google/wiki40b huggingface dataset:
פיצוץ הרכבת הצבאית הבריטית ברחובות

הפיצוץ ברכבת הצבאית הבריטית נערך על ידי מחתרת לח"י ב-29 בפברואר 1948, בחלקה הראשון של מלחמת העצמאות. מוקשים שהונחו על מסילת הרכבת המנדטורית ליד רחובות פגעו בקרונות ובהם חיילים בריטים. בפיצוץ נהרגו 28 חיילים ונפצעו 32.

רקע

שבוע לפני הפיצוץ, ב-22 בפברואר 1948, אירע הפיגוע ברחוב בן יהודה בירושלים, בו נרצחו 58 אנשים ונפצעו 38. מכוניות התופת שגרמו לפיגוע הובאו למקום על ידי חיילים בריטים שערקו מן הצבא. כנקמה על הפיגוע, יצאו אנשי הלח"י לפעולה.

הפיצוץ

המיקוש נעשה במסילה כחצי קילומטר צפונית לתחנת רחובות, בקרבת מכון איילון. ארבעה מוקשים הונחו על המסילה, שהייתה ממוקמת באתר זה על גבי סוללה שגובהה כשישה מטרים. כבלי חשמל להפעלה נמשכו מהם אל תוך פרדס סמוך. שלושה מהמוקשים התפוצצו בשעה 08:40 בבוקר, בעת שרכבת צבאית שבאה ממצרים עברה במקום. ברכבת היו עשרה קרונות עץ והיא נשאה 110 חיילים. שני קרונות נוסעים נהרסו לגמרי ועוד שניים ניזוקו. הדף הפיצוצים העיף עשרות חיילים מהקרונות לשני צידי המסילה. 20 חיילים נהרגו במקום ואחרים מתו מפצעיהם בהמשך. הקטר ומספר קרונות ברכבת לפני אלו שנפגעו הוסיפו לנסוע עוד כחצי קילומטר על המסילה לפני שנעצרו.
הטיפול בנפגעים לא היה מסודר. החיילים שלא נפגעו אספו את הנפגעים, כאשר גובה סוללת הרכבת במקום הקשה עליהם לפנותם. ניתוק חוטי הטלפון של הרכבת עקב הפיצוצים הקשה על החיילים להזעיק עזרה. ראשונה הגיעה למקום קבוצת צופים מרחובות. הבריטים חשדו בהם בתחילה שהם תוקפים וירו לעברם, אך בהמשך קיבלו את עזרתם. לאחר מכן בא למקום אמבולנס של מגן דוד אדום מרחובות. כעבור שעה וחצי מהפיצוץ באו למקום אמבולנסים של הצבא הבריטי. בשעה 10:30 הסתיים פינוי הפצועים (על פי העיתון "דבר" - ב-12:30). בבדיקת המסילה נמצא המוקש הרביעי שלא התפוצץ, אשר הכיל כ-45 קילוגרם של חומר נפץ מסוג אמונל.

לאחר הפיצוץ

לח"י פרסם בו ביום הודעה בכתב, שבה נטל אחריות להתקפה וטען כי נעשה בה גם שימוש בנשק אוטומטי. בכרוז צוין שההתקפה נערכה במלאת שבעה לפיגוע ברחוב בן יהודה בירושלים, שנהרגו בו 58 בני אדם (אותה התקפה בוצעה על ידי עריקים מהצבא הבריטי). הכרוז הדגיש כי בפעולה נגד הרכבת לא נפגעו אזרחים וכי החיילים שנפגעו הוסעו ממצרים לארץ ישראל ולא להפך, למרות ההחלטה על פינוי הבריטים מהארץ.
בישיבת מועצת העיר של תל אביב הביע ממלא מקום ראש העיר אליעזר פרלסון זעזוע מהפגיעה ברכבת, והוסיף כי "מבצעי הפשע המתועב הזה מהווים סכנה למלחמת היישוב ומכתימים את שמו של העם היהודי בעולם.".
בנקמה על הפגיעה ברכבת נכנסו באותו יום חיילים בריטים לבית החרושת "היוצק" שליד מקווה ישראל ביחד עם אזרחים ערבים ואנשי חיל הספר העבר-ירדני. הם פרקו את 23 פועליו והמגינים שהיו במקום מנשקם. לאחר רדת החשיכה הסתלקו הבריטים מהמקום. היהודים ניסו לסגת מבית החרושת למקווה ישראל, אך עשרה מהם נתפסו על ידי הערבים ונרצחו.
מסת פלאנק

מסת פלאנק היא יחידת מידה פיזיקלית השייכת למערכת יחידות פלאנק. מסת פלאנק מגדירה את סדר הגודל של המסה המינימלית, שעבורה יש לקחת בחשבון גם אפקטים כבידתיים ולא רק אפקטים קוונטיים. מכאן חשיבותו של גודל זה בתאוריות של כבידה קוונטית.

הערך

ערכה של מסת פלאנק הוא:
לצורך המחשה, ניתן לציין שמסתו של מטיל ברזל בעל נפח של  היא מסת פלאנק. מאידך, מסת פלאנק גדולה בעשרות סדרי גודל ממסתם של החלקיקים האלמנטריים המוכרים כיום.

פיתוח הנוסחה למסה מינימלית של חור שחור

עקרון אי הוודאות קובע שבכל מדידה קיימת אי ודאות מסוימת. אם אי הוודאות במדידת מסה של גוף שווה למסת הגוף עצמו, אז אין לנו דרך להיות בטוחים שהגוף קיים. על ידי השוואה בין מסת חור שחור לאי הוודאות במדידתה, נוכל למצוא את המסה המינימלית של חור שחור כלשהו.
עקרון אי הוודאות קובע שמכפלת אי הוודאות באנרגיה באי הוודאות בזמן היא מסדר גודל של מחצית קבוע דיראק:
הקשר בין אי הוודאות באנרגיה ובין אי הוודאות במסה הוא:
כאשר c היא מהירות האור.
אי הוודאות במדידת אות בתוך מרחב בגודל של חור שחור היא מסדר גודל של:
רדיוס שוורצשילד של החור השחור קשור למסתו בעזרת הנוסחה:
כאשר G הוא קבוע הכבידה.
לאחר הצבת אי הוודאות באנרגיה ובזמן, עקרון אי הוודאות ייראה כך:
על פי משוואה זו, מסת חור שחור נמוכה יותר גוררת אי ודאות גדולה יותר במדידת המסה. אם נדרוש שהמסה ואי הוודאות במדידתה יהיו בנות אותו סדר גודל, אז נקבל את המסה המינימלית של חור שחור:

תנע פלאנק ואנרגיית פלאנק

תנע פלאנק ואנרגיית פלאנק הם שני גדלים שנוח להגדיר אותם בעזרת מסת פלאנק.
תנע פלאנק מוגדר בתור:
אנרגיית פלאנק מוגדרת בתור:
לצורך השוואה, במאיץ LHC ניתן להגיע כיום (2011) עד לאנרגיות בסדר גודל של  בלבד, ומתקן שיאיץ חלקיקים עד כדי אנרגיית פלאנק רחוק מאוד ממימוש.

ממדים נוספים

בשנת 1998 הוצעה תאוריה מקורית של ממדים נוספים גדולים, המוכרת גם בתור מודל ADD על שם מחבריה. על פי מודל זה, קיימים ממדי מרחב נוספים מלבד שלושת הממדים המוכרים מחיי היום-יום. הממדים הנוספים הם קומפקטיים וגודלם יכול להגיע עד לסדר גודל של עשירית המילימטר. בכך מיוחד מודל זה יחסית למודלים מתחרים, בהם הממדים הנוספים קטנים משמעותית. במודל ADD הכוח היחיד שמושפע מקיומם של הממדים הנוספים הוא כוח הכבידה, כלומר רק גרביטונים יכולים לנוע דרך הממדים הנוספים.
אם נסמן את מסת פלאנק בעולם ארבע-ממדי (שלושה ממדי מרחב וממד זמן אחד) בתור , אזי בעולם  ממדי, שבו גודלם של הממדים הנוספים הוא , מסת פלאנק  תהיה מסדר גודל של:
אם הממדים הנוספים גדולים מספיק, אז ייתכן מצב שבו מסת פלאנק החדשה () קטנה באופן משמעותי ממסת פלאנק המקורית (), וגודלה יכול להיות קטן עד כדי: . הואיל ומסת פלאנק מגדירה את סדר הגודל למסה מינימלית של חורים שחורים, מודל ADD מאפשר את יצירתם של חורים שחורים זעירים במאיצי חלקיקים עתידיים. גילוי חורים שחורים זעירים ומדידה של מסת פלאנק נמוכה יכולים להוות אישוש למודל ADD.
הקונגרס היהודי העולמי

הקונגרס היהודי העולמי (באנגלית: World Jewish Congress,‏ WJC) הוא ארגון יהודי בינלאומי שמורכב מקהילות וארגונים יהודים ברחבי העולם, שמושבו בניו יורק.
הקונגרס נוסד בשנת 1936 על מנת להבטיח את קיומו ואחדותו של העולם היהודי ולהבטיח את זכויותיהן ומעמדן של הקהילות היהודיות ברחבי העולם, לסייע להן בפיתוח החיים החברתיים והכלכליים היהודים, ולייצג את האיגודים היהודיים הארציים בפני הממשלות והגופים הבינלאומיים השונים.
הרעיון לכנס קונגרס יהודי עולמי עלה כבר במהלך מלחמת העולם הראשונה, בתקווה לכנס קונגרס כזה לאחר המלחמה.
ההתכנסות הראשונה של הקונגרס נערכה בחודש אוגוסט 1936 בז'נבה והשתתפו בה 280 צירים מ-33 מדינות. הקונגרס פתח לשכה מדינית בז'נבה והחל בפעילות פוליטית ודיפלומטית עם חבר הלאומים (כיום האומות המאוחדות).
הקונגרס בפעילותו הדיפלומטית נלחם בדעת הקהל העולמית נגד מעשיהם של הנאצים והתעמולה הנאצית.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה והשתלטות הנאצים על אירופה, המשרדים הראשיים של הקונגרס עברו לניו יורק וללונדון. ממשרדים אלו התקיימה פעילות אינטנסיבית במטרה להביא לידיעת העולם את זוועות מעשי הנאצים בתקווה להשפיע על דעת הקהל העולמית ובכך להציל יהודים רבים ככל האפשר.
סמוך לאחר מלחמת העולם השנייה פעילותו של הקונגרס היהודי העולמי התרכזה בהכנת תוכניות לשיקום היהודים ששרדו את השואה.
מאז תום מלחמת העולם השנייה עוסק הקונגרס היהודי העולמי בהגנה על זכויותיהם של יהודים ברחבי העולם, ובמאבק נגד האנטישמיות ונגד אפליית יהודים.
היתוך (מתכת)

היתוך מתכת הוא חלק מתהליך הפקת מתכת, אשר מטרתו להפיק מתכת גולמית מעפרה. כך מתבצעת הפקת ברזל מתוך עפרת ברזל, נחושת מעפרת נחושת ומתכות אחרות מתוך עפרותיהם. בתהליך ההיתוך נעשה שימוש בחום ובחומר כימי מחזר, בדרך כלל דלק שהוא מקור לפחמן כגון קוק, ובעבר פחם, כדי ליצור תגובת חיזור בעפרת המתכת. הפחמן נקשר כימית לחמצן שבעפרה ומותיר מתכת לא מחומצנת. הפחמן מתחמצן בשני שלבים, ראשית נוצר פחמן חד-חמצני ואחר כך פחמן דו-חמצני. כיוון שרוב עפרות המתכת אינן טהורות, לרוב יש צורך להשתמש אף בתלחים ("פלוקס") (באנגלית: Flux), בדרך כלל חומרים המכילים סידן פחמתי כגון אבן גיר, כדי להסיר סיגים.
מבחינה כמותית, רוב המתכות הנמצאות בשימוש האדם מופקות בתהליך היתוך. יחד עם זאת, היתוך אינו מתאים להפקת מתכות מסוימות, בהן: אלומיניום, כספית, ליתיום, ועוד.
טרייסי צ'יילדס

חיים אישיים

מ-1990 עד 1998 הייתה צ'יילדס נשואה לשחקן טוני אנהולט, שכיכב לצדה בסדרה "Howards' Way". ב-1991 ו-1992 שיחקה לצדו בסיבוב הופעות במחזה "Private Lives" מאת נואל קאוורד יחד עם מארק סינדן וג'מה קרייבן.
יהודה גוטהלף

ד"ר יהודה גוֹטְהֶלְף (19 בנובמבר 1903 – 5 בספטמבר 1994) היה עיתונאי, עורך ופובליציסט ישראלי, העורך הראשי של העיתון "דבר" בשנים 1965–1970, פעיל בולט בתנועת העבודה.

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
יהודה גוטהלף נולד בעיר ורשה בשנת 1903 ליושע שמואל, סוחר ותלמיד חכם ולזלדה. התחנך בחדר ולאחר מכן בגימנסיה. המשיך ללימודי פילוסופיה באוניברסיטת ורשה. החל לעבוד כנגר כהכשרה לחיים בארץ ישראל, אך עקב סיבות בריאותיות שב לאקדמיה והוכשר כרופא וטרינר.
החל את דרכו כחלוץ ב-1916 בתנועת "השומר הצעיר" ו"החלוץ" והגיע עד לדרגת חבר בהנהגת "השומר הצעיר". היה חבר בתנועת "תרבות", חבר במרכז העולמי וציר לוועידות העולמיות של "החלוץ" וציר לקונגרס הציוני בבזל ב-1927. באותה תקופה החל את עבודתו העתונאית בעיתון "לדרך". היה מורה בגימנסיה היהודית "לאור" בוורשה בשנים 1926–1928. נשא לאישה את הלה חומה לבית מוזס. במסגרת העלייה החמישית עלה ארצה בשנת 1929 והיה ממיסדי הגרעין "קיבוץ חדרה" שלימים עלה לקרקע כקיבוץ עין החורש. כיוון שלמד וטרינריה, שימש כווטרינר בשנותיו הראשונות בקיבוץ. היה חבר קיבוץ עין החורש עד 1938 ושימש גם כציר במועצת ההסתדרות וכציר לקונגרס הציוני בפראג ב-1933. במסגרת ההסתדרות הרצה רבות בנושאי מדיניות, תנועת העבודה ותרבות. היה בין המנהיגים הבולטים של תנועת "השומר הצעיר" בארץ ופרסם מאמרים רבים בעיתונות הפנימית שלה. 
בשנת 1938, עקב משבר אידאולוגי (התנגדותו לפרוד בתנועת העבודה העברית), עזב את התנועה ואת הקיבוץ, עבר לתל אביב, והצטרף למפא"י ולמערכת העיתון "דבר". עבד בעיתון שנים רבות וערך את ספרי השנה של העיתון. לאחר הפילוג במפא"י היה חבר בסיעה ב' (לימים "אחדות העבודה") ולאחר מכן חזר למפ"ם והיה חבר במרכז המפלגה. פרסם מאמרים וספרים בהם "ספר השומרים", "תורת המעשה ו"תורת פרויד והמרקסיזם". הרצה גם בתחנת השידור "קול ירושלים" ולאחר מכן ב"קול ישראל". עם הזמן פרש שוב ממפ"ם וחזר למפא"י. בזמן "פרשת לבון" תמך בפנחס לבון ועל כן פרש מההסתדרות וממוסדותיה. בשנים 1965–1970 שימש כעורך ראשי של העיתון "דבר". 
גוטהלף פרסם קשת רחבה של מאמרים, תרגומים ומסות. רובם ככולם בנושאי תנועת העבודה בארץ ותנועות הפועלים בעולם. חלק מהם כונסו בספריו. בחלק מפרסומיו חתם בשם העט שלו "י. עזריה". בשנת 1958 זכה בפרס סוקולוב לעיתונאות.
ספריו עוסקים בתנועת העבודה העברית והעולמית כמו "דמוקרטיה ומנהיגות" ב-1961, "החברה הישראלית במבחן התקופה" ב-1964, "סוגיות בחברה" ב-1976, "תנועת העבודה, יריביה ובעלי בריתה" ב-1981 ועוד.
בנו, אורי גוטהלף, היה לימים לאחד משחקני הכדורסל המצטיינים של הפועל תל אביב ושל נבחרת ישראל ומורה ידוע למתמטיקה.
יהודה גוטהלף נפטר בתל אביב בשנת 1994.
משחק שוק

משחק שוק הוא דוגמה למשחק בצורה קואליציונית.
המשחק הוא למעשה הסתכלות על מודל של שוק (שבו נמצאים מצרכים, צרכנים ויצרנים) בתור משחק בצורה קואליציונית.

השימוש במודל

כל משחק שוק הוא משחק קמור (משחק שבו התרומה השולית של כל שחקן לקואליציה גדלה ככל שהקואליציה גדולה יותר) ולכן במשחקים קמורים סביר שיווצר המבנה הקואליציוני בו נמצאת הקואליציה של כל השחקנים. לכן, במשחק שוק ניתן להניח היווצרות של הקואליציה המלאה.
בניתוח המתמטי של מודל משחק השוק מניחים כבר שנוצרו הקואליציות הטובות ביותר (כאמור, ניתן להניח שנוצרת הקואליציה הגדולה ביותר) והניתוח אינו עוסק ביצירת הקואליציות אלא באופן חלוקת הרווח בין החברים בקואליציה. 
העניין שלנו בניתוח הוא בהבנת מושג הליבה של השוק. כדי לעשות זאת אנו מתאימים לכל שוק - משחק בצורה קואליציונית (וירטואלי) ועל ידי "הלבשת" המשחק הקואליציוני על השוק ניתן לחקור את הליבה שלו (כליבה של משחק בצורה קואליציונית).
לכל שוק (קבוצת השחקנים והאפיון שלהם) ניתן להתאים משחק בצורה קואליציונית, אשר יקרא משחק שוק. ההפך אינו נכון לא לכל משחק ניתן להתאים שוק. רק משחק שניתן להתאים לו שוק - יקרא משחק שוק.

המשחק

במשחק היצרנים מתאגדים בקואליציה על ידי כך שהם מאחדים ביחד את סלי המצרכים של חברי הקואליציה ומחלקים מחדש את המצרכים כך שסך כל הרווח של הקואליציה יהיה מקסימלי.
לחברי קואליציה  יש וקטור מצרכים: , כל חלוקה אפשרית של המצרכים מסומנת ב: . (נשים לב ש הוא "וקטור של וקטורים").כך מתקיים . 
 למשל אם  וישנם 3 יצרנים. אזי חלוקה אפשרית היא 
. קבוצת כל החלוקות האפשריות עבור הקואליציה  מסומנת ב .

הגדרה

משחק בצורה קואליציונית מוגדר על ידי הזוג  כאשר  היא קבוצת השחקנים ו  היא הפונקציה הקואליציונית. במשחק השוק קבוצה השחקנים  היא קבוצת היצרנים והפונקציה הקואליציונית  מוגדרת באופן הבא: . כלומר – הפונקציה הקואליציונית מתאימה לכל קואליציה את הרווח המקסימלי שהיא יכולה להרוויח אם תעשה את החלוקה בצורה חכמה (בצורה שתביא למקסימום את הרווח של כל הקואליציה).
אולף קירסטן

דינמו דרזדן

קירסטן שיחק בקבוצות הנוער של דינמו דרזדן, ובשנת 1983 עלה לקבוצה הבוגרת, ששיחקה אז בליגת העל המזרח-גרמנית. קירסטן זכה להצלחה רבה בקבוצה, ובמשך שבע עונות הבקיע 57 שערים ב-154 הופעות, וזכה בשתי אליפויות ובשני גביעים מקומיים של גרמניה המזרחית.
בעונת 1989/90, שהייתה עונתו האחרונה של קירסטן בדינמו דרזדן, הוא נבחר לכדורגלן המזרח גרמני של השנה.

באייר לברקוזן

בשנת 1990, מיד לאחר איחוד גרמניה, היה קירסטן מראשוני הכדורגלים המזרח-גרמנים שעברו לקבוצה מערב-גרמנית, וחתם בבאייר לברקוזן. קירסטן כבש 182 שערים ב-350 הופעות בבונדסליגה במהלך 13 עונות בבאייר לברקוזן. נתונים אלו ממקמים את קירסטן במקום הראשון בדירוג המבקיעים של באייר לברקוזן בכל הזמנים, במקום השני בטבלת שיאני ההופעות של באייר לברקוזן בבונדסליגה בכל הזמנים, לאחר השוער רודיגר פולבורן, ובמקום השישי בטבלת המבקיעים של הבונדסליגה בכל הזמנים. עם זאת, באייר לברקוזן לא זכתה בתארים בתקופתו של קירסטן, למעט גביע מקומי בשנת 1993. קירסטן הגיע עם באייר לברקוזן לגמר ליגת האלופות בשנת 2002, בו הפסידה באייר לברקוזן 1–2 לריאל מדריד, במשחק בו נכנס כמחליף. בשנת 2003, פרש קירסטן ממשחק פעיל.
קירסטן זכה במספר תארים אישיים במדי באייר לברקוזן. שלוש פעמים סיים קירסטן כמלך השערים של הבונדסליגה. בעונת 1993 סיים כמלך השערים עם 20 הבקעות, בצוותא עם טוני יבואה מאיינטרכט פרנקפורט. את עונות 1997 ו-1998 סיים קירסטן כמלך השערים לבדו, בשתי העונות עם 22 הבקעות.
קירסטן סיים לבדו כמלך השערים גם בגביע אופ"א בשנת 1995 עם 10 הבקעות. את עונת 1994 בגביע אירופה למחזיקות גביע, סיים קירסטן כמלך השערים עם חמש הבקעות, בצוותא עם איבאילו אנדונוב מצסק"א סופיה, אלון מזרחי ממכבי חיפה ואואן ג'ס מאברדין.

קריירה בינלאומית

לקירסטן יש 100 הופעות בינלאומיות בדיוק. 49 הופעות במדי נבחרת גרמניה המזרחית, בהם כבש 14 שערים ו-51 הופעות במדי נבחרת גרמניה המאוחדת, בהן כבש 21 שערים, ו-35 שערים בסך הכל בשתי הנבחרות. עם נבחרת גרמניה המזרחית לא הגיעה קירסטן לטורנירים גדולים, אך עם נבחרת גרמניה שיחק במונדיאל 1994 ומונדיאל 1998, בהם הודחה גרמניה בשלב רבע הגמר, וביורו 2000, בו הודחה גרמניה כבר בשלב הבתים. לאחר יורו 2000 פרש קירסטן מהנבחרת.

קריירת אימון

קירסטן שימש לאחר הפרישה כעוזר מאמן בבאייר לברקוזן, והחל משנת 2005 אימן את קבוצת המילואים של המועדון, עד לשנת 2011.

חיים אישיים

קירסטן מכונה "der Schwatte", עיוות של "der Schwarze", שפירושו "השחור".
קירסטן נהג לגדל זקן, ולכן נבחר כפרזנטור של מותג מכונות הגילוח בראון.
בנו של קירסטן, בנימין קירסטן, משחק נכון לשנת 2015 בניימכן מליגת העל ההולנדית, לאחר שבע שנים בדינמו דרזדן.
המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן

היסטוריה

המרכזים הוקמו ב-1 ביולי 1946 תחת השם המרכז למחלות מידבקות, וטיפל בעיקר במאבק במלריה בארצות הברית. בשנת 1957 הורחב תחום הפעולה של המרכז לכלול גם מחלות מין. בשנת 1960 קיבל המרכז אחריות לטיפול בשחפת ובשנת 1963 ייסד המרכז תוכנית לחיסון. בשנת 1967 שונה שם המרכז ל"המרכז הלאומי למחלות מידבקות" ובשנת 1970 שונה השם שוב, הפעם ל"המרכז לבקרת מחלות". בשנת 1980 שונה השם ל"המרכזים לבקרת מחלות" ובשנת 1992 נוסף גם המילה ומניעתן. במהלך השנים הורחבה הפעילות של המרכז לכלול גם מחלות כרוניות, נכויות, פציעות, תאונות עבודה, סיכוני בריאות סביבתיים וטרור ביולוגי.
כיכר שארל דה גול

כיכר שארל דה גול (צרפתית: place Charles-de-Gaulle), לשעבר כיכר האטואל (Place de l'Étoile; "כיכר הכוכב") נמצאת בפריז, בגבולות הרבעים של פריז - השמיני, השישה עשר והשבעה עשר. הכיכר, הידועה גם כיום בשמה הישן, הפכה רשמית לכיכר שארל דה גול לאחר מותו של שארל דה גול, ב-13 בנובמבר 1970. הכיכר נמצאת במרכז הציר ההיסטורי של פריז (אקס היסטוריק), ובמרכזה ניצב שער הניצחון.

היסטוריה

שמה המקורי של הכיכר הוא  butte de Chaillot. בנייתה, שנעשתה במקביל לסלילת שאנז אליזה, הסתיימה בשנת 1777. השם "אטואל" (בצרפתית: Étoile, כוכב) הוא קדום, ומציין התכנסות של רחובות; מה שקרוי כיום "כיכר האטואל" היה במאה השמונה עשרה פרשת דרכים של שטחי צייד. 
בשנת 1787, בעת בניית "קיר האיכרים" (mur des Fermiers généraux), "שער האטואל" (שקרוי גם "שער ניי" Neuilly) מוקם על-פי תוכניתו של האדריכל והאורבניסט, קלוד ניקולא לדו (Claude Nicolas Ledoux) לשם גביית מיסי הכניסה לפריז. שני מבנים, שאינם עוד כיום, הקיפו את השער. השער סימן את גבול פריז ואת גבול הרובע הראשון הישן שלה (על-פי חלוקת העיר משנת 1795, שנותרה על כנה עד חלוקת העיר לעשרים רבעים בשנת 1859), שכיום מצוי בחלקו ברובע השמיני של העיר, ובחלקו ברובע הראשון החדש. 
בניית שער הניצחון המונומנטלי שבמרכז הכיכר הסתיימה בשנת 1836 בעת תקופת מלכותו של לואי פיליפ. בזמן הקיסרות השנייה עוצבה מחדש הכיכר על ידי האדריכל ז'אק היטורף (Jacques Hittorff), כחלק מתוכנית השיפוצים הגדולה של פריז שניהל הברון אוסמן, ששימש כמושל מחוז הסן מאז 1853, ובמסגרת תפקידו שאף לארגן מחדש את העיר. על-פי צו שניתן ב-13 באוגוסט 1854, השטח שסביב שער הניצחון וחלק מטיילת שלו ( promenoir de Chaillot) הופקעו לטובת בניית בתי מידות אותם ניתן לראות גם כיום. הגנים של אותם בתים הופנו לעבר הכיכר. ניתן לזהות בקלות בתים משום שלכולם עמודים זהים. בתים אלו בנויים משתי כנפיים שממסגרות את החצר הפתוחה.
דניאל גיליס

תחילת דרכו

גיליס נולד בוויניפג, מניטובה, קנדה להורים ניו זילנדים. כשהיה בן חמש החליטו הוריו לשוב אל מולדתם בניו זילנד, ועברו לאינברקרגיל ואחר כך להמילטון. אף שנולד למשפחה בעלת רקע רפואי חזק (אביו רופא ילדים, אמו אחות, וסבא-רבא-רבא-רבא שלו היה המנתח הנודע / החוקר הפלסטי סר הרולד גיליס), הוא התעניין במשחק משום שהוא אמר שזה היה "הדבר היחיד שהייתי אי פעם טוב בו".
מתוסכל מחוסר ההזדמנויות בניו זילנד, הוא עבר לסידני שבאוסטרליה לשישה שבועות ב -2001, לפני שנסע לקנדה במשך חודשיים, שם עבד כמלצר ומדיח כלים עד שהחליט לעבור ללוס אנג'לס, ארצות הברית.

קריירה

גיליס החל את הקריירה שלו בכמה הפקות תיאטרון אוקלנד. לאחר שהחליט כי אופציות המשחק שלו בניו זילנד היו מוגבלות, גיליס בחן את האפשרויות שלו בסידני ובקנדה. אז גיליס עבר לוס אנג'לס והשיג תפקידים בסרטים "כלה ודעה קדומה", "ספיידרמן 2" ו-"תחושה של ראייה". 
בשנת 2010, הוא לוהק לתפקיד אלייז'ה מייקלסון בסדרה "יומני הערפד". בשנת 2013, הוא הצטרף לספינאוף "המקוריים" בתפקיד ראשי.
ובשנת 2012 מככב בסדרה "נס רפואי" בתור האורתופד דוקטור ג'ואל.

חיים אישיים

גיליס התחתן עם השחקנית האמריקנית רייצ'ל לי קוק ב -8 באוגוסט 2004, לאחר פחות משנה של היכרות, יחד, יש להם בת שנולדה ב -2013 ובן שנולד ב -2015.
מיכאל קרמנקו

מיכאל קרמנקו (נולד ב-1973) הוא מעצב הבית של תיאטרון גשר.

קורות חייו

מיכאל קרמנקו נולד וגדל ביקטרינבורג, רוסיה, למד ביולוגיה לתואר שני מגיל 16 עד 21, אבל לא סיים ובשנת 1995, בהיותו בן 21, עלה לישראל. קרמנקו למד שנה עיצוב ותפאורה בחוג לאמנויות באוניברסיטת תל אביב. ב-1998 החל לעבוד בצוות התפאורה כתאורן וכעוזר לאלכסנדר ליסיאנסקי, מעצב הבית דאז של תיאטרון גשר. בשנת 2002 התמנה למעצב הבית של תיאטרון גשר, תפקיד בו הוא מכהן עד היום (פברואר 2012).

פועלו האמנותי

פעילותו של מיכאל קרמנקו מתפרשת על-פני ארבעה תחומים: 
האחד, תפאורן של תיאטרון. עשה הצגות רבות ביחד עם יבגני אריה, במאי הבית של תיאטרון גשר ועם במאים שגשר הזמינו מחו"ל. עיצב תפאורה גם להצגות בתיאטראות הבימה, חיפה, ניסן נתיב ויורם לווינשטיין. בסך-הכול עיצב תפאורה ותלבושות ללמעלה ממאה הצגות.
השני, מופעים.
השלישי, אירועים גדולים: כגון ועידת הנשיא בירושלים.
הרביעי, גרפיקה ווידאו ארט וכן תמונות ופוסטרים לתיאטרון.
קרמנקו סיפר בראיון למרב יודילוביץ' בynet על תפישתו האמנותית:
"כשאני שומע מישהו שאומר 'לא אהבתי את ההצגה, אבל התפאורה יפהפייה', אני חושב שנכשלתי", הוא אומר, "הרי זו לא תערוכה, שאני מציב על הבמה. מטרת התפאורה לשרת את ההצגה, היא חלק אינטגרלי ובמידה מסוימת דמות בתוכה. אם הקהל אוהב פרט בהצגה ופרט אחר לא, משהו בחיבור בין הדברים לא עובד. זה יכול להיות שהתפאורה משתלטת מדי ואז, זה כמו לשים מול שחקן אישה ערומה. לא חשוב כמה השחקן מוכשר, אף אחד לא ישים אליו לב".
במילים אחרות, קרמנקו, מעצב הבית של תיאטרון גשר ואחד ממעצבי הבמה המובילים בישראל, מאמין שכל ניסיון להפריד בין האלמנטים של ההצגה, ובכלל זה תפאורה, אינו טבעי. "זה גוף אחד", הוא אומר, "אי אפשר להפריד בין חלקיו".
ונום (קומיקס)

היסטוריה פרסומית


הופעתו המלאה של ונום הייתה בחוברת The Amazing Spider-Man #300 במאי 1988, אך כבר בחוברת Secret Wars #8 של אירועי "מלחמות סודיות" מדצמבר 1984 סופר סיפור המקור של הסימביוט, ואילו החליפה החייזרית שנודעה בהמשך כונום סימביוט הופיעה לראשונה  בחוברת The Amazing Spider-Man #252 ממאי 1984, בה הוא השתלט על ספיידרמן.

הסימביוט

הסימביוט הוא צורת חיים חייזרית טפילית בעלת צורה נוזלית הנראית ככתם דיו או זפת. כפי שנגזר משמו, הוא מתקיים על ידי ביצוע סימביוזה עם גוף פונדקאי מארח עליו הוא משתלט. הסימביוט נקשר לראשונה אל ספיידרמן כאשר הלה קרע את תחפושתו הרגילה בעת קרבות בכוכב בשם "עולם מלחמה" (Battleworld), אשר נברא על ידי הישות הקוסמית "הביונדר" (Beyonder - האחד שמעבר).
ספיידרמן מצא עצם כדורי בצבע שחור וחשב אותו למייצר בגדים. היצור אכן הפך לחליפה חדשה עבור הגיבור, אך בד בבד השתלט על גופו.
לסימביוט החייזרי עצמו מספר מארחים, בנוסף לונום, וביניהם נכללים קרנג', היבריד, סקרים, לאשר, פייג', אגוני, ריוט, סקורן, אנטי-ונום וטוקסין, אשר אדי ברוק הוא מארחו החדש.

החיבור עם ספיידרמן

הסימביוט השתלט על גופו ומוחו של פיטר פארקר, והוא הפך למעין ספיידרמן שחור וחזק יותר. חליפתו השחירה וסמל העכביש הלבין. כמו כן, החל ספיידרמן לצבור כוח רב יותר ולא היה זקוק למכשיר כדי לירות קורים. החליפה אף נתנה לו את הכוח לשנות צורה. גם אישיותו של פיטר פארקר עברה שינוי; הוא נהיה יותר קשוח, שחצן ועצבני. לאחר התקף זעם בו כמעט הרג את אחד מאויביו, ריינו, החליט פארקר להיפטר מהסימביוט, אך כשל כשגילה שהסימביוט אינו רוצה לעזבו. לבסוף הוא גילה את חולשתו: רעש חזק. פארקר הלך לכנסייה נטושה והוציא את החייזר מגופו בעזרת צלצול פעמון כנסייה. לרוע המזל, הסימביוט "נוזל" אל אדי ברוק, משתלט עליו ויוצר איחוד בין השניים הנקרא ונום שמנסה להרוג את ספיידרמן.

אדי ברוק

אדי ברוק היה כתב בעיתון הדיילי ביוגל בו עבד גם פיטר פארקר כצלם. ברוק האשים את ספיידרמן בהריסת הקריירה העיתונאית שלו. שנאתו הרבה לספיידרמן מושכת את הסימביוט החופשי אליו, השניים חוברים זה לזה וונום החדש נוצר. במהלך העלילה ברוק משיל מעצמו את הסימביוט מספר פעמים ולעיתים אף עוזר לספיידרמן לנסות לחסלו. בסופו של דבר, ברוק מגלה שהוא חולה בסרטן והסימביוט נוטש את גופו.

מאק גארגן

מאק גארגן הוא המארח השלישי של ונום לאחר שנטש את אדי ברוק (באירועים קודמים יותר מאק גארגן היה העקרב). באירועים מאוחרים יותר ונום הצטרף לקבוצה בשם ת'נדרבולטס, שהונהגה על ידי נורמן אוסבורן (הגובלין הירוק).
אורלי פלאי-ברונשטיין

אורלי פלאי-ברונשטיין (נולדה ב-15 בדצמבר 1971) היא מחברת ספרי בישול, מפתחת מתכונים, עיתונאית אוכל, עורכת קולינרית והעורכת הגסטרונומית של כתב-העת "על השולחן".

קורות חייה

נולדה וגדלה בתל אביב. בהיותה בת תשע עברה משפחתה לבת ים. היא למדה לבשל אוכל בולגרי במטבח של סבתה מריקה ביפו. בתיכון למדה תקשורת, היסטוריה כללית וספרות, ותמיד אהבה לכתוב. בצבא שירתה כמש"קית חוי"ה (חינוך וידיעת הארץ) בחיל הים, ובהמשך השירות הייתה קצינת חינוך בקורס חובלים, בבה"ד חיל הים בחיפה. 
בתום שירותה הצבאי, לאחר שחזרה מהטיול הגדול במזרח הרחוק, מוקסמת מהניחוחות והטעמים החדשים פנתה ללמוד בישול ב"תדמור". במסגרת הלימודים עשתה סטאז' במסעדת "לילית", ועבדה בכמה מסעדות כטבחית. כשהבינה שהיא מעדיפה לכתוב על בישול ולא לעבוד במסעדות, פנתה ללימודים בבית הספר לתקשורת "כותרת". לפני ובמהלך הלימודים עבדה לסירוגין במשך כחמש שנים בחברת הקייטרינג "מגי ותולי", שם התמקצעה במטבחים שונים, בסגנון ובצדדים הוויזואליים של ההגשה.
בתום לימודיה באוקטובר 1998, התחילה לכתוב בכתב העת "על השולחן". בהמשך הפכה לסגנית עורכת ובמשך שנתיים וחצי שימשה כעורכת המגזין. החל משנת 2003 שימשה כעורכת גסטרונומית, כותבת ועורכת ספרי בישול בהוצאה לאור של "על השולחן". החל משנת 2010 כותבת טור שבועי ב"וואלה". 
פיתחה מתכונים עבור החברות תנובה, סוגת, מלח הארץ, עץ הזית ועוד.
אורלי פלאי-ברונשטיין נשואה ליוסי ברונשטיין, חברה מהתיכון, מנהל בחברת הייטק, להם שלוש בנות. הם מתגוררים בקריית אונו.
מנגנון היגס

מנגנון היגס הוא מודל תאורטי בפיזיקת חלקיקים, המסביר את קיומה של מסת חלקיקי היסוד השונים במסגרת המודל הסטנדרטי. המנגנון מסביר את מסת הפרמיונים ואת מסת בוזוני W ו-Z בעזרת שבירת סימטריה ספונטנית של הכוח האלקטרו-חלש עקב קיומו ותכונותיו של חלקיק הנקרא בוזון היגס. החלקיק והמודל נקראים על שם הפיזיקאי הבריטי פיטר היגס, שחזה את קיומו. את המודל פיתחו בו-זמנית ובאופן בלתי-תלוי גם הפיזיקאים היהודים רוברט בראוט ופרנסואה אנגלר מבלגיה. על תגלית זאת, שאושרה בניסוי במאיץ החלקיקים ב-CERN זכו פיטר היגס ופרנסואה אנגלר בפרס נובל לפיזיקה ב-2013. 
מנגנון היגס הוא דוגמה למנגנון שבירת סימטריה ספונטנית, אשר קיים גם במערכות נוספות, כמו במוליכי-על ובחומרים מגנטיים.

ניתוח

פוטנציאל ההיגס מכיל איבר מהצורה λφ⁴+μφ² (כאשר φ הוא שדה ההיגס) הכולל אינטראקציות בין שדה ההיגס לבין עצמו. בשלושה ממדים, נראה גרף הפוטנציאל כסומבררו בעל שוליים גבוהים (ראו תמונה) המקבל מקסימום מקומי בראשית הצירים (השקולה לריק) ומינימום גלובלי על מעגל המקיף את הראשית.
באנרגיות נמוכות מאנרגיית ה-0 ההיגס לא יכול לקבל את כל הערכים סביב המרכז, והוא מתרכז באזור המינימום שאיננו בראשית, ולכן כולל ערך תצפית שונה מאפס.
ניתוח של המערכת סביב המינימום מראה כי חלק מבוזוני הכיול והחלקיקים הופכים למאסיביים כתוצאה משבירת הסימטריה.
ב-4 ביולי 2012 דיווחו שתי קבוצות מחקר נפרדות במרכז המחקר ב-CERN כי צפו בחלקיק בעל מאפיינים דומים לבוזון היגס וב-14 במרץ 2013 הודיעו הפיזיקאים במאיץ כי הם משוכנעים שהחלקיק אותו הם גילו הוא אכן בוזון היגס.