התאחדות הנשים הפוליטית חברתית (WPSU)

התאחדות הנשים החברתי-פוליטי (WSPU) הייתה תנועה פוליטית שבו החברות הייתה לנשים בלבד. ההתאחדות, ניהלה והובילה קמפיין מיליטנטי למתן זכות בחירה לפרלמנט לנשים בבריטניה בין השנים 1903 ו-1917. משנת 1906 נקראו החברות בו סופרז'יסטיות (SUFFRAGETTES). ההתאחדות נוהלה ומדיניותה נקבעה על ידי אמלין פאנקהרסט (Emmeline Pankhurst) בעזרת בנותיה כריסטבל (Christabel) וסילביה (Sylvia).
ההתאחדות נודעה עקב פעילותיה המיליטנטיות - אי ציות אזרחי ופעולה ישירה. אורגנו הפגנות וצעדות ואף פעילות בלתי חוקית, כגון שבירת חלונות ראווה בבתי מסחר וניפוץ חלונות בבניינים נודעים, הצתת תיבות דואר, טלגרף ובניינים וכנסיות ריקים מאדם. פעילות זאת זעזעה את הממסד והביאה למאסר המשתתפות. בהיותן בכלא הן בחרו להמשיך במחאה באמצעות שביתת רעב ואולצו לעבור האכלה בכפייה.

השנים הראשונות

התאחדות הנשים החברתי פוליטי (WSPU) נוסדה כתנועה עצמאית של נשים ב -10 באוקטובר 1903, בבית משפחת פאנקהרסט במנצ'סטר, על ידי אמלין פאנקהרסט, יחד עם שתיים מבנותיה, כריסטבל וסילביה. אמלין פאנקהרסט הזמינה נשים חברות בתנועת הליבור העצמאית ( ILP ) להצטרף אליה להקמת ההתאחדות "אנחנו צריכות לעשות את העבודה בעצמנו, אנחנו צריכות שתהיה לנו תנועה עצמאית של נשים,!"; החברות ב- WSPU הייתה פתוחה לנשים בלבד.
ב -1905 שיכנעה ההתאחדות את חבר הפרלמנט במפורד סלאק John Bamford Slack להציג בפרלמנט הצעת חוק למתן זכות בחירה לנשים. החוק בסופו של דבר נדחה, אך הפרסום גרם להתרחבות מהירה של ההתאחדות. בעקבות כישלון הצעת החוק ה- WSPU שינתה את הטקטיקה; הן התמקדו בהתקפה על המפלגה הפוליטית שהייתה בממשלה וסירבו לתמוך בכל חקיקה שלא כללה זכויות נשים. זה כלל גם נטישת ההתחייבות הראשונית שלהם של תמיכה ברפורמות חברתיות.
לאחר שבינואר 1906 כתב ה"דיילי מייל" כינה את חברות הארגון "סופרז'יסטיות", הן אמצו את השם.
אחד מהניסיונות להשיג זכות בחירה שווה לנשים זכה לתשומת לב לאומית כאשר משלחת של 300 נשים, שייצגו מעל 125,000 סופרז'יסטיות, הציגה את טענותיה לזכות הבחירה לנשים לראש הממשלה, Campbell-Bannerman. ראש הממשלה אמנם הסכים עם הטיעונים שהועלו אך מבלי מחויבות " לעשות דבר וחצי דבר", הוא אמנם קרא לנשים "להמשיך ולהציק" אך גם ולהפעיל את "סגולת הסבלנות".
דבריו המזלזלים עוררו את זעמן של המפגינות, ועקב אותן מילים מטופשות החלה הפעילות המיליטנטית, "ושלב המרד החל". בשנת 1907 ארגנה ההתאחדות את הראשון מבין מספר מפגשים של פרלמנט הנשים " Women's Parliaments".

התפתחות הקמפיין

בסתיו 1907, פרדריק ואמלין פתיק לורנס Frederick and Emmeline Pethick ייסדו את העיתון של ההתאחדות -"זכות הצבעה לנשים", Votes for Women ועד 1912 הם ערכו את העיתון ותמכו בו כלכלית.
בשנת 1908 ה WSPU אמץ את הצבעים סגול, לבן, ירוק כצבעים הרשמים של הארגון. צבעים אלה נבחרו על ידי אמלין פתיק לורנס כי "סגול ... מייצג את הדם המלכותי הזורם בוורידים של כל סופרז'ה ... לבן מייצג טוהר בחיים הפרטיים והציבוריים ... ירוק הוא צבע של תקווה סמל האביב." [5] ביוני 1908 נראה לראשונה השימוש הציבורי הגדול של צבעים אלה כאשר WSPU קיים עצרת - "יום ראשון של נשים" בהשתתפות 300,000 נשים בהייד פארק, לונדון.
בפברואר 1907 הקים ה- WSPU בלונדון את ההוצאה לאור 'עיתונות האישה' (Woman's Press ), ההוצאה פיקחה על הפרסומים והתעמולה, ושווקה מגוון גדול של מוצרים. ההוצאה הפעילה ברחבי בריטניה רשת חנויות שמכרו את המוצרים. ההתאחדות הפיצה פוסטרים רבים ובאחד מהם אף היה כתוב בפירוש: "הנשק שלנו הוא דעת הקהל", כדי להתנחל בלבבות הציבור, ההתאחדות אימצה טכניקות מהצהובונים; השתמשה בכותרות גדולות והבליטה דימויים, בין אם מדובר בתמונות או בקריקטורות. אמניות רבות השתלבו בתנועה וסייעו לעצב את הדימויים הוויזואליים שהופצו ברחבי המדינה ונמכרו ברשת החנויות של הסופרג'יסטיות.
בינואר 1911 חובר הימנון - "מצעד הנשים ", לחן מאת אתל סמית Ethel Smyth עם מילים מאת ססילי המילטון Cicely Hamilton. 

פעילות ההתאחדות – מחאות, שביתות רעב

המאסרים המרובים והחוזרים של רבות מחברות ההתאחדות הביא את ה- WSPU לנקוט באמצעי מחאה נוספים - שביתת רעב. מהסופרז'יסטיות נשללה הזכות להיות מוכרות כאסירות פוליטיות וכמחאה הן פתחו בשביתות רעב בעודן בכלא. כתגובה, הרשויות נקטו באמצעים של האכלה בכפייה. לאחר מכן חוקקו את 'חוק האסירים' המשחרר את האסירים השובתים כאשר בריאותם מדרדרת ומחזיר אותם אל הכלא ברגע שבריאותם משתפרת
Prisoners (Temporary Discharge for Ill Health Act 1913
בתגובה, ה- WSPU ארגן צוות אבטחה "שומר הראש" שכולו נשים. הצוות אומן על ידי אדית מרגרט גארוד Edith Margaret Garrud ובראשו עמדה גרטרוד הארדינג Gertrude Harding, ותפקידו היה להגן על הסופרז'יסטיות, ששוחררו עקב מצבן הגופני, מפני מאסר מחדש.
הצעת חוק חדשה של זכות הצבעה הוכנה בשנת 1910, אך ה- WSPU היה חסר סבלנות, והגביר ב-1912 את פעולות המחאה. החל, מהפרעות לפגישות פוליטיות, הפרעות סדר, פגיעה ברכוש אך הימנעות מאלימות נגד בני אדם. פעולות המחאה התחילו בניפוץ חלונות ראווה, אבל בהמשך הסלמה הביאה להשחתת רכוש ציבורי, הצתות והפצצות. הארגון היה אחראי לפעולות דוגמת: פיצוץ מנזר ווסט מיניסטרפיצוץ בנק אנגליה בלונדון, שיסוע ציור של ונוס וניפוץ הזכוכית המכילה את תכשיטי הכתר. בייחוד נודע סיפורה של הסופרג'יסטית אמילי דייוויסון שנדרסה למוות על ידי סוסו של מלך בריטניה ג'ורג' החמישי לאחר שהתפרצה למרוץ אפסום דרבי ב 1913
חידוש נוסף של הסופרג'יסטיות היה הקמת ארגונים בינלאומיים לקידום המטרה המשותפת דוגמת הברית הסופרג'יסטית הבינלאומית (IWSA )
הארגון סבל גם ממחלוקות. עורכי העיתון Votes for Women, פרידריך ואמלין פתיק לורנס, גורשו ב־1912, זה גרם ל-WSPU להשיק כתב עת חדש, The Suffragette, בעריכת כריסטבל פאנקהרסט. הפדרציה המזרחית של נשים ממעמד הפועלים ובראשן סילביה פאנקהרסט גורשה ב־1914 עקב ההתנגדותן למלחמה.

תרבות אמנות, תיאטרון - Suffrage Art & Drama

בשנים 1905–1914 חלק מהקמפיין היה מופעים והצגות תיאטרון. בעת ובעונה אחת עם הפעילויות המיליטנטיות, נערכו מצעדים, הפגנות והופעות ציבוריות אחרות כולל הצגות תיאטרון. המחזאים, בתורם, החלו להשתמש בעבודתם כדי להילחם בעיתונות השלילית סביב התנועה וניסו להפגין באמצעות התיאטרון כי מעשי האלימות באו כדי להפגין את הרצינות ואת הדחיפות להשגת המטרה. "ניפוץ חלונות, צביעה, הצתה, פיצוץ תיבת נתיך וקטעי חיתוך הטלגרף" מתרחשים רק כמוצא אחרון. הם ניסו לשנות את נקודת המבט השלילית, הרואה, את המעשים המיליטנטיים כפעולות של נשים לא רציונליות, היסטריות, "יותר מדי רגשיות", ולהוכיח כי מחאות אלה הן רק התגובה ההגיונית היחידה לכך שנשללה מהנשים זכות יסוד בסיסית.
הסופרז'יסטיות, WSPU, היה אחד הארגונים הראשונים שהשתמשו בכתיבה סאטירית קומית לקידום מאבקם. זה לא רק עזר להם להפיג את העוינות כלפי הארגון שלהן, אלא גם עזר להן להשיג קהל. שימוש זה בסאטירה אפשר להן גם להביע את הרעיונות והתסכולים שלהן, וגם להילחם בדעות הקדומות המגדריות בצורה אפקטיבית. הסופז'סטיות, שלעיתים קרובות קיימו מפגשים פתוחים כדי להגיע לקהל רחב יותר, נאלצו להתמודד עם קהלים עוינים וללמוד כיצד להתמודד עם הפרעות. הדוברים המצליחים ביותר, אם כן, היו צריכים לרכוש שנינות מהירה וללמוד "תמיד כדי לקבל את הטוב ביותר של בדיחה, וגם להצטרף לצחוק עם הקהל" גם אם את הבדיחה הייתה על חשבונן. אנני קני נזכרת באיש זקן שגיחך ללא הרף וצעק במהלך הנאום שלה, "אם היית אשתי הייתי נותן לך רעל" והיא השיבה "כן, ואם אני הייתי אשתך הייתי לוקחת את זה".

מלחמת העולם הראשונה

הפעילות הרדיקלית מלטנטית של WSPU אורגנה ותוכננה על ידי כריסטבל פאנקהרסט שכדי לנהל את הפעילות ללא חשש למעצר התגוררה בפאריס. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 היא הכריזה מיד כי על ה- WSPU לנטוש את פעילותיו כנגד הממסד לטובת עמדה לאומית. שליטתה המלאה על הארגון אפשרה לה, למרות התנגדות של חלק מהחברות, להביא לתפנית בפעילות ההתאחדות ולקחת חלק במאמץ המלחמתי של ממשלת בריטניה. במלחמה ה – WSPU אף הפסיק לפרסם את עיתונו - Suffragette, ובאפריל 1915 הוא השיק כתב עת חדש, 'בריטניה'. רוב חברי ה- WSPU תמכו במלחמה והתגייסו למאמץ המלחמתי. ב -1917, הארגון פורק כאשר כריסטבל ואמלין פאנקהרסט הקימו את מפלגת הנשים.

תוצאות המאבק

התגייסות הנשים הן בעורף והן בחזית העלתה את ערך הנשים בפני עצמן ובפני הציבור שתמיכתו הלכה וגברה לאורך שנות המלחמה. נסיבות אלו הובילו למתן הזכות לבחור ולהיבחר ב-1918. אך זכות זו הייתה מוגבלת לנשים מגיל 30 בעלות רכוש. הזכות הורחבה לכל הנשים מעל גיל 21 בשנת 1928.