google/wiki40b huggingface dataset:
גסטון ראמירס

קריירת קבוצות

ראמירס נולד בפריי בנטוס שבאורוגוואי. ראמירס התחיל את הקריירה המקצועית שלו בקבוצת הנעורים שלו, פניארול. בעונת 2009/2010 כבש ראמירס 6 שערים ב-30 הופעות ליגה, וסייע לקבוצתו לזכות באליפות אורוגוואי.
באוגוסט 2010 חתם ראמירס בבולוניה מהסרייה א' האיטלקית, תמורת סכום של 2.5 מיליון אירו. ב-26 בספטמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק החוץ נגד קטאניה, שנגמר בשוויון 1:1. בעונתו הראשונה בבולוניה הופיע ב-25 משחקים בליגה, בהם כבש 4 שערים ובישל 2, ובנוסף כבש 3 שערים ב-2 הופעות בקופה איטליה. בעונה הבאה המשיך ראמירס להיות שחקן חשוב בהרכב בולוניה, כאש כבש 8 שערים ב-33 הופעות.
ב-31 באוגוסט 2012 עבר ראמירס לסאות'המפטון, העולה הטרייה לפרמייר ליג, תמורת 12 מיליון לירות שטרלינג. ראמירס חתם בקבוצה על חוזה ל-4 שנים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-15 בספטמבר בתבוסה 6:1 לארסנל, כאשר עלה כמחליף בתחילת המחצית השנייה. הוא כבש את שער הבכורה שלו בסאות'המפטון ב-29 בספטמבר, בהפסד 3:1 לאברטון. בסך הכל, בעונתו הראשונה בסאות'המפטון כבש 5 שערים ב-26 משחקים. בעונתו השנייה בסאות'המפטון, ב-18 בינואר 2014, נפצע ראמירס במהלך משחק ליגה נגד סנדרלנד בקרסול, פציעה שבעקבותיה נעדר השחקן חודשיים מהמגרשים.
ב-1 בספטמבר 2014 הושאל ראמירס להאל סיטי. ב-15 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה כשעלה כמחליף בתיקו 2:2 נגד ווסטהאם יונייטד. ב-26 בדצמבר 2014 כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 3:1 על סנדרלנד. 
ב-26 בינואר 2016 הושאל ראמירס למידלסברו עד לסוף העונה. ב-9 בפברואר 2016 ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בתיקו 1:1 נגד מילטון קינס דונס. ב-23 בפברואר הבקיע את שערו הראשון בניצחון 3:1 על קרדיף סיטי. ב-20 ביולי חתם באופן קבוע בקבוצה. ב-4 באוגוסט 2017 חתם ראמירס בסמפדוריה.

נבחרת אורוגוואי

בשנת 2009 שיחק ראמירס באליפות העולם עד גיל 20, כאשר הגיעה אורוגוואי לשלב שמינית הגמר, שם הפסידה 3:1 לברזיל.
ראמירס הופיע לראשונה במדי נבחרת אורוגוואי הבוגרת ב-8 באוקטובר 2010, במשחק ידידות נגד אינדונזיה.
ראמירס זומן לסגל אורוגוואי לאולימפיאדת לונדון. הוא זומן גם לסגל אורוגוואי לגביע הקונפדרציות 2013, ופתח בהרכב במשחקים נגד ספרד וטהיטי.
ראמירס זומן לסגל אורוגוואי למונדיאל 2014. משחקו הראשון בטורניר היה נגד איטליה, שהיה המשחק האחרון בשלב הבתים. הוא נכנס כמחליף לכריסטיאן רודריגס בדקה ה-78. בדקה ה-81, 3 דקות לאחר שנכנס, בעט ראמירס בעיטת קרן, שמצאה את ראשו של דייגו גודין, שהכניס את הכדור לשער. שער זה העלה את אורוגוואי לשלב שמינית הגמר.
טיילר המילטון

קריירה

המילטון החל את העיסוק ברכיבה לאחר תאונת סקי ב-1991, בעת שסק בספורט זה במסגרת לימודיו באוניברסיטת קולורדו, ובשנת 1995 הפך למקצוען כשהצטרף לקבוצת רשות הדואר האמריקני. תפקידו המרכזי של המילטון היה כפועל של לאנס ארמסטרונג בקטעי ההרים וכרוכב מצטיין בקטעים נגד השעון סייע לארמסטרונג בתזמון קטעי ביניים ובמידע אודות המסלול בקטעים אלו. ב-2000 ניצח המילטון במירוץ הקטעים היוקרתי, דופינה ליברה.
לאחר שעבר ב-2002 לקבוצת CSC הצליח המילטון לסיים במקום השני בדרוג הכללי בג'ירו ד'איטליה. וזאת, למרות שרכב במשך רוב המירוץ כשהוא חבול באופן קשה בכתפו. ב-2003 ניצח באופן מרשים במרוץ החד-יומי הקלאסי לייז'–בסטון–לייז'. הוא המשיך וניצח במירוץ הטור דה רומנדי. בטור דה פראנס באותה שנה נפצע המילטון בקטע הראשון וסדק את עצם הבריח. למרות שפציעה מסוג זה מביאה בדרך כלל לפרישה, המשיך המילטון את המירוץ. הוא ניצח בקטע ה-16 לאחר בריחת יחיד מרשימה של 142 קילומטרים וסיים במקום הרביעי בדרוג הכללי. ב-2004, לאחר שעבר לקבוצה השווייצרית, פונאק מכשירי שמיעה, ניצח בשנית בטור דה רומנדי.
במשחקים האולימפים באתונה ניצח המילטון במירוץ האישי נגד השעון וזכה במדליית הזהב. המדליה נלקחה ממנו ב-10 בספטמבר לאחר שנכשל בבדיקת סמים. המילטון נחשד בכך שקיבל עירוי דם על מנת לשפר ביצועים. יומיים לאחר מכן הודיע הוועד האולימפי הבינלאומי כי המדליה תישאר בידי המילטון כיוון שלא ניתן להפיק תוצאות מן הדגימה השנייה. המעבדה באתונה הקפיאה את הדגימה, דבר שהפך את השימוש בדגימה לבלתי אפשרי. הוועד האולימפי הרוסי פנה בדרישה שמדליית הזהב תישלל ממנו ותוענק לרוכב הרוסי ויאצ'יסלב אקימוב (שסיים שני במירוץ). בית המשפט לענייני ספורט דחה את הבקשה.
המילטון נתפס בעירוי דם האסור בשימוש והושעה למשך שנתיים, השעיה שנסתיימה בספטמבר 2006. בנובמבר 2006 הצטרף לקבוצת פרו טור איטלקית. ב-2007 הושעה שוב בעקבות פרשת מבצע פוארטו.
לאחר השעייה בת שנתיים חזר המילטון לרכוב והצטרף לקבוצת רוק רייסינג. הוא ניצח ביולי 2008 בטור של ימת צ'ינגהאי (בסין העממית) וחודש לאחר מכן ניצח באליפות ארצות הברית במירוץ הכביש.
ב-2009, לאחר שנמצא ממצא חיובי בבדיקת סמים שעבר, הושעה המילטון על ידי קבוצתו, והודיע על פרישה מרכיבה. מאוחר יותר הוא הושעה לשמונה שנים מרכיבה תחרותית.
ב-2010 העיד המילטון בפני ועדת החקירה הפדרלית שחקרה את חשדות השימוש בחומרים ממריצים על ידי לאנס ארמסטרונג והודה בפניה על שימוש בחומרים ממריצים משנת 1998, וכן העיד כי ראה את ארמסטרונג משתמש בחומרים ממריצים לעיתים קרובות.
ב-2011 התראיין המילטון בתוכנית התחקירים האמריקאית 60 דקות שם סיפר על שימוש בסמים לכל אורך הקריירה שלו, ועל כך שהשימוש בחומרים ממריצים היה מקובל אצל כל רוכבי התקופה. הוא אמר בתוכנית גם שראה את ארמסטרונג מזריק EPO פעמים רבות. הוא גם הודה בתוכנית בשימוש בחומרים ממריצים באולימפיאדת אתונה, בה זכה במדליית הזהב, ואמר כי הוא מוותר על המדליה.
ב 10 באוגוסט 2012 שלל הוועד האולימפי הבינלאומי באופן רשמי את מדליית הזהב מאולימפיאדת אתונה.
בספטמבר 2012 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי ובו הוא מגולל את מסכת השימוש בחומרים ממריצים מאחורי הקלעים של תחרויות האופניים.
בשנת 2008 נפרד המילטון מאשתו לאחר תשע שנות נישואים.
קונסטנטין שמידט פון קנובלסדורף

תחילת הקריירה

פון קנובלסדורף נולד ב-13 בדצמבר 1860 בפרנקפורט על האודר שהשתייכה לממלכת פרוסיה, ובשנת 1878 התגייס לצבא הפרוסי והצטרף לרגימנט הרגלים ה-67 (מגדבורג ה-4). בשנת 1881 הועבר פון קנובלסדורף לרגימנט הרגלים ה-98, ולאחר מכן מילא תפקידי מטה שונים. לאחר מכן פיקד על הגדוד ה-1 רגימנט הרגלים ה-74 (הנובר ה-1), ולאחר מכן כיהן פון קנובלסדורף כקצין מטה בקורפוס ה-9 ובקורפוס ה-10. בשנת 1908 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים של המשמר ה-4, ובשנת 1911 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור ומונה לראש מטה קורפוס המשמר. בשנת 1912 הוא מונה לראש אגף האפסנאות במטה הכללי הגרמני, ובשנת 1914 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט.

מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה פון קנובלסדורף לראש מטה הארמייה החמישית, שהייתה תחת פיקוד וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה, אולם בפועל פון קנובלסדורף ניהל בה את כל העניינים. הארמייה לחמה בחזית המערבית, ונטלה חלק בקרבות המערכה על הגבולות. בשנת 1916 היה פון קנובלסדורף מהמתכננים הראשיים של קרב ורדן, ודחף בכל מאודו בתקווה להשיג ניצחון בקרב. על פעולותיו בקרבות קיבל פון קנובלסדורף את עיטור הפור לה מריט ב-17 באוקטובר 1915, ואת תוספת עלי האלון לעיטור ב-21 באוגוסט 1916. באותו יום הוא מונה למפקד הקורפוס ה-10, ופיקד עליו בקרבות בחזית המזרחית. בנובמבר אותה שנה הועבר הקורפוס לחזית המערבית, ולחם בקרבות השונים עד סוף המלחמה, וזמן קצר קודם לכן הועלה פון קנובלסדורף לדרגת גנרל חיל הרגלים.
ב-30 בספטמבר 1919 פרש פון קנובלסדורף מהצבא, וב-1 בספטמבר 1936 מת בביתו בגליקסבורג.
שלמה הלברשטאם (הראשון)

תולדות חייו

בשנת תרט"ו (1855) התייתם מאביו, ועבר לגור אצל סבו (אבי אמו) רבי אליעזר מדז'יקוב (בנו של רבי נפתלי מרופשיץ). בשנת תרכ"א (1861) נישא לרבקה הענא, בתו של רבי יהושע מקמינקה. לאחר פטירתה נישא לרעכיל בריינדל בתו של רבי מנשה טייטלבוים (בן רבי נחום צבי מדרוהוביטש, גזע סיגט).
הופקד על ידי סבו רבי חיים הלברשטאם לערוך את תשובותיו ההלכתיות, יחד עם בן דודו רבי משה מברדיוב (בנו של רבי ברוך הלברשטאם מגורליץ). תשובות אלו נדפסו בתור ספר "דברי חיים".
בשנת תרכ"ה (1865) נתמנה כרב בעיירה ביקאובסק, וכיהן בה כעשר שנים. לאחר מכן עבר לכהן כרב בעיירה אושפיצין (כינויה היהודי של העיירה אושוויינצ'ים) ובווישניצה. בשנת תרנ"ב (1892) נתמנה כרב לקהילת באבוב שבגליציה, שם כיהן עד פטירתו.
נפטר בעיירת הנופש בדנהיים שבגרמניה בא' תמוז תרס"ה (1905).
ילדיו היו מאשתו הראשונה, רבי בן ציון הלברשטאם ובתו חיה שיינדל אשת רבי חיים יעקב טייטלבוים מלימנוב (בנו של רבי משה יוסף מאויהל).

פועלו הציבורי

רבי שלמה הקים את חסידות באבוב והיה האדמו"ר הראשון שלה. בנוסף, הוא ייסד את ישיבת עץ חיים, שבהנהגת בנו רבי בן ציון הלברשטאם הפכה לרשת ישיבות בת כ-40 ישיבות ברחבי גליציה. מעט מדברי תורתו אשר שרדו את השריפה הגדולה בוישניצא, הודפסו בקובץ 'עטרת שלמה'.
פ.צ. סנט פאולי

היסטוריה

המועדון נוסד ב-15 במאי 1910. עד עונת 1976/1977 שיחק בליגות אזוריות בהמבורג. בעונת 1952/1953 הגיע לשמינית גמר הגביע הגרמני והפסיד לקבוצת המבורן 07. בעונת 1954/1955 הגיע לשמינית גמר הגביע הגרמני והפסיד לקבוצת קיקרס אופנבך. בעונת 1965/1966 הגיע לרבע גמר הגביע הגרמני והפסיד לקבוצת נירנברג.
בעונת 1977/1978 שיחק בפעם הראשונה בבונדסליגה ובסוף העונה ירד לליגה השנייה. המועדון שיחק לסירוגין בליגה השנייה ובליגה השלישית עד עונת 1987/1988. בעונת 1986/1987 הגיע לשמינית גמר הגביע הגרמני והפסיד לקבוצת המבורג.
בסוף עונת 1987/1988 עלה לבונדסליגה ושיחק במשך 3 עונות עד עונת 1990/1991 שבסיומה ירד לליגה השנייה. המועדון שיחק בליגה השנייה עד עונת 1994/1995. בעונה זו הגיע לרבע גמר הגביע הגרמני והפסיד לקבוצת פ.צ. קייזרסלאוטרן. בסוף העונה עלה לבונדסליגה ושיחק שנתיים עד עונת 1996/1997. בעונה זו הגיע לרבע גמר הגביע הגרמני והפסיד לקבוצת אנרגי קוטבוס. בסוף העונה ירד לליגה השנייה.
המועדון שיחק בליגה השנייה עד עונת 2000/2001 שבסיומה עלה לבונדסליגה, שיחק עונה אחת וירד לליגה השנייה. בסיום עונת 2002/2003 נשר המועדון אל הליגה השלישית בה שיחק במשך במשך ארבע עונות. בעונת 2005/2006 הגיע לחצי גמר הגביע הגרמני והפסיד לקבוצת באיירן מינכן. 
בשנת 2007 הצליח המועדון לחזור אל הבונדסליגה השנייה, ובסיום עונת 2009/2010 הצליח להעפיל אל הבונדסליגה, אך נשר ממנה כעבור עונה. המועדון משחק בליגה השנייה מעונת 2011/2012.
סנט פאולי נחשב למועדון המשויך לשמאל הגרמני, אף האנארכיסטי והאנטי-פאשיסטי. קבוצות האולטראס של המועדון מקיימות קשרים ענפים עם קבוצות אולטראס שמאליות ברחבי העולם, ולוקחות חלק בקמפיינים נגד גזענות, סקסיזם והומופוביה ביציעי הכדורגל.
קובי מור

ביוגרפיה

מור החל לעבוד ברשות שדות התעופה בשנת 1976, ומאז שימש בתפקידים שונים. במשך שנים הוא ניהל את שדות התעופה עובדה ואילת. הוא עמד בראש חטיבת התפעול ומבצעי הקרקע בנמל התעופה בן-גוריון, והקים בו את אגף השירות לנוסע ואת המחלקה למניעת עבירות. בתפקידו האחרון היה מנהל נמל התעופה בן-גוריון.
בשנת 2004, לאחר עשרים ושמונה שנות פעילות, פרש מור מרשות שדות התעופה. בשנת 2005 התמנה למנכ"ל עיריית גבעתיים.
בדצמבר 2007 נבחר מור על ידי שר התחבורה שאול מופז למנכ"ל רשות שדות התעופה, כמחליפו של המנכ"ל הקודם גבי אופיר. בתקופת כהונתו של מור הושם דגש על כניסת רשות שדות התעופה לעידן הטכנולוגי, והוספת אמצעים טכנולוגיים לשיפור הבטיחות בנמל התעופה בן-גוריון. אחד החידושים היה השימוש במערכת הזיהוי הביומטרי. באוקטובר 2011 ביקש לפרוש לאחר תום קדנציה בת ארבע שנים, ובאפריל 2012 סיים את תפקידו. החליף אותו יעקב גנות.
כיום משמש מור כמנהל מינהל פיתוח הקרקע, בקרן הקיימת לישראל.
מור נשוי בשנית לדוריס, לשעבר מנהלת אגף הרווחה בעיריית מודיעין, ואב לחמישה. הוא תושב מכבים-רעות.
קרן ברזל

מאפיינים

לאחר שהמערכת תזהה שיגור של רקטה או פצצת מרגמה, היא תשגר לעברם קרן לייזר רבת עוצמה בלתי נראית לעין, שתפקידה לחמם את הרקטה עד שתושמד ותתפוצץ באוויר או תיפול על הקרקע כנפל. למערכת יש כמה יתרונות, העלות של כל יירוט נמוכה למדי, אין צורך בכוח אדם רב כדי לתפעל את המערכת. קרן הלייזר פועלת בשקט ואינה גורמת לנזק משני. יתרון משמעותי נוסף הוא שלמערכת יש מלאי בלתי מוגבל של יריות ועלות הירי נמוכה מאוד. באוגוסט 2014 העריכו ברפאל שהמערכת תהיה מבצעית בתוך כשנתיים.

פיתוח

לדברי חברת רפאל, במבחנים המערכת פגעה ב-90% מהמטרות. ניתן יהיה להתאים את המערכת כך שכמה קרני לייזר יפגעו במטרה אחת. נדרשו 15 מהנדסים שעבדו במשך 5 שנים כדי לפתח את הטכנולוגיה שמבוססת על לייזר מוצק.
באפריל 2014 אמר מנכ"ל רפאל, ידידיה יערי: "המערכת עברה בדיקת היתכנות ואנחנו כרגע בשלבים של המשך פיתוח. אנחנו אחרי דמו, אבל יש עוד פאזה של פיתוח שצריך לעשות. יש מדגים טכנולוגי שמוכיח שהוא מוריד מעופפים כמו זבובים. יש לו אחוזי פגיעה יפים מאוד".
ב-2015 פורסם כי לפי הערכות מסוימות יחלפו לפחות חמש שנים עד שהמערכת תהיה מערכת מבצעית.
ב-6 בדצמבר 2018, פרופ' יצחק בן ישראל, לשעבר ראש המינהל למחקר, פיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית במשרד הביטחון, אמר שכבר בתוך שנה צה"ל יוכל להצטייד במערכת, אם יינתנו התקציבים המתאימים. לדבריו לפני כשנה הושגו בישראל פריצות דרך בתחום לייזר מצב מוצק, שאין בעולם תקדים לזה, עם מספיק הספק שיוכל להפיל רקטות. בכך יתאפשר לפתח נשק מבוסס לייזר ליירוט רקטות ופצצות מרגמה.
רחובות הפנסים השבורים (סדרת טלוויזיה)

רקע

באחת מתחנות המשטרה בעיר סנקט פטרבורג המנוהלת על ידי המפקד פטרנקו, המכונה "זבוב", פועלת המחלק לחקירות רצח ובה החוקרים קאזאנצב, שזכה לכינוי "קזאנובה", הקפטן לארין, הסגן בכיר אנדריי ירשוב והסגן  וולקוב; את המחלק מנהל מייג'ור סולובץ. עלילת העונה הראשונה מתרחשת בין אוקטובר 1995 לאוגוסט-ספטמבר 1998 ולאחר מכן מתרחשת הסדרה מדי שנה במקביל להליך הצילומים של הסדרה והיא מגוללת את קורות המחלק ומעורבות המשטרה במלחמה בפשע המאורגן בעיר ומלחמתה בפשיעה.
דיזנהאוז

דיזנהאוז היא חברת תיירות ישראלית שהוקמה בשנת 1926 כחברת נסיעות משפחתית על ידי יאיר סולומון דיזנהויז. בשנת 1986 נרכשה החברה על ידי כלל תיירות מקבוצת כלל. בשנת 2005 התמזגה החברה עם "יוניתורס". בחודש יולי 2015, מוזגה הפעילות של החברה עם חברת בי.טי.סי - מרכז נסיעות עסקי. החברה החדשה נרשמה תחת המותג המוביל "דיזנהאוז" וחיזקה את מעמדה כחברת התיירות המובילה והגדולה ביותר במתן שירותי נסיעות ללקוחות עסקיים.
לדיזנהאוז כ-40 סניפים בפריסה ארצית בישראל והיא מעסיקה כ-450 עובדים. 15 מהסניפים נמצאים בתוך חברות עסקיות שונות.
החברה משמשת כנציגה הישראלית של תאגיד התיירות הגלובאלי BCD, הפועל ב-100 מדינות ברחבי העולם.
בנו ממייסן

ביוגרפיה

על פי סיפורי הקדושים, בנו ממייסן היה בן למשפחת אצולה סקסונית וכבר בצעירותו הפך לנזיר במנזר מיכאל הקדוש בהילדסהיים. אין עדויות התומכות במידע זה וקיימות עדויות סותרות. על פי המסמך הראשון המזכיר אותו, הוא היה קנון (כומר) בגוסלאר ונזיר ואב מנזר במנזר מיכאל הקדוש (1042). ב-1066 מינה אותו המלך היינריך לבישוף מייסן; אך כבר ב-1073 נקלע בנו לסכסוך בין זה האחרון לבין שושלת וטין והאצולה הסקסונית, דבר אשר הוביל בסופו של דבר למלחמת סקסוניה. המלך האשים את בנו בבגידה (בין אם הוא אכן היה מעורב במרד, או כפי שסופרי התקופה טוענים, שמשקלו במרד היה נמוך). ב-1076 הסתכסך היינריך עם האפיפיור גרגוריוס השביעי, על רקע מינוי בישופים חדשים בסקסוניה. לא מוזכר במקורות באילו נסיבות שוחרר בנו, אך הוא תמך בטוען לכתר על חשבון היינריך - רודולף מריינפלדן ואחרי מותו של הלה, תמך בהרמן מסאלם. 
בתגובה, הכריז היינריך על מינוי בישופים חדשים (ועל מינויו של האנטי-אפיפיור קלמנס השלישי) ועל הטלת נידוי על בנו והתומכים האחרים של האפיפיור גרגוריוס. בנו התנצל, וחזר לתפקידו. ב-1084 מונה היינריך לתפקיד קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בנו תמך במדיניות של המרת דת ללא שימוש בכוח, ותמך בקיסר. ב-1097 הסתכסך שנית עם הקיסר, הפעם על רקע מינויו של אורבאנוס השני לאפיפיור. מאותה שנה ואילך, אין למעשה תיעוד רשמי על פעילותו של בנו, והמידע עליו מסתמך על מעשיות הגיוגרפיות. 
הסיפורים על העשור האחרון לחייו של בנו מתארים את פעילותו המיסיונרית ואת תמיכתו ביצירת מוזיקה כנסייתית ובבניית כנסיות. מספר מקומות בסקסוניה מצביעים לכאורה על פעילותו באזור למשל העיר בישופסוורדה ו"דרך המלך (ויה רגיה)" באזור אוברלאוזיץ, שנקראת גם "דרך הבישוף", מכיוון שמסופר שבנו הלך בדרך זו לעיתים קרובות במסעותיו המיסיונריים.
יצחק הלוי סגל

רבי יצחק הלוי (מהר"י הלוי) היה רב וראש ישיבה בפולין. אחיו הגדול ורבו הראשון של רבי דוד הלוי סגל, בעל טורי זהב (הט"ז).

תולדות חייו

נולד בלודמיר, כנראה אחרי שנת ה'של"ו, לנדבן רבי שמואל הלוי, שהיה גם תלמיד חכם, חתנו של רב העיר הראשון וראש חכמי ווהלין רבי יצחק בן בצלאל (בצלאל'ש). רכש השכלה תורנית בעירו, ושם למד מפיו אחיו הצעיר ר' דוד. לאחר מכן לימד תורה בלבוב.
כיהן כרב בחלם ובלונטשיץ ובסביבות שנת ה'שפ"ו התמנה לראש ישיבה בפוזנא.
לדעת הרב יוסף לוינשטיין, נפטר בשנת ה'שצ"ח.
גיבוש (צה"ל)

גיבוש נערך בצה"ל כחלק מתהליכי המיון ליחידות מובחרות. הגיבוש בוחן את יכולות החייל או המועמד לשירות ביטחון להתמודד עם מספר רב של מצבי קצה הן מבחינת גופנית והן מבחינה נפשית ושכלית. מרבית המשתתפים בגיבוש הם בעלי מאפיינים קרביים - (פרופיל רפואי מתאים, בעלי קב"א ודפ"ר גבוהים ועוד פרמטרים על פי הנדרש מאופי היחידה). אורך הגיבושים משתנה בין היחידות השונות, ואורכים בין יום לשבוע. בין המבדקים הנערכים בגיבושים השונים ישנו שוני, בהתחשב באופי השירות של היחידה הממיינת, אולם לכל הגיבושים יש מאפיינים דומים ומספר בחינות זהות שמטרתן לבדוק את ההתמודדות של המתמיין במצב שאינו טבעי לו. את מערכות המיון והגיבוש למועמדים לקורס הקצינים, לחטיבת הצנחנים ולסיירות, במתכונתם הנוכחית, פיתח צוות שבראשו עמד האלוף יורם יאיר.

מהלך גיבוש

המשתתפים בגיבוש מחולקים לצוותים בעלי מאפיינים דומים ע"פ מבחנים שנערכו קודם לכן - חלק מהגיבושים נפתחים בבוחן בר-אור (ריצה של 3000 מטר, עליות מתח ועליות מקבילים ). בשלב הבא (בחלק מן הגיבושים) נערך הסבר על הגיבוש על ידי מפקד הגיבוש, שבו הוא מסביר באופן כללי על מהלך הגיבוש (ללא ציון זמנים ומבחנים מפורטים). בחלק מן הגיבושים יינתן בשלב זה מידע על היחידה שעורכת את הגיבוש ועל הקשר בין המבחנים השונים לאופי השירות ביחידה. בגיבוש נבחנים הכישורים האישים של המתמודד, ידע ויכולות גופניות שהכרחיות מלוחם ביחידה. הנחת המוצא היא כי עדיין לא מצויים בידי המשתתפים הכישורים להיות לוחמים, ומטרתו של הגיבוש היא לבחון האם למתמודד יש את הפוטנציאל להיות לוחם.

הגיבושים השונים

גיבוש מטכ"ל
- מבחני דינמיקה קבוצתית - הלוחמים בסיירת מטכ"ל נדרשים ליכולת גבוהה בעבודת צוות, מהסיבה שמבנה היחידה מתבסס על צוותים קטנים.
- מבחני כושר גופני - הלוחמים, במהלך המסלול, ידרשו לסחוב ציוד כבד, הכולל אלונקות לדוגמה, במסעות ארוכים וכמובן גם במבצעים.
סופיה מיילס

ביוגרפיה

מיילס נולדה בלונדון. הוריה הם ג'יין ופיטר מיילס, אביה היה כומר אנגליקני באיזלוורת' (Isleworth). סבתה מצד אימה היא רוסייה. היא גדלה בנוטינג היל ולמדה בבית הספר היסודי "פוקס". כשהייתה בת 11 עברה המשפחה להתגורר באיזלוורת' ושם למדה בבית ספר לבנות "גרין סקול". היא התכוונה ללמוד פילוסופיה בקיימברידג', אך פנתה לקריית משחק אחרי שצדה את עינו של הבמאי והתסריטאי ג'וליאן פלוז.
מאז 1995 מיילס מופיעה בסרטי קולנוע וטלוויזיה בהפקות בריטיות ואמריקאיות. ב-2001 היה לה תפקיד קטן כאשתו של ג'וני דפ בסרט "ממעמקי הגיהנום". היא הופיעה בתפקיד משנה בסרט "מלחמת האופל" ובסרט ההמשך "מלחמת האופל 2". ב-2003 שיחקה כתלמידה במותחן "Out of Bounds" וכליידי פנלופי בסרט "כנפי הרעם". היא כיכבה יחד עם ג'יימס פרנקו בדרמה הרומנטית "טריסטן ואיזולדה".
ב-2006 הופיעה מיילס בתפקיד אורח בפרק "הילדה שבאח" בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו", וגילמה את דמותה של מאדאם דה פומפדור. עוד ב-2006 השתתפה בקומדיה "בית ספר לאמנות" ובעיבוד טלוויזיוני של ה-BBC לרומן "דרקולה". ב-2008 שיחקה בתפקיד פריה בסרט המדע בדיוני "נחיתה רכה" עם ג'יימס קאביזל.
היא הופיעה בסדרת הדרמה "Moonlight" של CBS. על תפקידה בסרט "סיפורו של האלאם פו" זכתה בפרסים של הקולנוע הבריטי העצמאי ובפרס באפט"ה הסקוטי.
ב-2010 הצטרפה מיילס לצוות השחקנים בסדרת הריגול "ספוקס" בתפקיד בת' ביילי, יחד אתה בעונה התשיעית של הסדרה הצטרף גם השחקן מקס בראון.
למיילס הייתה מערכת יחסים עם השחקן צ'ארלס דאנס המבוגר ממנה ב-34 שנים. השניים נפגשו בצילומי הסרט "ניקולס ניקלבי". בין השנים 2005 ו-2007 יצאה עם השחקן דייוויד טננט איתו הופיעה בפרק בסדרה "מלחמתו של פויל" ובפרק בדוקטור הו כאשר טננט שיחק בתפקיד הדוקטור. בספטמבר 2010 הודיעה מיילס על ארוסיה לברן תומאס פנטסון, יזם מטקסס.
אריק הופר

ביוגרפיה

הופר נולד ברובע הברונקס שבעיר ניו יורק ב-25 ביולי 1902 (יש טוענים שנולד ב-1898‏) למהגרים גרמנים, אלזה וקנוט הופר. הוריו היו אנשים פשוטים, אך הם דאגו ללמד אותו קרוא-וכתוב באנגלית וגרמנית טרם הגיעו לגיל 5. כשהיה בגיל 5 אמו נפלה במדרגות כאשר אחזה את הופר בידיה,  ונפטרה זמן קצר לאחר מכן. בגיל שבע הופר התעוור מסיבות לא ידועות, ומאוחר יותר הוא אמר כי ייתכן והעיוורון נגרם בשל הטראומה; בגיל 15 חזרה ראייתו. אביו נפטר כאשר היה בן 15, והוא נותר יתום, ללא השכלה פורמלית וללא הכשרה מקצועית. תקופת העיוורון עודדה אותו לקרוא משום שחשש לאבד את מאור עיניו בשנית. 
ב-1920 עבר הופר לקליפורניה והפך לפועל נודד, ולבסוף הוא השתקע בסן פרנסיסקו בשנת 1941, שם עבד כסוור בנמל המקומי עד לפרישתו בשנת 1963.

כתיבתו

בספרו "המאמין האמיתי", כמו בשאר כתביו, כתב הופר בעיקר על המניעים של אנשים להצטרפות לתנועות המוניות, ובעקבות כך הוא פיתח מספר תאוריות על התנהגות אנושית. השערתו העיקרית הייתה שכל התנועות ההמוניות הן בנות המרה, ומאמינים של תנועה המונית אחת ניתנים לגיוס לתנועה המונית אחרת. השערת נוספת שלו הייתה שהמונים מתנגדים למשטרים מדכאים רק כאשר ישנה תקווה לעתיד טוב יותר. 
ספרו ה"מאמין האמיתי" כולל התייחסות לעם היהודי וציונות כתנועה המונית. הוא ראה בציונות כלי לקידום ארץ ישראל והפיכת יהודים מחנוונים ובעלי מקצועות חופשיים לחקלאים, פועלים וחיילים. לטענת הופר, עד לעת החדשה העם היהודי היה עמיד בפני תנועות המוניות בשל המבנה של הקהילה היהודית, ורק האמנציפציה אשר פרצה את גבולות הגטו גרמה ליהודים להצטרף לתנועות המוניות. הופר מציע הסבר יוצא דופן לניצחון התנועה הציונית במלחמת העצמאות: לטענתו, התנועה הציונית ניצחה משום שהיא הציעה תקווה לעם היושב בציון; נתינים יהודים תחת המנדט הבריטי זכו לראות את האפשרויות הטמונות בריבונות יהודית, ולכן תקווה זאת עודדה אותם להגן על הקיים.
לטענת הופר, היכולת להתנגד לכפייה נובעת בחלקה מהזדהות הפרט עם קבוצה. האנשים אשר היטיבו להתמודד במחנות הריכוז שהקימו הנאצים היו אלה אשר חשו עצמם כשייכים לקבוצה מגובשת כגון הקומוניסטים, קבוצה של הכנסייה, כגון כמרים וכוהני-דת, או חלק מקבוצה לאומית מגובשת. פרטים, ללא תלות בלאום המקור, קרסו. בהתאם לכך, לדבריו, יהודי מערב אירופה התבררו כפרטים חסרי הגנה יותר מכולם. ללא הקשרים החיוניים לקהילה היהודית, התמודד כל יהודי עם מעניו לבדו. הופר הסיק כי הגטו של ימי הביניים היה בשביל היהודים יותר מבצר מאשר כלא.
כובע קש (סרט)

עלילה

קצין התותחנים, רודף השמלות, לאונידס פדינאר (אנדריי מירונובׂ) מחליט לסיים את חיי הרווקות שלו ולהתחתן משיקולים כלכליים עם בתו של גנן כפרי, נונקור (ולדיסלב סטרז'לצ'יק). תהלוכת החתונה כבר בדרך אבל החתן עדיין לא סיים את כל סידוריו: סוסו של פדינאר בטעות אכל את כובע הקש של הגברת בופרטווי (יקטרינה ווסיליבה), שיחד עם מאהבה מתבצרים בביתו של פדינאר ומסרבים לעזוב עד שפדינאר יביא לה כובע קש חדש זהה לכובע שאותו אכל הסוס על מנת שבעלה הקנאי לא יחשוד. אבל לא קל למצוא כובע חדש ופדינאר מתחיל מרוץ אחרי הזמן כדי למצוא כובע חדש אפילו במחיר מופקע של 500 פרנק.

וידאו

בתחילת 1990 יצא הסרט בפורמט של קלטת וידאו על ידי חברת "קרופני פלאן" המתמחה בשחזור ושימור של סרטים מהתקופה הסובייטית, אולפני "48 שעות", ושוב בשנת 2000 על ידי חברות "לנפילם ווידאו" ו"מסטר טייפ". בשנת 2000 יצא DVD משוחזר על ידי חברת "טוויסטר" עם פסקול ב-Dolby Digital עם כתוביות ברוסית ובאנגלית.
חוק יסודות המשפט

חוק יסודות המשפט, התש"ם-1980, הוא חוק ישראלי, הבא לקבוע את הדרך בה מחויב בית משפט ישראלי לפסוק בשאלה העומדת בפניו, ואינה ניתנת להכרעה ברורה לפי לשון החוק הקיים או לפי תקדימים משפטיים. חוק יסודות המשפט מעניק מעמד מיוחד ל"עקרונות החירות, הצדק, היושר והשלום של מורשת ישראל" כמקור לפסיקה במקרים אלו.
במערכת המשפט הישראלית ישנה מחלוקת רבת שנים בשאלת מעמדו של המשפט העברי כמקור למשפט הישראלי, מחלוקת המוצאת את ביטויה גם במחלוקת בפרשנות חוק זה.

המצב שקדם לחוק

לאחר כיבוש ארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, ועם כינון השלטון הבריטי האזרחי פורסם דבר המלך במועצה על ארץ ישראל, דבר חקיקה מנדטורי שהיה בעל תוקף חוקתי, וכלל את סעיף 46 המותיר את המשפט העות'מאני (המג'לה) בתוקפו, בהסתייגות של "התאמה לתנאי הארץ ולתושביה". עם זאת קבע 'דבר המלך' כי במקרים שאינם מוסדרים בחקיקה העות'מאנית יפסקו בתי המשפט בהתאם למשפט המקובל ודיני היושר האנגליים. 
עם הקמת מדינת ישראל, פורסם במעמד הכרזתה "מנשר", שהיווה את הבסיס עליו ניסתה המדינה החדשה לבסס את מערכת המשפט שלה, ואשר קבע כי מועצת העם היא הרשות המחוקקת, וכי המשפט שהיה קיים ערב הקמת המדינה יוותר על כנו, בכפוף לחריגים מסוימים. בכך אימץ המנשר את המשפט הבריטי הקיים, אך גם קבע את הדרך לשינויו - בדבר חקיקה של הרשות המחוקקת, אשר לימים תיקרא הכנסת. 
ב-19 במאי 1948 הוחלף המנשר בפקודת סדרי השלטון והמשפט, שחוקקה מועצת המדינה הזמנית. פקודה זו קבעה בסעיף 11 כי: "המשפט שהיה קיים בארץ ישראל ביום ה' באייר תש"ח (14 במאי 1948) יעמוד בתקפו, עד כמה שאין בו משום סתירה לפקודה זו או לחוקים האחרים שיינתנו על ידי מועצת המדינה הזמנית או על פיה, ובשינויים הנובעים מתוך הקמת המדינה ורשויותיה".
קביעה זו הותירה בתוקף את סימן 46, ששימש כ"צינור יבוא" דרכו המשיכה מערכת המשפט של המדינה החדשה לשאוב את המשפט האנגלי גם לאחר הכרזת העצמאות.
מקום המדינה ועד שנת 1980, חוקקה הכנסת שורה של חוקים ישראליים ייחודיים בסוגיות עיקריות המתאימות למשפט הארץ - כגון חוק המכר, תשכ"ח-1968, חוק החוזים (תרופות בשל הפרת חוזה), תשל"א-1970, חוק החוזים (חלק כללי), תשל"ג-1973, חוק חוזה קבלנות, תשל"ד-1974 וחוקים נוספים. חוקים אלו היוו, בעיקרם, חקיקה ישראלית מקורית, אשר שאבה עקרונותיה הן מהפסיקה שהתפתחה בארץ, הן משיטות משפט זרות, ובמיוחד מן המשפט הגרמני.
לאור מלאכת החקיקה הרבה שנעשתה במהלך השנים מקום המדינה, ההתרחקות הרבה מהמשפט הבריטי, פנייה לפרשנות דברי חקיקה שמקורם אם במשפט הקונטיננטלי ואם במשפט העברי או בעקרון עצמאי שהתפתח בפסיקה, הפניה לחוק הבריטי נראתה מלאכותית. לאחר המהפך השלטוני של שנת 1977, הוחל בחקיקת 'חוק יסודות המשפט'.