google/wiki40b huggingface dataset:
עזרי טרזי

עזרי טרזי (נולד ב-12 במרץ 1962 בירושלים) הוא מעצב ישראלי בעל שם בינלאומי, יוצר, אוצר, תיאורטיקן ויזם. פרופסור מן המניין, ועומד בראש התוכנית ללימודים מתקדמים בעיצוב תעשייתי, וראש מרכז החדשנות והיזמות בטכניון. בעבר שימש כפרופסור מן המניין, וכיהן כראש המחלקה לעיצוב תעשייתי וכמייסד התוכנית לתואר שני ב-בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים.

ביוגרפיה

נולד בשכונת בית הכרם בירושלים, ולמד בבית הספר יפה נוף, ובתיכון ליד האוניברסיטה. בוגר קורס חובלים שיט, ושירת כקצין משמרת וקצין מחלקת גנ״ק בסטי״ל בחיל הים. שירת כמדריך בקורס חובלים בסדיר ובמילואים.
בוגר בצלאל (1990) במחלקה לעיצוב תעשייתי. עבד בחברת בצלאל מחקר ופיתוח, ולאחר מכן הקים את סטודיו טרזי (1996). היה בין  מקימי סניף IDEO בישראל, וב-2001 חזר לנהל את סטודיו טרזי.
החל ללמד בבצלאל בשנת 1992 בקורסי סטודיו לעיצוב, וב- 1994 התקבל כחבר סגל בחצי משרה. ב-1996 התמנה להיות ראש המחלקה לעיצוב תעשייתי, וכיהן בתפקיד שתי קדנציות מלאות עד שנת 2004. ייסד את תוכנית התואר השני בעיצוב תעשייתי בבצלאל בשנת 2003 (תוכנית החלוץ של בצלאל לתואר שני), וסיים לעמוד בראשה בשנת 2012. 
הקים את תוכנית ההתמחות הפוסט-אקדמית d-Vision עבור קבוצת כתר, במתחם חדשנות של הקבוצה על חוף הים בהרצליה ועמד בראש התוכנית בשבע שנות קיומה החל מ-2005 ועד ל-2012. המרכז יצר עבור קבוצת כתר עשרות מוצרים חדשים ומצליחים, עד למכירתה.  
סטודיו טרזי בניהולו העניק שירותי ייעוץ בתחומי עיצוב ואסטרטגיה, ניהול עיצוב, עיצוב תעשייתי ועיצוב ממשקים לחברות הגדולות במשק הישראלי כמו אלקטרה, תדיראן, אמקור, בזק, טבע, וכו׳. הסטודיו היה שותף להקמתן של חברות הזנק רבות כמו זנית-סולאר, ספראקאפ, מג׳ינק, זוטאקור, וכו׳.  
עבודותיו כיוצר בעיצוב הוצגו בתערוכות רבות בישראל ובחו"ל, כולל המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק (2005), מוזיאון קופר יואיט לעיצוב בניו יורק (2006), טריאנלה במילאנו (2006). הציג תערוכת יחיד במסגרת אירועי ארט-בזל 2008‏. ועבודתו נבחרה להשתתף בטריאנלה של מוזיאון קופר יואיט לעיצוב לשנת 2010. חלק מעבודותיו הפכו לאובייקטים של חברות העיצוב המובילות בעולם כמו חברת EDRA האיטלקית. עבודותיו פורסמו במאות כתבות במגזינים ברחבי העולם וצטטו בעשרות ספרי עיצוב. 
ב- 2013 פרסם את ספרו: Dז - חדשנות דרך חשיבה עיצובית. הספר מפרק את התהליך לשבעה שלבים הלקוחים ממטאפורה חקלאית מחריש לקציר ועוסק בחשיבות של חשיבה עיצובית ליצירת מוצרים, שירותים ומערכות חדשים.
זכה בפרס משרד המדע התרבות והספורט לשנת 2002, ופרס ראשון של משרד המסחר והתעשייה 2010. תוצרי הסטודיו זכו במספר פרסים בינלאומיים, ותוצרי עבודות רבים עם d-Vision זכו לסדרת פרסים יוקרתיים כמו חמישה פרסי Red Dot, ופרס שנתי של המגזין ID.

משפחה

עזרי נשוי למיכל רונן, ויש להם בת ובן.
דוד לאזר

קורות חיים

דוד לאזר נולד בקראקוב שבגליציה, אוסטריה, לאביו שמעון מנחם לאזר, שהיה עיתונאי ועורך ב"המגיד" ובשנים 1904–1914 הוציא לאור את "המצפה", ואמו בריינדל. הוריו דיברו איתו עברית מילדותו. הוא למד במחזור הראשון של בית הספר העברי בקראקוב ולאחר מכן בגימנסיה הממשלתית. בגיל 13 הצטרף לשומר הצעיר והשתתף בכינוסים של התנועה בווינה במאי 1918 ובטרנבה באוגוסט 1918.
באותה שנה פרסם מאמר ראשון בשבועון של אביו, ועם סיום לימודיו בגימנסיה במאי 1921 החל לעבוד כחבר מערכת בעיתון היומי הציוני בפולנית Nowy Dziennik ("נובי דזֶ'ניק") בקראקוב. משנת 1934 עד פרוץ מלחמת העולם השנייה היה לעורך בפועל של העיתון, ופרסם בו מאמרים כמעט מדי יום. בנוסף הוא פרסם מאמרים ב"הײַנט" ("היום"), שיצא בוורשה, ב-"Chwila" ("כווילא"; פולנית: "רגע"), שיצא בלבוב, בשבועון של משה סנה, "אופיניה" וב"דער טאָג" שיצא בניו יורק.
תרגם לפולנית את Ulrike Woytich ליעקב וסרמן (בשם "Zemsta losu",‏ 1931) ואת "אמיל והבלשים" לאריך קסטנר (1933).
במקביל לעבודתו בעיתון למד באוניברסיטת קראקוב פילוסופיה, ספרות ולשונות המזרח, ובשנת 1931 קיבל דוקטורט על עבודה בנושא "ההשפעות המזרחיות בספרות הרומנטית הפולנית".
בקיץ 1937 ביקר לאזר בארץ ישראל. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלט עם משפחתו לווילנה, ומשם ברח דרך רוסיה, איראן ועיראק לארץ ישראל, שאליה הגיע בראשית 1941.
בארץ ישראל הוא כתב סדרת מאמרים ב"הארץ". ב-1945 ערך את העיתון "הזמן" של יצחק גרינבוים. בהמשך עבר לעבוד ב"ידיעות אחרונות" והיה בין עובדי העיתון שעזבו כדי להקים את "מעריב". במעריב" כתב דיוקנאות של אישים שונים תחת שם העט "ד. דיוקנאי" וערך את המוסף הספרותי. בשנת 1960 זכה בפרס סוקולוב על ספריו "ראשים בישראל" ו"מסע לארץ אבזקאדי".
באוקטובר 1967 היה יו"ר חבר השופטים בתחרות הכתבה הטובה ביותר על מלחמת ששת הימים. במשך תקופה מסוימת היה המזכיר של הוועד הישראלי של ארגון הסופרים הבינלאומי.
התגורר בבית מגורי העיתונאים, בניין מגורים בשכונת יד אליהו בתל אביב שבו התגוררו כמה עיתונאים בולטים, ובהם יוסף לפיד, יגאל לב, לוי יצחק הירושלמי וברוך אדלר.
במותו ציווה את גופתו למדע.
רייסינג פוינט

רייסינג פוינט (באנגלית: Racing Point) היא קבוצת מרוצים בריטית שמתחרה בסבב אליפות הפורמולה 1. הקבוצה נוסדה בשנת 2018 לאחר שקבוצת משקיעים בראשות לורנס סטרול רכשה את קבוצת פורס אינדיה שנקלעה לקשיים כלכליים תמורת 90 מיליון ליש"ט. כחלק מהעברת הבעלות הופסקה באופן מיידי פעילותה של קבוצת סהרה פורס אינדיה לפני גרנד פרי בלגיה והקבוצה הוקמה מחדש תחת השם רייסינג פוינט פורס אינדיה, תוך מחיקת כל הנקודות שצברה הקבוצה הישנה עד אותה עת.

היסטוריה

בעיות משפטיות מנעו מקבוצת המשקיעים בראשות לורנס סטרול לרכוש את קבוצת סהרה פורס אינדיה על כן הוחלט לרכוש את נכסי הקבוצה הישנה ולא את הקבוצה עצמה. משכך, הקבוצה הוקמה מחדש בשם "רייסינג פוינט פורס אינדיה". ה-FIA הוציאה את קבוצת פורס אינדיה מהסבב ובמקומה הוכנסה הקבוצה החדשה. הניקוד שצברה הקבוצה מתחילת העונה באליפות היצרנים נמחק, אך צמד הנהגים סרחיו פרס ואסטבן אוקון שמרו על הנקודות שצברו באליפות הנהגים. כמו כן שמרה הקבוצה על הפרסים הכספיים בהם זכתה. יומיים לאחר הקמת הקבוצה היא ערכה את הופעת הבכורה של בגרנד פרי בלגיה, המרוץ ה-13 בעונה. את המרוץ עצמו סיימו פרס ואוקון במקומות 5 ו-6 בהתאמה.
לקראת עונת 2019 שינתה הקבוצה את שמה באופן רשמי ל"רייסינג פוינט". לאנס סטרול, בנו של לורנס, החליף את אוקון.
הלנה רוריך

ביוגרפיה

רוריך נולדה בסנקט פטרבורג למשפחת האצולה גולנישב-קוטוזוב. ב-28 באוקטובר 1901 היא נישאה לצייר הרוסי ניקולאי רוריך. לרוריך נולדו שני בנים: יורי רוריך, שנולד ב-1902 באוקולובקה, בעת שרוריך הייתה במשלחת ארכאולוגית; וסוויאטוסלב רוריך, שנולד ב-1904 בסנקט פטרבורג. יורי רודיך היה לימים חוקר תרבות טיבט ששלט ביותר מ-30 שפות, וסוויאטוסלב היה לצייר נודע.
בשנת 1916 עזבה רוריך עם בעלה את רוסיה, ובעקבות המלצת הרופאים בשל מחלת ריאות קשה, עברו לפינלנד. ב-1919 עברו לאנגליה, שם החלו לפעול במסגרת קבוצה שעסקה ב"אתיקה חיה" ולמידה רוחנית שהייתה בסיס ל"אנגי יוגה". ב-1920 הגיעו לארצות הברית כדי להציג את ציוריה של רודיך בתערוכה. בשנת 1923 יצא הזוג למסע של ארבע שנים במרכז אסיה, שהחל בהודו והמשיך בסין, רוסיה, מונגוליה וטיבט. במסע זה פגשה רוריך את מהטמה מוריה, מומחה לתאוסופיה, ומאז הקדישה את חייה לנושא.
בני הזוג התיישבו ב-1928 בהודו, ורוריך הקימה שם "אורוסווטי" (בסנסקריט: "אור של כוכב הבוקר"), מוסד ללימודי ההימלאיה, שהתפתח בהמשך למוסד בינלאומי נודע.
בשנת 1927 הוציאה רוריך בעילום שם את הספר "יסודות הבודהיזם", בעיר אורגה (אולן בטור) שבמונגוליה. הספר יצא בשנית ב-1940 בריגה, תחת שם העט נטליה רוקוטובה.
בספריה פיתחה רוריך את רעיונותיהם של הלנה בלבצקי ושל האגודה התאוסופית, וסיפקה נקודות מבט והסברים חדשים לתורה התאוסופית. כמו כן תרגמה מאנגלית לרוסית את עבודתה של בלבצקי "הדוקטרינה הסודית". כמו בלבצקי, כיבדה רוריך את מהטמה מוריה, ראתה בעצמה כשליחה ומוסרת דברים בלבד ושייכה למוריה את כל הרעיונות הרוחניים שכתבה. ה"למידה הרוחנית" החשובה ביותר שכתבה רוריך הייתה "אַגני יוֹגָה" או "למידת אתיקה חיה", שיטת יוגה ולמידה רוחנית-פילוסופית העוסקת בכל תחומי החיים, מחיי היומיום ועד לבעיות כלליות ביקום.
לאחר מות בעלה ב-1948, ניסו רוריך ובנה הבכור לחזור למולדתם רוסיה ולהפיץ את רעיונותיהם, אך בקשותיהם הרבות להיתר כניסה לא נענו על ידי השלטונות הסובייטים. הם התיישבו במזרח ההימלאיה, שם היא מתה ב-1955.
Créeme

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי קרול ג'י ומאלומה והופק על ידי לסלי טררו. באפריל 2019, העניק איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי את מעמד הפלטינה הלטינית המשולשת לשיר, על סך מכירות של כ-180,000 עותקים במדינה.
בנוסף לכך, הועלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של קרול ג'י ב-1 בנובמבר 2018. הקליפ בוים על ידי ג'סי טררו. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את ג'י, כשהיא מהלכת בביתה. בהמשך היא נכנסת לאמבטיה, ובסמוך לכך ניתן לראות את מאלומה.
נכון למאי 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-166 מיליון צפיות.
הדוברמן החברמן

עלילת הסדרה

התוכנית נועדה לחנך את הילדים בנושא זהירות בכבישים באמצעות כלב דוברמן ידידותי המוצג כדוקטור לחוקי תנועה.
דובי הדוברמן נבח כשמשתתפי הסדרה עשו עברות תנועה והשוטר (דורי בן זאב) נהג להסביר להם את טעותם. בן זאב ומקהלת הילדים שהשתתפו בסדרה שרו שירים שהקלו על זכירת חוקי התנועה. כך הסדרה לימדה את הצופים בה כיצד חוצים כבישים, מה עושים כאשר הרמזור הירוק כבה, שחציית כביש באלכסון היא אסון ועוד.
שיר הפתיחה של התוכנית נכתב על ידי לאה לופנפלד והולחן על ידי רוני וייס.

הפקת גרסה מחודשת

בשנת 2007 הוט הוסיפה את קטגורית סדרות הטלוויזיה החינוכית לערוץ ה-VOD שלה ולכבוד העלייה הפיקה גרסה חדשה לסדרה. כלב הדוברמן המקורי ששיחק את דובי בסדרה מת ומצאו כלב חדש שישחק את דובי: בובוש, דוברמן בן 8 מכפר ויתקין. בגרסה הזאת רק דורי בן זאב נענה לאתגר ושיחק עם קבוצת ילדים חדשה.
בית הכנסת מאיור

בית הכנסת מאיור (Sinagoga Major de Barcelona) הוא בית כנסת עתיק, הנמצא ברובע הגותי של העיר ברצלונה.
בית כנסת זה מהעתיקים באירופה. הערכות מסוימות סוברות שהוא נבנה בראשית ימי שליטת הרומאים באזור במאה הרביעית לספירה, וזאת בגלל ממצאים מהתקופה הרומית של העיר שנמצאו בבית הכנסת. עם זאת, העדויות הממשיות לקיומו הן מן המאה ה-13 לספירה.
בית הכנסת שימש כבית הכנסת הגדול של הקהילה היהודית בברצלונה (אחד מתוך ארבעה שפעלו בעיר) והוא עדות לקהילה היהודית החזקה שפעלה בעיר עד לסוף המאה ה-14 בימי גירוש ספרד. אז ננטש בית הכנסת וכמעט נשכח, עד שהתגלה על ידי חאומה ריירה אי סאנס (Jaume Riera y Sans) בשנות ה-80 של המאה העשרים.
כיום חזר בית הכנסת מאיור לפעול. הוא מממן את עצמו בעיקר על ידי ביקורי תיירים, המגיעים אליו בתמיכת עיריית ברצלונה.
אתלטיקו וילה

היסטוריה

המועדון נוסד בנובמבר 1990 ונשלח ישירות לטורניר קבוצות המשנה בשנה לאחר מכן. בשנת 1992, אלברטו רוג'אנה מונה למאמן הקבוצה. באותה העונה, המועדון רכש את גיירמו בריו מאמריקה קאלי; רוג'אנה מינה אותו לקפטן הקבוצה וסימן אותו כשחקן המפתח בהרכב. בעקבות זאת, המועדון העפיל לליגה הבכירה באותה העונה. המועדון סיים במקום האחרון בעונת 1996-97 ונשלח בחזרה לליגת המשנה.
רפאל קוראלס הפך למאמן הקבוצה בעונת 1996-97 והוא הוביל אותם בחזרה לליגה הבכירה. המועדון נשאר בליגה זו במשך שנה, למרות שסכנת ירידה תמיד נראתה באופק. המועדון חמק מירידה בשנת 2002 עקב הפרש שערים של שער אחד בלבד, ובשנת 2006 הם היו צריכים לנצח משחק פלייאוף כדי להישאר בליגה.
תחת המאמן נלסון אוטרו, המועדון סיים במקום השלישי באפרטורה והעפיל לשלב חצי הגמר. הם הפתיעו את כולם כשניצחו את בית הפלייאוף שלהם (ניצחון על מיונאריוס ביום האחרון) כדי להגיע לגמר האפרטורה. אתלטיקו נסיונל ניצחו אותם בתוצאה 2-1 בסיכום שני משחקים. תוצאה בלתי צפויה נוספת הגעה בחצי השני של עונת 2009, כשהקבוצה הגיעה שלישית בפינליססיון. הם הפסידו שוב בסיכום שני משחקים בתוצאה כוללת צמודה של 2-3, הפעם לאינדפנדיינטה מדיין. היכולת החזקה שהפגינה בעונת 2009 איפשרה לקבוצה להעפיל לגביע סודאמריקנה של שנת 2010 בפעם הראשונה בהיסטוריה שלה. הם ניצחו בסיבוב הראשון את טרוחיאנוס מוונצואלה בתוצאה של 5-2 בסיכום שני משחקים, אך הפסידו בסיבוב השני לסאן חוזה מבוליביה בתוצאה של 1-5 בסיכום שני משחקים.
אק בארס קאזאן

היסטוריה

הקבוצה הוקמה ב-1956 בשם "מאשסטרוי קאזאן" ובשנת 1958 שונה שמה לשם "אוריטסקוגו קאזאן" כשהחלו להשתתף בליגה השנייה של ברית המועצות. לאחר התפרקות ברית המועצות הקבוצה העפילה לליגה עליונה של רוסיה אך הייתה בין הקבוצות החלשות בליגה ובסופו של דבר חזרה לליגה השנייה. בשנת 1996 הצטרפה הקבוצה לסופרליגה, שמה שונה לשם "אק בארס קאזאן". באותה תקופה נחשבה הקבוצה לאחת הקבוצות המובילות בהוקי הרוסי, בה הייתה סגנית אלופה פעמיים, בשנת 2000 ושנת 2002.
בעונת 2004/05, החתימה הקבוצה 11 שחקני NHL ביניהם כוכבי ההוקי הרוסים אלכסיי קובליוב ואיליה קובאלצ'וק והקנדים וינסנט לוקבלייה ודני היטלי בניסיון לחגוג את יום ההולדת האלף של העיר קאזאן עם אליפות אך ללא הצלחה, בעיות בין השחקנים גרמו לכך שהקבוצה סיימה את העונה במקום הרביעי והודחה מהפלייאוף בסיבוב הראשון על ידי לוקומוטיב יארוסלבל.
הקבוצה המשיכה להוביל את ההוקי הרוסי, זכתה באליפות בשנת 2006 והייתה סגנית האלופה בשנת 2007.
בשנת 2008 פורקה הסופרליגה והוקמה ליגת ה-KHL, בה קאזאן משחקת עד היום וזכתה בשתי אליפויות הליגה הראשונות ב-2008 וב-2009.
במהלך השנים פיתחה אק בארס יריבות חזקה מול לוקומוטיב יארוסלבל והשכנה סלבאט יולאייב אופה, יריבותה עם דינמו מוסקבה נחשבה ליריבות החזקה ביותר בהוקי הרוסי בשנות ה-90.
בעונת 2017/2018 אק בארס הציגה רצף של 10 ניצחונות רצופים בפלייאוף הליגה, במה שמהווה להישג שיא בתולדות ה-KHL וזכתה בגביע גגארין השלישי שלה. ברם, בעונת 2018/2019 התקשתה להגן על תוארה והודחה כבר בשלב הפלייאוף המוקדם של גביע גגארין.
סימוניזם

השמעוניים (ביוונית: Σιμωνιανοί) היו כת שפעלה מהמאה ה-2 ועד המאה ה-4 לספירה. כל הידע אודותם שאוב מאבות הכנסייה ואין מקורות עצמאיים הנוגעים אליהם. לפי המסופר, היו כת גנוסטית שראתה בשמעון הקוסם את מייסדה וסגדה לו כאל.  
מדיווחי אבות הכנסייה כמו אוריגנס, אוסביוס מקיסריה, אירנאוס ואחרים עולה שהשמעוניים האמינו כי בטרם נברא העולם התקיים כח עליון, בלתי-נוצר, "העומד" או "הניצב" (ἐστὸσ) שהיה בעצם "רוּחַ אֱלֹהִים" המוזכרת בספר בראשית. הצד הנקבי של כח מקורי זה היה החכמה או הנשמה בהתגלמותה העילאית (ἔννοια). מן "העומד" התגלגלו כוחות ורוחות נחותים יותר, כולל הדמיורגוס שליט העולם הגשמי, הוא אלוהי התנ"ך. קנאת ואיבת הרוחות הנחותות לחכמה אילצה אותה להתגלגל בעולם החומר בגופן של נשים בעודה ממתינה להזדמנות לגאול את נשמותיהם בנות האלמוות של בני-האדם מכלא הגשמיות. זו הגיעה כשנולד שמעון הקוסם, גילומו של הכח העליון הקדום. שמעון מצא את החכמה בנשמת אישה בשם הלנה. מתיאורי אבות הכנסייה, כת השמעוניים סגדה לשמעון כמעין מראה לזאוס ולהלנה, בהתאמה, כאתנה. הם ראו בתורה ובחוקיה אמצעי לשעבד את בני-האדם והתנגדו לה, והמפתח לגאולה בעיניהם היה הכרה בטבעם האלוהי של שמעון והלנה שהחסד שהעניקו הושיע את המאמינים בהם. הם עסקו, לכאורה, בכשפים וקיימו אורח חיים מופקר ובלתי-מוסרי.
מחוץ ממה שנכתב על ידי מתנגדיהם, לא שרד שום מידע אודות הכת ואין ערובה אף להתקיימותה במציאות; למרות שניתן לשער שמדובר היה בקבוצה גנוסטית, אפילו זה לא ידוע בוודאות. המסופר אודותם נכתב בעת מלחמתם של אבות הכנסייה בכתות הגנוסטיות-נוצריות, מרקיון והאוחזים בדעות דומות. בתקופה זו הם ייחסו לשמעון הקוסם – שגם קיומו ההיסטורי שנוי במחלוקת ומוקשה ביותר; לפי אחת הדעות במחקר, לא היה אלא פאולוס עצמו שהיריבות בינו לבין פטרוס טושטשה והועתקה אל דמות חיצונית שניתן היה להפוך לשעיר לעזאזל – את ייסודם של כל הפלגים הגנוסטיים בתוך הכנסייה ולפרקים, של כל המינויות בכלל. מאחר שלפי הברית החדשה שמעון נטבל אך רק העמיד פנים שהוא נוצרי ישר, ניתן היה לציירו כמקור שלשלת הסמיכה ממנה הגיחו הבישופים הגנוסטיים וכך להסביר את קיומם בתוך הכנסייה ולשלול את הלגיטימיות שלהם בעת ובעונה אחת. מחברים נוצרים אורתודוקסים, מאירנאוס ועד אפיפניוס מסלמיס, ייחסו לשמעוניים קשרים הדוקים או אבהות על מספר כתות בתוך או על סף הכנסייה (שאף הידוע על טיבן מגיע כולו מכתביהם), הגם שאין לכך כל מקור מלבדם. כך, לדוגמה, כתות הדוסיטאנים, המנאנדריאנים והסטורנליים יוחסו כולן לתלמידיו או שותפיו של שמעון.
יעקב צהלון

ר' יעקב בן יצחק צהלון (1630 – 1693) היה רופא, רב וסופר יהודי-איטלקי.

קורות חיים

צהלון היה בן למשפחת מגורשי ספרד ופורטוגל מרומא, שנודעה כמשפחת רבנים, סופרים ורופאים. 
למד רפואה באוניברסיטת רומא. סיים לימודיו בשנת 1656 והשתתף בטיפול בחולים וארגון הקהילה בעת מגפת הדבר שהתפשטה בגטו היהודי ברומא. יעקב צהלון חיבר תפילה הדומה לשבועת הרופאים.
בימי הדבר ברומא ב-1656 נחלק הגטו היהודי שנמצא בפיקוחו הראשי של ההגמון ניגורני לשלושה רבעים: ברובע א' נמנה לפקח רפואי הרופא היהודי חנניה ממודיליאנו, ברובע ב' הרופא גבריאל מלאריציאה וברובע ג' - הרופא יעקב צהלון.
במקביל ללימודי הרפואה הוסמך לרבנות והיה חבר במועצת הרבנות של קהילת רומא. חלק מהדרשות שנשא בעיר הוצאו לאור. בשנת 1682 שימש צהלון כרב העיר פרארה. כנראה לאור מחלוקות עם מספר יהודים ברומא ואולי גם משום רצונו להיות קרוב לוונציה, שם הודפסו ספריו. גם הדרשות שנשא בפרארה, הוצאו לאור. מלבד פעילותו התורנית והרפואית התבלט גם כמשורר.
יעקב צהלון חיבר אנציקלופדיה בשם אוצר החוכמות, שאותה חילק לשלושה כרכים; רק השלישי מבהם, שכותרו אוצר החיים, העוסק ברפואה, נשמר וראה אור בדפוס (ונציה 1683).
בהקדמתו ל"אוצר החיים" מביא צהלון את הכללים להנהגת הרופא שתרגם מספריו של זכותא לוזיטאנוס, כגון : "יכין לו ספרים לעיין בם בחכמת הרפואה - מעטים וטובים : לא יגדיל חולי קל וקטן כאילו הוא גדול, לא יקטין חולי גדול, יקבל לרפא מעט חולים שלא יטעה בריבוי החולים, יעמוד בחוזק לב נגד קינטור ההמון, לא יהיה בו קנאה, לא יהיה קשה עורף בדעתו נגד רבים או גדולים ממנו, יודה טעותו אם טעה, יחשוב קושי וסכנת עניין הרפואה".
צהלון נפטר בפרארה בשנת 1693.
בנו, מרדכי שנפטר בשנת 1741 היה גם כן רב ורופא בפרארה.
על שמו המרכז הגריאטרי צהלון (לשעבר דג'אני) בשדרות ירושלים ביפו, שבסמוך לו שכונת "צהלון" ורחוב "צהלון הרופא"..
ציור פעולה

"ציור פעולה" (באנגלית: Action painting) היא טכניקת ציור בה צבע מונח על גבי משטח הציור שלא באמצעות מכחול או שפכטל ציירים, אלה באמצעות טפטוף או התזה. טכניקה זו מדגישה ומעצימה את המימד הפיזי של מלאכת הציור עצמו.
טכניקת ציור זו מזוהה עם סגנון ה"אקספרסיוניזם המופשט", ובייחוד עם אמני "אסכולת ניו יורק" כגון ג'קסון פולוק, וילם דה קונינג, פרנץ קליין ואחרים, ששיא פעילותם היה בין שנות הארבעים לשנות השישים של המאה ה-20. המונח עצמו נטבע בשנת 1952 על ידי מבקר האמנות האמריקאי הארולד רוזנברג (Harold Rosenberg). רוזנברג תפש את בד הציור כ-"אזור פעולה". תפיסה זו הדגישה את הקשר של מלאכת הציור אל פעולות כגון מיצג או הפנינג ואת העובדה כי יש לתפוש את האמנות בראש ובראשונה כפעולה מחשבתית.
הולדתו של סגנון זה חבה רבות לסוריאליזם ולרעיונות של זיגמונד פרויד אודות ה"תת-מודע". ניתן לראות בציור האוטומטי שפיתח אנדרה ברטון מקור השפעה מרכזי לפיתוחו.
מהרן פרוזנפר

ביוגרפיה

משפחתו עלתה לישראל בשנת 1969.

שירות צבאי

בשנת 1985, לאחר סיום תואר ראשון בכלכלה ולימודי עבודה באוניברסיטת תל אביב התגייס לצה"ל.
בין תפקידיו, שירת בתקופת מלחמת המפרץ הראשונה כראש לשכת עוזר ראש אג"ם ולאחר מכן כראש הלשכה הראשון של מפקד פיקוד העורף שהוקם לאחר המלחמה. כמו כן היה ראש לשכת מפח"ש.
מאוחר יותר, התקדם פרוזנפר לתפקידים יותר בכירים, ביניהם ראש מחלקות תקציביות במשרד הביטחון וביחידת היועץ הכספי לרמטכ"ל.
בשנת 2004 מונה לתפקיד ראש מחלקת תקציבי יבשה באגף התקציבים שבמשרד הביטחון.
ב־30 ביולי 2007 מונה על ידי הרמטכ"ל רב-אלוף גבי אשכנזי ומנכ"ל משרד הביטחון פנחס בוכריס לתפקיד היועץ הכספי לרמטכ"ל וראש אגף התקציבים במשרד הביטחון והועלה לדרגת תת-אלוף, שבמסגרתו ניהל את תקציב הביטחון בסך 60 מיליארד ש"ח לשנה.
במהלך תפקידו היה יושב ראש הוועדה המקצועית לבחירת קרן הפנסיה של משרתי הקבע, שבנתה וניהלה את הליך התיחור של התוכנית הפיננסית המורכבת והגדולה.
כמו כן, היה יושב ראש ועדת ההיגוי של מעבר מחנות צה"ל לנגב (עיר הבה"דים) ויושב ראש ועדת המכרזים של קריית ההדרכה (עיר הבה"דים). כמו כן, הקים את מערך התקציבים בצה"ל ואת בית הספר הצבאי לתקציב וכלכלה.
בספטמבר 2011 סיים את שירותו בצה"ל והוחלף בתפקידו על ידי תת-אלוף ראם עמינח.

לאחר פרישתו

לאחר פרישתו, ייסד את חברת הייעוץ האסטרטגי והפיננסי M-Faculty בע"מ, המתמחה בייעוץ וליווי חברות, ארגונים ומשרדי ממשלה, תחומי ניהול, התייעלות, פיתוח עסקי, כלכלי ועוד.
ביולי 2015 מונה ליושב ראש הוועדה המייעצת לסגן שר האוצר ולשר האוצר משה כחלון.

השכלה וחיים פרטיים

בעל תואר ראשון בכלכלה ולימודי עבודה ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.
נשוי ואב לארבעה, מתגורר בסביון.
אלה מושקוביץ-וייס

ביוגרפיה

אלה מושקוביץ-וייס נולדה בראשון לציון לנתן, מהנדס ייצור, ותמר, בת קיבוץ גבעת השלושה, מרצה לגאוגרפיה. בגיל 12 עברה עם משפחתה להתגורר בשכונת רמת חן שברמת גן, וסיימה את לימודיה התיכוניים בתיכון בליך בעיר. בעת שירותה הצבאי בצה"ל שימשה מושקוביץ-וייס כמדריכה במוזיאון ההגנה בתל אביב. בין השנים 1986–1988 למדה לתואר ראשון בספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים, ובין השנים 1989–1991 לתואר שני בתקשורת המונים באוניברסיטת בוסטון. 
ספרה "לחווה לא הייתה אמא" זכה בפרס הקרן על שם יצחק לייב ורחל גולדברג. 
מושקוביץ-וייס נשואה לד"ר דובי וייס, מומחה לטכנולוגיה חינוכית, ואם לשניים.
ליאור ליפשיץ

ביוגרפיה

ליפשיץ החל לשחק כדורסל בגיל 6 בקבוצת הפועל עומר, עימה זכה באליפות הקטסל בעונת 1995/1996. בשנת 1998 עבר לקבוצת הנערים של בית"ר באר שבע, עימה סיים את העונה במקום השני בליגה. בשנים 1999-2002 שיחק בקבוצת הנוער של מכבי ראשון לציון, וב-24 במרץ 2002 ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת, בה שיחק ארבע עונות, כשבאחד המשחקים של קבוצתו קלע 13 נקודות בתוך שתי דקות וחצי.
את עונת 2005/2006 החל ליפשיץ במכבי פתח תקווה מהליגה הלאומית ולאחר שהצטיין בשני משחקיה במסגרת רבע גמר גביע המדינה נגד הפועל גליל עליון הוא עבר לגליל במהלך העונה. בגליל שיחק 18 משחקים וקלע 6.6 נקודות בממוצע למשחק. בספטמבר 2006 חתם בעירוני אשקלון, עימה זכה בגביע ווינר אך לא הפגין יכולת משכנעת וקלע רק 4.4 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת 2007/2008 שיחק ליפשיץ במכבי גבעת שמואל מהליגה הלאומית, בה הפגין יכולת טובה והוביל אותה לעלייה לליגת העל עם ממוצעים של 11.4 נקודות ו-6.3 אסיסטים למשחק. כמו כן, הוא נבחר בעונה זו לחמישיית העונה בליגה.
במאי 2008 חתם ליפשיץ בבי.סי. אודסה האוקראינית, אך לא היה מרוצה מהיחס שקיבל ממאמן הקבוצה ויטאלי לבדינצב וחזר לארץ. לקראת תחילת העונה חתם בהפועל חולון, בה הפך לרכז המוביל ולשחקן חמישייה קבוע והוביל אותה לזכייה בגביע המדינה ולרבע גמר הפלייאוף. על אף שקלע רק 4.4 נקודות בממוצע למשחק ליפשיץ היה גורם משמעותי בהצלחתה של חולון באותה העונה. משחק השיא שלו בעונה זו היה מול עירוני רמת גן נגדה קלע 12 נקודות, הוריד 4 ריבאונדים, מסר 4 אסיסטים וחטף 3 כדורים ב-22 דקות משחק.
ב-2010 חתם ליפשיץ על חוזה לשנה אחת בעירוני אשקלון, וזו תהיה הקדנציה השנייה שלו בעיר הדרומית. ב-2011 חתם בברק נתניה ולקרת סוף העונה חזר לעירוני שקלון לקדנציה שלישית. בשלהי 2012 חתם בהפועל ירושלים.
לפני תחילת עונת 2013/14 מכבי אשדוד הודיעה על החתמתו של ליפשיץ לעונה אחת. ליפשיץ פתח את העונה טוב והעמיד באשדוד ממוצעים של 11 נקודות, 3 ריבאונדים, 2.2 חטיפות ו-6 אסיסטים ב-31 דקות (5 משחקים). במחזור החמישי נפצע ליפשיץ בכף ידו, נזקק לניתוח וסיים את העונה.
ב-2014 חתם במכבי קריית גת מהליגה הלאומית, וסייע לה לעלות לליגה הראשונה בסיום העונה. בשנת 2015 חתם לקראת מחזור מספר 9 באליצור קריית אתא שאותה כזכור ניצח עם העפלתו לליגת העל עם מכבי קריית גת
לקראת עונת 2016-17 חתם ליפשיץ בקבוצת הפועל רמת גן עונה לאחר מכן חתם לעונה נוספת והתמנה לקפטן הקבוצה.
ליפשיץ שיחק בנבחרת הנוער והגיע עימה לחצי גמר אליפות אירופה ב-2002. ב-2004 היה חלק מסגל נבחרת העתודה שזכתה במדליית הכסף באליפות אירופה וב-2005 הגיע עימה למקום העשירי באליפות העולם.
ב-2018 לאחר שפרש ממשחק פעיל הוציא לאור את ספרו הראשון "מתגבר על עצמי" העוסק באימון מנטלי
לליפשיץ תואר שני במדעי ההתנהגות מהמכללה האקדמית בוינגייט.
נתן שור

נתן שוּר (19 באוגוסט 1923 - 12 באפריל 2012) היה היסטוריון ישראלי, שחקר – בין היתר – את ספרות הנוסעים לארץ ישראל.
שור נולד ב-19 באוגוסט 1923 בווינה שבאוסטריה, עלה ארצה בגיל 11 והתגורר בתל אביב. הוא סיים את חוק לימודיו בגימנסיה הרצליה והתגייס ב-1941 לשורות הצבא הבריטי. בהמשך שירת בצה"ל בחטיבת גולני, בחיל המודיעין ובמוסד.
שור למד היסטוריה, גאוגרפיה וארכאולוגיה באוניברסיטה העברית, והתמחה בחקר ספרות נוסעים לארץ ישראל בשפות רבות. בהמשך ליקט עדויות וסיפורים רבים מיושבי הארץ בעת החדשה, ופרס תמונה כוללת של אירועי הארץ מימי קדם ועד ימינו. את מקורותיו שאב מספריות ומארכיונים ציבוריים ופרטיים בארץ ובעולם.
תרומתו העיקרית של שור למחקר ארץ ישראל הייתה באיתורם ותרגומם של עדויות ומכתבים ממקור ראשון, המאששים או מפריכים סברות והנחות מקובלות על אירועים או מקומות. הוא השקיע מאמץ רב באיתור מסמכים ממקורות מרוחקים, כך למשל, נסע עד לספרייה המלכותית בסטוקהולם כדי למצוא את יומנה של הסופרת השוודית סלמה לגרלף, על ביקורה בירושלים בראשית המאה ה-20.
שור נפטר בתל אביב בגיל 89.
משולש קיונגה

משולש קיונגה (גרמנית: Kionga-Dreieck, פורטוגזית: Triângulo de Kionga) הוא שטח בצורת משולש קטן (כ-1,000 קמ"ר), בין מזרח אפריקה הגרמנית (כיום טנזניה) למוזמביק. שטח זה  היה נושא לסכסוך טריטוריאלי בין האימפריה הקולוניאלית הגרמנית לפורטוגל בשנים 1894–1919. צלע אחת של המשולש היא חוף האוקיינוס ההודי, צלע שנייה היא נהר רובומה. הנקודה האסטרטגית החשובה במשולש היא עיר הנמל קיונגה.
פורטוגל ראתה בכינון מושבה גרמנית במקום כיבוש שטח השייך לה, כיוון שהוא מדרום לנהר רובומה. ב-1916 כבשו כוחות פורטוגל את המשולש מידי הגרמנים והחזיקו בו עד ה-25 בנובמבר 1917. בעקבות השתתפות פורטוגל במלחמת העולם הראשונה נגד גרמניה זכתה פורטוגל להשתתף בועידת השלום בפריז (1919) והכניסה לחוזה ורסאי סעיף לפיו הגבול בין מוזמביק למזרח אפריקה הגרמנית הוא נהר רובומה, וכך הכלילה את הטריטוריה בשטח המושבה שלה. הנהר נותר הגבול בין המדינות גם לאחר שזכו לעצמאות וכיום קיונגה היא חלק ממוזמביק.