google/wiki40b huggingface dataset:
יחסי סאו טומה ופרינסיפה–סין

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הדמוקרטית של סאו טומה ופרינסיפה לבין הרפובליקה העממית של סין כוננו ב-12 ביולי 1975. ב-6 במאי 1997 הודיעה סאו טומה ופרינסיפה כי היא רואה את טאיוואן כממשלה הסינית הלגיטימית. ב-11 ביולי באותה השנה הודיעה הרפובליקה העממית של סין כי היא משעה את היחסים עם סאו טומה ופרינסיפה עד להודעה חדשה וביטלה את כל ההסכמים שנחתמו בין שתי המדינות עד אותה העת.
בנובמבר 2013 התחממו היחסים בין שתי המדינות ונפתח משרד ייצוגי-כלכלי סיני בסאו טומה ופרינסיפה. ב-20 בדצמבר 2016 ניתקה סאו טומה ופרינסיפה את יחסיה עם הרפובליקה הסינית (טאיוואן). שישה ימים לאחר מכן, ב-26 בדצמבר 2016 חתמו שר החוץ הסיני ואנג יי ושר החוץ של סאו טומה ופרינסיפה אורבינו בוטלו על הסכם חידוש היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין המדינות.
רקיע

הרָקִיעַ הוא השמיים כפי שהם מוצגים בסיפור הבריאה בפרשת בראשית. לפי הסיפור המקראי, לאחר שברא אלוהים את השמיים והארץ ביום הראשון, הוא ברא ביום השני רקיע באמצע המים שכיסו את העולם, והבדיל באמצעותו בין המים העליונים למים התחתונים, לרקיע הוא קרא "שמיים".

במקרא

המקרא מתאר כך את בריאת הרקיע:
וַיֹּאמֶר אֱלֹהִים יְהִי רָקִיעַ בְּתוֹךְ הַמָּיִם וִיהִי מַבְדִּיל בֵּין מַיִם לָמָיִם: וַיַּעַשׂ אֱלֹהִים אֶת הָרָקִיעַ וַיַּבְדֵּל בֵּין הַמַּיִם אֲשֶׁר מִתַּחַת לָרָקִיעַ וּבֵין הַמַּיִם אֲשֶׁר מֵעַל לָרָקִיעַ וַיְהִי כֵן: וַיִּקְרָא אֱלֹהִים לָרָקִיעַ שָׁמָיִם וַיְהִי עֶרֶב וַיְהִי בֹקֶר יוֹם שֵׁנִי.
— ספר בראשית, פרק א', פסוקים ו'-ח'
בהמשך מתואר כי ביום הרביעי ברא אלוהים את השמש והירח ותלה אותם ברקיע, וביום החמישי ברא עופות שיעופפו "על פני הרקיע".
מלבד בפרשת בראשית מוזכר הרקיע גם בספר יחזקאל, בתהילים ובדניאל.

פרשנות

השורש ר.ק.ע. משמש במקרא לתיאור מתיחת חומר מוצק ורידודו על פני שטח רחב, למשל רידוד גוש מתכת ללוח דק, גם בהקשר לרקיע ביארו חלק ממפרשי המקרא שמדובר בגוף מוצק שנמתח כאוהל על העולם, מפרשים אחרים ביארו שהרקיע הוא מהאוויר ואינו מוצק.

בחז"ל

בחז"ל מוסברת בריאת הרקיע כהשלמת בריאת הרקיע, חיזוקו או מתיחתו, שהרי כבר קודם לכן מוזכר שנבראו השמיים, לדעה אחרת בחז"ל, הרקיע שנברא ביום השני הוא "רקיע שעל ראשי החיות" המוזכר בספר יחזקאל.
המדרש מסביר שמי הגשם שאינם מלוחים מקורם מהרקיע:
הרקיע דומה לבריכה ולמעלה מן הבריכה כיפה ומחמת שהבריכה מזעת טיפים עבות והן יורדין לתוך מים המלוחים ואינן מתערבין
— בראשית רבה ד ה
 לפי מפרשי המדרש, הרקיע מכיל מעליו מים מתוקים, ומחומו של יסוד האש שברקיע, המים מתאדים ועולים לכיפה שמעליו, משם יורדים לאוקיינוס מבלי להתערב במים המלוחים שבו, ולאחר מכן עולים לעננים ויורדים כגשם. מי הרקיע אינם נגמרים בדרך נס. גם בתלמוד נאמר "כמין קובה יש ברקיע שממנה גשמים יוצאין". לדעה אחרת בחז"ל מקור הגשם אינו מן הרקיע.
בתלמוד הבבלי מובאת דעתו של רבא שעובי הרקיע הוא אלף פרסאות. לדבריו, השמש עוברת ביום מרחק של 6,000 פרסאות שהוא גודל העולם, והזמן שבין עלות השחר להנץ החמה הוא ¹/₆ מהיום כולו, בזמן זה עוברת השמש את עובי הרקיע, ומכאן שעובי הרקיע הוא 1,000 פרסאות. לדעות אחרות בחז"ל עובי הרקיע הוא כשתי אצבעות, או כטס של מתכת.
פנחס אילון

חייו

פנחס אילון (צוקר) נולד בעיר אופוצ'נו שבפולין ב-1909. סבתו הייתה נינה של הגאון מווילנה. אילון למד בישיבה ואף למד קורסים באוניברסיטה בפולין. ב-1930 נשא לאישה את בת עירו מרים (מניה) לבית לנדסברג. כחודש לאחר נישואיהם עלו יחד לארץ ישראל והתיישבו בהרצליה, שם עבדו כפועלים חקלאיים בפרדסים. 
חמש שנים לאחר מכן הצטרף אילון לעובדי המרכז החקלאי כחבר מערכת הירחון החקלאי "השדה". בשנת 1937 היה אילון בין הראשונים להתיישב בקריית עבודה (לימים חלק מחולון). במקביל לעבודתו במרכז החקלאי החל להיות פעיל בקרב תושבי חולון, לרבות בוועדת החינוך המקומית שבראשה עמד.
למרים ופנחס נולדו שני ילדים: חגי, שנולד ב-1931 ונפטר באורח פתאומי בשנת 1983 בעת ששירת כציר בשגרירות ישראל בהולנד; ודרורה (לימים הרלינג), אשת חינוך, נולדה בשנת 1937.
עם פטירתו של ראש העירייה הראשון, ד"ר חיים קוגל, התמנה אילון לתפקיד ראש העירייה. פנחס אילון התמסר לשיפור חיי התושבים בעיר והאיץ את הבנייה, את הטיפוח האסתטי של חזות העיר ואת קליטת העולים בה. 
בראשית שנות החמישים, בתחילת כהונתו כראש עיר, קלטה חולון אלפי עולים אשר התגוררו במעברה מהגדולות בישראל. אילון החל לקדם בניית שיכוני עולים ברחבי העיר, על מנת לחסל את המעברות בעיר.
בעת כהונתו של אילון נבנו בעיר מוסדות חינוך ותרבות רבים: גני ילדים, בתי ספר יסודיים, תיכונים עיוניים, מקיפים וטכנולוגיים, מועדוני נוער ותרבות ועוד. חרף מאבקים וקשיים רבים הקים אילון בשיתוף עם אברהם מרגלית את המכון האוניברסיטאי לטכנולוגיה בחולון בשנת 1969.
אילון הקים את אזור התעשייה השני בגודלו בארץ והצליח להביא אליו מפעלים גדולים וחשובים כאמקור ותדיראן. התעשייה הביאה לתנופת פיתוח רבה בעיר.
אילון כונה "האבא של חולון", והוא כיהן כראש העיריה במשך 34 שנים, משנת 1953 ועד 1987.
אילון היה מיוזמי הקמתו של המרכז לשלטון מקומי בישראל ובמשך כ-19 שנה (1985-1966) היה יו"ר המרכז. אילון היה אחד המומחים בקנה מידה בינלאומי לנושא השלטון המקומי ויחסיו עם השלטון המרכזי. הוא ראה את תלותו של השלטון המקומי בשלטון המרכזי בישראל גורם מרכזי במשברים הפוקדים את הרשויות המקומיות לעיתים קרובות. בהבינו את חשיבותו ומעמדו של המרכז לשלטון מקומי, הפך אותו אילון לכוח מאורגן המייצג את הרשויות כלפי השלטון המרכזי. הוא לחם למען הפניית משאבים מהשלטון המרכזי לשלטון המקומי לצורך מתן שירותים לאזרח בשטח המוניציפלי.
אילון היה חבר מרכז מפלגת "העבודה", חבר מזכירות המחלקה המוניציפלית של "המערך" וחבר ועדת החינוך שליד משרד החינוך והתרבות.
בשנת 1980 קיבל אילון פרס הוקרה מטעם משרד הפנים "על מעשיו ופעליו הרבים שתרמו תרומה משמעותית לשלטון המקומי, למינהל המקומי ולחיי הדמוקרטיה". אילון קיבל גם את אות הכבוד מטעם נשיא גרמניה המערבית מידי שגרירה בישראל.
רעייתו, מרים אילון, אשת סודו ויד ימינו, ייסדה בשנת 1960 את "המשכן לאמנות" בחולון, ועמדה בראשו במשך שנים רבות. בשנת 1994 קיבלה את תואר יקירת העיר חולון.
פנחס אילון פרש מתפקידו כראש עיריית חולון ביוני 1987. באוקטובר אותה שנה הלך לעולמו.
הביוגרפיה שלו, "אזרח העיר", מאת אריה קרישק, (1989) מתארת את מאבקו לביסוסה ושיגשוגה של חלון והובלתו את מרכז השלטון המקומי, בצד שורת טרגדיות אישיות. 
לאחר מותו, שונה שמו של תיכון חדש בחולון לתיכון העירוני ע"ש פנחס אילון.
כמו כן, נקראים על שמו שכונה בעיר, "קריית אילון", שידועה גם בכינוי "ח'-300" ואחד הרחובות המרכזיים בה.
צבי שילר

ביוגרפיה

שילר נולד ב-1937 בבוקרשט שברומניה. אביו נהרג במלחמת העולם השנייה, אמו נישאה בשנית והמשפחה עלתה לישראל ב-1949. המשפחה נקלטה במעברה טירת כרמל ושילר נשלח לקיבוץ חמדיה, למד בבסמ"ת. 
ב-1955 התגייס לצה"ל, שירת כלוחם בחטיבת גולני, סיים בהצטיינות קורס קציני חי"ר ושירת כקצין בגולני. ב-1959 עבר לשרת בתפקידי מודיעין, שירת כקצין מחקר בענף ירדן ומדריך בקורס קציני מודיעין. עבר למערך השדה ושירת כקצין המודיעין של חטיבת הצנחנים, עוזר קמ"ן אוגדה ובמלחמת ששת הימים שירת כעוזר קצין המודיעין של פיקוד הדרום. במלחמת ההתשה שירת כקצין המודיעין של עוצבת סיני. לאחר מלחמת יום הכיפורים מונה לקצין המודיעין של פיקוד הדרום ובהמשך לראש הזירה המערבית בחטיבת המחקר וסגן ראש החטיבה. ב-1978 השתחרר משירות הקבע, כיהן כמנכ"ל מפעל "הדיקן" מקבוצת כור. 
בספטמבר 1979 חזר לשירות קבע, קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לקצין מודיעין ראשי. בתפקיד זה קידם יחד עם חיים אשד את נושא שילוב המזל"טים לצורכי איסוף מודיעין. ב-1982 מונה לנספח צבאי לענייני מודיעין בארצות הברית, שירת בתפקיד עד 1984.
לאחר שחרורו ייסד את חברת מזל"ט שהייתה בבעלות התעשייה האווירית ותדיראן, במסגרת זו נחשד במעורבות, יחד עם אורי שמחוני, בפרשת שוחד של תת-מזכיר הימייה בממשל האמריקאי, מלווין פייזלי, במטרה לקדם עסקה למכירת מזל"טים מסוג פיוניר, אך חקירה של משטרת ישראל בעניין זה נסגרה מחוסר ראיות. 
ב-1999 מונה על ידו מפקדו בעבר, יהושע שגיא, למנכ"ל עיריית בת ים וכיהן בתפקיד עד 2003.
נפטר ב-2008 ממחלה, בן 70 במותו. הותיר את אשתו, שני ילדיו ונכדים.
גלית שאול

ביוגרפיה

גלית שאול נולדה בתל אביב, בת בכורה במשפחה של ארבע בנות. כשהייתה בת חמש עברה עם משפחתה לראשון לציון. למדה בבית הספר היסודי ״שלמון״ בראשון לציון וסיימה את לימודי התיכון בגימנסיה ראלית ע"ש קררי בעיר. שירתה בצה"ל כמש״קית חוויה. גלית שאול היא נכדתו של אהרון דפני, שכיהן כסגן ראש מועצת רמת השרון ומראשוני קיבוץ המעפיל.
שאול היא בוגרת תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני במשפטים מהאוניברסיטה העברית. את לימודי הדוקטורט בקרימינולוגיה עשתה באוניברסיטת L.u.d.e.s בלוגאנו, שווייץ. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בנפגעי עבירות המתה.
שימשה כעוזרת לקונסול בשגרירויות ישראל בבודפשט ובבייג'ינג. לאחר לימודיה החלה לעסוק כעורכת דין והתמחתה בתחום דיני משפחה.
החל משנת 2002 מילאה תפקידים שונים במשרד הרווחה: עבדה כראש ענף ההתנדבות במחוז צפון של המשרד, וכעוזרת למשנה למנכ"ל המשרד. ב-2012 מונתה לתפקיד מנהלת תחום ההתנדבות במשרד.
באפריל 2014 החלה לשמש כמנכ"לית מרכז רקמן, המרכז לקידום מעמד האישה באוניברסיטת בר-אילן.
בבחירות לרשויות המקומיות 2018 התמודדה על תפקיד ראש המועצה האזורית עמק חפר, וגברה על ראש המועצה המכהן רני אידן ומועמדת נוספת, עפרה ברק, ברוב של 55.17%. שאול החלה את כהונתה כראשת המועצה בשורה של פעולות שקיפות מול התושבים ובהן: פרסום יומנה האישי באתר המועצה, שידורים חיים של מליאות המועצה בפייסבוק לייב והעלאתם לאתר המועצה, פרסום תקציבי הפיתוח שהמועצה מעניקה ליישובים במסגרת קולות קוראים ותוכניות פיתוח ממקורות המועצה.

בנוסף נקטה בצעדים לשיתוף הציבור, ובהם הקמת ועדות מועצתיות המשלבות נציגי ציבור מהיישובים השונים בעמק חפר, לצד נבחרי ציבור וגורמים מקצועיים מהמועצה.

לצד זאת היא פועלת לקידום שוויון מגדרי במרחב הציבורי ובכלל. כך למשל הובילה לכך שבהנהלת המועצה הדתית עמק חפר יהיה ייצוג נשי חסר תקדים במועצות דתיות בישראל.
שאול נשואה ללירון ואם לארבעה ילדים. מתגוררת במושב חגלה.

פעילות ציבורית

גלית שאול הובילה את מיזם השירות הלאומי לבעלי מוגבלויות ולטובת אוכלוסיות חלשות, ריכזה את הוועדה הבין משרדית לבחינת זכויות נפגעי עבירה והייתה חברת המועצה לקידום השירות הלאומי. שימשה נציגה בנושאים חברתיים בעבודה מול האיחוד האירופי, שגרירות ארצות הברית והאומות המאוחדות, והייתה חברה בפורום החברתי-כלכלי בהתאחדות התעשיינים בישראל.
הפרלמנט האוסטרי

המועצה הפדרלית

המועצה הפדרלית (בגרמנית: Bundesrat; בונדסראט) היא הבית העליון של הפרלמנט. סמכויותיה פחותות יותר לעומת המועצה הלאומית. הבחירות למועצה מתבצעות באופן לא ישיר, דרך האספות האזוריות (Landtag) כשהרכב המועצה משקף את חלוקת המושבים במועצות אזוריות של תשע המדינות.
המדינות (Land) שמרכיבות את הרפובליקה האוסטרית מיוצגות במועצה הפדרלית בהתאמה למספר תושביהן. המושבים מתחלקים מחדש בין המדינות לפי כל מפקד כללי של האוכלוסין וכתוצאה מכך גודל המועצה יכול להשתנות קצת בהתאם מבחירות לבחירות. כיום מכהנים במועצה הפדרלית 61 חברים.
בנוגע למרבית הסוגיות, למועצה הפדרלית זכות וטו מעכב שהמועצה הלאומית יכולה להתגבר עליה. לעומת זאת המועצה הפדרלית נהנית מזכות וטו מוחלטת לגבי חוקים המתכוונים לשנות את הסמכויות המדינות המרכיבות את הפדרציה או לשנות את סמכויות המועצה הפדרלית עצמה.

המועצה הלאומית

המועצה הלאומית (בגרמנית: Nationalrat; נציונלראט) היא הבית התחתון של הפרלמנט. ברשותה הכוח הדומיננטי בפרלמנט. המועצה מורכבת מ-183 חברים הנבחרים בבחירות ישירות. בחירות אלו מתרחשות מידי 5 שנים, אך לעיתים מוקדם יותר, כשהמועצה הלאומית מחליטה להתפזר מוקדם מן הרגיל. לעיתים כשאומרים "הפרלמנט האוסטרי" מתכוונים למעשה למועצה הלאומית.

האספה הפדרלית

האספה הפדרלית (בגרמנית: Bundesversammlung; בונדספרזמלונג) היא הגוף בעל המעמד הטקסי ביותר, כיוון שהוא מכיל בתוכו את חברי המועצה הפדרלית והלאומית גם יחד. האספה הפדרלית מתכנסת רק לעיתים נדירות, כגון בטקס השבעתו של נשיא אוסטריה.
מתאם פי

מקדם הקשר (או המתאם)  (פי) הוא מדד תיאורי לעוצמת הקשר בין שני משתנים איכותיים (כשבדרך כלל שניהם נמדדים בסולם מדידה שמי). המדד מבוסס על סטטיסטי חי-בריבוע של פירסון, אולם יש לו קשר גם למקדם המתאם של פירסון.

היסטוריה

מקדם קשר זה הוצע על ידי אדני יול ב-1912 עבור 2 משתנים איכותיים דיכוטומיים. קרל פירסון הציע באופן בלתי תלוי לאמוד את עצמת הקשר בין שני משתנים דיכוטומיים המקבלים את הערכים 0 ו-1 על ידי חישוב מקדם המתאם כאשר מתייחסים למשתנים כאל משתנים כמותיים. התברר כי שתי ההגדרות שקולות, וכי שתיהן קשורות גם לסטטיסטי מבחן חי בריבוע לבדיקת השערת אי התלות בין המשתנים. ההרחבה פורמלית של מקדם  למדידת עצמת הקשר בין שני משתנים איכותיים כלשהם נעשתה על ידי הראלד קראמר.

הגדרה

יהיו  ו- שני משתנים מקריים איכותיים, ויהי  סטטיסטי חי בריבוע לבדיקת השערת אי התלות בין המשתנים על סמך מדגם בגודל . אזי .
ערכו של  שווה ל-0 אם ורק אם שני המשתנים הם בלתי תלויים. ככל שערכו של  גדול יותר כך עצמת הקשר גדולה יותר. בדרך כלל ערכו של  קטן מ-1, אם כי ניתן למצוא דוגמאות בהן ערכו גדול מ-1. עם זאת, כאשר  ו- הם משתנים דיכוטומיים, ערכו של  אינו יכול לעלות על 1.
ניתן לבדוק השערות על ערכו של  ולחשב רווחי סמך תוך שימוש בהתפלגות חי בריבוע.
מפרץ פלורידה

מפרץ פלורידה (באנגלית: Florida Bay) הוא מפרץ רדוד הממוקם בקצה הדרומי של מדינת פלורידה, דרומית לפארק הלאומי אוורגליידס, מזרחית לאיי הקיז. המפרץ נמצא בשטח הפארק הלאומי, ובקצהו הדרומי נמצאת שמורת הטבע הימית איי הקיז של פלורידה.

נדי מים

אזור מפרץ פלורידה נחשב ל"בירת נדי המים של העולם" בשל מספר הרב של אירועים אלה - כ-500 נדי מים מדי שנה. מרבית נדי המים מתרחשים בחודשים מאי - אוקטובר.
ג'ואנג דזה

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
מריה דה לאון

מריה דה לאון בלו אי דלגאדו (ספרדית: María de León Bello y Delgado;‏ 23 במרץ 1643 - 15 בפברואר 1731) הייתה נזירה ומיסטיקנית ספרדית, שנודעה כ"האחות מריה של ישו".
חייה הדתיים של מריה דה לאון היו צנועים ופשוטים, מיוחסים לה נסים רבים, והיא מתה עם מוניטין של אחת מהקדושים הנערצים ביותר של האיים הקנריים. מריה דה לאון נמצאת כעת בתהליך של בירוך.

ילדותה ונעוריה

מריה דה לאון נולדה באל סזואל שבטנריפה למשפחה צנועה ודלה. כמו כן ייתכן שהיא צאצאית של גואנצ'ים, אולי ממשפחת אמה.            
האגדה מספרת שחייה היו מלאים בנסים שתוצאותיהם ממשיכות להתקיים, והיא הייתה לאחת המיסטיקניות החשובות בספרד. מגיל צעיר הרגישה נטיות מיסטיות, במיוחד לרגשותיה, ומסירות רבה לתמונתו של ישו התינוק הנמצאת בכנסיית סן פדרו באל סזואל. עם מות אביה ב-1646, עוני השתלט על משק הבית המשפחתי.
אמה של מריה דה לאון נאלצה למסור אותה לאימוץ, בתקווה שיהיו לה חיים טובים יותר. מריה אומצה על ידי זוג שגר בספרד היבשתית, והזוג עבר לסן קריסטובל דה לה לגונה שבטנריפה. שנתיים לאחר נישואי הזוג, הזוג המתין למסעם לאמריקה, במטרה לקחת איתם את מריה. לפני המסע, מריה חזרה לחיק אימה הביולוגית, ומאוחר יותר אומצה על ידי דודיה בלה אורוטובה, ועברה איתם אל סן קריסטובל דה לה לגונה. מריה חלמה להיות נזירה וביקשה להסתגר במנזר ולעסוק בתפילה ובמדיטציה.

כניסתה למנזר

בפברואר 1668 מריה דה לאון נכנסה למנזר סנטה קטלינה מסיינה הנמצא בסן קריסטובל דה לה לגונה, והפכה לנזירה במסדר הדומיניקני.                 
בשלב זה נסים רבים יוחסו למריה. דוגמה לכך היא המדליה עם התמונה של הגברת של הבדידות שהורכבה מחדש באופן ספונטני מספר ימים לאחר שנשברה לחתיכות. כמו מיסטיקנים אחרים, מריה דה לאון חשה לפעמים שהיא באקסטזה, המתארת בעיקר פליטת אור מסוימת על פניה, וטמפרטורת גוף גבוהה, בעיקר בעת קבלת לחם הקודש.
מריה דה לאון הייתה חברה טובה של הפריבטיר הידוע אמארו רודריגז פליפה, הידוע בשם אמארו פרגו. פרגו סיפר שכאשר היה בקובה, הוא הותקף על ידי אדם יחיד. ממש כאשר התוקף עמד לנעוץ פגיון בגופו של פרגו, הופיעה דמותה של מריה דה לאון ומנעה את מותו של פרגו. הנזירה גם שמרה על ידידות רבה עם חואן דה ז'יסוס.

מותה

ב-15 בפברואר 1731 מריה דה לאון מתה במנזר. לפני שנפטרה, היא נכנסה לאקסטזה ושמרה על אישונים צלולים ודופק לב למשך יותר מ-24 שעות.
שלוש שנים לאחר מותה, גופתה הוצאה ונמצאה שלמה ובלתי מושחתת, והדם שהיה בפיה של מריה הדיף ריח רענן של יסמין. גופתה של מריה דה לאון שמורה עד היום במנזר סנטה קטלינה מסיינה.

הערצה עממית

גופתה של מריה שמורה כיום במנזר שבו התגוררה בסן קריסטובל דה לה לגונה, סמוך לאחת הכיכרות במרכז העיר. כל ה-15 בפברואר, התאריך שבו נפטרה מריה, מוצג גופה לציבור בארון מכוסה בזכוכית, שניתן לעיר על ידי הפיראט אמארו פרגו. בגלל המספר הגדול של עולי הרגל והחסידים הרוצים לראות את גופתה של מריה, הארון מוצג גם ביום ראשון שלאחר ה-15 בפברואר.
מריה דה לאון נמצאת כיום בתהליך של בירוך ושל הכרזתה כקדושה על ידי הכנסייה הקתולית.
ויווירו

גאוגרפיה

ויווירו שוכנת על גדות נהר לנדרו ((ספ') Landro) במקום שהוא הופך ל"ריה" (מספרדית ría, עמק נהר ששקע) הנשפכת למפרץ ביסקאיה בקצה הצפוני מערבי של חצי האי האיברי. 117 ק"מ צפונית מזרחית לסנטיאגו דה קומפוסטלה ו-380 ק"מ מערבית לבילבאו.

היסטוריה

ויווירו מוזכרת בכתובים לראשונה ב-1112 במסמך של אורקה, מלכת לאון, אבל המקום היה מיושב הרבה קודם. יישוב קלטי התקיים במקום כבר בתקופת הברזל. בהמשך היה יישוב רומי.
משך הכיבוש המוסלמי במקום היה קצר יחסית. כבר בשנת 722 הביס פלגיוס, מלך אסטוריה , את המוסלמים בקרב קובאדונגה  והקים את ממלכת אסטוריאס שוויווירו נכללה בשטחה.
העיירה כפי שהיא מוכרת כיום החלה להתפתח החל מהמאות ה-12 וה-13, סביב הגשר על נהר הלנדרו ששרד מאז התקופה הרומית. תקופת הפריחה נמשכה במאות ה-14 וה-15. במהלך המאה ה-19 נוספו ענפי כלכלה חדשים: מפעלי המלח ומכרה ברזל.
פנמה במשחקים האולימפיים לנוער

משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של פנמה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה שבעה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט. ספורטאי המשלחת הגיעו להישג בענף האתלטיקה וסיימו במקום השמיני בריצת 100 מטר לנערים. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים כדורסל ורכיבה וסיימו במקומות האחרונים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שמונה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפים. בניגוד לאולימפיאדת הנוער סינגפור, המשלחת לא העפילה לגמרים בענף האתלטיקה. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים גולף, התעמלות ושחייה
יונה בודדה

הרקע ההיסטורי

הרומן מספר את סיפורם של מספר מובילי בקר (קאובוי'ס) והרפתקאותיהם במהלך המסע להובלת הבקר מטקסס שבדרום למונטנה שבצפון ארצות הברית בתקופה שלאחר סיום מלחמת האזרחים.
על פי דבריו של מקמרטרי, עיצוב הדמויות הראשיות התבסס על דמותם של שני בעלי חוות ומובילי בקר מפורסמים באתוס האמריקני של כיבוש המערב בשם צ'ארלס גודנייט (Charles Goodnight) ואוליבר לאבינג (Oliver Loving). בכתיבת הספר שילב מקמרטרי אירועים המבוססים על מקרים היסטוריים תקופתיים כגון משלחת סנטה פה (Texas Santa Fe Expedition), הפשיטה הגדולה של 1840 (Great Raid of 1840), ודמויות תקופתיות נוספות מן ההיסטוריה האמריקנית במערב הישן של אמריקה.

עלילה

קפטן אוגוסטוס מקריי וקפטן וודרו קול הם שני חברי נפש, קציני הטקסס ריינג'רס בדימוס אשר בשנת 1876 עומדים בראש קבוצת מובילי בקר מטקסס למונטנה. מקריי מתואר כאדם אנושי וחם בעל מזג נוח ואהוב על הבריות ואילו קול, חברו הטוב מתואר כאדם קשוח, קפדן וחסר רגשות אשר מונע מרגשות כבוד וגאווה.
המסע להובלת הבקר יוצא לדרכו בהשפעת חבר של השניים מהעבר הרחוק אשר מפליא באוזניהם תיאורי פלא של ערבות מונטנה כגן העדן של מגדלי הבקר, ומציע להם להוביל עדר בקר לאורך של כ-5000 קילומטרים, ולהיות הראשונים להקים שם חוות לגידול לבקר. קול נפעם מן האפשרות הרומנטית להקים חוות בקר ראשונה באזור הספר. מקריי מגלה פחות התלהבות אך מתרצה, ומצטרף לצוות בתקווה לפגוש בדרך את אהובתו מהעבר המתגוררת כעת בנברסקה שנמצאת על מסלולם.
במהלך המסע נאלץ הצוות להתמודד עם קשיי הדרך הפיזיים העוברים במתווה של קרקע בתולית, עם כוחות הטבע כגון סופות חול, מטחי גשם, שלג וקור עז, אך גם עם רגשות אנושיים של יחסי קרבה בין בני אדם שבאו מרקע שונה והם בעלי אופי שונה לחלוטין, עם שודדים, אינדיאנים ולפעול ביחד להתגבר על הקשיים כולם בדרך למטרה. הספר מעניק תיאור שונה מן המקובל בדרך כלל אודות "המערב הפרוע" הרומנטי כפי שהוא מצטייר בסרטי הקולנוע ההוליוודי. הוא מתואר כמקום קר אכזר שהחיים בו קשים ועלולים להיות גם קצרים במיוחד אך שזורים בו גם רגשות חיבה ואהבה, חברות אמת, פחד ואומץ לב בכל המנעד האנושי.

הפקות מסך

במקורו נכתב הספר בשנת 1972 כתסריט בשם "רחובות לרדו" עבור סרט קולנוע בכיכובם של ג'יימס סטיוארט, ג'ון ויין והנרי פונדה ובבימויו של פיטר בוגדנוביץ אולם בסופו של דבר הפקת הסרט בוטלה עקב אי הסכמות עם הכוכבים הראשיים. בשנת 1982 עיבד מקמרטרי את התסריט לרומן אפי אשר הפך לרב מכר וזכה בפרס הפוליצר. לאחר הזכייה בפרס התעוררה שוב היוזמה להפקת הרומן כסרט קולנוע על ידי ג'ון מיליוס וג'ון יוסטון אך לבסוף הוחלט על הפקתו כמיני סידרה טלוויזיונית ב-4 חלקים. הסדרה שביים סיימון וינסר, בכיכובם של רוברט דובאל, טומי לי ג'ונס, דני גלובר, אנג'ליקה יוסטון, כריס קופר, דיאן ליין, רוברט יוריק וריקי שרודר, שודרה לראשונה ברשת CBS ב-5 בפברואר 1989. הסדרה זכתה בשבעה פרסי אמי והייתה מועמדת לשנים עשר נוספים. בנוסף לכך זכתה הסדרה בשני פרסי גלובוס הזהב ובשישה פרסים נוספים בענף.
בעקבות הסדרה הטלוויזיונית הופקו ארבע סדרות המשך: "בחזרה ליונה בודדה", "רחובות לרדו", "איש מת מהלך" ו"ירח קומנצ'י", ושתי סדרות עוקבות: "יונה בודדה-הסדרה" ו"יונה בודדה-השנים מחוץ לחוק".
ספקטרום פוליטי

ספקטרום פוליטי היא מערכת לסיווג עמדות פוליטיות שונות בציר גאומטרי אחד או יותר.
ישנם מספר סוגים של ספקטרומטים פוליטיים. אחד מהספקטרומים הפוליטיים הנודעים ביותר הוא ציר שמאל וימין בפוליטיקה. בציר הימין-שמאל הקלאסי הקומוניזם והאנרכיזם נמצאים בדרך כלל בשמאל הקיצוני, הסוציאליזם נמצאים משמאל למרכז, הליברליזם במרכז, השמרנות והלאומיות מימין למרכז, והפשיזם בימין הקיצוני.
במדינה אסלאמית מודרנית למשל, ניתן לחלק את הספקטרום הפוליטי על בסיס סוגיית תפקיד הדת בממשל - המצביעים שסבורים שאנשי הדת צריכים להיות בעלי הסמכות לאכוף את החוק האיסלאמי במדינה, נמצאים בקצה אחד של הספקטרום הפוליטי, אלה התומכים בקיומה של חברה חילונית נמצאים בקצה ההפוך של הספקטרום הפוליטי, והמתונים מתפזרים בנקודות שונות באמצע.
הספרידות

ההֶסְפֶּרִידּוֹת (ביוונית: Eσπερίδες`) במיתולוגיה היוונית הן נימפות המשגיחות על גן מבורך בפאתי מערב של העולם. הגן נמצא, על פי מקורות שונים, בהרי ארקדיה שביוון, ליד הרי האטלס שבלוב או באיי האושר על שפת האוקיינוס. על פי המשורר היווני סְטֵסִיכוֹרוֹס ביצירתו "שירת גֶרְיוֹן", והגיאורגרף היווני סטרבו, בחיבורו "גאוגרפיקה" (ספר שלישי), נמצאות ההספרידות ב טָרְטֶסוֹס שבדרום איבריה (ספרד). המשורר היווני הסיודוס מספר, כי שמה הקדום של קדיס (Cádiz) היה "אֶרִיתֵיָה", כינוי נוסף של ההספרידות. אחרים קובעים את מקום גן ההספרידות באזור הנמצא בין טנג'יר ולאראש (Larache) שבמרוקו.

אלות בין הערביים

על פי גרסאות שונות היו שלוש, ארבע ואף שבע הספרידות, אם כי לרוב הן שלוש במספר, כמו השילושים היווניים האחרים (הכַארִיטוֹת והמוֹירוֹת). שמות רבים הוענקו להן, ובהם: אַיגְלֵה (אור סַנוורים), אַרֶתוּסָה, אֶרִיתֶייָה (או אֶרִיתֶאִיס), הֶסְפֶּרִייָה (או הֶסְפֶּרֵייָה), הֶסְפֶּרֶה (או הֶסְפֶּרָה), הֶסְטִייָה והֶסְפֶּרוֹסָה. הן נקראות לעיתים "עלמות המערב", "בנות הערב" או "אלות בין הערביים". כינויים אלה קשורים כנראה למקומן האגדי במערב הרחוק; הֶסְפֶּרִיס היא התגלמות הערב (כפי שאֶאוֹס היא התגלמות השחר) והֶסְפֶּרוֹס הוא "כוכב הערב". הן מכונות גם "האחיות האפריקאיות", אפשר על שום שחשבו כי משכנן באפריקה. תפקידן היה להשגיח על הגן, ועוד מספרים כי הן נהנו גם לשאת קולן בשיר.
הן מתוארות לעיתים כבנות הלילה (ניקס) והחושך (אֶרֶבּוֹס), כפי שאֶאוֹס אשר בפאתי-מזרח, בקולכיס, היא בת הטיטן הִיפֶּרְיוֹן (אל השמש). לפעמים הן מופיעות כבנות אטלס, כבנות זאוס והֶסְפֶּרְיוֹס (או זאוס ותֶמִיס), או כבנות פוֹרְקִיס וקֵטוֹ.

גן ההספרידות

גן ההספרידות הוא גן הפרדס של הֶרָה במערב העולם, בו גדלו עץ יחיד או פרדס של תפוחי זהב המעניקים חיי נצח. התפוחים ניטעו מענפים נושאי-פרי שגאיה העניקה להרה ולזאוס כמתנת כלולותיהם. תפקידן של ההספרידות היה לשמור על הפרדס, אך כפעם בפעם קטפו הן עצמן את פירותיו. הרה, שלא בטחה בהן, הציבה בגן שומר נוסף, לאדוֹן - הדרקון בעל מאה הראשים שאינו נרדם לעולם.
הדמות הראשית במיתוס גן ההספרידות הוא הגיבור הֵרָאקְלֵס (הרקולס). המטלה האחת-עשרה מבין התריסר שהטיל עליו אֶוּרִיסְתֶאוּס מלך מִיקֵנָאי הייתה להביא שלושה תפוחים מגנה של הרה. הראקלס, שלא ידע את מקום הגן, נזקק לעזרתם של אחרים, וסיפור המעשה הוא בעיקרו תיאור תלאותיו של הגיבור בדרכו אל יעדו ובשובו. למיתוס גרסאות אחדות, שהן פועל יוצא של האמונות השונות בדבר מקומו של הגן המופלא. הראקלס הצליח בסופו של דבר להתגבר על כל מכשולי הדרך ולהגיע אל הגן, תוך שהוא משתמש בכוחותיו הפיזיים העצומים ובעורמתו, והוא היחיד מבין גיבורי המיתולוגיה היוונית שהצליח ליטול תפוחים מגן ההספרידות.
מסרט דפאר

ביוגרפיה

דפאר נולדה באדיס אבבה.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בבירמינגהם, אנגליה בשנת 2003 זכתה דפאר במדליית ארד בריצת 3000 מטר בתוצאה של 8:42.58 דקות.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 2004 זכתה דפאר במדליית זהב בריצת 3000 מטר בתוצאה של 9:11.22 דקות.

אלופה אולימפית

באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה דפאר במדליית זהב בריצת 5000 מטר בתוצאה 14:45.65 דקות. 
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכתה דפאר במדליית כסף בתוצאה של 14:39.54 דקות, אחרי בת ארצה טירונש דיבאבה (14:38.59 דקות).
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה במוסקבה, רוסיה בשנת 2006 זכתה דפאר בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בריצת 3000 מטר בתוצאה של 8:38.80 דקות.

שיאנית עולם

ב-3 ביוני 2006 בתחרות שנערכה בניו יורק, קבעה דפאר בריצת 5000 מטר שיא עולם חדש של 14:24.53 דקות. שנה לאחר מכן, בתחרות ליגת הזהב שנערכה באוסלו, נורווגיה ב-15 ביוני 2007 שיפרה דפאר את שיאה העולמי והעמידה אותו על 14:16.63 דקות והוכיחה שהיא מוכנה לאליפות העולם. חודשיים לאחר מכן, באליפות עצמה שנערכה באוסקה, יפן ב-1 בספטמבר היא זכתה במדליית זהב בריצת 5000 מטר בתוצאה 14:57.91 דקות.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בוולנסיה, ספרד בשנת 2008 זכתה דפאר בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב בריצת 3000 מטר בתוצאה של 8:38.79 דקות.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה דפאר במדליית ארד בריצת 5000 מטר בתוצאה של 15:44.12 דקות, המנצחת הייתה דיבאבה (15:41.40 דקות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 זכתה דפאר במדליית ארד בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:58.41 דקות, אחרי ויויאן צ'רויוט (14:57.97 דקות) וסילביה צ'ביווט-קיבט (14:58.33 דקות) שתיהן מקניה. 
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בדוחא, קטר בשנת 2010 זכתה דפאר בפעם הרביעית ברציפות במדליית זהב בריצת 3000 מטר בתוצאה של 8:51.17 דקות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה טגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכתה דפאר במדליית ארד בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:56.94 דקות, אחרי צ'רויוט (14:55.36 דקות) וצ'ביווט-קיבט (14:56.21 דקות).
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באיסטנבול, טורקיה בשנת 2012 זכתה דפאר במדליית כסף בריצת 3000 מטר בתוצאה של 8:38.26 דקות. 
באולימפיאדת לונדון זכתה דפאר בפעם השנייה במדליית זהב בריצת 5000 מטר בתוצאה של 15:04.25 דקות, לפני ויויאן צ'רויוט (15:04.73 דקות) וטירונש דיבאבה (15:05.15 דקות).