היסטוריה של חיל ההנדסה הישראלי

חיל ההנדסה במלחמת העצמאות

במלחמת העצמאות כוחות הנדסה פוצצו גשרים על נהר הירדן ובצפון עזה ובכך בלמו את התקדמות הכוחות הערביים (ירדן, מצרים וסוריה) אל עבר העורף האזרחי של ישראל, אך עיקר תהילתם באה להם בזכות פריצת הדרך לירושלים הנצורה ("דרך בורמה") והכשרת "דרך הגבורה".
בחזית הדרומית, חיל ההנדסה ביצר את יישובי הנגב ובנה מערכת מכשולים שהקשתה על פלישת כוחות השריון המצריים מספיק כדי שיעדיפו לעקוף את המכשולים והיישובים כשיכלו במקום לנסות לפרוץ דרכם. בנוסף, חיילי חיל ההנדסה סיפקו ציוד ומים ליישובים המתבצרים בדרום ולכוחות צה"ל שנלחמו על הנגב.
רק באפריל 1948 הוקם בית הספר להנדסה צבאית, שתפקידו הכשרה מסודרת של פלסים. בסוף מלחמת השחרור אוחדו שני השירותים - "שרות ההנדסה" ו"שרות האכסון" ל"חיל הנדסה". הפיקוד העליון קבע, כי חה"ן הוא הגוף, אשר באמצעותו יבצע הצבא את משימותיו בשטח ההנדסה הצבאית - "החל בפעולות קרביות, שבהן תפקידיו משתלבים ומשלימים את פעולות שאר החילות, דרך פעולות חבלה, סילוק פצצות, ביצורים והעלמה (הסוואה), וכלה בטיפול בתנאי קרב בדרכי תעבורה, באספקת מים וחשמל וכו'".
אל"ם עמנואל שחר שהקים את החיל, היה מפקדו הראשון ועסק בהקמת הבסיס לחיל הנדסה מודרני. בשנת 1954 סיים את תפקידו ופרש מן הצבא.

הפריצה לסיני

במבצע קדש (1956), כוחות הנדסה, ובייחוד מפעילי צמ"ה, פרצו והכשירו דרכים לכוחות השריון והארטילריה של צה"ל וגררו כלי רכב ותותחים תקועים באמצעות דחפורים וטרקטורים. על פעילותו המסורה במלחמה זכה חיל ההנדסה למכתב הוקרה מהרמטכ"ל, משה דיין.
כתצאה ממלחמה זו, נפל בידי החיל הדל באמצעים שלל רב של ציוד מכני הנדסי מצרי, חומרי בניה, נשק, תחמושת וחומרי נפץ. במבצע "לקט" הוטל על חיל ההנדסה לאסוף ולפנות את הכלים השמישים לשטח ישראל. הכלים הובלו במשאיות, בגררים, ברכבת ואף דרך הים. כלי הצמ"ה, שהיוו חלק רב מהכלים, פונו בנסיעה עצמית ושופצו לאחר מכן.

מבצע "עמורה"

בשנת 1957, אחרי שהוחלט על נסיגה מסיני, החליטו בצה"ל על מבצע "עמורה" להרס התשתית הצבאית בסיני, מתוך הבנה שכל מה ישאר בסיני ישמש את המצרים בהתקפתם הבאה על ישראל. את ההריסה ביצעו גדוד "אסף" (601) של חיל ההנדסה, אנשי בהל"צ, חטיבת גולני וחטיבה 7. הלוחמים - הכוללים פלסים, חבלנים, מומחי הריסה ומפעילי צמ"ה - פוצצו את שדות התעופה ואת בסיסי הצבא המצרי, הרסו מאגרי דלק ותחמושת תת-קרקעיים, עקרו קווי כוח ומסילות ברזל ו"חרשו" 750 ק"מ של כבישים באמצעות קרס ה"רוטר" (מעקר) שמותקן בירכתי הדחפור. בעבודה מאומצת (של כ-20 שעות ביממה) הצליחו לוחמי החיל להרוס את כל המטרות שהוקצו לו בזמן הנקוב (לפני החזרת חצי האי סיני לידי המצרים). על כך קיבל גדוד אסף צל"ש גדודי - הראשון מסוגו בצה"ל.

חיל ההנדסה במלחמת ששת הימים

בשנים שלפני מלחמת ששת הימים, בעיקר בתקופה שבין 1965 ל-1967, קיבלו מספר מפעילי ציוד מכני הנדסי של חיל ההנדסה את עיטור העוז על שהפעילו טרקטורים ודחפורים, רובם לא משוריינים, על מנת לעבד אדמה ולבצע עבודות הנדסיות בגזרת האון, תחת אש כבדה והפגזה ארטילרית מצד הסורים.
בתקופת ההמתנה ואי-הוודאות שלפני פרוץ מלחמת ששת הימים הוטל על חיל ההנדסה לבצר את גבולות ישראל מפני מתקפה מאוחדת של צבאות ערב. רוב המכשולים (מוקשים, תעלות ומחפורות) מוקמו בחזית הדרומית, שם גדוד הנדסה תחת פיקודו של סא"ל זאב לבנון (וייס) הניח מעל 12,000 מוקשי נ"ט והכין מאות מחפורות לכלים של צה"ל.

חזית הדרום

בפרוץ המלחמה הוטל על חיל ההנדסה להכשיר במהירות את הדרך מניצנה לאום-כתף. חיל ההנדסה השלים את המשימה תוך שעה וחצי. לכניסתם המוקדמת של כוחות השריון לאזור הייתה חשיבות רבה בקרבות עם חיל השריון המצרי. כוחות ההנדסה התקדמו בד בבד עם כוחות השריון ששעטו בסיני, פתחו צירי תנועה והכשירו דרכים עבורם. דחפורים הסיטו רק"מ וטנקים פגועים מן הדרך. אלו נלקחו אחר כך כשלל והוסבו לשימוש צה"ל. כוחות ההנדסה פרצו שדות מוקשים וחילצו טנקים ישראלים פגועים. בשוך הקרבות בחזית הדרום, סלל חיל ההנדסה דרכים ופינה מוקשים שהותירו אחריהם המצרים.

חזית המרכז

בחזית המרכז נטל חיל ההנדסה חלק משמעותי בלחימה. כוחות ההנדסה של פיקוד המרכז פרצו את חומות ירושלים, הרסו את עמדות הירדנים ופינו את המוקשים מרחבי העיר. אולם הקרב הידוע ביותר של חיל ההנדסה בחזית זו היה כיבוש צפון השומרון. ב-5 ביוני הוטל על כוחות השריון לכבוש את עמק דותן שנמצא מדרום לג'נין וחיבר בין העיר לשכם. במהלך הקרב, נודע כי חטיבה ירדנית הגיעה לעמק והכוחות שבו היו בסכנה. סרן אהרון טנא, מפקד כוח ההנדסה של חטיבה 45, התנדב לעזור לטנקים שנתקעו בדרך. כוחות ההנדסה חילצו את הטנקים תחת אש כבדה והמשיכו במשימתם למרות האבדות הקשות שספגו. בנוסף לחילוץ הטנקים הם פוצצו מספר גשרים ושדות מוקשים בסביבה ואף נלחמו ככוח חרמ"ש לצד הטנקים. המשימה הושלמה אך לחיל ההנדסה נהרגו 12 חיילים ועוד 16 נפצעו קשה. על אחוות הלוחמים, האומץ והמסירות שגילו לוחמי הגדוד בקרב קיבלו 5 חיילים שהשתתפו בו צל"ש ואילו טנא קיבל את עיטור המופת.
אחרי הקרב על עמק דותן, החל חיל ההנדסה במבצעים לפיצוץ הגשרים שעל נהר הירדן על מנת לבודד את הכוחות הירדנים בגדה המערבית, למנוע הגעת תגבורת של כוחות ירדנים וחטיבה עיראקית משוריינת שעשתה את דרכה לירדן. ב-8 ביוני פוצץ חיל ההנדסה את גשרי דמיה. היו אלה שני גשרים גדולים, האחד מבטון והשני מברזל. באמצעות שימוש במאות ק"ג של חומר נפץ על מנת להשמיד כל גשר, הצליח הכוח לפוצץ את הגשרים, והללו הושמדו באופן שחסם את הירדן למעבר טנקים אפילו בצליחה מאולתרת. במקביל, פוצצה פלוגת ההנדסה של "חטיבת הראל" את גשר אלנבי, גשר בית הערבה וגשר מנדסה.

העורף וסיוע כללי

יחידת סילוק הפצצות של חיל ההנדסה הייתה גם היא פעילה מאוד. ירושלים ויישובי קו התפר הופגזו בארטילריה והופצצו בידי חיל האוויר הירדני וחיל האוויר העיראקי שהטיל כ-16 פצצות ברזל של 250 ק"ג TNT ממטוסי טופולב Tu-16, שחלקן לא התפוצצו והיה צורך לנטרלן. פצצה אחת נפלה בכביש פתח תקווה-בית ליד וניטרולה דרש מאמץ מיוחד, שלבסוף הוכתר בהצלחה. בסך הכול סילקו אנשי היחידה כ-28 טון פצצות בחזית הצפון, 7.5 טון פצצות במרכז ו-2.5 טון פצצות בחזית הדרום.
חיל ההנדסה גם נדרש לדאוג לכשירות המבצעית של שדות התעופה של חיל האוויר הישראלי ולהיות מוכן לתיקונים מהירים של מסלולי ההמראה והנחיתה במקרה שיופצצו. עם התקדמות המלחמה, החל חיל ההנדסה להכשיר שדות תעופה חדשים ולהשמיש שדות תעופה שנכבשו מהערבים, לשימוש חיל האוויר הישראלי.

בחזית הדרומית

באוגוסט וספטמבר 1968 עסקו המצרים בהפגזה ארטילרית לאורך תעלת סואץ, הפגזה שהופסקה בעקבות פשיטות של צה"ל בעומק מצרים. בעקבות הפגזות אלה הוקמו לאורך התעלה 16 מוצבים (שכונו "מעוזים") בקו שכונה "קו בר לב".
ב-8 במרץ 1969 החלו המצרים בהפגזה ארטילרית רצופה על מעוזי קו בר לב. הפגזה זו היא תחילתה של מלחמת ההתשה, שנמשכה כ-16 חודשים רצופים. בצה"ל הוחלט להחזיק במעוזים בכל מחיר, ועל חיל ההנדסה הוטל להקים מהר ככל האפשר ביצורים שיחזיקו מעמד מול ההפגזה הכבדה של המצרים. תחת הפגזה כבדה, החל חיל ההנדסה לחזק את "קו בר-לב". חלק נכבד מעבודות הביצורים נעשה תחת אש כבדה, כאשר מפעילי הצמ"ה והדחפורים הרימו סוללות עפר, חפרו שוחות ותעלות נ"ט. במקביל, אנשי מחלקת הביצורים של החיל בנו עמדות מחופרות (בונקרים) והניחו מעליהם שכפ"צ (שכבות פיצוץ) שהיו מורכבים מפסי רכבת מברזל שהוצמדו בחזקה למשטח אחד (אלתור שהתברר כהצלחה ביצורית)(הפסים עצמם פורקו משרידי מסילת הרכבת הטורקית בנגב, וממסילת "רכבת העמק", והובאו לסיני). הודות לעבודתם המאומצת של אנשי חיל ההנדסה, הצליחו המעוזים להחזיק מעמד בהפגזות הכבדות והצילו חיים רבים. כאות הוקרה להקרבה ולמסירות של החיילים, ביום העצמאות תשכ"ט 1969 הוענק פרס ביטחון ישראל לחיל ההנדסה (זה היה הפרס הראשון מסוגו בצה"ל).
ב-8 באוגוסט 1969 נכנסה לתוקפה הפסקת אש בת חודש, שאותה ניצל חיל ההנדסה לתיקון ושיפוץ המעוזים הפגועים וסתימת פרצות בגזרה הצפונית. בנוסף לעבודות הביצורים, לוחמי חה"ן לקחו חלק בפשיטות הנגד של צה"ל וחיבלו בכמות רבה של ציוד, אמל"ח ומתקני צבא מצרים.
במהלך מלחמת ההתשה שוגרו לעבר מטרות מצריות מאות רקטות "זאב 500", פרי פיתוחה של "חוליית לסקוב" שפעלה בחיל ההנדסה הקרבית תחת פיקודו של דוד לסקוב. בתאריך 9 במרץ 1969 פגע "זאב" במטה הצבא המצרי באיסמעיליה והרג את הרמטכ"ל המצרי, עבד אל-מונעים ריאד, וכמה קצינים בכירים נוספים.

הקרבות ברמת הגולן

בפרוץ המלחמה, היו ברמת הגולן רק מעט כוחות הנדסה. בימים שלפני המלחמה, מפקד ההנדסה של פיקוד הצפון, אל"ם משה פלד (חדד), ראה את הנולד והחל בארגון כוחות וציוד קרבי. הכוחות החלו בבניית מכשולים רבים בדמות הרחבת תעלות נ"ט והטמנת חגורות מיקוש לאורך צירי הפריצה. יומיים לפני המלחמה, גם צוערי בית הספר להנדסה צבאית (בהל"צ) נקראו להטות שכם למשימה. מערכת המכשולים שבנה חיל ההנדסה ברמת הגולן תרמה לבלימת הכוחות הסורים ועיכבה את התקדמותם בשעה שכוחות השריון הישראלים בגולן עוד היו מעטים ומדוללים מידי.
ב-9 באוקטובר, פרצו אוגדת רפול וחטיבה 7 את "הקו הירוק", כאשר יחידת ההנדסה האוגדתית ומהנ"פ צפון (מחלקת הנדסה פיקודית) פילסו להן את הדרך. את הכוחות הובילו דחפורי חה"ן, בראשם דחפורי D-9 שהיו הכלים המסיביים ביותר של החיל והכף הכבדה שלהם סיפקה להם הגנה חלקית מפני אש האויב שהומטרה עליהם לאורך כל מאמצי הפריצה.
אחרי כיבוש מוצב תל א-שמס, הוטל על כוחות ההנדסה להפוך את הביצורים הסורים כנגדם. את הביצורים, שהופנו כלפי מערב, היה צריך להפנות כלפי מזרח. את עבודת הביצורים ביצעו שני דחפורי D-9, פלסים וכלי צמ"ה נוספים תחת אש והמשיכו למרות ההרוגים.

הקרבות בסיני

חיל ההנדסה ניסה להקים מספר מתקני הצתה לאורך התעלה, שייצרו חומת אש וימנעו צליחה מצרית. ניסויים במתקנים כאלה נעשו עוד ב-1970 אך לא עלו בהצלחה. למרות זאת, הוקמו מספר מתקני הצתה ומתקני דמה, לצורך הטעייה. ביום שישי ערב המלחמה נשלח צוות של יחידת הפיתוח של חיל ההנדסה ( יחידת יפת"ח ) להכין את המתקנים להצתה. בעת הצליחה עצמה, לא הצליחו הפלסים להפעיל את המתקנים בזמן עקב עיכוב אישור מהדרג הפיקודי הגבוה. הפלסים עזרו למעוזים בהתבצרות אך לנוכח היתרון המספרי המכריע של המצרים, לא יכלו למנוע את הצליחה. הצוות נפל בשבי המצרים יחד עם חיילי המעוז בו שהו.
למרות זאת, מבצע ההטעיה הצליח בחלקו והמצרים הקצו כוחות למעקב ונטרול מתקני ההצתה.
במהלך הקרבות בסיני, עזרו כוחות ההנדסה לחלץ טנקים פגועים, לפנות שדות מוקשים ואף להילחם שכם אל שכם עם הטנקים והחי"ר בתור חרמ"ש.
אחרי שנבלמה ההתקפה המצרית, המאמץ העיקרי של כוחות ההנדסה היה לפרוס את מערך הגישור והצליחה, לפרוץ ולפנות במהירות דרכים להעברת הכוחות ומערך הגשרים הניידים, לכיוון התעלה.

הפקת לקחים והתעצמות

בעקבות הלקחים שהופקו ממלחמת יום הכיפורים, מוכנותו של חיל ההנדסה, והוכחת יכולתו הבלתי מעורערת וכשירותם של אנשיו לתכנן ולבצע מבצעים הנדסיים וצבאיים מורכבים ביותר, הועמד חיל ההנדסה מעתה במקומו הראוי: בחזית המערך הלוחם.
כתוצאה מהצורך ביכולת הפעלת כמות גדולה של כלי צמ"ה, ומשאיות כבדות, לשם ביצוע מטלות הנדסיות בפרק זמן קצר ביותר (כגון "הגשר היבשתי"), רכש צה"ל כמות גדולה של כלי צמ"ה כבדים, חדשים ומשומשים. כמו כן הוקם מערך לוגיסטי שכלל מובילי טנקים שיועדו לשינוע הציוד הכבד, ואת משאיות הרכינה האזרחיות שהגיעו במשלוחי החירום במהלך מלחמת יום הכיפורים (ובינתיים נצבעו בצבעי צה"ל) אשר אוחסנו במחסני החירום.
מעתה, היה חיל ההנדסה ערוך ומוכן לביצוע חלק גדול מהפעילות, ללא צורך בהישענות על מערך כלים מגויסים.
בעקבות הסכמי השלום עם מצרים, ושלבי נסיגת צה"ל משטחי סיני, ב-1979–1980, היה החיל אחראי לפיצוץ מתקני מודיעין, בקרה אווירית ואחרים, כגון אום חשיבה ויב"א 511 וכן לתכנון וביצוע סלילת תוואי הכבישים החדשים שנמתחו לאורך הגבול עם מצרים, פריצת דרכים חדשות, ויצירת תשתיות לבסיסים החדשים בסיני ובנגב (מבצע "רמון").
העבודות בוצעו על ידי פלסי גדוד 601 ועל ידי אנשי גדוד הצמ"ה הפיקודי (מילואים) 8163 (בשמו הקודם: גדוד הצמ"ה הפיקודי (מילואים) 572) של פיקוד הדרום, באמצעות כלי הצמ"ה שנרכשו, ללא כל צורך בגיוס כלי צמ"ה ואמצעים אזרחיים.

מלחמת לבנון הראשונה

בזמן מלחמת לבנון הראשונה פעלו כוחות ההנדסה לפילוס דרכים (כולל בדרכים הרריות קשות), בניית מוצבים, פירוק מטעני חבלה וכן הריסה של מטרות. התוואי ההררי של דרום לבנון הפך את נושא העבירות והמאבק על הצירים לחשוב ביותר. הצורך הגדול של כוחות החי"ר והשריון בכוחות הנדסה לפינוי צירים הפך את הדחפורים הכבדים מכלים שנועדו לסייע ולתמוך במערך הלחימה, לכלים שפורצים את הדרך, ומובילים בעקבותיהם את הטנקים ואת הדרגים הלוחמים, ואת חיילי ההנדסה (הפלסים) לחלק מן המערך החיוני בניטרול מטעני חבלה. צרכים אלו, יחד עם הפעלתם של חיילי ההנדסה כחלק בלתי נפרד ממערך החי"ר, הובילו להעלאת רמת הרובאות בטירונות חה"ן ולהשוואת מסלול הכשרת החיל בחיל ההנדסה למסלול חיילי חי"ר, בנוסף להכשרתם כפלסים. בעקבות השהות בלבנון הוקמה סיירת יעל - יחידת עילית של חיל ההנדסה למשימות מיוחדות, שהייתה אחראית למבצעי חבלה-קומנדו וסיוע ליחידות העילית האחרות של צה"ל בתחומי החבלה וההנדסה. יחידת סילוק הפצצות של חיל ההנדסה זכתה לעבודה רבה בפירוק פצצות, מטענים, מוקשים ומלכודות שהטמינו הסורים - ומאוחר יותר - אמל וחזבאללה - על צירי התנועה בדרום לבנון.
כוחות הנדסה ביצעו בזמן המלחמה ירי של צפע שריון בלב ביירות. צפע שריון (צפ"ש) הוא אמצעי רקטי לפריצת שדות מוקשים בעל אפקט הרסני ביותר. מג"ד 601, פיני דגן, הורה על שימוש באמצעי כנגד רחוב ממולכד בו התבצרו מחבלים רבים. מעוצמת הפיצוץ נהרסו בתים רבים ברחוב.
אירוע המתאר פעילות אופיינית של חיל ההנדסה במלחמת לבנון היה פריצת "ציר הפיתולים". באירוע זה הטיל מח"ט בה"ד 1 שמואל ארד על כוח בפיקודו של סא"ל אפי איתם ומג"ד 360 דורון שטרנגר לפרוץ את ציר הפיתולים שנשלט על ידי כוחות סורים ולכבוש את הכפר דנייבה. במהלך הפריצה נאלצו הכוחות להתגבר על בורות יקוש (בורות ממולכדים שיוצרים בור חוסם בכביש), הרבה מוקשים ועמדות סוריות. הכוח, שהיה מצויד בטנק עם מגוב נוכרי, לא הצליח לנקות את המוקשים והושבת עקב פגיעתם. בעקבות זאת הוזעק למקום כוח הנדסה מפלוגה ב' בגדוד 5280 ופלוגת הנדסה מגדוד 606 בפיקודו של סגן יוסי אפללו. הכוח היה מצויד ב-8 נגמ"שים ושני דחפורי די-9. הפלסים פינו את המוקשים מהדרך ואילו הדחפורים הכשירו תוואי עוקף שעקף את המלכודות והמכשולים הסוריים. בהמשך הפריצה, סתמו הדחפורים את בורות היקוש ובכך אפשרו לטנקים להמשיך בפריצה.

הפקת לקחים

מלחמת לבנון הראשונה הייתה זרז להמשכת השינויים וההתעצמות בחיל, שהחל בהם הקהנ"ר אבישי כ"ץ. בעת המלחמה בוצע שינוי של ממש במעמד כלי הצמ"ה בחיל ההנדסה. עקב אופי הלחימה, ותנאי הקרקע הקשים בלבנון, הפכו הדחפורים מכלים שנועדו לסייע ולתמוך במערך הלחימה, לכלים שפורצים את הדרך, ומובילים בעקבותיהם את הטנקים ואת הדרגים הלוחמים.

על כן, הוחלט למגן את כלי הצמ"ה על מנת שמפעיליהם, לא יהיו פגיעים לאש האויב. נעשו מספר ניסיונות למגן דחפורי D9H ששירתו עד אז בחיל, ברמות שונות של מיגון. אך רק בשלהי שנות ה-80 של המאה ה-20 (1986) כאשר נרכשו מספר רב של דחפורי D-9L תוצרת קטרפילר החלה התעשייה הצבאית לייצר עבורם ערכת מיגון ייחודית שכללה בין השאר מיגון לוחות שריון לגוף הכלי, ולתא המפעיל, יחד עם חלונות מזכוכית משוריינת.
ב-1983 החלו בחיל ההנדסה לתכנן ולבנות את הפומ"ה - נגמ"ש הנדסה קרבית ממוגן בכבדות ומשוריין כנגד איומי נ"ט המבוסס על תובת טנק צנטוריון. בשלב ראשון, נכנסו לחיל נגמ"שים שנקראו "נגמשו"ט". הללו, ביחד עם נגמ"שי ה M-113 החליפו את הזחלמ"ים.
בנוסף הקים כ"ץ את סיירת יעל - יחידת קומנדו הנדסית שהתמחתה בחבלה, מיקוש נגדי, סיור הנדסי ופעולות חשאיות. שינוי נוסף הייתה העלאת רמת הרובאי של לוחמי החיל, בהתחלה לרמת רובאי 05 ובסוף העשור הראשון של המאה ה-21 לרובאי 07-חה"ן.
בנוסף לשינויים אלה, ביצע כ"ץ עוד שני שינויים סמליים: שם החיל שונה לחיל ההנדסה הקרבית והכומתה השחורה הוחלפה לכומתה בצבע כסף (אפור בהיר).

חיל ההנדסה בשנות ה-90 של המאה ה-20

במלחמת המפרץ עמדו צוותי אב"כ של חיל ההנדסה בכוננות מוגברת בשל החשש מנפילת טילי סקאד בעלי ראש קרבי כימי. בעקבות המלחמה הוחלט להקים מערך אב"כ סדיר בצה"ל ולא להתבסס רק על כוחות מילואים. ב-1993 הוקמה פלוגת האב"כ הסדירה הראשונה של החיל, ומאז הוקמו עוד מספר פלוגות ובוצעו איחודים של מערך האב"כ ליחידה אחת בשם "ינשוף".
בשנים אלה, הועבר בית הספר להנדסה צבאית (בהל"צ) למקומו הנוכחי בצוקי עובדה. בבהל"צ מוכשרים כל חיילי ומפקדי חיל ההנדסה קרבית. בנוסף הוחלט למזג את סיירת יעל ואת היחס"פ (יחידת סילוק פצצות) למסגרת ארגונית אחת הנקראת יהל"ם, מטרת האיחוד הייתה לחסוך בתקנים כפולים ולייעל את פעילות היחידות. כמו כן, הוחלף הרובה האישי של החיילים מגליל ל-M-16 ארוך, CAR-15 (ידוע כ-M16A1 מקוצר) ו-M4 קרבין.
ב-1993 הוקם גדוד "להב" (603) - גדוד הנדסה קרבית סדיר. הגדוד הוקם כדי לסייע בהחזקת הקו ברצועת הביטחון בדרום לבנון, אך בהמשך עבר לפיקוד הדרום ותפס קו ברצועת עזה.
בעקבות פסק הדין של בג"ץ בנוגע לאליס מילר, החל חיל ההנדסה לשלב נשים בשורותיו גם בתפקידים קרביים. כיום, נשים משרתות ביחידת האב"כ של חיל ההנדסה בפלוגות מעורבות וכן משרתות כמדריכות הנדסה בבהל"צ.
ב-7 באוקטובר 2000, אחרי נסיגת צה"ל מלבנון, נחטפו 3 חיילי חה"ן מגדוד 601 - סמ"ר בני אברהם, סמ"ר עדי אביטן ועומר סואעד - בגבול לבנון (אזור הר דב) על ידי לוחמי חזבאללה בסיוע של כוחות או"ם מקומיים (UNIFIL). במשך זמן רב שררה אי-ודאות בקשר לגורלם של החיילים ולא היה ידוע האם הם בחיים או לא. ב-2004, במסגרת עסקת חילופי שבויים עם חזבאללה הוחזרו שלוש גופותיהם (ואלחנן טננבוים) אחרי משא ומתן מפרך שכלל שחרור מאות שבוים בני לאומים ערבים שונים לפי דרישת החזבאללה.

חיל ההנדסה במבצע עופרת יצוקה

במהלך מבצע עופרת יצוקה (שהחל ב-27 בדצמבר 2008 והסתיים ב-18 בינואר 2009) נגד טרור הרקטות הובילו לוחמי חיל ההנדסה את הכוחות הקרקעיים, פרצו דרכים לכוחות החי"ר והשריון באמצעות דחפורי D9 ומערכות צפע שריון וצפע חי"ר. ה-D9 ספגו הרבה מטענים וטילי נ"ט, ברוב המקרים ללא נזק משמעותי לכלי וללא פגיעה באנשי הצוות. במבצע הופעלו בהצלחה ובאופן נרחב דחפורי "רעם השחר", דחפורים לא-מאוישים מדגם D9N. במהלך הפעילות לא נהרג אף מפעיל D9. לוחמי יהל"ם נטרלו מאות מטעני חבלה ומלכודות נפץ. בנוסף לוחמי חה"ן חשפו והשמידו בונקרים ומנהרות של חמאס. ב-6 בינואר 2009 נהרג אחד מלוחמי יהל"ם בהתקלות עם מחבל מתאבד. במהלך הפעילות חשפו הכוחות אמל"ח, מעבדות נפץ ומנהרות תת-קרקעיות של חמאס אותם השמידו לוחמי ההנדסה באמצעות חומרי נפץ.
במהלך המבצע הרסו כוחות ההנדסה באמצעות דחפורי D9 או חומר נפץ כ-600 מבנים ששימשו לפעילות טרור או היו ממולכדים.
במבצע השתתפו גדוד 601, גדוד 603, גדוד 605, יהל"ם וגדוד ציוד מכני הנדסי פיקוד דרום (גדוד 8163). גדוד 601 נלחם בגזרת זייתון תחת פיקוד חטיבת גבעתי. גדוד 603 לחם בגזרת נצרים תחת פיקוד חטיבה 401 ופלוגה ממנו תחת פיקוד חטיבה 35. גדוד 605 לחם תחת פיקוד חטיבת גולני בגזרת שג'אעיה. יהל"ם וגדוד הצמ"ה הפיקודי סייעו לכלל הכוחות בכל הגזרות.
על פעילותו במבצע זכה חיל ההנדסה לערב ותעודות הוקרה מטעם פיקוד הדרום. רמ"ט פיקוד הדרום תא"ל הראל כנפו הודה "לחיילי המילואים של ההנדסה מתחום הצמ"ה שנכנסו לקרב ראשונים ויצאו אחרונים. אי אפשר לספור את כמות הפעילות של מערך ההנדסה, פעילות שבעיקרה נועדה להגן על כל היתר. חיל ההנדסה הוא החיל היחידי שפוצל לרמת המחלקה, וכולם התחננו לקבל הנדסה בכוח שלהם".

חיל ההנדסה בעשור השני של המאה ה-21

בתקופת הקהנ"ר משה שלי (2007-2011) חל תהליך התעצמות בחיל שבמסגרתו נרכשו אמצעי לחימה חדשים ורבים. במהלך שנת 2010 הגיע חיל ההנדסה הקרבית לראשונה למצב בגיוס שבו על כל מקום פנוי שיש בחיל, יש לפחות מלש"ב אחד שבחר להתגייס לחיל בעדיפות ראשונה (יחס של 1:1 ומעלה).
אחרי ההשתלטות על ספינות המשט לעזה ובפרט על המאווי מרמרה, נשלחו לוחמי הס"פ של יהל"ם כדי לוודא שהאוניות והמטען אותו הן נושאות לא ממולכדים או מכילים אמצעי לחימה.
ב-2 בדצמבר 2010 פרצה השריפה הגדולה בהר הכרמל וחיילי חיל ההנדסה נקראו לסייע. פלוגות צמ"ה איו"ש וצמ"ה 601 שלחו כ-20 כלים למערכה, בהם 4 דחפורי D9R משוריינים, יעה זחלי קטרפילר 963 ושופלים מדגם קטרפילר 966. כלי הצמ"ה פרצו דרכים לכבאיות ורכבי הכיבוי, כיבו שריפות באמצעות קבירת האש בעפר וכן גילחו קווי צמחייה ועקרו עצים על מנת למנוע מהאש להתפשט. בנוסף, סייעו החיילים בשטח לכבאים בכיבוי האש.
מאז 2010 גברה בצה"ל ההכרה בחשיבותה ויכולותיה של יחידת יהל"ם, ותחת פיקודו של סא"ל סהר אברג'יל, הפכה היחידה לדומיננטית ונפח הפעילות שלה גדל באופן ניכר והפך לאחד הגדולים בצה"ל.
ב-2012 קלט חיל ההנדסה הקרבית דחפורי D9 חדשים עם מיגון משופר. כמו כן, נכנס לניסויים נגמ"ש הנדסה המבוסס על הנמ"ר (נגמ"ש מרכבה).
בנובמבר 2012 הרסה פלוגת הצמ"ה של גדוד 603 את מחנה כורדני הנטוש בקריית מוצקין באמצעות 7 דחפורי D9. ההריסה בוצעה על ידי היחידה ולא על ידי קבלן חיצוני על מנת לחסוך בעלויות וגם לספק אימון ללוחמי הצמ"ה. במקום המחנה הנטוש ייבנו מאות יחידות דיור.
ב-10 במרץ 2014 ירה לוחם גדוד האב"כ של חיל ההנדסה בשופט ירדני ממוצא פלסטיני שניסה לחטוף את נשקו של החייל ולתקוף אותו במעבר אלנבי. הירדני נהרג כתוצאה מהירי, דבר שגרם למשבר ביחסים הדיפלומטיים בין מדינת ישראל לירדן.
באמצע מרץ 2014 חשפו כוחות של חיל ההנדסה הקרבית מנהרת טרור שחפר חמאס מרצועת עזה אל תוך שטח ישראל.
ביוני 2014 השתתפו לוחמי חיל ההנדסה הקרבית, במבצע שובו אחים הן בחיפושים והן בסיוע הנדסי. בשבוע השני של המבצע חשפו לוחמי סמו"ר עשרות מנהרות תת-קרקעיות שחפרו הפלסטינים באזור חברון. כוחות של חיל ההנדסה הקרבית לקחו חלק חשוב במצוד אחרי חוטפי ורוצחי שלושת הנערים ופעלו לאורך כל החיפוש עד שאותרו המחבלים בבית בחברון על ידי השב"כ. כוחות צה"ל והימ"מ הטילו מצור על הבית וכאשר המחבלים סירבו להיכנע החל מחפר ממוגן של חיל ההנדסה בקילוף קירות המבנה והרצפה שהיוותה את הגג של המרתף בו הסתתרו המחבלים. המחבלים נחשפו ונהרגו אחרי חילופי אש עם לוחמי הימ"מ.