google/wiki40b huggingface dataset:
אד מקאולי

קריירת NBA

מקאולי, יליד סנט לואיס שבמדינת מיזורי, נבחר כבחירה טריטוריאלית בדראפט ה-NBA לשנת 1949 על ידי קבוצת סנט לואיס בומרס. לאחר עונת הרוקי, בה קלע 16.1 נקודות בממוצע למשחק, התפרקה קבוצתו ושחקניה הועמדו לבחירה על ידי שאר קבוצות ה-NBA. מקאולי נבחר בידי קבוצת בוסטון סלטיקס, במדיה שיחק במשך שש העונות הבאות. בבוסטון שיתף פעולה עם בוב קוזי וביל שרמן, אך לא הצליח להוביל את הקבוצה לסדרת גמר ה-NBA, למרות שהציג יכולת אישית טובה. בכל עונותיו בסלטיקס שותף מקאולי במשחק האולסטאר, ובעונת 1951 אף זכה בתואר ה-MVP של משחק האולסטאר שחולק בפעם הראשונה. כמו כן נבחר מקאולי שלוש פעמים לחמישיית העונה ב-NBA‏ (1951-1953) ופעם אחת לחמישייה השנייה (1954). לפני עונת 1956/1957 הועבר מקאולי בטרייד לסנט לואיס הוקס, יחד עם זכויות הדראפט על קליף הייגן, בתמורה לזכויות הדראפט על ביל ראסל. מקאולי וראסל נפגשו פעמיים בסדרת גמר ה-NBA; בעונת 1957 זכו הסלטיקס של ראסל באליפות, וב-1958 נקמו ההוקס, בהובלת מקאולי, הייגן ובוב פטיט, וזכו באליפות היחידה בתולדות המועדון. מקאולי שיחק עם ההוקס במשך שלוש עונות, עד אמצע עונת 1959, אז הודיע על פרישתו ממשחק בגיל 30.

לאחר הפרישה

עם פרישתו עבר מקאולי לתפקיד המאמן של ההוקס, אותם הדריך במשך שנתיים. בעונות אלו העמידה הקבוצה מאזן ניצחונות חיובי של 89-48 והעפילה פעמיים לפלייאוף. בעונתו השנייה, 1959/1960, הגיעו ההוקס עד לגמר ה-NBA, שם הפסידו לסלטיקס בתוצאה 4-3. לאחר קריירת הכדורסל עבד מקאולי כבנקאי ולאחר מכן כשדר ספורט. ב-1989 הוסמך כדיאקון בכנסייה הקתולית והוציא לאור ספר העוסק בכתיבת דרשות.
בנובמבר 2011 מת מקאולי בביתו שבסנט לואיס, בגיל 83.

מורשת

ממוצעיו של מקאולי לאורך קריירת ה-NBA עומדים על 17.5 נקודות ו-7.5 ריבאונדים למשחק. בעת פרישתו דורג מקאולי במקום השלישי ברשימת קלעי ה-NBA בכל הזמנים (אחרי דולף שייס ובוב קוזי) עם 11,234 נקודות בסך הכול. בשנת 1960 נבחר מקאולי להיכל התהילה של הכדורסל. בכך הפך לשחקן הצעיר ביותר שהוצג כחבר בהיכל התהילה, בגיל 32. כהוקרה על תרומתו למועדון, הועלתה בשנת 1963 גופייתו של מקאולי עם המספר "22" לתקרת אולמה הביתי של הבוסטון סלטיקס. בשנת 2003 שובץ כוכב לכבודו ב"שדרת הכוכבים של סנט לואיס".
הניזאמיה

הניזאמיה (בערבית: النظامية, תעתיק מדויק: אלנט'אמיה) היא שמן הכולל של מספר מדרסות, מוסדות ללימודי דת גבוהים באסלאם, שנבנו בידי ניזאם אל-מולכ במהלך כהונתו כ-ווזיר באימפריה הסלג'וקית במאה ה-11. מרבית המוסדות הללו הוקמו בפרס ובעיראק. הניזאמיות היו האוניברסיטאות האסלאמיות המאורגנות הראשונות. החינוך בהן היה הגבוה ביותר בעולם האסלאמי ושמען הגיע עד לאירופה. הניזאמיות מומנו בידי השלטון, האליטה או בידי וקפים מיוחדים שהוקדשו למטרה זו. ניזאמיות נבנו במספר ערים גדולות, והחשובות שבהן היו הניזאמיות שבנישאפור, בבלח', בהראט ובאיספהאן.

הניזאמיה בבגדאד

הניזאמיה הגדולה והחשובה מכולן נבנתה על ידי ניזאם אל-מולכ בבגדאד לאחר כיבושה מידי הבויהים בשנת 1055. בגדאד הייתה מושב הח'ליפות העבאסית ומרכז אסלאמי חשוב של למדנות ומחקר. הניזאמיה של בגדאד נחנכה בשנת 1065 ולמן 1091 עמד בראשה התיאוסוף האסלאמי הנודע אל-ע'זאלי (מת 1111). הלימודים בניזאמיה נמשכו מספר שנים והם מומנו באמצעות מלגות לתלמידים המבריקים ביותר. בין תלמידיה הבולטים של המדרסה ניתן למנות את המשורר הפרסי סעדי (שלמד ולימד בה בין השנים 1195 ועד 1226) ואת חתנו של ניזאם אל-מולכ, מקאתל בן בכרי, שהיה גם בין המורים בה. בין המורים האחרים שלימדו בניזאמיה של בגדאד ניתן למנות את ההיסטוריון הפרסי שהרסתאני (בשנת 1116) ואת המדינאי בן מוצול בהא א-דין בשנות ה-70 של המאה ה-12.
הניזאמיה הבגדאדית חרבה עם כיבוש העיר בידי הולגו ח'אן שליט מונגוליה בשנת 1258.
נירית נלסון

נירית נלסון (נולדה ב-1968) היא אוצרת עצמאית בתחום האמנות העכשווית הישראלית והבינלאומית ובתחום העיצוב העכשווי, מנהלת אמנותית של תוכנית הרזידנסי JCVA ומרצה לאמנות ולאוצרות. מתגוררת במרכז הארץ.

קורות חייה

נלסון למדה תולדות אמנות באוניברסיטה העברית. במשך לימודי המאסטר שלה, בתחילת דרכה המקצועית החלה עבודתה במוזיאון ישראל, שנמשכה כעשר שנים (בשנים 1991–2000). שם הרצתה על אמנות ועיצוב, בפני קהלים שונים והתמחתה בעבודת האוצרות כשעבדה עם איזיקה גאון ראש מחלקת לעיצוב ולאדריכלות (1993–1995) כעוזרת לאוצר, ואצרה איתו 12 תערוכות בתחום העיצוב והאדריכלות. בארבע השנים האחרונות במוזיאון אצרה ארבע תערוכות במחלקות שונות של המוזיאון. מתוכן שתי תערוכות באוצרות-משותפת עם האוצר יגאל צלמונה ועם האוצרת סוזן לנדאו.
נלסון היא בתם של חנה ונתן נלסון (זוכה פרס ישראל לשנת 2013 למדעי החיים), אחות ללי-בת נלסון (יועצת להשקעות ופיתוח עסקי בהיי-טק "Leo Lane") ובן נלסון (מייסד האוניברסיטה העילית המקוונת MINERVA).

קריירה

נלסון היא המנהלת האמנותית של תוכנית הרזידנסי לאמנים ולאוצרים מחו"ל JCVA, המרכז לאמנות חזותית ירושלים, החל משנת 2002. בחירותיה ודרך ניהולה שמתאימה לכל אורח תוכנית ייחודית, הפכו את המרכז לחשוב מאוד בארץ, ומוערך מאוד בעולם. תוכנית זו מקשרת את אורחי הרזידנסי הנבחרים, אמנים ואוצרים בינלאומיים, עם קהילת האמנות המקומית והציבור הרחב, באמצעות סדנאות, הרצאות, תערוכות ועוד. בין האורחים שהוזמנו על ידי נלסון לתוכנית: האוצרות אלן בלומנשטיין, ג'סמיל ריימונד (Yasmil Raymond) וחוזה רוקה (Jose Roca) והאמנים הארון פרוקי,  יעל ברתנא, רקס מדיה קולקטיב, היראקי סאווה (Hiraki Sawa),  מריה חוזה ארחונה (Maria Jose Arjona), ג'ו קיוברט,  ועוד.
בשנים 1988–2012 הייתה נירית נלסון היועצת לענייני אמנות של הקרן ירושלים. במסגרת זו הקימה את גלריה דואק לאמנות במשכנות שאננים, ירושלים; עמדה בראש ועדה להקמת סדנאות האמנים בתלפיות, ירושלים, ויזמה את הקמת גלריה ת (א)עשייה לאמנות עכשווית במקום זה; הייתה אחראית להתאמה ולשיבוץ של יצירות פיסוליות במרחב הציבורי כמו הפסלים של דניאל בורן (Daniel Buren), ג'אום פלנזה (Jaume Plensa), יהודית סספורטס, גבי קלזמר ורבים אחרים ברחבי העיר ירושלים; יזמה והייתה שותפה בהקמת פרויקטים העוסקים באמנות עכשווית דוגמת מרכז דניאלה פסל, הקימה את פרויקט הצילום המתמשך "פלחי עיר", אצרה תערוכות ועוד. בנוסף אצרה נלסון את אוסף משכנות שאננים לצילום ישראלי עכשווי, ויעצה לאוספי אמנות נוספים השייכים לקרן לירושלים.
בשנים 2000–2006 יזמה והייתה המנהלת האמנותית של פסטיבל "קולנוע לאור ירח" שהתקיים בשיתוף פסטיבל הסרטים של סינמטק ירושלים שכלל לצד תוכנית סרטים באורך מלא, תוכנית ארט-פרפורמנס, תיאטרון חזותי, מוזיקה וריקוד עכשווים שהוצגו תחת כיפת השמיים לקהל הרחב.
נלסון שימשה כיועצת לענייני אמנות במוסדות נוספים, ליוותה את תהליך העשייה של אמנים ומעצבים רבים, השתתפה בכנסים, סימפוזיונים וועדות פרס של אמנות ועיצוב (כמו פרס אנדי Andy Bronfman Prize, קרייט אנד ברל Crate and Barrel prize, פרסים מטעם משרד התרבות) ועוד.
נלסון מרצה בבצלאל משנת 2000. היא בנתה שם קורסים חדשים בתחומי האמנות והאוצרות כמו גם בכמה מוסדות לחינוך גבוה בארץ. היא משתתפת בכנסים בארץ ומחוצה לה וכותבת מאמרים על אמנות ועיצוב עכשוויים לקטלוגים, לכתבי עת מקצועיים ולספרים, שראו אור בישראל ובחו"ל.
מרדכי דוד אונגר

הרב מרדכי דוד אונגר (נולד ב-1954) הוא האדמו"ר של חסידות "באבוב 45", המונה כשליש מבתי האב של חסידות באבוב.

תולדותיו

נולד בארצות הברית, לאדמו"ר רבי יעקב יצחק מדומברובה, מצאצאי רבי חיים הלברשטאם מצאנז. אמו הייתה בתו של רבי יהושע אשר רויטבלט, אדמו"ר בשדליץ. הוא למד בישיבת בית התלמוד בברוקלין. התחתן עם רבקה בת האדמו"ר הרביעי מבאבוב, רבי נפתלי צבי הלברשטאם. ושימש כראש ישיבת באבוב. הוא ההדיר את ספר השו"ת "דברי חיים" של סבו האמור, והוציאו בשלושה חלקים בתוספת הערותיו.
לאחר פטירת חותנו האדמו"ר רבי נפתלי צבי הלברשטאם, בשנת ה'תשס"ה (2005) התפלגה החסידות. רוב החסידים הכתירו כאדמו"ר את רבי בן ציון אריה לייבוש הלברשטאם, אחיו הצעיר של רבי נפתלי צבי. כשליש מהחסידים קיבלו עליהם כאדמו"ר את הרב אונגר.
בית מדרשו שוכן כיום בבניין בית יעקב שברח' 45 בשכונת בורו פארק שבברוקלין. בהתאם לפסק הדין בבוררות בין חצרו ובין החצר הגדולה יותר של חסידות באבוב, שמה הרשמי של חצרו הוא "באבוב 45".
דברי תורתו מופיעים מדי שבוע תחת הכותר "דברות קודש".
רבקה אליסון

ראשית דרכה

אליסון נולדה במין זכר בגרינווד, מיסיסיפי לארול וורד אטקינסון ולמייבל בלקוול אטקינסון. היא החליפה את מינה ב-1993, בעת שחיה בג'קסון, מיסיסיפי.

קריירה

אליסון סיימה בהצטיינות לימודי רפואה במרכז הרפואי של אוניברסיטת מיסיסיפי בשנת 1971. לאחר שעסקה ברפואה כרופאת משפחה וכפנימאית, שבה ללמוד בשנת 1985 והשלימה לימודי קרדיולוגיה, ועסקה ברפואת לב החל משנת 1987.  בהמשך עקרה לפיניקס, אריזונה, ושימשה קרדיולוגית ראשית בחברת שירותי בריאות בשם CIGNA מ-1998 עד 2012. באותה שנה שבה לעסוק ברפואה פרטית. כתב עת מקומי בשם Phoenix Magazine נקב בשמה של אליסון בין "הרופאים המעולים ביותר בפיניקס" בשנים 2006, 2007 ו-2008.

אקטיביזם

בשנת 1998, יצרה אליסון אתר בשם drbecky.com, שריכז משאבים סביב הצרכים הרפואיים, המשפטיים, והרוחניים של טרנסג'נדרים. האתר כולל אסופת חקיקה בעניין תיקון מין בתעודות לידה, פרוספקט לגבי טיפולים להפיכת פנים לנקביים מאת דאגלס Ousterhout, ביקורת על הספר השנוי-במחלוקת The Man Who Would Be Queen מאת ג' מייקל ביילי (יצא ב-2003), וכן אגף על רוחניות. האתר של אליסון מצוּטט תדיר בהנחיות לשירותי בריאות ללהט"בים. בשבתה כיו"ר הוועדה המייעצת לענייני להט"ב של איגוד הרפואה האמריקני, סייעה אליסון בהעברת החלטה 22 של האיגוד, שכותרתה "הסרת חסמים כספיים לטיפול בפציינטים טרנסג'נדרים." אליסון פעילה גם בארגון Soulforce, ומארגנת את "יום הזיכרון הטרנסג'נדרי" בפיניקס מדי שנה עם בת זוגה מרגו שייפר.
יהודה זיו

ביוגרפיה

זיו נולד במוסקבה בירת ברית המועצות. כשהיה בן שנתיים עלתה משפחתו לארץ ישראל, והתיישבה בטבריה. אמו חנה הייתה צאצאית של הבעל שם טוב; אביו בן-ציון זיו (זלצין) היה מורה ומנהל (על שמו נקרא בית ספר "זיו" ברעננה). אחיו, פרופ' יעקב זיו, היה נשיא האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. 
ב-1935 עברה המשפחה מטבריה למושבה רעננה. זיו גויס לפלמ"ח ב-1943 כסייר בפלוגה ב', וכך התחיל לגלות עניין בידיעת ארץ ישראל. לאחר שעזב את הפלמ"ח החל ללמוד הוראה בירושלים, אך עם פרוץ מלחמת העצמאות הפסיק את לימודיו וחזר אל הפלמ"ח כאיש מילואים וליווה שיירות עד אפריל 1948. בסיור בנחל יתלה שבר את קרסולו, פציעה שמנעה ממנו לצאת עם מחלקת הל"ה ובעקיפין הצילה את חייו. לאחר שכל חברי המחלקה נהרגו במארב, הוצב זיו כנהג רכב משוריין ואחר כך הוכשר כנהג אוטובוסים ורכב כבד. היה סמל רכב בחטיבת הראל, בגדוד השישי, ולאחר הקמת צה"ל המשיך את שירותו כקצין רכב בחטיבת גולני. השתחרר בינואר 1950.
לאחר תום המלחמה היה למורה, בעיקר בתיכון חדרה. הוא הקים חוג לידיעת הארץ וכתב ספר למורים – "השרון". ב-1968 מונה לגאוגרף ברשות שמורות הטבע, שם סקר את נוף סיני לאחר מלחמת ששת הימים. ב-1972 היה לחבר ועדת השמות הממשלתית, והוא פעיל בה עד היום כנציג צה"ל במינוי מיוחד של הרמטכ"ל, כיו"ר ועדת המשנה לשמות יישובים.
לאחר מלחמת יום הכיפורים, עזב את רשות שמורות הטבע והחל ללמוד באוניברסיטת תל אביב לתואר שני בגאוגרפיה היסטורית של תקופת המקרא והמשיך ללימודי דוקטורט, שנקטעו כשמנחהו, פרופ' יוחנן אהרוני, הלך לעולמו. ביוני 1976 הצטרף זיו למורי"ה (ראשי תיבות של "מורשת ידיעת הארץ"), המדור לידיעת הארץ במפקדת קצין חינוך ראשי בצה"ל, ושירת בו תשע שנים בדרגת סגן-אלוף. הוא הקים את מדור חוי"ה (ראשי תיבות של "חינוך וידיעת הארץ"), ויזם את שידור חידון צה"ל בידיעת הארץ בטלוויזיה. זיו סיים את שירות הקבע בצה"ל בינואר 1985. 
זיו כותב ב"עת-מול", בכתבי עת שונים של החברה להגנת הטבע, ב"שיח שדה", ב"ארץ הגולן", בבלוג 'עונג שבת' (עונ"ש) ובכתבי עת נוספים. בספריו הוא משלב מסלולי טיולים עם הסברים אטימולוגיים על מקורם ועל גלגוליהם של שמות יישובים ואתרים, בין עברית לערבית.
הוא גר במושבה הגרמנית בירושלים, ויש לו שתי בנות מאשתו הראשונה, שונמית (שונה), ובן (אלון) ובת (יפעת) מאשתו השנייה, פנינה.
זיו זכה בתואר יקיר ירושלים לשנת ה'תשע"א.
Don't Cry

רקע

איזי סטראדלין ואקסל רוז כתבו את השיר במרץ 1985, זמן קצר לאחר ייסוד הלהקה. השיר נקרא אז Don't you cry tonight.
שאנון הון מלהקת בליינד מלון השתתף בהקלטת השיר ובוידאו קליפ.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ לשיר בוים על ידי אנדי מורהאן ומארק ראקו.
איזי סטראדלין שהיה שותף לכתיבת והקלטת השיר לא השתתף בוידאו קליפ מכיוון שבעת שצולם כבר עזב את הלהקה. בוידאו ניתן לראות מעריצים המניפים שלט עליו כתוב "היכן איזי?"
ג'ון טולסון

ביוגרפיה

טולסון נולד וגדל בעיירה ניו-ברן בצפון קרולינה. הוא למד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית ובשנת 1937 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט ושירת בחיל הרגלים. במהלך מלחמת העולם השנייה התנדב לצנחנים ושימש במספר תפקידי פיקוד ומטה ברגימנט המוצנח ה-503. טולסון לקח חלק בכל פעולות הרגימנט ובכלל זה הצניחה בקוריג'ידור. הוא עוטר על שירותו בכוכב הכסף, כוכב הארד, אות לגיון ההצטיינות, מדליית האוויר ולב הארגמן. לאחר המלחמה הוסמך כטייס מסוקים ומטוסים ולחם במלחמת קוריאה. בהמשך הוצב טולסון כאחראי על פיתוח דוקטרינה לכוחות יבילי אוויר. בשנים 1967–1969 שימש טולסון כמפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה והוביל את אנשיה במלחמת וייטנאם. בין היתר, לאחר פרוץ מתקפת הטט פיקד טולסון על כוחות הדיוויזיה במבצע פגסוס להסרת המצור מעל בסיס הנחתים בקה סאן. על פועלו במלחמה עוטר בצלב השירות המצוין. לאחר המלחמה שימש כמפקד הקורפוס המוטס ה-18, כמפקד פורט בראג וכסגן מפקד הפיקוד הקונטיננטלי (CONARC). בשנת 1973 פרש לגמלאות.
מרדכי סלומון

מרדכי סלומון (צורף) (ה'תקס"ו, 1806 – ט' בחשוון ה'תרכ"ו, אוקטובר 1865) היה רב ושד"ר, ממחדשי ההתיישבות החקלאית בארץ ישראל.

תולדותיו

נולד בשנת ה'תקס"ו (1806) בליטא (אז תחת שלטון האימפריה הרוסית) לאברהם שלמה זלמן צורף (הראש"ז). שנת ה'תקע"ב (1812) עלה עם הוריו ואחיו יצחק לארץ ישראל, והתיישבו בירושלים. שם היו מבין האשכנזים הראשונים בעיר מאז עליית ר' יהודה החסיד.
כנראה היה זה מרדכי שקבע למשפחתו את השימוש בשם "סלומון".]
סלומון היה פעיל בשטח המסחר הסיטונאי (יבוא מצרכי מזון ממצרים) שעליו שלטו עד אז סוחרים ארמנים ויוונים. בשנת ה'תקצ"ט (1839), חכר יחד עם שותף מהעדה הספרדית, שטח בכפר הערבי אל-מנסורה (בקרבתו הוקמה בהמשך המושבה מזכרת בתיה עקרון) והקימו בו משק חקלאי.
על סמך התנסות זאת חיבר תזכיר בצירוף תוכנית מפורטת בדבר ייסוד כפר חקלאי בארץ ישראל. את התזכיר העביר לשר משה מונטיפיורי בעת שהשר ביקר בירושלים.
למעשה ביקש סלומון ממונטיפיורי עזרה לביצוע תוכנית התיישבותית זו בשני שלבים: (א) להשתדל אצל יהודי הגולה לתרום מכספם למען תוכנית זו; (ב) לקבל מאת איברהים פאשה ממצרים את הרישיון הדרוש לשם הקמת הכפר ולהעמיד לרשות התושבים, שומרים חמושים להגן מפני שודדים. אולם תוכנית זו לא הצליחה להתממש בין היתר גם מפני שאיברהים פאשה איבד את שלטונו במצרים, שחזרה לידי הטורקים .
בעזרתם של משה מונטיפיורי והברון רוטשילד למד מרדכי את מלאכת האריגה באנגליה. בשובו לארץ בשנת 1854, הקים מפעל אריגה קטן בירושלים ללימוד מלאכה זו לצעירים ואף לצעירות, אך גם מפעל זה לא החזיק מעמד זמן רב.
כאביו נשלח אף הוא כמה פעמים לאירופה כשד"ר מטעם העדה האשכנזית לשם איסוף כספים לטובת העדה שהייתה רוב הזמן במצב קיומי קשה מאד.
במסגרת מסעות אלו כשד"ר, שהה בטורקיה ופעל לשם השגת רישיון להקמת בית כנסת גדול עבור העדה האשכנזית בירושלים על מגרש החורבה שכבר היה בבעלות העדה האשכנזית ובכוונתם הייתה גם להקים בו בתים לתלמוד תורה וישיבה (שמה קמה ישיבת עץ חיים). אך גם ניסיונות אלו לא הביאו תוצאות, והמקום הוקם על ידי אחרים מספר שנים מאוחר יותר.
ב-ט' בחשוון ה'תרכ"ו, (1865) - נפטר ר' מרדכי צורף-סלומון ממגפת הכולירה, עשרה ימים לאחר מכן נפטרה ממגפה זו גם אשתו חנה. המוות הטראגי הותיר רושם עז בנפשו של בנו, ר' יואל משה סלומון שהמשיך את דרכו והיה מבין הדמויות הבולטות בתחיית היישוב היהודי בתקופה זו. בעקבות כך השתמש הבן בכינוי 'בהר"ם' - בן הרב רבי מרדכי - במשך כמה שנים, וזאת במקום השם סלומון. עדות לכך ניתן למצוא למשל, בפנקס ההכנסות וההוצאות של חברת 'נחלת שבעה' משנת 1869 בה היה סלומון הבן שותף, ואשר שם הוא מופיע תחת הכינוי בהר"ם.
טרה קול

ביוגרפיה

טרה קול נולד בפרנקפורט, גרמניה, ולאחר מכן עבר עם אביו ועם שני אחיו הגדולים לקליפורניה. כשהיה צעיר הופיע עם להקתו the lookouts, שחבריה האחרים היו שכניו (מהם קיבל את הכינוי טרה קול), במועדון הפאנק רוק גילמן 924. סולן הלהקה ניהל חברת תקליטים שהייתה חתומה עליה להקה בשם Green day שהתלהב ממנה מאוד, ואירגן להם ולטרה הופעה ביחד. הלהקה, שבדיוק חיפשה מתופף אחרי שהמתופף הקודם שלהם עזב לקולג', התחברה באופן מושלם עם התיפוף והאופי של טרה והשלושה נהיו חברים טובים. לא עבר הרבה זמן וטרה עזב את הלהקה שלו בשביל להצטרף ל-גרין דיי באופן קבוע. אלבום הבכורה של טרה קול עם גרין דיי היה kerplunk, האלבום באורך מלא השני של הלהקה, שהיה אלבום פריצה במונחים של מוזיקת אנדרגראונד לאחר שמכר כ-50,000 עותקים בארצות הברית.
טרה כתב והלחין מספר שירים פחות מוכרים מהאלבומים הראשונים של גרין דיי, שר מספר קטעי "בונוס" קומיים בחלק מאלבומי הלהקה, למשל את הקטע "All by Myself", שבילי ג'ו ארמסטרונג שר בזמן מסיבה, וזו רצועה חבויה באלבום Dookie. בשביל לשמוע אותו, צריך לחכות מספר דקות לאחר השיר (FOD) האחרון באלבום. או למשל את החלק הרביעי (שאותו גם כתב והלחין) בשיר Homecoming מאלבומם American Idiot. טרה כתב גם את השיר dominated love slave מהאלבום kerplunk שהיה יותר דומה לסגנון הקאנטרי ונחשב בעיניי מעריצי הלהקה כשיר קומי.
טרה קול השפיע על מתופפים חדשים יותר בפאנק של היום. המתופף טראוויס בארקר מלהקת בלינק 182, טוען שהושפע מסגנון התיפוף והלבוש שלו רבות, ובראשית דרכו חיקה אותו בהופעות. בנוסף, טרה קול  הושפע ממתופפים כמו רינגו סטאר, ג'ון בונהם, קית' מון, באדי ריץ' וכדומה.
בינואר 1995 נולדה לטרה ולחברתו, ליסה ליונס, בת בשם רמונה. חודשיים לאחר מכן נשא טרה את ליסה לאישה ולאחר זמן קצר הם התגרשו. בשנת 2000 נישא לאשתו השנייה קלאודיה ובשנת 2001 נולד להם ילד בשם פרנקיטו. בשנת 2003 הם התגרשו אבל נשארו לגור ביחד כדי גדל אותו. בסופו של דבר הם הפסיקו לגור ביחד וטרה התחתן בשלישית עם שרה רוז.
משה שלי

ביוגרפיה

שלי נולד להורים שעלו מתוניס וגדל בעיר רחובות.
שלי הוא בעל תואר ראשון מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני מאוניברסיטת חיפה.

שירות צבאי

שלי התגייס לצה"ל בשנת 1984. בגלל בעיה רפואית שמנעה ממנו לצנוח הוא הוגדר כ"פסול חי"ר" ושובץ לשירות בחיל ההנדסה הקרבית. הוא שובץ לגדוד 601 אך הצליח לעבור לגדוד המועדף עליו, גדוד 605, שהיה אז הגדוד המרכזי בפעילות המבצעית בלבנון. בגדוד 605 הספיק שלי להשתתף בפעילות בלבנון לפני הנסיגה אל רצועת הביטחון, לדבריו: "נגמ"ש המ"פ שהייתי בו, היה האחרון לעבור מלבנון אל רצועת הביטחון".
ב-1986 יצא שלי לקורס קצינים ובסיומו הוצב כמפקד מחלקה בפלוגה המבצעית של גדוד 605. בתפקיד זה מצא את עצמו בפעם הראשונה כמפקד תחת אש. באותה שנה פיקד על מחלקתו למשך תקופה קשה במוצב של צבא דרום לבנון ברכס עלי טהר. בסופה של התקופה קיבל צ'ופר ממפקד הפלוגה שלו ועל-אף הבעיה הרפואית עבר קורס צניחה.
הוא התקדם לתפקיד סגן מפקד פלוגה ועד שהגיע בגיל 24 לתפקיד סמג"ד (סגן מפקד גדוד). כשסיים למלא תפקיד זה יצא לחופשה אך כעבור חצי שנה שב לצה"ל לשירות ארוך בתפקידי פיקוד בכירים: מפקד ההנדסה הפיקודי (מהנ"פ) של פיקוד הצפון ומפקד בה"ד 14 בית הספר להנדסה צבאית.
צניחת רחם

לידה נרתיקית

צניחת רחם מופיעה בעיקר בקרב נשים שעברו לידה. חוקרים משוודיה מצאו כי הפרש שיעור התופעה בין נשים שעברו לידה ובין נשים שלא עומד על כ-38.2%. חוקרים משערים כי שכיחות זו עולה עקב הפגיעות אשר עשויות להתרחש במהלך לידה וביניהן פגיעה בעצב הפודנדלי (אנ'), ברקמת החיבור ובשרירי האגן.

גיל

ככל שגיל האישה עולה ככה עולה הסבירות שיתחיל אצלה תהליך של צניחת רחם. זאת ככל הנראה עקב תהליכים טבעיים המתרחשים בכניסה לגיל הבלות. לאחר הפסקת הוסת מופיעים שינויים בגמישות הרקמות המקבעות את הרחם למקומו ובחוזק השרירים.

לחץ תוך בטני מוגבר

לחץ בטני מוגבר יכול להגרם מכמה גורמים ביניהם מחלה חסימתית כרונית של דרכי האוויר, שיעולים תכופים, מאמץ בשירותים, השמנת יתר והרמת משקל כבד. הלחץ המוגבר גורם לנזקים מבניים לרצועות והשרירים התומכים ברחם.

ניתוחים קודמים לתיקון צניחה

30%מהנשים שעברו ניתוח יזדקקו לאחד נוסף.

גורמים גנטיים

ישנה סבירות גבוהה יותר שלאישה תופיע צניחת רחם במידה וקרובות משפחתה לוקות גם הן בתופעה.

תסמינים

נשים עם צניחת רחם ירגישו אי נוחות, תחושת מלאות, כובד ולחץ בנרתיק. בצניחה מתקדמת יותר יוחמרו הסימנים וייתכן והאישה תרגיש בקושי לשבת וכן יופיע בלט באיבר המין. עקב הלחץ אשר מפעיל הרחם באזור עשויים להופיע תסמינים נוספים וביניהם כאב באזור האגן, אצירת שתן, דליפת שתן ועצירות. בנוסף, בעקבות תחושת אי הנוחות ייתכן ותחול ירידה בחשק המיני.
צריף הנשיא

צריף הנשיא (מכונה גם "הצריף הגדול") הוא מבנה עץ במתחם יד יצחק בן צבי בשכונת רחביה בירושלים.

רקע

בני הזוג יצחק ורחל ינאית בן-צבי, מראשוני שכונת רחביה, התגוררו במתחם "משק הפועלות" (בית החלוצות) יחד עם הוריהם בצריף פשוט, אותו קיבל בן צבי כחייל משוחרר מן הצבא הבריטי. לאחר מות בנם הצעיר, עלי, שנפל במלחמת העצמאות על הגנת קיבוץ בית קשת, הועבר הצריף המקורי לקיבוץ בית קשת לשם הקמת בית נוער על שמו.
עם היבחרו של בן צבי לנשיא, סירבו בני הזוג בן צבי לעבור לבית זלמן שוקן שנועד לנשיאי ישראל. רחל ינאית אמרה ליוסף כרמל, שלישו הצבאי של הנשיא כי:
"אנחנו אנשים עממיים. תמיד חיינו עם העם, בשמחתו שמחנו בצערו כאבנו. אין אנו אוהבים מותרות ורוצים אנו להמשיך באורח החיים לו הורגלנו. בצריף הקטן היה מרכז ההגנה בירושלים, שם נפגשנו לראשונה עם אנשי העלייה השלישית, ובו גדלו בנינו עמרם ועלי. נודע לי, שהממשלה חפצה, כי נתגורר בארמון בית שוקן, אך אנו לא נעזוב את פינתנו זו, שבה עמד צריפנו. עז רצוננו להמשיך בחיי פשטות
— י' כרמל, יצחק בן צבי: מתוך יומן בית הנשיא, רמת גן, 1967
בעקבות סירוב זה החליטה ממשלת ישראל על רכישת ביתו של הסוחר העשיר ניסים ולירו (בנו של חיים ולירו ואביו של פרופסור אהרון ולירו) הסמוך ברחוב אלחריזי 17 (הוא בית הנשיא יצחק בן צבי), בתור לשכות בית הנשיא ומשרד הנשיא, וכן נבנו בסמוך שני "צריפים שוודיים" (גדול וקטן) על מנת לשמש אולמות קבלות פנים.
לאחר פטירתו של יצחק בן-צבי באפריל 1963, נתגלעה מחלוקת בין ראש הממשלה דוד בן-גוריון לאלמנה רחל ינאית בן-צבי לגבי גורלו של הצריף. בן-גוריון ניסה לשכנע אותה להניח לצריף "להישאר בית הנשיא", אולם רחל-ינאית התעקשה להמשיך להתגורר בו ולהנציח בו את מפעלו של בעלה.

תיאור המבנה

הצריף הגדול שימש את נשיא מדינת ישראל יצחק בן צבי ורעייתו רחל ינאית לאירוח מבקרים מרחבי ישראל, לאספות ולכינוסים בשנים 1953–1972. 
אל הצריף כונסו עתיקות מסותתות באבן ומטבעות קדומים שהובאו מחפירות ארכאולוגיות, חפצי אמנות ואומנות ייצוגיים שהוזמנו בסדנאות אומנים וב"משכית", בהם השטיח המרכזי שתוכנן על ידי האמן והסופר עודד בורלא יחד עם רחל ינאית, ונארג על ידי פועלות "משכית" מאום אל פאחם. כמו כן הוזמנה מנורת עץ שהוכנה על ידי הפסלת בתיה לישנסקי, וכן חפצים שהוכנו בבתי יוצר פרטיים כתשורה, כגון ציורים וקמיעות שנמסרו לנשיא מכל מגזרי העם ובהם בפרט השומרונים ובני הכפר פקיעין, שהיו בני טיפוחיו. כן הוצגו במקום לוחות החומר מקבר הנביא יחזקאל, שהובאו מעיראק.
הצריף הגדול שימש משנות השישים כאולם הרצאות של יד יצחק בן צבי, והצריף הקטן ככיתת לימוד.
ממשלת ישראל כללה את צריף הנשיא כאחד מאתרי המורשת הראויים להעצמה, והחליטה בישיבתה במאי 2010 על שימורו הדקדקני. ההחלטה בוצעה במימון משרד ראש הממשלה עד דצמבר 2010.
משפט ארבעת הריבועים של יעקובי

משפט ארבעת הריבועים של יעקובי (באנגלית: Jacobi's four squares theorem) נותן נוסחה לגבי מספר הדרכים בהן מספר n ניתן להצגה כסכום של ארבעה ריבועים. המשפט הוא הרחבה של משפט ארבעת הריבועים של לגראנז' בכך שהוא מראה לא רק שהצגה כזאת תמיד קיימת, אלא גם מניב מידע על מספר ההצגות של מספר כסכום של ארבעה ריבועים.

היסטוריה

המשפט הוכח ב-1834 על ידי קרל גוסטב יעקב יעקובי.

סקירה של ההוכחה

ההוכחה בקווים כללים:
ההוכחה עושה שימוש בשיטות מתורת הפונקציות האליפטיות כדי להראות שפונקציית תטא המקושרת לסריג Z⁴ היא תבנית מודולרית מרמה מסוימת, ולכן שווה לצירוף ליניארי של טורי איזנשטיין. הטכניקות הללו אפשרו ליעקובי לגזור את הזהות הקריטית , כאשר הפונקציה היוצרת (אגף ימין של הזהות) של החזקה הרביעית של פונקציית תטא (אגף שמאל של הזהות) היא כזו שהמקדם ה-i בה שווה למספר ההצגות של i כסכום של ארבעה ריבועים .
קבלת הנוסחה המפורשת של יעקובי מן הזהות:
כאשר מקבלים זהות זאת כנכונה, התוצאה של יעקובי נובעת אז מביצוע מניפולציות מסוימות על אגף ימין; מתקיים:
, כאשר המעבר נובע מנוסחת הסכימה לטור הנדסי אינסופי (כאשר q < 1). המקדם של החזקה ה-i בטור המתקבל מתקבל כמובן מכל אותם מחוברים מהצורה:  כאשר b מספר שלם כלשהו. כעת נבחין כי עבור כל n, הביטוי  מניב רק מחוברים שהמעריך שלהם מתחלק ב-n. זה מרמז על כך שהתרומות למקדם של  נעשות רק על ידי מחוברים מהצורה  כאשר n מחלק את i (שכן ). לכן מתקבל שבשקלול שתי הסכימות, המקדם של  שווה ל-: 
.
כעת נראה כי הביטוי הזה נותן את הנוסחה המפורשת שהופיעה לעיל. נוכיח באינדוקציה על p שהביטוי הזה נותן את הנוסחה המפורשת של יעקובי עבור 
 כאשר m אי זוגי. כאשר i אי זוגי כל מחלקיו אי זוגיים, לכן תמיד  ולפיכך הסכום הוא על כל המחלקים של i, ובכך תמו הוכחת החלק הראשון של הנוסחה של יעקובי ובדיקת בסיס האינדוקציה (p = 0). עבור כל מחלק אי זוגי o של i ניתן לייצר מחלקים זוגיים של i על ידי הכפלתו בחזקות של 2 עם מעריך שקטן או שווה ל-p. מבדיקת זוגיות המעריך של 1- נקבל, שפרט למקרים של , עבור כל המחלקים הזוגיים שנוצרים על ידי מחלק אי זוגי פרימיטיבי o המעריך של 1- הוא אי זוגי, לכן מתקבלת התוצאה למספר ההצגות: 
.
שקע דנקיל

שקע דנקיל הוא שקע גאולוגי בחלק הצפוני של משולש עפר, הנכלל בתחומי מדבר דנקיל. השקע ממוקם באזור הגבול שבין אתיופיה ואריתראה. השקע נוצר בנקודת המפגש של שלושה לוחות טקטוניים המתרחקים זה מזה בקצב של 1–2 ס"מ בשנה: הלוח הערבי ממזרח, הלוח הנובי ממערב, והלוח הסומלי מדרום.
שקע דנקיל הוא המקום החם ביותר בעולם עם טמפרטורה ממוצעת של כ-36 מעלות. שקע דנקיל הוא גם אחד המקומות הנמוכים ביותר בעולם, בגובה של כ-100 מטרים מתחת לפני הים. באזור יורדים מעט מאוד גשמים ורובו מדברי.
האזור מאוכלס על ידי העפרים, שבט נוודים המתקיים מגידול צאן וגמלים.
באזור מתקיימת כריית מלח על ידי התושבים המקומיים. המלח נכרה בשיטות ידניות ומובל באמצעות גמלים למכירה בשווקים של מקלה.
כתוצאה מהפעילות הטקטונית שקע דנקיל מאופיין בפעילות געשית רבה ובאזור ישנם הרי געש רבים. הר הגעש ארטה אלה הוא הר הגעש הפעיל ביותר במשולש עפר כולו והוא מתפרץ בממוצע כל שנתיים. מצפון מערב ל'ארטה אלה' נמצא מאר דללול, שקע שנוצר כתוצאה מהתפרצות הר הגעש. באזור נובעים מספר מעיינות חמים הקרויים "מעיינות הגופרית של דללול". אזור זה נחקר במטרה למצוא בו אקסטרמופילים העשויים לעזור בהבנת היווצרות חיים מחוץ לכדור הארץ בתנאים קיצוניים.