google/wiki40b huggingface dataset:
נעים קריזיו

ביוגרפיה

קריזיו נולד בדקוביצה שבקוסובו. הוא שיחק כקיצוני ימני זריז מאוד כאשר רץ 100 מטר ב-11 שניות בלבד, הוא עזב את מולדתו כדי להצטרף לאחיו אשר שהה בטירנה, ערך את הופעת הבכורה שלו בכדורגל בגיל 15, ובגיל 6 זומן לסגל הנבחרת האלבנית. בעקבות הפלישה האיטלקית לאלבניה ב-1939, הוא התגלה בידי מורה לספורט איטלקי שהמליץ עליו לקבוצת רומא. נחשב לאיטלקי בעקבות סיפוח אלבניה ולכן הורשה ללמוד ב-ISEF (אוניברסיטת הספורט האיטלקית) ולשחק במדיה של רומא, שזכתה באליפות בעונת 1942-1941. קריזיו שיחק ב-ג'ילרוסי עד שנת 1948, עת שהצטרף לנאפולי. הוא פרש מכדורגל בשנת 1953.
קריזיו שימש כמאמנה של קבוצת רומא לזמן קצר במהלך עונת 1965-1964 כמחליף לחואן קרלוס לורנסו. אחר כך הפך לשמש כסקאוט של המועדון, ובמסגרת תפקידו גילה בין היתר את ג'וזפה ג'יאניני כאשר שיחק במועדון קטן באזורו פראטוצ'י מרינו.
בסוף ימיו חי קריזיו ברומא, ונפטר ב-20 במרץ 2010, בגיל 92.
גלעד פוטולסקי

ביוגרפיה

נולד בבני ברק, בן למשה וצביה פוטולסקי. למד בישיבה הקטנה באר יעקב, ובישיבה גדולה חברון גאולה (כנסת ישראל) בראשות הרב שמואל יעקב בורנשטיין. כיום מתגורר במודיעין עילית.
את דרכו המוזיקלית החל כזמר וקלידן כבר בתקופת היותו תלמיד ישיבה.

קריירה

לאחר שהתחתן ניגן ושר בלהקות שונות, ובשנת 1994 הקים את תזמורת שלהבת, בה משמש כזמר סולן וכמנהל מוזיקלי. בשנת 2010 הקים את מקהלת הילדים פרחי שלהבת.
בשנת 2014 הוציאה המקהלה  את הדיסק "מעלת חברנו", ובשנת 2017 את הדיסק השני, "אודה השם".
רפאל סבטיני

חייו

נולד באיטליה לאם אנגליה ואב איטלקי שהיו זמרי אופרה. הוא נדד איתם, למד בפורטוגל ובשווייץ ושלט בשש שפות. בגיל 17 הגיע לאנגליה ושם כתב את יצירותיו הספרותיות באנגלית. בשנת 1890 פרסם סיפורים קצרים ובשנת 1902 את הנובלה הראשונה, אך להצלחה ופרסום זכה רק בשנת 1921 עם פרסום הרומן ההיסטורי סקרמוש. לאחר שנה יצא קפיטן בלד שגם הוא הצליח ולאחר מכן הודפסו מחדש כל יצירות העבר שלו. הספר הפופולרי ביותר היה נץ הים שפורסם לראשונה בשנת 1915. סבטיני נפטר בשנת 1950 בשווייץ.
אירוע משטרתי

אירוע משטרתי הוא כל אירוע המצריך פעילות משטרתית. אירועי המשטרה נרשמים ביומן התחנה ומקבלים מספור המאפשר מעקב אחר הטיפול בהם. הגורם המשטרתי המוסמך יקבע את דרך הטיפול באירועים, אם יפתח תיק פלילי או שהאירוע יועבר לגורמים אחרים.

קבלת תלונה

לפי פקודות המטה הארצי של משטרת ישראל - "הטיפול בתלונה ובתיק חקירה" (להלן: פקודות המטא"ר), כל איש משטרה חייב לקבל תלונה על ביצוע עבירה, המופנית אליו, בין אם היא מעלה חשד לביצוע עבירה פלילית ובין אם אינה מעלה חשד כזה, ואין לו שיקול דעת בשלב זה.
התלונה יכולה להימסר על ידי המתלונן בכתב, בטלפון או בפנייה אישית לתחנת המשטרה או לשוטר (אף מחוץ לתחנת המשטרה). בהקשר זה, אין הכרח להגיש את התלונה בתחנה הסמוכה למקום האירוע בגינו הוגשה התלונה, וניתן להגישה בכל תחנת משטרה.
לאחר הגשת התלונה, הסמכות לגניזה וסגירה של תיק החקירה היא של המשטרה בלבד, ועל כן בקשה של המתלונן "למשוך" את תלונתו לא תתקבל, אם התלונה לא עומדת בתנאים המקובלים לסגירת התיק.
סטליאנו פיליפ

קריירת מועדונים

פיליפ החל לשחק כדורגל במדי בית הספר לכדורגל LPS בנאטול בטימישוארה. חוזהו המקצועני הראשון הגיע ב-2011, לאחר שהסכים להצעה שקיבל מקבוצת מרמורש באיה מארה, למרות שהמועדון העירוני הבכיר, פולי טימישוארה ניסה לשמור עליו בגזרה העירונית. אחרי עונת בכורה מקצוענית מרשימה, הוא צד את עיניהן של מגלי כישרונות ממועדונים רבים ביבשת, כאשר בין היתר דינמו זאגרב, חטאפה ואפילו יובנטוס הביעו את עניין בכישרון הצעיר. בסופו של דבר, בקיץ 2012, עבר לאחד המועדונים הוותיקים והבכירים ברומניה, שעה שחתם בדינמו בוקרשט על חוזה לחמש שנים. הוא כבש את שערו הראשון עבור דינמו, במהלך משחק ידידות מול המועדון האוסטרי קלאגנפורט. משחקו הראשון בליגת העל הרומנית, היה ב-26 באוגוסט 2012, לאחר שנכנס כמחליף במקום קוסמין מאטיי בדקה ה-75 של המשחק מול פטרולול פלוישט.

קריירה בינלאומית

פיליפ עבר בכל נבחרות רומניה הצעירות, עד שערך את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת רומניה הבכירה ב-17 בנובמבר 2015, במהלך משחק ידידות בבולוניה מול איטליה.
יארה שאהידי

ביוגרפיה

יארה שאהידי נולדה במיניאפוליס, מינסוטה, בתו של קרי סולטר שאהידי ואפשין שאהידי, צלמת. אביה הוא אמריקאי ממוצא איראני ואימה היא אפרו-אמריקאית, ממוצא של צאצאי יורובה ופולה, וגם היא מצאצאי שבט צ'וקטאו (מורשת של פלג ילידי של האינדיאנים בארצות הברית). המשפחה עברה לקליפורניה בעקבות עבודתו של האב כאשר יארה הייתה רק בת 4. היא אחותו הגדולה של השחקן-דוגמן סעיד שאהידי ויש להם אח צעיר ושמו אישאן. קרי שאהידי אמר שפירושו של השם יארה הוא "מישהו הקרוב ללב שלך", השם סעיד פירושו "ברכה", ומשמעות השם אישאן היא "לפעול כאילו אלוהים צופה". הראפר והשחקן האמריקני נאס הוא בן דוד מדרגה שנייה שלה.

משחק

שאהידי החלה את הקריירה שלה כשהייתה בת 6 כשהופיעה בפרסומות בטלוויזיה ובדפוס עבור חברות כמו מקדונלד'ס, ראלף לורן, טארגט, גאפ-קידס, דיסני, גאס-קידס וצ'ילדרנס פלייס. היא עבדה לעיתים קרובות עם אימה הצלמת ואחיה הצעיר הדוגמן במגוון של מסעות פרסום שונים. 
בשנת 2007 הופיעה לראשונה בטלוויזיה בסדרה "הפמליה" של רשת HBO, בתפקיד אורח בעונתה הרביעית. ב-2009 הופיעה בטלוויזיה כשחקנית אורחת בסדרות "פשע מן העבר" של רשת CBS, "המכשפים מווייברלי פלייס" בערוץ דיסני ותפקיד חוזר בגילום הילדה אסתר בקומדיה "באמהיות" של רשת ABC בכיכובה של שריל היינס.   
שאהידי עשתה את הופעת הבכורה הקולנועית שלה בשנת 2009, כאשר כיכבה לצידו של אדי מרפי בסרט של פראמאונט "בואו נדמיין את זה". עבור משחקה בסרט זה היא קיבלה את פרס האמן הצעיר על הביצועים הטובים ביותר בקטגוריה סרטים עלילתיים. היא הופיעה גם בסרט הפעולה "סולט" יחד עם אנג'לינה ג'ולי בשנת 2010 בתור השכנה מהבית הסמוך. בשנת 2012, היא שיחקה את קלואי ג'ונסון, בתו של הנשיא ויליאם ג'ונסון, בסדרת הטלוויזיה "המשפחה הראשונה".  
בשנת 2014, שאהידי החלה לככב בקומדיה המובילה של ABC  "שחור כזה" בדמותה של זואי ג'ונסון בת ה -14. בחודש דצמבר 2014 היא זכתה בפרס NAACP Image בקטגוריית 'שחקנית המשנה הטובה ביותר בקומדיה'. 
רשת ABC הודיעה בשנת 2017 כי שאהידי תהיה הכוכבת של הספין-אוף לסדרה "שחור כזה" ששמה יהיה "בוגרת-כזה" (באנגלית: Grown-Ish) בערוץ  Freeform . הסדרה שודרה לראשונה ב-3 בינואר 2018.

דוגמנות

בשנת 2016, היא חתמה על חוזה דוגמנות עם סוכנות דוגמנות בניהול נשים בניו יורק, בתקווה לספק פלטפורמה המעודדת נשים בצבעים במגוון רחב יותר של תפקידים. 
שאהידי דורגה כאחת הנשים המיטיבות להתלבש בשנת 2018 על ידי אתר האופנה Net-a-Porter .

אקטיביזם

שאהידי ייסדה את שמונה עשרה - 18x ביחד עם האתר החדשות החברתי NowThis News כדי שיהווה "פלטפורמה לעודד את חבריה להצביע בפעם הראשונה בבחירות אמצע הקדנציה שלנו." הארגונים האחרים שלה כוללים את "המועדון של יארה לשותפות עם רשת המנהיגות הצעירה של נשים (YWLN) בניו יורק, המספקת הדרכה והכשרה מקוונת בתקווה לשים קץ לעוני באמצעות חינוך. 
שאהידי לקחה חלק בפאנלים שונים שעסקו בהעצמה גזעית ונשית, לצד הגברת הראשונה לשעבר מישל אובמה. האקטיביזם של שאהידי קיבל ציון לשבח מאובמה, שכתבה לה מכתב המלצה לאוניברסיטת הרווארד. היא גם קיבלה הזדמנות מיוחדת ממגזין Teen-ווג לראיין את הילארי קלינטון בשנת 2017. 
שאהידי זכתה לתמיכה פומבית מהשחקן האמריקאי ג'סי סמולט לאחר דיווחים כי סמולט זייף פשע שנאה עבור רווח אישי וכלכלי. בחודש אפריל 2019, בטקס הענקת פרס ה- NAACP Image, אמרה שאהידי "אני תומכת בג'סי" לאחר שכריס רוק התבדח על חשבונו של סמולט. 
שאהידי נחשבת להשראה עבור בני נוער אמריקנים. היא נחשבת לשגרירה של טרנד ה"Woke":  להיות עירניים למה שקורה בעולם ולפעול כל אחד בהתאם ליכולתו.
אמיליו סגרה

קורות חיים

סגרה נולד בטיבולי, איטליה והחל ללמוד הנדסה באוניברסיטת רומא. בשנת 1927 עבר ללמוד פיזיקה, תחת הדרכתו של אנריקו פרמי והשלים דוקטורט בשנת 1928. לאחר שרות צבאי קצר עבד בהמבורג עם אוטו שטרן ובאמסטרדם עם פיטר זימן. בשנת 1932 מונה לפרופסור זוטר באוניברסיטת רומא, ועבד עם פרמי בקבוצה שכונתה "הבחורים מוויה פניספרנה". בשנת 1936 עבר לתפקיד מנהל מעבדת הפיזיקה באוניברסיטת פלרמו, אותו החזיק עד לשנת 1938.
לאחר סיור במתקני המעבדה הלאומית לורנס ברקלי, קיבל מהם כמות מסוימת של מוליבדן רדיואקטיבי, והוכיח כי חלק מן הרדיואקטיבית נוצרה בגלל היסוד שטרם היה ידוע, שכונה טכנציום, והיה לראשון שייצר יסוד כלשהו באופן מלאכותי.
במהלך ביקורו בארצות הברית בשנת 1938, נחקקו חוקים אנטישמיים באיטליה וכיהודי, מצא עצמו סגרה במעמד של פליט וללא אפשרות לחזור לתפקיד באקדמיה האיטלקית. הוא קיבל הצעה לעבוד כעוזר מחקר במתקני המעבדה הלאומית לורנס ברקלי, ירידה ניכרת במעמדו, ובמקביל לימד פיזיקה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. במהלך עבודה זו היה לו חלק בגילוי היסוד אסטטין והאיזוטופ פלוטוניום-239 (שמאוחר יותר שימש לבניית פצצת האטום "איש שמן" שהוטלה על העיר נגסקי).
בשנים 1943–1946 עבד במעבדה הלאומית לוס אלמוס כראש צוות מחקר עבור פרויקט מנהטן וב-1944 קיבל לבסוף אזרחות אמריקנית. לאחר סיום הפרויקט שב לברקלי ושם היה מרצה לפיזיקה עד פרישתו ב-1972. בשנת 1974 שב לאוניברסיטת רומא כפרופסור לפיזיקה גרעינית.
עם השנים החל סגרה לעסוק גם בהיסטוריה של הפיזיקה. הוא כתב ביוגרפיה של אנריקו פרמי, שיצאה לאור ב-1970 בשם "אנריקו פרמי, "פיזיקאי". ב-1976 פרסם, באיטלקית, ספר הסוקר את חייהם ותגליותיהם של גדולי הפיזיקאים בני זמנו. גרסה אנגלית בשם From X Rays to Quarks, "מקרני רנטגן ועד קווארקים" (תורגם לעברית). הצלחתו של הספר עוררה את סגרה לכתוב ספר נוסף על תולדות הפיזיקה מראשיתה, From Falling Bodies to Radio Waves, "מגופים נופלים ועד גלי רדיו", שיצא ב-1984.
אמיליו סגרה היה גם צלם שתיעד במצלמתו אישים ואירועים בהיסטוריה של הפיזיקה המודרנית. ארכיון הצילומים של ההיסטוריה של הפיזיקה במכון האמריקני לפיזיקה נקרא על-שמו, לכבודו.
סגרה נישא לאשתו הראשונה אלפרידה ב-1936. נישואיהם נמשכו עד מותה ב-1970, והיו להם שלושה ילדים. ב-1972 נישא בשנית. נפטר בגיל 84 מהתקף לב.
אנאבל 2

תקציר העלילה

בשנת 1943, אמן הבובות סמואל מאלינס (אנתוני לה-פגילה) ואשתו אסתר (מירנדה אוטו) שוכלים את בתם בת השבע, אנאבל, שנדרסה בתאונת דרכים מצערת. הוריה נשבעו שהם יתמסרו לכל כוח שיאפשר להם להתאחד בחזרה עם בתם. לאחר מכן הם החלו לקבל מסרים ורמזים מאנאבל שהיא מבקשת אישור להיכנס לבובתה על מנת להיות נוכחת עמם, והם נותנים את אישורם. עד מהרה מתחוור לזוג שזאת לא בתם אלא דמות שטנית שהתחפשה לה, והיא מנסה לקחת את נשמתה של אסתר. אסתר ניצלת ברגע האחרון לא לפני שהדמות תקפה אותה והשאירה צלקת קשה על פניה. הבובה עברה תהליך טיהור על ידי הכנסייה וננעלה בתוך ארון שקירותיו כוסו בדפי תנ"ך.
12 שנים לאחר מכן זוג ההורים האבלים מארחים שש בנות יתומות ונזירה האחראית עליהן. ג'ניס, ילדה נכה עקב מחלת שיתוק ילדים, מקבלת מסרים מאנאבל ומשחררת אותה מהארון שבו נכלאה. אנאבל בחרה לתקוף אותה מבין חברות הקבוצה כיוון שנחשבת כ"טרף קל" בהיותה נכה וחלשה. לאחר מאמצים רבים תוכניתה מצליחה ואנאבל משתלטת על ג'ניס.
לאחר מכן אנאבל הורגת באכזריות את הוריה ומנסה להרוג גם את שאר היתומות שבבית אך ללא הצלחה. היתומות מחליטות לכלוא את אנאבל יחד עם הבובה בחזרה בחדר אך כשהמשטרה מגיעה, אנאבל בורחת ורק הבובה נשארת בחדר.
היתומות עוברות לגור במקום אחר לאחר שאיבדו לתמיד את חברתן.
בסיום הסרט ג'ניס הנכה (שהתגברה על מגבלותיה בעזרת השתלטות הרוח של אנאבל) נראית בבית יתומים כאשר הורים פוטנציאליים, הזוג הייגניס, מגיעים לאמץ אותה והיא מציגה את עצמה כאנאבל. היא גדלה כילדה נורמטיבית כ-12 שנים עד שערב אחד היא מגיעה לביתה יחד עם בן זוגה, שניהם חברים ב-"כת האייל" העוסקת בזימון ישויות שטניות, ורוצחת את הוריה. בנקודה זאת, כאשר עלילות הסרטים "אנאבל" ו-"אנאבל 2" מצטלבות - הסרט מסתיים.
קרישנה קוהלי

תחילת דרכה

קוהלי נולדה ב-1 בפברואר 1979 למשפחה ענייה מן הכפר נגפרקאר, שבטהאר. כשהייתה כבת 8, היא ומשפחתה הוחזקו כשבויים במשך שלוש שנים בתור עובדים בכפייה בבית כלא פרטי. הם שוחררו רק לאחר פשיטה משטרתית על אדמות בעל המתקן.
היא התחתנה בגיל 16 ב-1994, בעודה בכיתה ט'. היא המשיכה את הלימודים שלה לאחר נישואיה, ובשנת 2013 סיימה תואר שני בסוציולוגיה מאוניברסיטת סינד.
ב-2007, היא השתתפה במחנה מהרגרה להכשרת מנהיגות נוער בנושא זכויות האדם באיסלאמאבאד, שם למדה על ממשלת פקיסטן, הגירה בינלאומית, תכנון אסטרטגי, ועל כלים ליצירת שינוי חברתי. אחרי זה החלה לעבוד עם הפעילה החברתית הידועה, פאוזיה סעיד.

קריירה פוליטית

קוהלי הצטרפה למפלגת העם הפקיסטנית (PPP) בתור פעילה חברתית בקמפיין למען זכויות של אוכלוסיות מוחלשות בטהאר. היא מובילה מאז קמפיינים למען זכויות נשים, נגד עבודה בכפייה, ונגד הטרדה מינית במקום העבודה. בשנת 2018, היא נבחרה לסנאט של פקיסטן במושב המשוריין לאישה ממחוז סינד. כשהושבעה ב-12 במרץ 2018, היא הייתה לאישה הדלית ההינדו הראשונה, והאישה ההינדו השנייה סך הכל לשרת בסנאט, אחרי ראטנה בהגוונדס צ'וולה. היא הושבעה לסנאט כשהיא לבושה בשמלה טהארית מסורתית. נערך לכבודה אירוע שבו הדוברים שיבחו את ההתפתחות כסימן טוב לבאות עבור מיעוטים דתיים בפקיסטן.
ליאון בוטשטיין

חייו

ליאון בוטשטיין נולד בציריך כילדם השלישי של זוג רופאים יהודים רוסים-פולנים שאיבדו את משפחתם בגטו ורשה. משווייץ היגרה המשפחה לארצות הברית והתיישבה בריוורדייל. ההורים התעניינו במיוחד בחינוך ילדיהם, שלמדו מגוון רב של מיומנויות: לשון עברית וגרמנית, מוזיקה, ריקוד בלט, לוליינות, עבודה בעץ, טניס. בוטשטיין למד לנגן בכינור מגיל 9, אך שאף מגיל צעיר להיות מנצח. בהמשך עשה דוקטורט במוזיקולוגיה באוניברסיטת הרווארד, עם עבודה המוקדשת להיסטוריה החברתית של המוזיקה המודרניסטית בווינה.
אחרי שסיים בגיל 16 את התיכון למוזיקה ואמנויות בניו יורק למד לתואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת שיקגו, היה בגיל 23 לנשיא הקולג' הצעיר ביותר בתולדות ארצות הברית. בוטשטיין כיהן במעמד זה בקולג' פרנקוניה שבמדינת ניו המפשייר החל משנת 1970 ועד סגירתו בשנת 1975. 
בוטשטיין הקים תזמורת בשם "התזמורת הפילהרמונית הקאמרית של עמק הדסון". בשנת 1990 הקים את פסטיבל בארד למוזיקה שהתמחה בקונצרטים, הרצאות ודיונים בפנלים.
בשנת 1991 נבחר בוטשטיין למנהל המוזיקלי של "התזמורת הסימפונית האמריקאית", הרכב פרי לנסר שהוקם בשנות ה-1960 על ידי לאופולד סטוקובסקי לשם הפצת מוזיקה קלאסית בקרב הקהל הרחב. 
בוטשטיין ביצע בבכורה יצירות מאת ארנסט שוסון, אהרן קופלנד, רוג'ר סשנס, ג'ורג' פרלס, ארנסט פון דוהנאני, פראנץ ליסט, אנטון ברוקנר, בלה ברטוק, קרל אמדאוס הרטמן, מקס רגר, ריינהולד גליאר. 
עם התזמורת הסימפונית האמריקאית ביצע בקונצרט חי את האופרה "הלנה המצרייה" (עם דבורה וויגט) ו"אהבתה של דנאה" (עם לורין פלניגן). האלבום שהקליט עם הסימפוניה הראשונה מאת גבריל פופוב ונושא עם וריאציות מאת דמיטרי שוסטקוביץ' היה בשנת 2004 מועמד לפרס גראמי על ביצוע בכורה הטוב ביותר.
בעל אישיות רב-גונית ובעל גישה לעיתים פרובוקטיבית, בוטשטיין מכהן בבארד קולג' גם כפרופסור לאמנויות ומדעי הרוח בתוכנית ע"ש ליאון לוי, אחד הנדיבים שנתנו תמיכתם לתוכניות ההומניסטיות המיוחדות שהקים במכללה.
בושטיין הוא אחיו של הביולוג דייוויד בוטשטיין. היה נשוי פעמיים. מאשתו הראשונה, שאותה הכיר בקיימברידג', נולדו לו שתי בנות, שאחת מהן, אביגיל, נהרגה בתאונת דרכים בשנת 1979, בגיל 7. באותה תקופה הנישואים התפרקו. מנישואיו השניים, למומחית לתולדות האמנות ברברה האסקל, נולדו לו שני ילדים נוספים.
עימאד תלחמי

עימאד תלחמי (בערבית: عماد تلحمي; נולד ב-1959) הוא יזם עסקי וחברתי, יו"ר ומייסד "Babcom Centers".

ביוגרפיה

תלחמי נולד בשנת 1959 בכפר הדרוזי עספיא, למשפחה נוצרית. אביו, זכי תלחמי, היה המורה הראשון בכפר אחרי מלחמת העצמאות וחינך דורות של ילדי הכפר.
עימאד הוא בעל תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול. בשנים 1983–2008 עבד בחברת דלתא גליל, שם הכיר את דב לאוטמן. במהלך השנים נרקם קשר אישי בין תלחמי ללאוטמן.
ב-2008, עם פרישתו של לאוטמן מדלתא, פרש גם עימאד מהחברה והחליט לפנות ליזמות עסקית פרטית. יחד עם יוסי ורדי, הגה עימאד את החזון להקים מיזם גדול בגליל שיספק שרותי Call Centers ושירותים אחרים, במטרה לעזור לנשים וגברים ערבים להשתלב בשוק העבודה, תוך שיתוף פעולה עם עובדים ולקוחות יהודים. עימאד בחר לקרוא לחברה שהקים בשם "באבקום"' צמד מילים עם "צליל של הייטק"' שיש לו משמעות ברורה בשפה הערבית – הדלת ("באב") שלכם ("קום"). בראשית 2015, באבקום העסיקה כ-2000 עובדים בשישה מרכזי פעילות: תפן, משגב, מגדל העמק, באר שבע, פתח תקווה ודאלית אל כרמל. מרבית העובדים בבאבקום הן נשים.
ב-2014 הקים עימאד בשותפות עם חמי פרס ועם אראל מרגלית את חממת ההייטק החיפאית "תקווין" ("בראשית" בערבית). החממה נועדה לאפשר ליזמים ערבים לקדם בהצלחה חברות הזנק בבעלותם.
תלחמי מכהן כחבר דירקטוריון בקרן לאוטמן ובעמותת "קו המשווה", שנוסדה על ידי דב לאוטמן.
נשוי ואב לארבעה. מתגורר בעספיא. אחד מחמשת אחיו הוא שיבלי תלחמי.

המניע והחזון

כערבי ישראלי, עימאד חווה על בשרו את המשמעות של היותו בן מיעוטים, ערבי ישראלי הגדל וחי בפריפריה החברתית והגאוגרפית במדינה. המציאות אותה חווה והחינוך בביתו, גרמו לו להבין שבני מיעוטים נדרשים להתאמץ ולהצטיין במיוחד, על מנת להשתלב בהצלחה בחברה בה הם חיים.
ככל שהצליח, גדלה אצל עימאד התחושה שעליו לאפשר לעוד ועוד בני מיעוטים ותושבי פריפריה, לחלץ את עצמם מן המצוקה והכאב הצפויים להם, לפתוח בפניהם את החופש לחלום בגדול, ולסייע להם להצליח לממש את חלומותיהם.
חזונו של עימאד התחיל מהרצון להקל על מצוקתם של ערביי ישראל, ובמיוחד של הנשים הערביות בישראל, שאינן מצליחות להשתלב בשוק העבודה. החזון הוא לאפשר להם להפסיק להתייחס לעצמם כקורבנות של מצבם ולהתחיל לבנות את עצמם כשווים ומצליחים. עימאד שואף להעמיק את החיבור בין ערבים ויהודים בישראל למען שגשוגן המשותף של שתי הקהילות, לקידום הצמיחה בישראל וכגשר לעתיד של שלום ושגשוג במזרח התיכון כולו.
כיזם ואיש עסקים, לא מצאה חן בעיניו המחשבה שעליו לפצל את עצמו - להקים עסקים למען עצמו ובמקביל לפעול בהתנדבות לקידום חזונו. הוא חיפש דרכים לשלב את שני הדברים ולהקים עסקים חברתיים, עסקים שמודדים את עצמם בשתי "שורות תחתונות" – שורת הרווח לבעלי המניות ושורת התועלת החברתית שהם ייצרו. החיפוש הזה הוליד את "באבקום", ומאוחר יותר את "תקווין".
ככל ש"באבקום" התפתחה, התבהר לעימאד שיש דמיון בין מצוקות המיעוטים הערבים למצוקות תושבי הפריפריה היהודים. כתוצאה מכך, עימאד הרחיב את חזונו וכלל בו גם את העצמת תושבי הפריפריה בישראל, ללא הבדלי דת ולאום. בעתיד, עימאד שואף, שהצלחת מיזמיו בישראל תעורר השראה בבני מיעוטים ותושבי פריפריה בכל העולם, להעז לחלום בגדול ולממש את חלומותיהם.
ב-2010 מגזין דה מרקר בחר את עימאד כאחד מ-101 המשפיעים לטובה על החברה והכלכלה הישראלית. ב־2018 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה לאות כבוד על פעולו לשילוב עשייה חברתית בעסקיו.
קמרון פיין

קריירת מכללות

פיין נולד בממפיס, טנסי, ארצות הברית וכנער שיחק בנבחרת תיכון לוזאן קולגייט בו למד. הוא לא נחשב לאחד המועמדים הבולטים לגיוס לקראת המכללות ולא נכלל ברשימת 100 המועמדים שפרסם האתר Rivals.com בשנת 2013. פיין הצטרף לאוניברסיטת מוריי שבקנטקי. עקב פציעתו של רכז הקבוצה, זאי ג'קסון, מצא עצמו בעמדת הרכז הפותח כבר בשנתו הראשונה. במהלך העונה רשם ממוצע של 16.8 נקודות, 5.4 אסיסטים, 3.6 ריבאונדים ו-1.7 חטיפות. בעקבות הישגיו נבחר לנבחרת האזור וזכה גם בתואר שחקן השנה הראשונה. בשנתו השנייה שיפר את מאזנו בכל הפרמטרים ורשם ממוצע של 20.2 נקודות, 6.0 אסיסטים, 3.7 ריבאונדים ו-1.7 חטיפות ונבחר לשחקן השנה באזור. בסיום השנה הודיע על השתתפותו בדראפט הקרוב.

2015-2017: אוקלהומה סיטי ת'אנדר

בדראפט של שנת 2015 נבחר פיין במקום ה-14 על ידי אוקלהומה סיטי ת'אנדר. ב-1 בנובמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה במשחק נגד דנוור נאגטס בו ניצחה הקבוצה בתוצאה 93-117 ובמהלכו הספיק למסור שלושה אסיסטים. ב-5 בדצמבר נשלח לשחק באוקלהומה סיטי בלו, קבוצת הבת בליגת הפיתוח, והוחזר לקבוצה לאחר יום. בהמשך החודש נשלח שוב לקבוצת הבת, גם הפעם הוחזר לקבוצה למחרת היום. במשחק סיום העונה, נגד סן אנטוניו ספרס, פתח לראשונה בחמישייה וסיים את המשחק עם שיאי קריירה של 17 נקודות ו-7 אסיסטים.
במהלך חודש יוני עבר ניתוח בעצם המסרק בכף רגלו הימנית. הניתוח עבר בהצלחה והוא חזר לאימונים. ב-27 בספטמבר אובחן שבר חמור בעצם המסרק. הפציעה השביתה אותו למשך חודשיים וחצי והוא שב לשחק בתחילת חודש ינואר. לקראת סוף מועד ההעברות הועבר בטרייד לשיקגו בולס יחד עם אנתוני מורו וג'ופרי לוברן תמורת טאג' גיבסון ודאג מקדרמוט.

2017–2019: שיקגו בולס

פיין שותף בתשעה משחקים במדי הבולס, בטרם החליטה הקבוצה לשלוח אותו לליגת הפיתוח. בספטמבר נותח פיין בכף רגלו והושבת מפעילות למשך כחמישה חודשים. בינואר 2019 נופה מסגל הקבוצה.

2019: קליבנלנד קאבלירס

שלושה ימים לאחר הניפוי משיקגו חתם על חוזה לעשרה ימים בקליבלנד קאבלירס, בסיומם חתם על חוזה לעשרה ימים נוספים. בתום החוזה השני נופה מסגל הקבוצה.
אבישי בן-חיים

קורות חיים

למד בישיבת נתיב מאיר ובתיכון הימלפרב. את שירותו הצבאי בצה"ל החל בחטיבת הצנחנים עבר קורס קצינים והגיע לדרגת סגן-אלוף במילואים. סיים תואר ראשון ושני בחוג להיסטוריה של עם ישראל ודוקטורט בחוג למחשבת ישראל באוניברסיטה העברית.
במסגרת עבודתו כעיתונאי עסק בין היתר ברב שך, ברב עובדיה יוסף, ברב כדורי ובאריה דרעי, ובנושאים כמו חברת הלומדים הליטאית, קבלה, המסורתיות המזרחית ועימותים בין דת למדינה.
את דרכו כעיתונאי החל בעיתון "מעריב". במשך שנים שימש ככתב מעריב לענייני חרדים. במסגרת זו פרסם את הטור השבועי "כניסת השבת" וחשף את טקס שריפת ספרי הברית החדשה בהנהגתו של סגן ראש עיריית אור יהודה מטעם ש"ס; פרשת חטיפת הרב ניר בן ארצי; פרשת הרב שלמה אבינר והכתמים של נידת הנשים; פרסום פסיקתו של ח"כ הרב חיים אמסלם (ש"ס) כי יש להקל בגיור ובפרט של חיילי צה"ל ואת עמדותיו התקיפות כנגד חבריו לתנועה. כמו כן פרסם ראיון בלעדי עם הרב כדורי ופרסם מספר התבטאויות של הרב עובדיה יוסף מדרשותיו.
בינואר 2010 עזב את תפקידו ב"מעריב" ובחודש מרץ באותה השנה הצטרף לחדשות 10, ככתב וכפרשן לענייני חרדים ודתיים. בין פרסומיו: ראיון ראשון עם הרב מוטי אלון בעקבות הפרשה שנסבה סביבו, ראיון עם הרוצח עמי פופר, ומסמכים שלפיהם קיבלה ש"ס מעד המדינה בפרשת הולילנד 150 אלף שקלים. הראיון האחרון שקיים הרב עובדיה יוסף היה עמו בערוץ 10.
בשנת 2004 ראה אור ספרו "איש ההשקפה - האידאולוגיה החרדית על פי הרב שך" (הוצאת "מוזאיקה"). הספר מתאר את התמודדותו של הרב שך עם זרמי המחשבה המודרניים ובראשם הציונות.
בן-חיים היה מגיש מזדמן של התוכנית "המילה האחרונה" בגל"צ. בעבר הגיש סדרת טלוויזיה על ש"ס בערוץ "בריזה" וערך את התוכנית "החדר" בהגשת ד"ר רות קלדרון.
במרץ 2017 קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים על עבודתו: "'אנו אין לנו עסק בנסתרות'? הרב עובדיה יוסף, יחסו למקובלים ויחסיו עם 'הנסתרות'".
בן-חיים נשוי ואב לשלושה.
ג'ורג' גוטלמן

ג'ורג' גוטלמן (בצרפתית: Georges Gutelman;‏ נולד ב-1938) הוא ניצול שואה, מהנדס ואיש עסקים יהודי בלגי, לשעבר בעל חברת התעופה טי-אי-איי (Trans European Airways - TEA) אשר הטיס בשנת 1984 ללא תמורה לישראל כ-6,500 מיהודי אתיופיה מסודאן במסגרת מבצע משה.

קורות חיים

גוטלמן נולד ב-1938 להורים שהיגרו מפולין לבלגיה והתיישבו באזור העיר ליאז'. לאחר פלישת הנאצים לבלגיה, אביו של גוטלמן החביא את שני בניו אצל משפחות נוצריות וכך ניצלו חייהם. אמו נרצחה באושוויץ.
בשנת 1963 הוסמך גוטלמן כמהנדס באוניברסיטת לייז' , בלייז'. הוא נשא לאישה את אלין.
בשנות ה-70 של המאה העשרים הקים גוטלמן חברת תעופה, חברה לטיסות שכר בשם טי-אי-איי (Trans European Airways - TEA) , שנחשבה לחלוצת טיסות השכר (צ'רטר) באירופה ובהמשך הטיסה צליינים מצפון אפריקה למכה. בבעלות החברה היו 250 מטוסים.
גוטלמן נהג להביא את מטוסיו לטיפול בתעשייה האווירית לישראל ועם הזמן היה לאחד מאותם יהודים שמדינת ישראל סומכת עליהם לביצוע כל מיני משימות חשאיות, כגון הטסת משלוחי נשק

מבצע משה

בחורף 1984, לאחר ששליט סודאן ג'עפר נומיירי נתן את הסכמתו להטיס את יהודי אתיופיה שישבו בסודאן בתנאי שהמטוסים לא ייצאו בטיסות ישירות לישראל ושהמבצע ייעשה בסודיות מוחלטת, נפגש אפרים הלוי, שהיה ראש "המוסד" עם גוטלמן בעניין זה וביקשו להשתתף במבצע ההטסה. את האישור החוקי לביצוע המשימה שתכלול הטסת אלפי נוסעים ללא דרכון קיבל גוטלמן ממי שהיה בזמנו שר המשפטים של בלגיה, יהודי בשם ז’אן גול .
גוטלמן תרם את מטוסי וטייסי החברה למען ביצוע המשימה. הטיסות, במטוסי בואינג 707, יצאו מחרטום ונחתו בתום חמש שעות בבריסל, המטוסים תודלקו והמשיכו מיד לישראל. מישראל יצאו המטוסים לקפריסין ומשם המריאו לחרטום. המבצע נמשך כחודש. בדרך זו הצליחו מטוסיו של גוטלמן לבצע 35 טיסות ולהביא לישראל 7,000 עולים.
כ-200 מעובדי חברת התעופה היו שותפי סוד, אבל אריה דולצין, יו"ר הסוכנות היהודית, גילה את הסוד לקבוצה של תורמים בקנדה. אלה פירסמו את הדבר באחד הביטאונים שלהם ומשם התגלגל הסיפור ל"ניו יורק טיימס". ב־3 בינואר 1985 התראיין יהודה דומיניץ, לביטאון "נקודה" ואמר: "רוב יהודי אתיופיה כבר באו לישראל". כל שותפי הסוד היו בהלם. זו לא הייתה פליטת פה, פשוט הודעה רשמית של אחד האנשים המעורבים ביותר במבצע. נומיירי, שהראיון הובא לידיעתו, הורה להפסיק את המבצע"
בהמשך, במסיבת עיתונאים אישר ראש ממשלת ישראל שמעון פרס כי מגיעות טיסות מסודן וביקש מהנוכחים שלא לדבר על הנושא. המבצע נעצר. 15 טיסות לא הספיקו להמריא.
עולי הרגל למכה הפסיקו לטוס במטוסיו של גוטלמן, גוטלמן קיבל איומים על חייו, לילדיו הוצמדו מאבטחים, ובסופו של דבר חברת התעופה שלו פשטה את הרגל.

המשך חייו

גוטלמן עבר לעסקי אנרגיה סולרית, והיה שותף בחברת "Alma Telecom" ובין השנים 2002–2004 שותף בחברת התעופה "Birdy Airlines" , ביחד עם ויקטור חסון .
בשנת 2010 קיבל גוטלמן פרס כבוד ממכללת רופין.
בשנת 2011 עלה גוטלמן עם רעייתו אלין (קוקו) לישראל והתיישבו בתל אביב.
בני הזוג תורמים כספים לניצולי שואה נזקקים.
בשנת 2018 נפגש אפרים הלוי לשעבר ראש "המוסד" עם גוטלמן שחלה באלצהיימר והודה לו על תרומתו בנושא. הלוי היה נציג של המוסד שגייס את גוטלמן למשימה זו בשנת 1984.