המטבח האריתראי

המטבח האריתראי הוא שילוב של מסורות קולינריות של כמה מדינות. הוא חולק דמיון רב עם המטבח האתיופי, האיטלקי, הסודני והתימני והוא מושפע ממיקומה הגאוגרפי של אריתריאה.

סקירה כללית

כמו שאר המדינות בקרן אפריקה, גם אריתראה ידעה כיבושים שונים במהלך השנים. בסוף המאה ה-19 כבשו האיטלקים את צפון אתיופיה, שכלל גם את אריתראה של היום. הם כבשו את האזור בגלל חשיבותו הגאוגרפית והקרבה לים האדום. כתוצאה מכך הגיעו בעלי מקצוע ומלאכה רבים מאיטליה לאזור זה. כיבוש זה לווה בהפרדה נוקשה בין האיטלקים והאריתראים בכל הקשור למגורים, עבודה ובילוי. לאחר תבוסתה של איטליה במלחמת העולם השנייה, אזור זה נכבש שוב, הפעם על ידי אתיופיה. בתגובה לכך יצאו האריתראים למלחמה כנגד האתיופים, ולאחר עשרות שנים של מאבק, אריתראה זכתה לעצמאות והכרה מהאו"ם בשנת 1993. הכיבושים השונים השאירו את חותמם באריתראה בנוף, בתרבות ובעיצוב המטבח והאוכל המסורתי במדינה.
המטבח האריתראי הוא מטבח מסורתי, ולכן רוב התבשילים במטבח זה מורכבים ממרכיבים שונים אשר היו נפוצים בכל חלקי המדינה. התבשילים השתנו בהתאם למיקום הגאוגרפי או לעיסוק המשפחה.
רוב הארוחות במטבח נערכות סביב שולחן נמוך ועליו צלחת גדולה, אשר מסביבו יושבים כל הסועדים וחולקים יחדיו את המנות השונות, האוכל נאכל בעזרת הידיים ולפני הארוחה אחת הנשים מגישה דלי עם מים, על מנת שהסועדים ישטפו את ידיהם.                                                                                

המרכיבים העיקריים במטבח האריתראי

המרכיב הנפוץ ביותר במטבח האריתראי הוא הברברה (berbere), תערובת תבלינים בצבע כתום-אדום, המורכבת מפפריקה חריפה, כמון והל, מרכיב זה הוא מרכיב חובה ברוב התבשילים במטבח האריתראי.
האריתראים נוהגים לאכול בידיים, ולכן הבסיס לכל ארוחה אריתראית הוא סוג של לחם, האינג'רה, מעין פנקייק העשוי מחיטה, שעורה או תירס, בעזרתו הסועד אוסף את האוכל. בדרך זו האינג'רה משמשת כתחליף למזלג.

המטבח האריתראי- איטלקי

הכיבוש האיטלקי את אתיופיה, אשר כלל בתוכו גם את השטח של אריתריאה, והפיכתה לקולוניה איטלקית, הביא לכך שהמטבח האריתראי ספג לתוכו מוטיבים איטלקיים מסוימים. מנה נפוצה היא פסטה ברוטב עגבניות וברברה, וניתן למצוא השפעות איטלקיות במנות נוספות כגון סוגים שונים של לזניה ופסטה.

המטבח האריתראי- אתיופי

אריתריאה הייתה חלק מאתיופיה לאורך שנים רבות, מה שהביא לכך שבין המטבחים ישנו דמיון רב, עד כדי כך שעבור טועם שלא מגיע עם ידע נרחב על מאכלים אתיופים ואריתראים יהיה קשה למצוא את השוני בין המטבחים. בשני המטבחים נוהגים לאכול תבשילי עוף ובקר על מצע אינג'רה, ולשתות קפה. למרות הדמיון הרב ישנם הבדלים מסוימים בין המטבחים. במטבח האריתראי השימוש בחמאה ועגבניות הוא נרחב יותר ובנוסף המנות פחות מתובלות באופן יחסי למטבח האתיופי. ניתן למצוא הבדלים נוספים, למשל בשמות התבשילים, מנת עוף תקרא באמהרית דורו- ווט (doro wot) ובמסעדות אריתראיות טסבי-דורו (tsebhi dorho). בנוסף, המטבח האתיופי לא ספג לתוכו מוטיבים איטלקים כמו המטבח האריתראי. ההבדל העיקרי בין שני המטבחים נובע מהמיקום הגאוגרפי של אריתריאה לחופי הים האדום, מה שהביא לכך שהמטבח האריתראי כולל מנות של דגים ופירות ים, בשונה מהמטבח האתיופי.                                                                                    

טקס הקפה במטבח האריתראי

הקפה במטבח האריתראי נתפס כסמל של הזמנה וכבוד לאורחים, הוא נקרא בון (Boon), ברכה. מי שאחראית על הכנת הקפה היא האישה אשר שוטפת את פולי הקפה וקולה אותם במחבת הנקראת 'מנקשקש' (menkeshkesh). כאשר הפולים כהים מספיק, הם מועברים למחצלת קטנה אשר משמשת כמעין משפך להעברתם לתור הסיר. בשלב זה מוסיפים מים ונותנים לקפה להתבשל עד לרתיחה. כאשר הקפה מוכן מוסיפים לו סוכר ומוזגים אותו לכוסות קטנות. לצד הקפה נוהגים לאכול פופקורן.  
זמן הכנת הקפה הוא שעה בערך, וביטול הזמנה נחשב למעשה לא מכבד. על מנת לכבד את המארחים יש לשתות שלוש כוסות לפחות ורק לאחר מכן ניתן לעזוב.                                             

המטבח האריתראי בישראל

החל מתחילת שנות ה-2000 החלו להתפתח מטבחים שונים בדרום תל אביב ביניהם גם המטבח האריתראי. הסיבה לכך היא הגעתם של פליטים ומהגרי עבודה ממדינת שונות ביניהן גם אריתראה. במקביל לעבודותיהם השונות, אותם פליטים ומהגרי עבודה החלו לפתוח מסעדות ביתיות בהן הם מגישים את המאכלים המסורתיים שלהם.
המסעדות השונות מעוטרות בכיתוב זר ובתמונות ישנות מהמולדת.