס.
הגרוסיה, מועצת הזקנים, הייתה מורכבת מ-28 תושבי ספרטה מעל גיל 60, ומשני המלכים של אותה תקופה. חברי הגרוסיה (מלבד המלכים) נבחרו מתוך האצולה הספרטנית לכל יתרת חייהם. הבחירות התבצעו במהלך אספת העם, באמצעות הערכת עוצמת צעקות העידוד לאדם מסוים. בניגוד לגופים אחרים, גוף זה לא היה מחויב לדווח על פעילותו, והוא היחיד בספרטה שהיה בעל סמכות שיפוטית גם על המלכים עצמם. תפקידה העיקרי של האספה היה הכנת וכינון סדר יום לאספת העם.
מזור רובוטיקה

מוצרים

מוצר הדגל של החברה, מערכת רנסאנס, אושר על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי, ומשווק לניתוחי מוח ועמוד השדרה מאז שנת 2011.
מנתחים המשתמשים במערכות של מזור רובוטיקה מתמחים בניתוחים אורתופדיים ונוירוכירורגיים. 
נכון לאוקטובר 2016, התקינה מזור רובוטיקה כ-130 מערכות ברחבי העולם, כ-80 מתוכן בארצות הברית - שוק היעד העיקרי של החברה.

היסטוריה

החברה הוקמה בספטמבר 2000 תחת השם "מזור רובוטיקה בע"מ". ביולי 2003 שינתה החברה את שמה ל"מזור טכנולוגיות ניתוחיות בע"מ", ובשנת 2010 שינתה את שמה בחזרה לשם המקורי.
הקמתה של החברה התחילה במחקר רובוטיקה כירורגית במעבדות הרובוטיקה של הפקולטה להנדסת מכונות בטכניון בחיפה בשנות ה-90 של המאה ה-20. החברה הוקמה על ידי פרופסור משה שוהם ואלי זהבי. פרופסור שוהם הוא ראש המעבדה לרובוטיקה רפואית של הפקולטה להנדסת מכונות בטכניון, וזהבי כיהן בעברו כסגן הנשיא בתחום ההנדסה בחברת אלסינט. בתחילת שנת 2002 מיקמה החברה את משרדיה בחממת T3 - היחידה לפיתוח עסקים של הטכניון, אשר מטרתה העברת טכנולוגיות חדשניות שפותחו בטכניון למסחור עבור שווקים גלובליים.
בשנת 2003 מונה אורי הדומי, לשעבר סמנכ"ל הכספים של חברת Denex, למנכ"ל מזור רובוטיקה. הדומי היה גם מייסד ומנכ"ל של 7D בע"מ (מעקב תנועה ליישומים רפואיים), ויו"ר הוועדה המדעית איזמל (תאגיד לתעשייה מונחית-תמונה). החברה גייסה 7 מיליון דולר מכמה קרנות הון סיכון. לאחר מכן עברה החברה למשרדיה הנוכחיים בפארק תעשייה קיסריה.
בתחילת 2004 קיבלה החברה אישור ראשון לשיווק באירופה (סימון CE) למוצרה הראשון SpineAssist. עם ציון דרך זה, SpineAssist הפך למערכת ההנחיה הראשונה הזמינה באופן מסחרי עבור ביצוע ניתוחים בעמוד השדרה. החברה החלה לשווק את SpineAssist באירופה, ורשמה מכירות ראשונות של המוצר זמן קצר לאחר מכן. בהמשך 2004 קיבלה החברה את אישורה הראשון ממנהל המזון והתרופות האמריקאי ל-SpineAssist, ובכך הפכה לחברה הראשונה המשווקת מערכת רובוטית לניתוחי עמוד שדרה בארצות הברית.
בפברואר 2008, קיבלה החברה אישור לשיווק באירופה (סימון CE) למוצר השני שלה דיסק-אסיסט (DiscAssist), מוצר לתכנון והנחיה של השתלת דיסק מלאכותי. זאת לאחר שהשלימה ניתוחים ראשונים במטופלים בבית חולים בגרמניה.
ביוני 2011 השיקה החברה את המוצר הרובוטי הנוכחי שלה, רנסאנס - מערכת הנחיה רובוטית, אשר החליף את SpineAssist.
בפברואר 2014 נבחר פרופסור שוהם לאקדמיה הלאומית להנדסה (NAE) על תרומה לטכנולוגיה רובוטית לניתוחים מונחי תמונה.
במאי 2016 החלה חברת מדטרוניק האמריקאית לשווק את מערכת רנסאנס של מזור רובוטיקה ובמקביל הגיעה להחזקה של 11% ממניות מזור. בספטמבר 2018 רכשה מדטרוניק את מזור רובוטיקה לפי שווי חברה של 1.6 מיליארד דולר.
בית העלמין ירקון

היסטוריה

הצורך בהקמתו של בית העלמין הורגש כאשר עתודות השטח בבית העלמין הדרום בבת ים החלו לאזול. מספר מיקומים חלופיים נשקלו, ובכלל זה שטח מצפון לרמת אביב ג', ולבסוף נבחר שטח השוכן במרחק רב יחסית ממרכזו של גוש דן. בית העלמין החל לפעול בשנת 1991 וקודש על ידי הרבנים הראשיים לתל אביב-יפו, חיים דוד הלוי וישראל מאיר לאו. 
במועד פתיחתו השתרע בית העלמין על שטח של 230 דונם, אך מאז נרכשו שטחים חקלאיים נוספים סביבו והוכשרו לקבורה. כיום משתרע בית העלמין על פני 570 דונם, וקוטרו כ-900 מטרים. כביש גישה בצורת אליפסה מקיף את חלקו המרכזי ועובר בין שטחי הקבורה. כביש זה פתוח לתנועת כלי רכב ואוטובוסים, ולצדו מגרשי חניה. במקום מספר אולמות, רחבות הספדים ובית טהרה, השוכנים לאורכו של כביש הגישה. אחת הבעיות עמן נאלץ המקום להתמודד היא הצפת הקברים כתוצאה מעליית מפלס מימיו של נחל הירקון בחורפים גשומים.
הקברים בבית העלמין הם בשיטת קבורת שדה וקבורה זוגית וקיימת כוונה להקים במקום 14 מבני קבורה רוויה. בית הקברות בנוי בצורת שטח אליפטי מרכזי המוקף על ידי הכביש הראשי של האתר. על היקף האליפסה, במרחקים שוים, שוכנים שלוש רחבות התכנסות ואולמות הספדים המכונים "חסד", "רחמים" ו"גאולה"; ושישה צירים רדיאליים - שלושה מהם ישרים ושלושת האחרים מפותלים - מובילים מהכביש ההיקפי של האליפסה אל הכיכר שבמרכזה. כל חלקות הקבורה בשטח זה נוצלו, וכיום מתבצעת הקבורה בחלקות שמחוץ לכביש המרכזי. לצירים בבית העלמין הוענקו שמות בדומה לשמות רחובות המסודרים לפי סדר האלפבית. בבית הקברות חלקת אומנים ובה קבריהם של אומנים ידועים, בהם סשה ארגוב, עפרה חזה, שרה לוי-תנאי, דודו טופז ועוזי חיטמן.
מגניפיקט

מַגְנִיפִיקָט (בלטינית: Magnificat - "תגדל"; נהגה כשהטעם על ההברה השנייה) הוא שמו של מזמור נוצרי, הידוע גם בשם שירת מריה. המזמור כתוב בנוסח פרק תהילים, ועל פי המסורת הנוצרית הוא שיר הלל ששרה מריה הקדושה כשביקרה את בת דודתה אלישבע אמו של יוחנן המטביל לאחר שנתבשרה על ידי המלאך גבריאל כי היא נושאת את יוחנן המטביל ברחמה. הטקסט לקוח מהבשורה על-פי לוקאס, פרק א', פסוקים 46–55. מגניפיקט הוא גם שמן של יצירות מוזיקליות רבות שנכתבו על פי אותו הטקסט, בעיקר בתקופות הרנסאנס, הבארוק והמאה ה-20.

שימושי המגניפיקט

המגניפיקט הוא חלק מטקס הערבית (לטינית: Vespers, נהגה "וֶסְפֶּרְס") הנאמר או מושר בכנסייה הקתולית מדי יום, וכן חלק מטקס הערבית בכנסייה האנגליקנית. בכנסייה האורתודוקסית הוא נאמר בימי ראשון.

גרסאות מולחנות

בימי הביניים נוצרו למגניפיקט כמה וכמה גרסאות גרגוריאניות, רובן בפורמט זהה לפרקי תהילים. החל מאמצע המאה ה-15 ועד תחילת המאה ה-17 היה טקסט המגניפיקט הטקסט הפופולרי ביותר מלבד המיסה, והוא זכה לעיבודים פוליפוניים רבים בתקופת הרנסאנס. המגניפיקט היה שיאו של הווספרס וכן הושר בחגים חשובים (גם בכנסייה הפרוטסטנטית המוקדמת), והיה צורך בגרסאות רבות בכל המודוסים הכנסייתיים; כתוצאה מכך כמעט ואין מלחין מאותה התקופה שלא הלחין את המגניפיקט לפחות פעם אחת. תומאס לואיס דה ויקטוריה כתב שמונה-עשר, ג'ובאני פלסטרינה יותר משלושים ואורלנדו די לאסו יותר ממאה. 
המגניפיקט שמר על הפופולריות בקרב מלחיני הבארוק, שראו בטקסט הזדמנוות רבות לציור מילים במוזיקה, במיוחד במילים כמו exultavit, deposuit, humilitatem וכו'. המגניפקטים המפורסמים ביותר מן הבארוק המוקדם הם שני העיבודים המעולים מאת מונטוורדי המופיעים בווספרס שלו משנת 1610. דוגמה טובה אחרת מאותה התקופה היא המגניפיקט מאת היינריך שיץ, שניכרת בו השפעה חזקה של ג'ובאני גבריאלי. 
המגניפיקט הידוע ביותר מתקופת הבארוק הוא המגניפיקט של באך, מספר 243 ברי"ב. בגרסה הראשונה במי-במול מז'ור נכללו גם ארבעה כוראלים בגרמנית הקשורים לחג המולד (שלכבודו נכתבה היצירה). כיום מוכרת יותר הגרסה המאוחרת ברה מז'ור, ללא התוספות בגרמנית ובשינויי תזמור. כיום יצירה זו היא בין האהובות ביותר של באך, והיא מצטיינת בציורי מילים רבים. לדוגמה: המילים Deposuit potentes de sede מולחנות תמיד במוזיקה יורדת, ואילו המילים et exaltavit humiles במוזיקה עולה; במילים Sicut erat in principio חוזר באך למוזיקת הפתיחה (מה שהיה מאוד לא מקובל אז); כדי לאייר את המילים dimisit inanes מסיים באך את האריה בצליל פיציקטו יחיד, במקום אקורד סיום. כמו כן מצטט באך מנגינה עתיקה של המגניפיקט כקנטוס פירמוס, בפרק Suscepit Israel.
מגניפיקטים מוכרים אחרים מן הבארוק המאוחר נכתבו על ידי ויואלדי ודִיוֹנִיגִ'י אֶרְבָּה - מגניפיקט זה מפורסם בעיקר משום שהנדל שילב אותו באורטוריה שלו ישראל במצרים. טלמן הלחין גרסה גרמנית של המגניפיקט. 
במחצית השנייה של המאה ה-18 חלה ירידה בפופולריות של המגניפיקט המולחן; פרגולזי וק. פ. ע. באך כתבו גרסאות מוצלחות של מגניפיקט, והגרסה המוכרת ביותר מאותה התקופה היא בסוף הווספרס מאת מוצרט מ-1780 (מס' 339 ברשימת קכל).
בתקופה הרומנטית כמעט ולא נכתבו מגניפיקטים שלמים (רחמנינוב הלחין גרסה פרבוסלבית של "תפילות ערבית" (Vespers) הכוללת את טקסט המגניפיקט), אבל במאה העשרים החלו לחזור לנוהג. הדוגמה הבולטת היא המגניפיקט של קשישטוף פנדרצקי מ-1974.
דוד מנע

ביוגרפיה

נולד בשנת 1953 במעברה באור יהודה. בוגר תואר ראשון מאוניברסיטת בר-אילן בתחום יחסים בינלאומיים וקרימינולוגיה, בוגר אוניברסיטת תל אביב במשפטים, מוסמך מאוניברסיטת בר-אילן במנהל ציבורי ושלטון מקומי ובעל דיפלומה מאוניברסיטת ברנדייס, בוסטון בתחום מינהל שירותי רווחה. היה סמנכ"ל ביטוח לאומי בשנים 1984–1987 ומנכ"ל שירות התעסוקה בשנים 1987–1992.
כיהן כחבר מועצת העיר רמת גן בין השנים 1978–1987, וכחבר מליאת רשות השידור בין השנים 1984–1988. כמו כן, היה יועץ לשר השיכון דוד לוי בין השנים 1981–1984.
כיהן כחבר הכנסת בכנסת ה-13 מטעם הליכוד, והיה יו"ר ועדת החקירה הפרלמנטרית בנושא המגזר הבדואי בישראל, חבר בוועדה למינוי קאדים וכן חבר בוועדת הכנסת, ועדת העבודה והרווחה והוועדה המיוחדת למאבק בנגע הסמים. בבחירות המקדימות לקביעת רשימת הליכוד לכנסת ה-14 הגיע למקום ה-21 עם כ-38,000 קולות ושובץ במקום לא-ריאלי ברשימת הליכוד לכנסת ה-14.
כיהן כחבר הכנסת ה-16 בשלהי ימיה (מ-5 בינואר 2006) עם התפטרותו של חבר הכנסת עמרי שרון. בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-53 הלא-ריאלי ברשימת הליכוד לכנסת.
נשוי לחיה ואב ל-4 ילדים ומתגורר ברמת גן.
בעל משרד עורכי דין "מנע ושות'" העוסק בתחומי הנזיקין, דיני העבודה והמנהל הציבורי. היה מועמד לראשות עיריית רמת-גן בבחירות 2013.
מקסים רודאקוב

במועדונים

הוא למד בבתי הספר לכדורגל בסנקט פטרבורג. תחילה שיחק בקבוצת הנוער של קירובץ בעמדת החלוץ, לאחר מכן עבר לשער. בהמשך שיחק בלוקומוטיב סנקט פטרבורג ובקבוצת "סמנה זניט".
לפני עונת 2012/2013 נכלל בהרכב קבוצת הנוער של זניט סנקט פטרבורג תחת המספר 51. הוא הופיע לראשונה במדי קבוצת הנוער של זניט כשעלה לשחק במשחק ליגה ב-28 בספטמבר 2012 במשחק הבית נגד לוקומוטיב מוסקבה (2:3). בעונות 2012/13 — 2017/18 שיחק 68 משחקים וספג 77 שערים. הוא הופיע לראשונה בליגת האלופות לנוער בעונת 2013/14 ועד עונת 2015/16 שיחק 10 משחקים וספג 20 שערים.
לפני עונת 2016/2017 הושאל לקבוצת זניט פנזה. הוא שותף בתשעה משחקים. בחורף אותה עונה חזר ל"זניט" וזומן לשחק בגביע ליגת הכדורגל הלאומית בשלושה משחקים בהרכב של "זניט-2" וספג שלושה שערים. בחודשים מרץ ואפריל שיחק באליפות ליגת הכדורגל הלאומית ושיחק בהרכב הקבוע של זניט-2.
בקיץ 2017 היה אמור להישלח למועדון HJK מהליגה הפינית, אבל לבסוף הגיע רק בסתיו. בינואר 2018 — הושאל למשך שנה. הוא הופיע לראשונה במדי הקבוצה הפינית ב-26 בינואר במשחק הגביע מול "Gnistan" הפינית (8:0). באליפות עצמה עשה את הופעת הבכורה ב-21 באפריל במשחק נגד קופס (1:2). בהרכב הקבוצה הוא זכה באליפות הפינית, ב-2018.

בנבחרת

בשנים 2012–2015 הוזמן לנבחרת הלאומית עד גיל 17 ושיחק בהרכב הנבחרת בגמר הטורניר לזכר ולנטין גרנאטקין 2014, הוכתר לשוער הטוב ביותר של הטורניר. היה בהרכב נבחרת רוסיה בכדורגל, עד גיל 19, כשזו העפילה לגמר אליפות אירופה בכדורגל 2015 (עד גיל 19), אך לא עטה את המדים הלאומיים.
הוא זומן לנבחרת הנוער שבהדרכת ניקולאי פיסארב ושיחק משחק ידידות אחד, ב-10 בנובמבר 2016, נגד שווייץ (1:2).
בצער לא רב, ביגון לא קודר

רקע

את השיר כתב חנוך לוין למחזה קטשופ, רביו סאטירי שכתב, והוצג בשנת 1969 בתיאטרון הקברט הסאטירי של הקמארי. המחזה עסק במיליטריזם בישראל שלאחר מלחמת ששת הימים, בשאננותם ובזחיחותם של מנהיגי ישראל ועסק באופן מקאברי בשכול. השיר הולחן על ידי אלכס כגן ובני נגרי ובוצע על ידי תיקי דיין.
בשנת 1988 השיר הולחן מחדש על ידי מתי כספי בעיבוד רוקיסטי, ונכלל באלבומה של ריקי גל "מה זאת אהבה...".

תוכן השיר

שם השיר מתייחס באופן אירוני למודעות אבל שהפתיח שלהן הוא "בצער רב וביגון קודר". 
תוכן השיר מדגיש את ההשלמה של החיים עם האובדן של המתים, ואת הזילות כלפי חיי האדם.  בתחילת השיר אומרת האלמנה הדוברת "אני זוכרת אותך היטב", ואילו בסופו היא אומרת "אני שוכחת אותך, שוכחת היטב". עוד היא אומרת למת "אני חושבת עליך ואינני בוכה". השיר מציג את הזמן כתרופה ליגון ולצער.
כוכב וסהר

כוכב וסהר (בתו מחשב: ☪) הוא שילוב של שני סמלים נפוצים, כשהשילוב נפוץ בעיקר באזור המזרח התיכון, פרס ומרכז אסיה.
הכוכב והסהר היו הסמלים בדגל האימפריה העות'מאנית, ובדגלי מדינות שונות שבאו בעקבותיה: טורקיה, לוב (בין השנים 1951-1969 והחל מ-2011), תוניסיה (החל מ-1956) ואלג'יריה (החל מ-1958). גם בדגלי אזרבייג'ן, פקיסטן, מלזיה ומאוריטניה מופיע הסמל. גרסאות שונות של הסמל מופיע גם בדגל אוזבקיסטן ובדגל קומרו, כמו גם בסמל סהרה המערבית, קשמיר ואחרים.
בעולם המערבי, קיבל הסמל החל משנות השבעים של המאה ה-20, משמעות של סמל האסלאם. הסמל אומץ בידי ארגוני הלאומיות הערבית, כמו גם בידי תנועת אומת האסלאם וארגונים אחרים המטיפים לאסלאמיזם.

שימוש היסטורי בסמל

בעבר הרחוק, הסמל שימש עבור המואבים והשומרונים, כשהסמל מופיע על בולות עם שמות מואביים. הפרשנות המקובלת היא שהסהר מייצג את אל הירח סין ואת עשתר המיוצגת בדמות הכוכב נוגה.
שילוב הסמלים הגיע למסופוטמיה במאה הראשונה לפני הספירה, ומיתרידטס הראשון, מלך פרתיה הטביע מטבעות עם סמלים אלו, אם כי הקשר לשימוש בידי המואבים והשומרונים.
השימוש בשילוב הסמלים באזור נמשך, ושימש את מיתרידטס השישי, מלך פונטוס כחותמו, כשהסהר מייצג אלת ירח מקומית והכוכב את אהורה מזדא (או זאוס היווני). במהלך תקופת האימפריה הסאסאנית נטבעו מטבעות עם שילוב הסמלים.
בימי הביניים השימוש בסמל לא היה משויך לאסלאם ומופיע גם בסמלים נוצריים. תחילת השיוך לאסלאם קשורה עם מסעי הצלב, כשלעיתים הצבאות המוסלמים צוירו כשעל דגליהם הכוכב והסהר.
שאה ג'האן, מלך האימפריה המוגולית נודע בשימושו בסהר ובכוכב בסמליו, אך הסהר בגרסתו מופנה כלפי מעלה ולא לצידו של הכוכב. כך למשל בקצה הטאג' מהאל מופיע הסמל בצורה זו, כשמקורו מהאימפריה המוגולית.

שימוש בסמלים דומים

במדינות שונות נעשה שימוש בסמלים דומים, אך ללא קשר ולרוב עם דמיון רופף בלבד לסמל. כך למשל דגל איי קוקוס נושא סהר וחמשת כוכבי הצלב הדרומי, גם דגל סינגפור נושא סהר וחמשה כוכבים, אך אף הוא ללא קשר לכוכב ולסהר המזרח-תיכוני או לדגל איי קוקוס.
בשלטי אצולה פולניים נעשה שימוש בצורה דומה של הכוכב והסהר, אך כאשר הסהר נמצא מתחת לכוכב ולא לצידו - בדומה לשימוש שנעשה באימפריה המוגולית. אולם אין לכך קשר לשימוש הנעשה בסמל במזרח התיכון.
דיאן ונורה

ביוגרפיה

ונורה נולדה בעיירה מזרח הארטפורד שבקונטיקט למרי ולרוברט ורונה. בתיכון המקומי בו למדה השתתפה ונורה בהצגות ובמחזות זמר. לאחר מכן נסעה לניו יורק לאחר שקיבלה מלגת לימוד בבית הספר ג'וליארד לאומנויות. לאחר שסיימה ללמוד הופיעה על בימות תיאטרון ובפרט במחזות שייקספיריים.

קריירת משחק

ונורה התחילה את דרכה כשחקנית ב-1981 בסרט האימה "איש זאב" לצדו של אלברט פיני. התפרסמה לראשונה בהוליווד בדרמת הפשע של פרנסיס פורד קופולה "מועדון הכותנה", בה גילמה את שחקנית הקולנוע גלוריה סוונסון. הופיעה במותחן הפעולה "תעלול קטלני" ובדרמה "עשבי פרא" לפני הופעת הפריצה שלה בדרמת הג'אז הביוגרפית של קלינט איסטווד "בירד". בסרט הופיעה ונורה לצידו של השחקן פורסט ויטאקר בתפקיד צ'אן פרקר, אשתו היהודייה של הסקסופוניסט צ'ארלי פרקר. ונורה קיבלה ביקורות טובות על הופעתה בסרט והועמדה לפרס גלובוס הזהב. בשנת 1994 שיחקה בסיטקום של ABC, "סמטת רעם" את בובי טרנר, אם המשפחה עד שהוחלפה על ידי השחקנית רובין רייקר.
בשנת 1995 שיחקה בסרט הפשע המצליח של מייקל מאן "היט" בתור ג'סטין, אשתו הבעייתית של בלש בכיר ממחלק הרצח של לוס אנג'לס וינסנט האנה (אל פצ'ינו).שיחקה באותה השנה בתפקיד המנתחת הפלסטית ד"ר גרי אינפנט בשמונה פרקים של סדרת הדרמה "שיקגו הופ". ב-1996 הופיעה ב"רומיאו וג'ולייט", עיבוד הוליוודי מודרני ליצירה הספרותית "רומיאו ויוליה". ונורה גילמה את גלוריה, אמה של ג'ולייט קפולט (קלייר דיינס). באותה שנה שיחקה בסרט הפעולה "מורה מחליף".
ב-1997 זכתה ונורה לביקורות נלהבות על הופעתה במותחן הפעולה המשטרתי "התן", בו גילמה את השוטרת הרוסייה ולנטינה קוסלובה. ב-1999 שיחקה בדרמת העיתונות הביוגרפית שהייתה מועמדת לשבעה פרסי האוסקר, "המקור", בה גילמה את ליאן, אשתו של המדען לחקר חברות טבק ג'פרי ויגנד (ראסל קרואו). השתתפה בשנה זו גם בדרמת הפעולה התקופתית "הלוחם ה-13" ובדרמה של קלינט איסטווד "פשע אמיתי". בשנת 2000 גילמה בסרט "המלט" את גרטרוד, אמו של המלט (איתן הוק). לאחרונה הופיעה בדרמת המסתורין הרומנטית "כל הדברים הטובים".

חיים אישיים

ונורה הייתה נשואה במשך תשע שנים לבמאי סרטי הפעולה הפולני אנדז'יי ברטקוביאק, לזוג ילדה אחת במשותף.
סונדריו (נפה)

גאוגרפיה

הנפה גובלת בגראובינדן בצפון ובמערב. היא גובלת בנפת קומו ובנפת לקו במערב. בדרום היא גובלת בנפת ברגמו. במזרח היא גובלת בנפת ברשה ובנפת בולצנו ובנפת טרנטו במחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה.
חתול קודקוד

מאפיינים

הקודקוד מזכיר נמר קטן בצורתו. יש לו ראש קוטן ורגליים וזנב גדולים. זכר בוגר שוקל 2-2.5 ק"ג ואורכו 37-51 ס"מ. גובהו יכול להגיע ל-25 ס"מ.
הוא מכוסה חברבורות כמו נמר אך צבעו אפור-חום עד כתום כהה ועל הזנב טבעות שחורות. ישנם גם פרטים שצבעם שחור כמו פנתר.

אקולוגיה

כמו רוב החתוליים הוא מין יחידאי החי בטריטוריה גדולה ובה הוא מסתובב וצד. גורים מתבגרים ועוזבים את משפחתם אחר שנה.
החתול נמצא בעיקר ביערות הררים ויערות גשם ממוזגים שישנם במורדות הרי האנדים. בשל כריתת היערות החתול נמצא בסכנת הכחדה.
הוא תוקף בקפיצה את טרפו. ניזון מעכברים, עופות, לטאות ולעיתים אף תרנגולים ואווזים מבויתים.
Trilogy: Past Present Future

הפקה

לאחר הפסקה של שש שנים, שב סינטרה מפרישה לא רשמית, להקליט אלבומים בפרויקט שאפתני. העבודה המאומצת על האלבום המשולש נתנה בסינטרה את אותותיה, סינטרה שחגג את יום הולדתו ה-64 היה מותש בסיום ההקלטות ואף מיעט להופיע באולפנים בתקופה שלפני צאת האלבום.
האלבום מורכב משלושה חלקים נפרדים, המתייחסים לתקופות שונות בחייו של סינטרה, עבר, הווה ועתיד. על כל אחד משלושת החלקים הופקד מפיק מוזיקלי אחר, מה שיצר הבדלים משמעותיים ביניהם. קולו של סינטרה היה עדיין במיטבו ומלא בחיוניות, וזאת גם לאחר ארבעה עשורים של יצירה מוזיקלית. פרשנים רבים סבורים כי החלק הראשון, העוסק בעבר הוא החלק הטוב ביותר של האלבום המשולש. החלק אותו הפיק בילי מיי, היה הפעם הראשונה מאז תחילת שנות ה-60, הקליט סינטרה בסגנון הפופ הישן, הסגנון שהתאים בצורה הטובה ביותר לכשרונו. בחלק השני העוסק בהווה, אסף המפיק המוזיקלי דון קוסטה עשרה שירים עכשוויים וביניהם שירים של, ג'ורג' האריסון, בילי ג'ואל, אלוויס פרסלי, ניל דיאמונד וקריס קריסטופרסון. בחלק זה הופיע גם השיר שהפך ללהיט של האלבום, "Theme From New York, New York". השיר, שבמקורו היה של לייזה מינלי, היה לאחד משיריו המוכרים ביותר של סינטרה ואחד מלהיטיו האחרונים במצעדי הפזמונים. החלק השלישי של האלבום נקרא העתיד ועליו הופקד המפיק גורדון ג'נקינס. ג'ינקינס כתב את מילות כל השירים והחלק הזה נחשב לשאפתני ביותר מבין השלושה. לדעת רוב הפרשנים, זהו החלק החלש מבין שלושת חלקי האלבום, השירים שעסקו בנושאים כמו שלום ומסעות בחלל, לא התאימו לסגנונו של סינטרה. לכך גם תרם העיבוד המוזיקלי הניסיוני של ג'ינקינס שכלל קטעים מלודיים ארוכים וקולו של סינטרה אבד בקטעים אלה.
האלבום הצליח במצעדי המכירות, בהתחשב בעובדה כי מחירו היה כמעט פי שלושה ממחיר אלבום רגיל של סינטרה והגיע עד למקום ה-17 במצעד המכירות של מגזין הבילבורד.
האלבום היה מועמד לפרס אלבום השנה, בטקס הגראמי של שנת 1981. סינטרה היה מועמד לשיר השנה בשיר, "Theme from New York, New York", ולזמר השנה.
בית ורדניסדזה

בית וַרדַנִיסדזֶה (בגאורגית: ვარდანისძე) הייתה משפחה אריסטוקרטית בגאורגיה של ימי הביניים, בדרגת האצולה הגבוהה - דִידֵבּוּלִי (גאו').
הסברה המקובלת היא שמקורה של משפחת ורדניסדזה הייתה מענף של משפחת אצילים בולטת אחרת בגאורגיה הפיאודלית, מַארוּשִיסדזֶה (მარუშისძე). הסברה נובעת מעובדת הימצאם של רבים מבית ורדנישווילי שנשאו את שם המשפחה מַארוּשִיאנִי (მარუშიანი). אבי המשפחה וַרדַן (גאו'), שהוא לכל הדעות מייסד השושלת, היה האריסתווי של סוואנתי, מהמחצית השנייה של המאה האחת עשרה. מעמד האצולה של האריסתווי (או אריסתוות-אריסתווי (גאו')) בקרב הסוואנים עבר בירושה לצאצאיהם והתגלגל בסופו של דבר כורדניסדזה (ורדן בתוספת "יס"=של, "דזה"=בן) כלומר בן ורדן. האצילים מבית ורדניסדזה מילאו תפקידים חשובים בחצר המלוכה הגאורגית, ובכללם הגזבר הראשי , החצרן הראשי  והמנדטור הראשי  של לִיחתִימֵרֵתִי (גאו'). 
המשפחה הייתה גם בית אב לשתי ענפי משפחות אצילים חשובות בגאורגיה: דאדיאני  מסמגרלו וגוריאלי  מגוריה. בסוואנתי הם הוחלפו בידי בית גֵלוֹבַאנִי .
אריה לבבי

אריה לְבָבִי (3 ביוני 1912 – 1 בפברואר 2009) היה דיפלומט ישראלי ומנכ"ל משרד החוץ.

חייו

לבבי נולד בשם אריה לייבמן בווילנה שבליטא, ובעקבות מהפכת 1917 עבר עם משפחתו לגרמניה, בה היה פעיל בתנועת "הבונים" ולמד פילוסופיה, מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטאות דנציג והיידלברג. בשנת 1932 עלה לארץ ישראל, וב-1935 סיים לימודי מוסמך בפילוסופיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת התיזה שכתב זיכתה אותו בפרס אחד העם. בין השנים 1936–1938 עסק בנוטרות והיה חבר מערכת "דבר". לאחר מכן יצא בשליחות הסתדרות העובדים הכללית ומרכז "החלוץ" למספר חודשים לגרמניה, כדי לשכנע את יהודיה לעזוב. ב-1938 הוא גורש, כשעל צו הגירוש חתם אדולף אייכמן. 
בשובו לארץ החל לעבוד במחלקה המדינית של הסוכנות היהודית. עם קום המדינה הצטרף למשרד החוץ. בתפקידו הראשון שימש מנהל בפועל של מחלקת מזרח אירופה, ועם פתיחת צירות ישראל בברית המועצות שימש בה יועץ מקצועי לצירים גולדה מאירסון ומרדכי נמיר. עם חזרתו מונה למנהל מחלקת מזרח אירופה ושימש בתפקיד עד מינויו לסמנכ"ל המשרד. בשנת 1952 היה חבר משלחת ישראל לעצרת ארגון האומות המאוחדות. בין השנים 1954–1958 כיהן כציר ישראל ביוגוסלביה וישב בבלגרד.
בשנת 1958 מונה לשגריר ישראל בארגנטינה ושגריר לא תושב בפרגוואי. בתפקיד זה חתם במאי 1960 על הסכם הסגרה בין ישראל וארגנטינה, ימים ספורים קודם לחטיפתו של אדולף אייכמן על ידי המוסד. בעקבות מקרה זה הוכרז כפרסונה נון גראטה והושב לארץ. לאחר מכן מונה לסמנכ"ל משרד החוץ.
בשנת 1965 מונה למנכ"ל משרד החוץ. לבקשתו סיים את תפקידו בשנת 1968 ומונה לשגריר ישראל בשווייץ, תפקיד שבו כיהן עד 1975.
הדיוויזיה ה-29 (ורמאכט)

הדיוויזיה הממונעת ה-29

הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1936 בארפורט, והועמדה תחת פיקוד גוסטב אנטון פון ויטרסהיים, שהוחלף ב-1 במרץ 1938 על ידי יואכים למלזן. בסתיו 1937 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיה ממונעת. במהלך המערכה בפולין לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-14, במסגרת הארמייה העשירית. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת קבוצת הפאנצר "קלייסט", ובשלב השני לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-39 במסגרת קבוצת הפאנצר "גודריאן". במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-47 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, והשתתפה בקרב סמולנסק ובקרב על מוסקבה. במהלך מבצע מקרה כחול לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה השישית, ולאחר מכן לחמה בקרב סטלינגרד, שם הושמדה ב-31 בינואר 1943.

דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-29

ב-1 במרץ 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בצרפת, על בסיס הדיוויזיה הממונעת ה-345, והועמדה תחת פיקוד ולטר פריז. ב-23 ביוני 1943 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-29, וביולי 1943 נשלחה לאיטליה. הדיוויזיה לחמה בקרבות השונים באיטליה, כחלק מהארמייה העשירית ומהארמייה ה-14 לסירוגין, עד סוף המלחמה.
ג'ורג' וולד

תולדות חייו

וולד נולד בניו יורק ליצחק וארנסטין וולד. הוריו היו יהודים שהיגרו לארצות הברית זמן קצר בטרם לידתו. הוא סיים לימודיו בתיכון הטכנולוגי של ברוקלין, ניו יורק בשנת 1922. סיים תואר ראשון במדעים באוניברסיטת ניו יורק בשנת 1927 ודוקטורט בזואולוגיה באוניברסיטת קולומביה בשנת 1932. לאחר סיום לימודיו ניצל וולד מלגת לימודים ונסע לחקור במעבדתו של אוטו היינריך ורבורג בגרמניה, שם הוא זיהה לראשונה את ויטמין A ברשתית. מגרמניה עבר לשווייץ ושם חקר יחד עם פאול קארר, האיש שגילה את ויטמין A. לאחר מכן חקר תקופה קצרה עם אוטו פריץ מאירהוף בהיידלברג ולאחר עליית היטלר לשלטון בשנת 1933, שב לארצות הברית והחל לעבוד באוניברסיטת שיקגו. בשנת 1934 עבר לאוניברסיטת הרווארד, שם כיהן בתחילה כמרצה ומאוחר יותר קיבל דרגת פרופסור. בשנת 1939 זכה בפרס אלי לילי. בשנת 1950 הוא נבחר לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית ובשנת 1967 זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על תגליותיו בשטח הראייה.
וולד הרבה לדבר בנושאים פוליטיים וחברתיים שונים, וניצל את הפרסום לאחר קבלת פרס נובל כדי להשמיע דעתו בנושאים שונים. הוא התנגד בתוקף למלחמת וייטנאם ולמרוץ החימוש הגרעיני.
בשנת 1980 השתתף וולד במשלחתו של רמזי קלארק לאיראן בעת משבר בני הערובה באיראן.
בשנת 1986 הוזמן וולד, יחד עם קבוצה קטנה של חתני פרס נובל, למוסקבה, כדי לייעץ למיכאיל גורבצ'וב בשאלות הגנת הסביבה. וולד ניצל את הפגישה עם ג'ורבצ'וב כדי לשאול אותו על הגלייתה של ילנה בונר יחד עם בעלה אנדריי סחרוב לגורקי. לדברי וולד, גורבצ'וב השיב לו כי איננו יודע דבר על העניין. זמן קצר אחר כך, בדצמבר, 1986, שוחררו בונר וסחרוב.
ג'ורג' וולד הלך לעולמו בקיימברידג', מסצ'וסטס.

מחקר

בתקופה שעשה מחקר כפוסטדוקטורנט בגרמניה גילה וולד כי ויטמין A הוא מרכיב של הרשתית. מחקרים נוספים שביצע הראו כי כאשר הפיגמנט רודופסין נחשף לאור, נוצר ממנו החלבון אופסין ותרכובת המכילה ויטמין A. מכאן ניתן היה לשער שוויטמין A חיוני בתפקוד הרשתית.
בשנות החמישים השתמשו וולד ועמיתיו למחקר בשיטות כימיות כדי להפיק פיגמנטים מן הרשתית. אחר כך, על ידי שימוש בספקטרופוטומטר, הם מדדו את קליטת האור בפיגמנטים. כיוון שקליטת האור על ידי הפיגמנטים ברשתית עומדת ביחס ישר לאורך הגל אשר מפעיל בצורה הטובה ביותר את תאי הפוטורצפטור, ניסוי זה הראה את אורך הגל שעין יכולה לראות בצורה הטובה ביותר. יחד עם זאת, כיוון שתאים קולטי אור מסוג "קנים" (rod) (להבדיל מתאים קולטי אור מסוג מדוכים) מרכיבים את רוב הרשתית, וולד ועמיתיו מדדו למעשה את קליטת האור של הרודופסין, הפיגמנט העיקרי בתאי הקנים. בשלב מאוחר יותר, בשיטה הנקראת מיקרוספקטרופוטומטריה, הצליח וולד למדוד את קליטת האור מהתאים עצמם ולא מן הפיגמנטים. שיטה זו אפשרה לוולד לקבוע את קליטת האור בתאי הרשתית מסוג מדוכים.
צארינה

צארינה (ברוסית: צאריצה цари́ца, בבולגרית: царица) הוא תוארה של רעיית הצאר של רוסיה או של בולגריה, בתקופה שהיה במדינות אלה שלטון מלוכני. כאשר שלט ברוסיה או בבולגריה צאר קיבלה רעייתו את התואר עם נישואיהם. גם כאשר עמדה אישה בראש הקיסרות הרוסית היא נשאה את התואר "צארינה". כך, היה זה תוארן של יקטרינה הראשונה ששלטה בין השנים 1725–1727, של אנה, קיסרית רוסיה בין השנים 1730–1740, של יליזבטה, קיסרית רוסיה בין השנים 1741–1762 ושל יקטרינה הגדולה, קיסרית רוסיה בין השנים 1762–1796. תואר זה היה תואר בלתי רשמי מאחר שהתואר הרשמי של הצאר היה "אימפרטור" (император - קיסר) והתואר הרשמי של הצארינה היה "אימפרטריצה" - (императрица - "קיסרית").
הצארינות שקיבלו את התואר בשל נישואיהן לצאר הרוסי היו: נטליה אלכסייבנה, יליזבטה אלכסייבנה, אלכסנדרה פיודורובנה, מריה אלכסנדרובנה, מריה פיודורובנה. האחרונה בצארינות הרוסיות הייתה אלכסנדרה פיודורובנה שנישאה לצאר ניקולאי השני.
אלאונורה מרויס-קוסטריץ הפכה לצארינה בשל נישואיה לצאר פרדיננד הראשון מבולגריה, וג'ובאנה מאיטליה, האחרונה בצארינות של בולגריה שהייתה רעייתו של הצאר הבולגרי בוריס השלישי.