google/wiki40b huggingface dataset:
אפולודורוס מאתונה

אפולודורוס על אנטיוכוס ובית המקדש

יוסף בן מתתיהו מציין את אפולודורוס בחיבורו "נגד אפיון" בין הסופרים המפורסמים שטענו בחיבוריהם כי אנטיוכוס אפיפאנס היה זקוק לכסף ולכן הפר את בריתו עם היהודים ושדד את אוצרות בית המקדש בירושלים.
לא סביר שיוספוס נסמך על חיבורו של אפולודורוס באופן ישיר. הוא ככל הנראה ציטט את אזכורו מתוך חיבור של אחד הסופרים האחרים שהוא מזכיר בקשר למדיניותו של אנטיוכוס, כפי הנראה היה זה ניקולאוס איש דמשק או סטראבון.
בטי רובינסון

ביוגרפיה

רובינסון נולדה בריברדייל, אילינוי. ב-30 במרץ 1928 בתחרות הראשונה שלה בריצת 100 מטר היא סיימה שנייה אחרי שיאנית ארצות הברית הלן פילקי. בריצה השנייה שלה בקריירה בלבד, רובינסון השוותה את שיא העולם לנשים, שלא הוכר רשמית.
תחרויות אתלטיקה לנשים נערכו לראשונה באולימפיאדת אמסטרדם (1928). במשחקים עצמם זכתה רובינסון בשתי מדליות, אחת זהב ואחת כסף. בריצה הרביעית שלה בקריירה, בריצת 100 מטר, היא זכתה במדליית זהב לאחר שהשוותה את שיא העולם (12.2 שניות) לפני פני רוזנפלד (12.3 שניות) ואתל סמית' (12.3 שניות) שתיהן מקנדה ובכך הפכה רובינסון לאלופה האולימפית הראשונה בריצה זו. כמו כן, זכתה במדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 48.8 שניות, אחרי קנדה שקבעה שיא עולם חדש של 48.4 שניות ולפני גרמניה (49.0 שניות).
בשיא הקריירה שלה בשנת 1931 הייתה רובינסון מעורבת בהתרסקות מטוס וסבלה מפציעות קשות. אדם שגילה אותה בין ההריסות כשהייתה בתרדמת חשב בטעות שהיא מתה, והסיע אותה במכוניתו אל הקברן שם התגלתה טעותו. היא התעוררה מהתרדמת לאחר כ-7 חודשים. לאחר מכן עברו עוד כ-6 חודשים עד שהצליחה לקום מכיסא הגלגלים ועוד כשנתיים עד ששבה ללכת ולרוץ. כתוצאה מאירוע קשה זה היא החמיצה את אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932).

אולימפיאדת השיא

למרות הפציעה הקשה שלה עשתה רובינסון קמבק ענק והשתתפה באולימפיאדת ברלין (1936). היא הייתה שותפה לזכייה במדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 46.9 שניות, לפני בריטניה (47.6 שניות) וקנדה (47.8 שניות). נבחרת גרמניה שקבעה בשלב המוקדמות שיא עולם חדש של 46.4 שניות והובילה את הריצה בשלב הגמר, הפילה את המקל בהחלפה האחרונה.
לאחר המשחקים האולימפיים פרשה רובינסון מהשתתפות בתחרויות ונישאה לריצ'רד שוורץ. היא המשיכה להיות מעורבת בתחרויות ספורט ושימשה בתפקיד רשמי כאחראית על השעון באליפויות ארצות הברית במשך שנים רבות ועסקה גם בדוברות. היא הייתה האישה הראשונה שזכתה לאות "N" מאוניברסיטת נורת'ווסטרן בו למדה. 
בשנת 1999 נפטרה רובינסון בגיל 87 לאחר שלקתה בסרטן ובמחלת אלצהיימר.
כריסטיאן וילהלם אלרס

ביוגרפיה

אלרס, בנו של סוחר, נולד בשנת 1857 בהמבורג, ושם עבד בהדפס אבן. בשנת 1877 עבר לקארלסרוהה והוסיף לעבוד במקצוע. בהמשך למד באקדמיה לאמנויות "Kunstakademie Karlsruhe" אצל הצייר פרדיננד קלר (Keller). בשנת 1880 הצטרף למשך שנתיים לצי הגרמני הקיסרי בעיר קיל שבצפון גרמניה, שם נתמך על ידי הצייר הפרוסי אנטון פון ורנר. בקיל הכיר אלרס את המשורר הסקסוני קלאוס גרות (Groth), והשניים הפכו לחברים קרובים. 
אלרס זכה להכרה רבה כאשר פרסם בשנת 1888 את אוסף הדפסיו, ""Club Eintracht"" ("מועדון איינטרכט"). לאחריו פרסם ספרים נוספים, בין היתר על אודות אוטו פון ביסמרק, שהצלחתם אפשרה לו תוך מספר שנים להקים וילה באי קאפרי, והוא חי שם מספר שנים, כמו כן בהמבורג וקארלסרוהה וטייל רבות בעולם.
בסתיו 1902 נקלע אלרס לשערורייה כאשר התעשיין הנודע פרידריך אלפרד קרופ, אשר התגורר גם הוא בקאפרי, הואשם על ידי כמה עיתונים איטלקיים בהומוסקסואליות ופדרסטיה. שבועיים אחר כך הואשם בכך גם אלרס בבית משפט. קרופ מת כמה שבועות לאחר מכן, ככל הנראה בעקבות התאבדות. אלרס הצליח להימלט מהמדינה, מה שהביא להרשעה ולפסק דין של ארבע וחצי שנות מאסר, שניתן שלא בפניו. בעיתון האיטלקי "Tito Fiorani", אשר סיקר את הפרשה, נכתב כי "אלרס היה במפורש בעל נטייה מינית הומוסקסואלית, והוא הקיף עצמו בנערים אשר שימשו לעיתים קרובות כמודלים לציוריו". 
לאחר שעזב את קאפרי נדד אלרס בעולם, ושהה בין היתר בניו זילנד, אוסטרליה וסמואה. במהלך תקופה זו נהג לעיתים קרובות להשתמש בפסבדונים "W. Andresen", ועבד למחייתו כצייר דיוקנאות של בעלי הון. הוא נפטר בשנת 1915, זמן קצר לאחר ששב לקארלסרוהה.

אמנות

אלרס היה נטורליסט; רישומיו עשירים בפרטים ובעלי סגנון ריאליסטי, ולרוב חסרי הבעת רגש. מבחינה טכנית הוא נהג להשתמש בעיפרון כבסיס לציור, ואת ציוריו הצבעוניים צבע בחומרים שונים כמו פסטל וצבע שמן. למרות שהרישומים בסגנון ריאליסטי, אלרס נהג להוסיף לציורים דמויות פרי דמיונו. הוא נהג לצייר תמונות מחיי היום-יום, דיוקנאות ותיעודי מסעות.
הארמייה הראשונה (האימפריה האוסטרו-הונגרית)

היסטוריה

הארמייה הראשונה הוקמה בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, ולמפקדה מונה ויקטור דנקל. הארמייה נלחמה בקרב גליציה, ובקרב קרסניק הנחילה תבוסה לארמייה הרביעית הרוסית. היה זה הניצחון האוסטרו-הונגרי הראשון במלחמה זו. באוקטובר 1914 השתתפה בקרב על הוויסלה יחד עם הארמייה הגרמנית התשיעית, אך לא הצליחה להגיע לידי הישגים. לאחר מכן הוחזקה הארמייה הראשונה בעתודה באזור הקרפטים, ולא השתתפה בקרבות. במאי 1915 השתתפה הארמייה במתקפת גורליצה-טרנוב ובתחילה זכתה להצלחה מרובה, אך בהמשך נבלמה בקרב אפטא. לאחר מכן הוחלף דנקל בקרל פון קירשבאך אאוף לאוטרבאך. הארמייה השתתפה בקרבות ברומניה, ובעקבות כניעתה של זו האחרונה התפרקה הארמייה, שספגה אבדות גבוהות בחזית המזרחית.
סנדרה סטודר

ביוגרפיה

סטודר נולדה בציריך לאב שווייצרי ואם ספרדיה, היא למדה מוזיקה ולימודי גרמניה באוניברסיטת ציריך.
היא למדה תקופה נגינה על פסנתר וב-1987 הקליטה לראשונה שיר כזמרת.
ב-1989 עשתה קולות בשיר של הזמר השווייצרי די.ג'י. בּובּו.
היא ייצגה את שווייץ באירוויזיון 1991, תחת השם סנדרה סימו, עם השיר "Canzone per te", וסיימה במקום החמישי.
ב-1996 ומ-1999 עד 2002 נתנה פרשנות לאירוויזיון לטלוויזיה השווייצרית, היא גם סיפקה פרשנות לאירוע שיר היובל באירוויזיון.
באירוויזיון 1994 הקריאה את הניקוד של שווייץ.
היא הנחתה מספר פעמים את טקס פרסי שווייץ (SwissAward).
חיים שירן

ביוגרפיה

שירן נולד בשם "חיים שקיראן" במקנס שבמרוקו. הוא למד תיאטרון וטלוויזיה בקונסרבטואר הלאומי הגבוה לאמנות הדרמה בפריז שבצרפת, וזכה בפרס השחקן הטוב ביותר של בית הספר בשנת 1961. לאחר מכן שיחק במשך שנה בתיאטרון ה"קומדי פראנסז", ובמקביל עבד כעוזר במאי בטלוויזיה הצרפתית.
עם עלייתו לישראל בשנת 1965 הוא שינה את שם משפחתו לשירן והיה אחד ממייסדי הטלוויזיה החינוכית הישראלית (שנקראה אז "הטלוויזיה הלימודית"), בה עבד עד 1996 כבמאי, מפיק ומנהל תוכן.
ביים סרטים ותוכניות טלוויזיה רבות, שהידועה בהן היא "הילדים משכונת חיים".
סרטיו של שירן הוקרנו בפסטיבלים שונים בעולם וזכו בפרסים. סרטו "נציב המלח" זכה בפרס מיוחד של אונסק"ו.
שירן הוא אחד המייסדים של התיאטרון הקהילתי בישראל ובין המייסדים של מגמת הטלוויזיה הקהילתית באוניברסיטת תל אביב. הוא לימד תיאטרון בבית צבי ובסטודיו למשחק ניסן נתיב, וכן לימד בימוי טלוויזיוני באוניברסיטת תל אביב ובהמכללה האקדמית ספיר. ריכז את הקורס הראשון לבימוי ולהפקה טלוויזיונית לסטודנטים אתיופים במכללת הנגב.
בשנים 1986 -1989 שירן חי בניו יורק, שם עסק במספר פרויקטים, שהבולט בהם הוא פסטיבל הקולנוע היהודי-הספרדי שהתקיים בניו-יורק בשנים 1989, 1992 ו-1994. בתקופת שהותו הוקרנו סרטיו על יהודים מזרחים במספר מרכזים קהילתיים יהודיים בארצות הברית, וכן הוא הרצה על נושא זה באוניברסיטאות בולטות, בהן אוניברסיטת ייל, אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת פנסילבניה ואוניברסיטת מישיגן.
במקביל לעבודתו הקולנועית עבד שירן בניו יורק במכון לחקר השואה בברוקלין, וריכז את התערוכה על ילדים בשואה. התערוכה הועברה לאחר מכן למוזיאון לוחמי הגטאות.
בשנים 1996 -2007 היה שירן המנהל האמנותי של להקת המחול "ענבל". הוא הקים את "המרכז האתני הרב תחומי ענבל" בנווה צדק.
משנת 2007 הוא משמש כמנהל אמנותי של להקת המחול האתיופי "טקשה".
בשנת 2010 מונה לחבר דירקטוריון "הבימה".

פילמוגרפיה

הילדים משכונת חיים" – סדרה דרמטית לילדים (1974-1978),
"ליאור" – על בנו של נתן יהונתן (1974),
"יהודי מרוקו 1978" – סרט אוטוביוגרפי על חזרתו למרוקו לאחר 20 שנה,
"נציב המלח" - דרמה על פי סיפורו של אלברט ממי, שזכתה בפרס אונסק"ו הבינלאומי וב"כינור דוד" 1980, 
"תהילה לדוד, - על המשורר רבי דוד חסין (1984), "שמעון איפרגן" – סרט הנצחה דוקומנטרי (1984), 
"הילולת יעקב אבו חצירה מדמנהור" (מצרים, 1984), 
"מוגדור" סרט דוקומנטרי על עיר במרוקו (מרוקו, 1985),
"שיר השירים" – לכוריאוגרפיה של שרה לויי-תנאי (1985), 
"תחרה של אבן ושל מילים" - סרט דוקומנטרי על תור הזהב בספרד (1986),
"יהודי אתיופיה" – יום שידורים מיחד על יהדות אתיופיה. 
סרטו האחרון "קטיעה" הוא סרט דוקומנטרי על רצח דני חזות ועל התמודדות אחיו התאום של חזות עם האובדן. הסרט שודר בערב יום הזיכרון 1994 בטלוויזיה הישראלית בערוץ 1. 

סרטיו מוקרנים בפסטיבלים שונים בעולם.

חיים אישיים

שירן התחתן בשנת 1970 עם מיכל גוברין. ב-1974 נישא שנית לוויקי שירן, פעילה פוליטית ופמיניסטית מזרחית. לזוג שתי בנות.
יחסי אלבניה–מונקו

סקירה כללית

היחסים שבין אלבניה למונקו מתמקדים בעיקר במישור הכלכלי ולא במישור המדיני. שתי המדינות פועלות רבות למען השמירה על איכות הסביבה וחתומות על הסכם פריז שנחתם בנובמבר בשנת 2015.
באוקטובר 2018 הגיעה משלחת מונגאסקית לאלבניה. ב-9 באפריל 2019 הגיע ראש ממשלת אלבניה אדי רמה לביקור רשמי במונקו. שתי המדינות הסכימו על פרויקט משותף במגזר הכלכלי בו תעזור מונקו לאלבניה במימון מרינת יוקרה במערב אלבניה, לחופי הים האדריאטי.
נשיא אלבניה הוזמן לביקור רשמי במונקו בחודש אוקטובר 2019.
צפירת שבת

צפירת שבת היא קול צופר המושמע בשכונות דתיות וחרדיות בישראל ובמספר מדינות נוספות, בזמן הדלקת הנרות לפני כניסת שבת וחג. מטרת הצפירה היא הכרזה על כניסת השבת או החג, ותזכורת לחדול ממלאכות האסורות בשבת וחג, ולהדליק את נרות השבת והחג.

מקור המנהג

נוהג זה מופיע כבר במשנה בסוף מסכת סוכה, במשנה המתארת את התקיעות שנערכו בכל יום בבית המקדש, מציינת המשנה שלוש תקיעות שנתקעו זמן מה קודם לכניסת שבת על מנת להבדיל את העם ממלאכה, ושלוש תקיעות בשעת כניסת השבת עצמה שנועדו להכריז כי מכאן ואילך אסורה כל מלאכה עד לצאת השבת או החג. במשך השנים שימשו כלים שונים לפעולה זו, בין השאר שופר וחצוצרה.
בדומה למנהג הקדום, גם כיום מקובל להשמיע את הצפירה פעמיים, פעם אחת זמן מסוים קודם לזמן כניסת שבת, והשנייה בזמן כניסת שבת. 
בשנים האחרונות הוחלפו במקומות רבים הצופרים ברמקולים המשמיעים מוזיקה חסידית לפני ובסמוך לצפירה. בין השאר הוביל את מיזם זה רפאל הלפרין שתרם מערכות כאלו למקומות רבים.
בישראל, בזמן מבצע צוק איתן לא הושמעה צפירת השבת במקומות רבים, לבקשת פיקוד העורף, על מנת למנוע בהלה מיותרת מהתושבים.
במספר מקומות גררו התקנת צופר או רמקול התנגדות של התושבים החילונים בסביבה להפעלתם.
בשוק מחנה יהודה בירושלים נהגו בעבר לתקוע בשופר כמה שעות לפני כניסת השבת (ככול הנראה, שם צולמה התמונה המצורפת לערך). דבר זה נועד לבשר לבעלי העסקים בשוק כי הגיע העת לחדול מעסקים לסגור את העסק ולהתחיל בהכנות לקראת שבת, שלא יווצר מצב שבו נסגרים העסקים בשוק עם כניסתה של השבת ובעלי העסקים והקונים יגיעו לידי חילול שבת. וכיום ישנם חסידים שעוברים בין הדוכנים כדי לזרז את המוכרים לקראת כניסת השבת.
במספר מקומות נהוג להשמיע צפירה גם ביציאת השבת, כמו למשל בקריית בעלז בירושלים שם מושמעת הצפירה בזמן יציאת השבת לשיטת רבינו תם.
סמל ויילס

מבנה הסמל

המגן מחולק לארבעה רבעים - אדום וזהב, ובכל אחד מהם מופיע אריה במטען מנוגד לצבעו של הרבע. מעל המגן מונח כתר האימפריה הממלכתי ומסביבו המוטו Pleidiol Wyf I'm Gwlad (מולשית: "אני נאמן לארצי") וסביבו ארבעת הצמחים הלאומיים של אומות הבית: הדרדר לסקוטלנד, השושנה לאנגליה, התלתן לאירלנד והכרישה לווילס.

היסטוריה

בשנת 1911 נסיך ויילס ויורש העצר, שעתיד להיות אדוארד השמיני מלך בריטניה הוציא צו הקובע את שלט האצולה שלו וקבע כי השלט ייצג גם את נסיכות ויילס. 
השלט שנבחר היה מקובל קודם ולכן ונקרא "שלט האצולה של לואלין".
בשנות ה-60 של המאה ה-20 החליט הנסיך צ'ארלס להוסיף לסמל את הכתר המסמל את היותו יורש העצר.
סרגיי שריקוב

ביוגרפיה

שריקוב נולד וגדל במוסקבה למשפחה יהודית. הוא החל להתאמן בסייף בגיל 12 בהדרכתו של דוד טישלר. הוא היה חבר נבחרת רוסיה בשנים 1994–2005.
באליפות העולם בסיף לנוער שנערכה במקסיקו סיטי בשנת 1994 זכה שריקוב במדליית זהב בחרב אישי ובאליפות העולם בסיף שנערכה בהאג, הולנד בשנת 1995 זכה במדליית כסף בתחרות חרב קבוצתי.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה שריקוב בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בתחרות חרב קבוצתית ביחד עם סטניסלב פוזדניאקוב וגריגורי קיריינקו, לפני הונגריה ואיטליה ובמדליית כסף בתחרות חרב אישי אחרי סטניסלב פוזדניאקוב ולפני דמיין טויה מצרפת. בקרב חצי הגמר הוא ניצח את טויה 14-15 ובקרב הגמר הוא הפסיד לפוזדניאקוב 15-12.
באליפות העולם בסיף שנערכה בלה שו-דה-פו, שווייץ בשנת 1998 זכה שריקוב במדליית ארד בתחרות חרב אישי.
באליפות אירופה בסיף שנערכה בפונשל, פורטוגל ביולי 2000 זכה שריקוב בשתי מדליות זהב, בחרב אישי לפני אלכסיי פרוסין וסטניסלב פוזדניאקוב וחרב קבוצתי לפני בלארוס ואוקראינה.
באולימפיאדת סידני (2000) זכה שריקוב במדליית זהב בתחרות חרב קבוצתית ביחד עם סטניסלב פוזדניאקוב ואלכסיי פרוסין, לפני צרפת וגרמניה. בתחרות חרב אישי הוא סיים במקום עשירי.
שריקוב זכה 3 פעמים ברציפות במדליית זהב, באליפויות העולם שנערכו בשנים 2001 - 2003 בתחרות חרב קבוצתי.
באולימפיאדת אתונה (2004) זכה שריקוב במדליית ארד בתחרות חרב קבוצתית ביחד עם סטניסלב פוזדניאקוב, אלכסיי דייצ'נקו ואלכסיי יקימנקו, אחרי צרפת ואיטליה. בתחרות חרב אישי הוא סיים במקום שמיני. בשבל רבע הגרמ הוא הפסיד לאלדו מונטנו מאיטליה 15-13 שזכה במדליית זהב.
לאחר שפרש מתחרויות שימש כחבר באיגוד הסיף הרוסי ובשנת 2009 התמנה למאמנה הראשי של נבחרת רוסיה בחרב.
ב-6 ביוני 2015 נהרג שריקוב בתאונת דרכים. במהלך חופשה הוא רכב על טרקטורון. במהלך הנהיגה הוא איבד שליטה על הטרקטורון, סטה מהנתיב והתנגש חזיתית עם מכונית שנסעה בכיוון ההפוך. בבית החולים נפטר מפצעיו.

הנצחה

ב-2003 הונצח שריקוב ביד לאיש הספורט היהודי שבמכון וינגייט, מוזיאון המנציח יהודים שהגיעו להישגים ספורטיביים יוצאי דופן.
הכנסייה האפיסקופלית (ארצות הברית)

הכנסייה האפיסקופלית או "הכנסייה האפיסקופלית של ארצות הברית" (באנגלית: The Episcopal Church, ולעיתים בקיצור TEC) היא כנסייה בנצרות המשתייכת לזרם האנגליקני, שמרכז פעולתה בארצות הברית. 
הכנסייה האפיסקופלית הייתה לארגון עצמאי זמן קצר לאחר המהפכה האמריקנית, כאשר חויבה לנתק את קשריה עם הכנסייה של אנגליה, הכפופה להלכה למלך בריטניה. בכך הייתה לכנסייה האנגליקנית האוטונומית הראשונה מחוץ לאיים הבריטיים. מקור השם במילה הלטינית Episcopus שמשמעה בישוף.
כנסיות אנגליקניות וכן מתודיסטיות נוספות, מחוץ לארצות הברית, כוללות בשמן את התואר "אפיסקופלית". (למשל הכנסייה האפיסקופלית של ירושלים והמזרח התיכון).
הקהילות מאורגנות בדיוקסיות, שבראש כל אחת מהן עומד בישוף. לכנסייה משתייכות מעל 7500 קהילות, שבראש כל אחת מהן עומד ועד מנהל, אשר בוחר (בכפוף להסכמת בישוף הדיוקסיה) את כהני הדת של הקהילה: כמרים ודיאקונים. הקהילות משתייכות ל-110 דיוקסות הפרושות בארצות הברית, וכן בטיוואן ובחלק ממדינות דרום אמריקה והאיים הקריביים. נוסף לכך קיים ארגון של הקהילות באירופה, שמעמדו דומה לזה של דיוקסיה. הדיוקסות שבארצות הברית מאורגנות בתשע פרובינציות. 
מבחינת האמונה הדתית, מחשיבה הכנסייה את עצמה כמצויה בדרך הביניים שבין נצרות קתולית ופרוטסטנטיות.  הן מבחינה ליטוּרגית והן מבחינה אמונית קיימים הבדלים גדולים בין קהילות שונות המשתייכות לכנסייה. שני נושאים שעמדו במוקד מחלוקת נוקבת בכנסייה בשנים האחרונות היו היחס להומוסקסואליות ושאלת קבלתן של נשים לתפקידים בהיררכיה הכנסייתית. בשנת 2006 נבחרה אשה, קת'רין ג'פרטס סצ'ורי, לתפקיד הבישוף העליון של הכנסייה, בחירה שעוררה ביקורת בקרב גורמים שמרנים בעולם האנגליקני בכלל.  מרבית הדיוקסיות, אך לא כולן, מקבלות נשים לתפקידי כמורה ובישוֹפוּת. 

ב-2010 נמנו כ-2.12 מיליון חברים רשומים בקהילות הכנסייה האפיסקופלית, מתוכם כ-1.95 מיליון בארצות הברית. מספר החברים הגיע לשיא של כ-3.4 מיליון באמצע שנות השישים, ונמצא בירידה הדרגתית בעשורים האחרונים, בדומה למצב בכנסיות אחרות מן הזרם המרכזי. 
 האפיסקופלים בארצות הברית מהווים חלק גדול מאוד בפוליטיקה בכלכלה ובאקדמיה יחסית לגודלם באוכלוסייה הכללית. כקבוצה, אפיסקופלים אמריקאיים נוטים להיות משכילים יותר ולהרוויח יותר מאשר אמריקאים בכללותם. בנוסף, רבות מהדמויות הבולטות בארצות הברית, כמו בנקאים, אנשי תעשייה ועסקים ומשפחות ותיקות עשירות הן חברות בכנסייה האפיסקופלית, ומספר של המשפחות האמריקאיות העשירים ואמידים ביותר, כגון משפחת ואנדרבילט, משפחת אסטור, משפחת רוקפלר, משפחת דו פונט, משפחת רוזוולט ומשפחת פורבס הם אפיסקופלים. סימן נוסף של השפעת הכנסייה האפיסקופלית היא העובדה שיותר מרבע מכל נשיאי ארצות הברית היו אפיסקופלים.
קוביית יחידה

קוביית יחידה היא קובייה שכל מקצועותיה באורך 1 יחידת אורך.
הנפח של קובייה תלת-ממדית הוא 1 יחידת אורך מעוקבת (למשל מטר מעוקב עבור מטר), ושטח הפנים שלה הוא 6 יחידות אורך רבועות (למשל מטר רבוע עבור מטר). נקראת לעיתים גם "קובייה בגודל 1".
המונח "קוביית יחידה" או "היפרקוביית יחידה" מתייחס גם להיפרקוביה, קוביות במרחב n-ממדי, עבור ערכים של n שאינם 3. המונח גם מתייחס גם לקוביית היחידה הספיציפית שמונחת על ראשית הצירים וצלעותיה הם וקטורי היחידה הסטנדרטיים. לפי שימוש חוזר במשפט פיתגורס, אורכו של האלכסון הארוך ביותר בקובייה n-ממדית הוא השורש הריבועי של n.
קטשופ

קטשופ (באנגלית: Ketchup) הוא רוטב העשוי בעיקר מעגבניות. המרכיבים הבסיסיים של הקטשופ המודרני הם עגבניות, חומץ, סירופ גלוקוזה, סוכר, מלח, פלפל אנגלי, ציפורן (תבלין) וקינמון. בצל, סלרי וירקות אחרים הם תוספת תדירה.
קטשופ לא תמיד יוצר מעגבניות. הוא התחיל כסוג של רוטב, העשוי מפטריות או דג מלוח עם עשב ורטבים. קטשופ פטריות עדיין קיים בכמה מדינות, כמו בריטניה.
את הקטשופ נוהגים לאכול עם מזונות מלוחים, בשר ובעיקר צ'יפס. ישנם סוגים מתוקים יותר ופחות, וכן ברמות חריפות שונות. קטשופ מעורב עם מיונז מהווה לעיתים את הבסיס לרוטב אלף האיים, ולעיתים גם ביצירת רוטב ברביקיו, במקום רכז עגבניות. חברת היינץ מובילה את נתח שוק הקטשופ העולמי.
בישראל מקובל קטשופ (בפרט הסוג המתוק) בעיקר כרוטב למאכלי ילדים ולמזון מהיר. בשנת 2015 נאסר על חברת "היינץ" להשתמש בשם "קטשופ" במוצריה מכיוון שהוא לא התאים לתקן הקטשופ הישראלי, ובמקומו היא השתמשה בשם "מתבל עגבניות". לאחר כשנה שונה התקן, והחברה שבה להשתמש בשם "קטשופ".
אארולינאס ארחנטינס

תולדות החברה

החברה נוסדה במאי 1949, בעקבות איחוד בין כמה חברות תעופה קטנות. החברה המאוחדת החלה את פעילותה בדצמבר 1950. בשנותיה הראשונות, השתמשה החברה במטוסי דאגלס: DC-4,‏ DC-6 ו-DC-3. בשנות ה-70 רכשה החברה לראשונה מטוסי סילון מחברת בואינג מדגמי 727, 737, ו-747.
בשנת 1989 הפריטה ממשלת ארגנטינה את החברה.
בתחילת שנות ה-2000 נקלעה החברה לקשיים רבים שכמעט הובילו לקריסתה, אך לבסוף החברה נרכשה מחדש על ידי ממשלת ארגנטינה.
החברה הצטרפה בשנת 2012 לברית חברות התעופה SkyTeam.
בשנים האחרונות החברה שמה דגש על חידוש המטוסים והחלפת מטוסים ישנים בחדשים. החברה מכרה את כל מטוסי הבואינג 200–737 ו-500–737 של החברה. המטוסים הוחלפו במטוסי בואינג 737 חדישים.
שוקי אורן

ביוגרפיה

אורן נולד בירושלים, שירת בצה"ל בחיל האוויר ולאחר שחרורו החל לימודי תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים אותם סיים ב-1984. ב-1985 עבד בפיקוח על הבנקים בבנק ישראל ובמקביל למד לתואר שני במנהל עסקים באוניברסיטה העברית. בין השנים 1986 ל-1993 עבד באגף החשב הכללי במשרד האוצר, תחילה במחלקת ניהול חוב חיצוני, אחר כך כמנהל מחלקת מטבע חוץ ומ-1989 כסגן החשב הכללי. בתפקיד זה היה אחראי אורן על ביצוע התקציבים של משרדי תמ"ת, החקלאות, האנרגיה, המדע והתיירות. במהלך שנים אלו ניהל את ביצוע הסדר הקיבוצים, הסדר חובות המושבים, חוק גל והסדר כור. 
לאחר שעזב את משרד האוצר החל אורן בקריירה בנקאית, תחילה בבנק כללי לישראל בו עבד במגוון תפקידי ניהול בכירים במשך שמונה שנים, והתקדם עד לתפקיד המשנה למנכ"ל בשנים 2001-2002 (שפעל אז תחת השם בנק אינווסטק ישראל). 
בשנת 2002 עבר לקבוצת בנק לאומי וניהל עבורה את בנק לאומי שווייץ שמשרדו הראשי בציריך. בדצמבר 2007 החליף את ירון זליכה בתפקיד החשב הכללי. במרץ 2011 הודיע אורן על פרישתו מתפקידו.
בפברואר 2012  מונה למנכ"ל חברת הנדל"ן קרדן אן.וי לאחר שתקופת הצינון שלו קוצרה.
שועל קיט

מראה חיצוני

שועל הקיט הוא שועל אפור עם פנים קצרות ורחבות. גובהו מגיע ל-30 ס"מ, אורכו 37-53 ס"מ, אורך הזנב 22-35 ס"מ ומשקלו הכולל 2-3 ק"ג. הזכרים גדולים במעט מהנקבות. הפרווה צפופה והזנב קצר ומפואר. בדרך כלל צבע הפרווה אפורה בגב, כתומה בצדדים וברגליים ובהירה באזור הבטן. בקיץ הוא מקבל גוון כתום יותר. קצה הזנב תמיד שחור, וכך גם משני צדי אפו.

תחום תפוצה

לכתחילה תחום המחיה של שועל הקיט התחיל מדרום מערב קנדה ועד טקסס. משטחה של קנדה השועל נעלם כבר בשנות ה-1930. כיום הוא נפוץ בויומינג, קולורדו, קנזס וניו מקסיקו. מצוי גם במנהטן, דקוטה הדרומית והצפונית, נברסקה, אוקלהומה וצפון-מערב טקסס. נדיר אך קיים גם באיידהו ואורגון.

אורח חיים

שועל הקיט מנהל אורח חיים לילי בקיץ, אך בחורף יכול לצאת גם בחום. את שאר הזמן הוא מבלה במחילות תת-קרקעיות ארוכות, אותן לרוב הוא חופר בעצמו, אך לעיתים גם יורש אותם מגיריות וכדומה. תחת בעלות שועל אחד יכולים להיות עד 13 מחילות כאלו.
שועלי הקיט אינם יצורים טריטוריאליים, ולכן תחומי הציד שלהם, שתופסים 1.5-5 קמ"ר, יכולים להיכנס אחד בשני כשהשטח מצומצם.

תזונה

מזונם של שועלים אלו הוא מכרסמים וארנבאים, וכמו כן הם ניזונים מעופות שמקננים באדמה. בחורף הם אוכלים נבלות משאריות ארוחת הטורפים הגדולים, ובקיץ הם מתכלכלים עד 50% מחרקים.
קלוני (מנזר)

מנזר קלוני הוא מנזר עתיק במחוז סון ולואר בחבל בורגון שבמזרח צרפת, כ-20 ק"מ מצפון-מערב למקון. המנזר היה אחד המנזרים החשובים ביותר באירופה של ימי הביניים, ובו התפתחה רפורמת קלוני. סביב המנזר התפתח יישוב עירוני, הקרוי גם הוא קלוני.
המנזר הוקם בשנת 910 כמנזר בנדיקטיני, חולל רפורמה דתית במערב אירופה (רפורמת קלוני) והיווה בסיס לרשת מנזרים גדולה שדעכה עם השנים וכמעט נעלמה.
בשנת 910, גיום הראשון, דוכס אקיטן (מוכר גם כגיום החסיד), החליט להעניק אחת מאחוזותיו, ולא מהחשובות שבהן, לשם הקמת מנזר (על נסיבות וסיבות הענקת המנזר ראו בערך על גיום). גיום היה "קומס" עשיר בעל בנום (bannum) ורגולה (Regula), כלומר היה שליט מקומי בעל סמכויות ענישה וכפיית ציות. סמכותו באקיטן הייתה משולה לסמכות שליט עליון. מטרתו של גיום בהענקת האדמות הייתה לדאוג לנשמתו לכשיגיע זמנו להישפט האם לגן עדן או לגיהנום. בתמורה למתנה דרש גיום שהנזירים יתפללו לעילוי נשמתו ונשמת אשתו, וכן לעילוי נשמת קרוביו (אחותו, שממנה ירש את האחוזה, אחיו, אחיותיו וכל אחייניו ואחיניותיו). גיום הבטיח למנזר אימוניטס מפני התערבות מצד הכנסייה או שליט חילוני. הדרישה לתפילות כה רבות עירערה את האיזון שהיה נהוג במנזרים בין תפילות ועבודה לשם קיום. התפילות מילאו חלק ניכר מהיממה והנזירים לא היו יכולים יותר לפרנס את עצמם מיגיע כפיהם. גיום שחשב על כך, העניק למנזר אדמות שיבטיחו הכנסה מאריסות.
המקום שנבחר היה אחוזת ציד במחוז סון ולואר בחבל בורגון שבמזרח צרפת, כ-20 ק"מ מצפון-מערב למקון. חלק מתנאי ההקצאה של הנחלה היו הכפפת המנזר למרות האפיפיור (באותה עת כיהן האפיפיור סרגיוס השלישי). המנזר שאימץ את רוב עקרונות תקנון בנדיקטוס של בנדיקטוס מנורסיה כולל התאמות שנעשו על ידי בנדיקטוס מאניאן הפך במהרה לאבן שואבת לפרחי נזורה ששאפו לחיי מנזר טהורים.
מטרת ראשי המנזר הייתה להחזיר את הנזירים אל אלוהים בדרך שאותה הבינו ויכלו לקבל. כחלק מהרצון לרפורמה דתית התנגדו לשתי תופעות שהיו מקובלות בכנסייה של ימיהם: 
ניקולאיזם ושמעונות.
המנזר של קלוני בחר לעצמו כפטרון את פטרוס. כאשר התרחבה התנועה הפך פטרוס לפטרונם של כל המנזרים בתנועת קלוני.

מבנה המנזר

מנזר קלוני נבנה מספר פעמים באותו מקום, בפעם השנייה שבנוהו התוכנית הייתה דומה מאד לתוכנית מנזר סנט גאלן. את הכנסייה הציבו קרוב למרכז ולידה מגורי הנזירים והסקריפטיום. מצידו של הסקריפטיום היה הקלויסטר ולצידו המחסנים, בהמשך היו חדר האוכל והמטבח. לא היו סדנאות או אסמים כי על פי גישת מייסדי קלוני הנזירים היו אמורים לעשות רק עבודת כפיים סמלית ואת זמנם היו צריכים להקדיש לתפילה.
הכנסייה הייתה במרכז, לא רק מבחינה ארכיטקטונית אלא גם מבחינה מהותית. בגלל ריבוי התפילות חלק ניכר מזמנם של הנזירים התנהל בה.
הכנסייה השנייה שנבנתה במנזר הייתה מפוארת יחסית לכנסיות מנזרים אחרים. מנזרי קלוני אחרים העתיקו את הפאר של הכנסייה וכנסיות אלו נחשבו מהמפוארות בעולם של אותה תקופה.
בכנסייה שנבנתה במאה ה-11 בסגנון האדריכלות הרומנסקית היו קישוטי מתכות אצילות ואבנים טובות על הצלבים ותיבות שרידי הקדושים. וכן קישוטי טיח רבים. באותה תקופה חיו במנזר כ-300 נזירים.
גביע המדינה בכדורגל נשים

היסטוריה

משחקי המפעל משוחקים מאז שנת 1998 שבה לקחה ההתאחדות לכדורגל על עצמה את ניהול כדורגל הנשים בישראל. בעונה הראשונה השתתפו 12 קבוצות ליגת הנשים שהוקמה בשנה זו.
במשך שלוש עונות (2010/2011, 2011/2012, 2012/2013) קיימה ההתאחדות לכדורגל מפעל גביע נפרד לקבוצות הליגה השנייה.

השיטה

משחקי המפעל משוחקים בשיטת נוקאאוט, כאשר המנצחת עולה לשלב הבא והמפסידה מודחת מהמפעל. במפעל יכולות להשתתף כל קבוצות כדורגל נשים הרשומות בהתאחדות לכדורגל. במפעל כיום 5 סיבובים החל מהסיבוב הראשון בו מופיעות קבוצות מהליגה הלאומית בלבד, עד לגמר הגביע בו מוכרעת הזוכה. המפגשים בכל סיבוב נקבעים על ידי הגרלה בה נקבעת גם הקבוצה המארחת את המשחק, מלבד משחקי חצי הגמר והגמר הנערכים במגרש נייטרלי.