ניתוח התנהגות יישומי

הקריטריונים של ניתוח ההתנהגות היישומי

להלן שבעת הקריטריונים שתוארו במאמרם של דונלד באייר, מונטרוס וולף וטוד וויסלי, שפורסם בשנת 1968:
יישומי - המילה "יישומי" מהווה את מטרת השיטה. שיפור התנהגות בעלת משמעות חברתית, על מנת לשפר את חיי הקליינט.
התנהגותי - המטרה של ה-ABA לעבוד על ההתנהגות, ולא על תיאור ההתנהגות. מנתח ההתנהגות צריך לבחון את כל ההתנהגויות שמשתנות לאחר ההתערבות, כולל את עצמו.
אנאליטי (ניתוחי) - המילה "ניתוח" מסמלת את הקשר הפונקציונלי בין המשתנים שצריך למצוא ולשלוט עליו על מנת לשנות התנהגות.
טכנולוגי - אם כל מנתח התנהגות יקח תיאור של תוכנית הלמידה, אז הוא יוכל לשחזר את התוכנית עם תוצאות זהות. זה אומר שתוכנית הלמידה צריכה להיות מתוארת בדיוק רב, וללא פרטים שאינם וודאים. קופר מתאר מנגנון לבדיקה טכנולוגית: "תנו לאדם בעל הסמכה ב-ABA לקרוא בריכוז את התיאור של הפרוצדורות ואז לשחזר אותם. אם הוא עושה טעויות, מוסיף צעדים מיותרים או מפספס דברים, או שואל שאלות כדי לבדוק בוודאות את הכתוב, אז התיאור הוא לא מספיק טכנולוגי וזקוק לשדרוג."
קונספטואלי - השיטות שבהם משתמשים בניתוח ההתנהגות היישומי, צריכות להיות מאוחדות תחת עקרונות תאורטיים משותפים.
אפקטיבי - בשימוש בשיטות ההתנהגותיות בשינוי ההתנהגות, תמיד משגיחים על התוצאה. בפרט, העבודה מתרחשת לא עם הערך התאורטי של המשתנה, אלא עם הערך היישומי (חברתי) בשינוי ההתנהגות.
כללי - השינוים בהתנהגות צריכים להופיע זמן רב, בתנאים שונים, ולהתפשט לסוגים אחרים של התנהגות, ולא להיות רק בהתנהגות שהשתנתה לאחר ההתערבות.

יחידת המידה בניתוח ההתנהגות

ההגדרה למושג התנהגות בניתוח התנהגות יישומי: באופן הכי כללי - כל מה שהאדם עושה: חושב, מרגיש, זז וכו'. באופן יותר מפורט - סוג של יחסי גומלין בין האורגניזם לסביבה החיצונית, אשר מאופיינים על ידי שינוי משמעותי במיקום של איזשהו חלק של האורגניזם במרחב עם הזמן, ובכך שהאינטראקציה מובילה לשינוי משמעותי של אפיון אחד לפחות בסביבה.
בניתוח ההתנהגות קיימת הסכמה של מודל ה-ABC שמאפשרת לתצפת בהתנהגות ולערוך ניתוח אופרנטי. המודל מורכב מ.1) A - האירוע המקדים של ההתנהגות (תנאים סביבתיים כלשהם), 2) B - ההתנהגות עצמה. טופוגרפיית התגובה, משך זמן התגובה וכו', ו-3) C - תוצאות ההתנהגות, שיכולות להיות מחזקות, מענישות, נייטרליות וכו'.

ניתוח פונקציונלי

כיום אנחנו יודעים, שכל אירוע פיזי בעולם הוא תוצאה של שרשרת אירועים קודמים (סיבות). ההתנהגות נחשבת כפונקציה של הסביבה. בניתוח הפונקציונלי אנחנו מחפשים וחוקרים את הקשר בין המשתנים הבלתי תלויים (השפעות הסביבה - גירויים מבחינים, גירויים גורמים, גירויים מחזקים וכו') למשתנים התלויים (התנהגות האדם)(סקינר,1953).

רפלקסים בלתי מותנים

אדם בריא נולד בדרך כלל עם אוסף רפלקסים הקשורים לאיברים שונים בגוף. דוגמאות - אצל תינוק: מציצה, בכי, הזזת ידיים ורגליים. רפלקסים אחרים - אור (גירוי) שגורם להתכווצות האישון (תגובה), מיץ לימון (גירוי) שגורם להפרשת רוק (תגובה), מכה עם פטיש בברך (גירוי) שגורמת להתכווצות שרירי הרגל (תגובה), טמפרטורה גבוה (גירוי) שגורמת להזעה (תגובה) וכו'.

התנהגות תגובתית (רספונדנטית)

רפלקסים בלתי מותנים מתארים בדרך כלל התנהגות יותר פרמיטיבית של האדם, שקשורה באופן ישיר לפיזיולוגיה ולאנטומיה של הגוף. רפלקסים בלתי מותנים קשורים לרוב לשרירים החלקים של הגוף ולבלוטות מסוימת, אך יכולים גם לערב את השרירים המחוספסים של השלד. 
ישנו עוד סוג של רפלקסים - רפלקסים מותנים. זהו סוג של התנהגות נלמדת, בה גירויי שלא עורר בעבר תגובה משמעותית כלשהי של האורגניזם (גירוי נייטרלי), מתחיל לגרום לאורגניזם להגיב בעתיד, כפי שהגיב לגירויי בלתי מותנה לאחר תהליך של התניות. דוגמה: רפלקס בלתי מותנה, ששייך לאוסף הרפלקסים המולד של האדם - אוכל (גירוי בלתי מותנה) ← הפרשת רוק (תגובה בלתי מותנת). כעת עם נוסיף אלמנט נוסף למשוואה, לדוגמה, צליל של פעמון (גירוי נייטרלי), ונתחיל להציג אותו לאורגניזם בו זמנית עם אוכל, בעתיד האורגניזם יתחיל להפריש רוק רק לצליל הפעמון, ללא הימצאות אוכל בקרבתו. תהליך זה ידוע בתור ההתניה הרספונדטית (קלאסית, פבלובית).
חוק ההתניה הרספונדטית  - כאשר קיים רפלקס עם כוח מסוים, אנחנו יכולים לקשר אליו גירוי נייטרלי, שבעבר לא גרם לתגובה משמעותית, ובכך ליצור רפלקס חדש עם גירוי חדש ותגובה קיימת.
חוק ההכחדה הרספונדטית - כאשר הגירוי הנייטרלי גורם להתרחשות הרפלקס המותנה ללא הגירוי הבלתי מותנה, כוחו של הרפלקס המותנה יורד עם הזמן, עד שהגירויי הנייטרלי כבר לא מעורר את התגובה הבלתי מותנת.

התנהגות אופרנטית

ניתוח ההתנהגות היישומי פחות מתעסק ברפלקסים. הוא מתעסק בהתנהגות המורכבת של האורגניזם כשלם. עיקר התחום זוהי התנהגות, שמשתנה ומעוצבת על ידי התוצאות שלה. ההתנהגות הזאת לא "נגרמת" במובן של 'גירוי שגורם לתגובה' (כמו בהתנהגות תגובתית), אלא התנהגות שמתרחשת באופן ספונטני בתנאים מסוימים, ובתדירות כלשהי, ומשתנת בעתיד עקב התוצאות שלה (שינויים בסביבה שמתחוללים לאחר ההתנהגות). דוגמאות להתנהגות כזאת הן: דיבור, הליכה, כתיבה, קריאת ספרים, משחק בטניס וכו'.
חוק ההתניה האופרנטית - אם לאחר אופרנט מופיע חיזוק חיובי, תדירות ההופעה שלו תעלה בעתיד.
חוק ההכחדה האופרנטית - כאשר החיזוק החיובי לא מופיע לאחר אופרנט שחוזק בעבר, תדירות התנהגותו יורדת בעתיד. 
התניה עם חיזוק שלילי - כאשר האדם נמצא תחת תנאים אברסיביים (גירוי או תנאים נחשבים כאברסיביים, אם הם גורמים לאדם לברוח או להימנע מהם), כל התנהגות שגורמת לאדם לצאת מהתנאים הללו תהיה מחוזקת ותופיע שוב בעתיד בתנאים דומים.
ענישה - אם לאחר הופעת האופרנט מופיע גירוי אברסיבי, תדירות ההתנהגות בעתיד יורדת. 
גירויים מחזקים מותנים - בעזרת ההתניה הרספונדטית נוכל לקשר בין החיזוק החיובי לבין גירוי נייטרלי, לדוגמה, בין אוכל לבין הצלחת שלו. ובפרק הזמן שהרפלקס שנוצר עוד לא נכחד, נוכל לחזק התנהגות אופרנטית בעזרת צלחת ריקה.
גירויים מחזקים מוכללים - כאשר גירוי מחזק מותנה מקושר עם שניי גירויים מחזקים בלתי מותנים ומעלה הוא נחשב כגירוי מחזק מוכלל. הדוגמה המוכרת לכולנו היא כסף. בתנאים שבהם לכסף יש ערך, בעזרתו אנחנו יכולים להשיג דרך למחזקים בלתי מותנים מסוגים שונים.

עיצוב ושימור ההתנהגות

חיזוק דיפרנציאלי - חיזוק הדרגתי ובודד של תגובה כלשהי, במטרה להתקדם להתנהגות היעד שאותה אנו נרצה ללמד.
שגרות של חיזוקים
כפי שידוע, התנהגות שלא מחוזקת מתחילה להיכחד. לכן, אם ברצנינו לשמר התנהגות, צריך ליצור שגרה מסוימת של חיזוקים.
לוח חיזוקים רציף - כאשר אדם מבצע התנהגות, הוא מקבל חיזוק. זהו השלב הראשוני בהקניה של התנהגות.
שגרה של חיזוקים באינטרבל קבוע - כאשר האדם הותנה לבצע התנהגות כלשהי, כעת נוכל לתת לו חיזוק, רק לאחר פרק זמן מסוים. דוגמה לכך -שכר שעתי, או שכר חודשי (אך בדוגמה זו החיזוק מגיע לא רק בגלל משתנה כגון זמן, אלא גם בגלל כמות מסוימת של תגובות. אם החיזוק מופיע רק בגלל משתנה כגון זמן התוצאה יכולה להיות חיזוק טפל).
שגרה של חיזוקים עם יחס קבוע - האדם מקבל חיזוק רק לאחר ביצוע של כמות מסוימת של תגובות. בתנאי מעבדה, יונה יכולה לבצע 10 תגובות של נקישה עם המקור בכפתור ולקבל חיזוק. גם הסוג הזה של השגרה מתאר את המשכורת והתשלום השעתי שלנו.
שגרה של חיזוקים עם יחס משתנה - כנראה סוג השגרה האפקטיבית ביותר לשימור התנהגות. כאן האדם מקבל חיזוק בזמנים משתנים שלא תלויים לכלום ולכן ההתנהגות מאוד מתחזקת. דוגמאות טובות הן הימורים, או לדוגמה פרס כספי.
שגרה של חיזוקים עם אינטרבל משתנה - בסוג הזה האדם מקבל חיזוק כאשר עוברת כמות לא קבועה של זמן.

הסביבה השולטת

גירוי מבחין (דיסקרימינטיבי) - זהו גירוי אשר גורם לאדם "להבין" שכרגע ההתנהגות שהוא יבצע הולכת להוביל לחיזוק (וזה מתרחש עקב התניה אופרנטית שעוצבה בעבר). לדוגמה, כאשר מצלצל הטלפון (גירוי מבחין), זה מעלה את ההסתברות שתופיע ההתנהגות של לענות ולקבל חיזוקים מילוליים מהאדם השני בקו.
הכללה (חוק האינדוקציה) - כאשר משתנה כוח של רפלקס מסוים, משתנה גם הכוח של רפלקסים עם אפיונים דומים. לדוגמה, אם היונה הותנתה להקיש על כפתור בצבע אדום בצורה עגולה, קיימת גם תדירות יותר נמוכה שהיא תקיש על כפתורים אדומים בצורה מרובעת, או כפתורים יותר קטנים או גדולים.
חוק היווצרות השרשראות - כאשר מתרחש רפלקס של התנהגות תגובתית, או כאשר מתרחשת התנהגות אופרנטית, זה יכול להוביל לתנאים חדשים של הסביבה שהם יהיו גירויים של רפלקסים אחרים. לדוגמה, צליל מאחור יכול לגרום לנו לסובב את הראש לכיוונו, וכאשר אנחנו נסובב את הראש, יופיעו עוד גירויים שיגרמו להיווצרות של עוד התנהגויות.
אבסטרקציה - כאשר יונה מותנת להקיש כפתור אדום בצורה עגולה, ונוצר תהליך של אינדוקציה, אנחנו יכולים להתנות את היונה להקיש רק על כפתורים אדומים עגולים. אנחנו נשים מולה כפתורים אדומים עם מסגרות שונות ונחזק אותה רק כאשר מקישה על כפתור בצורה עגולה.

חסך ורוויה

אלה הם מצבים שונים שבהם מתחזקת או נחלשת התנהגות כלשהי. לדוגמה, בן אדם לא שתה זמן רב, אז כל סוגי ההתנהגות שקשורים להשגת שתייה ולתהליך השתייה מתחזקות. אותו דבר כלפי אוכל. ההסבר הביולוגי של מצבים אלה הוא מובן מאליו, אך בניתוח ההתנהגות מסתכלים עליו אחרת. המושג "תמריץ" או "דרייב" לא מסמן מצב פיזיולוגי של הגוף, או מצב תודעתי וכו' אלה מסמן מצב שבוא רפלקסים מסוימים מתחזקים (סקינר, 1953). אפשר לומר שקיימות שני קצוות בין חסך לרוויה, אך המצב עצמו אינו סיבה של התנהגות שמופיע, אלא התוצאה של השפעות גורמים שונים מהסביבה החיצונית. האדם לא תמיד אוכל רק כאשר מרגיש כיווץ בקיבה. אדם לא תמיד שותה כי הוא על סף עילפון. ישנם סוגים שונים של דרייבים שהסיפוק ביניהם משתנה. לדוגמה ארוחה גדולה יכולה להוריד למצב אפסי את כוח הרפלקסים שקשורים לאכילה לכמה שעות. והתנהגות מינית אחת מספיקה כדי להוריד את כוח הרפלקסים שקשורים למין למשך כמה שעות או יותר.
כאשר אדם מבצע פעילות גופנית (למשל, ריצה), הוא יוצר בגוף שלו מצב של "חסך" לשתייה. שני המשתנים שהשפיעו על התמריץ לשתייה הם - פעילות גופנית, פרק זמן מסוים שבו הגוף לא קיבל נוזלים, אקלים, וכו'.

רגשות

רגשות אלו הם גם מצבים שבהם משתנה הנטייה להתנהגות המסוימת - אך הם לא הסיבות של ההתנהגות, אלא תופעות לוואי של התניות. לדוגמה, כאשר אדם היה רגיל לקבל חיזוקים מסוימים, ופתאום הם נעלמים, אז תהליך ההכחדה האופרנטית יכול להוביל לזעם ואו דיכאון. השפעה חזקה של גירוי אברסיבי מסוים יכולה להוביל לפחד שישנה את כוחם של הרבה רפלקסים בגוף. כאשר אנחנו אומרים שאדם מסוים 'עצבני', אנחנו יכולים לחשוב שהסיבות להתנהגות שלו הם זעם וכעס, אך במקום שם התואר הזה, אנחנו יכולים להגיד שהאדם הזה נוטה להתנהג באופן כזה בתדירות גבוה. כעת נפתחת בפנינו האפשרות לחקור את היסטוריית החיזוקים שלו ולגלות את סיבת הכעס.

גירוי אברסיבי

גירוי יחשב כאבריסיבי רק כאשר הופעתו גורמת לאדם להימנע או לברוח.

התנהגות מילולית

סקינר הציג את השפה והדיבור גם כסוג מסוים של התנהגות. הוא טען שזוהי התנהגות שיכולה להתפתח רק בחברה בין קבוצות של בני אדם. הוא הבדיל כמה מאופרנטים של דיבור:
טאקט (אנגלית. TACT) - קריאת פריטים בשמות, איזכור של פעולות, אפיונים של פריטים או אירועים בסביבה החיצונית (או הפנימית). לדוגמה "קר!", "חתול!" או "הציפור עפה." וכו' המושג הגיע מהמילה CONTACT, שמרמז על קשר כלשהו עם אפיון מהסביבה החיצונית, שגורם להופעת התגובה.
מאנד (אנגלית. MAND) - אלו הם תגובות מילוליות שמצביעות על בקשה של פריטים או עזרה, וכך גם סירוב לקבל או לעשות דברים. לעומת תגובת ה'טאקט' שמכוונת לאינטראקציה, משיכת צומת לב של אדם אחר על מנת לשתף אותו בחוויות, "מאנד" מרמז על אינטרס אישי כדי לקבל משהו, או לגרום למישהו לבצע פעולה כלשהי. התנהגות הזאת נמצאת תחת שליטה של מצבים מוטיבציונים "אני רוצה", שמחזקים את ההתנהגות הזאת (קיבל מה שהוא רצה). המושג מאנד מגיע מהמילים COMMAND (פקודה) ו-DEMAND (ציווי).
אינטראורבליות - התנהגות מילולית של אדם, נמצאת תחת שליטה של התנהגות מילולית של אחרים המקיפים אותו.
אוטוקליטיק - תגובות מילוליות של דובר אחד, שמשנות אפקט מההשפעה של התניה ראשונית מהסביבה.

סביבת העבודה

לרוב, סביבת העבודה תהייה בביתו של הילד בשעות אחר הצהריים לאחר בית הספר, לרוב הטרפיסט גם נוכח עם הילד בבית הספר בתוך סייע/משלב. בהמשך סביבת העבודה יכולה להשתנות בהתאם לנושאים שעליהם רוצים לעבוד. כדוגמת חדר כושר, סופר ועוד. 
בשלב הראשוני של הלימוד, הוא נעשה בתנאים מובנים. סביבת הטיפול קבועה ומוכרת לילד ובכך מקילה על הלימוד. רק תוכני הלימוד משתנים. העבודה נעשית ליד שולחן, ללא גירויים העלולים להסיח את דעתו של הילד, תוך מדידת ההתקדמות קבועה וברורה, ובשימוש מתוכנן של חיזוקים. בהמשך, העבודה נעשית בסביבה אחרת, שאינה מובנת. זאת בעצם ההכללה, כלומר לקיחת מיומנות שנלמדו בסביבה נטראלית יחסית (כדוגמת השולחן) ולאחר שמיונות זאת מושגת באופן זה מרחיבים את ביצוע המיומנות למצבים אחרים. לדוגמה ניתן לחשוב על קניות בסופר והתקשורת עם המוכר/ת. בתחילה תעשה עבודה אל מול הטרפיסט בבית שתדמה מצבים של קנייה בקופה. העבודה תהייה בהתאם לצרכיו של המטופל. מהמתנה בתור, הגשת המוצר, הקשבה למחיר, הוצאת הכסף, תשלום, המתנה לעודף וכולי. לאחר מכן כאשר מיומנות זו נעשית בהצלחה בבית תועבר מיומנות זו לסביבה חיצונית אמיתית וגם כן תנסה להיות בחנות קטנה למשל בלי הרבה לקוחות ולאחר מכן בסופר רועש וכן הלאה. המטרה היא לבנות את הפעולה בעזרת חווה של הצלחה ולבסוף להגיע למצב שבו הפעולה היא עצמאית ויכולה להעשות ללא לווי.

מקורות נוספים

כיום מתורגמים לעברית רק שני ספרים של ב.פ. סקינר: "ביהייביוריזם" (1976) ו"מעבר לחרות ולכבוד" (1973). שני הספרים תורגמו על ידי עמשי לווין ויצאו לאור בהוצאת גומא.
הספר העיקרי כיום בתחום ניתוח ההתנהגות זהו ספרם של ג'ון קופר, וויליאם הווארד וטימותי הרון בשם Applied Behavior Analysis שפורסם לאור בשנת 2007 (מהדורה שנייה) בשנת 2019 מתוכננת לצאת מהדורה שלישית.