ריי בלנשרד

חינוך וקריירה

בלנשרד נולד בהמונטון, ניו ג'רזי. הוא השלים תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת פנסילבניה ב-1967, ותואר דוקטור באוניברסיטת אילינוי 1973. הוא המשיך למחקר פוסט-דוקטורנטי באוניברסיטת דלואיז (קנדה), אחרי כן קיבל משרה במכון המתאמי בברמפטון (עיר באזור המטרופוליטני של טורונטו). שם פגש את מורו, הרופא הצ'כי ממוצא יהודי קורט פרונד, באותה עת, פרונד ערך ניסוי חלוצי, על סירוס כימי כטיפול לתוקפי-מין. ב-1980 הצטרף בלנשרד למכון הפסיכיאטרי קלארק בקנדה (עתה חלק מהמרכז להתמכרות וטיפול נפשי שם), בו הוא עובד עד היום. בשנת 1995 בלנשרד התמנה לראש המערכה לסקסולוגיה קלינית בתוכנית למשפט ובריאות הנפש של מכון CAMH, כמו כן, משמש בלנשרד כפרופסור לפסיכיאטריה באוניברסיטת טורונטו. הוא שימש חבר בוועדה לענייני מגדר ומיניות של מחברי ה-DSM-4‏, ונמנה עם עורכי המהדורה החמישית של הספר. על פי אינדקס הציטוטים האקדמי אתר המדע (Web of Science), מאמריו המדעיים צוטטו למעלה מ-1800 פעמים, עם ממד H של 27.
רבים ממחקריו של בלנשרד עסקו בפרידיספוזיציות הבילוגיות להתפתחות נטיות מיניות, לגיטימיות ופתולוגיות כאחד.

דיאתזה ביולוגית להומוסקסואליות - אפקט סדר הלידות האחאי

הומוסקסואליות (משיכה רומנטית ומינית בין זכרים שזהותם המגדרית גברית), נתפסת על ידי בלנשרד ורבים בקהילה המדעית כנטייה מינית שהסיכוי להופעתה עולה ככל שלאורגניזם אנושי זכרי יש יותר אחים זכרים (אם כי, מספר האחיות אינו משנה במאום), כמו כן, ההשערה מתייחסת לזכרים בלבד, כלומר אינה עוסקת בנקבות ואין ליישם את עקרונה להתפתחות צורותיה השונות של לסביות או להתפתחות הנטיות המיניות העיקריות בקרב נקבות אנושיות בכלל. יש הרואים באפקט סדר הלידות האחאי (של זכרים) כאחד המנבאים החזקים ביותר להתפתחותה של נטייה מינית הומוסקסואלית בין זכרים (לצד נון-קונפורמיות מגדרית בילדות). 
לפי הנמצא, סיכויו של אדם להתפתח למצב של קיום יחסי מין עם גברים בבגרותו (או להזדהות כהומוסקסואל) הוא 2%, כל אח מגדיל סיכויי הפרט ב-33% אמנם (בחישוב כללי התרומה היא בסביבות 2.6%), ביחס לאוכלוסייה, והסיכוי הטוטאלי של אדם להישפע מאפקט סדר הלידות הוא בסביבות 4.6% (2, ועוד 2.6% יחדיו).
בלנשרד משער שאפקט סדר הלידות נגרם בשל תגובה חיסונית בגוף האם האנושית, המשפיעה על הסביבה התוך-רחמית של תינוקה הזכרי - משום שחלבוני אנטיגן מסוג H-y נוצרים על ידי עוברים זכריים אזי מערכת החיסון של האם מגיבה אליהם בכל לידה, והתקיפה כרוכה בשינוי פוטנציאלי של אופיה הביוכימי של הסביבה התוך רחמית לכזה אשר "מניח את הקרקע" להפתחות מאוחרת של נטייה ההומוסקסואלית. מתוקף אופיה של מערכת החיסון עצמה, הרי שהתקיפה הזאת (המשפיעה על התפתחות המוח של העובר הזכרי), הולכת ומתעצמת בכל לידה, מה שפותח פתח להתפתחות ת
יש לציין כי בלנשרד עצמו איננו רואה באפקט סדר הלידות הסבר יחידני להומוסקסואליות וסבור כי מצבים מסוימים של התנהגות הומוסקסואלית עלולים להיות מוסברים באופנים אחרים.

דיספוריה מגדרית בקרב זכרים (Male-to-Female GD)

בלנשרד טבע את המונח "אוטוגינאפיליה" (Autogynephilia) לתיאור גברים אשר יש בהם כמיהה חזקה ועקבית להיות נשים (לאו דווקא בהקשר מלבוש), ושהם תמיד מגורים מינית מכמיהה זו.
מבחינה אטיולוגית, בלנשרד מציע לחלק את ציבור הנשים הטראנסקסואליות לשני סוגים, אותם הוא מכנה "טראנסקסואליות הומוסקסואליות", ו"טראנסקסואליות הטרוסקסואליות" לתיאור משיכתן המינית של הראשונות לזכרים והשניות לנקבות (הקריטריון לזכריות הוא מין כרומוזומאלי), כשמטרתו של בלנשרד להדגיש את השוני האטיולוגי לשני סגנונות החיים הללו. חלוקה זו בעייתית משתי סיבות; היא צרה ומשייכת את המושג מין לכרומוזומאלים בלבד, בעוד שבעולם הסקסולוגיה, למונח מין יש מספר קריטריונים, ביניהם רמות הורמונאליות, פנוטיפ, ועוד. הסיבה השנייה היא שהחלוקה מבלבלת והופכת את היוצרות - מקובל שאישה טראנסקסואליות שהיא "הומוסקסואלית" היא למעשה מי שנמשכת לנשים ולא לגברים (מבלי לייחס חשיבות לקריטריון הכרומוזומאלי), וכן ההפך, אישה טראנסקסואלית שנמשכת לגברים היא למעשה הטרוסקסואלית. מסיבות שצוינו ואחרות, ממצאיו של בלנשרד זכו לביקורת רבה בקהילת הטראנסקסואלים באופן כללי.
הפסיכולוג והמתמטיקאי ג'יי מייקל ביילי, ואן לורנס הביעו מידת מה של הסכמה עם תפיסתו של בלנשרד את האטיולוגיה של טראנסקסואליות. ביילי גם הוא ספג ביקורת על הצגת רעיונותיו של בלנשרד, בחיבור משפיע שכתב בנושא.
בלנשרד הציע גם חלוקות נוספות אך טען בצורך למחקר נוסף אודותן).
בלנשרד תומך במימון ציבורי לניתוחים לשינוי מין, כטיפול (אותו הוא מגדיר פליאטיבי), משום שהוא מאמין, על סמך ראיות שהצטברו במרוצת השנים, שטיפול זה אכן מטיב עם רווחתן האישית של נשים טרנסקסואליות, ומקדם את השתלבותן בחברה.

טלאופיליה

בלנשרד טבע את המונח "טלאופיליה" (Teleiophilia) לתיאור משיכה מינית לאנשים מבוגרים - זקנים יחסית. המונח שמיש בספרות הסקסולוגית.

5 DSM

בלנשרד הוא יושב ראש הוועדה הכותבת בנושא פאראפיליות במהדורה החמישית של ספר האבחנות הפסיכיאטרי - DSM.

מחלוקת סביב מינוי

מתוקף המחלוקת שעורר בלנשרד בקרב קהילת הטראנסקסואליות. זכה מינויו זה לביקורת מצד פעילי זכויות להט"ב קנדיים.

פאראפיליות

בלנשרד הציע לשכתב את ההגדרה המקצועית המובאת ב DSM 4 לתופעת הפדופיליה, אל ה DSM 5, הוא הציע להתחיל בשינוי שם האבחנה מפדופיליה ל "הפרעה פדופילית" - פעולה שקרא לביצועה כבר במספר פרסומים, וסיבותיה בין היתר, היא ההבחנה הכללית שבלנשרד מבקש להטמיע בעולם הפסיכולוגיה - הבחנה בין פאראפיליה כשלעצמה, לבין הפרעה-פאראפילית (Paraphilic disorder) - מונח המדגיש את היות הפאראפיליה אגו-דיסטונית לבעילה (כלומר, הפרט חש אנטגוניזם כלפי הפאראפיליה שלו). בלנשרד ציין דעות דומות בקרב עמיתיו, דוגמת ריצ'רד גרין, ויליאם או'דונאיו
בשנת 2008 פרסם בלנשרד, יחד עם מספר עמיתים ממכון CAMH ואוניברסיטת טורונטו, מאמר משפיע המציע לכלול את המונח "הבפיליה" (Hebephilia), המתאר משיכה מינית לילדים בגיל 11-14 במהדורה החמישית של המדריך. מצד אחד, ההצעה ספגה לביקורת ממספר פסיכולוגים ידועים, מהמישור המגדרי-מיני והמשפטי. המבקרים טענו שהצעתו של בלנשרד מבקשת להדביק תווית פתולוגית על התנהגות שאינה בהכרח בעייתית מבחינה ביולוגית - כל מקרה לגופו. בין המקרים היו הפסיכולוג והעורך-דין ריצ'רד גרין, עורך ה DSM-4 מייקל פירסט, הפסיכולוגית המשפטית קרן פרנקלין, והרופא המין צ'ארלס אלן מוסר. מצד שני, היו מי שטענו שהצעתו של בלנשרד אינה הולכת מספיק רחוק, כלומר שצריך להרחיבה ולפתח עוד יותר את החקיקה בנושא, ולא ההפך, כמו למשל הפסיכולוג-סקסולוג, המומחה לטיפול בהתעללות מינית בילדות, ויליאם או'דונאיו.

על התנהלות הוודעה לחיבור הפרק על פאראפיליות ב DSM5

בלנשרד ציין בראיון לפרופסור לביו-אתיקה אליס דרגר (Alice Dreger): 
"ניסינו להרחיק לכת ככל הניתן ב דה-פתולוגיזציה של פאראפיליות קלות ולא-מזיקות, תוך הכרה שפאראפיליות חריפות שמטרידות ו\או פוגעות באינדיבידואלים ונוזקות אותם ו\או זולתם צריכות להתייג כהפרעות".

ביקורת

הפסיכיאטר והסקסולוג ריצ'רד גרין חולק על טענתו של בלנשרד כי יש להכיר בתופעת ההבפיליה כפסיכופתולוגיה.