סבסטיאן רומרו רדיגאלס

סבסטיאן דה רומרו אי רדיגאלס (בספרדית: Sebastián de Romero y Radigales ) היה דיפלומט ספרדי חסיד אומות העולם, משפטן בהכשרתו, שבמסגרת שרותו בימי השואה ביוון, הציל כ-500 יהודים, רובם אזרחי ספרד, תוך כדי מאבק עיקש  מול השלטונות הנאצים וממשלת ארצו בימי הדיקטטורה של פרנקו.

רקע משפחתי וקורות חיים

נולד כבן השני מבין שלושה ילדים של משפחת אצילים מחבל ארגון. אביו היה אוואריסטו רומרו דה ז'וזאו ואמו - אלנה דה רדיגאלס אי רדיגאלס.

אחיו, חוזה רומרו רדיגאלס, נמנה עם מנהיגי מפלגת האיכרים והיה בשנות ה-1930 חבר בפרלמנט וסגן שר החקלאות. 
סבסטיאן דה רומרו גילה התעניינות בנושאים תרבותיים ופוליטיים ופרסם מאמר על "דון קיחוטה"  ובשנת 1941 ספר על הבדלנות הבסקית. אחרי שהתקבל לעבודה במשרד החוץ הספרדי תחת המשטר הרפובליקאי, היה בין השאר קונסול כללי בשיקגו. בהמשך הצטרף למחנה של פרנסיסקו פרנקו ומילא בשביל הממשלה ה"לאומנית" מבורגוס, שליחות מיוחדת ביוון לשם השגת נשק.

פעילותו ביוון בעת השואה

בין השנים 1943–1945 מילא רומרו רדיגאלס תפקיד הקונסול הכללי באתונה, לאחר מכן ממונה על היחסים של ספרד ביוון עד שנת 1950 . מאוחר יותר היה לשגריר של ספרד ביוון.  
בין מרץ -יוני 1943 כ-50,000 יהודי סלוניקי גורשו על ידי שלטונות הכיבוש הנאצים הגרמנים למחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו. 
עם כניסתו לתפקיד של קונסול כללי באתונה באפריל 1943 רומרו רדיגאלס נכח לדעת על הסכנה הרובצת על יהודי יוון, כמעט רובם יהודים ספרדים. כדיפלומט ספרדי ראה את עצמו אחראי לגורלם של אותם יהודים שהיו אזרחי ספרד, כ-800 במספרם (מתוכם  511 בסלוניקי

). יתרה מזו, רומרו רדיגאלס ניסה להיעזר בפעילותו בהחלטה שאומצה בדצמבר 1924 על ידי הממשל הימני של פרימו דה ריברה  שבו אנשים שמוצאם בספרד, כולל כל בני הפזורה של יהדות ספרד הוכרזו כמועמדים אפשריים להתאזרחות בספרד. 
רומרו רדיגאלס התחיל לפעול למען השחרור של היהודים הנושאים בדרכון ספרדי.

הצלת כמה מאות יהודים נתיני ספרד מסלוניקי

כבר ב-30 באפריל 1943 הציר של גרמניה הנאצית באתונה, ד"ר גינתר אלטנבורג, התלונן במשרד החוץ של ארצו על דרישותיו העיקשות של רומרו רדיגאלס, שבגללן התעכב גירושם של כמה מאות יהודים. ממוניו במשרד החוץ הגרמני התבקשו על ידו להתערב אצל השלטונות במדריד על מנת שיקראו לסדר היום את העמית הספרדי.
רומרו רדיגאלס לא הירפה  עד שלא השיג הסכמת שלטונות הכיבוש האיטלקי להעברתם ברכבת איטלקית של 150 יהודים אזרחי ספרד מהעיר סלוניקי למקום בטוח יותר, באתונה, שנמצאה עדיין תחת שליטה איטלקית. נוסף לכך הוא נאבק עד לרגע האחרון על מנת למנוע את הגירוש לפולין של 367 היהודים בעלי דרכון ספרדי שנותרו בסלוניקי.
מאחר שהממשל הספרדי של פרנקו באמצעות שר החוץ גומס חורדאנה ביקש לעכב את ההחלטה לגבי קבלתם או העברתם דרך שטח ספרד ובשלבים מסוימים ביקש מהדיפלומט להרפות מהעניין ואחר כך הפסיק לענות למסריו הבהולים, גרמניה הציעה להעביר את יהודים אלה באופן זמני למחנה הריכוז ברגן בלזן ב"אגף הנייטרלים", כלומר של נתיני מדינות נייטרליות. רומרו רדיגאלס ניסה לשכנע את הגרמנים להשאירם ביוון, או לפחות להוריד מהטרנספורט המתוכנן את הילדים והזקנים וכשבקשותיו נדחו התעקש לבקש שיהודים אלה יוסעו ויוחזקו בתנאים מיטביים.  
ב-13 באוגוסט 1943 אחרי שנים עשר ימי הסעה, 367 יהודים  אלה הגיעו לברגן בלזן. מתוכם 40 היו מתחת לגיל 14, ו17 מעל גיל 70. קבוצה זו המתינה בברגן בלזן  מ-13.8.1943 ועד  7.2.1944 כשהסתיים המו"ם בין גרמניה ובין ספרד.
בפברואר 1944  הושגה הסכמת המשטר של פרנקו להבאתם מברגן בלזן לספרד בתנאי שלא יישארו במדינה זו ושמספר שווה של פליטים יעזבו את ספרד במקביל.
פרט לשניים שמתו, כל העצורים של ה"רכבת סלוניקי-ברגן בלזן" שוחררו והיטלטלו בדרכים במשך כשמונה חודשים 
   
כ-150 הגיעו בדצמבר 1944 לארץ ישראל. שאר המשוחררים עברו את התחנות הבאות: צרפת -  נקודת המעבר "סרבר" Cerberes בין צרפת לספרד, תוך פיקוח קפדני מצד הגרמנים - ברצלונה - מדריד - קזבלנקה - מחנה פדהאללה על יד קזבלנקה .  חלק קטן עברו דרך רפיח הוא לארץ ישראל. רובם שהו במחנות אונרר"א עד שחזרו לסלוניקי בשנת 1945. בשלב זה לקראת סוף המלחמה, שר החוץ גומס חורדאנה הפך גישתו והתחיל לברך על השתדלותו של רומרו רדיגאלס, לטובת היהודים, על מנת לשפר את תדמית השלטון הפרנקיסטי בדעת הקהל הבינלאומית.

הקונסול ניסה גם כן למנוע הפקעת רכושם  של מהיהודים. בעזרת מזכיר הקונסוליה,  הכומר היווני-קתולי אירינאו טיפאלדוס, חלק מרכושם וכספם של היהודים שניצלו בדרך זו נמסרו למשמרת בבניין הנציגות הספרדית  באתונה והוחזרו לבעליהם בתום המלחמה.

הירתמותו לעזרת היהודים שנמצאו באתונה

בערב מלחמת העולם השנייה מתוך 3000-4000 יהודי אתונה,  146 היו נתיני ספרד.
לפי הנתונים שהיו בידי הגרמנים באוגוסט 1943 חיו באתונה רק 40 יהודים אזרחי ספרד.

אולם לפי הערכותיו של רומרו רדיגאלס  בבירת יוון חיו למעשה כ-300 יהודים בחסות ספרדית. באביב 1944, מספר היהודים שנמצאו בחסות הקונסוליה הספרדית היה כ-235, מתוכם 144 יהודים סלוניקאים שהוזכרו לעיל ושהועברו לכאן באביב 1943, וגם 19 יהודים אזרחי פורטוגל.  כ80 הצליחו לברוח ולהסתתר. 
כמאה חמישים נתיני ספרד שנותרו נעצרו עם יהודי אתונה ב-24 במרץ 1944 והובלו למחנה המעצר היידארי על יד אתונה ומשם היו אמורים להיות מובלים כמו כל האחרים לאושוויץ. לבסוף כל הנתינים הספרדים והפורטוגזים הורדו בדרך מהרכבת לפולין  ונשלחו להשהיה במחנה הריכוז ברגן בלזן. הם הגיעו לשם ב 11 באפריל 1944 . הם לא נדרשו לעבוד וזכו ליחס מועדף לעומת אסירים יהודים אחרים. כשהתקרבו צבאות בעלות הברית  פונו על ידי הגרמנים ברכבת ב 6 באפריל 1945 יחד עם עוד כאלפיים חמש מאות אסירים. לבסוף ב-13 באפריל נפלו בידי צבא ארצות הברית ושוחררו כולם.

רומרו רדיגאלס עצמו שכר בשם הנציגות הספרדית באתונה בניין שבו מצאו מקלט כמה יהודים תחת הגנת החסות 
הדיפלומטית. בפעילותו הסתייע רומרו רדיגאלס גם בשיתוף פעולה של אשתו, אלנה , בת למשפחה ממוצא יווני מרומניה, קוטאבה (Elena Cutava), שביקרה בעצמה עצורים בהיידארי.