google/wiki40b huggingface dataset:
מרי לו גוד

מרי לו גוד (באנגלית: Mary Lowe Good, נולדה ב-20 ביוני 1931) היא כימאית אי-אורגנית אמריקאית. גוד תרמה להבנת זרזים כמו רותניום, שמגבירים או מאיצים תגובות כימיות. במהלך חייה המקצועיים, שילבה גוד בין האקדמיה, התעשייה והשירות הציבורי. גוד זכתה בפרסים רבים וביניהם מדליית גרוון-אולין(1973), מדליית פריסטלי(1997), ופרס וניבר בוש (2004).

קורות חיים

מרי לו גוד נולדה בעיירה גרייפוויין שבטקסס בשנת 1931, בת לשני מורים - וויני וג'ון לו. בשנת 1943 היא ומשפחתה עזבו את טקסס ועברו לקירבי שבארקנסו, בעקבות מינויו של אביה למנהל בית הספר שם. גוד הצטרפה לקולג' באוניברסיטת ארקנסו. היא תכננה להיות מורה לכלכלת בית - עבודה עם שכר טוב עבור נשים בתקופה ההיא. מה שגרם לה לעבור ללמוד כימיה היה שיעור כימיה שנדרש בכל הקורסים באוניברסיטה, שבו גוד למדה על מארי קירי והוקסמה מההישגים המדעיים שלה. היא קיבלה השראה רבה ממארי קירי, ובעקבות כך היא שינתה את הקורס שלה לכימיה. בשנת 1950 גוד סיימה תואר ראשון, בשנת 1953 סיימה תואר שני ובשנת 1955 סיימה דוקטורט. במהלך זמן זה היא פגשה את וויליאם ג'יי גוד, שהיה סטודנט לפיזיקה, והתחתנה איתו. לאחר מכן, גוד הצטרפה לפקולטה לכימיה באוניברסיטת לואיזיאנה. בשנת 1958 אוניברסיטת לואיזיאנה פתחה קמפוס חדש בניו אורלינס ובני הזוג גוד עברו לעבוד שם.

פועלה בתחום האקדמי

בשנת 1967 גוד פרצה דרך בעזרת טכניקה חדשנית הנקראת ספקטרוסקופיית מוסבאואר. באמצעות טכניקה זו ניתן תוך זמן קצר להסיק מסקנות שלולא הטכניקה, היה לוקח שנה להסיקן. השיטה הזו שימושית במיוחד בשביל להבין את המבנה המולקולרי של תרכובות מסובכות המכילות יונים מתכתיים. גוד השתמשה בשיטה הזו בשביל ללמוד על תרכובות שמכילות רותניום.

פועלה בתחום התעשייתי

בשנת 1978 גוד חזרה לקמפוס הראשי של אוניברסיטת לואיזיאנה. היא לא נשארה שם זמן רב, ובשנת 1980 היא עזבה לחברת מוצרי שמן כדי להיות סגנית הנשיא ומנהלת המחקר שם. היא נשארה בתעשייה 13 שנה, ובכל הזמן הזה עבדה באותה החברה. בזמן הזה היא עבדה עם טכנולוגיות חדשניות, כמו פיתוח תהליכים לתיקון זרמי פסולת מסוכנת באמצעות זרזים. בשנת 1993 היא עזבה את החברה. במהלך זמן זה גוד שירתה שנה כנשיאת האגודה האמריקנית לכימיה.

פועלה בתחום הממשלתי

גוד הייתה חברת הנהלה בהנהלת ארגון המדע הלאומי ארצות הברית (Board, NSB), שמשקפת את המדיניות הלאומית שנקבעת על ידי נשיא ארצות הברית והקונגרס האמריקאי. היא הייתה האישה הראשונה שניהלה מוסד זה, שמנווט את ההשקעות הממשלתיות במדע.
בשנת 1991 נשיא ארצות הברית דאז, ג'ורג' בוש, צירף אותה למועצת היועצים שלו לענייני מדע וטכנולוגיה. העבודות הציבוריות הללו העסיקו את גוד במשרה חלקית. בשנת 1993 מונתה גוד לתפקיד עוזרת השר לטכנולוגיה במשרד המסחר של ארצות הברית, שם היא עבדה ארבע שנים במשרה מלאה. בתפקיד זה היא קידמה את שיתוף הפעולה בין הממשלה, התעשייה והאקדמיה.
בית הדואר המרכזי (דבלין)

המבנה

אבן הפינה לבנייתו של המבנה הונחה ב-12 באוגוסט 1814 על ידי הרוזן וייטוורת', מושל אירלנד, ובנייתו ארכה ארבע שנים. הבניין נחנך ב-6 בינואר 1818 עת עבר בית הדואר, אשר שכן בבניין קטן ברחוב דיים, למשכנו החדש.
חזיתו של הבניין בעיצוב הסדר האיוני, פורטיקו באורך 67 מטרים ובגובה של כ-15 מטר, המאכלס שישה עמודים איונים בקוטר של 167 ס"מ. מעליה מופיע אפריז מקושט ובמרכזו של הגמלון הופיע שלט האצולה של הממלכה המאוחדת כטימפנון, עד שהוסר בשנות ה-20 של המאה ה-20. מעל הגמלון מוצבים שלושה פסלים: מרקוריוס מימין, אוחז בקדוקאוס; משמאל האנשה של הנאמנות, ידה האחת מונחת על ירכה והשנייה אוחזת במפתח; ובמרכז היברניה - דמותה של אירלנד, אוחזת בחנית ובנבל. האנטבלטורה, למעט הארכיטרב, נמתחת לאורך חזית הבניין, ומעליה קרניז ומעקה מעוטר. למעט הפורטיקו
הבנוי מאבן גיר שאר הבניין בנוי מגרניט.

היסטוריה

הבניין שימש כמפקדה של מנהיגי מרידת חג הפסחא של שנת 1916 ומעל גגו של הבניין התנוסס הטריקולור המהפכני האירי – דגל תלת פסי בצבעי ירוק, לבן וכתום, דגל מהפכני אשר הונף בעת מרידת אירלנד הצעירה בשנת 1848. התקפותיהם של הבריטים אשר עשו שימוש בארטילריה פגעו קשות במבנה, והנזק תוקן  שנים לאחר מכן לאחר הקמת מדינת אירלנד החופשית.
עוזי וישנה

חיים אישיים

וישנה נשוי לד"ר טלי וישנה, פסיכיאטרית, סופרת ועורכת. לזוג ארבעה ילדים.
דיוקן (תוכנית טלוויזיה)

הפורמט

בכל תוכנית מתארחת דמות מוקרת בציבור ונבחרים שלושה ציירים שמציירים את הדמות כפי הבנתם ופרשנותם האמנותית. לאחר שהציירים מסיימים את הציורים שלהם הם נאספים מחדש עם הדמות, ומראים לדמות את הציורים שלהם. הדמות צריכה לבחור רק בציור אחד. מנחה התוכנית בישראל הוא אלדד זיו.
הסדרה הצליחה מאוד בממלכה המאוחדת ויצרה מפגשים מרתקים ובלתי צפויים בין אישים שונים לבין האמנים שציירו אותם.

בישראל

הערוץ הראשון רכש את הזכויות שנרכשו על ידי גיל הפקות והחל לשדר את התוכנית בשנת 2008.
נכון ל-2012, התוכנית המשיכה לשלוש עונות, והיא משודרת בימי חמישי.
בסוף חודש ינואר 2012 סיימה התוכנית את עונתה השלישית ובמקומה משודרת העונה השנייה של התוכנית.
החל מהעונה השלישית התוכנית משודרת באיכות HD – איכות שידור בהפרדה גבוהה.

משתתפים

משתתפי העונה הראשונה: שלי יחימוביץ', אריה אלדד, חנה לסלאו, איתן בן-אליהו, יגאל שילון, אביגדור פלדמן וליאורה ריבלין.
משתתפי העונה השנייה: ח"כ רובי ריבלין, ח"כ אחמד טיבי, יהונתן גפן, ח"כ אנסטסיה מיכאלי, עינת שרוף ועורך הדין ציון אמיר.
בעונה השלישית השתתפו: שרית חדד, מוחמד בכרי, יוסי שריד, שלמה שרף, תיקי דיין, דניאלה וייס, נתן זך, ציפי פינס, אתגר קרת ואפרת גוש.
Mein Herze schwimmt im Blut, רי"ב 199

Mein Herze schwimmt im Blut (בעברית: לבי רוחץ בדם) רי"ב 199, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בין 1711 ל-1714, בהיותו בוויימאר. מקובל להניח שביצועה הראשון היה ב-12 באוגוסט 1714, יום ראשון ה-11 לאחר חג השילוש הקדוש, אם כי יש סבורים שהיה זה במועד זה ב-1713. היא יצירת סולו לסופרן. כקנטטות נוספות מאותה תקופה, הוא ביצע אותה מספר פעמים נוספות מאוחר יותר, בין היתר כשעבד בלייפציג, ב-1723 באותו מועד.

היסטוריה ומילים

באך עבד כמלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708, ובמרץ 1714 קודם לתפקיד הממונה על המוזיקה. בתפקיד זה היה אחראי להלחנה של יצירה חדשה מדי חודש, בעיקר של קנטטות, כשמטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה, תוך כמה שנים. לפי הידוע כיום, קנטטה זו הייתה השישית בשנה לאחר רי"ב 182, רי"ב 12, רי"ב 172, רי"ב 21 ורי"ב 54 (כנראה) מתוך שמונה שהלחין באותה שנה.
הלברית נכתבה על ידי גאורג כריסטיאן להמס (Georg Christian Lehms) שחי אז בדרמשטדט, ולכן לא ידוע אם באך פגש אותו אישית בתקופה קודמת, או שחיבורו של להמס הגיע לידיו של באך באופן אחר. כמו כן, לא ידוע אם באך חיבר את הקנטטה במיוחד לכבוד המועד במסגרת תפקידו, או שהוא חיבר אותו בעבר ורק השתמש בו אז. זאת, בדומה לקנטטת הסולו מס' 54 שמשערים שבוצעה בחודש הקודם שהלברית שלה אף היא נכתבה על ידי להמס. הלברית לא קשורה לסדר הקריאה של אותו יום ועוסקת בתהליך חזרה בתשובה וחרטה על החטאים, כאשר בתחילה נדמה החוטא בעיני עצמו כחסר תקווה, אך לבסוף מתנחם בחסד האל.
בביצועים מאוחרים של הקנטטה, בקטן ב-1720 ובלייפציג ב-1273 הוא ערך מספר שינויים כגון החלפת הסולם מדו מינור לרה מינור והחלפת ויולה אובליגטו בצ'לו. הביצוע בלייפציג היה לפני המיסה ולאחריו בוצעה קנטטה מס' 179.

הקלטות

את הקנטטה ביצעו והקליטו כ-55 פעמים חלקן על ידי מנצחים ידועים כגון ניקולאוס הרנונקור (ב-1989), טון קופמן (ב-1995), מסאקי סוזוקי (ב-1996) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
בין שתי ערים (עגנון)

בין שתי ערים הוא סיפור קצר מאת ש"י עגנון, העוסק בחיי היהודים בגרמניה בזמן מלחמת העולם הראשונה. הסיפור פורסם לראשונה בגיליון שבועות ה'תש"ו של "הארץ", ב-5 ביוני 1946, ולאחר מכן נכלל בכרך "סמוך ונראה", השישי בסדרת כל סיפוריו של ש"י עגנון, ראה אור בשנת 1950.

תקציר העלילה

הסיפור עוסק בעיירה קצנאו השוכנת בין הרי פרנקוניה התחתונה, ובאחותה התאומה, קצנאו עיר הרחצה. בשתי העיירות מתגוררים גם יהודים, ובשבת נוהגים בני העיירה קצנאו לטייל לקצנאו עיר הרחצה: "שעה זו של שבת אחר הצהרים שכל הקהלה יוצאת לעיר הרחצה שעה היא שהכל מצפים לה כל ימות השבוע. בין קצנאו לקצנאו הדרך לא ארוכה ויער גדול של ארנים נותן צל ואין כל טורח אפילו לנשים וזקנים ותינוקות להלוך מעיר לעיר".
"המלחמה הגדולה" שפגעה ברעים ובטובים לא פסחה אף על קצנאו, כל שכן על היהודים שמתחילת המלחמה בהולים ומחופזים היו להגן על עצמם". רבים גויסו לצבא. מצבה של קצנאו היה טוב משל ערי גרמניה, משום ששכנה באזור כפרי, ולכן נהנתה מאספקת מזון תקינה, שתושבי הערים הגדולות לא זכו לה. איזידור שאלטיאהר, מורה לקטנים מפרנקפורט הגיע לנופש בעיר הרחצה, ופונק על ידי תושבי קצנאו במנות מזון שאותן שלח למשפחתו שנותרה בפרנקפורט. תוך כדי טיוליו גילה שהמרחק בין קצנאו לקצנאו עיר הרחצה גדול מתחום שבת, והביא לכך שיהודי קצנאו לא חרגו יותר מתחום זה: "עד שלא בא מר שאלטיאהר לקצנאו היה אדם מהלך להנאתו, עכשיו הנאתו של אדם היא שביתתו בגבול התחום".
בנו יחידו של מיהזאם, הנחתום של קצנאו, נפצע בקרב ולאחר שנתרפא חזר לשדה הקרב, ושם "קפאו שתי רגליו בתוך חפירת הגייסות והחזירוהו לביתו, כשהוא מעונד בסימן כבוד של גבורה, אבל מחוסר רגליים". ליזל, אחותה של מרת מיהזאם שהתגוררה באופינבאך, התאלמנה במלחמה ונותרה בחוסר כל עם שלושה ילדים. מצא לה גיסהּ, הנחתום, עבודה בקצנאו עיר הרחצה. מחמת העבודה הרבה לא מצאו האחיות זמן לפגוש זו את זו. ביום טוב שני של שבועות התפנתה ליזל מעבודה, "הודיעה ליזל לאחותה על ידי גוי שהיא עומדת אחר הצהריים לבוא ליער" (ראו הסבר הלכתי בהמשך). השתיים אכן נפגשו ביער שבין שתי הערים, וסיפרו זו לזו את צרותיהן, עד ששקעה השמש.

סוגיית תחום שבת

הוא השטח שבו מותר לאדם להלך ברגליו בשבת, ביום הכיפורים וביום טוב. שטח זה הוא בדרך כלל 2,000 אמות (כ-1 ק"מ) לכל כיוון מחוץ לגבול השטח העירוני שבו נמצא האדם בשעת כניסת השבת או החג. ישנו איסור (דרבנן) לצאת בשבת, ביום טוב או ביום הכיפורים מחוץ לתחום שבת. כאמור, מר שאלטיאהר גילה שהמרחק בין קצנאו לקצנאו עיר הרחצה גדול מתחום שבת, והורה ליהודי קצנאו שלא לחרוג מתחום זה. הוא ערך בירור כיצד לא ידוע זאת יהודי המקום קודם לכן, והתברר שבעת שהתיר זאת המורה הזקן של קצנאו, היה בשולי קצנאו עיר הרחצה בית של שמש הכנסייה והצטרף לעיר, כך שהמרחק בין שתי הערים היה בגבולות תחום שבת. אלא שבתחילת המלחמה נהרס בית זה. "אמר להם הזקן, אם כך נצטמצם תחום העיר ואין שום היתר לילך מקצנאו לקצנאו בשבת".
כיוון שכך, כאשר רצתה ליזל, שהתגוררה בקצנאו עיר הרחצה לפגוש בשבועות את אחותה שהתגוררה בקצנאו, לא יכלה ללכת לבקרה, אלא רק לקבוע אתה פגישה באמצע הדרך, במקום שבשביל כל אחת מהן עודנו בתחום שבת. כיוון שהיכולת לקיים את הפגישה נודעה לליזל רק במהלך החג, נאלצה להשתמש בשירותיו של גוי של שבת, שעליו לא חלות מגבלות השבת.
סיפורו של אדי דוצ'ין

תקציר העלילה

אדי דוצ'ין (טיירון פאואר) מגיע מבוסטון לניו יורק בסוף שנות ה-20 כדי למצא משרה כפסנתרן בביג בנד של ליאו רייסמן  המופיע בסנטרל פארק קזינו. שם הוא מכיר את מרג'ורי אולריק (קים נובק), אשת חברה יפה ואמידה. נגינתו מוצאת חן בעיניה והיא עוזרת לו להתקבל למשרה קבועה בתזמורת.
אדי מתחיל לחזר אחריה והיא נענית לו למרות הבדלי המעמדות. לבסוף היא נפגשת עם הוריו ובברכת מזל טוב הם מודיעים על נישואיהם.
חתונתם נערכת במלון מפואר ואדי מאושר. הקריירה שלו נוסקת בעזרת ידידו ואמרגנו לו שרווד (ג'יימס ויטמור). הוא מופיע גם ברדיו, מתמנה למנצח תזמורת ומופיע בנשפי ריקודים של החברה הגבוהה במלון וולדורף אסטוריה ומתפרסם בכל ארצות הברית ומרג'ורי יולדת את בנם פיטר.
מרג'ורי מתה לאחר הלידה ואדי נשבר. הוא יוצא להופעות באמריקה הדרומית ומנתק את עצמו מבנו פיטר הגדל אצל דודה ודודתה של מרג'ורי.
במלחמת העולם השנייה הוא מתגייס לצי ארצות הברית ומשרת כקצין על משחתת באוקיינוס השקט.
לאחר השחרור הוא משתכנע לחדש את קשריו עם בנו פיטר (רקס תומפסון) שהוא כעת ילד המנגן יפה בפסנתר. אדי נפגש עם האומנת של פיטר, צ'יקיטה, (ויקטוריה שו)  ומתאהב בה והם מתחתנים. הוא ופיטר מנגנים ביחד על שני פסנתרים.
אדי מתחיל שוב להופיע אך חש בחולשה באצבעותיו ונאלץ להפסיק את ההופעה. הרופאים קובעים שהוא סובל מלויקמיה ואין לכך ריפוי.
אדי משתדל ליידע את פיטר על מחלתו ולבסוף פיטר מבין את האמת והם מנגנים ביחד.
דימיטרי וגאס ולייק מייק

ביוגרפיה

דימיטרי טיביוס נולד ב-17 במאי 1982 ואחיו, מייקל טיביוס נולד ב-2 בדצמבר 1986, להורים בלגים ממוצא יווני. דימיטרי החל את צעדיו הראשונים במוזיקה בגיל 14 ובשנת 1999, עזב את בלגיה לטובת סיבוב הופעות ברחבי אירופה.
בשנת 2003 הפך לרזידנט במועדונים גדולים באיביזה וכך הפך ל-DJ פופולרי בקהילת המוזיקה האלקטרונית. כעבור 3 שנים חבר לאחיו מייקל (לייק מייק) והקימו את הצמד DMN שהפך במהרה ל-"דימיטרי וגאס ולייק מייק".
בשנת 2010 הופיעו לראשונה בפסטיבל Tomorrowland ואף יצרו את המנון הפסטיבל לאותה שנה ביחד עם הצמד דאדה לייף. בשנת 2011 הקימו הצמד את חברת התקליטים "Smash The House". בשנת 2013 דורגו במקום השישי ברשימת 100 ה-DJ הטובים בעולם של המגזין הבריטי "DJ Mag", ב-2014 עלו למקום השני וביום שישי ה-16 באוקטובר 2015 זכו במקום הראשון.
ב-14 בינואר בשנת 2014 הקימו צמד האחים דימיטרי וגאס ולייק מייק בשיתוף עם סטיב איוקי את ההרכב "3‏ Are Legend"
הצמד ידוע בעיקר בזכות הרזידנט הקבוע שלהם בפסטיבל Tomorrowland. הצמד מופיע בבמה הראשית מדי שנה ומפיק את ההמנון השנתי לפסטיבל כבר משנת 2010. בנוסף לכך, הצמד עורך את המוזיקה לסרטוני ה-Aftermovie של הפסטיבל. בשנת 2019, השתתפו בשיר "Instagram", של נאטי נטשה, דייוויד גטה, אפרו ברוס ודדי יאנקי.
פורום ולדאי

פורום ולדאי (ברוסית: Междунаро́дный дискуссио́нный клуб «Валда́й», מילולית: מועדון הדיונים הבינלאומי "ולדאי"), הוא פורום בינלאומי להחלפת דעות בנושאי אסטרטגיה ומדיניות חוץ, שהוקם ב-2004 בנובגורוד. בשנים הבאות הוא נערך במקומות שונים ברוסיה כולל מוסקבה, קאזאן, רוסטוב על הדון, יקוטסק, קלוגה, סנקט פטרבורג וסוצ'י.
שם המועדון נובע משם המקום שבו התקיים הכנס הראשון, ליד אגם ולדאי. המטרות העיקריות של המועדון הן להוות במה לדיון בינלאומי וקידום דו-שיח בין מומחים, פוליטיקאים, אישי ציבור ועיתונאים ולנהל דיון בנושאים אקטואליים בתחום של יחסים בינלאומיים, פוליטיקה, כלכלה, ביטחון, אנרגיה, תוך ניסיון לחזות את המפתח למגמות ותהליכים בסדר העולמי של המאה ה-21.
הפורום נחשב למוערך מאוד ברוסיה ובעולם ובמשך שנות קיומו נטלו בו חלק יותר מ-1,000 נציגים של הקהילה המדעית הבינלאומית מ-63 מדינות. אלה כוללים את המרצים הגדולה בתחומי יחסים בינלאומיים מאוניברסיטאות כמו הרווארד, קולומביה, ג'ורג'טאון, סטנפורד, קרלטון, לונדון, קהיר, טהרן, מזרח סין, טוקיו, תל אביב, מסינה, אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, בית הספר לכלכלה בלונדון, קינגס קולג' וסורבון.
מושב מיוחד של המועדון נערך גם בשולי הפורום הכלכלי הבינלאומי בסנקט פטרבורג. 
בין משתתפי היו פוליטיקאים בכירים, מומחים, אנשי ציבור ואנשי תרבות מרוסיה ומדינות אחרות. את רוסיה ייצגו סרגיי איבנוב, ויאצ'סלב וולודין, דמיטרי מדבדב, איגור שובאלוב, סרגיי לברוב, סרגיי שויגו, ראש עיריית מוסקבה סרגיי סוביאנין ואחרים. בין הזרים המשתתפים — וולפגנג שיסל, רומנו פרודי, דומיניק דה וילפן, מוסטפא ברגותי, פרנסואה פיון, שלמה בן-עמי, פרנקו פרטיני, רוברט סקידלסקי, ואצלב קלאוס ועוד רבים אחרים. מדי שנה באופן מסורתי בפגישות הפורום נוכח נשיא רוסיה ולדימיר פוטין.
בשנת 2014, לאחר הכניסה לעשור השני של קיומו, המועדון שינה את ייעודו ונועד לספר לעולם אודות רוסיה ובכך שונה סדר היום של הפורום ובמסגרתו נערך מחקר של המצב ברוסיה תוך הערכת הבעיות העולמיות בענייני כלכלה ומדינה.
מכונת ממכר

מְכוֹנַת מִמְכָּר או אוטומט מכירות היא מכונה אוטומטית למכירת מזון (בדרך כלל מזון מהיר או חטיפים) משקאות או חפצים אחרים, שפותחה במאה העשרים באנגליה.
פעולת המכונה דורשת הכנסת כסף (בדרך כלל מטבעות או שטרות כסף) לפתח או חריץ המיועד לכך. לאחר הכנסת הכסף יש ללחוץ על כפתור או להקליד מספר מוצר, כדי לבחור את המוצר הרצוי. מכונות ממכר מודרניות רבות מאפשרות גם רכישה באמצעות כרטיס אשראי.
מכונת ממכר מוצבת פעמים רבות במקומות לא-מסחריים, שיש בהם תנועת קהל רבה, כמו מוסדות ציבור, מוסדות חינוך ובתי חולים, על מנת לספק לקהל זה אפשרות לרכישת מוצרי מזון ברמה בסיסית.
סטו הכהן

ביוגרפיה

נולד בעיר פרניק שבבולגריה. מגיל צעיר ניגן באקורדיון ונחשף למוזיקה צוענית, הופיע באופן חובבני ולימד עצמו לנגן גם בקלרינט.
ב-1949 עלה לישראל ונקלט על ידי אריך טייך כנגן רב-כלי בתזמורת חיל האוויר. לאחר שחרורו מהצבא ניגן בבתי מלון (בין היתר עם פיסי אושרוביץ) והפך לאוטוריטה בנושאי ג'אז הודות לידע רב שצבר באופן עצמאי.
ב-1960 חיבר ועיבד את המוזיקה למופע היחיד הראשון של שמעון ישראלי "סתם יום של חול" וליווה אותו בקונטרבס. ב-1961 עיבד את המוזיקה לתוכניתה של להקת גייסות השריון, "טיפול זה טיפול" יחד עם רפי בן משה. ב-1966 עיבד את שירי דפנה אילת וניצח על התזמורת באלבום הבכורה של אריק איינשטיין, "שר בשבילך".
ב-1967 נפגש עם זמרת הג'אז רימונה פרנסיס, השניים נישאו והיו לצמד מוזיקלי פורה. ההקלטה הראשונה שלהם הייתה שירו של מתתיהו שלם "שיבולת בשדה" שעיבד הכהן עבור הקלטה בקול ישראל. פרנסיס שרה בגרסה זו ווקליזה (שימוש בקול כבכלי נגינה). הזוג הופיע יחד עם מוזיקאים כאלברט פיאמנטה, ממלו גיאטנופולוס, ירוסלב יעקובוביץ', מורטון קם, ג'ס קורן ואלי מגן ועוד (רובם היו מתלמידיו) במועדון "צוותא" ובקיבוצים, בעיקר במטרה להכיר לציבור הרחב את מוזיקת הג'אז.
ב-1969 עיבד במקביל לסיבוב ההופעות עם בת זוגו את המוזיקה של ג'ורג' ברסנס למופע "אין אהבות שמחות" של יוסי בנאי והופיע עם תזמורתו בתוכניתו של בנאי. ב-1970 עיבד את המוזיקה לתקליטה של עליזה עזיקרי "לא לוקחת ללב" וניגן בו. כן עיבד כמה משירי "חבורת בימות".
באמצע שנות השבעים עברו בני הזוג לארצות הברית, בעידודו של דיזי גילספי, שפגש אותם בביקורו בישראל. הכהן עבד במועדונים בניו יורק ולימד מוזיקה בעוד פרנסיס פיתחה קריירת זמרה בארצות הברית ובאירופה ששיאה בשנת 1977 בהפקת התקליט Rimona Francis בחברה הגרמנית MPS, שכלל חומרים מקוריים שלה ושל סטו הכהן.
בסוף שנות השמונים שבו בני הזוג לישראל. סטו הכהן השתלב בהוראה והעמיד דורות של נגני ג'אז, בהם אלי דג'יברי, סלעית להב, רועי הרצליך ואחרים.
בארבע השנים האחרונות לחייו סבל מניוון שרירים. בשנה האחרונה לחייו הרבה לצייר.
וורוניה

מערת וורוניה (בגאורגית: კრუბერის გამოქვაბული) או מערת קרוברה-וורוניה היא המערה העמוקה ביותר הידועה בעולם. היא ממוקמת בארביקה מסיף של נפת גגרה, באבחזיה. שיא העומק של המערה מגיע ל-2,140 מטר (±9), יותר מעומקו של הגרנד קניון.

ההיסטוריה של גילוי המערה

המערה התגלתה בשנת 1960, על ידי חוקרי קרסט (סלע גיר) גאורגים. הם מצאו מערה וחקרו את עומקה עד לעומק של 180- מטר. בשנות ה-80 המוקדמות, משלחת מ"מועדון קייב", חקרה את המערה עד לעומק 340- מטר. באוגוסט 1999, הקבוצה אוקראינית "האצ'לון השני", גילו חלון (בתוך המערה) בעומק של 230- מטר, שהוביל לעומק של 490- מטר. שנה לאחר מכן, באוגוסט 2000, אותה הקבוצה הגיעה לעומק של 1,200- מטר.
בספטמבר 2000, קבוצת אוקרסה (UkrSA) וקבוצת מטדה (MTDE), המשיכה לחקור והגיעה לעומק של 1,410- מטר. בינואר 2001, קבוצת אוקרסה וקבוצת כאבקס (Cavex), חקרו חלון במערה בעומק של 1,350- מטר, שהוביל אותם לעומק של 1,430- מטר. שם הם חפרו עוקה (sump), או גומה שנועדה לקליטת הסחף, ואז גילו מעבר צידי בגובה 1,420- שהוביל אותם לעומק של 1,710- מטר. באוגוסט 2003, קבוצת כאבקס וקבוצת מועדון קייב, חלפו על פני העוקה בעומק 1,440- מטר (נקראת גם "עוקה 1"), והגעו לעומק של 1,660- מטר בלבד.
ביולי 2004, קבוצת כאבמקס המשיכה במאמציה והניחה עוקה חדשה בעומק של 1,810- מטר. באוגוסט 2004, הצליחה קבוצת אוקרסה בראשות אוסטרלי בשם אלן ווארילד (Alan Warild), להגיע לעומק של 1830- מטר. בכך הם חצו את השיא הקודם, של המערה העמוקה ביותר, משנת 2001, שעמד על עומק של 1,710- מטר, באותה מערה עצמה. לרף זה הגיעו כאשר ראש המשלחת בוחר נתיב חדש למסע. אלן עצמו ציין כי ישנם 3 דרגות במערה, וכי היא בוצית, ובחלק אחד צריך לצלול. הם חפרו עוקה בעומק 1,824- מטר.

מעבר לרף ה-2,000

באוקטובר 2004, הצליחה קבוצת אוקרסה (הפעם ללא אלן ווארילד) לעבור את רף ה-2,000 מטר לראשונה בהיסטוריה של הספלאולוגיה (חקר המערות) והגיעו לעומק של 2,080- מטר. בינואר 2005, ההליקופטר, שהוביל את המשלחת של קבוצת כאבקס, בדרכם למערה, התרסק (ללא נפגעים). בפברואר 2005, קבוצת אוקרסה חפרה עוקה חדשה בעומק של 1980- מטר.

השיא החדש

ביולי 2005, נתגלה חלק חדש של המערה שלא נמצא, על ידי קבוצת כאווקס, והמערה הפכה לעמוקה יותר. המשלחת אישרה את העומק של המערה, שעומד כעת על 2,140 מטר (±9 ) שהוא השיא העולמי הנוכחי (2007). כדי להגיע לעומק זה היה צריך לחפור 3 עוקות.
קניון הזהב

קניון הזהב הוא מרכז קניות הממוקם באזור התעשייה המערבי של העיר ראשון לציון. הוא הוקם על ידי האחים משה ויגאל גינדי בשנת 1993, ונחשב אחד מנכסי המשפחה הבולטים. פתיחתו הרשמית הייתה ב-21 בספטמבר 1993. שטחו המקורי היה כ-30,000 מ"ר והוא איכלס כ-300 חנויות. עלות הקמתו עמדה על כ-60 מיליון דולר. במהלך השנים נוספו לו אגפים. בשנת 2011 נפתח לקהל חלקו הרביעי והחדש של הקניון שתוכנן על ידי צוות בראשות האדריכל יוסי סיוון ממשרד האדריכלים "יסקי מור סיון". הקניון כולל שטח של סך הכל 108,000 מ"ר. כיום נחשב הקניון לאחד מהשטחים המסחריים המצליחים בישראל, ומחיר מ"ר בקניון הוא מהגבוהים בארץ. לאחר השבעת הנשיא דונלד טראמפ ב-20 בינואר 2017 הוחלט לקרוא לשער הראשי של הקניון, "שער ניו יורק", "שער דונלד טראמפ" למשך חודש.

אוכלוסיית היעד של הקניון

הקניון פונה לאוכלוסיית ראשון לציון, נס ציונה, רחובות, חולון, בת ים ויבנה, וכן לאוכלוסיות נוספות באזור השפלה ובקעת אונו. קרבתו לנתיבי איילון עושה אותו אטרקטיבי גם לתושבי יישובים מרוחקים יותר.
בקניון מסוף אוטובוסי אגד המאפשר לאוכלוסיות רבות מרחבי העיר להגיע ליעדם מהקניון ואליו. האוטובוסים פועלים ברחבי ראשון לציון, חולון, בת ים ואפילו לגן יבנה.
משחק עומס

דוגמה

הנוסעים רוצים להגיע מהעיר s לעיר t.
הכבישים עם פונקציית העומס x הם כבישים רגילים - ככל שיסעו בהם יותר מכוניות הם יהיו יותר עמוסים ולכן זמן הנסיעה יעלה.
ואילו הכבישים בעלי פונקציית העומס 1 הם אוטוסטרדות - לא משנה כמה מכוניות יסעו בהם - העיכוב ( שהוא המחיר) יהיה קבוע - זמן הנסיעה.
זהו בדיוק משחק עומס אם נגדיר את המשאבים להיות הכבישים, פונקציית העומס להיות פונקציית המשאבים והשחקנים להיות הנוסעים בכביש.

הגדרה פורמלית

בהינתן קבוצת משאבים , ואוסף אסטרטגיות של n שחקנים  כאשר פרופיל האסטרטגיות של שחקן  הוא .

לכל משאב  נגדיר פונקציית עלות  לא יורדת.
 לכן לכל שחקן  מוגדרת גם פונקציית עלות

משחק עומס כמשחק פוטנציאל

כל משחק עומס הוא משחק פוטנציאל. המסקנה הנגזרת מכך היא שלכל משחק עומס קיים שיווי משקל נאש.

ההוכחה לכך די פשוטה ומסתכמת בהגדרת פונקציית הפוטנציאל כך:

מה שאומר שפונקציית הפוטנציאל של המשחק מוגדרת כ"מחיר הכללי" של המערכת.
החתמה

החתמה (גם הטבעה) הוא תהליך למידה מהיר ועוצמתי שקורה בתקופה מסוימת של בעל החיים (גיל או שלב בחיים). המונח נקרא כך מפני שבתהליך זה, אובייקט הגירוי מחתים או מטביע את התכונות שלו על בעל החיים. לרוב מונח זה מתייחס לתהליך שבו יש צאצא נקשר להוריו, וזה מתרחש מיד לאחר בקיעתו או לידתו של הצאצא, אך הוא גם נכון בשלבים אחרים, כמו מציאת זיווג. תהליך ההחתמה מתבסס על מנגנון תורשתי.

מטרת ההחתמה

מטרת ההחתמה היא ליצור קשר בלתי ניתק בין הצאצא להוריו, על מנת שיוכל לאתר את הוריו כדי שיגוננו עליו בתנאי סכנה, וכדי שיזינו אותו עד אשר יהיה לבוגר ויוכל לדאוג לכל מחסורו בתנאים רגילים.
ההחתמה יוצרת גם מחויבות של ההורה כלפי הצאצא. מחויבות זו כוללת את הזנתו, שמירתו ולימודו של הצאצא דברים חשובים כגון תעופה ושחייה.
חוזק ההחתמה שונה בין מין למין; בחלק מהמינים, כאשר הפרט מגיע לבגרות ההחתמה מוחלפת בהתנהגות הנורמטיבית למין. אצל מינים רבים ההחתמה נדרשת לבגרות המינית, וכאשר הפרט מחפש בן זוג, הוא מחפש בן זוג מאותו מין אליו הוחתם.

אופן ההחתמה

ברגעים הראשונים לאחר הלידה או הבקיעה קיים פרק זמן, השונה בין מין למין, שבו החושים נמצאים במצב של רגישות יתר. במצב זה יש קליטה משופרת של כל הסביבה, דרך מלוא החושים, ובמצב זה מתרחשת, על פי רוב, ההחתמה. 
אפרוחי האווז, למשל, מוחתמים על ידי הראשון ההולך לפניהם. אפרוחי הברכיות מוחתמים על ידי קולות געגוע, תנועה, וגודל גוף מסוים. 
אצל דגי הסלמון ההחתמה באה לידי ביטוי בהקשרות להרכב המים, כך שאותם דגים יחזרו למקור המים בו הושרצו על מנת להתרבות בו מאוחר יותר.
מאפייני ההחתמה "צרובים" באופן גנטי בכל מין. אם מין מסוים מוחתם על ידי ריח, הוא יכיר את הריח הזה כבר מלידתו, ללא כל התנסות פיזית בריח, ובפעם הראשונה שהוא יחוש בריח הזה – הוא יוחתם.
לאופי החברתי של כל מין יש השפעה על חוזק ההחתמה. בעל חיים המנהל אורח חיים חברותי יושפע מההחתמה יותר מאשר בעל חיים המקיים אורח חיים סוליטארי.

החתמה למין אחר

כיוון שהצאצא נולד כ"טאבולה ראסה", החתמה יכולה להתבצע על ידי כל מי שעונה לקריטריונים הנדרשים על ידי הצאצא - כך, בעלי חיים שנולדו אצל בני האדם רואים, לעיתים, את המטפלים שלהם כהוריהם האמיתיים, ובהתבגרם יכולים הם אף לראות בהם בני זוג פוטנציאליים. בגני חיות מתבצעת לעיתים קרובות החתמה על ידי אדם, דבר הגורם לכך שקל יהיה לטפל בהם, לעומת זאת זה גורם להם לקשיים בהתרבות ובחיי החברה.

היסטוריה

למרות שהתופעה תוארה כבר במאה ה-16 על ידי תומאס מור בספרו אוטופיה, התופעה נחקרה לעומק רק בשנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי קונראד לורנץ. לורנץ הבחין שאפרוחי האווזים הלכו אחריו מיד לאחר בקיעתם מהביצה, מכיוון שהיה היצור הנע הראשון שראו. על מנת ללמד אותם לשחות היה על לורנץ להיכנס למים לפניהם.

החתמה מינית

החתמה מינית (Sexual imprinting) היא תהליך בו בעל חיים צעיר מגבש את המאפיינים אליהם הוא נמשך בבן או בת הזוג הפוטנציאליים.
היריון מדומה

היסטוריה

במהלך ההיסטוריה תועדו הריונות מדומים כבר בימי היפוקרטס, שכתב על 12 מקרים של נשים שחוו הריונות מדומים בתקופתו, בערך בשנת 300 לפני הספירה. בימי הביניים, מרי הראשונה מלכת אנגליה חוותה הריונות מדומים במהלך נישואיה לפליפה השני. את המונח pseudocyesis טבע ב-1923 ג'ון מייסון גוד, מיוונית פסאודו (מדומה) וקייסיס (היריון).

סיבות

יש סיבות מגוונות שגורמות להיריון מדומה. הסיבה הנפוצה ביותר להיריון מדומה היא רצון חזק של האישה להיכנס להיריון, כך למשל נשים במהלך טיפולי פוריות לא מוצלחים, או אלה שאיבדו את העובר שלהם, נאחזות ברעיון שהן בהיריון, ולא מכירות בזה שהן רק מדמיינות. סיבה אחרת, היא הפחד העצום מלהיכנס להיריון או לעבור לידה, כמו למשל נשים שעוברות אונס ומפחדות מהתוצאה.

תסמינים

התסמינים של היריון מדומה דומים לזה של היריון רגיל. מחקרים הראו ש-18% מהנשים עם הריון מדומה היו מוגדרות כנשים בהיריון על ידי מומחים. יכולים להיות תסמינים כמו: הפסקת וסת, בחילת בוקר, ניפוח בחזה ועלייה במשקל תסמין המחלה הפיזי הכי שכיח בין נשים עם הריון מדומה הוא ניפוח בטן (60-90%). התסמין הפיזי השני שהכי מאפיין הריון מדומה הוא הפסקה או שיבושים במחזור (50-90%), התסמינים האלה יכולים להופיע גם אצל גברים עם קובאד, ונעלמים בדרך כלל אחרי הרדמה כללית.

טיפול

אין סיבה פיזית ידועה להיריון מדומה, ואין לטיפול בו תרופות מסוימות. בכמה מהמקרים נותנים לחולה תרופה לטיפול בתסמינים של היריון מדומה, כמו הפסקת היריון למשל. כאשר יש לחולה עם היריון מדומה בעיות פסיכולוגיות ברורות, צריך להפנות אותה לפסיכותרפיסט, על מנת לטפל בבעיות אלה. התגלה שהטיפול הכי מוצלח הוא שכנוע החולה שהיא לא בהיריון, על ידי אולטראסאונד או שיטות דימות אחרות.
קרחון אייקן

מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, בשנת 1997. הקרחון (כמו גם נחל אייקן הסמוך) נקראים על שם ההידרולוג האמריקאי (מסוקרי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית), ד"ר ג'ורג' ר. אייקן (George R. Aiken). נחל אייקן זורם צפונה מן הקרחון אל תוך עמק טיילור.