בג"ץ שקדיאל נגד שר הדתות

רקע

הרכבה של המועצה הדתית ותפקידיה קבועים בחוק שירותי הדת היהודיים, המועצה מוסמכת לספק שירותי דת ולשם כך היא נדרשת לטפל בחוזים, להחזיק רכוש ולרכוש ציוד. המועצה הדתית מונה תשעה חברים ומורכבת מנציגיהם של שלוש רשויות: הרשות המקומית, השר לענייני דתות והרבנות המקומית. כל רשות מציעה את מועמדיה וביחד הן מקיימות הערכה הדדית של כל מועמדים המוצעים. כל מקרה שבו נתגלו חילוקי דעות בין שלוש הרשויות, יובא להכרעת ועדת השרים, ועל החלטתה רשאי שר לערער לפני הממשלה מתוקף החוק. חידוש הרכב המועצה וההודעה על כך מוטלים על השר, כמפורט ב סעיף 6 לחוק .כאשר הרשות המקומית או הרבנות המקומית לא נענות לפניית השר להמציא את רשימת מועמדיהם רשאי השר להציע מועמדים במקומן לפי סעיף 3(ב). השירותים המסופקים על ידי המועצה הדתית הם בעלי אופי דתי מנהלי, המועצה הדתית אחראית על מתן שירותים אלו ולא על הכרעה הלכתית דתית בקשר אליהם. הכרעות הלכתיות בדרך כלל מסורות לגוף בעל הסמכות ההלכתית והכשירות ההלכתית. השירותים שנותנת המועצה הדתית מהווים חלק מהותי מהצרכים המקומיים ועליה לספקם לכל דורש, ללא הבדל מין, השקפת עולם, השכלה או כל הבחנה אחרת שהיא. המועצה הדתית היא גוף מנהלי יציר החוק, שתפקידו לדאוג לקיום השירותים הדתיים היהודיים ולהיות מעוניין בקיומם, החוק אינו אוסר על נשים להיות חברות במועצה הדתית.

הליכים קודמים

העתירה הראשונה הוגשה על ידי לאה שקדיאל נגד השר לענייני דתות וועדת השרים לחוק שירותי הדת היהודיים, במהלך בירורה של עתירה זו הצטרפו להליך המשפטי המועצה המקומית ירוחם ורבה הראשי של ירוחם בשל תפקידם המרכזי בבחירת חברי המועצה הדתית. בעתירה ביקשה לאה שקדיאל לדעת מדוע השר לענייני דתות וועדת השרים אינם מסיימים בהקדם את מלאכת הרכבת המועצה הדתית בירוחם. משנסתיימה מלאכת ההרכבה של המועצה, נתברר ללאה שקדיאל כי היא לא נכללה בהרכב המועצה, בשל היותה אישה. מלאכת הרכבת המועצה הדתית על ידי וועדת השרים הייתה במקביל לעתירה המקורית, בית המשפט הוציא צו-על-תנאי וכן ניתן צו ביניים, המורה לשר לענייני דתות וועדת השרים שלא להודיע ברשומות על חידוש הרכב המועצה הדתית של ירוחם, שאינו כולל את לאה שקדיאל, עד למתן החלטה אחרת.

עובדות פסק הדין

בינואר 1986 נבחרה לאה שקדיאל על ידי המועצה המקומית ירוחם לכהן כחברה במועצה הדתית של ירוחם. לאה שקדיאל היא אישה דתית, חברת מועצת עיריית ירוחם מטעם מפלגת העבודה, פעילת ציבור, מורה למקצועות היהדות. המועצה המקומית ירוחם הגישה לשר הדתות את רשימת המועמדים מטעמה לכהונה במועצה הדתית ביניהם גם לאה שקדיאל. חברותה בוטלה על ידי השר הדתות דאז זבולון המר בטענה שנשים אינן יכולות לכהן בתפקיד זה. וועדת השרים שנתמנתה לפי החוק לדון בהרכבה של המועצה הדתית ובכישוריהם של המועמדים השונים לתפקיד, סירבה לאשר את המינוי של לאה שקדיאל כחברה במועצה הדתית, בשל היותה אישה, טעם נוסף לפסילת חברותה של שקדיאל במועצה הדתית נבע מהקשר הקיים בין המועצה הדתית לבין הרבנות הראשית וההלכה המנחה אותה לפיה אין להציג נשים כמועמדות לחברות במועצות דתיות, כמו כן הועלה החשש כי חברותה של לאה שקדיאל במועצה תגרום לשיבושים מקצועיים בעבודת המועצה.

הכרעת בית המשפט

שלושת השופטים שדנו בעתירה השופטת מרים בן-פורת, השופט מנחם אלון והשופט אהרן ברק הכריעו פה אחד ופסלו את החלטת הוועדה, בית המשפט קבע כי התכלית של פסילת אישה מלכהן במועצה דתית, לא ראויה ואינה מצדיקה פגיעה בשיויון המגדרי. בית המשפט קבע צו מוחלט להחלטת הוועדה, וקיבל את העתירה של לאה שקדיאל בזכותה לכהן כחברה במועצה הדתית של ירוחם.

הזכות לשוויון ואי אפליה על בסיס מגדרי

אי הכללת מועמדת למועצה דתית בשל היותה אישה, נוגד את עקרון היסוד של שיוון ומהווה פגיעה אסורה בעקרון השוויון הקיים במערכת המשפט הישראלית, שלפיו אסורה אפליה מטעמי מין. עקרון השוויון הוא אחד מעקרונות הבסיסים בחוק שיווין זכויות האישה. ועדת השרים פסלה את חברותה של לאה שקדיאל מתוך שיקול פסול, בשל היותה אישה, זוהי הפליה מטעמי מין, הנוגדת את החוק ואינה מוצדקת. החלטת הוועדה לפסול אישה מחברות במועצה דתית היא אינה לתכלית ראויה ואינה מצדיקה פגיעה בשוויון המגדרי.
על מועמד למועצה דתית, אין צורך להיות דתי בשביל לכהן במועצה הדתית, כיוון שמדובר במינוי מכוח חוק המדינה, כישוריי חבריו יוכרעו לפי החוק והחלטות של המערכת המשפטית הכללית, ועל-פי אלה בלבד. החוק דורש כישורים מנהליים, ולאו דווקא חיים על פי דרך ההלכה וידיעות נרחבות בדיני כשרות ושחיטה. לכן, לאה שקדיאל היא מועמדת ראויה וכשירה לכהן במועצה הדתית, אישה משכילה עם עשייה ציבורית, אשר יכולה לתרום מחוכמתה ומניסיונה לתושבי ירוחם. המועצה הדתית אינה ממלאת תפקיד הלכתי לכן מגבלות הלכתיות על נשים אינן רלוונטיות לחברות במועצה. נוכח זאת אין הצדקה להגביל את חברותן של נשים במועצה הדתית.
בית המשפט מצא שגם מבחינת ההלכה היהודית אין מניעה שנשים יכהנו בגופים כמו מועצה דתית, אין הצדקה הלכתית דתית המונעת מנשים להיות חברות במועצות דתיות. בית המשפט הסתמך על דעתו של הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, הסובר שלנשים זכות בחירה, הן אקטיבית והן פאסיבית, הן יכולות להיבחר ולבחור, זהו חלק מן השינוי שחל בעולמה של האישה היהודייה " כל כבודה בת מלך פנימה " לא רק בביתה אלא גם במרחב הציבורי אליו היא משתייכת. לפיכך, חסימת נשים מחברות במועצה הדתית היא חסרת בסיס חוקי והלכתיכאחד, לכן, בית המשפט אינו מקבל את הטענה על הסכנה שחברות נשים במועצה הדתית תגרום לקושי בתפקוד המועצה.

התכלית הראויה להגבלת הזכות

בית המשפט ציין כיכל זכות יסוד אינה מוחלטת אלא יחסית וקיומה ושמירתה הם על ידי מציאת האיזון המתאים בין העקרונות השונים של שני יחידים או של היחיד והציבור, עקרונות שמוגנים ומוגנים כדין. על מנת לשקול מהו האיזון הנכון אל מול עקרון זה, צריך היה לטעון, כי גם מבחינה הלכתית חברותה של אישה במועצה דתית אסורה היא, ומתוך כך עלול הדבר להביא לפגיעה בעבודתה של המועצה הדתית. בית המשפט מבחין בין אפליה פסולה לבין הבחנה מותרת עקרון השוויון הוא הצד השני של מטבע ההפליה, בפועל משמעות הדבר כי יש להתייחס באופן שווה אל בני אדם, שאין ביניהם הבדלים של ממש, כשהם רלוונטיים לאותה מטרה. אם אין מתייחסים אליהם ביחס שווה, כי אז לפנינו הפליה.
על ועדת השרים כגוף מנהלי ציבורי היה לפעול בשיקול דעת, בתום לב ביושר ללא שרירות וללא הפליה בלתי מוצדקת ולהגיע להחלטותיה מתוך שקילת שיקולים עניינים, שמשקפים את תכליתו ומטרתו של חוק שירותי הדת היהודיים. לבית המשפט מציין, כי השיקול הדתי אינו שיקול זר לחוק שירותי הדת היהודיים וטבעי הוא, כי בחוק שעניינו מתן שירותי דת יש מקום לשיקול הדתי ,אך השיקול הדתי עומד לביקורת שיפוטית לפי כללי המשפט המנהלי, והשאלה היא מהי חוקיותה של ההחלטה, האם היא לתכלית ראויה.

השופט ברק

השופט ברק הסכים עם החלטה של השופט אלון. אולם, בעוד שאלון מנמק את החלטתו מעיקרון חוקיות המנהל וההלכה היהודית, השופט ברק, פוסל את החלטת הוועדה בשל פגיעה בעיקרון השוויון. לדעתו, במסגרת המשפטית, כל חוק צריך לפרש באופן שעקרון השוויון בכלל, ושוויון המינים בפרט, יתקיים בו, שהרי בפרשנות של דברי חקיקה אנו רוצים לבדוק האם הם מקיימים מטרה זו או סותרים אותה. האיזון בין המטרות השונות אינו יכול להתבסס על שלילתו של עקרון השוויון, וכל איזון יהא חייב להתבסס על ההנחה בדבר שוויון, האיזון עם עקרון השוויון הוא אמצעי אחרון ולא ראשון. ההנחה צריכה להיות כי מי שכשיר לשמש במועצה הדתית הם כל אותם אנשים שתכונותיהם האישיות מאפשרות להם לבצע את התפקיד בדרך הטובה ביותר, ללא הבחנה של אישה או איש, שוויון בפני כל.

האיזון בין הזכות לשוויון לאינטרס הציבורי הדתי

בנסיבות הקיימות, טען ברק, האיזון בין המטרות השונות יכול להיעשות רק אם תהיה הוכחה לכך, כי אכן האינטרס הציבורי בקיום שירותי דת ייפגע, אם יינתן תוקף מלא לעקרון השוויון, חשש בלבד אינו מספיק, יש לראות על כך כי עמידה על עקרון השוויון בלבד תפגע בפעולתם של שירותי הדת התחשבות בשיקול זה תהיה אפשרית, רק לאחר שמוצו כל ההליכים החוקיים, שיש בהם כדי להביא לידי כך שהמועצה הדתית תופעל כראוי תוך שמירה מלאה על עקרון השוויון.

השופטת בן פורת

מסכימה עם התוצאה של אליה הגיעו השופט אלון והשופט ברק, תוך כדי דגשים שונים של כל אחד מהם.

בעקבות פסק הדין

בעקבות העתירה שהגישה שקדיאל לבג"ץ השליטה הגברית במועצות הדתיות נפרצה לראשונה ונפתחה הדרך לנשים לכהן במועצות דתיות. ארבעה ימים אחרי שניתן פסק הדין בעניין שקדיאל, ניתן פסק הדין פורז, שקבע כי אין לפסול אישה מלכהן בוועדה לבחירת רב עיר, רק בשל מינה. 17 שנה אחרי מאבקה של שקדיאל, נבחרה אישה לראשונה לעמוד בראש מועצה דתית בכפר סבא, עורכת הדין סמדר גרוס, ובתמיכתו הנחושה של ראש העיר יהודה בן חמו. אך, גם בחירה זו לוותה במאבק והתנגדות נחרצת של רב העיר, בשל הלחץ שהופעל עליה ואי שיתוף הפעולה מצד אנשי הרבנות, היא נאלצה לפרוש מתפקידה לאחר 9 חודשים.
בג"ץ שקדיאל פתח את שערי המועצות הדתיות לנשים. בהקשר רחב יותר, בג"ץ שקדיאל הוא אבן דרך במאבקן של פמיניסטיות מכל הדתותעל זכותן להיכנס לתפקידים שבאופן מסורתי בחיים הקהילתיים הדתיים היו שמורים רק לגברים. בעקבות בג"ץ היום נשים מכהנות בתפקידים כמו טוענות רבניות או יועצות הלכה בהלכות טהרה ומשפחה. באפריל 2013 הגיע וויכוח סביב פעילותן של נשות הכותל לדיון משותף של הוועדה לקידום מעמד האישה וועדת הפנים של הכנסת. דורית ביניש, נגידת האוניברסיטה הפתוחה ונשיאת בית המשפט העליון לשעבר, אמרה בראיון: "אם חשוב להן להתפלל בדרך הזאת בראש חודש, אני מבינה אותן, זאת זכותן. חלק מהחירויות והזכויות של בני אדם הן הזכות לפולחן דתי והזכות להימנע מפולחן דתי. אלה זכויות בסיסיות. קשה לי גם להבין את ההתנגדות, כי רחבת הכותל גדולה והן עומדות מאחורי עזרת נשים [...] נראה לי שאפשר להגיע להסדר שלא יפגע ברגשותיו של איש." וכן אמרה: "חשוב לציין שעל פי המצב המשפטי הן אינן מפרות חוק". נשים בישראל נאבקות על תעסוקתן המקצועית וזכויותיהן לא רק מבחינה דתית המצב כיום בישראל, אף על פי שאין מניעה חוקית והלכתית, שנשים עדיין לא מכהנות כרבת עיר או כרבה ראשית, או כדייניות בבתי הדין הרבניים.