שירות החוץ הישראלי

שירות החוץ הישראלי הוא מכלול המורכב מכלל הדיפלומטים המועסקים על ידי המדינה בנציגויות ישראל בעולם ובמטה משרד החוץ בירושלים, בתפקידים מדיניים, מינהליים וקונסולריים. התפיסה המונחת בבסיסו היא של שירות חוץ מקצועי ולא פוליטי, המשמש זרוע ביצועית של מדינת ישראל ומופקד על יישום מדיניות החוץ, כפי שמתווה ממשלת ישראל הנבחרת. משרד החוץ אחראי לקליטתם והכשרתם המקצועית של אנשי שירות החוץ, להנחייתם במהלך השירות ולהענקת תנאי שירות מתאימים להם ולבני המשפחה הנלווים אליהם בשליחויות לחו"ל.

קליטה לשירות החוץ

על פי תקנון שירות החוץ, קליטה לשירות החוץ נעשית באמצעות קורס הצוערים. נציבות שירות המדינה מודיעה בתקשורת על פתיחת קורס צוערים ועל תנאי הסף לקבלה לקורס. מיון המועמדים נעשה בתאום בין הנציבות והמשרד. ההכשרה נמשכת חמש שנים וכוללת לימודים במשך כחצי שנה, שאחריהן עוברים הצוערים התמחות הכרוכה בעבודה ביחידות המשרד בארץ ובנציגויות בחו"ל.
לאורך השנים איפשרה הנהלת משרד החוץ קליטה לשירות החוץ של עובדי משרד ותיקים, גם שלא דרך קורס הצוערים. בעקבות ביקורת מצד מבקר המדינה, נכנס לתוקף באפריל 2008 נוהל הקובע כללים למעבר של עובדי המשרד לשירות החוץ, על בסיס קריטריונים מקצועיים, ונקבעו תנאי סף להגשת מועמדות למשרות בחו"ל.
במקרים שבהם לא עולה בידי משרד החוץ לאייש משרות פנויות בנציגויות בעובדיו הכשירים לשרת בחו"ל, ניתן לאיישן באמצעות מכרז בין-משרדי או באמצעות מכרז פומבי המופנה לכלל הציבור, בהתאם להוראות תקנון שירות המדינה.
לפי מבקר המדינה, בנובמבר 2014 למעלה מ-13% מכלל עובדי שירות החוץ לא היו כשירים לאייש משרות בדירוג שירות החוץ בנציגויות בחו"ל. באותה עת הנציגויות היו מצויות בתת-איוש של 32 משרות, שהן למעלה מ-8% מ-382 המשרות המיועדות לעובדי שירות החוץ בחו"ל. נוסף על כך, 15 עובדים ללא הכשרה מדינית איישו משרות שמוגדרות בתקן "משולבות מדיני" - משרות שתיאורן כולל שלושה תפקידים - תפקיד מדיני (לרבות ממלא מקום השגריר בהיעדרו), קצין מינהלה וקונסול קונסולרי.

תהליך המינויים

תקנון שירות החוץ מגביל את משך כהונתם של כל השליחים בחו"ל לתקופה של 3 עד 6 שנים, מסיבות מקצועיות, משפחתיות ומנהלתיות (בניגוד לתפקידים בארץ, בהם אין לרוב קצובת כהונה). כתוצאה, נדרש שירות החוץ לקיים סבבי מינויים באופן תדיר הרבה יותר מהמקובל בשירות המדינה, על בסיס רוטציה קבועה של עובדים בין הארץ לחו"ל. בפועל, מרבית אנשי שירות החוץ משרתים כשליש ממשך הקריירה שלהם בתפקידים בחו"ל ובשאר הזמן הם ממלאים תפקידי מטה בארץ, אך יש גם כאלה שמרבית שירותם הוא בחו"ל.
מינוי עובדים לתפקידים השונים בשירות החוץ, לרבות בנציגויות, נעשה על ידי ועדות מינויים פנימיות של המשרד, הפועלות על יסוד הוראות ייחודיות לשירות החוץ. ועדת המינויים העליונה מחליטה על מינויים לראשי נציגויות (בכפוף לאישור הממשלה), סמנכ"לים וראשי אגפים. ועדת המינויים השנייה מחליטה על מינויים בדרגות נמוכות יותר וכן על קידום עובדים בדרג.
המינויים לתפקידים בחו"ל נעשים בדרך כלל כמה חודשים לפני מועד החילופים עם העובד המכהן, שמתרחשים לרוב בחודשי הקיץ. בפרק הזמן שעד לחילופים מחויב העובד ללמוד את תחומי עיסוקו העתידי ולעבור מסלול הכשרה הכולל סמינרים, ימי עיון, קורסים, סיורים לימודיים ותרגילים מעשיים. בנוסף, עובד היוצא לתפקיד בחו"ל (חוץ מראש נציגות) זכאי לפני כניסתו לתפקיד לנסוע למדינת השירות המיועדת, לצורך התארגנות מוקדמת הכוללת מציאת דיור, רישום ילדים למוסדות חינוך ואוריינטציה כללית, ולשם ביצוע חפיפה עם השליח שיחליף.

בני זוג ומשפחה

תקנון משרד החוץ מקנה זכויות מסוימות לבני משפחותיהם של אנשי שירות החוץ הנלווים אליהם לשליחויות בחו"ל. אלו כוללות, בין היתר, השתתפות בהוצאות הנובעות מאורח החיים הנכפה עליהם על ידי השליחות, כגון הוצאות חינוך ולימודי שפה, סדנאות הכנה ביציאה לשליחות ובחזרה ממנה, סיוע ותמיכה בילדי שליחים הנשארים בארץ וכדומה. עם זאת, בניגוד למקובל בשירותי חוץ של מדינות אחרות, אין בישראל הכרה רשמית במעמדם של בני/בנות הזוג ובאחריות מלאה כלפיהם מצד המדינה.

מינויים פוליטיים בשירות החוץ

על אף ששירות החוץ הישראלי הוא שירות מקצועי לא-פוליטי, לאורך כל שנות המדינה התקיים נוהג, לפיו שר החוץ יכול למנות מספר מסוים של אנשים שאינם חלק מהסגל המקצועי של שירות החוץ לכהן כראשי נציגויות דיפלומטיות בחו"ל. תקנות שירות המדינה מגבילות כיום מספר זה ל-11 מינויים, "אם מצא לנכון שיחסיה המדיניים של ישראל עם אותה מדינה מצדיקים זאת". המינויים פטורים ממכרז פומבי אך מותנים בחוות דעת נוספת של ועדת המינויים בנציבות שירות המדינה.
לאורך השנים נמתחה ביקורת רבה על המינויים הפוליטיים בשירות החוץ. מבקר המדינה טען, כי "הסדר המינויים החיצוניים הפטורים ממכרז נוצל לעיתים למתן הטבות למקורבים לשרים שלא היו ראויים לתפקיד". טענה נוספת היא, כי חלק מהאנשים שמונו בהסדר זה לא עמדו בסטנדרטים הנדרשים מנציג רשמי של המדינה בחו"ל, יצרו תקריות דיפלומטיות וגרמו נזק ליחסי החוץ של ישראל.

מעמדו הציבורי של שירות החוץ

למרות היותו שירות מקצועי הנהנה מיוקרה רבה, התקשה שירות החוץ מאז קום המדינה לבסס את מעמדו כגורם רב השפעה במערכי הממשל בארץ וכקובע בענייני מדיניות חוץ. זאת, בין היתר, בשל הדומיננטיות של משרד ראש הממשלה ושל מערכת הביטחון בזירה הציבורית בישראל. בנוסף, שירות החוץ סבל לא אחת מתדמית שלילית בקרב הציבור, הנובעת בין היתר ממאפייני אורח החיים הדיפלומטי, היוצרים מראית עין של חיי פאר. לזאת יש להוסיף את העובדה, כי רק מעטים מיוצאי שירות החוץ השתלבו בישראל בחיים הפוליטיים. סוגיית תדמיתו ומעמדו של שירות החוץ עולה באופן תדיר במאבקיהם של אנשי שירות החוץ על תנאי העסקתם.
בכנס ראשי הנציגויות שקיים משרד החוץ בינואר 2016 התייחס נשיא המדינה, ראובן ריבלין, לסוגיית מעמדו של שירות החוץ:
"ישראל של היום היא מדינה חזקה. צבא ההגנה לישראל וכוחות הביטחון יודעים ומכירים היטב את שדה המערכה, אך האתגרים גדלים ונעשים מורכבים, והזירה הבינלאומית שבתוכה אתם פועלים היום כנציגיה של מדינת ישראל מורכבת מאי פעם. שירות החוץ הישראלי כולו ואתם הניצבים בחוד החנית שלו, מהווים מרכיב מהותי, מרכזי וחיוני בשמירה על חוסנה הלאומי של מדינת ישראל."
— הנשיא ראובן ריבלין בכנס ראשי נציגויות ישראל, 31 בינואר 2016