google/wiki40b huggingface dataset:
פיינטבול

היסטוריה

בשנת 1970, הגה ג'יימס הייל (James Hale) את הרעיון לבנות אקדח שיורה כדורי צבע, מטרת האקדח הייתה סימון עצים ובעלי חיים בשטח החווה. ג'יימס היה זה שרשם פטנט על רובה הצבע הראשון. 
בשנת 1981, בניו המפשייר, עלה לראשונה הרעיון למשחק לחימה שמבוסס על רובי צבע שידוע היום בשם "פיינטבול". 
משחק הפיינטבול הראשון התקיים בתאריך 27 ביוני 1981. במשחק זה השתתפו 12 שחקנים שהתחרו אחד בשני במשחק "תפוס את הדגל". השחקנים השתמשו באקדחים מסוג שלא יועדו למשחק והיו מוגבלים מאוד מבחינת קצב ירי וכמות כדורים במחסנית. המיגון של השחקנים כלל רק משקפי מגן על העיניים.
בשנת 1982 נפתח מגרש הפיינטבול הראשון ברוצ'סטר, ניו יורק על ידי כלב סטרונג (Caleb Strong).
אגודת הפיינטבול הראשונה נוסדה בשנת 1988. משם הספורט הלך והתפתח במהירות.
נוסדה ליגה מקצועית לקבוצות פיינטבול בארצות הברית NPPL‏ - National Proffessional Paintball League והתחילה סדרת משחקים שנדדה בין מגרשי פיינטבול בארצות הברית.
בשנת 1991 הגיע הפיינטבול גם לצרפת, דנמרק ולמדינות נוספות באירופה, משם ליבשות נוספות.
בישראל ישנם מספר אתרים שבהם ניתן לשחק פיינטבול ואף יש גם ליגת פיינטבול בישראל.

ציוד פיינטבול

הציוד במשחק הפיינטבול כולל רובה פיינטבול, ציוד מיגון וציוד עזר.
רובה פינטבול-
רובה הפיינטבול (Marker) הוא כלי שתפקידו לדמות רובה במשחק הפיינטבול באמצעות סימון היריב בצבע. הרובה מורכב מידית אחיזה, הדק שתפקידו להפעיל את מנגון הירי, מנגנון ירי מכני או אלקטרוני וקנה שתפקידו לשלוט בבליסטיקה הפנימית והחיצונית של כדור הצבע ולכוון את הכדור למטרה. הקנה לרוב מחורר ומגיע באורכים שונים, והעיצוב שלו נועד להגביר את טווח הירי ולשמור על דיוק ועקביות של תנועת הכדור. לחלק העליון של רובה הפיינטבול מחוברת מחסנית (Loader או Hopper) ממנה נטענים כדורי צבע אל הרובה באמצעות כוח המשיכה, במחסניות פשוטות, או באמצעות מנגנון אלקטרוני במחסניות מורכבות יותר. לרובה הפיינטבול מחובר מיכל גז לצורך ביצוע הירי. מיכל הגז מכיל לרוב אוויר דחוס או פחמן דו-חמצני (CO2). הירי מבוצע על ידי לחיצה על ההדק, שיוצרת פרץ אוויר דחוס או פחמן דו-חמצני מהמיכל. פרץ הגז דוחף את כדור הפיינטבול אל הקנה.
ציוד מיגון-
כלי המיגון החשוב ביותר במשחק הפיינטבול הוא מסיכה או משקפי מגן. מטרתם להגן על הפנים, ובעיקר על העיניים, מפני פגיעה ישירה של כדור פיינטבול. שופט במשחק פיינטבול לרוב יסמן עצמו על ידי מסיכה בצבע שונה מיתר השחקנים. מגן חשוב נוסף הוא מגן מפשעה ובנוסף לכך ניתן להשתמש בכפפות, מגן צוואר, חולצות ומכנסיים מרופדים.
ציוד עזר-
שחקני פיינטבול ספורטיבי המתחרים במסגרות חובבניות או מקצועיות לעיתים משתמשים בציוד עזר נוסף: מיכלי כדורים שנועדו לשאת כדורי צבע נוספים במהלך המשחק ולמלא את המחסנית כאשר אוזלים הכדורים; חוטר לניקוי הקנה במידה וכדור צבע נשבר בתוך הקנה ומפריע לביצוע ירי; מגני ברכיים שנועדו לאפשר לרדת לכריעה בקלות ובנוחות רבה יותר במהלך המשחק, ולמנוע פציעות.
קרן מרציאנו

ביוגרפיה

מרציאנו נולדה וגדלה בלוד, להורים ממוצא מרוקאי. לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר התיכון האזורי "רמלה-לוד", עברה משפחתה לתל אביב.
בעלת תואר ראשון במשפטים ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.
את דרכה העיתונאית החלה כששירתה בגלי צה"ל, שם שימשה כתבת לענייני תחבורה, תעופה ותיירות, חינוך ותקשורת ולבסוף, כתבת כלכלה.
מיד לאחר שחרורה מהצבא, התקבלה לחברת החדשות של ערוץ 2, שם החלה לשמש ככתבת לענייני כלכלה וצרכנות.
משנת 2007, הגישה את תוכנית הכלכלה של חברת החדשות, "תוכנית חיסכון". באותה שנה גם החליפה זמנית ב"העולם הבוקר" של "רשת", ערוץ 2, את עינב גלילי, כשזו יצאה לחופשת לידה.
מרציאנו הגישה באופן זמני, מנובמבר 2013 עד פברואר 2014, את "המהדורה המרכזית" של חדשות ערוץ 2, כמחליפה של המגישה יונית לוי, שיצאה לחופשת לידה. היא הגישה את המהדורה פעמיים בשבוע, כאשר דני קושמרו עשה זאת בשאר הימים. מרציאנו מוסיפה להגיש מעת לעת את המהדורה המרכזית ואת חדשות סוף השבוע.
ב-2019 חזרה לגלי צה"ל ומגישה תוכנית בוקר עם אודי סגל בכל יום חמישי.
משמשת גם כפרשנית ב"אולפן שישי" של חברת החדשות.
מרציאנו נשואה ואם לארבעה.
דוברובנה (מחוז משנה)

דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה דוברובנה 16,974 בני אדם. האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2018 נמנו במחוז המשנה 14,196 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 93.72% בלארוסים, 4.94% רוסים ו-1.34% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (78.41%) ורוסית (20.9%).
יחסי טונגה–יוון

סקירה כללית

הרפובליקה ההלנית וממלכת טונגה כוננו את יחסיהן הבילטרליים בשנת 1984. על פי משרד החוץ היווני "היחסים בין שתי המדינות טובים, ושיתוף הפעולה הדו-צדדי (בילטרלי) והרב-צדדי (מולטילטרלי) מספק."
באוגוסט 2004, שרת החינוך של טונגה, פאולה סוניה בלומפילד, ביקרה ביוון במסגרת ביקור רשמי באתונה, השרה לקחה חלק באולימפיאדת אתונה 2004 יחד עם המשלחת הטונגאנית. אזרחים יוונים המגיעים לבקר בטונגה אינם זקוקים לאשרה כדי להיכנס בגבולותיה של המדינה. אזרחים טונגאניים המגיעים לבקר ביוון לא זקוקים לאשרה כדי להיכנס בגבולותיה של המדינה.
עזרת ישראל (שכונה)

עזרת ישראל היא שכונה קטנה במרכז ירושלים, בין רחוב יפו לרחוב הנביאים, מעט מערבה מ"צומת האיקסים". השכונה כוללת שני טורי בתים (במקורם, דו קומתיים) הנמשכים מרחוב יפו ועד חצרה האחורית של הכנסייה האוונגלית הבינלאומית (שחזיתה פונה לרחוב הנביאים).

היסטוריה

השכונה הוקמה בשנת 1892 על ידי קבוצה של ספרדים ואשכנזים בראשות החכם באשי יעקב מאיר, הראשון לציון הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, הרב ניסים אלישר, הרב משה קנטרוביץ', הרב דוד פיינשטיין, הרב יעקב מאן ויוסף ריבלין. אופי השכונה כיום מסורתי-חילוני. הגבעה הסמוכה מצפון למיקום השכונה נחשבה על ידי מקובלים כ"פתחא דקרתא" (פתח העיר) ומקום מושבו של משיח בן יוסף, שיכשיר את הקרקע לביאת המשיח. לפני ייסוד השכונה הוקם באתר "אוהל משיח בן יוסף" בו התפללו מקובלים מתלמידי הגר"א לביאת המשיח.  
כאשר הוקמה הייתה השכונה מחוברת הן לרחוב יפו והן לרחוב הנביאים ובמבואיה הותקנו שערי ברזל, שנסגרו בלילה. בשנת 1908 הוקמה במגרש שבין קצה השכונה לרחוב הנביאים (מקומו של אוהל המקובלים) הכנסייה האוונגלית הבינלאומית וחסמה את מוצאה לרחוב הנביאים אז עבר האוהל לגן נביא עוכשא ברחוב שטראוס.
בין תושבי השכונה היו רחל ינאית ויצחק בן צבי, והסופרים יהודה בורלא ויהודה האזרחי גדלו בה כילדים. בשכונה היו שלושה בתי דפוס, דפוס אברהם משה לונץ, בפינת רחוב יפו, דפוס עזריאל של משה עזריאל בו הודפס עיתון "החרות" (בעריכת אברהם אלמליח) והדפוס הקואופרטיבי "אחדות" בו עבדו (ולעיתים אף התגוררו בו) בנוסף לבני הזוג בן-צבי גם דוד בן-גוריון, יוסף חיים ברנר, יעקב זרובבל וזאב אשור. בשכונה מצוי עד היום היכל הבונים החופשיים בירושלים.
ש"י עגנון, בעת שתיאר את ביקורו הראשון בירושלים, כתב:
אחרי שהנתחתי את מטלטלי בחדרי הלכתי אצל ברנר לשכונת עזרת ישראל, עכשיו סמטא דחוקה היא בתוך רחוב יפו. באותם ימים שכונה משכונות ירושלים הייתה.
— מצוטט אצל קרויאנקר עמוד 264
סבטובה

היסטוריה

השטחים עליהם ממוקמת היום העיר החלו ליישב בשנות השישים של המאה ה-17 על ידי איכרים אוקראינים, קוזאקים ורוסים.
ב-1773 התגוררו כאן 2,928 תושבים. 
להתפתחות הכלכלית של העיר עזרה סלילת מסילת הרכבת ב-1895 בקרבת העיר ובניית תחנת רכבת.
ב-1911 התגוררו כאן 14,877 תושבים והיו כאן 2,135 בתים.
ב-1938 התגוררו כאן 20,700 תושבים וסבטובה קיבלה מעמד של עיר. 
העיר נכבשה על ידי הגרמנים ב-9 ביולי 1942 ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-31 בינואר 1943.
ארייז' (נהר)

נהר הארייז' (צרפתית: Ariège, אוקסיטנית: Arièja) הוא נהר בדרום צרפת. אחד מיובליו של נהר הגארון ואורכו 163.2 ק"מ.
מקורו של הנהר בהרי הפירנאים, בגובה 2,400 מטר מעל גובה פני הים. בדרכו, הוא מסמן חלק מהגבול בין צרפת לאנדורה. לאחר מכן הוא זורם צפונה, דרך מחוז ארייז' הקרוי על שמו ומחוז גארון עילית, שם הוא מתאחד עם הנהר גארון.
שמו של הנהר (בלטינית: Aurigera, מילולית: נושא זהב) מגיע מכך שהגאלים כרו זהב מן הנהר, באמצעות סינון הסחף.
טוקטה ופוגה ברה מינור

טוקטה ופוגה ברה מינור, רי"ב 565, היא מיצירותיו הנודעות ביותר של המלחין הגרמני יוהאן סבסטיאן באך, וקרוב לוודאי היצירה המוכרת ביותר שנכתבה אי פעם לעוגב. היצירה נכתבה כנראה בין השנים 1703 – 1707, כשבאך שהה בארנשטאט, והיא מיצירותיו המוקדמות ביותר.
טוקטה (באיטלקית: "מנוגנת") היא יצירה וירטואוזית לכלי מקלדת שמטרתה להדגים את יכולותיו הטכניות של נגן.
הפוגה (מלטינית: "לברוח" או "לרדוף") היא יצירה בה נע לכל אורך המנגינה מוטיב מוזיקלי המכונה "נושא" המתפתח ומשתנה לעיתים גם במספר סולמות נפרדים. בפוגה של באך "הנושא" הוא בעצם פיתוח מוזיקלי ברוח הטוקטה. כך שהפוגה היא בעצם הרחבה של הטוקטה.
על אף שיצירה זו היא מיצירותיו הנודעות ביותר של באך, האותנטיות שלה מוטלת בספק מאחר שאין עותק מקור חתום. העותק הישן ביותר שלה הועתק בידי יוהאנס רינגק. היצירה מכילה פרמטות וסימני דינמיקה, דבר שלא היה נפוץ במוזיקה לעוגב בימי באך, ומכילה גם קווינטות מקבילות (על פני מספר תיבות, בשני חלקי היצירה), מהלך שבאך נהג להימנע ממנו.]
היצירה פורסמה לראשונה ב-1833 במעורבות של פליקס מנדלסון, שגם ניגן אותה בקונצרט בשנת 1840. חברת באך פרסמה אותה ב-1867 בקובץ מספר 15, במסגרת פרסומן של כלל יצירות באך. בחצי השני של המאה ה-19 גדל פרסומה של היצירה לאחר שקארל טאוסיג עיבד אותה לפסנתר, והפופולריות שלה גברה במאה ה-20. 
היצירה עובדה לתזמורת על ידי לאופולד סטוקובסקי ושימשה קטע הפתיחה לסרטו של וולט דיסני "פנטסיה". היצירה מנוגנת גם בסרט "20,000 מיל מתחת למים" על ידי קפטן נמו, ובסרטים נוספים, בהם "שדרות סאנסט" ו"לה דולצ'ה ויטה". קטעים מהיצירה שימשו כנעימת הפתיחה של סדרת הטלוויזיה המצוירת "היה היה - האדם".
גרדה אוקס

ביוגרפיה

נולדה בברלין בירת הקיסרות הגרמנית, הצעירה מבין שמונת ילדי משפחת ראו (Rau). אביה רפאל עבד כרופא בברלין עד לעלייתם של הנאצים לשלטון. אחיה הבכור ארתור (אהרון) ניהל, לאחר שנזרק ממשרתו כשופט עם עליית המשטר הנאצי, את הסניף הגרמני של "המשרד הארץ ישראלי להעלאת יהודים לארץ". אח נוסף, היינץ ראו, אדריכל ומתכנן ערים, היה ממובילי הסגנון הבינלאומי בארץ ישראל ומחלוצי מתכנני ירושלים המודרנית בשנותיה הראשונות של המדינה.
אוקס למדה משפטים באוניברסיטת ברלין ונישאה לרב ד"ר דוד אוקס לאחר שזה סיים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת וירצבורג, והגיע ללמוד בבית המדרש לרבנים בברלין (Rabbiner Seminar für das Orthodoxe Judenthum). בשנת 1932 עברו בני הזוג לקניגסברג שבמזרח גרמניה, שם קיבל הרב אוקס מינוי כרב קהילה. בשנת 1936 המשיכו מקניגסברג ללייפציג, לשם הוזמנו בשל פרישתו של הרב ד"ר אפרים קרליבך, אביו של מייסד "מעריב" עזריאל קרליבך. הרב אוקס היה רבה האחרון של לייפציג. אוקס שימשה כיו"ר תנועת הנוער ברית חלוצים דתיים בלייפציג עד לעזיבתם את גרמניה בסוף 1938.
בליל הבדולח (Kristallnacht ) סיכן הרב אוקס את חייו בשעה שנכנס לבית הכנסת הבוער כדי להציל את ספרי התורה מתוך הלהבות, ולמחרת, ב-10 בנובמבר 1938, נעצר על ידי הגסטפו ונשלח לבוכנוואלד. אוקס הצליחה להביא לשחרורו תוך התחייבות כי יעזבו את גרמניה בתוך שבוע. בני הזוג עברו ללונדון ובראשית 1939 עלו לארץ והתיישבו בכפר הנוער הדתי שבכפר חסידים, שם עבדה כמדריכה, כמחסנאית וכאם הבית של העולים ובתוכם יתומי פרנקפורט. לימים תשמש כמפקחת ארצית על הטיפול בילדי עליית הנוער הדתי.
בשנת 1946 עברו בני הזוג לתל אביב, שם כיהן הרב אוקס כרב קהילת "חוג הנוער הדתי" לצד פועלו החינוכי. אוקס הייתה ממקימי עמותת "רעות – שרות נשים סוציאלי", ארגון שהוקם לעזור ניצולי השואה שהגיעו לארץ, עמותה מהוותיקות והגדולות בישראל בתחומי הרווחה והבריאות. בין מפעליה הרבים למען החברה בישראל: בית חולים שיקומי לשיקום נפגעי מחלות, תאונות, ופיגועים; שירותי אשפוז לטווח ארוך; דיור קהילתי מוגן לקשישים, ניצולי שואה ועולים מעוטי יכולת; בתי אבות באווירה חמה וביתית; ופעילויות חברתיות והעשרה לגיל הזהב. לאחר שהייתה במשך שנים חברת הנהלה, כיהנה כיו"ר. אוקס הצעידה את העמותה קדימה במישורים רבים, וכיהנה במקביל גם כיו"ר ועד "בית החולים ליכטנשטטר" (היום: מרכז רפואי רעות). 
בחייה האחרונות עברה לגור בבית ברט בירושלים, כשכל העת היא ממשיכה בפעילותה ההתנדבותית בעמותת "רעות" ובהמשך ביד שרה.
בשנת 1989 זכתה בתואר "יקירת תל אביב".
גרדה אוקס נפטרה בירושלים בי"ז כסלו תש"ס, 26 בנובמבר 1999.
בשנת 2002 הוקדש בית הכנסת של "בית שלום" לזכרם של גרדה ודוד אוקס.
אפיי יודו

קריירה טרום-מקצוענית

אודו החל את הקריירה בקבוצת הכדורסל של תיכון אדמונד סנטה פה בעיר הולדתו. אחרי סיום התיכון הוא התחייב לשחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מישיגן, בה שיחק במשך שתי עונות. לאחר מכן שיחק למשך עונה נוספת בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת ביילור שבוייקו, טקסס. ממוצעיו בכל תקופתו במכללות עמדו על 8.4 נקודות, 6.3 ריבאונדים, 1.5  אסיסטים ו-2.5 חסימות למשחק בממוצע. חלק מהתארים שבהם זכה בשנים אלו היו היכללותו באזכורי הכבוד של נבחרת האול-אמריקן של אסושיאייטד פרס, ובחירות לחמישייה השנייה, לחמישיית ההגנה, לרוקי העונה ולחמישיית הרוקיז של קונפרנס הביג 12.

גולדן סטייט ווריורס

אחרי שלוש שנים בלבד במכללות ויתר יודו על שנתו הרביעית ונרשם לדראפט ה-NBA‏ 2010, בו נבחר במקום השישי הכללי על ידי גולדן סטייט ווריורס. עונתו הראשונה של יודו ב-NBA נפתחה רק בדצמבר 2010, עקב פציעה בשורש כף היד. בסך הכל בעונתו הראשונה כמקצוען שיחק יודו 58 משחקים, בהם קלע 4.1 נקודות והוריד 3.1 ריבאונדים - בתוספת 1.5 חסימות, על פני 17.8 דקות למשחק בממוצע. עונתו השנייה הופרעה על ידי שביתת שחקנים, שבמהלכה עבר לשחק בבני השרון מליגת העל הישראלית - בה הספיק לשחק משחק אחד בלבד לפני סיום השביתה, בו קלע 22 נקודות, הוריד 16 ריבאונדים, מסר 3 אסיסטים וחסם 3 זריקות. בשאר העונה שיחק יודו בווריורס, כשהוא משחק במשך 21.8 דקות ב-38 משחקים.

מילווקי באקס

במרץ 2012 הועבר יודו בטרייד יחד עם קוואמי בראון ומונטה אליס למילווקי באקס, בתמורה לאנדרו בוגוט ולסטיבן ג'קסון. במילווקי שיחק שתיים וחצי עונות, בהן קלע 4.2 נקודות למשחק, הוריד 3.6 ריבאונדים למשחק, חסם 1.2 חסימות למשחק, מסר 0.7 אסיסטים למשחק וחטף 0.5 חטיפות למשחק.

לוס אנג'לס לייקרס

אחרי סיום הקדנציה במילווקי עבר לעונה אחת בלוס אנג'לס קליפרס, בה שיחק רק 33 משחקים.

פנרבחצ'ה

לקראת עונת 2015/2016 חתם יודו בפנרבחצ'ה מליגת העל הטורקית, שהגיעה בעונה הקודמת לשלב הפיינל פור ביורוליג. בעונתו הראשונה בקבוצה הוביל אותה יחד עם בוגדן בוגדנוביץ' ויאן וסלי לגמר היורוליג בו הפסידה לצסק"א מוסקבה, וזכה איתה בטרבל מקומי, שכלל אליפות, גביע וגביע נשיאים (סופר קאפ). ברמה האישית נכלל יודו בעונה זו בחמישייה השנייה של העונה ביורוליג, כשהעמיד מדד יעילות ממוצע של 16 נקודות מדד. בעונת 2016/2017 עלה יודו מדרגה, כאשר המדד הממוצע שלו ביורוליג עומד על 20.1, והוא נבחר להיכלל בחמישיית העונה ביורוליג יחד עם חברו לקבוצה בוגדנוביץ', שהוביל אותה יחד איתו בפעם השלישית ברצף לפיינל פור, ובפעם השנייה ברצף לגמר המפעל, שבסיומו זכתה פנרבחצ'ה בגביע אירופה הראשון בתולדותיה, ויודו נבחר ל-MVP של פיינל פור היורוליג. יודו גם נכלל בעונה זו ברשימת המועמדים לתואר שחקן ההגנה של היורוליג, אך הפסיד את התואר לאדם האנגה מסאסקי בסקוניה.

יוטה ג'אז

בפגרה שאחרי זכייתו ביורוליג עם פנרבחצ'ה חזר ל-NBA, הפעם ליוטה ג'אז.

בייג'ינג דאקס

ביולי 2019 עזב יודו את ה-NBA כשחתם על חוזה בבייג'ינג דאקס מליגת העל הסינית.
יוסף זכריה שטרן

תולדותיו

נולד בניישטוט-שאקי שבפלך סובאלק לרבי נתן שהיה רב המקום. בהיותו בן 13 התייתם מאביו. לפני מלאות לו 18 שנים נשא לאשה את רבקה, בתו של הרב מרדכי גימפל יפה. בגיל 20 מונה לרב ביאשינובקה, ולאחר 10 שנים התמנה לרב בשאולאי ובתפקיד זה החזיק במשך 43 שנה עד מותו. כל ימיו היה חולני וכמעט שלא ירד ממיטת חוליו.
זכה להערכה רבה מגדולי דורו בחייו ולאחר מותו. גדולי ישראל מכל החוגים הפנו אליו מכתבי שאלות, ביניהם הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב חיים חזקיהו מדיני, הרב אליהו דוד רבינוביץ' תאומים ועוד. ספרו על הש"ס נדפס בהסכמותיהם של רבנים חשובים, בהם הרב יעקב גזונדהייט הכותב לו: "ועמדתי מרעיד ומשתומם על חריפותו ובקיאותו בים התלמוד בבלי וירושלמי תוספתא עם כל הפוסקים ותשובות מפרשים קדמאי ובתראי". הרב יצחק יעקב רבינוביץ אמר על קברו: "בקבר זה גנוזים עכשיו ש"ס בבלי וירושלמי, ספרא ספרי תוספתא מכילתא, ראשונים ואחרונים". הרב חיים מבריסק כותב במכתב תנחומים לחתנו אחר פטירתו: "על גודל צערם שאינו צריך ביאור ושהוא נרגש בכל בית ישראל, כי הורם העטרה מר חמיו הגאון הגדול הצדיק פאר הדור..."
היה מבין המתנגדים החריפים להיתר מכירה החל מהשמיטה בשנת ה'תרמ"ט. ובלשונו: "לא היה ולא יהיה שום צד היתר לבטל מצות השמיטה".
הצטיין בבקיאות עצומה ומעמיקה בכל ספרות התלמוד וההלכה, הראשונים והאחרונים. בקיאותו לא הצטמצמה לתחומי הספרות הרבנית הרגילה, אלא גם היה חוקר בתנ"ך בדקדוק ובהיסטוריה של עם ישראל, ובעל ידיעות רחבות בתחומי מדע שונים. עובדה זו סייעה בידו להתווכח עם התנועת ההשכלה שהתנגד להם כשוה בין שוים, ופעמים להפריך את טענותיהם מהיסוד.
בספריו תוקף פעמים רבות את הנטייה שהשתרשה להחמיר בכל מקרה של ספק, ומתריע שמתוך חומרה יבואו להקל.
תמך בעקרונות התנועה הציונית וצידד בעד שפת העברית כלשון המדוברת של הלאום. המליץ לקנות אתרוגים מארץ ישראל, בין השאר מפני שהם מסמלים את העצמאות הלאומית.
נלחם בתוקף מעל גבי הלבנון בעשרות מאמרים כנגד ההשכלה וכנגד משה לייב ליליינבלום. כן התנצח עם יהודה לייב גורדון רבות, ובעקבות כך מסרו תומכיו של שטרן את יל"ג לשלטונות באשמת מרידה. על אף כל זאת, היה פתוח לדעות שונות, ואנו מוצאים אותו מזכיר בספריו מדברי נפתלי הרץ וייזל, וכן היה בקשרי מכתבים ומחקר עם הרב יעקב רייפמן ועוד. אחד העם וש"י עגנון מזכירים לשבח את מעלותיו אלו. פסק בספרו, כנגד דעתם של רבים, שאפשר לצרף רפורמים למנין, וזאת כדי לקרבם ולהפחית את המתח ששרר בין הקבוצות.
התפרסם מאוד בשל זכרונו הפנומנלי, ועל כך התכנה הרב הזוכר. זכרונו ניכר בכתביו בציינו בקצרה מראי-מקום רבים, על כך כתב אלתר דרויאנוב בספר הבדיחה והחידוד: רבי יוסף-זכריה שטרן, רבה של שאוול, אדם קשה היה, ועל-פי-רוב זרק מרה במי שבא לידו. ספרו "זכר יהוסף" מלא בקיאות מופלגת בנוסח הערות קצרות: "עיין פה, עיין שם", ואמרו עליו (על כך): "מלא עיניים כמלאך המוות".

ספריו

חיבר ספרים בכל חלקי התורה, ונדפסו מביניהם: חיבור על הש"ס, ספר שו"ת רב כמות, פירוש על הגדה של פסח, פירושים חדשים על חמש מגילות וחיבור מקיף על אגדות חז"ל. כמו כן חיבור עוד עשרות חיבורים, בהם חיבור על כל התלמוד בבלי והירושלמי, משניות, תוספתא, ספרא, ספרי, חידושים על המשנה תורה ועל ספר המצוות לרמב"ם, חידושים על הבה"ג, חידושים על השולחן ערוך, ביאורים על כל מדרשי חז"ל, על המורה נבוכים וחובות הלבבות, ועוד רבים כפי שכתב בספרו שו"ת זכר יהוסף חלק שלישי. חלק מחיבוריו נשרפו בט' באב ה'תר"ל בשרפה שהייתה בביתו, ורוב השאר אבדו.
בשנת התשע"ה (2015) יצאו לאור שני כרכי שו"ת זכר יהוסף, במהדורה חדשה עם מבואות, ציטוטים והערות, על ידי מכון ירושלים, בעריכת הרב אריה בוקסבוים, הרב שמואל ברוך גנוט והרב ישראל בירנבוים.
מופריד

תכונות

מופריד הוא תת-ענק צהוב מסוג ספקטרלי G0 IV, מסתו כ-1.7 מסות שמש, רדיוסו כ-2.7 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו כ-6,100 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 9 מעוצמת ההארה של השמש. מדידות ספקטרוסקופיות של אורו מצביעות על קיומו של בן זוג עמום מאוד שלא ניתן לראותו באופן ישיר ושמקיף את מופריד בזמן הקפה של 494 ימים (כשנה ושליש). ככל הנראה בן הזוג הוא ננס אדום. במרחק זוויתי של כ-2 דקות קשת נמצא כוכב עמום עם בהירות מדרגה 9, אך הוא אינו קשור למופריד ורק נמצא באותו הכיוון. 
למופריד יש מתכתיות גדולה פי 2 מזו של השמש והספקטרום של אורו מראה על שכיחות גדולה במיוחד של נתרן, גופרית, צורן, קובלט וניקל. גילו של הכוכב מוערך בקרוב ל-2.5 מיליארד שנים והוא ככל הנראה סיים את שלב היתוך המימן שבליבתו להליום והיתוך המימן עבר לשכבות חיצוניות יותר, מה שגורם לכוכב להתחיל בתהליך של התפשטות והתקררות בדרך להפוך לענק אדום. בשל קרבתו למערכת השמש הוא נכלל בקטלוג גליזה לכוכבים קרובים.
אלפונסו פראבוסקו

חייו

אלפונסו פראבוסקו היה בנו הבכור של דומניקו פראבוסקו, בן למשפחת אצולה בולונזית, שהוציאה מוזיקאים רבים משורותיה. אלפונסו נולד בבולוניה. אין הרבה ידיעות על ילדותו ונעוריו, אבל ידוע שעשה חלק משנותיו ברומא וחלק בלורן בשירות שארל מגוז. בשנת 1562 הגיע, כנראה עם דודו, בפעם הראשונה לאנגליה, שם התקבל לעבודה אצל אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה. במהלך חייו יצא לעיתים מזומנות לאיטליה, ביקורים שלא היו נקיים ממחלוקת, כיון שהן האפיפיור והן האינקוויזיציה לא ראו בעין יפה את שהותו באנגליה, שהייתה נתונה בשלהי המאה ה-16 במלחמה עם ארצות הכנסייה הקתולית. כששהה באנגליה, איבד את ירושתו האיטלקית, וכשיצא ממנה לאיטליה נאשם בפשעים מסוימים באנגליה (בהם שוד והריגת זר אחר). אומנם עלה בידו לנקות את שמו, אך הוא עזב את אנגליה בשנת 1578 שלא על מנת לשוב; הוא מת בבולוניה.
רבים אמרו עליו, ששימש סוכן חשאי לאליזבת, בתקופה שריגול מסוג זה היה דרוש נואשות; עם זאת, הראיות שניתנו לטענה זו היה נסיבתיות בעיקרן. הוא נהנה ללא ספק מתשלום נכבד שלא כמקובל למוזיקאי בחצר המלכות של אליזבת. ניסיונות מצד אליזבת להניעו לשוב לאנגליה אחרי 1580 עלו בתוהו.

מוזיקה

פראבוסקו הביא את המדריגל לאנגליה. אף כי לא הוא התחיל את שגעון המדריגל בארץ זו - זה החל לאמיתו של דבר בשנת 1588, עם פרסום מוזיקה טרנסאלפינה של ניקולאס יונג, שזכה לפופולריות רבה כל כך, שמניה וביה היה לסוג היצירה הנפוץ ביותר באנגליה - פראבוסקו היה בפירוש זה שטמן את הזרעים, שהביאו להתפתחותו. סגנונו של פראבוסקו היה אולי נינוח ושמרני לפי אמות המידה של לוקה מרנציו או לוצאסקו לוצאסקי, אך הוא תאם את טעם הקהל האנגלי. רוב המדריגלים שלו נכתבו למישה או שישה קולות, היה קלילים בסגנונם והתעלמו במידה רבה מן ההתפתחויות המתקדמות באיטליה, כגון כרומטיות וציור מילים. מבחינה טכנית, היו תובעניים, וזו התכונה שהרשימה מעל לכל את הפרשנים האנגלים: "מיומנות עמוקה" היה הביטוי שבו נקט תומאס מורלי לתיאור המוזיקה של פראבוסקו כשפרסם כמה מיצירותיו בקובץ בשנת 1598, עשר שנים לאחר מותו. גם רוברט דאו כלל שתיים מיצירותיו בכתב היד שלו, הידוע כיום כ"ספר הקולות של דאו".
מלבד מדריגלים, כתב פראבוסקו מוזיקת קודש, שכללה מוטטים, קינות וכמה מזמורים, כולם לשירת א'קאפלה. עוד כתב מוזיקה אינסטרומנטאלית: פנטזיות, מחולות פאוון וגאייארד, "אין נומינה" ו"פאסאמצו", להרכבים כליים שונים, לרבות לאוטה ווויול.
טויוטה סנטר

היסטוריה

במאי 1995 העלו מספר קבוצות ספורט מטקסס, בהן הרוקטס, הצעת חוק שמטרתו לייעד חלק ממסי המדינה לבניית אולמות ספורט ואצטדיונים. הצעת החוק נדחתה, אך הבעלים של יוסטון רוקטס היה נחוש בדעתו לעזוב את האולם המיושן בו שיחקה קבוצתו, הסאמיט (The Summit), וביקש מבעלי האולם, שהיה בעליה של קבוצת ההוקי קרח יוסטון איירוס, לשחררו מחוזהו, שעתיד היה להסתיים ב-2003. 
בעוד המגעים נמשכים גם ב-1996, הכריז ראש עיריית יוסטון, בוב לניר, על רצונו לבנות אולם ספורט חדש בדאונטאון של העיר, ושיעלה את ההצעה למשאל עם עירוני. לאחר ניסיונות נוספים של הרוקטס להשתחרר מהחוזה, הגישה עיריית יוסטון תביעה כנגד הקבוצה, במטרה לאלץ אותה לכבד את החוזה, וכן הכריז לניר שבאולם החדש על הרוקטס ועל האיירוס להסכים לבעלות משותפת, ולא בעלות בלעדית של קבוצה אחת. לאחר שהקבוצות הסכימו, אישר מושל טקסס דאז, ג'ורג' ווקר בוש, את ייעוד הכספי המיסים לבניית האולם. לאחר מספר עיכובים בעריכת משאל העם, הוא נערך לבסוף בנובמבר 1999, ו-54% מהתושבים דחו את הבקשה לבנות אולם ספורט חדש. 
בעקבות דחיית בניית האולם החדש החלו הרוקטס לחפש בית חדש, ובין השאר בחנו את לואיוויל, קנטקי. אולם, בקיץ 2000 שבו הרוקטס לשולחן המשא ומתן עם עיריית יוסטון, וביולי הגיעו הצדדים להסכמה. במשאל העם שנערך בנובמבר של אותה שנה, זכתה ההצעה לתמיכת 66% מהמצביעים.

בנייה

לפי ההסכם בין הרוקטס לעיריית יוסטון, רכשה העירייה את החלקה עליה עתיד היה להיבנות האולם, וכן אזורי חנייה סמוכים. עבור בניית האולם, ששטחו 70,000 מטרים רבועים, נהרס בניין שעמד בחלקה, ושני רחובות צמודים נסגרו למשך תקופת הבנייה. טקס הנחת אבן הפינה נערך ב-31 ביולי 2001, והבנייה נמשכה 26 חודשים.
לבקשתו של אלכסנדר, נבנה האולם בגובה 9.8 מטרים מתחת לגובה הרחובות המקיפים, וזאת כדי לחסוך לאוהדים טיפוס מדרגות כדי להגיע למושביהם. לשם כך נחפרו 24083.5 מטרים מעוקבים של אדמה, בעלות 12 מיליון דולר. בניית היסודות החלה בקיץ 2002, והגג הונח בדצמבר של אותה שנה. האולם נפתח בטקס רשמי בספטמבר 2003, ועלויות הבנייה הסתכמו ב-235 מיליון דולר, מהם שילמה עיריית יוסטון 182 מיליון, והרוקטס 43 מיליון.

מתקנים

מספר המקומות באולם משתנה לפי סוג האירוע. במשחקי כדורסל יכול האולם להכיל 18,055 צופים, בהוקי 17,800 צופים, ובעת הופעות חיות יכול להכיל האולם 19,300 צופים.  באולם ישנם 103 תאי צפייה פרטיים ו-2,900 מושבים שמורים למכובדים.
בעת פתיחת האולם, במרכזו נתלתה מערכת וידאו בעלת ארבעה מסכים בגודל 12 מטרים על 9.8 מטרים, ששידרה את המשחק. ב-2012 הותקנה מערכת וידאו חדשה, שגודל מסכיה 18 מטרים על 7.6 מטרים. כמו כן, מסכים קטנים יותר ניצבים בשני קצוות המגרש.
ג'וני ווקר

ג'וני ווקר (Johnnie Walker) הוא ויסקי סקוטי מסוג בלנדד (מורכב מתערובת של מאלט וגריין), המיוצר במבשלת דיאג'יו שבקילמרנוק, סקוטלנד. חברת ג'וני ווקר משווקת 8 סוגי ויסקי שכל אחד מהם מיושן בחביות עץ אלון.
החברה מוכרת בכל שנה למעלה מ-120 מיליון בקבוקי ויסקי בעולם, בכ-200 מדינות.

היסטוריה

במקור נקרא הוויסקי "ווקר'ס קילמרנוק ויסקי" (Walker's Kilmarnock Whiskey) ויוצר על ידי ג'ון (ג'וני) ווקר, זבן מקומי בעיר איירשייר שבסקוטלנד. הוא נהג למכור את הטובין במכולת הפרטית שהחזיק בבעלותו. למרות זאת, מי שהפך את הוויסקי הביתי של ווקר לנפוץ כל כך היו בנו, אלכסנדר, ונכדו - אלכסנדר ווקר השני. 
ווקר עצמו הלך לעולמו ב-1857, מורשתו - בצורת המשקה הסקוטי המסורתי והמפורסם שרירה וקיימת. 
גם היום מיוצר הוויסקי בקילמרנוק, אך כיום המבשלה כוללת מפעל גדול הסמוך לתחנת הרכבת העירונית. משרדי ההנהלה של החברה ממוקמים לא הרחק משם, במבשלה המקורית של ג'וני ווקר עצמו, בפינת הרחובות סטראנד (Strand) וג'ון פיני (Finnie).

תחילת הדרך

עד 1860, החוק בסקוטלנד לא אפשר ערבוב של לתת עם דגנים אחרים. רק ב-1865 החל בנו אלכסנדר לייצר את הוויסקי המעורבב (Blended) הראשון שלהם - ווקר'ס אולד היילנד (Walker's Old Highland), שלימים נקרא ג'וני ווקר וייט לייבל (לבן).
מאוחר יותר יצאו ה-Special Old Highland (מיוחד - לימים Red Label) וה-Extra Special Old Highland (מיוחד מאוד - לימים Black Label).
נכדיו של ג'וני ווקר, ג'ורג' ואלכסנדר השני, העניקו לוויסקי שמות לפי צבעים בשנים 1906-1909 ושנים ספורות מאוחר יותר הפסיקו את ייצורו של ה-White Label משיקולים כלכליים. בשנת 1932 נוסף ה-סווינג לפס הייצור.

בפרסום, בתרבות ובספורט

המותג נותן חסות לקבוצת הפורמולה 1 מקלארן-מרצדס. זמרים ואמנים רבים שילבו את השם בשיריהם, בהם לאונרד כהן, אמנדה מרשל, אליוט סמית', להקת לינרד סקינרד, משינה (בשיר "ג'וני האדום") והרוקי מורקמי בספר "קפקא על החוף". "ג'וני ווקר קלאסיק" - טורניר גולף הנושא את שמו של הוויסקי המפורסם ומתקיים אחת לשנה באחת ממדינות אסיה או אוקיאניה.