google/wiki40b huggingface dataset:
מטח דופן

מטח דופן (באנגלית: broadside) הוא ירי בו-זמנית מכל תותחי צד אחד של אניית מלחמה.

עידן המפרש

יעילותם של התותחים בעידן המפרש הייתה נמוכה יחסית. תותחים אלה היו יכולים להשיג פגיעה משמעותית באוניית האויב רק בטווח קצר. בשל כך, היה צורך במספר רב של תותחים כדי להשיג עוצמת אש משמעותית. בשל המספר הרב של התותחים הם סודרו לאורכה של האוניה, ופונים לצידיה. בשיאן של אוניות המלחמה המונעות במפרש, אוניות הקו, היו אוניות שנשאו למעלה מ-50 תותחים בכל צד, כאשר התותחים מסודרים בכמה קומות, על סיפונים שונים.
דופן האוניה נקראת Broadside, ובשל כך נקרא מטח מלא מכל התותחים בשם זה. כאשר ירתה האוניה משתי סוללות התותחים שלה, בשתי דפנותיה, נקרא הירי מטח דופן כפול. ירי כזה היה נדיר יחסית, מכיוון שכוח האדם על האוניות לא הספיק לאייש באופן מלא את כל התותחים בעת ובעונה אחת.
אוניות המלחמה היו מתקרבות זו אל זו, דופן מול דופן, עד שהיו בטווח היעיל. שני הצדדים ניסו להיות אלה שיירו את המטח הראשון. מטח דופן מלא היה עלול להיות בעל השפעה הרסנית על האויב, ויכול היה לתת יתרון רב בהמשך הקרב. מעבר לכך, לעיתים קרובות לאחר מטח הדופן הראשון ניתן לצוותי התותחים לירות לפי הקצב שלהם. צוות מנוסה ירה מהר יותר מצוות פחות יעיל, כך שבפועל היו רק מטחי דופן בודדים בקרב.

מטח צד כמדד

המונח "מטח דופן" משמש גם כהערכה לכוח האש של אוניית מלחמה. במובן זה, "מטח דופן" הוא עוצמת המטח של כל תותחי האונייה כאשר הם נורים בעת ובעונה אחת. ההערכה נעשית על ידי הכפלת משקל הפגז שאותו יכולה האונייה לירות מתותחיה הראשיים במספר הקנים. כך למשל, אוניות המערכה מסדרת איווה היו יכולות לירות פגזים שמשקלם כ-1,225 ק"ג. לאוניות היו 9 תותחים בקוטר 16 אינץ' (כ-406 מ"מ), ולפיכך משקלו של מטח דופן מאונייה כזו היה 11,022 ק"ג. כאשר חלק מהתותחים אינם יכולים לירות לכיוון מסוים, הם אינם נכללים בחישוב.
אברשאים

חשיבות כלכלית

הצמח החשוב והמוכר ביותר בסדרה הוא התה השחור (Camelia sinensis) ממשפחת התה. פירות המאכל המצויים בסדרה כוללים קיווי (Actinidia deliciosa), אפרסמון (Diospyros) ומספר פירות טרופיים.
רבים מנציגי הסדרה הם בעלי פרחים יפים, וגדלים בתרבות כצמחי נוי.
יוהאן פרידריך, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך

ביוגרפיה

יוהאן פרידריך נולד ב-18 באוקטובר 1654 באנסבך, לאלברכט השני, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך ולסופיה מגדלנה, נסיכת אטינגן-אטינגן, בתם של יואכים ארנסט, רוזן אטינגן-אטינגן ואנה זיבילה, רוזנת זולמס-זוננוואלדה.
בשנת 1667 מת אביו אלברכט השני, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך, ויוהאן פרידריך ירש את נחלותיו ותאריו, אולם מכיוון שהיה קטין מונה קרובו פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג לעוצר במקומו. יוהאן פרידריך למד באוניברסיטת שטרסבורג ובאוניברסיטת ז'נבה, ולאחר מכן ערך את הטיול הגדול וביקר בצרפת. בשנת 1672 החל יוהאן פרידריך לשלוט בעצמו בשטחי הנסיכות. יוהאן פרידריך נחשב לנסיך סובלני וחביב, אך לא היה מאוד שאפתני, והוא היה תלוי בהחלטות המועצה. הוא המשיך במדיניות הידידותית עם בית הבסבורג שהחל בה אביו, ויישב מהגרים צרפתים באנסבך ובשוואבך, שהובילו לתחייה כלכלית של המדינה. נטייתו המוזיקלית, ובמיוחד הימשכותו לאופרה ובלט, כמו גם אהבתו לפאר והדר, גרמו למחסור כלכלי בנסיכות.
ב-22 במרץ 1686 מת יוהאן פרידריך, ובנו כריסטיאן אלברכט, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך ירש את נחלותיו ותאריו.
עץ השמיים

תכנון

בסיס המגדל בנוי כמו חצובה; מגובה של 350 מטר ומעלה, מקבל המבנה צורת גליל על מנת לאפשר צפייה על נוף הנהר והעיר. ישנן תצפיות בגובה 350 מטר, עם קיבולת ל-2,000 צופים, ובגובה 450 מטר, עם קיבולת ל-900 צופים. התצפית העליונה כוללת הליכה על רצפת זכוכית בה המבקרים מטפסים חמישה מטרים לנקודה הגבוהה ביותר במשטח. חלק הרצפה מזכוכית מאפשר למבקרים מבט ישיר על הרחובות מתחת.
המגדל עמיד בפני רעידות אדמה, וכולל פיר מרכזי עשוי מבטון יצוק. כמו כן מחוברים לשלד הבניין בולמי זעזועים המסוגלים, לדברי המפתחים, להפחית ב-50% את האנרגיה של רעידת האדמה.
הבניין מואר בשתי תבניות שונות, אחת כחולה ואחת סגולה המשתנות מיום ליום. המגדל מואר בעזרת נורות לד.
שם המגדל נבחר לאחר שנאספו הצעות מכלל הציבור. גובה הבניין נבחר בשל משמעותו. הספרות 6,3,4 מייצגות את המילה "מוסאשי", שם ישן לאזור בו עומד המגדל.
עם התקרבות מועד פתיחת הבניין, נאסף טור של אנשים שבוע מראש לרכוש כרטיסים. כל ההזמנות לעלייה למגדל נמכרו מראש לחודשיים שאחרי הפתיחה. ביום הפתיחה פקד את המגדל קהל של עשרות אלפים, למרות הגשם שהפריע לתנאי הראות בתצפיות. רוחות חזקות אף גרמו לסגירתן של שתיים מתוך 13 המעליות והשאירו צופים תקועים בנקודות התצפית לזמן קצר. לדברי חברת טובו, 1.6 מיליון מבקרים פקדו את המגדל בשבוע הראשון לפעילותו.
הנס מומזן

תולדות חייו

מומזן נולד במרבורג, בנו של ההיסטוריון וילהלם מומזן (גר') ונינו של ההיסטוריון תאודור מומזן. אחיו התאום היה ההיסטוריון וולגפגנ מומזן . הוא למד גרמנית, היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטת היידלברג, אוניברסיטת טיבינגן ואוניברסיטת מרבורג. הוא היה פרופסור באוניברסיטת טיבינגן בשנים 1960 ו-1961, באוניברסיטת היידלברג בין השנים 1963–1968 ובאוניברסיטת בוכום מ-1968. הוא נישא למרגרטה ריינדל ב-1966. הוא היה חבר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית מ-1960 עד מותו. ב-1980 היה מומזן הפרופסור האורח הראשון של מרכז קבנר להיסטוריה גרמנית באוניברסיטה העברית.

מחקריו המוקדמים

מומזן היה תלמידם של ההיסטוריונים הגרמנים הנס רוטפלס  ופרידריך מיינקה . את הדוקטורט שלו כתב מומזן בהדרכתו של רוטפלס על "שאלת הלאומים והסוציאל־דמוקרטיה באימפריה האוסטרו-הונגרית". מומזן היה אסיסטנט של רוטפלס, וכתב מטעמו ערכים מרכזיים בלקסיקון ההיסטורי של הוצאת פישר .
באוניברסיטת היידלברג היה מומזן אסיסטנט של ורנר קונצה , היסטוריון חברתי של העת החדשה בגרמניה. עבודת ההביליטציה שלו הייתה על הפקידות של הרייך השלישי.
מחקרים מוקדמים נוספים של מומזן עסקו במעמד הפועלים הגרמני, הן כשלעצמו והן כגורם בחברה הגרמנית. ספרו משנת 1979, "תנועת הפועלים והשאלה הלאומית" (Arbeiterbewegung und nationale Frage), אוסף מאמרים שכתב בשנות השישים והשבעים, היו סיכום של מחקריו בנושא ההיסטוריה של מעמד הפועלים הגרמני.

עליית המפלגה הנאצית לשלטון

בשנות השמונים החל מומזן לחקור את השואה והנאציזם, בדגש על הוויכוח בין אינטנציונליזם לפונקציונליזם. בין היתר כתב מאמרים על מעמדו של היטלר בשיטה הנציונל-סוציאליסטית ועל הפתרון הסופי בראי האידאולוגיה הנאצית. בכתיבתו המאוחרת יותר התייחס לנסיבות עליית הנאצים לשלטון והתבססותם בשלטון, התגבשות הפתרון הסופי וההתנגדות לנאציזם. במחקריו אתגר מומזן את התפיסה המקובלת במחקר, לפיה הנאציזם עלה לשלטון רק עקב פגמיה של החוקה ומנגנון השלטון ברפובליקת ויימאר. מומזן קבע שגם לזרם הפולקיסטי בגרמניה, לשמרנות הגרמנית ולבורגנות הגרמנית חלק משמעותי בעליית הנאציזם.
עוד טען מומזן שהלחץ של בעלות הברית מאז חוזה ורסאי גיבש את רפובליקת ויימאר סביב שר החוץ גוסטב שטרזמן, ורק כאשר הפסיקו בעלות הברית לתבוע פיצויים מגרמניה, החלה עליית הימין הקיצוני, האנטי-דמוקרטי.

גרמניה הנאצית

לגבי הצלחת השלטון הנאצי להתבסס דרך מחנות ריכוז וטרור, טען מומזן שבנוסף לכך תמכו בהיטלר גם האליטות הישנות והחדשות, בהן התעשיינים, היונקרים הפרוסים, הצבא, פקידות המדינה והשמרנות הישנה.
מומזן טען שחוסר ההתעניינות של היטלר בפרטי הפרטים של יישום המדיניות הוביל להתחרות של פקידיו ושריו זה בזה, מה שהוביל ל"הקצנה מצטברת" בנושא היחס כלפי היהודים. בכך התווה מומזן את קווי ההסבר של אסכולת הפונקציונליזם בחקר השואה. את תוכנית מדגסקר הביא כדוגמה לכך שעד 1941 עדיין לא הייתה החלטה על מהותו של הפתרון הסופי - אם מדובר בגירוש או השמדה.

אנטישמיות

לגבי האנטישמיות בגרמניה טען מומזן שהיא הייתה נרחבת יותר מאשר בסיס התומכים של המפלגה הנאצית. מחקריו של מומזן לגבי ההתנגדות למשטר הנאצי בגרמניה העלו שגם המתנגדים, ברובם, היו אנטישמים, אך האנטישמיות שלהם לא כללה את הרצון להיפטר מהיהודים, אם ברצח או בגירוש, אלא "רק" את הרצון לבודד אותם מבחינה כלכלית וחברתית, ולבטל את האמנציפציה וההיטמעות של היהודים בחברה הגרמנית.
חדית' א-נאס

חדית' א-נאס (בערבית: حديث الناس מילולית: "שיח ההמון") הוא שבועון ישראלי בשפה הערבית הרואה אור מאז 1999 בנצרת. בפינת סקירת העיתונות שלו בתוכניתו של רזי ברקאי "מה בוער" ציין אחמד טיבי שהשבועון הוא הבטאון המרכזי של העילית האינטלקטואלית של ערביי ישראל, בעיקר בצפון הארץ. עורכו הראשי הוא העיתונאי ודיע עואודה.
ריצת 3000 מטר מכשולים

ריצת 3000 מטר מכשולים היא תחרות באתלטיקה הכוללת ריצה לאורך 3,000 מטרים, שבמהלכה על הרצים לעבור 35 פעמים מכשולים, שגובהם הוא 91.4 ס"מ לגברים או 76.2 ס"מ לנשים. בניגוד למרוצי משוכות, מכשולים אלה כבדים ובנויים כך שלא ניתן להפילם. בסמוך לאחד המכשולים נמצאת בריכת מים שאורכה 3.66 מטרים ועומקה המרבי, בסמוך למכשול, הוא 70 ס"מ, והיא נעשית רדודה יותר ככל שמתקרבים לקצה.

חוקים

מספר הסיבובים בריצה משתנה בהתאם למיקום מכשול המים - בצידו הפנימי של המסלול, או בצידו החיצוני. בעת הזינוק הרצים מתפרסים על כל המסלולים, אך מתחילת הריצה יכולים לעבור לרוץ בכל מסלול שירצו. על הרצים לעבור עשרים ושמונה מכשולים רגילים ועוד שבעה מכשולי מים ללא קשר למספר הסיבובים. לרצים מותר לדרוך על המכשול בשביל לעבור אותו, מה שנפוץ בעיקר במעבר מכשולי המים.

היסטוריה

מקורו של הענף באיים הבריטיים. רצים התחרו בריצה בין מגדלי הכנסייה של העיירות השונות, ובדרכם דילגו מעל פלגי מים ואבנים. מגדלי הכנסייה נבחרו כנקודות המוצא והסיום משום שאלה נראו למרחוק, וניתן לזהותם בקלות. עד היום, מכונה הענף באנגלית "Steeplechase" - פירוש המילה "Steeple" הוא "מגדל כנסייה".
באופן ממוסד יותר, ראשיתו של הענף ב-1860, אז ארגנה אוניברסיטת אוקספורד מרוץ מכשולים לאורך שני מייל. ב-1865 עבר המרוץ למסלול שטוח, כמקובל בימינו. המרוץ הפך לתחרות אולימפית באולימפיאדת פריז (1900), אז הונהגו שני מרוצים, למרחקים של 2,500 ו-4,000 מ'. באולימפיאדת סנט לואיס (1904) הונהג מרוץ לאורך 2,590 מ' ובוטל המרוץ ל-4,000 מ', ובאולימפיאדת לונדון (1908) הונהג מרוץ לאורך 3,200 מ'. רק באולימפיאדת אנטוורפן (1920) התייצב המרחק על 3,000 מ'. מאולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) עד אולימפיאדת לונדון (2012), כל המנצחים במרוץ היו קנייתים, למעט באולימפיאדת מונטריאול ואולימפיאדת מוסקבה, אותן החרימה קניה.
ריצת 3000 מטר מכשולים לנשים התקיימה לראשונה באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי ב-2005. המנצחת, דורקוס אינזיקורו מאוגנדה הייתה האתלטית האוגנדית הראשונה אי פעם שזכתה במדליית זהב באליפות עולם באתלטיקה. ריצה זו לנשים, נוספה לתוכנית האולימפית באולימפיאדת בייג'ינג (2008). המנצחת הייתה גולנארה סאמיטובה מרוסיה, שאף קבעה בה את שיא עולם וגם הייתה לאשה הראשונה שרצה בפחות מ-9 דקות.
ריצת 3000 מטר מכשולים לנשים התקיימה לראשונה באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי ב-2005. המנצחת, דורקוס אינזיקורו מאוגנדה הייתה האתלטית האוגנדית הראשונה אי פעם שזכתה במדליית זהב באליפות עולם באתלטיקה. ריצה זו לנשים, נוספה לתוכנית האולימפית באולימפיאדת בייג'ינג (2008). המנצחת הייתה גולנארה סאמיטובה מרוסיה, שאף קבעה בה את שיא עולם וגם הייתה לאשה הראשונה שרצה בפחות מ-9 דקות.
תחנת אוטובוס

מבנה התחנה וסימונה

מקובל לסמן תחנת אוטובוס כשלט הניצב בראש עמוד. כאשר התחנה היא מבנה ימוקם השלט בראש המבנה או לצידו. ישנן תחנות אוטובוס הכוללות מבנה מסתור המיועד להגן על הנוסעים הממתינים מגשם או מהשמש. לעיתים ממוקמת תחנת האוטובוס לצד מפרץ חניה מיוחד המיועד לאוטובוסים, או לצד נתיב תחבורה ציבורית. במקרים אלה, לרוב מסומנת התחנה בסימון על שפת המדרכה על מנת לסמן לנהגים בכלי רכב אחרים, כי העצירה במפרץ או בסמוך לתחנה אסורה, ומיועדת לאוטובוסים בלבד.
מבנה המחסה לנוסעים יכול להיות עשוי מגג פשוט המקרה על הנוסעים, ויכול לכלול מושבים לנוסעים. לעיתים לתחנות מספר קירות המגינים על הנוסעים מפני הרוח, וכן לעיתים כוללות התחנות תאורה לנוסעים הממתינים. תחנות אוטובוס משוכללות יכולות לכלול מיזוג אוויר. יש המשתמשים בקירות התחנה על מנת להציב פרסומות או מידע לציבור.
אבנר בן גל

אודות

בן-גל נולד באשקלון וגדל ברמת השרון. הוריו הם אסתר ואביגדור (יאנוש) בן-גל, לשעבר אלוף פיקוד הצפון.
לאחר שירותו הצבאי הוא עבר ללונדון ועבד תקופה קצרה באל על. עם חזרתו לארץ שכנע אותו חברו, אוהד מרומי, להירשם ללימודי אמנות בבצלאל, לימודים אותם סיים בשנת 1993. תערוכת היחיד הראשונה שלו, "מסיבת יום הולדת אתיופית", הוצגה במוזיאון רמת גן בשנת 1994 ונאצרה על ידי נחום טבת. כמו כן הציג את התערוכות "סמים מתולתלים" בסדנאות האמנים בתל אביב בשנת 1998 ,"צבא חדש" בשנת 1999 בגלריה מרי פאוזי שפעלה ביפו ואת "ערב החורבן" בגלריה טל אסתר 2001.
בן-גל הציג תערוכות במוזיאון תל אביב, ביריד "Armory Show" בניו יורק בשנת 2001, ובביאנלה בוונציה בשנת 2003. הוא קיבל בשנת 2001 מלגת מחיה לשנה בניו יורק ואחר כך נשאר בעיר עוד שנתיים. בשנת 2010 הציג תערוכת יחיד בגלריית בורטולמי בניו יורק. בשנת 2007 הציג את התערוכה המוזיאלית הראשונה שלו, "Sudden Poverty", במוזיאון לאמנות בעיר אספן שבקולורדו. הציג תערוכות יחיד גם במוזיאון לאמנות עכשווית בבזל ובגלריה סיידי קולס בלונדון.
בשנת 2008 זכה בפרס רפפורט לאמן ישראלי בכיר.
אפופלסט

אַפּוֹפְּלַסְט היא מערכת דפנות התאים הרצופה, העוברת דרך הצמח כולו ומשמשת כמרחב דיפוזי מחוץ לממברנה. בקרה על המעבר הדיפוזי של מים ומומסים מתבצעת על ידי פסים כספרים בשורשי הצמח, מרווחי אוויר והקוטיקולה של הצמח. 
מים הנקלטים על ידי השורשים יעברו במסלול האפופלסטי עד הגיעם לפסים הכספרים, הנמצאים בשכבת האנדודרם המקיפה את צרורות ההובלה. הפסים הכספרים שאינם חדירים למעבר מים מתעלים את המים למסלול הסימפלסטי, מסלול המאפשר הולכה מבוקרת של מים.
האפופלסט בנוי כדופן חיצונית מקשרת של תאים סמוכים, תוך יצירת רקמת מעבר דיפוזי, הדומה באופייה לסימפלסט (SYMPLAST). ההובלה האפופלסטית מאפשרת מעבר של מים ומומסים על פני רקמה או איבר.
במעבר חומרים מהאפופלסט אל המערכת הסימפלסטית, עוברים החומרים דרך מערכת בקרה פנימית של הצמח.
חשיבות האפופלסט באה לידי ביטוי במספר אופנים:
- באינטראקציית הצמח עם סביבתו- 
לדוגמה: פחמן דו-חמצני מוכרח לעבור תהליך התמוססות באפופלסט לפני המעבר לכלורופלסט לצורך ביצוע פוטוסינתזה. באופן דומה, כל מולקולות במצב צבירה גזי הנחוצות לקיום הצמח חייבות לעבור דרך האפופלסט.
- בתקשורת בין תאית- 
דוגמה לכך היא במצב של חוסר חמצן מקומי בצמח, יכול התא להעביר אות אזהרה לתאים סמוכים. בנוסף, תוך דקות יכול לעבור המסר ליתר גוף הצמח ולעורר את ההגנה הנחוצה.

מקורות

Molecular Biology of the Cell- fifth edition
Bruce Alberts
Alexander Johnson
Julian Lewis
Martin Raff
Keith Roberts
Peter Walter
2008
ביולוגיה של התא- מולקולה אברן ותא
אליזמסקי 2002.
Encyclopedia of Applied Plant Sciencs
Volume 2 and 3
Edited by:
Brian Thomas
Dennis J murphey
Brian C. Murray
2003
שרה גלוזמן

שרה גלוּזמן-גִרוֹס (18 באוקטובר 1915, תרע"ו – 1988) הייתה סופרת ומשוררת ילדים ונוער ואשת חינוך ישראלית. כלת פרס למדן לספרות ילדים ונוער (1972).

ביוגרפיה

שרה גלוזמן נולדה בסתיו 1915 באוּמַן שבאוקראינה, בתם של חיה לבית וינריב ובן-ציון גלוזמן. אחיה הבכור היה ממארגני התנועה הציונית הבלתי-לגאלית, והיא עצמה השתייכה לשכבת הילדים של תנועה זו. כשהייתה בת שבע, בשנת 1922 או ב-1923, עלתה לארץ ישראל עם הוריה ואחֶיה. גדלה והתחנכה בתל אביב, ושם גם סיימה את לימודיה בסמינר לגננות שבהנהלת יחיאל היילפרין. עבדה כמה שנים כגננת בקיבוצים גבעת השלושה ועין חרוד, ולאחר מכן עברה לשמש כמזכירה במחלקת החינוך של הוועד הלאומי ולאחר קום המדינה במזכירות משרד המפקחים של משרד החינוך בתל אביב.
בשנת 1943 נישאה לבן-ציון גרוס (1912–1989), מורה ללשון עברית, ספרות, תנ"ך ותלמוד, יליד כפר ליד מונקאטש, שעלה ארצה מצ'כוסלובקיה ב-1939. בני הזוג היו הורים לשני בנים, אפרים וגדעון.
גלוזמן תוארה כאישה קטנת קומה, רזה וממושקפת.
היא נפטרה בשנת 1988, בגיל 73. נקברה בבית העלמין הדרום. הותירה את בן-זוגה, שני בניה וארבעה נכדים.
אלמנהּ, בן-ציון גרוס, נפטר כעבור שנה, ב-1989, ונטמן לצדה.

יצירתה הספרותית

גלוזמן החלה לפרסם סיפורים קצרים ב-1933, כשהייתה כבת 17, בעידודו של ח"נ ביאליק (שעליו כתבה לימים רומן ביוגרפי לבני הנעורים בשם "בן המוזג", 1970).
סיפוריה הראשונים פורסמו בעיתון תנועת הנוער העובד, "במעלה", ואחר המשיכה לפרסם סיפורים ושירים בו ובעיתוני ילדים ונוער נוספים: "דבר לילדים" ו"עִתּוֹנֵנוּ", ובתוך זמן קצר החלה לפרסם רומנים בהמשכים ביומון "דבר", בשבועון "העולם" ובכתבי עת ספרותיים, וכן סיפורים ושירים בעיתוני ילדים, בהם בפרט "הצופה לילדים", שבו כתבה במשך שנים.
הראשון בספריה, "על סף המוות" - סיפור "מחיי פועלים בארץ ישראל" - נכתב בשנת 1933, כשהייתה בת 19. גיבור הסיפור הוא אחיה, שנפטר ממחלת השחפת באותה תקופה. הסיפור הופיע בהמשכים ב"דבר", וב-1936 ראה אור בצורת ספר. ספרה השני, "אל הגבול", מחיי המחתרת של התנועה הציונית-הסוציאליסטית בברית המועצות, התפרסם במקור בהמשכים ב"העולם". בנושא המחתרת הציונית ברוסיה ואסירי ציון עסק גם ספרה "חומות הברזל".
עוד מספריה: "המשורר מסרגוסה", על חיי שלמה אבן גבירול, ו"מסתרי הגורל" - סיפור על קורות נער יהודי בימי השואה, שגדל בבית נוצרים ואחרי תלאות וגלגולים מצא את דרכו לעמו.
גלוזמן חיברה חוברות ללימוד הקריאה ומקראות לבית הספר היסודי. משיריה הולחנו על ידי נחום נרדי, אפרים בן-חיים וניסן כהן-מלמד, ושובצו במקראות ובשירונים. מהידועים שבין שיריה לחגים: "חנוכייה לי יש".
גלוזמן ביטאה ביצירותיה את חוויותיו של הילד, עולמו והנופים המקיפים אותו. היא זכתה לשבחי הביקורת: "עדינות רוך ושובבות ממלאים את שיריה", כתבה בשנות ה-40 המחנכת טובה חסקינה. לדברי חוקר ספרות הילדים אוריאל אופק, "בעוד שרוב המשוררות בנות-דורה ביטאו בשיריהן את סביבתו ה"נייטרלית", או העירונית, של הילד הקטן, מיקדה שרה גלוזמן את נושאי שיריה בעיקר בטבע, מראותיו ויצוריו – פרפר וציפור, שדה פורח ועדר צאן. לדבריה היה זה מורָהּ בסמינר יחיאל הילפרין, שהשפיע על ראשית כתיבתה; ואמנם חותם הצלילות המרבית והחזרות הריתמיות, שאיפיינו את יצירת הילפרין, ניכרים בשיריה הראשונים לטף, שכתבה בהיותה מורה בעמק".
בשנת 1972 זכתה בפרס למדן לספרות ילדים ונוער מטעם עיריית רמת גן על ספרה "בן המוזג", על חיי ח"נ ביאליק.
דחיסות לקסיקלית

דחיסות לקסיקלית (Lexical Density) היא מונח מתחום הבלשנות המתאר את היחס שבין מילות התוכן (שמות ופעלים) לבין מילות התפקוד (כגון מילות יחס) בטקסט נתון.
המונח "דחיסות לקסיקלית" נטבע בשנת 1979 על ידי הבלשן מיכאל האלידיי (Halliday), שמצא כי אחד ההבדלים הבולטים המבחינים בין שפה דבורה לשפה כתובה הוא הדחיסות הלקסיקלית שבהן. חישוב הדחיסות נעשה במילות תבנית (מספר המילים השונות המופיעות בטקסט) ולא בתמניות (מספר המילים המופיעות בטקסט, כולל חזרות), מכיוון שקבוצת מילות התפקוד היא קבוצה קטנה וסגורה, ולכן מספר התבניות שבה קטן יחסית, לעומת קבוצת מילות התוכן, שהיא קבוצה פתוחה ויצרנית. עובדה זו יכולה להשפיע על תוצאות הבדיקה ולהטות את הכף לטובת מילות התוכן.
במחקרים נמצא כי מידת הדחיסות הלקסיקלית גבוהה בהתאם למידת הרשמיות של הטקסט והמשלב שלו. כלומר, השפה הכתובה דחוסה יותר מזו הדבורה, והיא מתאפיינת בשיעור גבוהה של מילות תוכן לעומת מילות התפקוד. אחד ההסברים לתופעה זו הוא שבשיח הכתוב המבנים התחביריים מורכבים, ארוכים ודחוסים מבחינה רעיונית יותר מאשר בשפה הדבורה, וזאת משום שבניגוד לשיח הדבור, הכותב יוצא מנקודת הנחה שהנמען יכול לחזור ולקרוא בטקסט אם אינו מבין משהו. בניגוד לכך, השפה הדבורה מתאפיינת בהפקה מידית הנעשית באינטראקציה בין הדוברים, ולכן פעמים רבות משתמשים הדוברים במילות תפקוד שונות הקשורות לשמירה על תקשורת רציפה וקשרים בין-אישיים.
הלוח הבבלי

הלוח הבבלי היה לוח שנה המבוסס על שילוב של מחזור הירח ומחזור השמש. כל שנה הכילה 12 חודשים ירחיים, המתחילים כל אחד במולד הירח, ולפי הצורך נוסף חודש מעובר אחד. הלוח מבוסס על לוח שומרי של השושלת השלישית של אור שהתגלה כלוח אומה של שולגי מהמאה ה-21 לפנה"ס.

ימים

בסופרם מכל תחילת חודש חדש, הבבלים ציינו כל יום שביעי כ"יום קדוש" הנקרא גם "יום רע" (במובן שאין לערוך בו פעילויות אסורות). בימים אלה נאסר על פקידי הציבור לעשות פעילויות מסוימות, ומגבלות הוטלו אף על האדם הפשוט. היום ה-28 נודע כ"יום מנוחה". בימים אלו הוגשו מנחות לאלים ולאלות השונים, כנראה בלילה כדי לעקוף את האיסורים. למורדוך ועשתר ביום השביעי, לנינליל ולנרגל ביום ה-14, לסין ולשמש ביום ה-21, ולאנכי ולמה ביום ה-28. לוחות מהמאה השישית, בתקופת כורש וכנבוזי השני מצביעים שהתאריכים היו לעיתים מחושבים בקירוב. מחזור ירחי הכולל 29 או 30 יום, הכיל שלוש תקופות בנות שבעה ימים ותקופה אחרונה בת שמונה או תשעה ימים, שוברת את מחזור השבועות.
הבבלים ציינו גם את היום ה-19 בחודש כ"יום רע" מיוחד, "יום הזעם", משום שהוא היום ה-49 של החודש הקודם, ובכך משלים "שבוע של שבועות". קורבנות הוקרבו ל-נינורתה והיום הוקדש לנינטינוגה, וייתכן שהגבלות נוספות הוטלו ביום זה.
בנוסף, משחזור לוחות אובחן היום ה-15 כ-Sapattuᵐ או Sabattuᵐ ביום הירח המלא. מילה זו תואמת למילה העברית שבת, אך היא במחזוריות חודשית ולא שבועית. כנראה היא נגזרת מ-sa-bat האשורית ("אמצע-מנוחה"), וכך גם באכדית um nuh libbi ("יום מחצית המנוחה"). מסקנה זו משחזור האנומה אליש בו נכתב: "[Sa]bbath shalt thou then encounter, mid[month]ly."‏
אריך פוקס

אריך פוקס (9 באפריל 1902 - 25 ביולי 1980) היה חייל נאצי בדרגת אס-אס שארפיהרר שלקח חלק בתוכנית T4 - אותנסיה ובמבצע ריינהרד במהלך השואה.
פוקס החל את הקריירה שלו כמכונאי רכב והצטרף לשורות המפלגה הנאצית ולאס אה במאי 1933. בשנת 1940 שובץ בתוכנית T4 אותנסיה, ושימש כנהגו האישי של אירמפריד אברל כשאברל היה המנהל האחראי של מרכזי ההמתה בברנבורג ובברנדנבורג. פוקס נכח בהוצאות רבות להורג בגז של נכים ומוגבלים.
הונדה S500

מכוניות הקיי

קבוצת מכוניות אלו מכונה ביפנית קייג'ידושה (שמשמעותו רכב קל) ובאנגלית נהוג לכנות את מכוניות הקבוצה קייקארס. מאפייני מכוניות אלו מוכתבים על ידי תקנות רישוי יפניות הנותנות הקלות באגרות רישוי, מיסוי, תנועה וחנייה ברחבי יפן. 
התקנות הוצגו לראשונה ב-1949 לאחר מלחמת העולם השנייה כדי לקדם ייצור מכוניות זולות וברבות השנים הפכו לרלוונטיות בניסיון לטפל בצפיפות הגדולה בערים. התקנות הראשונות הגבילו את אורך המכונית ל-2.8 מטר ומנוע 150 סמ"ק, אך במהרה עודכנה ההגבלה ל-360 סמ"ק. 
עם השנים הועלו הספים השונים והתקנות הנוכחיות מ-1998 מגבילות לנפח של 660 סמ"ק, אורך של 3.39 מטר והספק מרבי של 64 כ"ס. כיום, 
דוגמה למכוניות קיי : סוזוקי ספסיה, סוזוקי פאלט.
תומאש ולדוך

קריירת מועדונים

ולדוך גדל במועדון הנוער סטוצ'יוביץ גדנסק, ובשנת 1988 החל את קריירת הבוגרים שלו בגורניק זאבז'ה מליגת העל הפולנית, מועדון שהיה בשיא תפארתו בסוף שנות ה-80. ולדוך לא לקח תארים עם גורניק זאבז'ה, אך הציג יכולת מצוינת, ואף זומן לסגל נבחרת פולין לאולימפיאדת ברצלונה (1992). לקראת עונת 1994/95, לאחר שש עונות בגורניק זאבז'ה, בהן הופיע 152 פעמים בליגה והבקיע שמונה שערים, עבר ולדוך לבוכום מהבונדסליגה, והשתלב מהר מאוד בקבוצתו החדשה כאשר הפך לשחקן הרכב, אך כבר בעונה הראשונה נשרו ולדוך ובוכום לליגת הבונדסליגה השנייה. בעונת 1995/96 חזרו ולדוך ובוכום לבונדסליגה לאחר שסיימו את העונה במקום הראשון. בשתי העונות הבאות נשארה בוכום בליגה, אך בעונת 1998/99 נשרו שוב ולדוך ובוכום לבונדסליגה השנייה, ולכן ולדוך עזב את הקבוצה לאחר חמש עונות, בהן צבר 133 הופעות ליגה והבקיע שמונה שערים.
לקראת עונת 1999/00 חתם ולדוך בשאלקה 04, והשתלב מהר בקבוצה. בעונת 2000/01 היה ולדוך חלק מעונת שיא של שאלקה 04, שהסתיימה במקום שני בבונדסליגה, לאחר אובדן אליפות בדקות הסיום של מחזור ההכרעה לבאיירן מינכן, ובזכייה בגביע הגרמני, כאשר ולדוך לא שיחק בגמר בו ניצחה שאלקה 0–2 את אוניון ברלין. בעונה זו, ולדוך הבקיע חמישה שערי ליגה. בעונת 2001/02 הודחו ולדוך ושאלקה מליגת האלופות כבר בשלב הבתים. בתום עונה זו, הוסיף ולדוך גביע גרמני נוסף לארונו, לאחר ניצחון 2–4 בגמר על באייר לברקוזן. ולדוך שיחק 90 דקות בגמר זה. בעונת 2002/03 הודחו ולדוך ושאלקה מגביע אופ"א לאחר תבוסה 1–4 ללגיה ורשה בשלב 32 הגדולות. ולדוך השתלב היטב בשאלקה, והיה שחקן הרכב קבוע עד לעונת 2004/05, אז איבד את מקומו בהרכב, ובעונת 2005/06, שהייתה העונה האחרונה של ולדוך בשאלקה, כמעט שלא שיחק. בתום עונה זו עזב ולדוך את שאלקה לאחר שצבר 142 הופעות ליגה והבקיע 13 שערים, וחתם ביאגילוניה ביאליסטוק מליגת העל הפולנית, שם שיחק עונה אחת, ובתומה פרש ממשחק פעיל.

קריירה בינלאומית

ולדוך החל לשחק בנבחרת פולין בשנת 1991. בשנת 1992 השתתף ולדוך עם נבחרת פולין באולימפיאדת ברצלונה (1992), עמה זכה במדליית כסף, לאחר הפסד 2–3 לנבחרת ספרד. ולדוך ופולין נכשלו על אף הפוטנציאל הרב להעפיל לטורנירים גדולים אחרים במהלך שנות ה-90, אך כן הצליחו להעפיל למונדיאל 2002 לאחר קמפיין מוקדמות מרשים. במונדיאל זה ולדוך שימש קפטן הנבחרת, והציפיות ממנה היו גבוהות, אך המונדיאל הסתיים במפח נפש ובהדחה בשלב הבתים, כאשר ולדוך פתח בשני המשחקים הראשונים בהם הפסידה פולין לנבחרות קוריאה הדרומית ופורטוגל, ונכנס כמחליף בדקה ה-89 במשחק חסר משמעות בו פולין ניצחה את נבחרת ארצות הברית. לאחר מונדיאל זה, ולדוך פרש מהנבחרת.

קריירת אימון

ולדוך עסק בתפקידי אימון שונים בעיקר בקבוצות נוער בשאלקה 04 ובגורניק זאבז'ה. החל משנת 2014 ולדוך הוא עוזר המאמן בקבוצת המילואים של שאלקה 04.

חיים אישיים

ולדוך נשוי ואב לשני בנים ושתי בנות. בנו, קמיל, משחק במועדון הגרמני פ.צ. קראי מהעיר אסן.
אסתר אלכסנדר

אסתר אלכסנדר (1929 – אפריל 2005) הייתה כלכלנית ישראלית, יועצת כלכלית למספר שרים בממשלות ישראל, בהם יצחק מודעי, משה שחל ואורה נמיר וכן שימשה שנים רבות ככלכלנית הראשית של משרד הפיתוח ומשרד האנרגיה.

ביוגרפיה

אלכסנדר נולדה בהונגריה בשם ורה נוימן והתחנכה בתנועת השומר הצעיר.
בתקופת השואה הייתה אלכסנדר חברה במחתרת השומר הצעיר בבודפשט. מספר ימים לפני סוף הכיבוש הגרמני נתפסה אלכסנדר על ידי כנופיה של "צלב החץ" אך הצליחה להימלט כשכלאה התחיל להתמוטט במהלך הפצצה פרטיזנית.
לאחר עלייתה לישראל למדה כלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת בריטיש קולומביה (UBC) בוונקובר, קנדה.
עיקר מחקריה עוסק בבעיית הסטגפלציה. פיתחה את "תאוריית חלוקת ההכנסות של האינפלציה", שאינה מקובלת באסכולות הכלכליות המרכזיות.
אלכסנדר הייתה נשואה לפרופסור שלמה אלכסנדר עד למותו ב-1998 ואם לשלושה.

כוח השוויון בכלכלה - המשק הישראלי בשנות ה-80

ספרה "כוח השוויון בכלכלה - המשק הישראלי בשנות ה-80" יצא בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1990.
ספר זה מנתח את התהליכים הכלכליים של ישראל בשנות ה-80 בעזרת תאוריה אותה פיתחה המחברת, "תאוריית חלוקת ההכנסות של האינפלציה", המוצגת בספר.
ייחודו של הספר ושל התאוריה המוצגת בו, הוא בניסיון להציג ניתוח לתופעת הסטגפלציה, כינוי לאינפלציה תוך כדי מיתון ואבטלה, שהתרחשה בשנים אלו בישראל, ואותה התקשו להסביר תאוריות כלכליות קודמות.
בספר טוענת המחברת שהגורם העיקרי לסטגפלציה היא מדיניות המוניטריזם, הגורמת לחלוקת הכנסות בלתי-שוויונית. לטענתה, שוויון וצמיחה כלכלית הם תהליכים מקבילים, המשגשגים או מדרדרים יחדיו. בספר מדגישה המחברת את הצורך הכלכלי והחברתי לחזק מחדש את מדינת הרווחה הישראלית, על מנת לצמצם את הפערים הכלכליים כמו גם לחזק את הכלכלה הישראלית.