google/wiki40b huggingface dataset:
מוצב סוג'וד

מוצב סוג'וד היה מוצב בצפון הגזרה המזרחית ברצועת הביטחון, שאויש על ידי חיילי גדוד 10 של צבא דרום לבנון. המוצב שכן מערבית למוצב ריחן של צה"ל ודרומית לשלושת מוצבי צד"ל: ע'זלן, ערמתא וחונה. המוצב היה ממוקם בתוך שרידי מבצר צלבני ובתוכו הייתה כיפה של מסגד. 
לפי המסורת היהודית, במקום היה ממוקם קברו של אהליאב בן אחיסמך, מבוני המשכן, ויהודי צפת היו עולים לקבר על מנת לבקש סיוע ומזור.

פעילות

במוצב לא היה צינור של מים זורמים, ואספקת המים הגיעה באמצעות מכליות של צד"ל. גם הסולר והמזון סופקו על ידי צד"ל.
משימתם של הכוחות במוצב סוג'וד הייתה לשמור על הציר בין מרג' עיון למובלעת ג'זין פתוח. משימה נוספת הייתה סיוע לכוחות בשלושת מוצבי צד"ל, ע'זלן, ערמתא וחונה. המוצב אויש על ידי כוחות צה"ל במשך תקופות ארוכות ורצופות על מנת לחזק את חיילי צד"ל.
ב-9 ביולי 1993 נהרגו במוצב ארבעה חיילי פלנ"ט צנחנים: סגן אברהם מילר, מפקד המוצב, וסמל שחר רפאלי. הם נהרגו מפגיעת טיל נ"ט שנורה אל עמדת התצפית בה היו; סמל יונתן בוידן ורב"ט דניאל ריי נהרגו כשבאו לחלצם.
בשלהי 1998 תקפו פעילי חזבאללה את המוצב ואחד מהם אף חדר לתוכו. המחבל נאבק עם אחד מלוחמי גדוד 101 של הצנחנים ששהו במוצב, ונמלט. הרמטכ"ל שאול מופז, אשר חקר אישית את האירוע, הדיח מתפקידי לחימה את מפקד המחלקה שאיישה את המוצב, וכן את סמל המחלקה ולוחם שנאבק במחבל והבריח אותו. כן העיר מופז לכל שרשרת הפיקוד שמעליו על שלא חתרו למגע והרגו את המחבל ובכלל זה למפקד הגדוד איתי וירוב, אשר מחה על כך. מופז ניצל את האירוע כדי לחדד לפקודיו את חשיבות ערך הניצחון בלחימה בעיניו, בכל מפגש ומפגש עם האויב, באומרו: "בסופו של יום, אנחנו צריכים לנצח."
באפריל 1999 תקפו עשרות פעילי חזבאללה את כוחות צד"ל שבמוצב סוג'וד. בניסיון ליצור הטעיה, חוליות מרגמות של חזבאללה הנחיתו מכת אש על כל המוצבים ברצועת הביטחון. חיילי צד"ל בסוג'וד השיבו אש והצליחו להדוף את המתקפה בסיוע כוחות צה"ל, שהפגיזו את האזורים מהם תקף חזבאללה. במקביל תקפו מטוסי קרב של צה"ל עמדות חזבאללה מצפון לרצועת הביטחון. שניים או שלושה מאנשי חזבאללה נהרגו בתקרית זאת, אחד מאנשי חזבאללה נשא על גופו דגל, שאותו ביקשו אנשי חזבאללה להניף על המוצב לאחר כיבושו. כוח הצנחנים ממוצב ריחן הסמוך סייע להדוף את אנשי חזבאללה. שמונה חיילי צה"ל ושלושה חיילי צד"ל נפצעו קל. 
בפברואר 2000 פונה המוצב, עקב התקיפות החוזרות ונשנות של חזבאללה על המוצב.
רוג'ר אלרס

ביוגרפיה

אלרס התמכר לאנימציה כבר בגיל 5 כאשר צפה בסרט פיטר פן. הייתה לו החלטה ליצור בחברת וולט דיסני. בתחילת הדרך החל ללמוד באוניברסיטת אריזונה שם קיבלת תואר באומנות. את עבודתו החל עם אולפני ליסברגר בהם עבד על אנימציה על רחוב סומסום, ופרסומות שונות. 
ב-1978 עבר ללוס אנג'לס כדי לעבוד על פרויקט סרט אנימציה, סיים את העבודה לאחר חצי שנה וזו היית העבודה המשותפת הראשונה שלו עם חברת דיסני. 
אלרס עבר לטורונטו ב-1980 כדי לעבור עם אולפני נלוונה המפורסמים. כאנימטור. לאחר שנתיים חזר לחוס אנג'לס כדי לעבוד על הסרט "נמו הקטן: הרפתקאות סלומברלנד", עבודתו על הסרט נמשכה בטוקיו שביפן. 
ב-1985 חזר שוב ל-.L.A, אלרס שמע שדיסני חיפשה אנימטור לסרט אוליבר וחבורתו וכך התקבל לעבודה. במהלך שנות ה-80 וה-90 עבד כמעט על כל סרטי דיסני הכוללים את בת הים הקטנה, המלך והעני, היפה והחיה, אלאדין ומלך האריות.
ב-1994 בפעם הראשונה ביים סרט הוא מלך האריות העטור פרסים והמצליח ביותר. אלרס היה מועמד על כתיבת הספר. בהמשך השנים אלרס המשיך לעבוד בדיסני בפיתוח תוכנות ויצר את הסרט הקיסר נפל על הראש אשר היה ברוח הסרט מלך האריות. לאחר כמה שנים אלרס החליט לעזוב את הפרויקט.

חיים אישיים

אלרס מתגורר בקליפורניה עם אשתו ליזי, להם שני ילדים.
אלדר גרביץ'

ביוגרפיה

גרביץ' נולד ביאסברן.

מדליית זהב אולימפית ראשונה

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכה גרביץ' במדליית זהב בתחרות חרב קבוצתי, לפני איטליה ופולין.
באולימפיאדת ברלין (1936) זכה גרביץ' בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בתחרות חרב קבוצתי לפני איטליה וגרמניה ומדליית ארד בתחרות חרב אישית אחרי בן ארצו אנדרה קאבוש וגוסטבו מארצי מאיטליה. נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי בתחרות רומח קבוצתי.

אולימפיאדת השיא

באולימפיאדת לונדון (1948) זכה גרביץ' בשתי מדליות זהב בתחרות חרב אישי לפני וינצ'נצו פינטון מאיטליה וחברו לנבחרת פאל קובאץ' ובתחרות חרב קבוצתי לפני איטליה וארצות הברית. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בתחרות רומח קבוצתי. 
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה גרביץ' בשלוש מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב בתחרות חרב קבוצתי לפני איטליה וצרפת, מדליית כסף בתחרות חרב אישי אחרי פאל קובאץ' ולפני בן ארצו טיבור  ברציי ומדליית ארד בתחרות רומח קבוצתי, אחרי צרפת ואיטליה.
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה גרביץ' במדליית זהב בתחרות חרב קבוצתי לפני פולין וברית המועצות וסיים במקום חמישי בתחרות חרב אישי. 
לפני המבחנים לאולימפיאדת רומא (1960) נאמר לגרביץ' על ידי וועד הסיף ההונגרי שהוא זקן מדי להשתתף במשחקים האולימפיים, בן 50, אבל הוא הצליח לנצח בהם. במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב בתחרות חרב קבוצתי לפני פולין ואיטליה וסיים במקום עשירי בתחרות חרב אישי, קרוב עד לכדי נגיעה אחת מהשתתפות בשלב הגמר. 
בשנת 1991 נפטר גרביץ' בבודפשט.

משפחתו

רבים מבני משפחתו זכו במדליות אולימפיות ביניהם, אשתו ארנה בוגן, זכתה במדליית ארד בתחרות רומח אישי באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932), בנו פאל גרביץ' זכה בשתי מדליות ארד בתחרות חרב קבוצתי באולימפיאדת מינכן (1972) ובאולימפיאדת מוסקבה (1980) ואביה של רעייתו אלברט בוגן זכה במדליית כסף עבור אוסטריה בתחרות חרב קבוצתי באולימפיאדת סטוקהולם (1912).
פרס דבורה עומר

פרס דבורה עומר, או בשמו המלא פרס שרת התרבות והספורט בתחום היצירה הספרותית העברית לילדים ולנוער על שם דבורה עומר, הוא פרס שיזמה שרת החינוך לימור לבנת בשנת 2005. החל משנת 2014 נקרא על שמה של דבורה עומר, "כדי לשמר את כתיבתה המיוחדת ולהנציח את מורשתה".

על הפרס

תקנון הפרס נחתם על ידי מנכ"לית משרד התרבות והספורט אורלי פרומן ב-6 במרץ 2014 והפרסום הרשמי הראשון לגביו נעשה על ידי משרד התרבות והספורט ב-12 במרץ 2014. הפרס מחולק בחמש קטגוריות שונות, שפורטו בתקנונו, וגובהו הוא 100,000 ש"ח, המחולקים בין הקטגוריות השונות, כדלקמן: על מפעל חיים, 25,000 ש"ח בכל אחת משתי הקטגוריות. בגין ספר לילדים ולנוער, 20,000 ש"ח בכל אחת משתי הקטגוריות. ובגין הספר המושאל ביותר בספריות הציבוריות - 10,000 ש"ח. נכון ל-2014, חברי ועדת הפרס הם פרופסור יעל דר, ד"ר סלינה משיח, ציפי גון גרוס, עומר לחמנוביץ, וכן ורד מוסנזון, אחותה של דבורה עומר, כמשקיפה. 
טקס הענקת הפרס לזוכים בו, בשנה הראשונה לקיומו, התקיים ב-22 במאי 2014, שבו חל יום השנה העברי הראשון לפטירתה של דבורה עומר.
הכלה מאיסטנבול

עלילה

סורייה היא מוזיקאית מוכשרת, שעושה את צעדיה הראשונים בעולם המוזיקה, ועובדת כזמרת ליווי. היא חיה בצניעות באיסטנבול עם דודתה, אך חייה משתנים כשהיא מתאהבת בפארוק בוראן, איש עסקים עשיר ונאה.
משפחת בוראן היא אחת מהמשפחות הוותיקות, העשירות והמכובדות בטורקיה. ראש המשפחה היא אסמה, אמו של פארוק ושלושת אחיו. פארוק הוא בנה המועדף ויש לה תוכניות גדולות עבורו, כולל ארגון חתונה עם כלה שהיא בחרה עבורו. אבל פארוק מנהל חיים עצמאיים לגמרי ואינו מודע לתוכניותיה של אמו. הוא מתאהב נואשות בסורייה, מציע לה נישואין והיא מסכימה מיד.
סורייה ופארוק המאושרים מגיעים לאחוזת משפחתו כדי להכריז על אירוסיהם. הודעתם מכה את אסמה בהלם, והיא מסרבת לקבל את הזרה שהביא פארוק אל ביתה. סורייה מקווה שאסמה תלמד להכיר אותה ולבסוף תקבל אותה ככלתה, אבל אסמה היא אישה קשה ועקשנית, שנחושה להשיג את רצונה. היא לא תהסס להשתמש באף תחבולה כדי להפריד בין בנה לאישה שהיא מחשיבה כלא ראויה לבנה ולמשפחתה.

בישראל

הסדרה משודרת בטלוויזיה בישראל בערוץ ויוה, וזוכה להצלחה רבה בקרב הישראלים. בעקבות העניין הרב, זכתה התוכנית לפרודיה בעונה ה-16 של התוכנית "ארץ נהדרת" בשם "השתול מאיסטנבול". בנוסף, ב-6 באפריל 2019 הגיעו כוכבי הסדרה להופעה בהיכל מנורה מבטחים. השחקן בירקאי הארדל המגלם את האח הצעיר במשפחה, הגיע לישראל בפברואר 2019 והופיע בפרסומת לרשת קסטרו לצד רותם סלע, ואף הגיע לחגיגת יום האהבה הבינלאומי בבית "האח הגדול".
ארוחת לילה

ארוחת לילה היא הארוחה הנאכלת בשעות הערב המאוחרות או בשעות הלילה המוקדמות. ישנן 2 סוגים של ארוחות לילה; ארוחה שנאכלת סמוך לזמן השינה עצמו, ולפעמים על יד המיטה עצמה וארוחה שנאכלת בשעות הלילה המאוחרות, בדרך כלל בהפרש של 3-4 שעות מארוחת הערב.
ארוחת הלילה כוללת בדרך כלל מאכלים קטנים ופשוטים על מנת שלא להעמיס על מערכת העיכול ולאפשר שינה עמוקה וארוכה.
כאשר אוכלים ארוחת לילה סמוך לזמן השינה לא כדאי לאכול בארוחה פחמימות פשוטות או מאכל מתוק, כיוון שארוחה מסוג זה תאט את קצב פירוק השומן במהלך הלילה. דוגמאות למאכלים שלא כדאי לאכול בארוחת לילה שסמוכה לשינה הן חלב, פירות, דברי מאפה, תירס, חטיפים מלוחים, גלידות למיניהן, קורנפלקס ושייקים למיניהם. מאכלים שכן מומלץ לאכול בארוחה צריכים להכיל פחמימה מורכבת עם שומן או חלבון, לדוגמה פרוסת לחם מלא עם טחינה, גבינה או ממרח אבוקדו.
כאשר רוצים לאכול ארוחת לילה בשעות הלילה המאוחרות כדאי לאכול מאכלים קלים שמערכת העיכול מתמודדת איתם בקלות כגון ירקות, ובפרט מרק ירקות שפשוט יחסית לעיכול. עדיפות שנייה בקטגוריית הירקות היא סלט ירקות או ירקות חתוכים שמתעכלים לאט יותר מאשר הירקות הרכים שבמרק. גם כמה קרקרים יכולים להיות ארוחת לילה טובה שמתעקלת בקלות. גם דייסת קוואקר יכולה להיות ארוחת לילה טובה כי היא מלאה בסיבים תזונתיים ומשרה תחושה רגועה במעי. בארוחת לילה מסוג כזה לא כדאי לאכול שומנים, שמתעכלים הכי לאט, וכדאי לאכול ארוחת לילה בנחת.
פרל מקי

ביוגרפיה

מקי גדלה בבריקסטון שבדרום לונדון. היא ממוצא הודו מערבי מצד אביה ואנגלייה מצד אמה. סבא שלה הוא פיליפ מקי, מי שכתב את התסריט לסרט "עובד המדינה העירום" על חייו של קוונטין קריספ. מקי קיבלה תואר בדרמה מאוניברסיטת בריסטול, והיא מדברת אנגלית, צרפתית וספרדית. בתקופת הלימודים השתתפה בסדנאות רבות ושיחקה במחזות מעבר לתוכנית הלימודים.
ב-2010 סיימה את הלימודים בבית הספר למשחק של תיאטרון בריסטול אולד ויק. באותה שנה הייתה מקי מועמדת יחד עם רודי פיטרס לפרס קרלטון הובס של ה-BBC על הופעה מצטיינת במחזה "Noughts & Crosses".

קריירה

ב-2013 הופיעה מקי יחד עם מרטין פרימן, מקסין פיק, מורוונה בנקס ומאט ברי בקומדיה המוזיקלית "סוונגלי". ב-2014 גילמה מקי את אן-מארי פרייזר בסדרה "רופאים", ואת מיה במחזה "Crystal Springs" בתיאטרון פארק בלונדון. עוד שיחקה בסאטירה הפוליטית "Obama-ology" בתיאטרון פינבורו במערב לונדון, בתפקידי צ'צ'ה וקטיס.
ב-2015 שיחקה מקי בהפקה בווסט אנד של התיאטרון המלכותי הלאומי של המחזה "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה" עיבוד לרומן באותו שם. באותה שנה הופיעה בסרט הקצר "Date Aid" של ארגון בונד  בתשדיר שירות סאטירי. מקי גם עבדה כמדריכה למשחק ב-Troupers, חברה ללימוד משחק לילדים ולצעירים.
ב-23 באפריל 2013 פורסם שמקי תשחק בתפקיד ביל פוטס, המלווה של הדוקטור בסדרת הטלוויזיה הבריטית "דוקטור הו". במרץ 2017 הוכרז שביל תהיה המלווה הראשונה בתולדות הסדרה שהיא לסבית מוצהרת.
יהדות פורטוגל

תחילת התיישבות בפורטוגל

הידיעות הראשונות על ישיבת יהודים בפורטוגל הן מהמאה ה-12 וכבר אז היו קיימים רבעים יהודיים בליסבון, בז'ה וסנטרן.  במאה ה-13 המלך אפונסו השלישי, מלך פורטוגל, הקים חטיבה נפרדת בממשל ליהודים והוא ניסה לנצל את קשריהם הכלכליים הטובים לפיתוח פורטוגל. היהודים הואשמו בהבאת המגפה השחורה אך השלטונות הצליחו למנוע מההמונים לפגוע ביהודים עד לשנת 1449, אז נערכו פרעות קשות ביהודי ליסבון שהיוו את הקהילה הכי גדולה של יהודי פורטוגל.

יהודים בסתר

באופן פורמלי לא נותרו יהודים בפורטוגל, אולם רבים מהיהודים שם, שחיו כאנוסים, שמרו בסתר על זהותם היהודית. רבים מהאנוסים בפורטוגל היגרו למרוקו, סלוניקי,  אמסטרדם, ברזיל והאימפריה העות'מאנית, וחזרו לדת היהדות. עקב מספרם הקטן יותר הם היו ידועים פחות מיהודי ספרד. האוטו דה פה האחרון נעשה בפורטוגל בשנת 1791 והאינקוויזיציה הסתיימה סופית בשנת 1821.

העת החדשה

רק לאחר מאות שנים החלו להתגורר באופן פורמלי יהודים בפורטוגל. מתחילת המאה ובמהלך המאה ה-19 החלו להגר לפורטוגל יהודים רבים דוברי ספרדית וחכיתיה מצפון מרוקו, מקהילת טטואן, טנג'יר ומגיברלטר.  בשנת 1892 זכתה הקהילה הספרדית - מרוקאית להכרה רשמית כקהילה.
בשנת 1917 עורר גילוי של קהילת צאצאי אנוסים בכפר בלמונטה על ידי יהודי פולני בשם שמואל שוורץ - הד גדול בקרב יהדות העולם.
מי שפעל רבות להשבת צאצאי האנוסים ליהדות היה קצין בצבא פורטוגל - ארתור קרלוש דה בארוש באשטו (1887–1961) שהיה בעצמו בן למשפחת אנוסים, למד יהדות ועברית, התגייר, והקים קהילה יהודית בפורטו ואת בית הכנסת כדורי. מסופר שהיה מסתובב רכוב על סוסו בעיירות ובכפרים בצפון פורטוגל, ותר אחרי צאצאי האנוסים, שגם במאה ה-20 עדיין שמרו על יהדותם בסתר ופחדו לגלות אותה לסביבתם. בתוך מספר שנים גייר כ-9,000 צאצאי אנוסים.
דמות בולטת אחרת ביהדות פורטוגל בעת המודרנית היה הפרופ' משה בן-שבת אמזאלג, כלכלן מפורסם ואיש ציבור שכיהן כנשיא יהדות פורטוגל למשך למעלה מ-50 שנה, עד פטירתו בשנת 1972. משפחת בנסאודה שהגיעה ממרוקו לאיים האזוריים בתחילת המאה ה-19 גם כן התבלטה בקהילה היהודית המתחדשת בפורטוגל, תחילה בתחומי המסחר והכלכלה באיים ולאחר מכן באקדמיה ובחיים הציבוריים של המדינה. כך למשל פרופ' אלפרדו בנסאודה ייסד את המכון הטכני הגבוה של ליסבון, אחד ממוסדות ההשכלה הגבוהה הנודעים ביותר בפורטוגל. 
במהלך מלחמת העולם השנייה הגיעו לפורטוגל פליטים רבים, יהודים ולא יהודים, בדרכם מערבה, ובסוף המלחמה היו בה כ-400 יהודים בעלי מעמד תושבי קבע וכ-650 במעמד פליטי מלחמה. לאחר המלחמה היגרו רבים מיהודי פורטוגל ממנה, ועד להתייצבות הפרלמנטרית בשנת 1976 היגרו כ-300 יהודים משטח המדינה.
בשנת 1988 התמנתה קולט אביטל כשגרירת ישראל ראשונה בפורטוגל, ולאחר ששמעה על אנוסים שחיים בפורטוגל, פנתה לרב הראשי לישראל, הראשון לציון אליהו בקשי דורון, ששלח את הרב שלמה סבג להקים להם בית כנסת, ולהשיבם ליהדות.
כיום מעריכים שבפורטוגל כ-750 יהודים, אך במפקד לאומי שנערך שם רשמו עצמם כ-1,000 אזרחים כיהודים, כמובן שהמספרים מתעלמים מצאצאי היהודים האנוסים. רוב היהודים מתגוררים בליסבון.
בית הכנסת איצקוביץ'

מבנה

בית הכנסת מכיל 14 אולמות תפילה. בקומת הכניסה ישנם שישה אולמות תפילה קטנים יחסית, ובקומת הקרקע שבעה נוספים מפוארים (שנחנכו בערב חג השבועות ה'תשע"ה על ידי הרב אהרן יהודה לייב שטינמן). מספר מנייני תפילה מתקיימים בו בו-זמנית, ולרוב מיד עם סיומו של מניין תפילה אחד מתחיל מניין חדש. (בתי כנסת מסוג זה נקראים שטיבלאך [מיידיש: "שטיבל" פירושו "בית קטן", חדר, וברבים: שטיבלאך] כינוי לבית כנסת עם כמה חדרי תפילה נפרדים).
בקומתו השנייה של בית הכנסת שוכן אולם תפילה גדול, בו מתקיימים גם שיעורי תורה. בקומה השלישית שוכנת עזרת הנשים שפתוחה רק בשבתות.
חזית המבנה מעולם לא הושלמה ועד ביום בולטים בה הקירות האפורים והחשופים, ללא ציפוי או צבע.

הקמה

בית הכנסת נוסד בטרם קום המדינה בידי גר צדק בשם צבי איצקוביץ', שרצה שתאסר תנועה ליד ביתו בשבתות (רחוב זה היווה עורק ראשי למעבר בין תל אביב למחנה תל השומר). כדי לגרום לכך הפך על פי עצת החזון איש את אחד מחדרי ביתו לבית כנסת, כדי לנצל את חוקי המנדט שלפיהם רחוב שבו יש בית כנסת נסגר לתנועה בשבת. איצקוביץ' ואשתו עברו לגור ברפת שהייתה בחצר, והבית הפך לבית כנסת. מאז בית הכנסת קרוי על שמו. השם הרשמי של בית הכנסת, "תפארת צבי", אינו ידוע לכלל הציבור. בעקבות סגירת הכביש, סללו הבריטים את הכביש השחור (ז'בוטינסקי).

שלב ביניים

במשך עשרות שנים היה בית הכנסת מקום תפילה פעיל לתושבי האזור, ועם הזמן גדלה המושבה בני ברק והפכה לעיר שמרכזה הוא רחוב רבי עקיבא שחוצה את העיר. מטבע הדברים, אולמו הקטן של בית הכנסת איצקוביץ לא היה יכול להכיל את כל המתפללים, והם החלו להתפלל גם באולם המבוא ובחצר. לאחר מכן גברה מצוקת המקום עד שהמתפללים החלו חוסמים את תנועת העוברים והשבים שברחוב הרצל דאז, הוא רחוב הרב שך דהיום. 
השינוי החל לפני כ-20 שנה כאשר הרב אהרן נחום מילצקי נבחר לעמוד בראש עמותת בית הכנסת. הרב מילצקי שימש כאיש סודו של הרב שך, ובעידודו האקטיבי הוא החל במגבית רחבה ובשלב הראשון רכש את חלקו השמאלי של הבית בן הקומה האחת, כך שבבת אחת נוספו כמה שטיבלאך לרווחת הציבור. רק לאחר כמה שנים החל השלב השני של בניית מבנה בית הכנסת בן ארבע הקומות הקיים כיום. הרב מילצקי אף דאג לצביונו הרוחני של המקום ודאג בין היתר להעביר למקום את מנין הנץ של הרב אהרן יהודה לייב שטינמן וכן יזם שיעורי תורה סביב השעון בבית הכנסת בשים דגש על לימודי הדף היומי.

כיום

כיום קיימת הבחנה בין הקומות התחתונות של בית הכנסת, שם כאמור התפתחה "תעשיית תפילה" מגוונת, לבין הקומה העליונה של בית הכנסת, שם נשמרת מסגרת קהילתית יותר של תפילות בזמנים קבועים ובנוסח אשכנז, של שיעורי תורה ומוסר סביב כל שעות היום עד חצות לילה, ודרשות פרשת שבוע בלילות שבת. אף שבעבר כיהן הרב יובל יוסף אורדנטליך כרב בית הכנסת במתכונתו הישנה, במשך השנים לא מונה רב אחר באורח רשמי למקום והציבור התלכד סביב אישיותו של הרב אהרן יהודה ליב שטינמן שלאחר פטירת הרב אורדנטליך הפך הוא לדמות הרוחנית ולכתובת הראשית עמה התייעצו הגבאים בכל נושא ועניין, לאחר פטירתו מונה בנו הרב שרגא שטינמן לרב בית הכנסת. בראש העמותה עומד כיום הרב נחום גליק.
וולאס ספירמון

ביוגרפיה

ספירמון נולד בשיקגו, אילינוי. בילדותו עבר להתגורר בעיר פאייטוויל שבארקנסו. שם סיים את לימודיו התיכוניים והתקבל ללמוד באוניברסיטת ארקנסו שבעיר. שם התחרה בריצות קצרות בליגת האוניברסיטאות, במשך שתי עונות, עד אשר עבר לליגה המקצוענית. במסגרת אליפות ה-NCAA באתלטיקה (התאחדות ספורט הקולג'ים הלאומי בארצות הברית) התחרה בריצת 200 מטר, וזכה במדליית הזהב ב-2004, ושנה אחר כך זכה פעם נוספת בזהב, אך באליפות ה-NCAA באולם. 
באליפות העולם באתלטיקה, שהתקיימה בהלסינקי באוגוסט 2005 זכה ספירמון במדליית הכסף בריצת 200 מטר, בתוצאה של 20.20 שניות, כשבן ארצו ג'סטין גטלין מקדים אותו. שנה אחר כך, ב- 17 בספטמבר 2006 זכה במדליית הזהב בתחרות גביע העולם של התאחדות האתלטיקה הבינלאומית (המתקיימת כל ארבע שנים), בריצת 200 מטר בתוצאה של 19.87 שניות. 11 ימים בלבד אחר כך (28 בספטמבר) קבע בריצת 200 מטר, כשבמפגש בינלאומי שהתקיים בטגו, קוריאה הדרומית שיא אישי חדש של 19.65 שניות. 
ביוני 2007 ניצח בריצת ה-200 מטר באליפות ארצות הברית באתלטיקה, בתוצאה של 19.89 שניות, אולם באליפות העולם באתלטיקה, שהתקיימה באוסאקה, יפן אותה שנה הוא זכה במדליית הארד, בתוצאה של 20.05 שניות. באותה תחרות השתתף ספירמון בריצת שליחים 4x100 מטר, יחד עם דארוויס פאטון, לירוי דיקסון וטייסון גיי, שייצגה את ארצות הברית, וזכה עימה במדליית הזהב. לאחר אליפות העולם ניצח ספירמון בשני מפגשי גולדן ליג רצופים, בהפרש של יומיים בלבד : ב- 14 בספטמבר, בתוצאה 19.88 שניות וב- 16 בספטמבר בתוצאה של 20.22 שניות.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) השתתף ספירמון בריצה ל-200 מטרים, הגיע לגמר וחצה את קו הסיום במקום השלישי. במשך דקות ארוכות חגג את זכייתו במדליית הארד, אף על פי שמסכי הטלוויזיה באצטדיון הראו הילוכים חוזרים בו הוא נראה כשהוא דורך על הקו שמפריד בין המסלולים, מה שהביא לפסילתו מהמירוץ.
סונטארים

הסונטארים (ביחיד: סונטארן, באנגלית: Sontaran) הם יצורים בדיוניים מסדרת המדע הבדיוני דוקטור הו. דמויות אלו הופיעו לראשונה בעונה 11 של הסדרה המקורית בפרק "לוחם הזמן",בסדרה המחודשת בעונה 4 בפרק "תכסיס הסונטארן" ובסדרת הספין-אוף הרפתקאות שרה ג'יין. הסונטארים הם גזע אשר אוהב ומתקיים מלחימה. הם שונאים את הדוקטור בגלל שהוא היחיד ששרד מהמלחמה הגדולה ביקום הנקראת מלחמת הזמן והסונטארים לא הורשו להשתתף בה.

תיאור פיזי

הסונטארים מתוארים כגזע דמוי אדם, הם שריריים ונמוכים. עורם הוא בדרך כלל בצבע חום בהיר, וראשם מחובר ישירות לגופם ויוצר צורת כיפה. הסונטארנים מתוארים על ידי רוס ג'נקינס כ"תפוח אדמה מבושל ומדבר" הם לובשים בדרך כלל שריון עבה אשר מאפשר להם להיות בלתי פגיעים. יש להם נשק שמשתק את האיבר שבו הנשק פוגע. אין לסונטארים פחד מיריות בגלל שיש להם מכשיר שגורם לרובים לא לירות.

סונטאר

הסונטארים מגיעים מהכוכב סונטאר אשר לדברי הדוקטור נמצע בזרוע הספירלה הדרומית של הגלקסיה. בסונטאר יש שדה כבידה חזק מאוד, מה שמסביר את צורתם הנמוכה והשמנמנה של הסונטארים.

סטראקס

סטראקס הוא מפקד לשעבר בצבא הסונטארים שהורד לדרגת אח. הוא מת בפרק "שדים בורחים" בעונה 6 כדי לשלם את חובו לדוקטור, אך הוחזר לחיים על ידי מאדאם וסטרה (ניב מקינטוש) וג'ני פלינט (קטרין סטיוארט) ומאז הוא חי איתן כמשרתן בלונדון הוויקטוריאנית.
כל ההופעות של הסונטארים בסדרה אחרי הפרק "שדים בורחים" הן של סטראקס.
אמנת החלל החיצון

אמנת החלל החיצון (באנגלית: Outer Space Treaty) היא אמנה בינלאומית שמהווה את הבסיס להסכמי החלל הבינלאומיים. האמנה הוצעה לאישור על ידי ארצות הברית, ברית המועצות ובריטניה ב-27 בינואר 1967, ונכנסה לתוקף ב-10 באוקטובר באותה שנה. נכון לשנת 2019, כ-109 מדינות חתומות על האמנה ועוד כ-23 מדינות חתומות עליה אך עדיין לא השלימו את תהליכי האשרור של האמנה.
קרור (חברה)

היסטוריה

החברה נוסדה במאי 1929 בשם "החברה הארץ-ישראלית לקרור והספקה בע"מ" למטרת הקמה וניהול של מחסני קירור וסחר במוצרים קפואים. החברה רכשה מגרש בגודל 4.5 דונם בסמוך לבית המכס  בתל אביב ולמסילת הרכבת יפו-ירושלים והקימה במקום, בשנים 1931-1930, בית קירור חדיש. בשנות ה-40 של המאה ה-20 נבנה בסמוך מבנה נוסף ובו מחסנים ואולמות קירור. המבנה נהרס בשנות ה-90 של המאה ה-20 ובמקומו נבנה מגדל לוינשטיין. מייסדי החברה היו חיים יפה (1884-1935), האחים לואיס ופיליפ פוליקנסקי ומקס גורלנד (1872-1940) ילדי ליטא שהיגרו בצעירותם לדרום-אפריקה ועשו חיל בעסקיהם. חיים יפה היה בעל מפעל בקייפטאון לעיבוד בשר בקר ובתי קרור לאחסונו, בשנת 1924 ביקר לראשונה בארץ-ישראל וגילה שיש צורך במפעל קירור. החברה עסקה באחסון קירור וסחר במוצרי מזון, בין השאר שיווקה חמאה שייבא מאוסטרליה. כמו כן הקימה מחסני קירור גם בחיפה וב-1951 גם בחולון. 
בשנת 1934, הוקמה "החברה הארץ-ישראלית לספנות והספקה בע"מ", שבשנות ה-60 הפכה לבעלת השליטה ב"חברת קרור והספקה". 
בשנות ה-70 של המאה ה-20 שונה שם החברה ל"חברה ישראלית לקרור והספקה בע"מ", כמו כן נסגר ונמכר מבנה החברה בתל אביב ונרכשה השליטה בחברת יפאורה. בשנת 1980 רכש איש העסקים שאול אייזנברג את החברה לספנות והספקה בעלת השליטה בחברה. בשנת 1996 רכשו את השליטה בחברה שני מנהלים בקבוצת אייזנברג, שלמה רודב ורוני גת. ב-1997 רכשה החברה את מלוא הבעלות בחברת יפאורה בשיתוף עם חברת כלל תעשיות. כמו כן רכשה מניות של החברה לישראל באמצעות חברת הבת "י.מ. מקס השקעות" ומכרה אותם ברווח ניכר כעבור שנתיים.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 החלה החברה לצאת מתחום ניהול מחסני קירור ולפתח או למכור את המקרקעין בהם פעלו. כמו כן החלה להשקיע במיזמי טכנולוגיה. בין השאיר החזיקה מקרקעין בחיפה, נשר, חולון וראשון לציון. בשנת 2002, נמחקה מהמסחר בבורסה חברת האם "החברה לספנות והספקה" בעקבות הצעת רכש ונעשה ניסיון למחוק גם את "קרור והספקה".
בשנת 2006, לאחר שהחלה לפועל כחברת החזקות, שעיקר פעולתה מתבצע באמצעות חברות בנות, שינתה את שמה ל"קרור אחזקות בע"מ".
בשנת 2015, רכשה חברת הבת יפאורה את מלוא הבעלות בחברה הנכדה יפאורה-תבורי מידי משפחת תבורי, שהייתה לה החזקת מיעוט. חברת "יפאורה-תבורי" נוסדה בשנת 1990 בעקבות מיזוג החברות "יפאורה" ו"תבורי". בשנת 2018 כלל תעשיות שמחזיקה ב-30% מיפאורה מכרה 45% מאחזקתה בחברה באמצעות הצעת מכר באמצות חברת הבת ייעודית שהקימה בשם "כלל תעשיות ומשקאות", שעיסוקה היחיד הוא אחזקת מניותיה של יפאורה.
ביורן ביארנאסון

קורות חייו

בשנת 1964 ביארנאסון סיים את לימודיו בגימנסיית רייקיאוויק והחל בלימודי משפטים באוניברסיטת איסלנד. בזמן הלימודים הוא היה פעיל פוליטי בארגוני הסטודנטים. במהלך אותה תקופה ביארנאסון גם שירת במשמר החופים של איסלנד. בשנת 1971 הוא קיבל תואר מוסמך במשפטים.
בשנים 1974-1971 ביארנאסון היה מנהל ההוצאה לאור בהוצאת הספרים "אלמנה בוקאפלאגיד". ב-1974 הוא עבד כעורך חדשות החוץ של העיתון "ויסיר", ובשנת 1975 היה סגן מנכ"ל משרד ראש הממשלה (במהלך כהונתו של גייר האלגרימסון ממפלגת העצמאות כראש הממשלה). גם אחרי שעזב את המשרה באותה שנה, הוא המשיך לעבוד במשרד ראש הממשלה (תחת האלגרימסון וגם מחליפו מהמפלגה הפרוגרסיבית - אולאפור יוהאנסון).
בשנים 1984-1979 ביארנאסון עבד כעיתונאי בעיתון השמרני המוביל במדינה - "מורגונבלאדיד", ובשנים 1991-1984 היה סגן העורך הראשי בעיתון. בשנת 1988 הוא נכח כאחד מנציגי התקשורת בכנס של קבוצת בילדרברג. 
בשנת 1991 ביארנאסון נבחר לראשונה לאלת'ינגי (פרלמנט) במחוז הבחירה של רייקיאוויק מטעם מפלגת העצמאות הימנית. באותה שנה הוא נכח בפעם השנייה בכנס של קבוצת בילדרברג, ובשנת 1993 בפעם השלישית. ב-19 בפברואר 1995 הוא הקים אתר אינטרנט משלו (הראשון אי-פעם של פוליטיקאי איסלנדי), בו השתמש כבלוג.
בשנים 2002-1995 ביארנאסון כיהן כשר החינוך, המדע והתרבות (בממשלות אודסון השנייה והשלישית). ב-1995 הוא השתתף בפעם הרביעית בכנס של קבוצת בילדרברג. ב-2 במרץ 2002 ביארנאסון הוחלף במהלך כהונתה של ממשלת אודסון השלישית (באותה שנה הוא הוביל את מסע הבחירות לעיריית רייקיאוויק מטעם מפלגת העצמאות, אך היא לא הצליחה לנצח).
בשנים 2009-2003 ביארנאסון כיהן כשר המשפטים והכנסייה (בממשלת אודסון הרביעית ובשתי הממשלות של גייר הארדה). ב-1 בפברואר 2009 הוא עזב את התפקיד לטובת מחליפתו מממשלת המעבר, אחרי שממשלתו השנייה של הארדה התפטרה בגלל המשבר הכלכלי במדינה.
H&H Bagels

H&H Bagels היא חברת בייגל פופולרית בעיר ניו יורק, היא יצרן הבייגל הגדול ביותר בעיר ניו יורק ואחד מיצרני הבייגל הגדולים ביותר בעולם, מייצרת כ-80,000 בייגלים מדי יום.
העסק נוסד ב-1972, כשהלמר טורו וגיסו הקטור הרננדז (מכאן "H&H") רכשו את "מידטאון בייגלס" בברודוויי פינת רחוב 80 עבור $5,000 במזומן ו-$50,000 בהלוואה. לימים טורו הפך לבעל השליטה המלאה על העסק. 
ב-1993 הם העבירו את המאפייה לרחוב 46 פינת השדרה ה-12 בהלס' קיצ'ן מנהטן, אם כי החנות הראשית נותרה באפר ווסט סייד. שתי החנויות נסגרו והזיכיון נמכר לאחרים.ל-H&H Bagels יש תעודת כשרות מ-Star-K (ועד הכשרות של בולטימור).
בנוסף למכירות בארצות הברית, הם גם מוכרים בייגל ברחבי תבל.
כוכב בורח

כוכב בורח הוא כוכב בעל מהירות תנועה גבוהה במיוחד ביחס לשאר כוכבי הגלקסיה.