google/wiki40b huggingface dataset:
אשר למלין

אשר למלין (או לעמלין, Asher Lämmlein) היה יהודי-גרמני אשר הופיע בשנת 1502 באיסטריה, ליד ונציה וטען (ככל הנראה בהשפעת כתביו של דון יצחק אברבנאל), שהוא מבשר הגאולה. למלין נחשב למשיח שקר ביהדות. 
למלין עסק ככל הנראה בקבלה. הוא קרא לחזרה בתשובה והודיע על ביאתו הקרבה של המשיח, במהלך ששת החודשים הקרובים, במידה והיהודים יפגינו תשובה מלאה. קבוצות גדולות של תומכים החלו להפיץ חזונו בקהילות היהודיות בגרמניה ובאיטליה. נטען, כי רבה של יהדות וסטפליה זעליג גאנז כל כך האמין בביאת המשיח, שהוא פקד לשבור את התנור המיוחד לאפיית מצות, שכן האמין שחג הפסח הבא יחגג בארץ ישראל. למלין נפטר (או נעלם) והתנועה המשיחית באה אל קיצה. 
קיימת טענה, כי האכזבה מכישלון נבואת למלין הביאה מספר אינטלקטואלים יהודים בולטים להתנצר, ביניהם ויקטור פון קרבן ויוהנס פפרקורן.
בן ציון גרובר

ביוגרפיה

עם גיוסו לצה"ל שובץ גרובר בחיל השריון. בשריון עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקת טנקים. סיים את שירותו הסדיר כמ״מ בשריון בדרגת סג״מ.
במסגרת שירותו במילואים בנצי גרובר נלחם ונפצע בקרב סולטאן יעקוב ולאחר שיקום ארוך חזר לגדוד לתפקידו.
יצא לקורס מ״פ במילואים ושירת כמפקד פלוגה. יצא לקורס מגדי״ם ושירת כמפקד גדוד שריון 34 ששינה את שמו לגדוד 184.
יצא לקורס מחטי״ם ומונה למח״ט במילואים כמפקד חטיבה 14 .
יצא לקורס מפקדי אוגדות במילואים ומשרת כיום כסגן מפקד עוצבת סיני.
בנצי גרובר בוגר ישיבת נתיב מאיר, ישיבת ההסדר הר עציון ובית הספר הגבוה לטכנולוגיה מכון לב כמהנדס מיקרו אלקטרוניקה.
תפקידים אזרחיים:
מנכ״ל חברת בצג בע״מ - גיוס משקיעים לחברות היי טק.
יו״ר חברת הגר - מדידת סוכר ללא חדירה לגוף.
חבר מועצת המנהלים של : דעת תיירות. ישיבת הר עציון.
מכללת הרצוג. מוסדות אור תורה. עמותת גדולים במדים.
מייסד עמותת חסד בשטח - התנדבות של חיילי מילואים ב 48 מוסדות לאנשים עם צרכים מיוחדים.
מרצה בארץ ובעולם על מנהיגות, ועל הקוד האתי בלחימה.
עידן המידע

עידן המידע או העידן הדיגיטלי הוא מושג המגדיר תקופת זמן בתולדות האנושות המאופיינת במרכזיות טכנולוגיית המידע. עם התפתחות טכנולוגיית המידע והשלכותיה על החיים המודרניים, רבים רואים בה כמגדירה תקופה בפני עצמה, יש שיגדירו שעידן המידע החל בשנות השבעים לאחר סיום השפעותיהם הכבירות של המצאות תעשייתיות כמו המזגן ומכונת הכביסה על חיינו היום יומיים והמצאות גדולות החלו לעסוק במידע דיגיטלי] וזאת בדומה למנהג לכנות תקופות על סמך הטכנולוגיה המאפיינת אותן, כגון "עידן האבן" או "תקופת הברזל". 
אחת מאבני היסוד של טכנולוגיית המידע היא רשת האינטרנט.
סוג'ו

סוג'ו (מקוריאנית: 소주) הוא משקה חריף חסר צבע מזוקק המכיל אתנול ומים; הוא נצרך בדרך כלל כשאינו מהול, בכוסיות מיוחדות.
הסוג'ו נחשב כ"משקה האלכוהולי הפופולרי ביותר בקוריאה" נכון לשנת 2010. רוב מותגי הסוג'ו מיוצרים בקוריאה הדרומית. באופן מסורתי מכינים אותו מאורז, חיטה או שעורה, אך יצרנים מודרניים לעיתים קרובות מחליפים את האורז בעמילנים אחרים כגון תפוחי אדמה, בטטות או טפיוקה.
הסוג'ו הוא משקה אלכוהולי חסר צבע אשר רמת האלכוהול שלו משתנה מכ -16.7% ל-45% אלכוהול ל Soju Andong המסורתי, לבין 20% למשקה הנפוץ ביותר כיום. על ידי שימוש בזיקוק בהקפאה, ניתן להגדיל את האחוז הרצוי. ישנן שתי דרכים לייצר Soju: הדרך הקלאסית היא זיקוק העושה שימוש בשיטת הזיקוק היחידה, והדרך המודרנית של הסוג'ו המדולל העושה שימוש בשיטת זיקוק בשרשרת. לסוג'ו מזוקק בדרך כלל יש אחוזי אלכוהול גבוה יותר משלב המשקה המדולל.

משמעות השם

פירושו המילולי של סוג'ו (燒酒) הוא "משקה שרוף". בשנת 2008, נכללה המילה סוג'ו במילון Merriam-Webster.

מותגים

יצרן הסוג'ו הגדול בעולם כיום הוא Jinro ומכירות המשקה עמדו בשנת 2008 על 76 מיליון בקבוקים.
טים דיילי

קריירת משחק

בשנת 1993 שיחק בסרט הטלוויזיה של NBC, "בקו החובה: אמבוש בוייקו", המספר את התפתחות המצור בווייקו. בסרט שיחק לצד ניל מקדונו וג'רי ראיין. בשנת 1996 שיחק לצד לייב שרייבר בסרט "דניס על הקו".   
בשנת 2000 החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "הנמלט" בCBS, אשר מהווה רימייק לסדרת טלוויזיה באותו שם משנות ה-60. בסדרה גילם דיילי את ד"ר ריצ'רד קימבל, אדם שמואשם ברצח אשתו ונעצר. בורח ממעצר, משנה את זהותו ועושה הכל בשביל להוכיח את חפותו. לסדרה 22 פרקים ולא שבה לעונה שנייה.   
בשנת 2002 שיחק בסרט הטלוויזיה "אאוטסיידר" את ג'וני, לצד נעמי ווטס.  
בשנת 2005 כיכב בסדרת הטלוויזיה "עיניים", דרמת פשע מבית ABC, בו גילם את ארלן ג'אד, מנהל חברת סיכונים. בסדרה שלא צלחה ושידרה רק 4 פרקים (תוך 12), כיכבו בין היתר לורה לייטון ואריק מביוס.   
בשנת 2014 שיחק בסרט הביוגרפי "עוּבדוֹת אֲמִתִיוֹת" בכיכובו של ג'ון הוקס. בשנת 2015 השתתף בסרט "גאות של הלב".

חיים אישיים

הוא אחיה הצעיר של טיין דיילי.
הילה קורח

ביוגרפיה

קורח נולדה וגדלה בתל אביב; בת שלישית לאמה בלהה, מורה לחינוך מיוחד, ולאביה חיים, מהנדס בתעשייה האווירית, שעלה לישראל מהונגריה. למדה בתיכון עירוני ד'.
במסגרת שירותה הצבאי בגלי צה"ל, החלה קריירה עיתונאית. בתחנה הצבאית היא הגישה, בשנים 2003–2004, את התוכנית "שטח אש", סיכום שבועי של חדשות הצבא.
עם שחרורה מצה"ל, החלה לעבוד בערוץ 10, שם הגישה במשך שנה וחצי את פינת חוץ בתוכנית הבוקר "כל בוקר". בהמשך, עברה לתפקיד מבזקנית ועורכת חדשות. במקביל, הגישה את התוכנית "הארכיון", בה התקבלו בקשות קליפים בשידור חי, בערוץ 24.
בשנת 2005 השתתפה בשעשועון "המוח" בהנחיית ארז טל בערוץ 2, וזכתה במקום הראשון ובפרס בסך 350 אלף שקל.
בשנת 2006 נבחרה להגיש את מגזין הסטודנטים של ערוץ קמפוס, שהופעל על ידי חברת "360 ערוצים".
בשנים 2007–2019, הנחתה לצד אברי גלעד את "העולם הבוקר" (שנקראה בעבר "רשת על הבוקר"), תוכנית הבוקר של הזכיינית "רשת". התוכנית שודרה בערוץ 2, ומנובמבר 2017 משודרת ברשת 13. קורח וגלעד זכו במקום הראשון באות "אור ירוק לתקשורת" לשנת 2008, ותרמו את הפרס בסך 10,000 שקלים לעמותת "קוים ומחשבות" לקידום המודעות להפרעות קשב וריכוז.
בשנת 2009 הנחתה סדרה בנושא חתונות בערוץ החיים הטובים. שימשה מנחת תוכנית האקטואליה "אולפן לילה" בערוץ 2 בשנים 2010–2011.
משנת 2010 מגישה קורח את תוכנית המדע היומית "גלילאו" ששודרה בטלוויזיה החינוכית, ושודרה גם בערוץ 2, ומשנת 2018 משודרת בכאן חינוכית.
ב-2010 חזרה לגלי צה"ל, בתפקיד מנהלת מחלקת הקריינות והגישה את התוכנית "נכון להבוקר". כעבור כחצי שנה עזבה את התפקיד, לאחר שביקשה להתמקד בקריירה הטלוויזיונית.
בשנת 2013 הגישה בערוץ 2 ארבע תוכניות ראיונות "ה-X של", עם כל אחד מארבעת השופטים לגרסה הישראלית של "אקס פקטור". החל משנה זאת, מגישה קורח תוכנית רדיו יומית לסירוגין עם אריה אלדד בתחנת "רדיו ללא הפסקה", לצדו של בן כספית. בנוסף, היא בעלת טור בשבועון החדשות "מעריב סופהשבוע".
בשנת 2016 שודרה בערוץ 2 תוכנית דוקו בשני חלקים בשם "מסע הקפה", בהנחיית קורח והשף מאיר אדוני. באותה שנה, זכתה התוכנית בהנחייתה "גלילאו" בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה, בקטגורייה מגזין לילדים ולנוער.
בשנת 2018 הנחתה בטלוויזיה החינוכית, עד לסגירת התחנה, תוכנית העוסקת בגוף האדם בשם "מתחת לעור". באותה שנה, החלה לשמש מגישה מחליפה בתוכניות "שיחת היום" ו"לפני החדשות" ברשת 13.
באפריל 2019 החלה לשמש כמגישה מחליפה של התוכנית "המגזין" של חדשות 13. בסוף יוני 2019 עזבה את התוכנית "העולם הבוקר" אחרי כ-12 שנות הנחיית התוכנית, והחלה להגיש את "המגזין" (ששונה שמו ל"מהדורת השבת") במקום אושרת קוטלר.
קורח בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה ובמדע המדינה ותואר שני בדיפלומטיה. ביוני 2017, סיימה לימודי רפואה באוניברסיטת תל אביב.
נשואה לדרור שלפמן, רואה חשבון, שגם משמש קצין הביטחון של תוכנית המציאות "המירוץ למיליון". לזוג שתי בנות ובן והם מתגוררים במושב עדנים.
שלום מרדכי שבדרון

תולדות חייו

נולד בכ"ז בניסן תקצ"ה (1835) לר' משה הכהן בכפר ביעניוב סמוך לזלוטשוב, ומילדותו התפרסם בהתמדתו המופלגת. מסופר כי נהג ללמוד שש עשרה שעות ביממה ולא לישון יותר משלוש וחצי שעות. בצעירותו היה מחסידיו של רבי שלום רוקח מבעלזא, והיה גם אצל רבי מאיר מפרמישלאן. לאחר מכן החל לנסוע לרבי מצ'ורטקוב והיה לחסידו. קיבל סמיכה להוראה (הורמנא דרבנן) בגיל צעיר מאוד מרבי יוסף שאול נתנזון מלבוב, והתחתן בגיל 16 עם בתו של ר' יקיר מבילקמין.
לאחר נישואיו התגורר תחילה בבילקמין אצל חותנו ואחר כך בזלוטשוב. סירב לקבל על עצמו רבנות ועסק במסחר יין, בקר, ועצים, אך לאחר שפשט את הרגל נאלץ לקבל על עצמו רבנות.
כיהן ברבנות בפוטוק-זלוטי (תרכ"ז-תרל"א), אחר כך ביאזלוביץ (שם כתב את ספרו "משפט השלום") וכעבור שבע שנים מונה לאב"ד בקהילת בוצ'אץ'. בשנת תרמ"א התקבל לרבנות ברז'אן כמחליפו של רבי יצחק יהודה שמלקיש. בברז'אן כיהן ברבנות עד יום מותו בט"ז בשבט תרע"א. בשנותיו האחרונות נישא נישואים שניים לגיטל, בתו של הרב שמשון מרגליות מזלוזיץ ואלמנת הרב שמואל יצחק שור.
בנו היה הרב יצחק שבדרון. אחת מבנותיו נישאה לרב שלום רובינשטיין אב"ד לאנשי. נכדו, הקרוי על שמו, היה "המגיד הירושלמי" הרב שלום שבדרון. נכדו זה הוציא לאור רבים מספריו של סבו.

פועלו

המהרש"ם ייסד בברז'אן ישיבה בשם "תושייה".
שאלות הלכתיות נשלחו לרב שבדרון ממדינות רבות באירופה. החפץ חיים התייעץ בו]. על פי סיפור של מהר"ם שפירא מלובלין, סיים המהרש"ם את ספר ארבעה טורים לפחות מאה ואחת פעמים. בתו סיפרה כי נהג לשנן את הלכות נטילת ידיים לפני כל סעודה, את הלכות ברכת המוציא במהלכה ואת הלכות ברכת המזון לפני הברכה. בכל סעודת מלווה מלכה היה עורך סיום על מסכתות שבת ועירובין, שאותן שינן מדי שבת.
פסיקתו הייתה מקורית ורבנים קנאים חלקו עליו. אחד הבולטים בהם היה רבי צבי הירש שפירא ממונקץ'. במהלך העימות ביניהם פרסם המהרש"ם את החיבור "גילוי דעת".
בלטה פסיקתו להתיר מצות מכונה בפסח על אף שהשתייך לעדת החסידים. כתב תשובות בנושאים אקטואליים, דוגמת שימוש בחשמל ושאלות רפואיות. כך למשל כתב (שו"ת ח"ב, רמ"ז) כי הבערת חשמל בשבת - לא הייתה במשכן ולכן איננה אסורה מדאורייתא.
היה בקי במספר שפות ונהג להתייעץ עם רופאים ומומחים בשאלות מקצועיות הנוגעות לתחומם.
המקלחת

העלילה

מערכת יחסים בין אב (75) (יוסי ידין) ובנו (43) (מוני מושונוב), משתקפת במפגש אינטימי במקלחת, כאשר הבן נאלץ לרחוץ את אביו בגלל מחלתו. החרדה מפני הבדידות והמוות, חוסר האונים של בני המשפחה והיחסים הבלתי פתורים ביניהם - כל אלה נעלמים ברגעי החסד במקלחת.

ההפקה

התחלת העבודה על הסרט ארכה זמן רב, מכיוון שלא נמצא גוף משדר מממן שיסכים להשקיע בסרט שנושאו הזיקנה. מלחין המוזיקה הוא עודד זהבי. הסרט צולם במצלמת 35 מ"מ.
הוא שודר פעם אחת בערוץ השני (קשת) עם רייטינג של כ-16%.
למחרת השידור פנה שחקן הסרט יוסי ידין לשווא לשידורי קשת בציפיה ובדרישה לשדרו שוב ללא ה-14 הדקות של פרסומות. ב-2001 לאחר מותו של ידין, גורביץ' פנה שוב לשידורי קשת בבקשה לשדר את הסרט שוב ביום השלושים למותו של ידין, אך למרות שזכויות השידור היו עדיין אצלם הסרט לא שודר.
מכבי באר יעקב (כדורסל)

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1998 ושיחקה בליגות הנמוכות עד עונת 2006/07 כשהעפילה לליגה הארצית, שם שיחקה שנתיים. בעונה הראשונה (2007/08) זכתה הקבוצה בגביע האיגוד. בעונה השנייה (2008/09) עם המאמן חיים אדחוח העפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הלאומית. המועדון מפעיל 4 קבוצות במחלקת הנוער. הקבוצה מארחת באולם מרכז מקס.
המאמן חיים אדחוח מאמן את קבוצת הנוער ילדים א', שבעונות 2012/2013 ו-2013/2014 זכתה באליפות פעמיים ברצף מבלי הפסד אחד.
ב-4 בינואר 2011 ארעה טרגדיה במועדון כששחקן הקבוצה איתי לוי התמוטט במהלך אימון שגרתי מדום לב ונפטר. בעקבות כך, התווספה לשם הקבוצה המילה "איתי". ונקבע טורניר שנתי לזכרו של השחקן.
בעונת 2011/2012 העפילה הקבוצה לסדרת הגמר של הפלייאוף של הליגה הלאומית, והפסידה 3:1 להפועל תל אביב. באותה עונה העפילה לרבע גמר גביע ושם הפסידה למכבי אשדוד.
בין השחקנים ששיחקו בעונה זו: יפתח בוכמן, יועד בית יוסף, דרו האוזמן, איגור סימין, יונתן לוי, אייל שולמן, המתאזרח כריס ווטסון, צמד הזרים נייט מילר וג'רמיין הול וכן, נדב דבש, כפיר חודרה וליאור חסון הצעירים.
בעונת 2012/2013 התקשתה באר יעקב לשחזר את ההישג של העונה שקדמה לה, וסיימה בפלייאוף התחתון במקום התשיעי, וזאת על אף ששיחקו בקבוצה שחקנים כדוגמת: אבי אליהו, ינעם אירם, איגור סימין והזר שהגיע באמצע העונה והיה תוספת כח משמעותית, ג'וש אלכסנדר.
בעונת 2013/2014 הקבוצה חוותה עונה קשה שהחלה בסאגה מתמשכת על הבעיות הכספיות והקבוצה כמעט הורדה ליגה, הקבוצה פתחה את העונה בליגה הלאומית אך הקבוצה נבנתה בעיקר סביב שחקנים צעירים, ובסוף העונה הקבוצה סיימה במקום ה-13 ונשרה לליגה הארצית.
לקבוצה הייתה מחלקת נוער עם שחקנים כגון: דור אשכנזי, אריאל סעוני, ליאן ערוב, מידן וקנין, שליו סרור, טוהר דהן, אייל מיוחס.
הקבוצה נמצאת בקשיים כלכליים וככול הנראה תשנה את שמה ל-"עוצמה" באר יעקב, הקבוצה תפעל רק עם מחלקות נוער בלי מחלקת בוגרים.
בקיץ 2014 התקבלה ההחלטה הסופית לסגור את הקבוצה עקב בעיות כלכליות.
The Best (שיר)

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי מייק צ'פמן והולי נייט והופק על ידי דזמונד צ'יילד. השיר הוא שיר בסגנון הפופ רוק, אשר אפיין את מרבית שירי האלבום. השיר יצא על גבי תקליטור בצירוף עם שני השירים "The Fire Below" ו-"Under Suspicion".
הוידאו קליפ המלא של השיר עלה לערוץ היוטיוב של בוני טיילר ב-15 בנובמבר 2009.

הצלחה

גרסתה של טרנר זכתה להצלחה חסרת תקדים כאשר נכנסה אל החמישיות הפותחות במצעדים שבאוסטרליה, פלנדריה, קנדה, אירופה, פינלנד, איטליה, שווייץ, גרמניה, בריטניה, וכולי.
בארצות הברית, הגיעה גרסתה של טרנר אל המקום ה-15 במצעד הבילבורד הוט 100. בנוסף לכך, קיבל השיר את תואר הכסף בבריטניה, על סך מכירות של 200 אלף עותקים בסך הכל. באוסטרליה קיבל השיר את תואר הפלטינה על סך מכירות של 70,000 עותקים.
ביוטיוב זכה הקליפ של השיר להצלחה נאה, כאשר צבר למעלה מ-31 מיליון צפיות.

וידאו קליפ

הוידאו קליפ המלא של השיר הועלה לראשונה ביוטיוב, ב-13 במרץ 2009. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את טינה טרנר מתנועעת לצלילי השיר, בחדר המואר על ידי כמה פנסים. לאחר מכן, מוצגות סצנות בהן ניתן לראות סוס. לבסוף, ניתן לראות את טרנר רצה ביחד עם הסוס, וממולם נגן סקסופון.
הקליפ הועלה לערוץ היוטיוב של EMI מיוזיק.

רקע והפקה

השיר הופק מחדש על ידי דן הארטמן וכריס לורד-אלג'י ויצא על ידי חברת התקליטים מאשרום רקודס במאי 1992, כסינגל אחרון מתוך אלבום להיטים בעל שם דומה, Simply the Best, אותו הוציאה טרנר כמה חודשים קודם לכן.
גרסה זו מכילה בתוכה את סגנון הפופ רוק והרוק.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר, פורסם ביוטיוב ב-6 במאי 2013. הקליפ צולם באולפן הקלטות, בו ניתן לראות את השניים שרים את השיר אל תוך מיקרופון וציוד סאונד נוסף. מרבית הקליפ צולם בשחור-לבן, אך לבסוף ניתן לראות חלקים שצולמו בצבע.
הקליפ זכה להצלחה מתונה כאשר צבר חצי מיליון צפיות בסך הכל.
כלא טורה

היסטוריה

מתקן הכליאה הוקם בשנת 1908 על ידי מוסטפא אל נחאס פאשה במהלך כהונתו כשר הפנים, בניסיון להקל על הצפיפות הרבה בבית הכלא "אבו זעבל" הממוקם בפאתי קהיר.

מבנה הכלא

הקומפלקס מורכב משבעה מרכזי כליאה נפרדים, המרכזיים שבהם הם הכלא "החקלאי" (Tora Agricultural), כלא לימן (Tora Liman), מתקן בעל רמת ביטחון מרבית ובית הכלא "עקרב" (scorpion), בו כלולים מתקני הכליאה המבודדים והשמורים ביותר.
לכל אחד מהמרכזים תפוסה מרבית של כמאות אסירים, ובהם חלוקה לאגפים המיועדים לאסירים פוליטיים ולאגפים בהם שוכנים עבריינים, בהתאם לחומרת העבירה בגינה הורשעו. כל אחד מן המרכזים מוקף בחומה, על מנת לייצור הפרדה.
הקומפלקס עצמו מוקף אף הוא בחומה בגובה 7 מטרים. החומה הוגבהה בעקבות בריחתם של 3 אסירים חברי ארגון הג'יהאד האסלאמי המצרי מהכלא בשנת 1988, בזמן שריצו עונש מאסר בגין מעורבותם בהתנקשות בנשיא מצרים אנואר סאדאת.
הקומפלקס מאובזר במערכת טלוויזיה במעגל סגור לשם בקרה ופיקוח על האסירים.

עזאם עזאם

ב-5 בנובמבר 1996, נעצר עזאם עזאם על ידי שירותי הביטחון המצריים, במהלך ביקור במצרים לצורכי עבודה בחשד לריגול לטובת ישראל. ב-31 באוגוסט הורשע עזאם ונגזרו עליו 15 שנות מאסר. ב-5 בדצמבר 2004, שוחרר עזאם עזאם מכלאו ושב לישראל לאחר כ-8 שנות מאסר.

עודה תראבין

בשנת 2000, נעצר עודה תראבין, אזרח ישראלי מהפזורה הבדואית על ידי השלטונות המצריים לאחר שחצה את הגבול המצרי על מנת לבקר את אחותו. עוד בטרם כניסתו למצרים, נשפט תראבין (יחד עם אביו) בעוון ריגול לטובת ישראל ונגזרו עליו 15 שנות מאסר. תראבין שוחרר ב-10 בדצמבר 2015, לאחר 15 שנות מאסר (מתוכן 5 שנים בכלא טורה), בתמורה לשיחרור 6 אסירים מצרים פליליים שהוחזקו בישראל.

חוסני מובארכ ובניו

בפברואר 2011, נעצר נשיא מצרים לשעבר חוסני מובארכ והוגש נגדו כתב אישום בגין ארבע עבירות, כאשר החמורה מבניהן הייתה מעורבותו בהרג מפגינים בשנת 2011, במהלך ההפיכה במצרים.
באפריל 2011, נעצרו בניו של מובארכ, עלא וג'מאל בחשד למעילה במיליוני דולרים בכספי מדינה וניצול כספים שנועדו לשיפוץ הארמונות הנשיאותיים למטרת שדרוג מעונותיהם הפרטיים (פרשת הארמונות).
ב-2 ביוני 2012, הורשע מובארכ ונגזר עליו מאסר עולם, בשל מעורבותו בהרג המפגינים.
ב-22 באוגוסט 2013, הועבר מובארכ לבית חולים צבאי בדרום קהיר, בעקבות הדרדרות במצבו הבריאותי.
ב-28 בנובמבר 2014, ביטל בית המשפט לערעורים במצרים את הרשעתו של מובארכ במעורבות בהרג המפגינים.
בינואר 2015, בוטלה הרשעה נוספת של מובארכ.
במאי 2015, הורשעו בניו של מובארכ ב"פרשת הארמונות". ב-13 באוקטובר 2015, הורה בית המשפט במצרים לשחררם מהכלא.

מוחמד מורסי

בעקבות גל המחאה נגדו, בשנת 2013, נשיא מצרים מוחמד מורסי הובא למשפט לעמוד בפני אישומים על הרג מפגינים במודע ועל ריגול לטובת ארגוני צבא זרים כחמאס, חזבאללה ומשמרות המהפכה האיראניים. בדצמבר 2013 התובע הכללי המצרי הישאם בראקעת הורה להאשים את מורסי בעוון ריגול. בינואר 2014 נערך משפט נגדו באשמת ניסיון ההימלטות שלו מהכלא במהלך המחאות בשנת 2011 וכי סיכם עם חמאס לאפשר אלימות וכאוס בכל רחבי מצרים. המשפט שנדחה לחודש לאחר מכן הרשיע את מורסי באפריל 2015 במעצר ועינוי מפגינים ונשפט יחד עם 12 נאשמים נוספים, ל-20 שנות מאסר. במאי אותה שנה הוא הורשע גם בעבירות של בריחה ממאסר, טרור וריגול ונידון למוות, אם כי בהמשך עונש זה הומר ביוני 2016 למאסר עולם על העברת סודות מדינה לידי קטאר.
מורסי היה עצור בכלא "עקרב" עד למותו. משפחתו מאשימה את הרשויות בגרימת מוות ברשלנות או בכוונה תחילה, לאחר שלטענתם נמנעו ממנו טיפולים רפואיים או ניתנו לו באופן מוגבל למדי. הוא מת מהתקף לב במהלך דיון משפטי, ביוני 2019.
קן רובינסון

ילדותו והשכלתו

רובינסון נולד בעיר ליברפול, אנגליה, אחד משבעת הילדים של ג'יימס, פועל, ושל את'ל רובינסון, עקרת בית. משפחתו השתייכה למעמד הפועלים. רובינסון מספר על ילדות מאושרת בקרב משפחה חמה ותומכת, ומשפחה מורחבת גדולה ומלוכדת. הוא שיחק עם חבריו במכתשים שיצרו פצצות שהטיל הצבא הגרמני על עירו במלחמת העולם השנייה. בגיל 4 נדבק בנגיף פוליו. כשהיה בן 9, נפגע אביו בתאונת עבודה במפעל בו עבד כפועל, ונותר משותק בארבעת גפיו. קן הצעיר למד בבתי ספר עם דגש על הוראת שפות בליברפול, וב-1972 קיבל תואר ראשון בספרות אנגלית ובדרמה מהאוניברסיטה של לידס. ב-1981 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת לונדון, בתחום החינוך באמצעות דרמה ותיאטרון.

קריירה

בשנת 1985 התמנה רובינסון למנהל הפרויקט "אמנות בבית הספר", תוכנית להוראת אמנות שפעלה באנגליה ובויילס, ושיתפה למעלה מ-2,000 מורות ומורים בכ-300 מוסדות חינוכיים. התוכנית נחשבת למיזם שעיצב את תוכני הלימוד בתחום האמנות בכל בריטניה. במקביל, שימש רובינסון כיושב הראש של "ארטסוורק", עמותה לפיתוח לימודי אמנות בקרב הנוער בבריטניה. כמו כן, שימש כיועץ לאקדמיה לאמנויות הבמה של הונג קונג.
רובינסון שימש כפרופסור לחינוך באוניברסיטת וורוויק, ומאז פרישתו הוא פרופסור אמריטוס. במהלך הקריירה האקדמית שלו זכה בשורה של פרסים, וביניהם: פרס אתנה מבית הספר לעיצוב של רוד איילנד; פרס פיבודי על תרומתו לאמנות ולתרבות בארצות הברית; מדלית בנג'מין פרנקלין מאת החברה המלכותית לאמנות. ב-2003 קיבל תואר אבירות ממלכת בריטניה.
בשנת 1998 ישב בראש וועדה לחקירת הקשר שבין יצירתיות, חינוך וכלכלה בבריטניה. הדו"ח שהגישה הוועדה, בשם "כל העתידים שלנו: יצירתיות, תרבות וחינוך" נחשב לבעל השפעה רבה בבריטניה. עיתון הטיימס של לונדון כתב עליו: "הדו"ח הזה מעלה כמה מהבעיות החשובות ביותר שעסקים במאה ה-21 נתקלים בהם. הדו"ח חייב לגרום לכל מנכ"ל ולכל מנהל משאבי אנוש לדפוק על השולחן ולתבוע שינוי!"
בשנת 2010 פרסם רובינסון את המסמך "לשחרר את היצירתיות" (Unlocking Creativity). המסמך נכתב במשותף עם שרים בקבינט של צפון אירלנד, והוא נחשב לגורם משפיע בתהליך השלום בין אנגליה והמושבה לשעבר. כמו כן הוא היה יושב הראש של הוועדה המייעצת לממשלה בנושא יצירתיות ותרבות.
בשנת 2001 התמנה רובינסון ליועץ בכיר למוזיאון גטי בלוס-אנג'לס בנושא יצירתיות וחינוך.
המפקח רקס

עלילה

עלילת הסדרה המקורית מתרחשת בעיר וינה ומתמקדת בשלושה שותפים במחלק הרצח (Mordkommission) של משטרת הפלילים האוסטרית (Kriminalpolizei). בנוסף לשלושה שוטרים, המשרד מאויש בכלב רועה גרמני בשם רקס, הכוכב הראשי של הסדרה, שמשמש ככלב ההרחה (גם במלחמה בהברחות ובסמים) והוא משמש כזוג עיניים ואוזניים נוסף לאנשי המחלק.
הצוות המקורי במשרד הורכב מהחוקרים ריצ'רד מוזר, ארנסט סטוקינגר ופטר הוילרר. בקבוצה הזו משרת גם המומחה למשפט ד"ר ליאו גראף והשוטר בדימוס מקס קוך. לאורך העונות, מספר דמויות הוחלפו, כך למשל הגיע כריסטיאן בויק שהחליף את סטוקינגר, אלכסנדר בראנדטנר שהחליף את מוזר וקצין הסטטיסטיקה לשעבר פריץ קונץ שהחליף את הוילרר. בגלגול האחרון של הסדרה האוסטרית (בעונת 2004) השתתפו בה צמד ביש גדא של זכר ונקבה: מארק הופמן והקצינה ניקי הרצוג שעבדו לצד קונץ. ד"ר גראף הייתה הדמות היחידה שנשארה במשך כל עונות ההפקה האוסטרית.
בעונה אחת עשרה, העלילה הועתקה לרומא, כאשר המפקח לורנצו פאברי לוקח אחריות על הכלב. בעונה זו, הסדרה התנהלה באיטלקית ובגרמנית. בסוף העונה, רקס מקריב את עצמו למען פאברי והחל מעונה 12 הסדרה מתנהלת באיטלקית ומתרחשת במחלק החקירות של משטרת רומא.
פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-דסאו

ביוגרפיה

פרידריך אוגוסט נולד בדסאו ב-23 בספטמבר 1799, לפרידריך, נסיך הכתר של אנהלט-דסאו ואמליה, רוזנת הסן-הומבורג, בתם של פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג וקרולינה, נסיכת הסן-דרמשטאדט. 
ב-11 בספטמבר 1832 התחתן פרידריך אוגוסט באופנבך, עם מריה לואיזה שרלוטה, נסיכת הסן-קאסל, בתם של וילהלם, נסיך הסן-קאסל ולואיזה שרלוטה, נסיכת דנמרק, ממנה נולדו לו 3 ילדים.
ב-4 בדצמבר 1864 מת פרידריך אוגוסט בדסאו, לאחר מותו חיה אשתו בבוואריה עד מותה בשנת 1895.
רוברט האבמן

רוברט האבמן (בגרמנית: Robert Havemann; ‏ 11 במרץ 1910 –  9 באפריל 1982) היה כימאי, דיסידנט וחסיד אומות העולם גרמני.

ביוגרפיה

האבמן למד כימיה באוניברסיטאות בברלין ובמינכן בשנים 1929 עד 1933, וקיבל תואר דוקטורט בכימיה פיזיקלית ממכון וילהלם קייזר.
האבמן הצטרף למפלגה הקומוניסטית של גרמניה בשנת 1932 והיה ממייסדי תנועת ההתנגדות "האיחוד האירופי", בה היה חבר גם גאורג גרוסקורט. בעקבות קשריו עם מחתרת זו נעצר האבמן על ידי הגסטפו בשנת 1943. הוא נידון לעונש מוות, אך גזר דינו נדחה שוב ושוב בשל התערבות חבריו ומכריו שהגנו עליו וטענו שעבודותיו ומחקריו בתחום הנשק הכימי חשובים למאמץ המלחמתי. גזר דינו נדחה מספר רב של פעמים ובזכות כך ניצל מציפורני הנאצים, הוא שוחרר ממחנה מעצר נאצי על ידי הצבא האדום.
עם סיום המלחמה, נהיה למנהל האדמיניסטרטיבי של מכון וילהלם קייזר לכימיה פיזיקלית ולאלקטרוכימיה בברלין, אך בשנת 1948 הוא פוטר מתפקיד זה בשל לחץ פוליטי מצד האמריקאים בגרמניה המערבית. הוא המשיך בעבודת מחקר במכון עד לסילוקו מהמעבדה בינואר 1950. 
התמנה לפרופסור לכימיה פיזיקלית בברלין, הצטרף לפולקסקאמר בשנת 1950 וזכה באחד מהפרסים הלאומיים של גרמניה המזרחית בשנת 1959.
בשנת 1963 נשא נאום שעסק ב"אספקטים מדעיים של בעיות פילוסופיות" שבעקבותיו גורש ממפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה ומהאוניברסיטה עצמה - הסיבה העיקרית לכך הייתה מפני שהתראיין לעיתון מגרמניה המערבית.
בנו, פלוריאן האבמן, נמלט לגרמניה המערבית בשנת 1971.
הוא המשיך את פועלו כמבקר של הסוציאליזם והושם במעצר בית בדירתו בעיר גרונהייד. מעצר זה נמשך עד למותו בשנת 1982 לאחר מאבק ממושך במחלת ריאות.
בשנת 2005, מוסד יד ושם הכיר בהאבמן כחסיד אומות העולם.
על השולחן

על השולחן מרכז גסטרונומי נוסד בשנת 1990 על ידי ז'אנה ואילן גור כבית תוכן העוסק במגוון נושאים קולינריים – בישול, אפייה, יין, אלכוהול ועוד. המרכז פונה לקהל של אוהבי הבישול והאפייה בישראל, כמו גם לאנשי מקצוע בתחומי ההסעדה השונים.

היסטוריה

המגזין נוסד בחודש נובמבר 1990 על ידי ז'אנה ואילן גור. מטרתו הראשונית של המגזין הייתה להיות כתב עת לאנשי מקצוע בתחומי האוכל. שמו הראשון של המגזין היה "על השולחן – עיתון המסעדנות והמטבח המוסדי". החל מגיליון מס' 3 מונתה ז'אנה  גור להיות העורכת הראשית של המגזין והיא נושאת בתפקידה זה עד היום.
בגלגולו הראשון עסק רובו של המגזין בעניינים הקשורים למטבחים גדולים וכלל לא עסק בבישול ביתי. עם זאת, תחת הנהגתה של ז'אנה גור החל העיתון לעסוק גם בבישול ביתי וזאת כאשר התברר כי חובבי בישול רבים קוראים את המגזין. בחלוף השנים, ועם התגברות ההתעניינות של הקהל הישראלי בקולינריה, עבר המגזין שינוי והיה למגזין הפונה לכלל אוהבי האוכל. העורך הגסטרונומי הראשון של המגזין היה דניאל רוגוב ואחריו שימש בתפקיד השף חני פרבר. 
שנות ההתגבשות של "על השולחן", במהלך שנות ה-90, היו גם השנים של מהפכת האוכל הגדולה בישראל, והמגזין חרת על דגלו קידום המטבח הישראלי, קידום שפים מקומיים ותוצרת הארץ. "על השולחן" יזם והפיק קורסים, סדנאות וארוחות ושילב בהם מסעדנים ושפים. בין היתר, היה המגזין על השולחן הראשון לקדם את היין הישראלי והיה היוזם של תערוכת יינות ישראל שהתקיימה שלוש פעמים בבית הסקוטי ביפו. כן ארגן המגזין אירועים כמו תערוכות אפייה ובישול. עורכת המגזין כיום היא יעל כלב. העורכת הגסטרונומית היא אורלי פלאי-ברונשטיין (נכון לנובמבר 2011).
באוקטובר 2017 הודיעו בעלי המגזין על סגירתו לאחר 27 שנות פעילות, אך ציינו שאתר האינטרנט ימשיך לפעול.
ביוני 2018 נרכשה פעילות המגזין ואתר האינטרנט על ידי קבוצת יובל סיגלר

כותבים בולטים במהלך השנים

דניאל רוגוב, חני פרבר, ישראל אהרוני, קרין גורן, מיקי שמו, אביגיל מייזליק, אבי שטייניץ, ג'נסיס רובינסון, אוז קלארק, רות אוליבר, אורי שפט, ארז קומרובסקי, מאיר אדוני, צחי בוקששתר, אביב משה, שגב משה, שיר הלפרן, ויקטור גלוגר, עומר מילר, מיכל מוזס, דורית מיינצר, דרור פילץ, אורלי פלאי ברונשטיין, ערן שוורצברד, הנס ברטלה, שי-לי ליפא, שרית סרדס-טרוטינו, ענבל קליין, לילך רובין, רועי ירושלמי, מנה שטרום, מיקה שרון ואחרים.

פעילות בחו"ל

בשנת 2007 יצא לאור הספר The book of New Israeli food, פרי עטה של ז'אנה גור, העורכת הראשית של על השולחן. הספר זכה להצלחה רבה ובשנת 2008 יצא הספר לאור בניו יורק, על ידי הוצאת שוקן מבית רנדום האוס. הספר גם תורגם לגרמנית ויצא לאור בגרמניה על ידי הוצאת Umschau.
בשנת 2008 הוציאה מערכת על השולחן לאור את הספר Fresh flavors from Israel – אוסף מתכונים ישראליים מסורתיים וחדשניים. הספר יצא לאור גם בצרפתית בשנת 2011.
במקביל מייצגת ז'אנה גור, העורכת הראשית של ההוצאה, את הגסטרונומיה של ישראל בהרצאות וסדנאות בארץ ובחו"ל בעיקר בארצות הברית. הפעילויות מתבצעות בשיתוף גורמים כמו משרד החוץ, משרד התיירות וארגונים  יהודיים שונים.
מערכת "על השולחן" עונה באורח קבע לפניות מכל העולם בנושאי האוכל הישראלי, כולל מתן מידע לצד ליווי עיתונאים וקניינים בטיולים גסטרונומיים בישראל.

מועדון foodie

מועדון פודי הוא המועדון של מנויי על השולחן. חברי המועדון נהנים מהנחות בבתי עסק בתחום האוכל בישראל – מעדניות, מסעדות, יקבים וכו'.
שיח' דנון

חינוך

בכפר קיימים פעוטונים, גני ילדים, חטיבת ביניים ומתנ"ס.

כלכלה

הכלכלה העירונית מתבססת על  עסקים שונים בתוך היישוב וחקלאות. בנוסף לכך רבים מתושבי הכפר מתפרנסים מעבודה מחוץ לשיח' דנון מעבודה בבנייה ובמפעלי האזור.

שירותים ציבוריים

ביישוב קיימים טיפת חלב, מרפאה, בית מרקחת.