google/wiki40b huggingface dataset:
בואו (אלבום)

משתתפים באלבום

הפקה מוזיקלית ונגינה ברוב הכלים: אלדד גואטה
נגנים נוספים: שי ברוך, עידו אגמון, שלומי שבן ואורי בראונר כנרות
עיצוב עטיפה - יעל מן גרגו
טרסטוורה

טְרֵסְטֶוֶורֵה (באיטלקית: Trastevere - בהטעמה על ה"ט") הוא הרובע ה-13 מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה. 
רובע טרסטוורה נמצא דרומית לקריית הוותיקן, על גדתו הדרומית - מערבית (השמאלית) של נהר הטיבר. בדרומו, גובל הרובע ברובע בורגו - הרובע ה-14 של רומא.

מקור השם

מקור שמו של הרובע מלטינית: "טרנס טיברים" -trans Tiberim שמשמעו "מעבר לטיבר".

היסטוריה

בעת העתיקה, בתקופת הממלכה הרומית, שלטו באזור בו נמצא כיום הרובע, האטרוסקים העוינים לרומא. האזור כונה על ידי תושבי רומא (שמעבר לנהר) בשם "ריפה אטרוסקה" (בלטינית: Ripa Etrusca - "הגדה האטרוסקית"). במאה השישית לפנה"ס נכבש האזור על ידי הרומאים, אולם לא יושב. גשר עץ שנקרא גשר סובליקיוס (בלטינית: "גשר עמודי העץ") קישר בין הגדה המזרחית לגדת טרסטוורה.
בשנת 509 לפנה"ס עם הקמת הרפובליקה הרומית החלו להתיישב דייגים לאורך חוף הנהר, וגם לאורך גדת טרסטוורה. בהמשך עם גידולה של העיר רומא לכיוון שדה מרס, החלה התיישבות גם לגדתו המערבית של הנהר - בעיקר של מהגרים מהמזרח התיכון (ובהם יהודים רבים) ואזור מגורים זכה לכינוי "פלאטיאָה יוּדיאוֹרוּם".
בתקופת שלטונו של הקיסר אוגוסטוס בשל גודלה של האוכלוסייה שישבה באזור זה, הפך האזור לאחד מ14 רובעי העיר - שנקרא בשם "רובע 14" ובהמשך כונה "טרנס טיברים". בשיא תקופת האימפריה הרומית נבנו מספר וילות של עשירי רומא באזור טרסטוורה, ובהן הוילה של יוליוס קיסר וגניה שנקראו "גני קיסר" (Horti Caesaris - "הורטי קיסריס")
בתקופת שלטונו של הקיסר אורליאנוס נבנתה חומת אורליאנוס אשר הקיפה את העיר כולה, ובין היתר גם את רובע טרסטוורה וגבעת הוותיקן. ברובע נבנו שתים מהכנסיות העתיקות ביותר ברומא: בזיליקת סנטה מריה אין טרסטוורה ובזיליקת סנטה צ'צ'יליה אין טרסטוורה. 
בימי הביניים הפך הרובע לרובע צפוף של סמטאות צרות ומתפתלות, ועד תקופת שלטונו של האפיפיור סיקסטוס הרביעי בשלהי המאה ה-15 לא היו רחובות הרובע מרוצפים. סיקסטוס הורה על ריצוף הרובע בלבנים, ואלה הוחלפו בהמשך במרצפות אבן. בשנת 1744 שינה האפיפיור בנדיקטוס ה-14 את גבולות הרובע, וקבע את גבולותיו כפי שהם היום.
תושבי הרובע, המבודדים מיתר תושבי רומא בשל הנהר החוצה את העיר, יצרו תרבות שונה מעט מייתר חלקי העיר, ונוהגים לחוג פסטיבל הייחודי לרובע.
גם כיום שומר הרובע על ציביון ימי הבינים שלו, בשל הרחובות הצרים והמרוצפים אבן, והרובע הפך בשל כך לרובע אמנים ולאתר תיירות פופולרי. ברובע ממוקמת אוניברסיטת ג'ון קאבוט, האקדמיה האמריקאית של רומא וכן קמפוסים של מכללת תומאס מור לאמנויות הליברליות ושל בית הספר לאדריכלות של אוניברסיטת ווטרלו הקנדית.
סנגריה

סנגריה (בספרדית - Sangría שפירושה "מדמם") היא פונץ' קוקטייל יין, שמוגש קר, ומוצאו מספרד ופורטוגל. הסנגריה מורכבת מיין אדום ומיץ תפוזים בכמות שווה, בתוספת מעט סוכר. אל המשקה נוהגים להוסיף פירות חתוכים לקוביות דקות: בדרך כלל תפוזים ולימונים (עם הקליפה), ולעיתים גם תפוחים ואגסים.
מכלית כימיקלים

מכלית כימיקלים היא אוניית צובר מסוג מכלית, שנועדה לנשיאת כימיקלים במטען בתפזורת.
מכליות כימיקלים מפליגות בים בדרך כלל במעמס שבין 5,000 ל-40,000 טון. גודלן קטן בהרבה ממכלית ממוצעת, עקב אופיו המיוחד של המטען והגבלות הגודל של הנמלים שבהם נפרק מטענן.
במכליות כימיקלים קיימים בדרך כלל מספר מכלי מטען נפרדים, המצופים בציפוי מיוחד, כגון צבע אבץ, או שרף. הציפוי נקבע על פי טיב החומר המיועד לאחסון במכל. מכלים המיועדים לחומרים משתכים, כגון חומצה גופרתית, עשויים בדרך כלל מפלדת אל-חלד. בעוד שחומרים "קלים" יותר, כגון שמן חמניות, יכולים להיות מאוחסנים במכלי פלדה רגילה שדופנותיהם מצופות.
במכלי אוניות כימיקלים בנויה בדרך כלל מערכת חימום, כדי לשמור על צמיגות אחידה של החומר. מערכות חימום רבות באוניות כימיקלים מופעלות בקיטור. אוניות כימיקלים חדישות בנויות עם דפנות כפולות, עם מערכת שאיבה וצנרת נפרדת לכל מכל, דבר המאפשר טעינה ופריקה של כל מכל בנפרד ללא סכנה של ערבוב חומרים. אחד ההיבטים החשובים בהפעלת מכלית כימיקלים הוא ניקוי המכלים לאחר פריקתם, כך שלא ייוותרו שרידים מזהמים של חומר בטרם יטען מטען חדש.
רוב מכליות הכימיקלים נבנות במספנות ביפן, בקוריאה הדרומית או בסין. כמו כן קיימות מספנות נוספות הבונות מכליות כימיקלים בטורקיה, באיטליה, בגרמניה ובפולין. שוק מכליות הכימיקלים נשלט על ידי שלוש חברות ספנות: התאגיד הנורווגי-לוקסמבורגי Stolt-Nielsen, חברת הספנות הנורווגית Odfjell, והתאגיד האינדונזי Berlian Laju Tanker.
יואל סטריק

קריירה

סטריק נולד וגדל בדימונה. בשנת 1985 התגייס לצה"ל והחל את שירותו הצבאי בקורס טיס, אך נשר ממנו. התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 202. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר, ושימש במשך מספר חודשים כמפקד כיתה. בהמשך יצא לקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס חזר לגדוד 202 ומונה למפקד מחלקה. בשנת 1988 עבר לחטיבת גבעתי ומונה למפקד פלגת הכשרות בפלחה"ן גבעתי. לאחר מכן שימש כמפקד פלוגת מסלול בגדוד שקד. בהמשך מונה למפקד פלוגת החוד בגדוד שקד. לאחר מכן שימש כמפקד פלנ"ט גבעתי. בשנת 1993 יצא ללימודים אקדמיים, והשלים תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1995 מונה לסגן מפקד גדוד שקד. בשנת 1996 הועלה לדרגת סא"ל ומונה לראש ענף אמצעי לחימה נגד טנקים במל"י, ושימש בתפקיד עד שנת 1997. בהמשך שימש מפקד גדוד שקד בין השנים 1997–1999. לאחר מכן מונה למפקד גדוד גפן בין השנים 1999–2001.
בשנת 2001 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבה 5, ושימש בתפקיד עד שנת 2002. ב-18 במרץ 2002 מונה למפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה, והוביל את החטיבה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני, בשנת 2004 סיים את תפקידו. לאחר מכן יצא ללימודי אסטרטגיה בבית הספר למלחמה של צבא ארצות הברית בקרלייל שבפנסילבניה. ב-20 בספטמבר 2005 מונה למפקד חטיבת גבעתי, והוביל את החטיבה בין היתר במבצע גשמי קיץ ובמלחמת לבנון השנייה, את תפקידו סיים ב-26 ביולי 2007.
ב-9 באוגוסט 2007 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד עוצבת אדום, וסיים את תפקידו ב-1 ביולי 2009. ב-9 באוגוסט 2009 מונה למפקד עוצבת הגליל, ושימש בתפקיד עד 6 בנובמבר 2011. ב-25 בדצמבר 2011 מונה לראש חטיבת המבצעים באמ"ץ, וכיהן בתפקידו עד שנת 2014. בספטמבר 2014 מונה למפקד קורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים, ושירת בתפקיד עד מרץ 2015. ב-23 במרץ 2015 הועלה לדרגת אלוף וב-31 במרץ מונה למפקד פיקוד העורף, וסיים את תפקידו ב-5 בפברואר 2017. ב-19 במרץ 2017 מונה למפקד פיקוד הצפון. ושימש בתפקיד עד 3 באפריל 2019. ב-6 במאי 2019 מונה למפקד זרוע היבשה.

חיים אישיים

סטריק מתגורר בכוכב יאיר, נשוי ואב לשלושה ילדים.
קווינטוס פולביוס פלאקוס (קונסול בשנת 237 לפנה"ס)

קווינטוס פולביוס פלאקוס (בלטינית: Quintus Fulvius Flaccus‏; ? - 205 לפנה"ס) היה מגיסטראט רומאי, בן המאה ה-3 לפנה"ס.

ביוגרפיה

פולביוס פלאקוס היה בן למשפחת הפלביי. הוא היה בנו של מרקוס פולביוס פלאקוס (קונסול בשנת 264 לפנה"ס)  ואחיו הגדול של גנאיוס פולביוס פלאקוס.
הוא נבחר לתפקיד הקונסול בשנת 237 לפנה"ס יחד עם לוקיוס קורנליוס לנטולוס קאודינוס, ונלחם בהצלחה נגד הליגורים באיטליה. הוא נבחר לקונסול פעם שנייה בשנת 224 לפנה"ס יחד עם טיטוס מאנליוס טורקוואטוס, והשניים ניהלו בהצלחה מלחמה נגד הגאלים בצפון איטליה. טורקוואטוס ופלאקוס היו שני המצביאים הרומאיים הראשונים שחצו את הנהר פו. בשנת 216 לפנה"ס מונה לפונטיפקס, ובשנת 215 לפנה"ס לפראיטור. במסגרת תפקידו זה הוא קיבל פקודה מהסנאט הרומי להקים לגיון חדש אשר היה עתיד להישלח למערכה נגד המורדים בסרדיניה.
בשנת 214 לפנה"ס הוא נבחר שוב לפראיטור. בשנת 213 לפנה"ס מונה גאיוס קלאודיוס קאנתו לדיקטטור, והוא מינה את פלאקוס למגיסטר אקוויטום. במקביל, הגיש פלאקוס את מועמדותו לקונסול פעם שלישית, ואכן נבחר לקונסול של שנת 212 לפנה"ס יחד עם אפיוס קלאודיוס פולכר. הוא ניסה להיבחר גם לתפקיד הפונטיפקס מקסימוס, אולם נכשל.
במסגרת תפקידם, החלו הקונסולים החדשים להטיל מצור על קאפואה, ובזזו את השדות באזור. חניבעל שלח את חנו בן בומילקר כדי לדאוג לאספקת תבואה סדירה לקפואה. חנו הגיע מברוטיום ואסף תבואה מבעלות הברית הקמפניות. הוא חנה בסתר כשלושה קילומטרים מבנבנטום, ושלח משם את התבואה אל קפואה. הקונסולים קיבלו מידע על כך וחנו בבנבנטום עצמה, מרחק של יום מקפואה, במטרה לארוב לשיירת האספקה של חנו. התפתח קרב, במהלכו ספגו הקרתגים אבידות כבדות והרומאים בזזו את האספקה. חניבעל השתכנע שההגנה על קפואה חשובה, והחל לנוע אליה. הקונסולים קיבלו מידע על התקדמות מחנהו של חניבעל, ועל כן הזעיקו את הפרוקונסול טיבריוס סמפרוניוס גרקכוס, שחנה בלוקאניה. עם זאת, גרקכוס מת בדרך וצבאו התפזר. הקונסולים ניסו את כוחם בהתמודדות קצרה עם חניבעל, אולם הובסו והחליטו להתפצל. פלאקוס נסוג אל קומאי ופולכר נסוג אל לוקאניה.
עם סיום השנה הוחלט להאריך את האימפריום של השניים, והם המשיכו בהטלת מצור על קפואה. הם בנו סוללות סביב קפואה במטרה לכתר אותה ולהרעיב אותה. חניבעל הותיר בברוטיום את כל הציוד הכבד והשלל שלו, ועם חיל רגלים קל ופרשים קלים נע במהירות מטראנטום אל קפואה. הוא הסתתר מאחורי הר טיפאטה ואז תקף בהפתעה את הצרים. הרומאים הופתעו ופולכר נפצע קשה במהלך הלחימה, מה ששיבש את שרשרת הפיקוד הרומאית, אולם הרומאים החזיקו מעמד. חניבעל הבין שלא יוכל לשבור את הצרים על קפואה, והחליט לנסות לאלץ אותם לסגת על ידי איום על רומא עצמה. הניסיון נכשל, ועם סיום השנה נכבשה קפואה. פלאקוס התייחס באכזריות רבה אל תושבי העיר הכבושה.
הוא היה כעת בשיא תהילתו, עם זאת, אחיו גנאיוס פולביוס פלאקוס הובס בקרב הרדוניה בידי חניבעל, ונגזרה עליו גלות. פלאקוס סירב להתערב לטובת אחיו. לקראת סוף שנת 211 לפנה"ס חזר לרומא ומונה לדיקטטור כדי לקיים את הבחירות. הוא נבחר לקונסול פעם רביעית בשנת 209 לפנה"ס יחד עם פאביוס מאקסימוס. הוא כבש מספר ערים בלוקאניה שהחשובה שבהן הייתה וולקיי (Volceii כיום בוצ'ינו; Buccino). האימפריום שלו הוארך גם לשנת 208 לפנה"ס עם לגיון אחד תחת פיקודו. הוא נזכר לאחרונה כמפקד לגיון בשנת 207 לפנה"ס.
גלי וינרב

קורות חייה

נולדה בשנת 1976 בחיפה. גדלה בחיפה ובארצות הברית. למדה בתוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן באוניברסיטת תל אביב, והתמחתה בתחומי חקר המוח, פסיכולוגיה, סוציולוגיה וקולנוע. במקביל, למדה בבית הספר לתקשורת "כותרת". במסגרת התוכנית הבין תחומית סיימה תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב עם התמחות בשיווק. בראשית דרכה המקצועית עבדה ככתבת ועורכת בעיתון המקצועי למנהלי שיווק "פורום שיווק". לאחר-מכן, הצטרפה לעיתון גלובס כסגנית עורכת מדור נתח שוק. מאז 2005 ועד היום, משמשת ככתבת המדע והביומד של העיתון גלובס.
לאורך השנים פרסמה מספר רב של כתבות בתחום הביומד ובתחומי המדע הפופולרי. בין הכתבות הבולטות שפירסמה, החשיפה של תרמית המדבקה (2009), קווים מדעיים לדמותו של קורבן אופנה (2010), דמעות של דיבור (2011), הגדרה עצמית לאוטיסטים (2007), גמישות המוח (2012), מדוע מתמכרים לקנדי קראש (2013), והכתבה המקיפה הראשונה בעיתונות הישראלית על אימונותרפיה (2014).
בנוסף, מפעילה את דף הפייסבוק "גלי וינרב כתבת מדע".
בשנת 2005, השתתפה ב"מלכת המדבר" במדבר סהרה, מסע אשר היווה בסיס לכתבה בנושא המנתחת את התהליכים הפסיכולוגיים העוברים על הקבוצה במסע מסוג זה. ב-2017 פרסמה את ספרה "מצטיינים", סיפור אהבה והתבגרות באקדמיה.
וינרב מתגוררת כיום בתל אביב, נשואה ואם לשתי ילדות.

תרמית מדבקת הפלא

אריק קליין וד"ר עמוס בוחניק, מייסדי חברת סייף סקאי, הציגו את עצמם כמי שפיתחו מדבקה לאבחון מוקדם של התקפי לב ומדידה לא פולשנית של רמות סוכר בדם, וטענו כי מכרו שליש מן החברה שבבעלותם ב-370 מיליון דולר לתאגיד MSI הבריטי-טיוואני. בוחניק וקליין גייסו למיזם דמויות בכירות כמו חגי הדס, הממונה על המשא ומתן לשחרור גלעד שליט וד"ר גבי פיקר, רופא שיניים בכיר ומקורב לבנימין נתניהו, אשר הצהירו על עצמם כבכירים בחברה ושותפים לעסקה. מכירת החברה כביכול זכתה לפרסום רחב בתקשורת הכלכלית.
חשדה של וינרב התעורר משום שקליין ובוחניק לא היו מוכרים בתעשיית הביומד הישראלית ומשום שהטכנולוגיה אותה פיתחו כביכול, לא הייתה ניתנת לפיתוח ללא ממון רב ופעילות מדעית רבה שהייתה מותירה סימן בקהילת הביומד המקומית. היא פרסמה כתבה המטילה ספק בסיפור ומעלה שאלות לגבי אמינותו, ולאחר מכן איששה כי עסקה כזו מעולם לא נחתמה, וכי גם המוצר היה פיקטיבי לגמרי.
פרשת מדבקת הפלא (או בשמה השני, "מדבקת המליונים") ידועה כאחד מניסיונות העוקץ המפורסמים בישראל. בשנת 2013, קליין ובוכניק הורשעו בבית המשפט המחוזי במספר עבירות מירמה בפרשיות אחרות.

מצטיינים

הספר "מצטיינים" יצא לאור בשנת 2017 בהוצאת קוראים. הספר עוסק בשני סטודנטים בתוכנית הבין-תחומית למצטיינים המגיעים מרקעים משפחתיים שונים מאוד הן מבחינה רגשית והן מבחינה סוציואקונומית. במהלך תקופת הלימודים הם חווים מערכות יחסים ותהליך של חיפוש עצמי. מכריכת הספר: "מצטיינים הוא סיפור המשלב רומנטיקה, ארוטיקה, מדע פופולרי ואמירה חברתית, אבל קודם כול הוא סיפור התבגרות, המלווה את השניים תוך שהם מנתקים את עצמם, בלא מעט מאמץ וכאב, ממשפחותיהם ומעולמות המוצא שלהם, ובונים כל אחד וביחד זהות חדשה ועצמאית".
הספר זכה לביקורות חיוביות באתרים סימניה ונוריתה. פרסום הספר עורר דיון בקהילה הגאה בישראל בנושא כתיבה נשית על מיניות בין גברים.
ג'ק-או-לנטרן (קומיקס)

ג'ייסון פיליפ מקנדייל הבן

סוכן ה-CIA לשעבר ג'ייסון פיליפ מקנדייל הבן הוא ג'ק-או-לנטרן המקורי. כאשר נזרק מה-CIA, הוא נעשה שכיר חרב עצמאי ולבסוף טרוריסט בתלבושת דמוית ג'ק-או-לנטרן. הוא נעשה אויב של ספיידרמן, ונעשה בעל ברית של הובגובלין. הוא נחשף כהובגובלין החדש, ולבסוף נכלא. בכלא, וזאת מחשש שמקנדייל יסגיר את עצמו, הובגובלין המקורי - רודריק קינגסלי - רצח את מקנדייל.

סטיבן מארק לבינס

ג'ק-או-לנטרן חדש, סטיבן מארק לבינס, נראה כפושע מקצועי ושותף של בלאקווינג. ביחד, השניים נאבקו בקפטן אמריקה והצטרפו לצוות שלד של גולגולת האדומה. בין היתר הוא נלחם בקרוסבונז ובדיימונדבאק, אותה לכד. בין דיימונדבאק ללבינס התפתח קרב אווירי, שהסתיים בכך שפלקון הביס את לבינס ושלח אותו לכלא הכספת. הוא ככל הנראה ברח, ועבד עבור דניס גולמבוסקי נגד הברדס. במהלך מלחמת האזרחים ביקום מארוול, לבינס גויס לצבא ת'נדרבולטס. הוא וג'סטר רדפו אחרי ספיידרמן, ונהרגו על ידי המעניש. במותו, לבינס הפך לצייד ראשים בשירות לוציפר, מה שהוביל לעימות עם גוסט ריידר. במהלך אירוע שלטון אפל, הרקולס צפה בלבינס בארבוס.

ג'ק המטורף

מיסטריו לשעבר, דניאל ברקהרט, קיבל מנורמן אוסבורן גרסה לתלבושת ג'ק-או-לנטרן, ציוד ושמו הבדוי של "ג'ק המטורף". תחת הוראותיו של אוסבורן, הוא חטף את ג'ון ג'יימסון, וחשף את ג'יימסון לכימיקלים ששיחקו במוחו. הוא נשלח להרוג את ג'יי ג'ונה ג'יימסון, והטיל עליו אימה על מנת שאוסבורן יקנה את הדיילי ביוגל. כמו כן, נרמז כי לו ולאשתו של ג'יימסון הייתה מערכת יחסים בעבר. יחסי העבודה של אוסבורן וברקהרט הסתיימו כאשר אוסבורן איבד את שפיותו לחלוטין. ברקהרט פנה למגוויר בק, בת-דודתו של קוונטין בק, מיסטריו המקורי. בק שכנעה את ברקהרט לחזור לזהות מיסטריו, בעוד הוא נעשה "ג'ק המטורף". השניים התעמתו עם ספיידרמן ודרדוויל בין היתר, וברחו. מאוחר יותר, פרנסיס קלום - לימים מיסטריו - קיבל את ציודו של מיסטריו מקינגפין. בתורו, קינגפין ציין כי הוא רכש את הציוד מג'ק-או-לנטרן.

אחיו של לבינס

באירועי "שלטון אפל", נראה כי למארק לבינס יש אח. אח זה קיבל יכולת לשינוי-צורה לדמות ג'ק-או-לנטרן משד, אך נתפס על ידי המשטרה. באמצעות מעמדו החדש, אוסבורן שיחרר את אחיו של לבינס על מנת שזה האחרון יצטרף לצבאו.

ג'ק-או-לנטרן השישי

מאוחר יותר, ג'ק-או-לנטרן שישי נראה עובד עבור אדון הפשע. מאוחר יותר, מקורו של ג'ק-או-לנטרן נחשף: כילד, וזאת במהלך ליל כל הקדושים, הוא התחפש לג'ק-או-לנטרן ודפק על דלתו של אדון הפשע בזהותו האזרחית, בנט בראנט. בראנט חטף את הילד, גידל ואימן אותו להפוך לסוכנו. כמו כן, מתגלה כי בראנט שלח את הילד לרצוח את הוריו, ושהוא הרג את כל הקודמים אשר השתמשו בזהות זו. במאבק, ונום החדש פצע והשחית את פניו של ג'ק-או-לנטרן באמצעות רימון יד. לאחר שנאבק בונום פעם נוספת, ג'ק-או-לנטרן הכריז כי כעת ונום הוא אויבו המושבע. לאחר שהצטרף לקבוצת ששת הפראיים, הוא נכלא בכלא הרפסודה, והמשיך במעשיו כאשר שטף את מוחו של אחד העובדים ושלח אותו להתחזות לג'ק-או-לנטרן ולהילחם בונום. במהלך אירועי "אוונג'רס ואקס-מן: הציר", ג'ק-או-לנטרן גויס לקבוצת נבלי-העל של מגנטו, ונשלח להילחם בזקיפי סטארק של אונסלות' האדום. הוא הושפע מכישוף ההיפוך שהוטל על ידי דוקטור דום ומכשפת השני, והצטרף מחדש לקבוצה בהוראתו של סטיב רוג'רס, קפטן אמריקה לשעבר. כישוף ההיפוך בוטל על ידי דום, דוקטור וודו, אחיו של וודו בגופה של מכשפת השני והגולגולת האדומה.
זאוול זילברטס

קורות חיים

זילברטס נולד בפרבר קרלין בעיר פינסק בבלארוס. בילדותו למד נגינה בכינור ושר במקהלה שליוותה את אביו שהיה חזן בעיר. כשהיה בן 16 נפטר אביו, וזילברטס נכנס לכהן כחזן במקומו. בשנת 1899 החל ללמוד בקונסרבטוריון בוורשה, ניצוח הלחנה והוראת המוזיקה. סיים את לימודיו שם ב-1903. משנת 1904 עד 1907 כיהן כמנצח מקהלת אגודת הזמיר בלודז'. בשנת 1907 נתמנה למנהל המוזיקלי ומנצח המקהלה בבית הכנסת הגדול במוסקבה. במוסקבה באותה העת הורשו להתגורר אך ורק יהודים בעלי מקצועות מסוימים וממעמד סוציו אקונומי גבוה, כך שלזילברטס היה קהל משכיל שדרש רמה מוזיקלית גבוהה. באותן שנים פיתח זילברטס את סגנונו המיוחד המשלב אלמנטים מוזיקליים מערביים ביצירות היהודיות השורשיות, דוגמת דוד נובקובסקי, ופנחס מינקובסקי. בשנת 1914 נאלץ זילברטס לעזוב את מוסקבה בפקודת השלטונות, ומאחר ועיסוקו לא התיר לו לשהות בעיר. הוא חזר ללודז', ולניצוח על מקהלת הזמיר, ונשאר בה במהלך מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1920 היגר זילברטס לארצות הברית, שם נתמנה למנהל ומנצח המקהלה של איגוד החזנים בניו יורק (חזנים פארבאנד). בתקופתו התרחבה המקהלה עד שמנתה מאה חזנים, והופיעה בקונצרט שנתי ענק שנערך באולמות כמו קרנגי הול, עם גדולי חזני התקופה כסולנים. בשנת 1924 הקים את האגודה הכוראלית של זילברטס (The Zilberts Choral Society), שהפכה עד מהרה לחלק בלתי נפרד מתרבות המוזיקה היהודית בניו יורק. כמו כן ליווה זילברטס חזנים רבים בבתי כנסת שונים בהופעות ובקונצרטים. המקהלה המשיכה להתקיים אף לאחר מותו, בניו יורק ב-1948, עד להתפרקותה בשנת 1960.
יצירתו של זילברטס התמקדה בעיקר בפרקי חזנות, מוזיקה עממית יהודית ושירי יידיש. זילברטס גם כתב קנטטה על נושא חלום יעקב. בין יצירותיו המפורסמות: "הבדלה" שהתפרסמה על ידי הטנורים יאן פירס, ריצ'רד טאקר ועוד, "הנרות הללו" שפורסם על ידי משה קוסביצקי, יצירתו לסליחות "אל מלך" ועוד.
המכביה הראשונה

המכביה הראשונה נפתחה בטקס חגיגי ב-28 במרץ 1932, כ' באדר ב' ה'תרצ"ב בבית-העם בתל אביב בהשתתפות אישי ציבור ובראשם ראש העיר מאיר דיזנגוף. למחרת הוביל דיזנגוף רכוב על סוסו את מצעד הספורטאים, שמנה 390 ספורטאים מ-27 מדינות: אוסטרליה, אוסטריה, אסטוניה, אנגליה, ארצות הברית, בלגיה, בולגריה, גרמניה, דנמרק, דנציג, הולנד, הונגריה, תוניסיה, יוון, יוגוסלביה, לבנון, מצרים, לטביה, ליטא, סוריה, פולין, צ'כוסלובקיה, צרפת, קנדה, רומניה, שווייץ וארץ ישראל ובהם אישים כמו הסופר אלישע גלזר, ויצא מגימנסיה הרצליה מרכז חיי התרבות של תל אביב דאז עד אצטדיון המכביה מרחק של כ-5 קילומטרים.

היסטוריה

קונגרס המכבי העולמי החליט לקבל את הצעת יוסף יקותיאלי, לקיים את המכביה הראשונה באביב 1932. מיד עם חזרתו מהקונגרס פעל יקותיאלי במרץ להגשמת רעיון המכביה. הוא יזם שני מסעות של רוכבי אופנועים לאירופה כדי לבשר שם על קיום המכביה ולהמריץ את הספורטאים היהודים להתארגן לקראתה. המסע הראשון היה ב-1930 לאירופה. המסע השני, ובראשו יוסף יקותיאלי, יצא שנה אחר-כך מתל אביב ללונדון. המשלחת עברה בתשע ארצות ובעשרות ערים וזכתה להצלחה רבה. 
בחוזרו מהמסע המוצלח באירופה, שם כבר החלו ההכנות למכביה, החל יקותיאלי לפעול מיד לקידום ההתארגנות בארץ. הוא הגיש לנשיאות מכבי א"י הצעה ותוכנית עבודה. יקותיאלי לקח חלק חשוב בהכנות ובארגון המכביה. הוא התנגד להצעה לקיים את המכביה על מגרש מכבי ברחוב העלייה, ופעל להכשרת אצטדיון חדש ליד שפך הירקון. ואכן זמן קצר לפני פתיחת המכביה הוקם אצטדיון המכביה ליד שפך הירקון. המקום נועד להיות האתר המרכזי בו תתקיימנה התחרויות.
בראש הוועדה הספורטיבית (הטכנית) של המכביה מונה יהושע אלוף, איש ידוע בתחום החינוך הגופני בארץ ומי שתרם מושגים עבריים בתחומי הספורט השונים ולימים גם זכה בפרס ישראל על פועלו.
התחרויות נמשכו חמישה ימים ברוב הענפים המרכזיים הפופולרים ביניהם אתלטיקה, שחייה וכדורגל.
את החסות לטקס הסיום נתן הנציב העליון ארתור ווקופ ובסיומו נערך מצעד הסיום בכיוון ההפוך, מאצטדיון "המכביה" לכוון "גימנסיה הרצליה".

המתחרים והזוכים

390 ספורטאים השתתפו במשחקים, בהם למעלה מ-69 ספורטאים יהודים ממדינות ערב, כמו סוריה, לבנון ומצרים - כולל מספר מתאגרפים מוסלמים ממצרים. כמו כן השתתפו מספר ספורטאים בודדים מ"בני ברית" (שאינם מייצגים ארץ ספציפית). כמו כן השתתפו חיילים ושוטרים בריטים רשמיים. בשתי המכביות הראשונות הורשו להשתתף רק חברים רשמיים במכבי.
כוכבת המכביה הראשונה הייתה האתלטית סיביל קוף מארצות הברית שזכתה ב-4 מדליות זהב אישיות.

שחייה

תחרויות השחייה התקיימו בנמל חיפה במסלולים מאולתרים. שחיינים מ-8 מדינות השתתפו בתחרויות: אוסטריה, ארצות הברית, בולגריה, גרמניה, מצרים, פולין, צ'כוסלובקיה וארץ ישראל.
בגביע זכתה נבחרת אוסטריה עם 183 נקודות, לפני צ'כוסלבקיה (136 נקודות), פולין (79 נקודות) וארצות הברית (58 נקודות).
אלכסנדר קוצ'ין

אלכסנדר סטפָּנֹוביץ' קוּצ'ין (ברוסית: Александр Степанович Кучин; ‏ 1888 באונגה, ארחנגלסק - 1913? במקום לא ידוע בים קארה) היה אוקיינוגרף רוסי צעיר וחוקר החוג הארקטי.
קוצ'ין, שבא ממשפחה דלת-אמצעים, התחיל לשרת כימאי באונייה נורווגית כבר בגיל שבע-עשרה. השפה הנורווגית התחבבה על הצעיר והוא השתלט עליה תוך שנה.
בשנת 1907 עבד קוצ'ין בברגן, בתחנה ביולוגית נורווגית, והיה לסטודנט באוקיינוגרפיה אצל המומחה בתחום, פרופסור ביורן ביאלאנד הנסן. התלהבותו לשפה הנורווגית הייתה גדולה כל כך, עד שחיבר "מילון רוסי-נורווגי קטן" («Малый русско-норвежский словарь») כדי לשתף את בני ארצו בידע שרכש.
בשנים 1910–1911 היה אלכסנדר קוצ'ין הנוכרי היחיד במשלחת הקוטב הדרומי של רואלד אמונדסן, באונייה פראם. הוא ערך תצפיות רבות באוקיינוס הדרומי כאוקיינוגרף וכנווט. אחרי שובו לנורווגיה, בדצמבר 1911, נשא אלכסנדר קוצ'ין לאישה את בתו בת ה-18 של עיתונאי נורווגי חשוב.
בשנת 1912 חזר קוצ'ין לרוסיה, שם הצטרף למשלחת של ולדימיר רוסאנוב כרב חובל של הספינה "הרקולס". מטרת המשלחת הייתה לבחון את פוטנציאל כריית הפחם בארכיפלג סוולבארד. המשלחת הפליגה מפולייארני, בקרבת מורמנסק ב-26 ביוני. הצוות כלל שלושה-עשר גברים ואישה אחת, ארוסתו הצרפתיה של רוסאנוב. מלבד רוסאנוב היו במשלחת עוד גאולוג וזואולוג.
בסיום קיץ של עבודת שדה מוצלחת מאוד, חזרו שלושה מחברי המשלחת (הגאולוג, הזואולוג ורב-המלחים של הספינה) לרוסיה דרך גרנפיורדן בנורווגיה. שאר העשרה, ובהם רב החובל אלכסנדר קוצ'ין, יצאו עם רוסאנוב, בלי להתייעץ עם הרשויות בסנקט פטרבורג, להרפתקה פזיזה ביותר, בניסיון להגיע אל האוקיינוס השקט דרך נתיב הים הצפוני. אבל ספינתם, "הרקולס", הייתה קטנה מדי למשלחת מן הסוג שרוסאנוב ראה בעיני רוחו.
הידיעה האחרונה על משלחת רוסאנוב הייתה כלולה במברק, שנמסר במאטוצ'קין שאר בנוביה זמליה והגיע לסנקט פטרבורג ב-27 בספטמבר 1912. במברק הודיע רוסאנוב, שבכוונתו להקיף את הקצה הצפוני של נוביה זמליה ולפנות מזרחה בים קארה, אבל דבר לא נודע על גורלה של ה"הרקולס" ואנשיה לאחר זאת. הספינה נעלמה ללא זכר בשנה שלאחריה, מעבר לחוף הצפוני של סיביר.
בשנים 1914–1915 הופקדה המשימה הבלתי-אפשרית כמעט של חיפוש משלחת רוסאנוב (ובד בבד את רב החובל ברוסילוב, שנעלם באופן דומה עם משלחת אחרת) בידי אוטו סוורדרופ, באונייה "אקליפס". מאמציו עלו בתוהו.
בשנת 1937 אירגן המכון הארקטי של ברית המועצות משלחת אל ארכיפלג נורדנשלד על הספינה "טורוס". שרידים של המשלחת בספינה "הרקולס", שגורלה נגזר בשנים 1912–1913, נמצאו על אחד מאיי מונה ובאי פופובה צ'וקצ'ינה, ב-'56 74° צפון, '18 86° מזרח.
שני איונים קטנים סמוך לארץ פרנץ יוזף נקראו על שם אלכסנדר קוצ'ין. אשתו הנורווגית של קוצ'ין מתה בשנת 1987.

כתבים

«Малый русско-норвежский словарь» (“Small Russian–Norwegian dictionary”), 1907
בלדה

בלדה היא שיר המספר סיפור.
ראשית הבלדה היא לפני מהפכת הדפוס, כשהספרות עברה מפה לאוזן, מדור לדור וממקום אחד לאחר. לפיכך, התאימה הבלדה עצמה, באמצעות נוסחים שונים, לדורות, למקומות בהם סופרה ולאישיותו של הטרובדור שסיפר את הבלדה.
הבלדות הראשונות על הכתב הופיעו במאה ה-13- תקופת ימי-הביניים. לאחר מהפכת הדפוס, הבלדות נאספו, עלו על הכתב בספרים והפסיקו לעבור מפה לאוזן.
באיטלקית, פירוש המילה "בלדה" הוא "שיר מחול בעל קצב".
כלי הנגינה שבהם השתמשו הם כלי מיתר חליל ותופים. מה שמאפיין אותם זה שהם היו קלים לנשיאה ממקום למקום ושהם היו עשויים מחומרים מהטבע- עץ ועור.

בלדות מודרניות

גם לאחר תקופת הבלדות הסקוטיות נכתבו בלדות רבות על ידי משוררים רבים, חלקן דומות יותר לבלדות הסקוטיות וחלקן פחות.
בתקופה הרומנטית, תחילת המאה ה-19, החלו לאסוף ולהעלות על הכתב בספרים את הבלדות. במקביל המשיכו להיכתב בלדות ספרותיות ובלדות עממיות. הבלדות קיימות גם בימינו וישנם שירים מודרניים הכתובים בסגנון זה.
הרומנסה שלידתה בספרד, היא "אחותה" של הבלדה דומה לה. היא הגיעה אל התרבות היהודית דרך הלדינו, שפתם של יהודי ספרד ומגורשיה מסוף ימי הביניים ואילך. הרומנסה נוטה להיות אופטימית מעט יותר מהבלדה.

מאפייני הבלדה

הבלדה היא שיר סיפורי בו קיימת עלילה עם מקצב, שורות קצרות, בתים וחריזה. בלדה מהווה מסורת בעל-פה, שעוברת מפה לאוזן בין הדורות והקהילות, ולכן עוברת שינויים בהתאם לזמן, למקום ולמאזינים וממילא אין לה מחבר אחד. מבחינת הסיפור שהיא מספרת, הבלדה דומה לסיפור עם והיא מתרכזת בפעולות ובדיאלוג ולא בתיאורים ובהגדה. בבלדה קיים איפוק רגשות, הרגשות מובעים באופן עקיף. לבלדה יש תפנית חדה בעלילה. יש כמה נושאים חשובים שבאים לידי ביטוי בהרבה מאוד בלדות: מוות, נטישה, אהבה ועוד.
בבלדות עממיות, נשמטו לעיתים במהלך הזמן פרטים חשובים בבלדה והקורא / והמאזין היה צריך למלא אותם על פי דמיונו ("השלמת פערי מידע").
המתח הוא נושא חשוב בבלדה והוא בדרך כלל נמצא בסיום, שהוא טרגי. הסיום הטרגי נקרא "פואנטה", אבל חשוב להבדיל בין הפואנטה (שהיא השיא החשוב ביצירה), לבין הפתעות במהלך היצירה שנובעות מן התפנית החדה ומהפערים הרבים בבלדה. הבלדה משופעת בחזרות להן שני תפקידים - הדגשה ויצירת מתח.
מבחינת מאפייניה המוזיקליים, לבלדה משקל קצבי פשוט, מבנה משפטים פשוט, וטון עצוב. הבלדה ניתנת לשירה במנגינה מודלית (דומה במידה מסוימת לטעמי המקרא).

אמצעים אפיים

המספר בבלדה מתווך בין חומרי הסיפור ובין השומעים. המספר בבלדה מרבה לדלג על פרטים בבלדה שגורמים לפערי מידע. באמצעות הפערים בסיפור הוא שומר על המתח העלילתי. התבניות הקבועות ורמזים המשתמעים בין המשמעות הגלויה למשמעות הסמויה בונים את הרובד האירוני בבלדה.

אמצעים דרמטיים

האמצעי הבולט בבלדה הוא הדיאלוג, הנותן לבלדה מימד של מיידיות, קונקרטיות ועניין. הדיאלוג מחדד את הקונפליקט ומגביר את קצב ההתרחשות על ידי קידום העלילה אל השיא או לפואנטה (גילוי האמת); הדיאלוג בבלדה הוא לרוב קצר ותמציתי וקצבו מהיר.
הבלדה מציגה גיבורים המצויים בעיצומו של עימות. המספר מתחיל את סיפור הבלדה בעיצומו של הרגע הדרמטי, ללא דברי רקע. האירועים מוצגים בסדרה של מעין "הבזקים" שהקשר שלהם זה לזה מרומז יותר מאשר נאמר והם בונים את המתח בעלילה, המתפרק בנקודת השיא.

אמצעים אידאיים

הגיבורים בבלדה הם גיבורים המייצגים ערכים, רעיון, עמדה ותפיסת עולם מסוימת. הבלדה מושכת את לב השומעים בשילוב בין צורת הביטוי העממית הקצבית, אווירת המסתורין, הטון האירוני וההתנגשות בין התפיסות המנוגדות.
הבלדות מסתיימות מבחינה עלילתית, אך לעולם אינן נסגרות מבחינת הדיון הרעיוני.