google/wiki40b huggingface dataset:
RISAT-2

עקרון הפעולה של לוויין תצפית מכ"מי

הלוויין RISAT-2 עושה שימוש בטכנולוגיית מכ"ם מִפְתָּח סינתטי (SAR). המכ"ם משתמש בתנועת הלוויין (במהירות של קרוב לשמונה קילומטרים בשנייה) על מנת לייצר אנטנה סינתטית מההדים שחוזרים לאורך מסלול הטיסה. המכ"ם משתמש באינטרפרומטריית רדיו על מנת לשרטט תמונה ברזולוציה גבוהה של פני השטח, ללא תלות במזג האוויר.

שיתוף פעולה עם ישראל

מקורות רבים בהודו ומחוץ לה ייחסו את מוצא הלוויין לישראל. ראש הארגון ההודי לחקר החלל מנדהבאן נאיר פרסם הכחשה רשמית וציין כי הלוויין הוא הודי. יום לפני שיגור הלוויין פרסם הארגון ההודי לחקר החלל איורים של הלוויין מהם עולה כי מטעד המכ"ם של הלוויין זהה למקטע המכ"ם של הלוויין הישראלי טכסאר. לאחר השיגור פורסמה הודעה לתקשורת שמקורה בארגון ההודי לחקר החלל ובו מצוין בפירוש כי הלוויין פותח בשיתוף פעולה עם התעשייה האווירית לישראל בע"מ.]
אור אילן

ביוגרפיה

אור אילן נולדה וגדלה באשקלון. היא בוגרת תיכון עירוני א' אשקלון וכן קורסים באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. בצה"ל שירתה בלהקה הצבאית של חיל החינוך. בוגרת המסלול התלת-שנתי בבית צבי (2008-2005). בתום לימודיה החלה ללמוד את שיטתה של איוונה צ'באק אצל שחר רוזן, אלון נוימן ואיוונה צ'באק. עברה קורס משחק בהנחיית אורית שר. בשנה השלישית ללימודיה חתמה על חוזה בתיאטרון הבימה והחלה לשחק בהצגות שהועלו בו.
בתיאטרון הספרייה שיחקה בכמה תפקידים ראשיים ומרכזיים בהצגות - ב"פיפן", בבימויו של דניאל אפרת בתפקיד האלמנה קתרין; במחזמר "קאטס" מאת אנדרו לויד ובר בתפקיד החתול ראמפלטיזר; ב"אנני", בתפקיד אנני.
בהבימה אור אילן שיחקה בהצגות רבות, בהן "לרקוד ולעוף" בבימויו של אלון אופיר, בתפקיד ענת, אהובתם של אסף (אושרי כהן) ויוסי (נתי רביץ). גילמה את דמותה של ורוניקה, נערה מורדת ואהובתו של צוקרמן (עידן אלתרמן), בקומדיה המוזיקלית "נתתי לה חיי" שנוצרה בשיתוף פעולה בין מאור זגורי לשחקנים על פי שיריו של דני סנדרסון. ב"מסילה לדמשק" שיחקה את ילדתה בת ה-13 של ניני (הילה פלדמן) שמגודלת בידי שרה (יבגניה דודינה).
רקדה ושיחקה בתפקידים הראשיים בשתי קופרודוקציות של תיאטרון מופע ולהקת המחול הקיבוצית - "בת הים" בבימויה של גליה בארי על פי סיפורו של אנדרסן; ובתפקיד אצבעונית בהצגה "אצבעונית", מאת ובבימויין של גליה בארי ונירית אהרוני שוויצר.
בתיאטרון אורנה פורת שיחקה בתפקיד הראשי של שירז בהצגה "הלב של שירז", מחזה של ריטה וצרויה להב על פי אגדת עם פרסית.
בתיאטרון המסחרי שיחקה במחזמר ״סינדרלה״ לצידם של בר רפאלי, שלישיית מה קשור וחנה לסלאו בתפקיד הפיה איה.
בתיאטרון המדיטק שיחקה בתפקידים מרכזיים בארבע הצגות: אחת מהן, "מלך היהודים", אופרת רוק - עיבוד של אורי פסטר לספרה של דבורה עומר, עם לחנים של רמי קליינשטיין ופזמונים של יאיר לפיד, בבימויה של איה קפלן, היא מגלמת את דמותה של טלי, נערה מתבגרת שנאלצת לעשות עבודה על הרצל. באחרת היא מגלמת את דמותה של יעל בת השש במחזה המוזיקלי "אריה הספרייה" בבימויו של רוני פינקוביץ'.
הופיעה במשך מספר שנים כזמרת במופע "רק בישראל" ביחד עם נורית הירש וניר שיבר, על פי שיריה של הירש. בשנים 2008 עד 2012 הופיעה מספר פעמים במשכן הנשיא.
בטלוויזיה שיחקה בין היתר בסדרת הטלוויזיה "אניגמה". היא גילמה את דמותה של סיגלית, המאהבת בת ה-35 של אפרים הקסטר (שמוליק לוי), המבוגר ממנה בעשרים שנה, חולמת להיות כוכבת ריאליטי, מחבלת בקשר בינו לבין אשתו (אוולין הגואל) ולבסוף זוכה להשתתף בתוכנית ריאליטי.
בקולנוע החלה את דרכה בתפקיד ראשי בסרטו של רפאל רביבו "אמור" לצידם של לירון לבו, נטלי עטיה, דן תורג'מן, ענת עצמון ומשה איבגי (בתפקיד אורח). אור אילן גילמה את דמותה של לילה. רקדנית ומורה למחול בשנות השלושים לחייה שבעקבות תאונת דרכים נשארת משותקת בכל הגוף, ולכן היא מבקשת לאפשר לה להחליט בעבור חייה בעצמה. הסרט יצא לאקרנים בשנת 2017. באותה שנה, הצטלמה לכמה סרטי קולנוע חדשים ביניהם סרטו של רותם שמיר, "קו 300" ששודר בטלוויזיה בשנת 2018.
אילן נשואה ולזוג שני ילדים.
MD-PhD

תוכנית משולבת MD-PhD היא מסלול לימודים המוצע בפקולטות לרפואה, אשר בסיומו מוסמכים בוגריו כדוקטור לרפואה (MD) ובנוסף כדוקטור לפילוסופיה (PhD).
מסלול MD-PhD מוצע כיום בכל בתי הספר לרפואה בישראל.

קבלה למסלול

למסלול מתקבלים סטודנטים מצטיינים הנמצאים בדרך כלל בסוף השנה השלישית של לימודי הרפואה, לקראת סוף התואר הראשון.

מבנה המסלול

אורכו של המסלול בדרך כלל 10 שנים לפי החלוקה הבאה:
שנים 1-3: השלמת תואר ראשון (BSc) במדעי הרפואה.
שנים 4-6: השלמת תואר דוקטור לפילוסופיה (PhD), בדרך כלל בתחום הקשור למדעי הטבע.
שנים 7-9: השלמת שלב הלימודים הקליניים בבית הספר לרפואה.
שנה 10: שנת סטאז' בבית חולים, שבסיומה קבלת תואר דוקטור לרפואה (MD).

יתרונות המסלול

סטודנטים הלומדים בתוכנית המשולבת נהנים מפטור מלא משכר הלימוד, בנוסף למלגת קיום. הדבר מוריד מהעול הכלכלי של לימודי הרפואה הממושכים על הסטודנטים.
בנוסף, בוגרי המסלול בדרך כלל מועדפים בקבלה להתמחויות המבוקשות בבתי חולים.

קריירה

מרבית בוגרי המסלול משתלבים באקדמיה בתפקידי הוראה ומחקר.
טייט ליברפול

היסטוריה

המוזיאון הוקם ביוזמת איגוד פיתוח מריסייסייד, ומטרתו להציג יצירות מאוספי גלריית טייט, וכן להציג תערוכות מתחלפות.
בעת הקמת המוזיאון, בשנת 1998, היה זה המוזיאון לאמנות מודרנית הגדול ביותר ברחבי הממלכה המאוחדת, מחוץ לעיר לונדון.
המוזיאון ממוקם ברציף אלברט במבנה מחסן שהוסב למוזיאון על פי תוכניות האדריכל ג'יימס סטירלינג. המבנה שופץ בשנת 1998 על מנת להרחיב את שטחי התצוגה. בשנת 2007 שופצה מבואת המוזיאון על מנת להגדיל את שטחי השירותים למבקרים.
יאחב"ל

היחידה הארצית לחקירת פשיעה חמורה ובינלאומית (יאחב"ל), היא היחידה לחקירות בינלאומיות של להב 433, משטרת ישראל, האחראית גם על המאבק בפשע המאורגן.

היסטוריה

בשנת 1977 מינתה ממשלת ישראל ועדה ציבורית בראשות עו"ד שימרון לבחינת מגמות ההחמרה בפעילות העבריינית בישראל. קביעת הוועדה כי קיים בארץ פשע מאורגן הובילה בשנת 1978 להקמת יחידה ארצית לחשיפת פשיעה חמורה (להלן - "יאח"פ"). בשנת 1997, משהובהר שהפשע המאורגן מהווה איום אסטרטגי על הדמוקרטיה במדינת ישראל, שינתה יאח"פ את ייעודה והפכה ליחידה ארצית לחקירות בינלאומיות המתמקדת בפשע מאורגן ומתוחכם, בעבירות חמורות המבוצעות בישראל ובעבירות חוצות מחוזות וחובקות עולם. בשנת 2008, עם הקמת יחידת להב 433, הוכפפה אליה היאחב"ל וצורפה גם היחידה הארצית לחקירות סוהרים (יאח"ס).
מטה היחידה שוכן במטה יחידת להב 433.
טחנת קמח

טחנת קמח היא מבנה או מנגנון אשר מיועד להפיק קמח על ידי טחינת דגנים.

היסטוריה

טחנות הקמח הראשונות בהיסטוריה אשר הונעו בכח המים (טחנות מים) נבנו באירופה לקראת סופה של המאה השנייה לפני הספירה, בתקופת יוון העתיקה. טחנות אלו עשו שימוש בגלגלי טחינה אופקיים. התיעוד הראשון של טחנה כזו נכתב על ידי סטראבון בשנת 63 לפנה"ס. טחנות הקמח הראשונות בעלות גלגלי טחינה אנכיים נבנו, ככל הנראה, בסופה של המאה הראשונה לפני הספירה באימפריה הרומית, והן תועדו לראשונה על ידי מרקוס ויטרוביוס פוליו. הרומאים שכללו את הטכנולוגיה של טחנות הקמח והפיצו אותה בכל רחבי אירופה. עם ריבוי האוכלוסייה באירופה התרבה גם השימוש בטחנות אלו ובשנת 1300 היו באנגליה לבדה 17,000 טחנות קמח פעילות 50,000 איש בנו טחנות של קמח.

טחנות קמח מודרניות

טחנות הקמח ההיסטוריות עשו שימוש בגלגלי טחינה שהונעו בכח המים או הרוח (טחנות רוח) על מנת לטחון את הקמח. טחנות מאוחרות יותר עשו שימוש במנועי קיטור. כיום נעשה לרב שימוש בחשמל או בדלקים כדי להפעיל מנועים שמסובבים מכבשים כבדים, עשויי פלדה לטחינת הדגן.
טחנות הקמח המודרניות נבדלות מאלו העתיקות גם באופיין המסחרי. הטחנות העתיקות נבנו ושימשו בדרך כלל קהילות של חקלאים, כאשר כל חקלאי היה מחויב במס שימוש שניתן לטוחן. לעומתן, טחנות הקמח המודרניות הן בדרך כלל מפעל מסחרי שמייצר על מנת למכור לשוק כולו.

טחנות קמח בישראל

בישראל ישנו מספר גדול של טחנות קמח עתיקות, מסוג ארובה - המופעלות בכח המים. לרוב גילן של טחנות קמח אלו הוא מאות שנים. מצב השימור של טחנות קמח אלה משתנה ממקום למקום. לרוב הן אינן שלמות ולהוציא טחנת קמח אחת (טחונת מטרוף בנחל חרמון), הן אינן פעילות. טחנות קמח אלו ניתן למצוא בארץ בערוצי נחלים שונים, בעיקר בצפון הארץ, אך לא רק שם.
ידועות במיוחד הן טחנות הקמח של נחל עמוד שבגליל העליון (שם אף זכה מקטע הנחל בשפה הערבית בכינוי "ואדי טואחין" - עמק הטחנות), ובפרט טחנת איסכנדריה בה ניתן עדיין להבחין באבני הריחיים שבחדר הטחינה, ובגלגל הכפות שהונע על ידי כח המים.
טחנות קמח נוספות נמצאות גם בנחל דן, נחל צלמון, נחל גוש חלב, נחל כזיב ובנחל חרמון. במרכז הארץ התקיימו טחנות קמח בנחל הירקון ובנחל תנינים. בכל אחד מהנחלים שתוארו, קיימות מספר טחנות קמח לאורך הנחל והן הרוסות במידה רבה. בשמורת עין אפק קיימת טחנת קמח ששוחזרה בחלקה ובחלליה קיימים חדרי תצוגה שונים על הטחנה עצמה ועל השמורה בה היא נמצאת.
בשטח הגן הלאומי המוכרז שבנחל חרמון נמצאת טחנת קמח מטרוף בבעלות משפחה דרוזית, והיא טחנת הקמח היחידה בישראל שעדיין ניתנת להפעלה.
בדרום הארץ ניתן למצוא טחנת קמח בתוך שמורת עין גדי, בסמוך למעין עין גדי.

טחנות מודרניות

"הטחנות הגדולות" בחיפה הייתה טחנת הקמח המודרנית הראשונה שהוקמה בארץ ישראל בשנת 1922. בשנת 1935 נוסדה טחנת הקמח שטיבל בחיפה, בשנת 1936 טחנת הקמח של אהרן חיות בתל אביב וטחנת הקמח של איש העסקים שחאדה עטאללה ביפו.
משוא"ה

משוא"ה או מתקן שליטה ופיקוד ארצי - חטיבת הפעלה הוא מרכז התפעול הארצי של רכבת ישראל המשמש לשליטה, פיקוד ובקרה על תנועת הרכבות הארצית. המתקן נמצא בתחנת הרכבת חיפה חוף הכרמל והוא נחנך בדצמבר 2008. המתקן שולט על כל מתקני האיתות והשליטה - הסימנורים והמסוטים, שלאורך רשת המסילות למעט מגרשי העריכה בתחנות חיפה מזרח ואשדוד מיון, מסילות הגישה לנמלי חיפה ואשדוד והמסילות אל מכרות הפוספטים ותעשיות הכימיקלים ממזרח ומדרום לדימונה.
המתקן צפוי לעבור ללוד, שם ימוקם במבנה תת-קרקעי כחלק מלקחי מלחמת לבנון השנייה. מהלך זה גרר ביקורת שכן בהקמת המתקן בתחנת חיפה חוף הכרמל הושקעו כ-140 מיליון שקלים.

אמצעי השליטה והפיקוד

כל מערכות השליטה והפיקוד ממוחשבות. הפיקוד נעשה באמצעות תוכנה המאפשרת להפוך את לוח הזמנים המתוכנן לסדרת הוראות איתות ושליטה על הסימנורים והמסוטים לאורך המסילות. המערכת מאפשרת לראות על מפת שליטה בזמן אמת את המיקום של כל הרכבות והציוד המסילתי וכן לראות רק רכבות על פי חתכים כמו איחור מעבר לזמן מסוים, רכבות נוסעים, נסיעות לא מתוכננות וכדומה. כמו כן המערכת מסמנת קטעי מסילה בהם צפויים קונפליקטים בין רכבות שונות שצריכות לעבור בהם באותו הזמן ומאפשרת לפקדים ולאתתים לפתור את הקונפליקטים על ידי שינוי הוראות האיתות.
השליטה מתבצעת באמצעות מערכת מחשב המעבירה את הוראות האתתים לסימנורים ולמסוטים בשטח ומחזירה לאתתים חיווי על מעבר הרכבות במסוטים ועל פני הסימנורים. כמו כן המתקן מחובר לרשת קשר המאפשרת לדבר ישירות עם נהגי הרכבות ולתת להם הוראות בעל פה.
במתקן מותקנת גם מערכת של פיקוד העורף, שבעיתות חירום מציגה את מיקומם המשוער של נפילות רקטות.
שוט הסחה

שוט הסחה‏ (באנגלית: Cut away) היא טכניקת עריכה מתחום הקולנוע, שמטרתה העיקרית איננה דרמטית (להעצים את הדרמטיות של הסצנה), כי אם טכנית - למנוע טעויות של המשכיות, כמו למשל ג'אמפ קאט.
השיטה של טכניקה זו היא: בין שני שוטים, המציגים התרחשות של אותה הפעולה, מכניסים שוט נוסף, אשר מציג התרחשות אחרת לגמרי שמתרחשת באותו המקום.
דוגמה לשימוש בטכניקה הזו: בשוט ראשון אנו רואים one-shot של דמות נשית ליד שולחן בבית קפה, כשהיא מעשנת ואפופה בעשן. בשוט שלאחר מכן נראה two-shot של האישה, כאשר מעברו השני של השולחן נראית דמות גברית. האישה עדיין מעשנת, אך הפעם העשן סביבה מפוזר הרבה יותר. על מנת למנוע מן הצופה להבחין בטעויות המשכיות של העשן - ניתן יהיה להשתמש בשוט הסחה, ובין שני השוטים האלו להכניס שוט שלישי, שבו נראית פינה אחרת בחלל בית הקפה, כזו שלא רואים בה את שתי הדמויות הקודמות כלל. באופן זה, הצופה ישתכנע שהעשן התפזר לו במהלך המעבר לשוט הנוסף. אלמלא היה נוסף השוט הזה - השינוי בפיזור העשן היה מודגש בצורה הרבה יותר משמעותית עבור הצופה.
בסרטי סטודנטים טכניקה זאת ידועה לשמצה גם כ"שוט מאפרה", בעקבות הנטייה של סטודנטים להשתמש בדמויות מעשנות ובשל חוסר מקצועיותם בבימוי. במהלך הצילום מצולם קלוז-אפ של מאפרה, והוא מוכנס בין שני שוטים כדי למנוע בעיות בהמשכיות.
עצב הגומד

מהלך

תחילתו של עצב הגומד בכבל התיכון של מקלעת הזרוע. העצב עובר בזרוע כשהוא מלווה את עורק הזרוע במהלכו בין כופפי המרפק לפושטי המרפק לאורך כמחצית מהזרוע, שכן בנקודה זו מתחיל העצב להתרחק מהעורק אחורנית עד מעברו מאחורי עילית העלי התיכונה של עצם הזרוע (הבליטה הגרמית בצד התיכון של המרפק).
בסמוך לעילית העלי, עצב הגומד תת-עורי ופגיע. עובדה זו מוכרת בצורה עקיפה שכן אם נחבט העצב, מורגשים עיקצוצים באזורים המעוצבבים על ידי העצב, בעיקר באצבעות החמישית והרביעית.
העצב נכנס לאמה בין ראשי השריר כופף שורש היד הגומדי ומצטרף למהלכו של עורק הגומד לאורך עצם הגומד. השניים נכנסים לכף היד דרך התעלה על שם גויון (Guyon) הסמוכה לתעלת שורש כף היד אך שטחית יותר ממנה, שם מתפצל העצב לענפים הסופיים שלו.

ענפים ועיצבוב

לעצב הגומד אין כל ענפים בזרוע.

ענפים לשרירים

באמה מתפצלים מהעצב מספר ענפים המעצבבים את השריר כופף שורש היד הגומדי ואת המחצית התיכונה של השריר כופף האצבעות העמוק.
בתוך כף היד מעצבב הענף העמוק של עצב הגומד (Ramus profundus nervus ulnaris) את שרירי הזרת האינטרינסים (שבתוך כף היד, בבליטת תת-כף היד), את השריר מתוויך האגודל, את השרירים התולעיים התיכונים ואת כל השרירים הבין גרמיים.
הענף השטחי של עצב הגומד (Ramus superficialis nervus ulnaris) מעצבב את שריר הכף הקצר.

ענפים לעור

לפני כניסת העצב לכף היד, מתפצלים ממנו הענף הכפי (Ramus palmaris nervus ulnaris) והענף הגבי (Ramus dorsalis nervus ulnaris) ומעצבבים את העור בחלקה התיכון של כף היד.
לואיס הנרי מורגן

עבודתו האנתרופולוגית

מורגן גילה עניין בילידים האמריקאים אנשי שבטי האירוקווי, שבאזור מגוריו, לאחר שלא מצא תעסוקה כעורך-דין בתקופת השפל הכלכלי של 1837, ועזר לייסד מועדון חברתי שמטרתו לקדם את האינטרסים של אותם ילידים, וזאת למרות, ואולי בגלל שחוות משפחתו של מורגן הייתה על שטח מופקע מהאינדיאנים - כ 2400 דונם שניתנו לסבו של מורגן כהוקרה על תרומתו למהפכה האמריקאית. שם המועדון היה "מסדר הקשר הגורדי" (כנהוג באותה תקופה, להעניק כינויים הלניסטיים לתופעות "חדשות" של ציוויליזציה). מורגן עצמו היה חבר רשמי במועדון תוך שהוא נושא את השם Tayadaowuhkuh, שמשמעותו - גישור על הפערים (הכוונה היא בין הלבנים לילידים). מורגן חקר את האיריקוי בעזרת ידידו, איש שבט הסנקה (אחד מחמשת שבטי האיריקוי), אילי פארקר, שהיה בנו של אחד מראשי השבטים, אשר נשלח על ידי האינדיאנים ללמוד משפטים, בתקווה שיוכל להגן עליהם מעקירה והפקעת-קרקעות. 
מורגן הוציא ספר ב-1851 בעקבות מחקרו, שנקרא The League of the Ho-de-no-sau-nee or Iroquois. ספר זה היה בין האתנוגרפיות הראשונות שנכתבו, והמריץ אותו לחקור עוד על מערכות חברתיות.
בהמשך לעניין שגילה באבולוציה חברתית, הוא החל לפרסם ספרים כמו "מערכות של קרבת דם ודמיון" 1886 ו-"חיי הילידים האמריקאים בבתים-הארוכים" 1881. בעבודתיו ביקש להציג את המגוון הרחב של מערכות השארות בחברות הילידים, כשלבים שונים באבולוציה האנושית ובהתפתחות החברתית.
כמו הרברט ספנסר ו-אדוארד טיילור, מורגן תמך בגישת האבולוציה החברתית. הוא יצר סכמה אבולוציונית ליניארית, המייצגות שלבים שונים של התפתחות חברתית ותרבותית, מהחברה הפרמיטיבית ועד החברה המודרנית. בספרו "חברה ארכאית" הוא טען שישנם שלושה שלבים עיקריים באבולוציה החברתית - פראיות, ברבריות ותרבות (ציוויליזציה). השלבים נקבעים על פי רמה טכנולוגית. בשלב הפראי משתייכות החברות בעלות היכולת המוגבלת להבעיר אש, משתמשות בקשתות ובחניתות ובכלי חרס; בשלב הברברי נמצא חברות חברות המבייתות בעלי חיים, יש בהן חקלאות ומשתמשות גם בכלי מתכת; ובשלב התרבותי החברות יודעות קרוא וכתוב. בשלבים אלה יצר מורגן קשר בין התפתחות טכנולוגית ובין התפתחות חברתית. הוא סבר כי ההתפתחות הטכנולוגית היא המניע להתפתחות החברתית, כך שלכל התפתחות חברתית - במוסדות החברתיים ובתרבות, נמצא התחלה בשינוי טכנולוגי. התאוריה שלו הייתה ציון דרך משמעותי בהתפתחות תאוריית הדרוויניזם החברתי.
מורגן היווה השראה לקארל מרקס ופרידריך אנגלס כשבאו לכתוב על התפתחותה של החברה הקפיטליסטית. מרקס עשה שימוש בתיאוריו של מורגן את ההתפתחות החברתית-כלכלית ויחסי הייצור בחברה הפרימיטיבית (מה שמרקס כינה "אופן הייצור הקומונאלי"), בספרו הקפיטל. מרקס קיבל את טענתו של מורגן לגבי הקריטיות של ההתפתחות הטכנולוגית, אך העדיף לראות את העבודה כבסיס להתפתחות החברתית, ולא את הכתב. פרידריך אנגלס התייחס בהרחבה לתאוריות של מורגן על יחסי-שארות, ב"המשפחה הקדושה". כתוצאה מכך כתביו היו פופולריים בקרב אנשי שמאל, מרקסיסטים ואחרים. בתוך הדיסציפלינה האנתרופולוגית, לזלי וייט הגן על המורשת התאורטית של מורגן בעוד שפרנץ בועז תקף אותה. ההשקפה האבולוציונית הליניארית לא מקובלת במחקר העכשווי, וכך גם התאוריה האבולוציונית הקלאסית של מורגן.] למרות זאת, הרבה אנתרופולוגים מוקירים את עובדת היותו אחד החוקרים הראשונים שחקר בצורה שיטתית מערכות שארות.]
יחיאל מיכל אוירבך

ביוגרפיה

נולד בשנת תקמ"ה לרבי צבי מנחם מאניפולי ולסימא בתו של רבי דוב בער מאולינוב (בן רבי צבי בן הבעל שם טוב). נישא לביילא בתו של רבי יצחק הלברשטט (בן רבי צבי הירש מקונסטטין, בן רבי מאיר מקונסטנטין, בן רבי יעקב עמדין). אב"ד קונסטנטין ישן. לאחר פטירת אביו  בכ"ח בטבת ה'תקע"ד מונה לממלא מקומו כאב"ד דינוביץ. 
היה תלמידו של רבי ישראל מרוז'ין; מסופר‏] כי באביב שנת תקצ"ח שהה אצל תלמידו רבי יחיאל מיכל בדינוביץ, והקהילה שם זיהתה בין האורחים שני מוסרים (יהודים שהיו מלשינים לשלטון על העלמות מס בקרב הקהילה היהודית ועל חייבי-גיוס לא רשומים במפקד אוכלוסין) שרדפו אחר רבי ישראל מרוז'ין; כשספרו זאת לרבי יחיאל מיכל פקד לשפוך עליהם מים רותחים בשהותם במקוה ובכך הרגום. וכאשר נודע הדבר לשלטון הצאר נאסרו שניהם בעוון זה ושהו במאסרם כמעט שנתיים עד שנת ה'ת"ר אז הוברחו שניהם בעזרת שוחד ושכירי חרב מרוסיה, ולאחר מסע נדודים השתקעו שניהם באימפריה האוסטרו הונגרית כאשר רבי יחיאל מיכל פתח את חצרו בקורימא שברומניה.
רבי יחיאל מיכל נפטר בכ"ה בניסן תרט"ז בקורימא ושם נטמן.
בנו היה רבי משולם זוסיא אוירבך רבה של טולמיץ', חתן רבי יעקב ישראל טברסקי  מצ'רקס.
בנדיקט וונג

ביוגרפיה

וונג נולד באקלס שבמנצ'סטר רבתי להורים שהיגרו לממלכה המאוחדת מהונג קונג דרך אירלנד. הוא גדל בעיר סלפורד והוא אוהד של מועדון הכדורגל מנצ'סטר יונייטד. וונג למד בבית הספר De La Salle בסלפורד. אחר כך למד שנתיים אמנויות הבמה בקולג' סלפורד סיטי.
ב-1993 הופיע וונג בפעם הראשונה ברדיו ה-BBC במחזה בשם "Kai Mei Sauce" מאת קווין וונג. הוא שיחק בתפקיד ארול ספירס לצדו של שון לוק בקומדיית המצבים "15 Storeys High", ובדמות פרנקלין פו בעונה השנייה של הסדרה הקומית "Look Around You".
ב-2007 כיכב וונג בסרט הקולנוע "תדאג לעצמך" בבימויו של ריצ'רד לקסטון.
בהמשך הופיע וונג בעונה הרביעית של הסדרה הקומית "צוות איי טי" של ערוץ 4, בדמות בשם פריים, שהיה מתחרה בשעשועון "Countdown". עוד הופיע וונג בסרט "שנחאי" בתפקיד ג'וסו קיטה, ובסדרה "Spirit Warriors" של ה-BBC בדמות לי.
ב-2012 שיחק וונג בסרטו של רידלי סקוט "פרומתאוס" בתפקיד טייס הספינה ראבל.
ב-2013 לוהק וונג לתפקיד הראשי במחזה "The Arrest of Ai WeiWei" שהועלה בתיאטרון המפסטד. זמן קצר אחר כך תיאטרון אלמיידה הכריז על צירופו של וונג לצוות שחקני המחזה "Chimerica".
עוד ב-2013 שיחק וונג בתפקיד גנגסטר בשם לאו בדרמה הקומית של ערוץ BBC Two "האנשים הלא נכונים".
ב-2014 גילם וונג את דמותו של קובלאי חאן בסדרה "מרקו פולו" של נטפליקס, שחודשה לעונה שנייה ב-7 בינואר 2015.
שנה אחר כך הופיע וונג בסרט מדע בדיוני נוסף של רידלי סקוט "להציל את מארק וואטני" בו גילם את ברוס נג מנהל המעבדה להנעה סילונית. ב-2016 כיכב וונג בסרט גיבורי העל "דוקטור סטריינג'", וגילם שוב את אותה דמו בסרט "הנוקמים: מלחמת האינסוף", ובסרט "הנוקמים: סוף המשחק".
ב-2016 הופיע וונג בפרק "Hated in the Nation" של סדרת האנתולוגיה "מראה שחורה", בו גילם את הסוכן שון לי מסוכנות הפשע הלאומית.
ב-2017 דיבב וונג את הדמות אלכס יו במשחק הווידאו "Prey" של ארקיין סטודיוס. עוד כיכב בסרט הקצר "2036: Nexus Dawn", פריקוול לסרט "בלייד ראנר 2049" בבימויו של לוק סקוט ובכיכובו של ג'ארד לטו.
ב-2018 הופיע וונג בדמות המדען לומקס בסרט האימה מדע בדיוני "העולם שאחרי: הכחדה".

פרסים

ב-2003 היה וונג מועמד לפרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו גואו יי בסרט "דברים יפים מלוכלכים".
ב-2013 היה וונג מועמד לפרס West End Frame להופעת הדרמה הטובה ביותר על תפקידו בדמות ז'אנג לין במחזה "Chimerica".
האזור הצפוני (ברזיל)

גאוגרפיה

נהר האמזונאס זורם במדינות אמזונאס ופארה, ואגן הניקוז שלו כולל את רוב שטח האזור הצפוני. יער האמזונאס מכסה את מרבית האזור הצפוני. מדינת טוקנטינס יוצאת דופן בהקשר זה, ורובה נכללת במערכת האקולוגית של הסראדו, המאופיינת באזורי סוואנה. הסראדו מכסה גם שטחים נרחבים ברונדוניה וברוריימה, ושטחים מצומצמים יותר בפארה ובמקאפה. לאורך חוף האוקיינוס האטלנטי.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת באזור הצפוני עולה על 1,000 מ"מ, ברובו היא גבוהה מ-1,500 מ"מ, ובאזורים מסוימים היא אף עולה על 3,000 מ"מ. ברוב האזור הצפוני הטמפרטורה הממוצעת עולה על 24°C.

כלכלה

כלכלת האזור הצפוני מבוססת בעיקר על חקלאות ומוצריה, ובכלל זה לטקס, אסאי, עץ ואגוזים. בין המחצבים הנכרים או מופקים באזור - זהב, קסיטריט, בדיל וברזל.
יוסף ביטון

ביוגרפיה

נולד בארגנטינה להורים ילידי ארגנטינה ממוצא סורי ומרוקאי. נסמך לרבנות ולהוראה בידי הרב עובדיה יוסף במסגרת הרבנות הראשית לישראל.
הוא השלים את לימודיו האקדמיים בישיבה יוניברסיטי, אוניברסיטת אמורי, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב ואוניברסיטת בר-אילן.
לאחר למעלה מ-25 שנות רבנות כרב קהילה בבואנוס איירס. במונטווידאו ובגרייט נק שבניו יורק, הוא מכהן כרבה של קהילת "אהל דוד ושלמה" במנהטן ביץ' , ניו יורק.
ביטון כתב מספר ספרים, אתר האינטרנט שלו מקיים קהילת קוראים באמצעות "דואר אלקטרוני יומי" הנשלח לקרוב ל-50,000 קוראים, רובם על המהדורה הספרדית.
פנייה אל הטבע

פנייה אל הטבע היא טיעון או טקטיקה רטורית המתבססים על ההנחה כי דבר מה הוא טוב או ראוי משום שהוא טבעי, או שדבר מה הוא רע או אינו ראוי משום שהוא אינו טבעי.
התירוצים של נייט

תקציר העלילה

בכל פרק נייט ומאליקה בני העשר יוצאים לבית ספר 30 דקות לפני תחילת יום הלימודים, ובכל זאת מאחרים. הסיבה לכך היא שבכל פעם שהם יוצאים לבית ספר הם פוגשים דמות או דבר משונה המפריע להם בדרך. בסיום כל פרק, הם מגיעים לבית ספר באיחור והמנהלת פרודנס שואלת אותם למה הם איחרו, למרות שהם מספרים לה את האמת, היא לא מאמינה להם ורושמת להם איחור.
לאופולדו לופס

ביוגרפיה

לופס נולד ב-29 באפריל 1971 בעיר קראקס, למשפחה בולטת: אמו היא אנטונייטה מנדוסה דה לופס. אביו היה עורך בעיתון "אל נסיונל" (El Nacional), אחד הנפוצים שבעיתוני ונצואלה. יש לו שתי אחיות, דיאנה ואדריאנה לופס. 
הוא למד באוניברסיטת הרווארד ב"פקולטה לממשל ע"ש קנדי", וב-1996 קיבל תואר שני במדיניות ציבורית.

קריירת עסקים

בין השנים 1996 ל-1999 היה לופס פרופסור לכלכלה. בחוג לכלכלה באוניברסיטת "האוניברסיטה הקתולית אנדרס בלו" (Andrés Bello Catholic University), לופס עבד כאנליסט יועץ, וכן כאנליסט עבור הכלכלן הראשי של תאגיד הנפט הצ'יליאני PDVSA.

קריירה פוליטית

ב-2014 הורשע ונשפט לכמעט 14 שנות מאסר, לאחר שהנהיג מחאה נגד הנשיא ניקולס מדורו ונגד שלטונו הסוציאליסטי בשל המשבר הכלכלי, מחאה שבה נהרגו יותר מ-40 איש. לופס הסגיר עצמו למשטרה בעת אחת ההפגנות שאותה הנהיג. בעקבות מעצרו הפגינו עשרות אלפים ומחאו על מעצרו מתומכיו 
בית המשפט האשים את לופס באשמת "הסתה נגד הממשלה". ב-16 בפברואר 2017 קרא נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לממשלת וונצואלה לשחררו לאלתר.
באפריל 2017 החלו שוב מהומות בוונצואלה נגד השלטון הסוציאליסטי ונגד המצב הכלכלי, ונהרגו בהן עד כה 90 איש (נכון ל-16 ביולי 2017). ב-8 ביולי 2017 הורה בית המשפט העליון לשחרר את לופס למעצר בית "בשל בעיות בריאות". משפחתו הכחישה שהייתה לו בעיית בריאות כלשהי. 
אשתו לילאן טינטורי האשימה את השלטונות בכך שלופס עבר עינויים בימים האחרונים לפני שחרורו.
פרס רוברט היינליין

עיצוב הפרס

הפרס מעוצב כתותח ימי המוצב על כן, ועל קנהו חרוטות האותיות TANSTAAFL, המייצגות ראשי תיבות של אמרה שגורה של היינליין: There Ain't No Such Thing As A Free Lunch ("אין ארוחות חינם"). התותח נבחר כמחווה לרוח ההתרסה והתעוזה המוצגת בסיפור הקלאסי של היינליין, עריצה היא הלבנה.
כיסנאי דואה

תיאור כללי

הכיסנאי דומה לסנאי במראהו. גופו, מאפו לזנבו, אורך בין עשרים וארבעה סנטימטרים לשלושים סנטימטרים. הזכרים שוקלים כ-130 גרם והנקבות כ-120 גרם, ולזכרים בלוטות ריח במצח ובחזה. לכיסנאי חמש אצבעות בכל כף רגל, ולכל אחת טופר, פרט לבוהן האצבע האחורי. ברגליו האחוריות, האצבע השנייה ושלישית ממוזגים באופן חלקי, היוצר מין מסרק. לכיסנאי פרווה רכה בגוון אפור-כחלחל; אך נראו פריטים צהובים, חומים או (לעיתים רחוקות) לבקנים. פס שחור יורד מאפו לאמצע גבו. צבע בטנו, גרונו, וחזהו קרם. מאפינו הבולט ביותר הוא הקרום המשתרע מהאצבע החמישית לבוהן הראשון. כאשר רגליו נמתחות החוצה, קרום זה מאפשר לכיסנאי לדאות מרחק ניכר. הם ישנים בקניהם בשעות היום, ובמהלך הלילה הם צדים חרקים ובעלי חוליות קטנים, ואוכלים פירות מתוקים ואת המוהל המתוק של מינים מסוימים של עצי אקליפטוס, שיטה וגומי. השוגר זקוק לסוכר באופן תמידי כדי לשרוד, ולכן הם אוהבים פירות וצוף ושוהים בצמרות העצים.
תוחלת חיים ממוצעת בטבע היא עד 9 שנים. בשבי הוא חי בדרך כלל עד 12 שנים, ותוחלת החיים המקסימלית שדווחה היא 17 שנים.

תפוצה

הכיסנאי הוא מין אנדמי לחלקים של אוסטרליה, גינאה החדשה וכמה מאיי אינדונזיה.
המאובנים הראשונים של השוגר נמצאו במערה בויקטוריה ומתוארכים לפני 15,000 שנה, בזמן תקופת הפלייסטוקן.
הכיסנאים מצויים בכל יער שיש בו מזון מתאים, אך נפוצים יותר ביערות אקליפטוס.

מבנה גוף ואנטומיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מבנה חברתי ורבייה

הכיסנאים הם בעלי חיים חברתיים מאוד. הם חיים בקבוצות משפחתיות או מושבות הכוללים עד שבעה בוגרים, והצעירים, שעוזבים את הקן כשהם יכולים, גרים ביחד ומשתפים פעולה להגן על הטריטוריה שלהם. הזכר הדומיננטי מסמן את הטריטוריה שלו ואת חברי הקבוצה עם רוק וריח מיוצרים על ידי בלוטות הריח. פולשים שאין להם את הריח המתאים יגורשו באלימות. כל מושבה מגנה על שטח של כ-2.5 דונם.
הכיסנאים מתרבים פעם או פעמיים בשנה, בהתאם לתנאי האקלים. נקבת כיסנאי ממליטה שני גורים או לעיתים גור אחד, בכל המלטה. תקופת ההריון נמשכת בין 15 ל-17 ימים, ולאחר מכן זוחל הוולד לכיס אמו להמשך התפתחות. 
הצעירים נשארים בכיס האם כ-60 יום לאחר הלידה, העיניים נפתחות לראשונה סביב 80 יום לאחר הלידה, וצעירים יעזבו את הקן כ -110 ימים לאחר הלידה.