google/wiki40b huggingface dataset:
פט טומי

ביוגרפיה

פטריק טומי נולד בפרובידנס, בירת רוד איילנד לזוג הורים נוצרים קתולים. בילדותו היה חבר בתנועת הצופים. הוא למד באקדמיית לה-סאלה בפרובידנס, זאת לפני שהיה לבוגר מכללת הרווארד בלימודי ממשל. הוא הועסק כסוחר במטבע, תחילה על ידי בנק כמיקל (Chemical Bank) ולאחר מכן על ידי חברת "מורגן, גרנפל ושות'" בשנים 1984 ו-1986 בהתאמה, עד שהתפטר מן האחרונה ב-1991. הוא הפסיד את המועמדות הרפובליקנית לסנאט של ארצות הברית מטעם פנסילבניה בבחירות צמודות ב-2004. בשנים 2005–2009 הוא כיהן כנשיא מועדון הצמיחה, אשר עוסק קביצוץ מיסים ונושאים כלכליים אחרים.
לאחר שנבחר למועמד הרפובליקני בבחירות 2010 לסנאט של ארצות הברית בפנסילבניה, נבחר טומי לסנאט ב-2 בנובמבר אותה השנה אחרי שהביס את יריבו מן המפלגה הדמוקרטית, לשעבר אדמירל שלוש-כוכבים בצי ארצות הברית ג'ו ססטק. נכון ל-2018, טומי הוא בעל המשרה הרמה ביותר בפנסילבניה המכהן מטעם המפלגה הרפובליקנית.
בסנאט האמריקאי מכהן טומי בוועדת הבנקאות, הדיור ועניינים עירוניים; ועדת התקציב; ועדת הכספים והוועדה הכלכלית המשותפת של הקונגרס, נוסף על חברויותיו בוועדות משנה. בשנת 2011 הוא שירת גם בוועדה המיוחדת המשותפת להצמצום הגירעון. הוא נבחר מחדש ב-8 בנובמבר 2016, לכהונתו השנייה בסנאט. לאחר בחירתו של דונלד טראמפ לנשיאות ארצות הברית, התנצח איתו טומי לא פעם. כאשר הודיע טראמפ ב-1 במרץ 2018 על כוונתו להטיל מכסי מגן של 25% על פלדה מיובאת ו-10% על אלומיניום, כינה טומי את הנשיא "תימהוני". באותו היום דרש טראמפ להעלות את הגיל המינמלי לרכישת כלי נשק, טומי הציע לצמצם את ההגבלות רק על רכישת רובי סער והראשון הטיח באחרון כי הוא מפחד מאיגוד הרובאים הלאומי.
הקלר וקוך MG4

פיתוח ומאפיינים

המקלע הקל MG4 פותח במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 כדי לשמש חלופה קלה וגמישה למקלע ה-MG3, מתוך כך חברת הקלר וקוך שמה דגש על משקל נמוך ודיוק רב על פני טווח וקליבר גדול. המקלע כולל פעולת גז עם בריח מסתובב ויורה כדורי 5.56x45 מ"מ נאט"ו המוזנים באמצעות שרשיר מתכלה, בקצב אש של כ-800 כדורים לדקה. הטווח האפקטיבי של המקלע הוא עד ל-400 מטר למטרה מדויקת ו-800 מטרים למטרה גדולה (מטרת שטח), הטווח המקסימלי הוא סביב 1,000 מטרים.
בתצורה הבסיסית של ה-MG4 מותקנת כוונת ברזל בחלק האחורי של המכסה העליון של המקלע, בנוסף ניתן להתקין כוונות מסוגים שונים לאורך מסילת פיקטיני. בגרסת המקלע של הבונדסוור הגרמני, מותקנת כוונת טלסקופית (X3) המשולבת בידית נשיאה הדומה לזו המותקנת על ה-הקלר וקוך G36.
לצד ההקלר וקוך MG5 שפותח כמקלע לשימוש כללי, ה-MG4 אומץ על ידי הבודסוור החל משנת 2005 כחלק מתוכנית שדרוג כללית ברחבי הכוחות המזוינים של גרמניה בשם "חי"ר העתיד" (IDZ).
4chan

/b/

הפורום הפעיל ביותר באתר (כ-30% מפעילות האתר) וזה שהפך את האתר לפופולרי וידוע לשמצה, מכונה /b/, שמוגדר כפורום ללא חוקים. מדיניות זו מאפשרת לכל אדם לכתוב ולהציג כל העולה על רוחו, ללא הרשמה לאתר ובאנונימיות מוחלטת.
הנהלת האתר משתדלת להסיר תכנים בלתי חוקיים כמו פורנוגרפיית ילדים, אך ככלל אין ההנהלה מצליחה במשימתה זו. התכנים המפורסמים בפורום זה כוללים בין השאר: פורנוגרפיה הטרוסקסואלית והומוסקסואלית כאחד ולעיתים אף  או פדופילית, דיונים אנטישמיים או על עליונות לבנה, החלפת תמונות עירום של בנות זוג או של אישים מפורסמים, התעללויות בבעלי חיים או מעשי אלימות ופשע המכילים תיאורים גרפיים מפורשים.

תופעות אינטרנט

ישנן תופעות אינטרנט רבות שהחלו בפור צ'אן והתפשטו לאתרים אחרים. דוגמה לתופעה כזו היא מתיחה הנקראת "ריק רולינג", בה גולש ב-YouTube מתפתה להיכנס לקישור שהוא סבור שיוביל לתוכן מסוים, אך הוא למעשה מקושר לשיר Never gonna give you up של הזמר ריק אסטלי. המתיחה החלה בשם "דאק רול", בה היו מפברקים קישור לידיעה חדשותית או תמונה, אך למעשה הקישור הוביל לתמונה של ברווז עם גלגלים.
תופעות אינטרנט אחרות שמקורן בפור צ'אן הן "לולקאטס" ו"פדובאר".

החתול דאסטי

בפברואר 2009, נער בן 14 פרסם סרטונים המציגים התעללות בחתול בשם דאסטי.
קהילת פור צ'אן הצליחה לאתר את הנער ומסרה את פרטיו למשטרה. כתוצאה מעירנות זו של הקהילה נעצר הנער,
וחתולו טופל על ידי וטרינר והועבר למקום בטוח.

פרסום תמונות של ידועניות בעירום

באוגוסט 2014 פורסמו באתר תמונות רבות של ידועניות בעירום, ביניהן ג'ניפר לורנס וקייט אפטון. התמונות הושגו על ידי האקר שהצליח לפרוץ את שירות ה-iCloud שבו אוחסנו התמונות. תמונות אלה שוכפלו והופצו באתרים רבים נוספים, ביניהם Reddit. לבסוף הן הוסרו מפור צ'אן.
המרכז הערבי לחקר אזורים צחיחים ואדמות יובש

המרכז הערבי לחקר אזורים צחיחים ואדמות יובש (באנגלית: The Arab Center for Studies of Arid Zone and Dry Lands) ‏הוא מרכז מחקר חקלאי הממוקם בדמשק שבסוריה.
המרכז הוקם בדמשק בשנת 1968 והוא פועל מטעם הליגה הערבית, לצד שישה מרכזי מחקר דומים בארצות ערביות אחרות, במטרה לאחד את מאמצי המדינות הערביות לשיפור ופיתוח החקלאות בתנאי מדבר ואדמה צחיחה. 
פעילות המרכז מכוונת למניעת תהליך המדבור, אך באותה עת נעשות בו פעולות ללמידת המדבר בניסיון לפתחו. בעקבות פעילות המחקר הנערכת במרכז הוקם במסגרתו מאגר מידע לצמחי מדבר ובו תיעוד טקסונומי ואקולוגי של כ-1,300 צמחים.
BuzzFeed

חדשות

ב-2011 נכנסה באזפיד לתחום החדשות. היא החלה להעסיק אנשים שהיו בתפקידים בכירים בחברות עיתונות אחרות. מניתוח משווה של הסיקור בבאזפיד ובניו יורק טיימס ב-2015 עלה שבאזפיד משתמשת בסטנדרטים מקצועיים דומים לאלו של העיתונות הממוסדת דוגמת הניו יורק טיימס, אך היא מתמקדת מהטיימס בנושאים יותר חברתיים כמו זהות מגדרית ובידור. היא מתבססת פחות מהטיימס על פוליטיקאים ועובדי מדינה כמקורות ויותר על אנשים מן השורה ואנשי עסקים.
אמילי דיקנסון

ביוגרפיה

דיקנסון נולדה במאה ה-19 באמהרסט, מסצ'וסטס (ארצות הברית) למשפחה אמידה, שהייתה ידועה בתמיכתה במוסדות החינוך המקומיים. סבה של אמילי, סמואל פלאור דיקנסון, היה ממייסדי אמהרסט קולג', ואביה עבד כעורך הדין ומנהל הכספים של המוסד. כמו כן שירת אביה בתפקידים מרכזיים בבית המשפט הכללי של מסצ'וסטס, בסנאט המדינה ובבית הנבחרים של ארצות הברית.
דיקנסון גילתה את יעודה כמשוררת במהלך התחייה הדתית שהציפה את מערב מסצ'וסטס בעשורים 1840–1850. 
דיקנסון חיה את רוב חייה בבית שבו נולדה, טיילה מספר פעמים לבקר קרובים בבוסטון, קיימברידג' וקונטיקט. מרבית עבודתה משקפת לא רק את הרגעים הקטנים של המתרחש סביבה, אלא גם את הקרבות הגדולים והנושאים שהעסיקו את החברה בכללותה. לדוגמה, מעל למחצית משיריה נכתבו במהלך שנות מלחמת האזרחים האמריקאית. דיקנסון נחשבה בעיני סביבתה כתמהונית: היא אהבה ללבוש בגדי לבן וסירבה לקבל אורחים ומאוחר יותר בחייה אף לצאת מחדרה ואת מרבית קשריה החברתיים ניהלה באמצעות התכתבות.
בין הכותבים המשפיעים על השקפת עולמה וסגנון כתיבתה היו ויליאם וורדסוורת' וראלף וולדו אמרסון, שחיבוריהם הוצגו בפניה על ידי ידיד המשפחה בנג'מין פרנקלין ניוטון, אותו דיקנסון החשיבה כמדריך רוחני וכמורה דרך. יש לשער כי כתביהם של לידיה מריה צ'יילד והנרי וודסוורת' לונגפלו השפיעו עליה אף הם. ידוע כי דיקנסון קראה את ספרה של שרלוט ברונטה "ג'יין אייר", אך קשה לדעת את מידת השפעתו עליה. ניתן לציין עובדה, כי לכלבה (מסוג ניופאונדלנד) קראה "קרלו", כשם כלבו של אחד מגיבורי הספר.
במהלך חייה פורסמו רק שמונה משיריה, אך לאחר מותה נחשפו ופורסמו 1776 השירים. שיריה שהתפרסמו בחייה עברו עריכה נרחבת כדי להתאימם לסגנון התקופה, מפני שמאפייני יצירתה נחשבו בזמנה למשונים. כיום הם מזוהים כחתימת סגנון וצורה. יצירתה מאופיינת במקצבי מזמור, אוף-מקצבים, מספר קולות ומטפורות נרחבות. דיקנסון מעצימה את הטקסט באמצעות אותיות גדולות במופעים לא שגרתיים ובריבוי, כעין-אקראי, של סימני פיסוק כמקף, קו מפריד, לוכסנים ועוד.
דיקנסון נפטרה מדלקת כליות. מילותיה האחרונות היו: "אני חייבת להיכנס, משום שהערפל עולה". בביתה, שם התגוררה מרבית חייה, קיים כיום מוזיאון.
שיריה התפרסמו לראשונה ב-1890 על ידי שניים ממכריה, תוך עריכה נרחבת. מהדורה שלמה וללא שינויים של שיריה יצאה לאור רק ב-1955.
בשנת 2012 הוציאה השחקנית והזמרת הישראלית אפרת בן צור את האלבום "Robin" ובו תשעה משיריה של דיקנסון אותם הלחינה.
אסון צור הראשון

אסון צור הראשון התרחש ב-11 בנובמבר 1982, סמוך לשעה שבע בבוקר, מיד בתום מלחמת לבנון הראשונה. באסון קרס בניין הממשל הצבאי הישראלי בצור שבלבנון ונהרגו בו 91 אנשים, מתוכם 34 שוטרי משמר הגבול, 33 חיילי צה"ל, 9 אנשי שב"כ ו-15 עצירים לבנוניים. 
כמה ימים לאחר האסון הוכרז יום אבל לאומי בישראל לזכר הקורבנות, והושמעה בו צפירת זיכרון.
RTA type 2

RTA type 2 הוא סוג של חמצת אבובית הכליה, המתרחש באבובית המקורבת (הפרוקסימלית, נקרא גם pRTA), כאשר הפגם הוא בריאבסורפציה של ביקרבונט (ספיגה מחדש של ביקרבונט) בגוף. כתוצאה מכך יש דליפה (leaking) של ביקרבונט לשתן, ויש מעט ביקרבונט בדם- ולכן נוצרת אצידמיה (יתר חומציות של הדם). שלא בדומה ל- RTA type 1, תאי הביניים של האבובית המרוחקת (intercalated cells) מתפקדים באופן נורמלי, ולכן האצידמיה היא פחות חמורה מאשר ב- RTA type 1, והשתן יכול להיות חומצי מתחת ל- ph של 5.5. 
לרוב, RTA type 2 אינו מהווה פגם יחיד אלא מקושר למספר פגמים - כמו בתסמונת פנקוני, המאופיינת בפוספטוריה, גליקוזוריה, ופתולוגיות נוספות כגון פרוטאינוריה.

טיפול

הטיפול נשען על מתן ביקרבונט- ואולם, יש לתת כמויות גדולות של ביקרבונט כדי להתגבר על ה"בזבוז" בשתן.
חמדין סבאחי

ביוגרפיה

סבאחי נולד בבאלטים בנפת כאפר אל-שייח' שבמצרים. הוא גדל במשפחת דייגים והתקבל ללימודים אקדמאיים באוניברסיטת קהיר ב-1975 בה למד במגמת תקשורת והיה לעורך הראשי של בטאון האוניברסיטה. יחד עם מספר מחבריו ייסד את מועדון המחשבה הנאצריסטי שהקים כמה סניפים באוניברסיטאות שונות במצרים. המועדון הוקם אז כתגובה לפעולותיו של הנשיא סאדאת נגד מעשיו של הנשיא גמאל עבדל נאצר. ב-1976 היה סבאחי לנשיא מועצת הסטודנטים באוניברסיטת קהיר והיה לנשיא האיגוד הכללי של הסטודנטים המצריים עד 1977.
סבאחי החל להתפרסם לאחר שבשנת 1977 נפגש עם הנשיא אנוור סאדאת במסגרת עימותים טלוויזיוניים בהן תקף את מדיניותו הכלכלית של סאדאת'. כמו כן תקף את כוונותיו של הנשיא המצרי לחתום על הסכם שלום עם ישראל, בעוד הפלסטינים נותרים כפליטים ללא קורת גג. בשל אותם עימותים סבאחי גורש מעבודה בתחום התקשורת שכולה הייתה בידי המדינה.
בעת ההפגנות נגד הסכם השלום עם ישראל, בספטמבר 1981, סבאחי היה חבר התנועה האופוזיציונית הצעיר ביותר שהושם במאסר. יחד עם  1,500 אחרים הוא נלקח למאסר אך שוחרר כעבור זמן קצר. לאחר שנטל חלק בהקמת תנועה למען חופש הדיבור הוא נאסר שוב והואשם בקשירת קשר לארגון מהפכה. בשנת 1991 נאסר שוב לאחר שנאם בפני סטודנטים מצריים באוניברסיטת קהיר והביע מורת רוחו על המעורבות האמריקאית בעיראק.

קריירה פוליטית

סבאחי סייע להקים את המפלגה הנאצריסטית הדמוקרטית בשנת 1992 ובראשה עמד דיע אל-דין דאוד והיה מחברי התנועה הלאומנית המצרית ב-1993 שיצאו לבקר את נציגי הפלסטינים בלבנון. סבאחי ידוע כתומך נלהב בהתנגדות המצרית והלבנונית מאז שנות ה-70, באותה שנה סבאחי ניצל מניסיון התנקשות בחייו.
בשנת 1995 ניסה להתמודד לראשונה בבחירות לפרלמנט, אך הפסיד. ב-1997 נעצר שוב לאחר שהפגין נגד חוק שהעבירה ממשלת מובארכ ובו אסרה על חקלאים להחזיק בבעלות על קרקע.
בשנת 1998 הקים סבאחי את תנועת אל-קארמה, אך זו לא זכתה להכרה מוועדת המפלגות הפוליטיות הממשלתית.
בשנת 2000 סבאחי היה לחבר פרלמנט, לאחר שרץ כמועמד עצמאי. בשנת 2003 הוא נעצר שוב לאחר שהוביל הפגנות נגד התרת השימוש בתעלת סואץ לארצות הברית, על מנת שתעביר כוחותיה לקראת מלחמת עיראק. הוא היה חבר הפרלמנט הראשון שנלקח למעצר בעודו בתפקיד. שנה לאחר מכן הוביל סבאחי את הקמת "התנועה המצרית לשינוי" (הידועה כתנועת "כפאייה"), שהתנגדה נמרצות להמשך שלטונו של מובארכ והאפשרות להעברת הנשיאות לידי גמאל מובארכ.
ב-2006 הכריז על עצמו כתומך בהתנגדות הלבנונית נגד ישראל וב-2008 הוא יצא לרצועת עזה ניסיון לסייע להקלת המצור על הרצועה. בעת ביקורו ברצועה נפגש עם בכירים פלסטיניים מתנועת חמאס והביע תמיכה בתנועה.
ב-2009 התפטר מכל תפקידיו בתנועת אל-קארמה תוך שהוא מביע כוונתו לרוץ לנשיאות. ב-2010 הקים את האיחוד הלאומי לשינוי, בשיתוף פעולה עם מוחמד אל-בראדעי ופעיל האופוזיציה איימן נור.
ב-2011 סבאחי הצטרף למפגינים ונטל חלק פעיל בהפגנות כנגד משטר מובארכ. לאחר נפלית המשטר, סבאחי העניק שורת נאומים והרצאות לאוניברסיטאות במצרים וכן נטל חלק בהפגנות כנגד המשטר הצבאי שכונן לאחר נפילת מובארכ. באוגוסט 2011 הפגין מול שגרירות ישראל בקהיר.
ב-2012 היה מועמד לנשיאות מצרים אך סיים במקום השלישי בבחירות.
בפברואר 2014 הודיע שהחליט להתמודד בבחירות לנשיאות, אך יתייעץ עם שותפיו לפני שתתקבל החלטה סופית. לבסוף, יום לפני סגירת ההרשמה, ב-19 באפריל 2014, הגיש באופן רשמי את מועמדותו לוועדת הבחירות העליונה. הוא הצליח לאסוף 30,000 חתימות, לעומת ה-25,000 שנדרשו לאישור המועמדות.
ארגמנת על שם שונליין-הנוך

בדיקת מעבדה

בבדיקת מעבדה ניתן למצוא עליה בטסיות הדם, ושקיעת דם מוחשת. ניתן לראות בבדיקת שתן כי יש פגיעה כלייתית, דם בשתן (המטוריה מיקרוסקופית) וכן חלבון בשתן (פרוטאינוריה).

פרוגנוזה

המחלה חולפת מאליה לאחר 6–16 שבועות, ובמקרים של סיבוך כלייתי ניתנים סטרואידים לטיפול בעור. בנוסף, חשוב לעקוב אחר תפקוד הכליות כדי לוודא שאין התדרדרות.
בנימין עומר (חתולי)

בנימין עומר ("חתולי") (במקור קוטוביץ, תחילה עיברת לעוגני; ל' בכסלו תרס"ג, 30 בדצמבר 1902 – ז' בתמוז תשל"ו, 5 ביולי 1976) היה מלחין, מעבד, מנצח מקהלות ותזמורות ומורה למוזיקה ישראלי, איש קיבוץ משמר העמק.

בנו הוא הסופר, המשורר ואדריכל הנוף ע. הלל.

ביוגרפיה

עומר נולד בסוף שנת 1902 בשם בנימין קוֹטוֹביץ בעיר ורשה שבפולין הרוסית, במשפחה שומרת מסורת, בנם של חנה לבית קַלוַוארי וצבי קוטוביץ. התחנך בבתי ספר יהודיים שהקדישו מקום מיוחד ללימוד עברית ויהדות.
הצטרף לקן של תנועת הנוער הציונית הסוציאליסטית "השומר הצעיר" בעירו, ובשנת 1920 עלה לארץ ישראל, בין ראשוני העולים מהקן.
תחילה עבד בסלילת כבישים ובעבודות ציבוריות, עד שב-1922 הצטרף לקיבוץ השומר הצעיר ב' והיה מראשוני קיבוץ משמר העמק שבמערב עמק יזרעאל. עבד בייבוש ביצות, בבניין, ככוורן וכאופה.
בשנת 1924 נישא לשולמית לבית פלדהורן, והיה אב לשלושה: הלל, אסף ושלמה.
את עיסוקו במוזיקה בקיבוץ החל כמנצח מקהלות וכמלחין.
עם הקמת המוסד החינוכי "שוֹמריה" במשמר העמק ב-1931 היה עומר למורה למוזיקה בו. הוא לימד מוזיקה עד פרישתו ב-1968, והניח את היסודות לחינוך המוזיקלי במוסד.
למד באקדמיה למוסיקה בירושלים (1944), בטריניטי קולג' בלונדון ועם מורים פרטיים בארץ. במלחמת העולם השנייה שירת בשיטור.
כיהן כמזכיר קיבוצו, כעורך "ידיעות משמר העמק", כרכז ועדת החינוך בקיבוץ, כמזכיר "שומריה" וכרכז ועדת מוזיקה. היה פעיל באולפן האזורי לחינוך מוזיקלי ובוועדות למוזיקה ולחינוך מוזיקלי בקיבוץ הארצי ובתנועה הקיבוצית.
בשנים 1958–1961 כיהן כמנהל החינוך המוזיקלי בתנועה הקיבוצית. ארגן מקהלות ותזמורות וניצח עליהן, הורה תורת המוזיקה וזמרה במשך שנים.
בנוסף לעבודתו החינוכית, הלחין שירים ושירי ילדים, כתב עיבודים למקהלות ולמסכות מוזיקליות. פרסם מלחניו ומעיבודיו וכן קובצי שירים.
בשנת 1949 זכה בפרס השני בתחרות של המרכז לתרבות של ההסתדרות על המנגינה שחיבר לשיר "זכרו אותי" שפרסמה מרים ילן-שטקליס ב"דבר השבוע" לזכרה של אלה רייס, שנהרגה במערכה על ירושלים במלחמת העצמאות (בפרס הראשון זכה בנימין ברעם; שתי היצירות ב"ספריה מוזיקלית קטנה" של המרכז לתרבות).
עומר נפטר בקיץ 1976, בן 74 במותו.
השאיר אחריו את רעייתו שולמית ובניו הלל, שלמה ומשפחותיהם. בנו אסף נהרג בעת שירותו בצה"ל בסתיו 1951.
נכדתו נולי עומר (בתו של הלל) היא שחקנית, קומיקאית וסטנדאפיסטית ישראלית. הייתה נשואה לשחקן שאול מזרחי.
ארכיונו האישי שמור בארכיון "יד יערי".
זוריה לוהנסק

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1923 תחת השם "מטאליסט לוהנסק" והורכבה מעובדי מפעל לייצור קטרים בעיר לוהנסק . 
בתחילת שנות ה-60 שונה שם הקבוצה ל"זוריה" (שחר באוקראינית). עלתה לראשונה לליגת העל הסובייטית  מליגת המשנה בשנת 1967. בשנת 1972 זכתה זוריה באליפות ליגת העל הסובייטית (זאת האליפות היחידה של הקבוצה הן בברית המועצות והן באוקראינה העצמאית). 
בשנים 1974 ו-1975 עלתה הקבוצה לגמר גביע ברית המועצות בכדורגל, אך בשני המשחקים הפסידה ליריביה. הקבוצה שיחקה בליגה הבכירה של ברית המועצות עד לעונת 1979, אותה סיימה במקום לפני האחרון ונאלצה לרדת ליגה. הקבוצה נשארה בליגות המשנה של ברית המועצות עד להתפרקות המדינה.
עם כינון אוקראינה העצמאית הצטרפה זוריה לוהנסק לפרמייר-ליג. בעונת 1995/1996 הקבוצה הודחה מהפרמייר-ליג. בעונת 2006/2005 זוריה חזרה לליגת העל אחרי שסיימה ראשונה בליגת המשנה.
ההישג הכי טוב של הקבוצה בליגה הבכירה הוא מקום 3 בעונת 2017/2016

אצטדיון

מגרש הבית של זוריה לוהנסק הוא אצטדיון אוונגרד שמכיל 22,288 מקומות. האצטדיון נבנה בשנת 1961.
בקיץ 2014 הוא  נפגע מאש מרגמות במהלך  הקרבות בין מורדים פרו-רוסים לבין הצבא האוקראיני. לכן, מעונת 2015/2014, משחקת הקבוצה באצטדיון "סלאווטיץ'" שבעיר זפורוז'יה.
טביתא באביט

טביתא באביט (באנגלית: Tabitha Babbitt;‏ 9 בדצמבר 1779, הארדוויק, מסצ'וסטס, ארצות הברית - 1853) הייתה ממציאה ועושת-כלים אמריקאית שהשתייכה לכת השייקרים. בין המצאותיה היו המסור הסובב, שיפורים לראש גלגל הטוויה, ושיפורים לשיניים תותבות. לגבי המסור הסובב, לא ברור אם ההמצאה שלה או של שייקר אחר בסביבתה. היא השתייכה לקהילת השייקרים של הרווארד במדינת מסצ'וסטס.

ביוגרפיה

שרה (טביתא) באביט נולדה בהארדוויק אשר במדינת מסצ'וסטס. ב-12 באוגוסט 1793 הצטרפה לקהילת השייקרים בעיירה הרווארד.
לבאביט מיוחסת התובנה שלהב עגול יהא יעיל יותר מלהב ישר, והמצאת המסור הסובב הראשון, אשר שימש במנסרה החל משנת 1813. המסור היה מחובר למנוע שהופעל בכוח מים, כדי להקל על ניסור עצים. ככל הנראה, צפתה באביט בגברים מנסרים עץ, ועלה בדעתה שמחצית התנועה שלהם מבוזבזת. המסור הסובב הראשון שייצרה מצוי באולבני במדינת ניו יורק. בהיותה שייקרית, לא ניסתה לרשום פטנט על אף אחת מהמצאותיה. שלוש שנים לאחר המצאת המסור הסובב, רשמו שני צרפתים פטנט על ההמצאה, עליה למדו מקריאת עיתונות שייקרית.
ההיסטוריון מ' סטיבן מילר גורס שבאביט לא הייתה הממציאה הראשונה של המסור הסובב, לפי מועד הצטרפותה לשייקרים. לדבריו, המסור הסובב הומצא בכפר השייקרים מאונט לבנון, בידי איימוס בישופ או בנג'מין ברוס, בשנת 1793, או לחלופין שלא היה המצאה שייקרית כלל.
כמו כן מיוחסת לבאביט המצאה לייצור שיניים תותבות, וראש גלגל טווייה משופר. בנוסף היא חולקת את המצאת המסמרים החתוכים עם איליי וויטני.
פרנץ פרדיננד באומגרטן

חייו

פרנץ פרדיננד באומגרטן בא מהמשפחה הוותיקה הפטריקית שממנה באו שני עורכי הדין הבולטים והמפורסמים איזידור באומגרטן ונאנדור באומגרטן. כבר בגיל צעיר מאוד כתב מחקרים ביקורתיים לכתב העט "הסקירה של בודפשט". לאחר סיום לימודיו באוניברסיטה עבר לגרמניה והפך לסופר גרמני. הוא עסק בעיקר בהיסטוריה ספרותית ותרבותית ואסתטיקה ועבודתו בתחום זה זכתה להערכה רבה על ידי מומחי הספרות הגרמנית. הוא כתב מחקר מקיף יותר, מעמיק וחדשני על המשורר השווייצרי החשוב קונרד פרדיננד מאייר. ספרו הנוסף היה, "התפתחות הרומן המודרני". הוא כתב כמה סיפורים קצרים משובחים, בעלי רגש עמוק, והשאיר כמה עבודות נוספות בכתב יד.

פרס באומגרטן

באומגרטן הפך את שמו לאלמותי בספרות ההונגרית בכך שהשאיר את עושרו, כמיליון פנגו הונגרי כחלוקת פרסים לסופרים ההונגרים. מורשת זו הייתה אחד היסודות התרבותיים ההונגריים הגדול ביותר, וקרן זו העניקה פרסים לסופרים הונגרים שכתיבתם שימשה למטרות אידאולוגיות גרידא. על פי צוואת באומגרטן, הנאמן של הקרן באומגרטן המשורר מיהאי באביץ' וחברו לורנט באש, עורך דין מבודפשט, ניהלו את כספי הקרן. פרס באומגרטן הראשון חולק ב־18 בינואר 1929 בין עשרה סופרים הונגרים שקיבלו ארבעת אלפים פנגו כל אחד.
מיכאל פירון

מיכאל "מייק" פירון (5 באפריל 1923 - 30 ביוני 2008) היה עורך דין ישראלי, מייסד משרד "מ. פירון ושות'". כיהן כיושב ראש דירקטוריון התעשייה האווירית לישראל.

ביוגרפיה

פירון למד בבית הספר התיכוני למסחר. ב-1947 סיים לימודי משפטים במסגרת לימודי קורס ערב של המנדט הבריטי. במלחמת העצמאות לחם במסגרת "המחלקה הירושלמית" של הפלמ"ח.
הוא עבד במשרד עורכי הדין עורכי הדין סלו וולף, ב-1950 הצטרף כשותף זוטר למשרדו של יעקב שמשון שפירא. לאחר מינויו של שפירא ב-1966 לשר המשפטים נהיה לשותף הבכיר במשרד. בשנים 1965–1976 כיהן כיושב ראש מועצת המנהלים של התעשייה האווירית.
פירון היה יועץ משפטי ופעיל במפא"י ולאחר מכן במפלגת העבודה. הוא עמד בראש אגודת את"א - אזרחים תומכי אשכול, שסייעה בבחירתו של לוי אשכול לראשות הממשלה, וב-1981 הקים יחד עם שמואל פרנקל את אגודת "אלף - אזרחים למען פרס", לתמיכה בשמעון פרס בהתמודדות הפנימית במפלגת העבודה מול יצחק רבין ולקראת הבחירות לכנסת העשירית.
ב-2007 הוענק לו אות יקיר לשכת עורכי הדין. פירון היה אספן בולט של יצירות אמנות ישראלית.
ב-1964 הורשע פירון בעבירת תנועה ופציעת נהג אחר ונידון לחודש מאסר בפועל, קנס ושלילת רישיון נהיגה לשנה.
פירון היה נשוי בשנית לזהבה ואב לשלושה. בנו עו"ד צבי פירון מכהן כשותף המנהל במשרד מ. פירון ושתי בנות: עורכת הדין ריבי פירון-אירני ויזמת ההיי-טק רוני רוס.
פייסל אל-פאיז

פייסל אל-פאיז (בערבית: فيصل الفايز; נולד ב-20 בדצמבר 1952) הוא פוליטיקאי ירדני וראש ממשלת ירדן לשעבר.
אל-פאיז למד במכללת דה לה סאל בעמאן ולאחר מכן המשיך באוניברסיטת קרדיף, שם הוא קיבל תואר במדעי המדינה ב-1978. הוא קיבל את התואר השני ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת בוסטון בשנת 1981. 
אל-פאיז היה ראש ממשלת ירדן מאוקטובר 2003 עד אפריל 2005. הוא נכנס לתפקידו בעקבות התפטרותו של עלי אבו א-ראע'ב, והתפטר מתפקידו בעצמו באפריל 2005, לאחר שנמתחה עליו ביקורת על כך שלא היה מספיק רפורמיסטי. הוא כיהן בעבר כשר הביטחון ונחשב למקורב למלך עבדאללה השני. בשנת 2015 הוא כיהן כיושב ראש הסנאט הירדני.
ארווין ג'ייקובס

פרסים ותארים

בשל הפיתוחים שלו בתחום ה-CDMA, קיבל ג'ייקובס ב-1994 את המדליה הלאומית לטכנולוגיה וחדשנות. באותה השנה הוענק לו פרס יזם השנה מטעם אוניברסיטת קורנל. ב-1995 זכה במדליית ה-IEEE אלכסנדר גרהם בל למצטיינים בתחום טלקומוניקציה, כולל מנהיגות, תאוריה, תרגול ופיתוח מוצר.
בשנת 2009 היה לעמית ב-AAAS (האגודה האמריקאית לקידום המדע).
הוא היה חתן פרס מרקוני ועמית מרקוני ב-2011. ג'ייקובס זכה בפרס בוואר על מנהיגות עסקית ב-2001.
חמוס

מבנה גוף

החמוס בעל גוף מוארך וגמיש, מצטיין בגמישות תנועתו. רגליו קצרות ובכל אחת מהן 5 אצבעות. אפרכסות האוזניים קצרות ומעוגלות. פרוותם של החמוסים לרוב צפופה ורכה. הפרווה משתנה בעונות השנה, כאשר במהלך החורף היא הופכת לבהירה, ארוכה ומלאה, בעוד שבקיץ נושרת הפרווה והופכת דוקרנית יותר, ולעיתים נוצרות קרחות בגוף החמוסים, בעיקר בקצה הזנב.
ישנם גוונים שונים לפרווה: חום, שחור, לבקן, בלונדיני ועוד.
מאחר שהחמוסים הם אוכלי בשר הם נדרשים למערכת שיניים בהתאם. מלתעותיהם מפותחות מאוד ומספר שיניהם 28-38.

היסטוריה

מבייתי החמוס אינם ידועים. במסמכים היסטוריים יווניים משנת 450 לפנה"ס לערך נזכר החמוס, וכמו כן הוא נזכר במסמכים רומיים כמשמש לציד ארנבות ומכרסמים כגון חולדות, עכברושים ועוד.

ריח

התקשורת בין הפרטים מבוססת במידה רבה מאוד על חוש הריח. לחמוס בלוטות ריח באזור פי הטבעת, שבהן הוא משתמש בעת סכנה או לצורך סימון שטח. ריחו של החמוס נובע גם מהפרשות הנובעות מזקיקי השיער, כך שהניתוח להסרת הבלוטות האנליות (שאינו מקובל בארץ) אינו פתרון יעיל לעידון ריחו של החמוס. עיקור או סירוס של החמוס, לעומת זאת, מפחית משמעותית את הפרשת הריח.

רבייה

נקבות החמוס מתייחמות פעמיים בשנה, החל מגיל שישה חודשים בערך ולרוב באביב הראשון לחייהן. הזכרים מגיעים לבגרות מינית באותו הגיל על פי רוב. את נקבות החמוס מומלץ לעקר טרם הייחום הראשון, מכיוון שלעיתים נקבות חמוס שלא התעברו במהלך הייחום לא יוצאות מייחום ומפתחות הרעלת אסטרוגן ואנמיה מאובדן דם. הנרתיק אצל נקבות מיוחמות מוגדל מאוד והייחום ניכר עליהן. אם נקבת חמוס לא מעוקרת נשארת בייחום במשך יותר משלושה שבועות, יש לעקרה או להוציאה מייחום באמצעות טיפול הורמונלי הניתן בהזרקה.
כירופרקט

כירופרקט או כירופרקטור הוא אדם שהוסמך על ידי מוסד אקדמי מוכר לעסוק בכירופרקטיקה, ואושר על ידי רשות בריאותית מוכרת לעסוק בכירופרקטיקה. רבים מהכירופרקטים הם בעלי תואר אקדמי שני לפחות בלימודי כירופרקטיקה.

רישוי בישראל

בישראל, על פי חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות, "כירופרקט" מוגדר כמי שהוסמך במוסד אקדמי מוכר מחוץ לישראל לתואר שני בכירופרקטיקה (M.C), או, לתואר ד"ר בכירופרקטיקה (D.C), ואושר על ידי משרד הבריאות הישראלי כמורשה לעסוק בכירופרקטיקה. בישראל פעילים כ-140 כירופרקטים, שכמחציתם מאוגדים במסגרת האגודה הישראלית לכירופרקטיקה.
כירופרקט אינו מוכר בישראל (וברוב ככל מדינות העולם) כרופא, ולכן על פי כלל הוא אינו נותן אבחנה רפואית, מנפיק מרשמים לתרופות, או מבצע ניתוחים; הוא נותן אבחנות כירופרקטיות ספציפיות במערכת העצבית שריר-שלד (Neuromusculoskeletal system) בלבד ומטפל בבעיות במערכת זו בטיפול כירופרקטי, אשר ייתכן ורופא המטפל בעמוד השדרה (כגון רופא מומחה לאורתופדיה או נוירולוגיה) המליץ על טיפול כירופרקטי בהן.

רישוי בארצות הברית

מעבר לרישוי הבסיסי ככירופרקט, קיימים בארצות הברית שני רישיונות נוספים אשר כדי לקבלם נדרש מהפרט, בדרך כלל, להיות בעל תואר ד"ר בכירופרקטיקה (D.C): הראשון, "רופא-כירופרקט" (Chiropractic Physician) הניתן במדינות אמריקניות רבות כגון: אילינוי, וושינגטון, אוהיו, אריזונה, מיזורי, אורגון, ניו ג'רזי, צפון קרולינה, דרום דקוטה, אלסקה, פלורידה ואיידהו. רישיון זה מתיר לכירופרקט לאבחן אבחון רפואי בספקטרום רחב ומגוון, כולל הסתמכות על הדמיה, בדיקות דם ומעבדה, אך אינו מתיר לו להנפיק מרשמים לתרופות או לבצע ניתוחים. סוג הרישיון השני הניתן במדינות ניו מקסיקו ואורגון הוא "רופא-כירופרקט מומחה מתקדם מוסמך" (Certified Advanced Practice Chiropractic Physician), בו מורשה הכירופרקט, בנוסף להיתר האבחון הרפואי והגשת הטיפול הכירופרקטי המקובל, גם לרשום תרופות נוגדות דלקת או מרפות שרירים.
בארצות הברית, כירופרקט שעובר הכשרה מיוחדת ומקבל רישיון לכך, מורשה לעשות מניפולציות תחת הרדמה מלאה, לצד רופא מרדים וצוות אחיות.