google/wiki40b huggingface dataset:
מרילבון

מרילבון או סנט מרילבון (באנגלית: Marylebone או St. Marylebone ובכיתוב ארכאי Mary-le-bone "מרי - לה -בון") היא שכונה ברובע הסיטי של וסטמינסטר בלונדון, בירת הממלכה המאוחדת. 
לעיתים נהגה שם השכונה בצורה "מאריבון" (Marribun) או "מאר לי בון" (Mar-lee-bone).

גאוגרפיה

השכונה ממוקמת צפונית לרחוב אוקספורד, דרומית לדרך מרילבון, מזרחית לרחוב אג'וור ומערבית לרחוב פורטלנד הגדול. לעיתים נכלל בשטח השכונה ריג'נטס פארק וכן שטח שכונת ליסון גרוב. 
השכונה היא, במרביתה, שטחי מגורים יוקרתיים, ונחשבת לאחת השכונות היקרות ביותר בלונדון.

היסטוריה

השכונה נקראת על שם הכנסייה המקומית הקהילתית שניקראה בעבר כנסיית "מריה הקדושה", וכיום נקראת הכנסייה הקהילתית סנט מרילבון. הכנסייה נבנתה על גדת פלג קטן (באנגלית: "בורן" - bourne) שנקרא בשם טייבורן, ובהתאם שם הכנסייה היה "כנסיית מריה הקדושה שעל הפלג" - "סנט מרי לה בון" ולימים קוצר השם לשם הנוכחי (ולא, כמו שמקובל לחשוב קיצור של "מרי הטובה" - Marie la Bonne בצרפתית).
חלק גדל משטח השכונה היה שייך למשפחת פורטמן וכונה אחוזת פורטמן, וחלק אחר מהשכונה (אזור רחוב הארלי) היה שטח של אחוזת משפחת דה ואלדן. 
בין השנים 1899–1965 היה האזור חלק מהרובע המטרופוליני של סנט מרילבון (רובע מטרופוליני במחוז לונדון). בשנת 1965 אוחד הרובע עם הרובע המטרופוליני של פדינגטון והרובע המטרופוליני של וסטמינסטר וכיום השלושה יחדיו מהווים את רובע הסיטי של וסטמינסטר.

אתרים בעלי חשיבות

בשכונה עובר רחוב בייקר ובו בניין 221 B אשר, על פי ספריו של ארתור קונן דויל התגורר בו הבלש שרלוק הולמס. מוזיאון שרלוק הולמס נמצא בסמוך. 
בשכונה ממוקמים בית השידור (בניין הנהלת ה-BBC), כנסיית כל הנשמות בתכנונו של האדריכל ג'ון נאש, כנסיית השילוש הקדוש מרילבון בתכנונו של ג'ון סואן, קפלת מרילבון בתכנונו של ג'יימס גיבס, מלון לנגהאם, מוזיאון מאדאם טוסו, אוסף וולאס, אולם ויגמור, מארבל ארץ' (קשת השיש), אוניברסיטת וסטמינסטר, האקדמיה המלכותית למוזיקה, מכון האדריכלים הבריטיים המלכותי, יש הכוללים בשטח השכונה גם את ריג'נטס פארק (ובו גן החיות של לונדון), חנות הכולבו סלפרידג'ס, מכללת ריג'נטס ואת הייד פארק.
כמו כן בשכונה נמצאות הכיכרות מנצ'סטר, מונטאגו ורחוב הארלי.
בן אביגדור

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
שלקוביץ נולד בעיירה ז'לודוק שבפלך וילנה, בצפון-מערב האימפריה הרוסית (אזור ליטא). למד במסגרת החינוך היהודי המסורתי, בעיירה ז'טיל ובישיבות של ליטא. עם זאת, במקביל עיין בספרות חיצונית חילונית וכתב שירים וסיפורים בלשון העברית.
כשהיה בן 20 הגיע בן אביגדור לעיר קובנה, ולמד שם לימודים גבוהים במקצועות השפות והמדעים. בשנות לימודיו עבד כמורה. בשנת 1888 עבר לעיר וילנה, והחל לפרסם את ראשוני שיריו, מאמריו וסיפוריו בעיתון "המליץ". כשהיה בן 25 עבר לעיר ורשה, שם נתמנה למזכיר אגודת הסתרים העברית "בני משה". בורשה החל להגשים את חלומות המו"לות העברית החדשה שלו. בשנת 1891 הוציא את סדרת הספרים הזולה להמונים "ספרי אגורה". בסדרת ספרים זו, שהייתה ראשונה לתפוצה המונית ברחבי יהדות מזרח אירופה, החל בן אביגדור גם את המהלך החדש של הספרות העברית החדשה.
בשנת 1892 כבר השתתף בייסוד הוצאת הספרים העברית "אחיאסף", שהייתה הוצאת ספרים ציבורית ראשונה בלשון העברית. בשנת 1896 ייסד את הוצאת הספרים הפרטית שלו "הוצאת תושיה". בהוצאות אלה הוציא בן אביגדור מאות כותרים עבריים לרבבות קונים וקוראים, והיה בכך לחלוץ המולו"ת העברית המודרנית.
בין הסדרות של "תושיה" שנתחבבו על קהל הקוראים, ניתן למנות את "ניצנים", לילדים קטנים ובניקוד מלא, "פרחים" לגיל הבינוני ו"ביכורים" לבני הנעורים. הוא היה בין מייסדי עיתוני הילדים "עולם קטן", "הנעורים", והשבועון המדעי לילדים "החיים והטבע". פעילותו המו"לית החייתה את הספרות העברית ונתנה לה מקפצה רצינית בתחרות עם ספרות היידיש ברחוב היהודי במזרח אירופה. בעיתוניו, בהוצאותיו ובכתבי העת שלו טיפח וגידל דור של יוצרים עבריים, סופרים ומשוררים, שהיו מראשי המדברים בספרות העברית החדשה.
כתב גם כמה ספרים משלו, ואחדים מהם ניתרגמו מעברית ללאדינו וליידיש.
בן אביגדור נפטר בגיל 54 בקרלסבאד שבצ'כיה בעת הקונגרס הציוני בשנת 1921. בשנת 1964 הועלה ארונו לישראל, והוא נקבר בבית הקברות טרומפלדור תל אביב.
על שמו של בן אביגדור קרוי רחוב בתל אביב, על שפת נחל איילון, באזור של מועדונים בעיר.

משפחתו

נישא לצפורה לבית כלב בלומגארטן, אחותם של המשורר ומתרגם התנ"ך ליידיש יהואש, ושל אשתו של המחנך, המשורר ופרשן המקרא שמואל לייב גורדון (של"ג). היה אב לשלושה: דבורה הכטמן (אשתו של גדליהו הכטמן, עורך דין ועסקן ציוני ברוסיה וממייסדי "המכבי" שם), חוה פלידר וכלב.

בן אחיו, ד"ר נחום גולדמן, היה נשיא ההסתדרות הציונית.
קרינקי

תולדות העיר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  

העיירה קיבלה זכויות עיר בשנת 1569, איבדה אותן ב-1950 אך שבה וקיבלה אותן ב-2009.

יהודי קרינקי

בעיירה קיים אחד מבתי הקברות היהודיים העתיקים ביותר במזרח אירופה. בעיר כיהנו מספר רבנים ליטאים בולטים, הרב ברוך לאווסקי ה"מנחת ברוך", הרב זלמן סנדר כהנא שפירא והרב חזקיהו יוסף מישקובסקי.
בשנת 1905 קמה בעיר תנועת פועלים יהודיים שביטאה שאיפות מהפכניות אך לא הגיעה לכדי מרד באימפריה הרוסית.
בין מלחמות העולם חיו בקרינקי כ-9,000 יהודים, שהיוו כ-90% מתושבי העיירה, אך רבים מהם היגרו לארצות הברית וליעדים אחרים באירופה ובעולם. ערב מלחמת העולם השנייה היו בקרינקי כ-3,500 יהודים מתוך כ-5,000 תושבי היישוב, שרובם היו פולנים ומיעוטם בלרוסים. 
עם פלישת הגרמנים לפולין בספטמבר 1939 נכבשה קרינקי על ידי הגרמנים אך הם העבירו את השליטה בעיירה לסובייטים בהתאם להסכם מולוטוב-ריבנטרופ. יהודים רבים מהעיירה הוגלו לסיביר אך במקומם הגיעו פליטים יהודיים מאזורי פולין שנותרו בידי הגרמנים, ומספר היהודים בעיירה עלה בכמה מאות. 
במבצע ברברוסה, בסוף יוני 1941 כבשו הגרמנים שוב את קרינקי. עשרות יהודים נהרגו בקרב שבמהלכו נכבשה העיירה.  עם הכיבוש חויבו היהודים לענוד טלאי צהוב. בדצמבר 1941 הוקם בעיירה גטו מגודר. 
באפריל 1942 נרצחו בגטו עשרות יהודים ולאחר מספר שבועות הובאו לגטו כ-1,200 יהודים מבז'וסטוביצה ויילקה. בנובמבר נשלחו רוב יהודי הגטו, כ-5,000 נפש, למחנה קלבסין (Kielbasin) ומשם גורשו למחנה ההשמדה טרבלינקה. עשרות צעירים יהודים נמלטו בעת האקציה וכ-350 יהודים הושארו בחיים לשם עבודה. בינואר 1943 נשלחו יהודים אלה לגטו סוקולקה ומשם גורשו למחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו. באקציה זו נמלטו מספר יהודים וחלקם הצליחו להצטרף לפרטיזנים.
פרנססק ויניאלס

קריירה

ויניאלס שיחק בברצלונה בין 1914 ל-1927, בתקופה בה בלטו שחקנים כגון פאולינו אלקנטרה, ז'וזפ סמיטייר, ריקרדו זאמורה, פליקס ססומגה, אמילי סאגי-ברבה ופרנץ פלאטקו. ב-5 במרץ 1916, במשחק נגד ריאל מדריד שלימים נקרא בכינוי "הקלאסיקו" ונערך בקרר אינדוסטריה, האצטדיון הביתי של ברצלונה, הייתה התוצאה תיקו 0-0 לקראת סיום המשחק. אחד מהאנשים בקהל זעק: "ויניאלטס, 5 דורוס על כל שער שתבקיע!". ויניאלס הבקיע שני שערים, ברצלונה ניצחה במשחק וויניאלס זכה בפרס כספי גדול באופן יחסי לתקופה זו. ב-1 בנובמבר 1917, במשחק נוסף נגד ריאל מדריד, הבקיע שלושער וברצלונה ניצחה 3-1. כבר ב-14 באפריל 1918 נערך לכבודו משחק הוקרה בברצלונה. ברצלונה אירחה את סבדל וניצחה 1-0 משער שלו. 
ב-1919 הגיע עם ברצלונה לגמר הגביע הספרדי, שם פגשה את ארנס גצ'ו. ויניאלס כבש את השער הראשון לזכות קבוצתו, ובסיום 90 הדקות הראשונות הייתה התוצאה 2-2. משום כך המשיך המשחק להארכה, אך ברצלונה הפסידה 5-2. העונה הבאה, עונת 1919/1920, הייתה מוצלחת הן ברמה האישית והן ברמה הקבוצתית.  הוא הצליח לזכות עם ברצלונה בפעם הראשונה בגביע, הודות לניצחון 2-0 על אתלטיק בילבאו בגמר, בו פתח ויניאלס בהרכב. ב-10 הופעות באליפות קטלוניה הבקיע 3 שערים, ובדרך לזכייה בגביע הבקיע שני שערים בשלבים המוקדמים יותר. ויניאלס היה בסגל ברצלונה עת זכתה 3 פעמים נוספות בגביע, אם כי הוא לא השתתף במשחקי הגמר בזכיות אלה. יתר על כן, לקח חלק בזכייה ב-8 אליפויות קטלוניה. ב-1926 פרש ממשחק, וב-19 ביוני 1927 נערך לכבודו משחק הוקרה בלס קורטס, יחד עם השוער רמון ברוגרה. ברצלונה גברה על סנטס 5-2.
מכשיר שמיעה

מכשיר שמיעה הוא מכשיר שמגביר את עוצמת הקול ונועד לסייע לאנשים בעלי לקות שמיעה. חלק ממכשירי השמיעה גם מעבדים את הצליל כדי לשפר את יכולת המשתמש להבין צלילי דיבור. בניגוד למגבירי קול אחרים (כגון מגפון), אין לאוכלוסייה חסרת הלקויות צורך במכשירי שמיעה, ולכן הם מוגדרים כאביזרי טכנולוגיה מסייעת.
מכשירי שמיעה קולטים צלילים מהסביבה באמצעות מיקרופון, מגבירים אותם ומעבירים אותם אל האוזן באמצעים שונים. אמצעים אלה יכולים להיות רמקול, ויברטור, אלקטרודה המוכנסת לאוזן הפנימית ועוד. ככל שהמכשיר מתוחכם ויקר יותר כך הוא יכול למלא למשתמש חסכי שמיעה גדולים יותר. אולם במקרים רבים, גם מכשירי שמיעה משוכללים מאוד ומועילים מאוד אינם מביאים את המשתמש ליכולת שמיעה נורמלית.

סוגי מכשירי שמיעה

קיימות שתי קבוצות עיקריות: מכשירים שכל חלקיהם מושמים ידנית באוזן החיצונית, ומכשירים שחלקים מהם מוחדרים בניתוח לאוזן הפנימית.

מכשירים המושמים באוזן החיצונית

במכשירים המושמים באוזן החיצונית ניתן למצוא מכשירים בעלי טכנולוגיה עדיפה ומודרנית, או מיושנת ופחות מדויקת ונוחה למשתמש.
מכשיר שמיעה דיגיטלי הוא מכשיר שבו הטכנולוגיה מתקדמת יותר, הגברת הצלילים מכוונת ואינה כללית, כך שיש עיבוד באמצעות מחשב זעיר של הצלילים בסביבה. המעבד הממוחשב הזעיר שנמצא במכשיר השמיעה יכול להגביר קולות דיבור ולהנחית רעשי רקע. ישנם מחקרים המצביעים על הסתגלות קלה יותר לסוג זה של מכשירי שמיעה, ושיפור בהבנת הדיבור. מאחר שמכשירים אלה מתוחכמים יותר ומושקעים יותר, מחירם גבוה יותר.
הסוג הפשוט יותר נקרא מכשיר אנלוגי. זהו מכשיר המגביר צלילים ללא עיבוד משמעותי שלהם, וקיימים גם מכשירים אנלוגיים ממוחשבים שהם מעט פחות פשוטים אך עדיין יחסית אינם מתוחכמים.
טווח העלויות של מכשירי שמיעה רחב מאוד. המכשירים האנלוגיים זולים במיוחד, ואילו הדיגיטליים נעים בין זולים ליקרים, כאשר היקרים מבין המכשירים הדיגיטליים הם המשוכללים יותר. הם בעלי תכונות עדיפות כמו ערוצי תדרים רבים המאפשרים כיוון והתאמה מדויקת יותר על פי עקומת השמיעה של המשתמש, יותר שליטה ברעשי רקע, ויותר פרמטרים טכניים ואפשרויות כוונון של המכשירים לנוחותו של המשתמש. במכשירים המתוחכמים ביותר קיימת אפשרות לתקשורת אלחוטית בין זוג המכשירים המשמשים אדם אחד, כך שכיוון האחד משפיע על כיוון השני, דבר המשפר באופן ניכר את איכות השמיעה והבנת הדיבור.
ישנה חשיבות גדולה מאוד לשמיעה סימטרית ותקינה, כך שבכל מקרה של ליקוי שמיעה בשתי האוזניים עדיף להגביר את שתיהן ולא לקחת מכשיר שמיעה לאוזן אחת בלבד. דבר זה נכון גם כאשר ישנו ליקוי שמיעה דו צדדי שאינו סימטרי - ואסור להזניח את האוזן שלקויה יותר. חשוב לטפל בשתי האוזניים. הדבר משפר את הבנת הדיבור עם המכשירים, את יכולת מיקום הצלילים, ומשפיע על הפחתת המטרד של טיניטוס עיקש.
לפני החלטה על רכישת מכשיר שמיעה יש לעבור בדיקת רופא אף אוזן וגרון, על מנת לשלול מחלות שעשויות לפגוע בשמיעה, לברר את סיבת ליקוי השמיעה, ועל מנת לטפל בבעיות קיימות כגון טיניטוס, דלקות אוזניים, היפראקוזיס (חוסר סבילות לרעש) ועוד. גם אחרי הרכישה יש לבקר באופן סדיר מדי חצי שנה אצל הרופא לניקוי שעווה שיכולה להצטבר באוזן ולסתום את האוזניה או המכשיר.
ההסתגלות למכשיר השמיעה אינה מיידית. לרוב אחרי תקופה ארוכה בה האדם רגיל לחיות כאילו "בתוך בועה" בשל ליקוי השמיעה, כאשר הוא חשוף פחות לרעש סביבתי ואינו רגיל לתקשר בערוץ שמיעתי, צריך תקופת הסתגלות למכשיר.
תקופת ההסתגלות קצרה יותר ככל שההתאמה טובה יותר, ככל שהחולה בעל מוטיבציה טובה ותמיכה משפחתית חברתית, וכשהמכשירים ברמה גבוהה.
ג'יאנקרלו מארוקי

קריירת מועדונים

לאחר שעבר באקדמיית הנוער של בולוניה, מארוקי שיחק במהלך הקריירה שלו עבור הקבוצה הבוגרת בשתי קדנציות שונות (1982-88, 1996-2000) ועבור יובנטוס (1988-96). במהלך 18 העונות שלו ככדורגלן, הוא רשם 500 הופעות בליגה, כשהבקיע 33 שערים; 287 הופעות ו-18 שערים במדי בולוניה, ו-213 הופעות ו-15 שערים במדי יובנטוס. בסך הכל המאזן של מארוקי בסרייה א' הוא 329 הופעות ו-20 שערים. במהלך התקופה הראשונה שלו בבולוניה, הוא זכה באליפות הסרייה ב' של עונת 88–1987. כשחזר לבולוניה בפעם השנייה בקריירה שלו, הוא זכה בגביע האינטרטוטו של שנת 1998 כקפטן הקבוצה, לאחר שירש את הסרט מרוברטו באג'ו. הוא עזר לבולוניה לסיים במקום השמיני בעונת 1997/98, מקום שהקנה לה מקום בגביע אופ"א של עונת 1998/99. במפעל זה הם הגיעו עד לשלב חצי הגמר, שם הודחו על ידי אולימפיק מרסיי; במהלך המשחק, נשלף לעבר מארוקי כרטיס אדום וכתוצאה מכך קיבל עונש הרחקה לארבעה משחקים. בנוסף לכך, הוא עזר לבולוניה להגיע לחצי גמר הגביע האיטלקי שלעונת 1998/99.
במדי יובנטוס, מארוקי שיחק שמונה שנים, פתח בהרכב הפותח תחת מאמנים כמו דינו זוף, לואיג'י מאיפרדי וג'ובאני טרפטוני, ואף לבש את חולצה מספר 10 במהלך עונת 1989/90, אף על פי שקיבל פחות דקות תחת המאמנים טרפטוני ומרצ'לו ליפי בשנים המאוחרות יותר. במהלך השהות שלו בקבוצה הוא זכה בגביע האיטלקי ובגביע אופ"א ב-1990, כשעוד גביע אופ"א נוסף להישגיו ב-1993 (לאחר ניצחון 6-1 בסיכום שני מפגשי הגמר על בורוסיה דורטמונד), דאבל של אליפות הליגה והגביע האיטלקי ב-1995, ובעונתו האחרונה בקבוצה זכה בסופר קאפ האיטלקי ובליגת האלופות. הוא פרש מכדורגל בשנת 2000.

קריירה בינלאומית

מארוקי רשם 11 הופעות עבור המדים הלאומיים של נבחרת איטליה בין השנים 1988 ל-1991, ואף נכלל בסגל שלה למונדיאל 1990 על ידי המאמן, אזליו ויצ'יני; בטורניר זה איטליה סיימה במקום השלישי. הוא לא שיחק באף משחק בטורניר בשל נוכחותם של ג'וזפה ג'יאניני, ניקולה ברטי וקרלו אנצ'לוטי בקישור. ב-22 בדצמבר 1988, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 על נבחרת סקוטלנד. ב-13 בפברואר 1991, הוא ערך את ההופעה האחרונה שלו במדי הנבחרת בתיקו המאופס נגד נבחרת בלגיה.

לאחר הפרישה

לאחר שפרש מכדורגל, מארוקי החל לעבור כמנהל הספורטיבי של בולוניה, בנוסף לעמדות ניהוליות אחרות; הוא עבד בנוסף כמגלה כשרונות וגם במחלקת הנוער של הקבוצה. כיום, הוא עובד כפרשן ברשת הטלוויזיה Sky Sport Italia.

סגנון המשחק

מארוקי היה קשר מרכזי או קשר רחבה לרחבה, למרות שהוא לא היה שחקן יצירתי במיוחד. מארוקי נודע בשל העקביות שלו, ויכול היה לפרוץ את הגנת היריבה ולאחר מכן להתחיל התקפות לקבוצתו.
סרגיי יאקובלב

סרגיי יאקובלביץ' יאקובלב (ברוסית: Сергей Яковлевич Яковлев; נולד ב-24 בינואר 1948) הוא מדינאי ודיפלומט רוסי.
כיהן כשגריר רוסיה בישראל בשנים 2011-2015.

ביוגרפיה

יאקובלב בשלים את לימודיו במכון הממלכתי המוסקבאי ליחסים בינלאומיים של משרד החוץ בשנת 1971. ב-1983 סיים לימודיו גם באקדמיה הדיפלומטית של משרד החוץ.
עובד כדיפלומט מאז 1971. כיהן כמזכיר ראשון ויועץ השגרירות הסובייטית בסוריה משנת 1986 ועד להתפרקות ברית המועצות בשנת 1991.
יאקובלב חזר למוסקבה ומילא שלל תפקידים במשרד החוץ של רוסיה, היה מומחה ויועץ במחלקת המזרח התיכון וצפון אפריקה ובשנת 1994 נשלח לוושינגטון הבירה, שבארצות הברית על מנת לייעץ לשגריר רוסיה בארצות הברית.
ב-1998 חזר למוסקבה וכיהן כסגן מנהל מחלקת המזרח התיכון וצפון אפריקה במשרד החוץ ובשנת 2000 נשלח חזרה למזרח התיכון. כיהן כשגריר רוסיה באיחוד האמירויות הערביות מה-30 בנובמבר 2000 ועד ה-3 במרץ 2006.
ב-8 ביולי 2011 מונה לשגריר רוסיה בישראל, תפקיד שמילא עד פרישתו לפנסיה ב-10 ביולי 2015.
דויראן

היסטוריה

ישובים מאורגנים הוקמו באזור עוד בתקופה ההלניסטית. היישוב בשמו המודרני מאוזכר לראשונה במחצית השנייה של המאה ה-14, עת נכבש המקום על ידי האימפריה העות'מאנית. בעיר העילית שכנו מוסדות השלטון העות'מאניים, המסגד וכן חמאם ובאזאר ובעיר התחתית התגוררו תושבים נוצרים על פי רוב בולגרים. מיקומה לחוף אגם דויראן הפך אותה לעיר קיט ונופש לבכירי ממשל עות'מאניים וכן למרכז מסחרי אזורי. ב-1912 נמנו בעיר 7,000 תושבים. שקיעתה של דויראן החלה במהלך מלחמת הבלקן הראשונה ונמשכה במהלך מלחמת הבלקן השנייה. בעיר נגרמו נזקים כבדים לרכוש והחלה הגירה ממנה. במהלך מלחמת העולם הראשונה ניצבה דויראן על קו החזית המקדונית, חרבה כליל במהלך הקרבות ותושביה נטשו אותה. לאחר המלחמה שבו לאזור מקצת מהתושבים והקימו שני כפרים הנושאים את השם "דויראן הישנה" (במקדונית: Стар Дојран) ו"דויראן החדשה" (במקדונית: Нов Дојран). מעבר לגבול עם יוון שוכנת העיירה דויראני.

הקהילה היהודית

תיעוד לקהילה יהודית בדויראן מופיע בספרי שאלות ותשובות החל מהמאה ה-18. לפי התיעוד מדובר היה בקהילה מאורגנת וממוסדת ובכלל זה בית דין רבני, בית כנסת, בית עלמין יהודי, ומנגנוני גביית מס קהילה המעידים שככל הנראה היא נוסדה עוד קודם. לאורך המאה הגיעו לדויראן עשרות מיהודי סלוניקי בעיקר בשל גזירות כלכליות ומתועדות מחלוקות הלכתיות בין הסלוניקאים ליהודי המקום על רקע מנהגים ופרשנות הלכתית שונה. מרישומי אוכלוסין עולה כי ב-1832 התגוררו בדויראן 80 יהודים, ב-1892 מנתה הקהילה 225 נפשות שהיוו כ-4 אחוזים מכלל האוכלוסייה וב-1900 מתועדים 160 יהודים בעיר שהיוו 2.4 אחוזים מכלל האוכלוסייה.
במהלך מלחמת הבלקן הראשונה ולאחריה השנייה עזבו את דויראן רבים מבני הקהילה היהודית. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היו 9 בתי אב של יהודים בדויראן. במהלך המלחמה עזבו כולם לסקופיה ורב העיר עבר לפירוט. בעת הקמת הכפרים נוב דויראן וסטאר דויראן נלקחו מצבות מבית העלמין היהודי לשימוש משני לצורך בניית בתי הכפרים ולריצוף דרכי גישה.
אולוף פלמה

ביוגרפיה

פלמה נולד בסטוקהולם בשנת 1927. הוא למד בארצות הברית, ולאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת סטוקהולם. נבחר לפרלמנט השוודי מטעם מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה, שירת כשר התקשורת ואחר כך כשר החינוך. הוא זכה בראשות מפלגתו ומונה לראש הממשלה ב-1969. בשנת 1976 הוא הובס בבחירות, וב-1982 נבחר שוב לראשות הממשלה.
בשנות כהונתו הנהיג מדיניות רווחה, במודל של תעסוקה מלאה, הנהגת הסכמות בין ארגוני עובדים ומעסיקים, וחיזוק הלאומיות השוודית. עם זאת נתפס פלמה כאישיות שנויה במחלוקת בקרב חברי המפלגה השמאלית, על רקע מוצאו הבינוני-גבוה. את עמדותיו הסוציאליסטיות רכש במסעותיו להודו ולארצות הברית לאחר לימודיו.
מדיניותו השמאלית על רקע המשבר הכלכלי שפקד את שוודיה, עוררה ביקורת ציבורית. פלמה הוביל לחקיקת חוק בשם "קרנות השקעה של מרוויחי המשכורת" במטרה למנוע פיטורים נרחבים במשק, באמצעות שחיקת שכר השכירים. החוק הקים קרנות בשליטת איגודי העובדים, שכספיהם יושקעו חזרה למשק השוודי במטרה להבטיח את המשך הצמיחה ולמנוע פיטורין. במסגרת חוק זה נקבע כי לכל חבר במשק השוודי יהיה סף עליון של רווחים, אשר כל רווח נוסף לו ייכנס אף הוא לקרן. על חוק זה נמתחה על פלמה ביקורת חריפה מצד תעשיינים.
כמו כן נקט פלמה במדיניות של מעורבות רבה בסוגיות חוץ, תוך מתיחת ביקורת חריפה על מה שראה כעוולות. כך למשל מתח ביקורת על מלחמת וייטנאם והשווה את הפצצת הירושימה ונגסאקי לפשעי הנאצים. בעקבות דבריו קראה ארצות הברית לשגרירה לעזוב את שוודיה.
ב-28 בפברואר 1986, בעודו מכהן בכהונתו השנייה כראש ממשלה, צעד פלמה עם אשתו ליסבת פלמה ברחוב בלב סטוקהולם בשעת ערב מאוחרת, לאחר צפייה בסרט קולנוע, ללא ליווי שומרי ראש. הוא נרצח ביריות אקדח על ידי מתנקש אלמוני, שנעלם מן המקום.
זהות הרוצח לא התגלתה. בשנת 1992 נאסר כחשוד ברצח, אדם בשם כריסטר פטרסון, שהועמד לדין, הורשע ונדון למאסר עולם, אך ערעורו התקבל בבית המשפט לערעורים והוא זוכה ושוחרר. מאז לא התגלה כל חשוד נוסף ומעולם לא נודע מי היה מעורב ברצח ומה היו מניעיו. כיוונים נוספים שנחקרו הם- מעורבות איראנית ברצח, בסיוע המחתרת הכורדית (PKK), על רקע התבטאויותיו של פלמה כנגד משטר האייתוללות, וכן מעורבות של משטר האפרטהייד בדרום אפריקה בארגון הרצח על רקע הביקורת החריפה שהפנה פלמה כלפי משטר זה, וקשריו עם מנהיג מפלגת ה-ANC אוליבר טמבו.
משפחתו של פאלמה והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית הקימו קרן לזכרו. הקרן מעניקה בכל שנה את "פרס אולוף פאלמה" לאישים הפעילים בעידוד השלום, בטיפוח הסובלנות ונגד גזענות. בכל שנה אירועי אחד במאי בסטוקהולם מתחילים בהנחת זרים על קברו הנמצא בכנסיית אדולף פרדריק.
פיודור אושקוב

פיודור אושקוב (ברוסית: Фёдор Фёдорович Ушаков;‏ 24 בפברואר 1745 - 14 באוקטובר 1817) היה מצביא רוסי, אדמירל, בהתאם להחלטת הכנסייה האורתודוקסית הוכרז קדוש.
אושקוב נולד בכפר במחוז ירוסלבל במשפחת אצילית לא עשירה. בשנת 1766 סיים את בית הספר הימי בסנקט פטרבורג והחל את השרות בצי הבלטי. בשנת 1769 הועבר לדרום במסגרת תגבור הכוחות המשתתפים במלחמת רוסיה-טורקיה (1774-1768). בשנת 1772 התמנה למפקד ספינת סיור. בשנת 1775 התמנה למפקד פריגטה. בשנת 1780 קיבל פיקוד על היכטה המלכותית, אך ביקש להעבירו לפיקוד על אוניית קו. כבר באותה שנה קיבל את המינוי והועבר לצי שבסיסו היה בים השחור. היה פעיל בהתרחבות בסיסי הצי בחרסון וסבסטופול. בתחילת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792) היה מפקד של ספינת "הפאבל הקדוש" - אוניית הדגל של הצי.

פעילות במלחמה

במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792) הוא היה המפקד של הצי בים השחור. הוא ניהל את המלחמה תוך ניצול שיטות לחימה חדשות שפיתח. ההיכר העיקרי של שיטת הלחימה שלו - התקרבות לצי האויב ללא שינוי סדר האוניות ומיקוד הקרב מול אוניות הדגל. הוא תמיד דאג להפריש עתודה שנוצלה לאש תותחים מדויקת ומרדף לאחר האויב הנסוג.
בשנת 1790 ו-1791 ניצח את הצי הטורקי במספר קרבות.
בשנת 1798 התמנה למפקד הצי הרוסי בים התיכון. מטרת הצי הייתה לתמוך בברית מדינות שלחמו עם צרפת. במסגרת התפקיד הוא הראה את עצמו כמפקד צבאי ופוליטיקאי מוצלח. הוא היה בין יוזמי להקמת רפובליקת שבעת האיים, הצליח לכבוש מספר איים בים האגאי ותמך בכוח היבשתי במצור על רומא, נפולי וג'נובה. במהלך המערכה היו לו ויכוחים עם הוריישו נלסון בהקשר לצורת ניהול המערכה. בשנת 1799 קודם לדרגת אדמירל. בשנת 1800 הכוח שבפיקודו חזר לסבסטופול.

השנים האחרונות

הקיסר אלכסנדר הראשון לא העריך את אושקוב. הוא מינה אותו לתפקיד משני בצי הבלטי ובשנת 1807 הוא עזב את השירות. במהלך מלחמת רוסיה-צרפת (1812) הוא התמנה למפקד צבא מתנדבים של מחוז טמבוב, אך סירב לאור מצב בריאותו.
הוא נפטר באוקטובר 1817 באחוזתו במורדוביה של היום. ביולי 2018 הועברו שרידיו לקבורה בקרונשטט.

זיכרון

בנוסף לפאבל נחימוב, פיודור אושקוב מהווה דמות שקשורה עם מסורת ותהילה של הצי הרוסי. על שמו נקראו מספר אוניות הצי - אוניית נושא שריון שהוטבע בקרב צוסימה, אוניית קו של הצי הסובייטי שהייתה פעילה בשנים 1953-1987 וסיירת גרעינית מסדרת קירוב שנמצאת בשרות כיום.
בשנת 1944 נוסד עיטור על שם אושקוב בעל שתי דרגות ומדליית אושקוב.
ניפון אולפני אנימציה

ניפון אולפני אנימציה (יפנית: 日本アニメーション, ניפון אנימה-סיוסו) הוא אולפן אנימציה יפני.
אולפני ניפון ידועים בעיקר בהפקת סדרות אנימה המבוססות על ספרות קלאסית כגון "הלב", "תום סוייר" ו"פינוקיו".
לוניניץ (מחוז משנה)

דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה לוניניץ 73,200 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 96.2% בלארוסים, 2.5% רוסים, ו-0.8% אוקראינים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (76.8%) ורוסית (21.9%).
פטר גרינברג

ביוגרפיה

גרינברג נולד בפילזן שבבוהמיה שבאותה העת הייתה בפרוטקטורט של בוהמיה ובמורביה של גרמניה הנאצית (כיום בצ'כיה), בן למשפחה גרמנית קתולית. אביו, היה מהנדס יליד רוסיה, אשר עבד ב -1928 עבור סקודה, הוא נפטר ב-1945 בצ'כיה ונקבר בקבר אחים בפילזן. אמו אנה (שמתה ב -2002, בגיל 100) נאלצה לעבוד בחקלאות ונשארה בבית הוריה "פטרמן" בדולני סקירני, לשם הובאו מאוחר יותר ילדיה (אחות שנולדה בשנת 1937). לאחר מלחמת העולם השנייה משפחתו נכלאה. הוריו הופרדו משאר המשפחה והובאו למחנה עבודה בפולין. שאר בני משפחת גרינברג, כמו כמעט כל הגרמנים, גורשו מצ'כוסלובקיה בגירוש הגרמנים מצ'כוסלובקיה ב -1946. פטר בן השבע הגיע לויטרבך, שם למד בגימנסיה, ושם סיים את התיכון בשנת 1959.
גרינברג קיבל את תעודת הביניים שלו בפיזיקה בשנת 1962 מאוניברסיטת יוהאן וולפגנג בפרנקפורט. בשנת 1966 הוא למד באוניברסיטת דרמשטט, שם קיבל את תעודת הגמר בפיזיקה. את הדוקטורט שלו קיבל בשנת 1969. משנת 1969 עד 1972, הוא עשה פוסט דוקטורט באוניברסיטת קרלטון, קנדה. מאוחר יותר הוא הצטרף למכון פיזיקה במרכז החקר- Jülich,שם הוא הפך לחוקר מוביל בתחום של סרט דק multilayer מגנטיות עד פרישתו בשנת 2004.
גרינברג זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 2007 על גילוי תופעת ההתנגדות המגנטית העצומה. הוא חקר את התופעה במכון המחקר יוליך שבגרמניה. התופעה התגלתה בשנת 1988 על ידי קבוצת חוקרים בראשותו של גרינברג בגרמניה, והפטנט נרשם על שמו של גרינברג. את התופעה גילה בו זמנית אך לחלוטין בנפרד, חוקר צרפתי בשם אלברט פרט יחד עם קבוצתו. הקבוצה של פרט הייתה הראשונה שהסבירה את התופעה והראשונה שזיהתה את השינוי המשמעותי, אך מסיבות מנהליות, הקבוצה של פרט הגישה בקשה לרישום הפטנט מספר ימים לאחר הקבוצה של גרינברג. תגלית זו נחשבת להתחלה של תחום הספינטרוניקה. גרינברג ופרט זכו במספר רב של פרסים כהוקרה על תגליתם ותרומתם לתחום.

גילויים

בשנת 1986 הוא גילה את צימוד החליפין המקביל בין שכבות פרומגנטיות מופרדות על ידי שכבה דקה שאינה פרומגנטית. ב-1988 הוא גילה את האפקט המגנטורסיסטיסטי הענקי (תופעת ההתנגדות המגנטית) שהתגלתה בו-זמנית על ידי אלברט פרט מאוניברסיטת פריז.

פרסים

גרינברג זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 2007 ביחד עם אלברט פרט, מלבד פרס נובל, עבודתו של גרינברג זכתה גם בפרסים משותפים ביחד עם פרט. פרס APS הבינלאומי לחומרים חדשים באיגוד הבינלאומי לפילוסופיה פיזיקלית ויישומית. פרס היורוליטי של היולט-פקרד. פרס וולף בפיזיקה. זכה בפרס העתיד הגרמני לטכנולוגיה וחדשנות ב -1998 ונקרא "הממציא האירופי של השנה" בקטגוריה "אוניברסיטאות ומוסדות מחקר" של משרד הפטנטים האירופאי. ב-2007 זכה בפרס יפן.
החברה לפיתוח מזרח ירושלים

היסטוריה

את הרעיון להקמת חברה שתדאג פיתוח מזרח ירושלים הגו כבר ב-1962 ראש החברה הכלכלית לירושלים מרדכי שטנר (שכיהן עשור קודם לכן כממונה על פיתוח ירושלים מטעם משרד האוצר), ראש עיריית ירושלים מרדכי איש-שלום וראש החברה הממשלתית לתיירות טדי קולק (שב-1965 החליף את איש-שלום כראש העירייה). בתכנון המוקדם טיפל מנהל הלשכה המחוזית לתכנון בירושלים מטעם משרד הפנים, אלעזר געש.
ג'ון באראסו

ביוגרפיה

באראסו נולד ברידינג שבפנסילבניה. ב-1974 סיים תואר ראשון באוניברסיטת ג'ורג'טאון וב-1978 סיים לימודי רפואה בג'ורג'טאון. את התמחותו עשה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת יל. עבד כרופא אורתופד ושימש ראש הצוות הרפואי במרכז הרפואי של ויומינג בקספר. הוא כיהן כנשיא האגודה הרפואית של ויומינג ונבחר לרופא השנה במדינה. 
בשנים 2002 עד 2007 כיהן כחבר הסנאט של מדינת ויאומינג. ביוני 2007 מונה על ידי מושל ויומינג לנציג המדינה בסנאט של ארצות הברית במקומו של הסנאטור קרייג תומאס שנפטר במהלך כהונתו. בנובמבר 2008 ניצח ברוב גדול בבחירות המיוחדות שנערכו להשלמת תקופת הכהונה המקורית של תומאס. בנובמבר 2012 נבחר לכהונה מלאה ברוב של כ-76%. נבחר לכהונה שנייה ב-2018. הוא מכהן כיו"ר הוועדה לאיכות הסביבה, חבר ועדת החוץ, חבר ועדת האנרגיה והמשאבים הטבעיים, וחבר הוועדה לענייני אינדיאנים.
באראסו הוא ממנהיגי המפלגה הרפובליקנית בסנאט, שימש סגן יו"ר המפלגה ומשנת 2012 מכהן כיו"ר ועדת המדיניות של המפלגה הרפובליקנית בסנאט. 
באראסו נשוי לבובי בראון ואב לשלושה.
שנות ה-20 של המאה ה-7

אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.