google/wiki40b huggingface dataset:
שילוב (שר הטבעות)

שילוב (Shelob) היא דמות מהארץ התיכונה של ג'.ר.ר. טולקין. יצור דמוי עכביש ענק, היא מופיעה בסוף הספר השני של "שר הטבעות" הנקרא "שני הצריחים", אשר התקפתה מובילה להחלטתו של סם לקחת על עצמו את המסע להשמדת הטבעת האחת.

ביוגרפיה

שילוב היא יצור ענקי בצורת עכביש החי בהרי מורדור. היא שוכנת מתחת לקירית אונגול ככל הנראה באישורו של סאורון שהיה נותן לה טרף מדי פעם, וייתכן שבעבר חייה בבלריאנד. היא הצאצא האחרון של אונגולינט שכן העכבישים שתוקפים את בילבו בגינס ותורין ושותפיו במהלך עלילת ההוביט - הם מצאצאיה של שילוב. מאורתה נמצאת מתחת לחומת מורדור שכן היא הנתיב בו הולכו סמוויז גמג'י ופרודו בגינס בדרכם להר האבדון. בניסיונו של גולום להשיג את הטבעת האחת ולהכשיל את פרודו וסם שבו התעזר גולום בשילוב. כך, הוא בוגד בפרודו בכך שהוא מוביל את ההוביטים לתוך מאורתה, כדי שיוכל לקחת את הטבעת האחת אחרי שהיא תהרוג את פרודו ותשליך את הטבעת. היא מתקיפה את פרודו וסם ביחד עם גולום ועוקצת את פרודו, אשר נופל לתרדמת. סם מצליח להביס אותה בכך שהוא נועץ בה את "עוקץ", פגיוני של בילבו שניתן לפרודו.
עובד שיפריס

פרופסור עובד שיפריס (31 באוקטובר 1914 – 25 ביוני 2004) היה בוטנאי ישראלי-אמריקאי, מייסד המעבדה לגנטיקה של צמחים (כיום המחלקה למדעי הצמח) במכון ויצמן למדע, ולאחר מכן חוקר באוניברסיטת ראטגרס שבניו ג'רזי, ארצות הברית.

ביוגרפיה

נולד בעין גנים לנתן שיפריס, מאנשי העלייה השנייה וממייסדי עין גנים, ולרבקה, בתו של המגיד בצלאל צדיקוב. למד בבית הספר "אחד העם" בפתח תקווה. בשנת 1933 החל ללמוד ביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר שסיים את לימודי התואר הראשון ייעד אותו אביו לעבודה חקלאית חלוצית, אך בניגוד לדעתו הוא נסע בסוף שנות ה-30 לארצות הברית ללימודי חקלאות באוניברסיטת ברקלי. את הדוקטורט עשה באוניברסיטת קורנל שבאית'קה, ניו יורק, בתחום של השבחת צמחים. באמצע שנות ה-40 נישא בארצות הברית לחברתו ללימודים בישראל, שושנה זלמנס, ממנה נולדו לו בן ובת.
בשנות ה-40 ניהל את מחקר הצמחים בחברת האמריקנית הגדולה "Burpee", ופיתח שנים עשר זנים של ירקות שונים - מלפפון, חציל, אבטיח ומלון. בשנת 1949 פיתח את זן העגבנייה "Big Boy", שהתפרסם מאוד בארצות הברית בשל גודלו, טעמו וקלות גידולו.
בשנת 1950 שב לישראל והקים במכון ויצמן את המעבדה לגנטיקה של צמחים (כיום המחלקה למדעי הצמח). זמן קצר לאחר שובו לישראל נהרג אביו בתאונת דרכים. תחת ניהולו של פרופ' שיפריס היה מכון ויצמן הראשון בישראל שעסקו בו בטיפוח צמחים בצורה מדעית. בעבודתו הוא שקד על פיתוח זנים של קיקיון, כדי להפיק ממנו שמן לשימושים שונים. כמו כן פיתח זנים נוספים של עגבניות ותירס.
בשנת 1956 יצא לשנת שבתון בארצות הברית, ולאחר מכן נשאר שם ועבד במשך 27 שנים באוניברסיטת ראטגרס, עד צאתו לגמלאות. 
אחיו הוא הבוטנאי פרופ' חן שיפריס.
אורלי מנור

פרופ' אורלי מנור היא ביו-סטטיסטיקאית ישראלית, העוסקת בחקר פערים חברתיים בבריאות.

ביוגרפיה

אורלי מנור היא בעלת תואר ראשון בכלכלה וסטטיסטיקה ותואר שני בסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1985 היא קיבלה תואר דוקטור בסטטיסטיקה באוניברסיטת סטוקהולם. בשנים 1986–1989 הייתה פוסט דוקטורנטית ב-London City University.
החל משנת 1990 נמנית מנור עם הסגל של בית הספר לבריאות הציבור ורפואה קהילתית, של האוניברסיטה העברית והדסה. בשנים 2009–2012 שמשה כמנהלת בית הספר. בנוסף, היא עומדת בראש התוכנית הלאומית למדדי איכות לרפואת הקהילה משנת 2010. 
בשנת 2012 קיבלה מנור דרגת פרופסור מן המניין לביוסטטיסטיקה בבית הספר לבריאות הציבור ורפואה קהילתית, האוניברסיטה העברית בירושלים והדסה. 
היא חיברה למעלה מ-150 מאמרים מדעיים, זכתה למענקי מחקר רבים, כמו גם לפרסים על היותה מרצה מצטיינת.
למשל, בשנת 2012 אורלי מנור זכתה בפרס הרקטור לחוקר ומורה מצטיין לאור התשתית האיתנה שהניחה למחקר בתחום של פערים חברתיים בבריאות.
מנור הניחה את התשתית לחקר פערים בבריאות בישראל כאשר יצרה עם עמיתים את מחקרי האורך לבחינת תמותה בישראל; היא בוחנת יחד עם עמיתים קשרים בין מאפיינים ואירועים שקרו בתחילת החיים לבין מצב הבריאות בגיל מאוחר יותר ועוסקת בחקר איכות הטיפול הרפואי.
מנור הייתה פרופ' אורחת באוניברסיטת פנסילבניה, אוניברסיטת סטוקהולם, מכון המחקר קרולינסקה ואוניברסיטת ז'נבה. היא מכהנת כיו"ר הוועד המנהל של המכון הלאומי לחקר שרותי בריאות ומדיניות הבריאות בישראל.
מנור נשואה לאיש משרד החוץ והשגריר אביתר מנור. היא אם לשני בנים וסבתא.
פלס (צבא)

פַּלָּס הוא מקצוע צבאי המיישם את מטרות ההנדסה הצבאית. המונח פלס בא משם הפועל לפלס, "לפלס דרך", שפירושו לפרוץ ולעבור מכשולים כדי ליצור דרך עבירה. לעיתים ניתן למקצוע זה שם אחר כגון חפר או מהנדס קרב.

היסטוריה


מקצוע הפלס בצבאות רבים קיבל עדיפות רבה עקב חשיבותו למאמץ הטלת המצור ופריצת הביצורים, ומנגד, הסיכון הרב שהיה כרוך בהימצאות בחזית הכוח. בקרבות מסוימים, כגון במצור על אלסיה , עצם הטלת מצור אפקטיבי שמנעה הגעת אספקה לכוחות הנצורים, הובילה לכניעת צבאו של ורקינגטוריקס ואף לכישלון כוחות התגבורת, שלפי דיווחו של יוליוס קיסר היו עדיפים על כוחותיו. מנגד, צבאות לרוב לא הסתפקו בהטלת מצור והפלסים לקחו חלק מרכזי בפריצת הביצורים: כך למשל סוללת העפר שבנו הרומאים הביאה למפנה במצור על מצדה. כמו כן, במצד עתרת, חפריו של צלאח א-דין, שרפו את יסודות החומה והובילו לקריסתה.
גם בעת המודרנית פלסים לקחו תפקיד משמעותי בפריצת ביצורים שאפשרה כניסת כוחות משמעותית יותר לקרב. במהלך הפלישה לנורמנדי, כאשר הכוחות שהצליחו לעלות לחוף אומהה נתקעו אל מול ביצורי הגרמנים ונאלצו לתפוס מחסה תחת אש מקלעים, פלסים יצרו נתיב למעבר כוחות באמצעות טורפדו בנגלור וכך הביאו למפנה בקרב. בחלק אחר של עבודת הפלסים בחוף, פינוי המכשולים הימיים, כ-40% מהכוח הושמד עקב התפוצצות מטענים וירי ארטילרי.
בשלביה הראשונים של מלחמת יום הכיפורים, לאחר פשיטת הקומנדו המצרי על המוצבים הישראלים בתעלת סואץ, הורדו למים אסדות עם זרנוקי מים שתפקידן היה לבקע את חומת העפר הישראלית, במטרה לאפשר מעבר של שריון מצרי אל חצי האי סיני.

בצה"ל

פַּלָּס הוא הכינוי הצה"לי ללוחם חיל ההנדסה שעבר הכשרה קרבית והכשרה הנדסית כללית. הפלס מיומן בחבלה בסיסית, פריצת מכשולים, הנחת והרמת מוקשים, תפעול פומ"ה (רכב הנדסה משוריין), בניית ביצורים וחפירת תעלות.
כל לוחמי חיל ההנדסה מוכשרים ברמה של פלס 05 ואז מתמיינים לאחד מהתפקידים: פלוגות הנדסה קרבית, מפעילי צמ"ה ולוחמי סיירות הנדסה. פלסי חה"ן הלוחמים בגדודי החיל מוכשרים גם לרובאי 07-חה"ן לאחר האימון המתקדם.
לוחמים הממשיכים למסלול פיקודי בחיל או בסיירות פלחה"ן החי"ר מוסמכים לפלס 08, וקציני הנדסה מוסמכים לפלס 11.
את הסמכות הפלס מעניק בית הספר להנדסה צבאית לחיילים שעברו הכשרה מתאימה במסגרתו.
חואן, נסיך אסטוריאס

ביוגרפיה

חואן נולד ב-30 ביוני 1478 בסביליה, פרננדו השני, מלך אראגון ולאיזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה. בעת לידתו נלחמו הוריו במלחמת הירושה הקסטיליאנית נגד בת דודתו חואנה, נסיכת קסטיליה, בתו של אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה, אשר נתמכה על ידי אפונסו החמישי, מלך פורטוגל, ולידת חואן סייעה לאמו לנצח במלחמה.
בשנת 1479 נחתם הסכם שלום בין הצדדים, ולפי ההסכם הוחלט כי לחואנה תינתן הברירה האם לחכות ולהתחתן עם חואן, או לפרוש למנזר, אך חואנה בחרה להפוך לנזירה וויתרה על דרישתה לכתר. כיורש העצר היה חואן מאוד אהוב על אמו, שאף השקיעה רבות בחינוכו, ולאחר גילוי קובה בשנת 1492 כינתה את האי על שם חואן.
בתחילה רצו הוריו לחתנו עם אן מברטאן, בתם של פרנסואה השני, דוכס ברטאן ומרגריט מפואה, אולם ההסכם לא יצא לבסוף אל הפועל. ב-3 באפריל 1497 התחתן חואן עם מרגרטה מהבסבורג, בתם של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומארי, דוכסית בורגונדיה, אולם ב-4 באוקטובר אותה שנה מת חואן משחפת בסלמנקה, בעת שבא לחתונת אחותו איזבלה מאראגון, מלכת פורטוגל עם מנואל הראשון, מלך פורטוגל, ולא הותיר ילדים אחריו.
פרדי גוארין

קריירת מועדונים

בשנת 2005, כאשר שיחק באנביגאדו הקולומביאנית ובנבחרת קולומביה עד גיל 20, הושאל לבוקה ג'וניורס מהליגה הארגנטינאית הבכירה. שם, במשך שישה חודשים, שיחק בקבוצת הנוער של המועדון וערך שתי הופעות בקבוצה הבוגרת. לאחר מכן בחר שלא לחתום על חוזה קבוע עם בוקה ג'וניורס והושאל לסנט אטיין מצרפת. משחקו הראשון בליגה הצרפתית היה ב-14 באוקטובר 2006 נגד אולימפיק ליון. באפריל 2007 חתם על חוזה לארבע שנים בסנט אטיין.
ב-10 ביולי 2008 חתם גוארין בפורטו מליגת העל הפורטוגזית, שם שיחק בעיקר כמחליף. ב-16 במאי 2010 זכה עם פורטו בגביע הפורטוגזי כאשר כבש שער בניצחון 1-2 על שאבס במשחק הגמר. בעונת 2010/2011 היה שחקן קישור חשוב בפורטו, כאשר שיחק מעל ל-40 משחקים וכבש עשרה שערים, כולל חמישה שערים בליגה האירופית. באותה עונה זכה גוארין עם פורטו בליגה האירופית, לאחר ניצחון 1-0 במשחק הגמר על ספורטינג בראגה.
ב-31 בינואר 2012 הצטרף גוארין לאינטר מילאנו מהליגה האיטלקית בהשאלה עבור 1.5 מיליון אירו. במאי 2012 השלימה אינטר את רכישתו של גוארין עבור 11 מיליון אירו. בעונת 2012/2013 בליגה האירופית כבש צמד בניצחון על קלוז' שהעלה את אינטר לשמינית הגמר. ב-25 במרץ 2014 חתם גוארין על הארכת חוזהו באינטר עד שנת 2017.
ב-27 בינואר 2016 חתם גוארין בשאנגחאי שנחווה הסינית. ב26 בספטמבר 2019 חתם בקבוצה הברזילאית ואסקו דה גאמה.

נבחרת קולומביה

גוארין רשם את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קולומביה ב-24 במאי 2006, במשחק ידידות נגד נבחרת אקוודור. חמש שנים מאוחר יותר, ב-26 במרץ 2011, גם כבש נגד נבחרת אקוודור את שער הבכורה שלו בנבחרת.
גוארין ייצג את נבחרתו במשחקי קופה אמריקה 2011 ונכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 2014, אך נופה ממנו בקופה אמריקה 2015 עקב פציעה.
קולבי קאליי

ביוגרפיה

קאליי נולדה בניוברי פארק, קליפורניה וגדלה במליבו. היא בתו של קן קאליי, אחד ממפיקי האלבומים "Rumours" ו-"Tusk" של פליטווד מק ומאוחר יותר בעל חברת תקליטים עצמאית משלו.
בילדותה למדה קאליי לנגן על פסנתר ולקחה שיעורים לפיתוח קול.
בגיל 19 החלה לנגן בגיטרה אקוסטית ולכתוב שירים, לאחר שחיברה מספר יצירות העלתה אותם לאתר מייספייס. הדף שלה החל לצבור פופולריות רבה, עד כדי כך שהפכה לזמרת המצליחה ביותר באתר שלא תחת חוזה. לאחר תקופה קצרה, הוחתמה קאליי בחברת "יוניברסל ריפבליק" והוציאה את הסינגל הרשמי הראשון שלה "Bubbly", שהיה אחד השירים המושמעים ביותר באתר מייספייס. הסינגל נכנס לחמישייה הראשונה של מצעד הבילבורד. ב-17 ביולי 2007 יצא בארצות הברית אלבום הבכורה שלה: "Coco" שהגיע למעמד אלבום פלטינה ולמקום החמישי במצעד האלבומים של הבילבורד.
במאי 2008 הקליטה קאליי דואט יחד עם ג'ייסון מראז, הנקרא "Lucky" שנכנס לתוך אלבומו "We Sing, We Dance, We Steal Things". באותו החודש, הקליטה קאליי גרסת כיסוי לשיר "Kiss The Girl" מהסרט הקלאסי של דיסני בת הים הקטנה לדיסני מאניה 6. באותה השנה הקליטה דואט גם עם הזמר הקולומביאני המצליח חואנס.
לאחר שהופיעה כאמנית חימום בסיבובי ההופעות של הגו גו דולס ולייפהאוס ב-2007, בקיץ 2008 היא הופיעה בסיבוב ההופעות של הזמר ג'ון מאייר. באוגוסט אותה שנה, היא הקליטה שיר וצילמה קליפ לאולימפיאדת בייג'ינג (2008) אשר נקרא "Somethin' Special".
בסוף 2008, הופיעה קאליי בעונה השלישית של סדרת הלהיט של דיסני האנה מונטנה.
באוגוסט 2009, יצא אלבומה השני של קאליי, "Breakthrough". באותה שנה שיתפה פעולה עם טיילור סוויפט ביצירת האלבום Fearless. בטקס פרסי הגראמי ב-2010 זכתה קאליי בשני פרסים מתוך ארבע מועמדויות, על חלקה באלבום של סוויפט ועל שיתוף הפעולה שלה עם ג'ייסון מראז בסינגל "Lucky".
ביולי 2011 יצא אלבומה השלישי, "All of You".
אום סלאל מוחמד

היסטוריה

אום סלאל מוחמד נוסדה בשנת 1910 בידי השייח' מוחמד בן ג'אסם אאל ת'אני ונקראת על שמו. באותה תקופה שלטו העות'מאנים באזור, ומוחמד היה אוהד השלטון. הוא בנה מבצר שנשמר עד היום וקרא לו "מגדלי ברזאן" (برج برزان, "ברג' ברזאן"). המבצר היווה מקום אסטרטגי שהעות'מאנים נעזרו בו. מגדל ברזאן היווה בסיס עות'מאני במלחמת העולם הראשונה, והוא אוכלס על ידי חיילים עות'מאנים וגרמנים.

ספורט

העיר אום סלאל מוחמד היא אחת משבע הערים בקטר שיארחו את מונדיאל 2022. עד אז מתוכנן להיבנות בעיר אצטדיון אום סלאל בעל 45,120 מקומות. בעיר משחק מועדון הכדורגל אום סלאל.

דמוגרפיה

רוב האוכלוסייה באום סלאל מוחמד היא מוסלמית סונית אך קיים גם מיעוט שיעי.

התפתחות האוכלוסייה

התפתחות האוכלוסייה באזור היא מאוד גדולה, מכיוון שהאתניות של רוב התושבים באזור היא קטרית. ניתן לראות כי משנת 2005 עד שנת 2015 האוכלוסייה באזור שילשה את עצמה, ומשנת 1986 עד שנת 1997 היא הכפילה את עצמה. תוך כ-30 שנה הפכה אום סלאל מוחמד מכפר לעיר גדולה ומשמעותית באזור.
להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:
דוד די רוסי

דוד די רוסי היה סוחר ונוסע לארץ ישראל בשנת ה'רצ"ה 1535. מוצאו היה מאיטליה, מהעיר צ'זנה. התיישב בעיר צפת.

מסעו בארץ ישראל

הוא יצא לדרכו מלווה בקרוביו: אחותו חנה ואישהּ יצחק ברוך, בנו אליהו, כלתו ונכדו. האונייה שבה הפליג עברה בין השאר בעיר פמגוסטה באי קפריסין. בדרך הים, נשבה בנו על ידי שודדי ים, ואחר כך נפדה תמורת ממון. ואילו גיסו נפטר פתאום בהיותם בצידון, ובשל כך חזרה אחותו לאיטליה, ובידה הפקיד את אגרתו, שנשמרה לדורות ואשר הופנתה לקהילות יהודי איטליה. הוא הגיע אל חופי הארץ, בה' באדר ה'רצ"ה 1535.
 באגרתו הוא מזכיר את אירועי זמנו, ובהם מותו של האפיפיור קלמנס השביעי ובחירתו של אפיפיור חדש ואת מערכותיו של סולימאן המפואר, שולטאן האימפריה העות'מאנית בפרס ויחסו, הסביר לדעתו אל היישוב היהודי בארץ.
הוא למד וסקר באגרתו את המצב הכלכלי בארץ ישראל ובמיוחד בחלקה הצפוני בו עבר או התגורר: טריפולי, ביירות וצפת וסביבתה; וגם על תנועת הסחורות לערי נמל באפריקה, כגון אלכסנדריה שבמצרים. ענפי הכלכלה העיקריים בצפון הארץ לפי אגרתו הם חקלאות: תבואה ומטעים, והכנת בגדים בסדנאות מלאכה. וכן מספר על הובלת מים ממעיין בדרך לחברון וגם תותחים ואבק שריפה אל מצודת דוד בירושלים.
אגריג'נטו

גאוגרפיה

אגריג'נטו המודרנית יושבת על מישור מוגבה בגובה של 225 מטר אשר צופה דרום-מערבה לכיוון הים התיכון המרוחק ממנה כ-3.5 ק"מ. אתר זה שימש בעת העתיקה כאקרופוליס של אקראגס. מקיפים אותה שני נחלים - סנטה אנה (Santa Anna או Santa Anna antica) ממערב וסן ביאג'ו (San Biagio) ממזרח, ויובליהם זורמים מצידה הצפוני. שני הנחלים נפגשים מדרום לעיר וממשיכים בזרימתם דרומה אל הים. אורכה של העיר המודרנית הוא כ-3.5 ק"מ ורוחבה אינו עולה על קילומטר אחד, אם כי מסביב לה פזורות מספר שכונות נוספות, בעיקר מצפון לגוש הבנוי של העיר. שטחה הבנוי של העיר הוא כ-4.5 קמ"ר, אם כי שטח השיפוט שלה משתרע על 244.6 קמ"ר.
כשני ק"מ מדרום לעיר ובסמוך למפגש הנחלים משתרע "עמק המקדשים" שגובהו כ-75 עד 90 מטר מעל פני הים. שמו של עמק המקדשים התקבע בטעות שכן אין המדובר בעמק אלא בשלוחה. האקלים בעיר הוא ים תיכוני אופייני.

היסטוריה

אקראגאס היוונית נוסדה על הרמה הנמוכה מצפון למפגש הנהרות אקראגס ואיפסס אשר הקיפו אותה יחד עם יובליהם מכל כיווניה, וסיפקו לה הגנה טבעית. הקמת העיר מתוארכת לשנים 582 עד 580 לפנה"ס ומיוחסת למתיישבים שהגיעו מג'לה (Gela), עיר יוונית אחרת ששכנה על חופיה הדרומיים של סיציליה, כ-60 ק"מ דרומית-מזרחית לעיר. ג'לה נוסדה בתורה בשנת 688 לפנה"ס בידי מתיישבים דורים מרודוס וכרתים. משמעות שמה של אקראגס אינה ברורה, אך ייתכן שהיה זה אפונים למייסד אגדי. העיר צמחה במהירות והייתה לעשירה והמפורסמת בערי יוון הגדולה (Μεγάλη Ελλάδα, Magna Graecia).
העיר הגיעה לשיאה במאה ה-6 לפנה"ס ובמאה ה-5 לפנה"ס תחת שלטון הרודנים פלאריס (570 עד 554 לפנה"ס) ותרון (488 עד 471 לפנה"ס). בתקופה זו השתרעה העיר על שטח גדול בהרבה משטחה כיום, והתגוררו בה 300,000 איש. לאחר מותו של תרון בשנת 471 לפנה"ס הייתה אקראגס לדמוקרטיה ובתקופה זו חי ופעל בה הפילוסוף אמפדוקלס (Εμπεδοκλής). העיר נותרה נייטראלית בעת מלחמת סירקוזה באתונה בעת ההרפתקאה הסיצילית בשנים 415 עד 413 לפנה"ס. בשנת 406 לפנה"ס נכבשה אקראגס בידי קרתגו אשר החריבו אותה כמעט לחלוטין, ומאז לא שבה למעמדה הקודם, אם כי חוותה תקופת פריחה מחודשת בעת שלטונו של טימולאון במחצית השנייה של המאה ה-4 לפנה"ס.
העיר חרבה שוב בידי הרומאים בשנת 262 לפנה"ס ובידי הקרתגים בשנת 255 לפנה"ס, והמשיכה וסבלה במהלך המלחמה הפונית השנייה החל בשנת 218 לפנה"ס, עת נלחמו שני הצדדים הניצים על השליטה בה. לבסוף כבשו הרומאים את העיר בשנת 210 לפנה"ס וקראו את שמה אגריגנטום, אם כי היא נותרה עיר דוברת יוונית משך מאות שנים לאחר מכן. העיר שבה וחוותה פריחה בתקופה הרומית, ותושביה זכו באזרחות רומית לאחר מותו של יוליוס קיסר בשנת 44 לפנה"ס.
לאחר נפילת האימפריה הרומית עברה אגריג'נטו לשליטת האימפריה הביזאנטית. תושבי העיר נטשו את האתר המקורי עליו ישבה ועברו להתגורר במעלה הגבעה, ככל הנראה בשל התקפות הסרצינים והברברים. בשנת 828 כבשו הסרצינים את העיר שנודעה בתקופתם בשם קרקנט. שם זה התגלגל לגריג'נטי בסיציליאנית, ונותר בעינו עד שבניטו מוסוליני הורה על השבת השם הרומי הוותיק בצורתו האיטלקית בשנת 1927.
בשנת 1087 כבשו הנורמנים את העיר, בהנהגת רוג'רו הראשון מסיציליה (Ruggeru I di Sicilia), והקימו בה בישופות לטינית. האוכלוסייה הלכה והצטמצמה במהלך ימי הביניים, אך החל במאה ה-18 שבה לגדול באיטיות. תושבי אגריג'נטו תמכו בג'וזפה גריבלדי במהלך איחוד איטליה. העיר ספגה מספר הפצצות במהלך מלחמת העולם השנייה. בשנת 1997 הייתה אגריג'נטו לאתר מורשת עולמית.

אוכלוסייה

בשנת 2006 התגוררו בעיר 59,082 איש, ובנפת אגריג'נטו התגוררו אותה עת 456,612 נפש. התפתחות האוכלוסייה בעיר מאמצע המאה ה-19:
הר ברוסטר (ניו זילנד)

תיירות

הר ברוסטר נחשב לאחד מאתרי הטיפוס האלפיני הטובים בניו זילנד.
Dahu

האגדה

השרגול הוא בעל חיים בין עז ליעל, בעל קרניים. השרגול הוא צמחוני, אוכל עשב ושורשים. את שעות היום החמות הוא מעביר ברביצה, בעוד שבלילה ובשעות הבוקר המוקדמות הוא עסוק בחיפוש מזון. בעת מרעה ואכילה השרגול הולך על כל ארבע רגליו.
המאפיין הבולט של השרגול הוא ששתיים מארבע רגליו קצרות יותר מהאחרות. אך בשונה מחיות אחרות, שגם להן יש רגליים לא סימטריות, לקנגורו למשל זוג רגליים אחוריות קצרות וזוג רגליים קדמיות ארוכות, לשרגול מיוחסת תכונה ייחודית של זוג רגליים ארוכות בצד ימין וקצרות בצד שמאל.
ההסבר המיתולוגי לאורך הרגליים הלא סימטרי הוא לאפשר לשרגולים להתהלך זקופים לאורכם של מדרונות תלולים. ההסבר ה"מדעי" הוא התפתחות אבולוציונית טבעית שאיפשרה לשרגולים להישמר מפני טורפים ולהתהלך בנוחיות במדרונות ההרים.
יש בעניין זה, וריאנטים שונים שהרי בכל זאת התכונה הזו לכאורה דורשת מהשרגול תמיד לנוע באותו הכיוון ובאותו צד של המדרון, וכך לא יצליח להסתובב. התיאור הדמיוני לעיתים מציע פרטים "לוגיים" של שני תת-מינים (השרגול ה"ימני" והשרגול ה"שמאלי") שחיים בצדדים שונים של רכסי ההרים, אינם נפגשים לעולם ואינם יכולים להתרבות אלו עם אלו.

ההיסטוריה

השרגול (Dahu) הוא מרכיב עיקרי של התרבות הפופולרית הצרפתית של המאה ה -20, הידוע בלורן (Lorraine), ובאזורים ההרריים של מזרח צרפת (Alpes ו-Jura). הפופולריות שלו התבססה לקראת סוף המאה ה-19. מטפסי ההרים שעבדו כמדריכי ציד היו מנצלים את תמימותם של כמה תיירים כדי לפתות אותם ל"ציד שרגולים" (בצרפתית "Chasse au Dahu"). לקראת סוף המאה ה-20, עם התפתחות טכנולוגיות המידע, לא ניתן היה להונות אזרחים תמימים והאגדה משתמרת בעיקר בקרב הילדים ובני הנוער, כך שהאגדה ממשיכה להזין את עצמה כפעילויות נוער במחנות הקיץ ומסגרת תנועות נוער.
כיום ישנם אתרים רבים במרשתת (אינטרנט) המשמרים את המסורת הזו. אתרים אלו, בשפות רבות, מתחזקים את סיפורי הבדייה הללו ומוסיפים טכניקות "ציד" מגוונות ש"פותחו" באזורים שונים על ידי חובבי שרגולים באשר הם.

השרגול בישראל

השרגול עלה לישראל על פי האגדה, בתחילת שנות השבעים של המאה ה-20 ושמו נגזר מהשמות שארל דה גול (נשיא צרפת לשעבר). נצפה על ידי עולים מצרפת שהכירו את ה- Dahu באזור ירושלים ושפלת יהודה, אך כבר בשנות השמונים "נצפה" ברכסי מדבר יהודה והגליל.
השרגול הוא נושא לפעילויות לילה בתנועות הנוער בישראל, תנועת המושבים אימצה את סיפוריו ובשנים האחרונות תנועת האיחוד החקלאי משלבת את אגדות השרגולים במחנות הקיץ ופעילויות הנוער האחרות.

ציד שרגולים

על פי האגדה ישנן מספר טכניקות לצוד שרגולים, אך בעיקרן מכיוון שהשרגול חי בבדידות ומאוד נזהר מהאדם ומאוד רגיש לריחות, קשה מאוד להיתקל בו בשעות היום ומרבית המפגשים פנים אל פנים עם שרגולים מתקיימים בשעות החשיכה. בתנועות הנוער, מארגנים פעילויות ערב ולילה המדמות ציד שרגולים, בהן מתרגלים שריקות ייחודיות ה"מושכות" לכאורה את השרגולים אל הילדים. המדריכים תולים קווצות צמר במעברים מועדים של השרגולים כדי ליצור מצגי שווא למעבר של שרגולים ולביצוע "מארבים" ללכידת שרגולים.
תותול

תותול הייתה עיר עתיקה שחורבותיה נמצאו באתר הארכאולוגי תל ביה, השוכן באזור הפרת התיכון בסוריה, בנקודת המפגש של נהרות הפרת והבליח ליד העיר א-רקה. האתר נחפר על ידי צוותים בראשות גרמנית. באתר נמצאו לוחות בכתב יתדות שהועברו למוזיאון א-רקה 

היסטוריה

ההתיישבות הקדומה ביותר שיש לה עקבות באתר היא מאמצע האלף ה-4 לפנה"ס בתקופת אורוכ. מיעוט הממצאים הארכאולוגים מתקופה זאת, אינו מאפשר להגיע למסקנה לגבי גודלו של היישוב בתקופה זאת. מתקופת הברונזה הקדומה, אמצע האלף השלישי לפנה"ס, נמצאו שכבות ארכאולוגיות של יישוב. על המדרון הדרומי של הגבעה המרכזית המערבית, נחפרו חלק מחמישה מבני ציבור ומבני מגורים. בתקופה זאת נמצאו שישה קברים הדומים לקברים המלכותיים של אור, כנראה של שליטים מקומיים. בכתובות של סרגון מאכד (2334-2279 לפנה"ס) הוא מציין שעבר באזור בדרכו להרי נור והרי הטאורוס שבאנטוליה. הוא נכנס לתותול והתפלל לאל דגן להצלחתו. האל נענה לו והוא כבש את תותול, מארי, אבלה ועוד. נכדו נרם-סין גם מזכיר את תותול בכתובת שלו, אבל ייתכן ומדובר בעיר אחרת בשם תותול בשטח עיראק של היום. בתקופת השושלת השלישית של אור (2003-2111 לפנה"ס) על פי הכרונולוגיה התיכונה, תותול כמעט ולא נזכרת בטקסטים שנמצאו וכנראה חשיבותה הייתה קטנה.
תותול הייתה מרכז דתי חשוב בסוף האלף השלישי לפנה"ס ובתחילת האלף השני לפנה"ס. בעיר שכן מקדש גדול לאל דגן, אחד האלים העיקריים של סוריה העתיקה, זאת בדומה לעיר תרקה ששכנה דרומית מזרחית בהמשך הפרת. שליטי ממלכות קטנות היו מגיעים לתותול לפסטיבל לאל דגן שכלל העברת פסל האל על הנהר. בנוסף נדד פסלו של "דגן מתותול" גם לאמר ולמקומות נוספים. בשני טקטסים בכתב יתדות שנמצאו באוגרית, האל דגן מוזכר יחד עם השם תותול. בארכיון אבלה של העיר אבלה, אשר נהרסה או על ידי סרגון מאכד או על ידי נכדו נרם-סין, נמצאו יותר ממאה אזכורים של תותול, לרוב בהקשר לאל דגן שכונה "אדון תותול". גם בעיר אבלה עבדו את האל הזה. אין אזכור לשליטים חילוניים של תותול בארכיון, אולי בגלל שבאותו מועד העיר הייתה בתחום השפעתה של מארי.
העיר, שהייתה עצמאית, נכנסה לממלכתו של שמשי-אדד הראשון, שכבש את כל המרחב של צפון מסופוטמיה. העיר נשלטה על ידי בנו ישמח-אדד ממארי, שהגיע אליה כדי לבצר אותה במסגרת מאבקו בזימרילים. בתקופתו של זימרילים, העיר הייתה גבולה הצפוני של ממלכת מארי ועיר מחוז. על פי הארכיונים של מארי, גם בתקופה זאת העיר הייתה מרכז דתי גדול לאל דגן. חשיבותה של העיר בתקופת פריחתה הייתה מיקומה האסטרטגי בגבול בין ממלכות עשירות: מארי בדרום מזרח, ימחד וקטנה במערב וכרכמיש בצפון. היא שכנה על הפרת על דרך הסחר בין המדינות. לאחר הכיבוש החתי במאה ה-16 לפנה"ס, יחסי הסחר בין המדינות השונות אבדו. בחפירות באתר לא נמצאו חרסים מהתקופה הנאו-אשורית.
בית רולה פלויד

היסטוריה

ב-22 בספטמבר 1866 הגיעה לארץ ישראל קבוצה בת 157 איכרים, נגרים ובעלי מלאכה שונים ממדינת מיין שבארצות הברית, כדי להתיישב בארץ ולהכשיר את הקרקע לשיבת היהודים אליה, דבר שיביא לשיבת ישו ולבוא הגאולה. הבית הוקם בידי רולה פלויד, אחד מאנשי הקבוצה, וכמו רוב בתי המושבה הטרומיים האחרים, הוא נבנה מעץ שהובא מארצות הברית. המבנה הוקם בסגנון הקוטג' שהיה מקובל באותה עת בניו אינגלנד והתנשא לגובה של שתי קומות. הוא מוקף במרפסות ונושא גג רעפים. קשיים בירוקרטיים, סכסוכים אישיים בין המתיישבים ומחלות גרמו למרבית האמריקאים לעזוב את הארץ בין השנים 1867–1868. רולה פלויד ואשתו תיאודוציה נמנו עם מיעוט המהגרים אשר נותרו בארץ, אך הם עקרו לירושלים.
החל בשנת 1868 רכשו חברי כת הטמפלרים את בתי המושבה כדי להקים בה מושבה משל עצמם. בית פלויד נרכש בידי האדריכל תיאודור זנדל שהתגורר בו עד 1880 ולאחר מכן עבר לירושלים. אל המבנה נכנסו דיירים אחרים מבני התנועה הטמפלרית, והוא ננטש עם גירוש הטמפלרים מארץ ישראל במלחמת העולם השנייה. לימים נרכש הבית ושופץ בידי האמנית סופי יונגרייז המתגוררת בו כיום.
מנחם שריד

מנחם שריד (10 בספטמבר 1932 - 9 באוקטובר 2012) היה איש חינוך וחוקר היסטוריה ארץ-ישראלית.
שריד חיבר את הספר "לשלטון בחרתנו - בן-גוריון וז'בוטינסקי 1930-1935". ספר זה זכה בפרס ז'בוטינסקי לספרות ולמחקר בשנת 2005, שנת היובל להיווסדו של המסדר ע"ש זאב ז'בוטינסקי, מעניק הפרס.
"לשלטון בחרתנו" הוא ספרו הראשון של מנחם שריד. ספרו השני הוא "חרב לדוד - המחתרות בין הבלגה לתגמול (1941-1920)", שיצא לאור ב-2008.
הוא הירבה לפרסם את מחקריו בעיקר ברבעון "האומה", הבמה למחשבה לאומית של מסדר ז'בוטינסקי. רובם עוסק בפעילות הציונית של זאב ז'בוטינסקי ובוויכוחים הרעיוניים שהיו לו עם מתנגדיו בתנועת העבודה. שריד חשף במאמריו ובספריו פרוטוקולים ומסמכים רבים, מן הארכיונים של תנועת העבודה ומכון ז'בוטינסקי.
מנחם שריד הלך לעולמו ב-9 באוקטובר 2012, כחודש לאחר שחגג את יום הולדתו ה-80. הוא שירת בצה"ל כקצין חי"ר ושריון, היה עורך "מערכות", מנהל תיכון מקיף א' בבאר-שבע, ובשנים 1979–1992 מנהל בית הספר התיכון ע"ש רוטנברג ברמת-השרון. הוא נטמן בבית העלמין מורשה ברמת השרון, שם ספד לו עורך "האומה" יוסי אחימאיר.
בדברי הספד כתבה עליו הגברת גילי מליק, שעבדה תחת ניהולו בבית הספר התיכון ע"ש רוטברג ברמת השרון ומנהלת כיום את בית הספר:
"מר שריד כשמו כן הוא – מעולם לא פניתי אליו בשמו הפרטי. בשביל כולנו הוא היה 'מר שריד' - איש חינוך שהאמין בסטנדרטים גבוהים, שהפעיל מהלך שלם של אינטגרציה חינוכית מתוך אמונה ש'כור ההיתוך' החברתי צריך לפעול בכל כיתת לימוד. הוא העניק לספורט מקום חשוב בחינוך, ויצר תוכניות משלבות בין לימודים לספורט. "