google/wiki40b huggingface dataset:
לואיס מיגל

ביוגרפיה

מיגל נולד בסאן חואן שבפוארטו ריקו לזמר הספרדי המנוח לואיס גאג'גו סאנצ'ז (לואיס ריי) ולשחקנית האיטלקיה, מרסלה בסטרי. במשך שהייתם הקצרה של הוריו באי, נולד בפוארטו ריקו ולאחר מכן כשהוא בן ימים אחדים, עברו הוריו לחיות במקסיקו. ב-1990 קיבל אזרחות מקסיקנית מנשיא מקסיקו. יש לו שני אחים צעירים ממנו, סרחיו ואלחנדרו. אמו של לואיס נעלמה בשלהי 1987 ועד היום לא ידוע מה עלה בגורלה.
לואיס מיגל החל את הקריירה שלו בגיל 11. הוא הופיע בתחרויות כשרונות ובילה לצד אביו בהופעותיו.
בנוסף הוא הופיע בתוכנית הטלוויזיה של ארנולדו קוודה ושר את השיר "לה מלגונייה". הופעתו הדהימה את המנחה ואת קהל הנוכחים, ובין הופעה להופעה שנתן, אנשי חברת התקליטים של EMI נכחו באחת מההופעות, וחודש לאחר מכן החתימו את לואיס על חוזה הקלטות.
ב-1982, הקליט מיגל את אלבומו הראשון "1+1=2 מאוהבים", ועד סוף שנת 1984 הקליט שלושה אלבומים נוספים: Directo Al Corazon, Decidete ו-Palabra de Honor. בשנה זו התחיל את סיבוב ההופעות הראשון הבינלאומי הראשון שלו מבין רבים, ועשה את הסרט הראשון שלו "Ya Nunca Mas". למרות הביקורות הטובות וההצלחה בקופות, מאוחר יותר בחייו התכחש לואיס לקריירת הסרטים שלו. הוא זכה בתקליט הזהב הראשון שלו על שירי הסרט.
בשנת 1985, זכה מיגל לראשונה בפרס הגראמי על השיר "אני אוהב אותך כמו שאת", דואט שביצע עם הזמרת הסקוטית שינה איסטון והפך לאומן הלטיני הראשון שזוכה בפרס זה. באותה השנה הוא זכה בפרס "Antorcha de plata" בפסטיבל השירים של צ'ילה, בווינה דל מאר.
ב-2004, הוציא מיגל את האלבום " Mexico En La Piel". האלבום הוא אוסף שירי מאריאצ'י מקסיקניים. הוא זכה להצלחה רבה, והפך לאחד מהאלבומים הטובים ביותר של מיגל. האלבום זיכה את מיגל בשני פרסי גראמי. 100,000 עותקים נמכרו בשבוע הראשון ליציאתו רק במקסיקו.
ב-2006 שר לטלנובלה "האמת הסמויה" ("La Verdad Oculta") את שיר הנושא שלה "Si Te Perdiera" ("לו איבדתי אותך") שנכתב והולחן על ידי המשורר הספרדי המפורסם מנואל אלחנדרו.
באותה שנה הוציא מיגל אלבום לחג המולד בשם "Navidades".
ב-6 במאי 2008, יצא אלבומו "Complices". בספטמבר אותה שנה, יצא מיגל לסיבוב הופעות בכל יבשת אמריקה, בספרד, באיטליה ובפורטוגל. ב-22 בספטמבר 2009 יצא למיגל אלבום רמיקס בשם "No Culpes A La Noche".

חייו האישיים

ב-1989, נולד למיגל ולשחקנית סטפני סאלס בת בשם מישל. מיגל לא הכיר במישל כבתו.
בין השנים 1998–2001, יצא מיגל עם הזמרת מריה קארי. ב-2005, החל מיגל לצאת עם הדוגמנית והשחקנית המקסיקנית ארסלי ארמבולה. לזוג שני בנים: מיגל (נולד ב-1 בינואר 2007) ודניאל (נולד ב-18 בדצמבר 2008).
אוקאן ילביק

ביוגרפיה

אוקאן ילביק נולד בעיר ביגדיץ' שבטורקיה. ילביק היה מעורב בפעילויות מועדון התיאטרון בבית הספר שלו, אחריו החליט לעסוק במשחק באופן רשמי. הוא החל ללמוד באוניברסיטה למוזיקה באיסטנבול, במחלקה לאמנויות הבמה. במקום התחנך על ידי אנשי מקצוע, שאחת מהם הייתה ילדיז קנטר, שחקנית טורקיה מוכרת.
ילביק החל את הקריירה המקצועית שלו בסדרת טלוויזיה בעשור הראשון של המאה ה-21. מאוחר יותר קיבל עוד שלושה תפקידים מרכזיים. הסדרה הראשונה הייתה "Serseri" ב-2003, בה הוא גילם את אומר ילקנצ'י, צעיר מובטל בעל לב טוב שהתאהב בנערה עשירה ובסופו של דבר זכה באהבתה. בסדרה "Hatırla Sevgili" מ-2006 גילם את נצ'דט: גבר רומנטי, מתחשב וידידותי שמנהל פטיסרי ומתאהב בנערה, שבסופו של דבר מתאהבת בגבר אחר. הצלחתו האחרונה של ילביק היא דמותו של פרגלי איברהים פאשה, אותו גילם בסדרה המצליחה "הסולטאן" ושהעניקה לו את פרס השחקן הטוב ביותר לשנת 2011.
ילביק גם שיחק במספר סרטים, האחרונים שבהם הם "Pains of Autumn" ו-"חתול רע". ב-2011, הוא זכה בפרס שחקן המשנה הטוב ביותר עבור תפקיד השוטר חסן בסרט "Hunting Season".
מאז שנותיו באוניברסיטה למוזיקה, הוא שיחק במספר מחזות, ביניהם "The 39 Steps" ,"Dealer’s Choice", ו-"Bayrak". ילביק זכה בשני פרסים ב-2008 וב-2009 עבור מחזות. במחזה "39 צעדים", הוא גילם יותר מ-10 דמויות.
ילביק הוא גם מדבב. הוא דיבב את הדמות הראשית פו בגרסות הטורקיות של הסרטים "קונג פו פנדה" ו"קונג פו פנדה 2", ולקח חלק בדיבוב מספר סרטי אנימציה ומשחקי וידאו אחרים, ביניהם "Uncharted 3: Drake's Deception" לפלייסטיישן 3, .
דברים רבה

דברים רבה הוא מדרש אגדה על ספר דברים.

זמן חיבורו

החוקר י.ל. צונץ מתארך את המדרש לסביבות שנת ה-900, על סמך ביטויים ייחודים לו השאובים משפות זרות ,על סמך סגנונו המלקט והמעבד הדומה לסגנון התנחומא . יש הקובעים את זמן חיבורו של  המדרש בסוף המאה ה-6. על כך מעידים שמות החכמים המוזכרים בו. השמות המוזכרים בו הם שמות של תנאים, ואמוראים מהדורות הראשונים בארץ ישראל, לשון המדרש  והמקורות שעליהם המדרש מתבסס, וכן שמות מקומות בארץ ישראל המופיעים בו מעידים על לשון העברית בעת התקופה הרומית. כמו כן, סגנונו של המדרש הבא לידי ביטוי בצמצום בכתיבה. צורת כתיבתו מעידה על קשר למדרשי האגדה הארץ ישראליים הקדומים. הארמית הארץ ישראלית המופיעה בו מצביעה על כך שהמדרש נערך בעת התקופה הביזנטית.

תוכן המדרש וחלוקתו

כמו מדרש תנחומא פותחת כל פרשה בשאלה הלכתית ולאחריה בא נוסח התשובה. נוסח התשובה פותח במילים "כך שנו חכמים". רובם של מדרשים אלו מסתיימים בדברי נחמה ובהבעת תקווה לגאולה. נראה כי נוסחים שונים מודפסים ינקו מהתלמוד הירושלמי וממדרשי אמוראים נוספים. מדרש דברים רבה אינו מפרש את ספר דברים על פי סדרו. מספר הפסוקים אשר נכתבו בו הם שלוש עשרה בלבד, מתוך 599 הפסוקים המצויים בספר כולו. מספר הנושאים הכתובים במדרש מועט לעומת הכתיבה המורחבת בספר דברים, אך יחד עם זאת הנושאים במדרש רבים ולעיתים נדונים בהרחבה. פעמים רבות המדרש דן בנושא אחד בלבד המופיע בספר דברים.
היחס לתושבי הארץ הנוכריים טרם כיבוש הארץ בידי יהושע בן נון,  המופיע בספר דברים והצו להשמדתם של עמי כנען, כלל לא נידון במדרש.

שפתו של המדרש

מדרש דברים רבה כתוב בלשון חכמים בעברית ובו מעט מן הארמית, יוונית עתיקה ורומית. המדרש כתוב בסגנון קצר ואין בו תיאורים רחבים על פרשות ספר דברים. שמות החכמים מופיעים ללא תארים וזאת בשונה משאר מדרשי אגדה המוסיפים תארים לאישים המופיעים במדרש.
למדרש דברים רבה לא פורסמה מהדורה מדעית מבוארת. מהדורת המדרש שפרסם שאול ליברמן מלווה במבוא ובפירוש. המדרש הודפס גם על ידי שלמה בובר.
דבי בסרגליק

תחילת דרכה

בסרגליק נולדה ביפו וסיימה את לימודיה האקדמיים בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב ומורה לתיאטרון במכללת לוינסקי. שיחקה בהצגות מוזיקליות ומחזות זמר בתיאטרוני הבימה, והקאמרי, ביניהם "סאלח שבתי" ו"חלון בלהות". הופיעה בתיאטרון לילדים ולנוער, ובתיאטרון הארצי לנוער, שם גם כתבה, ביימה ועיצבה. בפסטיבל עכו ובהפקות פרטיות שיחקה בין השאר בגבירתי הנאווה וצלילי המוסיקה. כמו כן הדריכה שחקנים בהצגות "צלילי המוזיקה" ו"סיפור הפרברים".

קריירת משחק ודיבוב

השתתפה בתפקידי משנה בסרטים זנב של עפיפון", "שמיכה חשמלית ושמה משה", "חסר קצת סוכר", "באזז", "דביל'ה", "מר באום", "פרא", "טיפת מזל" ובתוכניות "זהו זה!", "בסוד העניינים", "כלבוטק", "רמת אביב גימל", "הפוך", "קפה פריז", ו"סיטון".
עסקה בדיבוב בפרסומות ובסדרות הנפשה כגון "אבירי האור הקסום", "נילס הולגרסון", "דורימון", "פרופסור קשת", "דביבוני היער הירוק", "עכבר העיר, עכבר הכפר". בסרגליק אף הייתה המדבבת הראשונה של ארתור ריד, הדמות הראשית בסדרה "ארתור", עד פטירתה.
היא ידועה ביותר בתור "המלאה עם התלתלים החומים" שמשוחחת עם רובי פורת-שובל במערכוני "המשרד המוזר" שבסדרה "בסוד העניינים" (סדרת-ההמשך ל"בלי סודות").
ב-10 במרץ 2005 נפטרה בסרגליק ממחלת הסרטן בגיל 49. היא נקברה בבית העלמין ירקון.
מרשל פולין

מרשל פולין (בפולנית: Marszałek Polski) היא דרגת הקצונה הבכירה ביותר בכוחות המזוינים של פולין.
הדרגה נקבעה ב-19 במרץ 1920 בהחלטתו האישית של יוזף פילסודסקי שגם היה למרשל פולין הראשון. במשך כל שנות קיומה הוענקה הדרגה שש פעמים בלבד. בשנת 1981 הציעה הנהגת המפלגה הקומוניסטית של פולין להעניק את דרגת מרשל פולין לוויצ'ך ירוזלסקי. הוא סירב, באומרו כי: "מרשלים פיקדו על צבאות במלחמה ואני במהלך המלחמה הייתי בסך הכל מפקד מחלקה ".
תנועת חגורה ירוקה

"חגורה ירוקה" הוא שמה של תנועה שורשית  אקולוגית לא ממשלתית שהוקמה ב-1977 בניירובי בירת קניה ביוזמתה של פרופסור ואנגרי מאטאיי, זוכת פרס נובל לשלום לשנת 2004. התנועה הוקמה בחסות ארגון זכויות הנשים  הקנייתי Maendeleo Ya Wanawake.
לתנועה יש גישה הוליסטית לפיתוח סביבתי הדוגלת בשימור הסביבה. המטרה עיקרית של התנועה היא נטיעת עצים שיעצרו את המדבור ויספקו עצי בעירה לאוכלוסייה. מטרות משנה הן שמירה על יערות טבעיים ושכנוע חקלאים לשוב לגידולים שנזנחו בהשפעת הגלובליזציה וגישת היתרון היחסי בכלכלה, גידולים הזקוקים לפחות כימיקלים (דשנים ומדבירי חרקים) המתייקרים משנה לשנה.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 גילתה מאטאיי בעזרת מחקריה כי מדבר הסהרה מתפשט דרומה ואזורים שהיו ירוקים הופכים למדבר, במקביל זיהתה תהליכי בירוא יערות נרחבים בקניה ואת תהליך סחיפת הקרקעות המתלווה להעלמות שכבת השורשים העוצרים בעד הקרקע מלהיסחף.
במקביל לבירוא היערות נאלצו נשים כפריות קנייתיות לצעוד למרחקים גדלים והולכים על מנת להביא עצי בעירה ואיבדו את יכולתן לסייע לכלכלת המשפחה על ידי לקט וקטיף.
התנועה החלה דרכה על ידי כך ששכנעה נשים עניות בקניה לנטוע עצים בסביבת מגוריהן. ולהיאבק בבירוא יערות 
התנועה יצאה את גבולות קניה והפכה לתנועה כלל אפריקאית שנטעה, נכון ל-2007 קרוב ל-30 מיליון עצים. התנועה אומצה על ידי האו"ם. מדינת ישראל הצטרפה ליוזמה בשנת 2007 תוך הצהרת כוונות לנטיעת 6 מיליון עצים. 
במהלך מפגשי הנשים של קבוצות הנטיעה התברר כי התנועה מהווה כוח העצמה נשי וכי נשות הקבוצה מהוות קבוצת תמיכה בנושאי אלימות כנגד נשים, התמודדות עם שכרות הבעלים ומניעתה וחינוך לילדים.
ויקטורס אראייס

ביוגרפיה

אביו של אראייס היה נפח. אמו הייתה בת למשפחה לטבית ממוצא גרמני. הוא למד בגימנסיה בילגבה ובשנת 1930 סיים את לימודי התעודה והתגייס בגיוס חובה לצבא הלטבי. בשנת 1932 למד משפטים באוניברסיטת לטביה אך לא סיים את לימודיו. הוא היה חבר באגודת סטודנטים לאומנית בשם "Lettonija", שסייעה לו למצוא עבודה במשטרת לטביה. הוא קודם לדרגת קצונה ובשנות שלטונו של קרליס אולמניס בלטביה היה קצין זוטר.

לאחר המלחמה

עד 1949 היה אראייס עצור בידי הצבא הבריטי. לאחר מכן היה נהג עבור השלטון הבריטי בדלמנהורסט. הוא שינה את שמו לוויקטור זייבוטס (Viktor Zeibots) והסתייע בממשלת לטביה הגולה בלונדון. לאחר מכן עבד בשמו הבדוי בבית דפוס בפרנקפורט.
בשנות השישים נודע במערב גרמניה על פעולות הרצח שביצע אראייס עם יחידתו. מהגר לטבי מסר מידע על מיקומו של אראייס ועל השם הבדוי ששימש אותו.
אראייס נאסר בשנת 1975 והורשע בשנת 1979. הוא נדון למאסר עולם, נכלא ומת בכלא.
לאו חנין

ביוגרפיה

אריה לאו חנין נולד למשפחה יהודית בווילנה. בהיותו בן 3 (בשנת 1916), בתקופת האימפריה הרוסית, עזב עם משפחתו לחרבין שבמנצ'וריה (צפון סין). שם הצטרף חנין לקבוצה ציונית ולמד היסטוריה יהודית בבית ספר יסודי יהודי. לאחר מכן למד בבית ספר תיכון רוסי. כאשר יפן השתלטה על מנצ'וריה ב-1931, הוא עבר לשאנגחאי, שם למד בבית ספר בריטי, והתנדב בחיל שאנגחאי. הוא הנהיג את בית"ר שאנגחאי, ארגון הנוער הציוני הרוויזיוניסטי.
ב-1937, הוא עבר לקובה שביפן, כדי לעבוד בחברת טקסטיל. הקהילה היהודית הקטנה שם בחרה בו למזכיר הכבוד שלהם. מאוגוסט 1940 עד נובמבר 1941 הגיעו לקובה אלפיים פליטים יהודים פולנים-ליטאים, שניצלו מהשואה על ידי סגן-הקונסול היפני בקובנה ובליטא, צ'יאונה סוגיהארה; הקהילה היהודית בראשות חנין עזרה להם במציאת מגורים, תרומת ציוד רפואי וביגוד, ובטיפול בוויזות שלהם כדי שיוכלו להישאר ביפן (בסיוע שגריר פולין ביפן, תדיאוש רומר).
ב-1942 חזר חנין לשאנגחאי ועבד שם עד סיום מלחמת העולם השנייה. הוא היגר לישראל ב-1948, ולאחר מכן עבר ללוס אנג'לס שבארצות הברית ב-1972.
הוא תיאר את הקהילה היהודית בקובה ואת פעילותיה בראיון מיוחד ב-1999.
נפטר בלוס אנג'לס ב-21 בספטמבר 2008.
שרלוטה, נסיכת פרוסיה

ילדותה

הנסיכה ויקטוריה אליזבת אוגוסטה שרלוטה נולדה בפוטסדאם, ילדתם השנייה ובתם הראשונה של פרידריך, נסיך פרוסיה ורעייתו ויקטוריה, שהייתה בתה הבכורה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
כבר מגיל צעיר הייתה הנסיכה שרלוטה בעלת אישיות מתוחה ועצבנית, ונהגה לעיתים לנשוך את ציפורניה ולקרוע את בגדיה. התנהגות זו העציבה את אמה, ויקטוריה, שניסתה להעניש את שרלוטה על ידי כך שהכריחה אותה ללבוש כפפות או לעמוד מול הקיר עם ידיים קשורות, אולם אמצעים אלו לא עזרו והנסיכה המשיכה להיות הילדה הקשה ביותר במשפחה. לשרלוטה היו גם קשיי למידה, דבר שאכזב את אימה שהייתה בעלת דרישות אינטלקטואליות גבוהות לילדיה. למרות התנהגותה הייתה שרלוטה הנכדה האהובה על סביה וילהלם הראשון, קיסר גרמניה ורעייתו אוגוסטה, שנהגו לפנק אותה ובכך להחמיר את מצבה. שרלוטה הייתה גם קרובה מאוד לאחיה הבכור, וילהלם, ולאחיה הצעיר היינריך.

נישואים

בשנת 1876 התארסה שרלוטה לבן דודה מדרגה שנייה, ברנהרד, נסיך סקסוניה-מיינינגן, שהיה גם הוא נינו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה. הזוג נישא בברלין ב-18 בפברואר 1878, ושנה לאחר מכן ילדה שרלוטה את בתם היחידה, פאודורה. לאחר לידתה של פאודורה הכריזה שרלוטה כי היא לא תלד עוד ילדים ונטשה את חיי המשפחה לטובת חיי החברה של ברלין. הנסיכה פאודורה גדלה עם סדרה של אומנות ובילתה זמן רב עם סבתה, ויקטוריה.
הנסיכה שרלוטה החזיקה בדעות שמרניות ויחד עם סביה ביקרה את דעותיהם הליברליות של הוריה ותמכה במדיניותו של ביסמרק. בשנת 1888 מת הקיסר וילהלם הראשון ואביה פרידריך עלה לשלטון, אולם נפטר לאחר שלושה חודשים מסרטן הגרון ואת הכתר ירש אחיה וילהלם. בשנת 1899 חלתה הקיסרית האלמנה ויקטוריה בסרטן. היא סיפרה על מחלתה לכל ילדיה חוץ מלשרלוטה, משום שלא האמינה שתשמור על כך בסוד.

מותה ומחלתה

בשנת 1914 נפטר אביו של ברנהרד והוא ירש את התואר דוכס סקסה-מיינינגן, אולם נאלץ לוותר על תפקידו עם סיומה של מלחמת העולם הראשונה בשל מהפכת נובמבר. שרלוטה, שסבלה זמן רב מבריאות רופפת, מתה מעט לאחר מכן, ב-1 באוקטובר 1919 בגיל 59.
במהלך מחקר שבוצע בשנות התשעים של המאה ה-20 הוצאו מקברן גופותיהן של הנסיכה שרלוטה ושל בתה פאודורה, שהתאבדה בשנת 1945 לאחר שנים בהן סבלה מבריאות רופפת, כדי לנסות ולגלות מאיזו מחלה סבלו השתיים. לאחר בדיקות גנטיות שנערכו על השיירים התגלה כי השתיים סבלו ככל הנראה ממחלת הפורפיריה, מחלה גנטית הגורמת לבעיות רפואיות וכן לבעיות נפשיות. הנסיכה שרלוטה ירשה ככל הנראה את המחלה דרך אמה, שכן מאמינים כי מחלת הנפש ממנה סבל סבה רבה, ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, נבעה ממחלה זו.
סרט בנות

סרט בנות הוא כינוי עממי לסרטי-נוסחה שקהל היעד העיקרי שלהם הוא נשים. רבים מהסרטים בסוגה קולנועית מדגישים את נקודת המבט הנשית, התלבטויות וקשיים המעסיקים נשים, ומערכות יחסים בין נשים.
ראשיתה של הסוגה כבר בראשית ימי הקולנוע, אז יוחד השם לסרטים שבמרכזם סיפור אהבה רומנטי. מסוף שנות החמישים, ובמיוחד אחרי הופעת "חיקוי לחיים" של דאגלס סירק (1959), יוחד הכינוי לרוב המלודרמות בכיכובן של נשים; לרבים מסרטי האהבה הרומנטיים או הטרגיים, בהם מושא האהבה הגברי מייצג סטריאוטיפ רומנטי; לחלק מהסרטים שבמוקדן הניסיון להבין או לבאר את עולמן של נשים (גם מנקודת מבט גברית); וכמעט לכל הסרטים בהם קו העלילה המרכזי עוסק ביחסים בין נשים (כמו ביחסי רעות נשית, קשרי עבודה ומרות בין נשים, או יחסי אם ובת) או בקשרים משפחתיים; ולכל הסרטים בהם יש סיפור אהבה לסבי שאינו מלווה באלימות.
אסקרבה אנסטסיה

מקור

את האיור של אסקרבה אנסטסיה אייר האמן והסופר הצרפתי ז'אק אראגו  בשנת 1817 במהלך ביקור בברזיל במסגרת משלחת מחקר אליה הצטרף כמשרטט. בביקור זה, שוטט אראגו בנמלים ובשוק העבדים בריו ונחשף לראשונה לעבדות. בשנת 1822, פרסם לראשונה את חוויותיו מהמשלחת בספרו 'Promenade Autour du Monde' – בספר זה תיאר את סלידתו ממצבם המחפיר של העבדים. הספר זכה להצלחה רבה, ובשנת 1839, פרסם אראגו ספר נוסף בשם 'זכרונותיו של עיוור – מסע ברחבי העולם' (Souvenirs d' un aveugle : voyage autour du monde). הספר אמנם פורסם שנתיים לאחר שהתעוור, אולם מופיעים בו איורים רבים שאייר בטרם איבד את מאור עיניו. דמותה של אסקרבה אנסטסיה מופיעה לראשונה בספר זה, אך אראגו מתייחס אל הדמות בלשון זכר. הדמות מישירה מבט חודר אל הצופה, על פיה רסן ועל צווארה קולר ברזל.

אנסטסיה כאייקון דתי

האיור של אראגו החל להיות מקושר לסיפורה של שפחה אפריקאית בשם אסקרבה אנסטסיה, לאחר יותר ממאה שנים ממועד פרסומו. במחצית השנייה של המאה העשרים, דמותה החלה להשפיע על קבוצות קתוליות שחורות בברזיל שמצאו בה מפלט לכאבן הקולקטיבי, וסביב אנסטסיה התפתחה עדת מאמינים גדולה בריו, בסלבדור ובערים גדולות נוספות. חסידיה מאמינים כי היא מסוגלת להשפיע על חייהם, והם הקימו עבורה מקדשים ואף ביקשו מהכנסייה הקתולית להכיר בה כקדושה באופן רשמי. פסלים שנוצרו בדמותה מצויים בבתים פרטיים ובבתי תפילה ציבוריים. כמו כן, דמותה מופיעה בציורים, על מדליונים, על נרות תפילה על כרטיסי תפילה, על חולצות ועל סרטי תפילה שנמכרים בשווקים בברזיל. עבור חסידיה, דמותה אינה מייצגת רק את ההיסטוריה של העבדות אלא של העבדות הנשית בפרט ושל נשים שחורות באופן כללי. 
עד שנות השישים של המאה העשרים, תנועת חסידיה הייתה קטנה. בשנת 1968, מוזיאון האדם השחור בריו (Museum of the Negro) הציג תערוכה לציון ביטול העבדות בברזיל ובה שולב האיור של אראגו, אותו מצא מנהל המוזיאון בבית משפחתו. משום שהמוזיאון קטן, האיור נותר אנונימי באופן יחסי. בשנת 1971, גופתה של הנסיכה איזבל הופקדה למשמורת לשבועיים במוזיאון זה לקראת קבורתה, ואלפי מבקרים הגיעו למוזיאון לצפות בה. האיור של אראגו ניצב לא רחוק מהסרקופג של הנסיכה איזבל, וכך הציבור הרחב נחשף אליו לראשונה. זו הייתה גם הנקודה בה דמותה של אנסטסיה הפכה להיות מזוהה עם הדמות אותה אייר אראגו, ובשנות השמונים התקבל האיור כדיוקן של אנסטסיה. בשנת 1986, תוכנית רדיו ברזילאית פופולרית הפיצה את סיפורה של אנסטסיה, ודמותה הפכה למקור השראה לאחיות שראו בה דמות מרפאה, ולאסירים שמצאו בה השראה לסבלנות בשבי. כמו כן, הפכה דמותה לסמל יופי עבור נשים שחורות.
מבצע מירון

מבצע מירון היה מבצע סריקות שנערך בגזרת החרמון בימים 23-22 ביוני 1967 במטרה לאתר ישראלי שנחטף ללבנון.

תיאור האירוע

ב-21 ביוני 1967 יצאו שני אזרחים חובבי טבע מבית ספר שדה שבהר מירון לאסוף דוגמאות של צמחים בפתחת נחל שיאון (ואדי עַסַל). בעודם מסיירים בנחל פתחו רועים לבנוניים באש אוטומטית לעברם. השניים ניסו להימלט, אך רק אחד מהם הצליח להיחלץ ולדווח למשטרה על התקרית. השני, יחיאל מדור-חיים, נעדר. ב-22 ביוני בשעה 18:00 הורה אג"ם פיקוד הצפון לחטיבת גולני לצאת ל'מבצע מירון' - סריקת כל המזרעות (חוות חקלאיות) ומשכנות הרועים שעל מורדות החרמון משני צידי ואדי עַסַל.
אזור זה אומנם נכלל בהתאם להסכם הפסקת האש בתוך השטח שבשליטת צה"ל, אך מעולם לא נסרק. בשעה 21:00 התכנסה קבוצת פקודות בגדוד 13, ועליו הוטלה המשימה. למילוי המשימה הוקצו לגדוד מחלקה מסיירת גולני ומסוק תובֶלֶת סער סיקורסקי S-58 שינחת בקֻנֵיטְרַה באור ראשון, וכן יימצא מטוס קל לקישור ולממסר בשדה הנחיתה בקֻנֵיטְרַה. הגדוד התארגן בחמישה כוחות סריקה, ולכל אחד מהם נקבע אזור סריקה. כמו כן היה כוח עתודה גדודי בפיקוד המג"ד, ומניינם של כל הלוחמים עמד על 160. בשעה 02:00 במשוער הגיעו כוחות הגדוד לכפר הדרוזי עֵין קֻנִיֶה. לאחר תדריך קצר שנתנו המפקדים ללוחמים הם החלו לטפס המעלה ההר. פלוגה ד בפיקודו של סרן יעקב בז'ה, פשטה על כפר קטן בשם מַזְרַעַת גַ'בֶּל סִירִי. בדרכה לשם עברה דרך הכפר הנטוש ג'וּבַּתַּה אֶ-זֵית (כיום נווה אטי"ב) וממנו ירדה בשביל סלול, חצתה את נחל ג'וּבַּתַּה, והמשיכה לנוע בשביל המוביל לבִּרְכֶּת חַפוּר. ממנה פילסה דרכה מערבה כשלוש שעות במורדות התלולים והמכוסים בצמחייה סבוכה מאוד ובסלעים משוננים. מעט לפני עלות השחר הגיעה לקרבת היעד, שהתברר שהיה נטוש, ואין בו נפש חיה. לאחר התארגנות קצרה המשיכה הפלוגה לסרוק לאור היום את שלוחת סירין שעליה נמצאה, עד שהגיעה לערוצו העמוק של ואדי עַסַל. לאחר ירידה במדרון התלול הגיעה הפלוגה לערוץ הנחל שהייתה בו זרימה די חזקה של מים צלולים וקרים, והלוחמים יכלו לשטוף את הפנים המיוזעות ולהרוות את צימאונם ממימיו.
בו בזמן סרקו עוד ארבעה כוחות את החוּרבות (ח'ירבות) שעל גדתו המערבית של הוואדי. צלפי 'המחלקה המיוחדת' של הפלוגה המסייעת ירו ירי מונע לעבר בתים חשודים. במהלך הבוקר נסרקו כל ה'מזרעות' והחורבות בכללן: חַ'לֶת אֶל-עַ'זַלֶה, מַזְרַעַת קַפְוַה, מַזְרַעַת זֵבְּדִין, פַשְׁכּוּל, רַמְתַא וגַ'בֶּל רוּאוּס לימים נקרא הר דב. במהלך הסריקות נפתחה אש לעבר תושב חַ'לֶת אֶל-עַ'זַלֶה שניסה להימלט, והוא נהרג. כל התושבים שנמצאו בחורבות נחקרו, עשרה בתים פוצצו לוחמי הסיירת שהונחתו ממסוק סיקורסקי S-58. שישה תושבי מַזְרַעַת זֵבְּדִין נעצרו לחקירה. רוב תושבי ה'מזרעות', רועים לבנונים מהכפרים הלבנוניים שַׁבְּעַה ושׁוּבַּא, נמלטו לכפריהם. הנעדר לא נמצא. לאחר שכוחות הגדוד סיימו לסרוק את הערוץ שבמעלה הנחל, הם ירדו לעבר פתחת הנחל, סמוך לקיבוץ דן, שאליו הגיעו בשעות אחר-הצהריים. ארבעה ימים לאחר מכן הודיע ארגון הצלב האדום למשרד החוץ שנמצא בידם שבוי ישראלי בשם יחיאל מדור-חיים.
וידאל די טולוזא

חיבורו

ר' וידאל כתב את הפירוש 'מגיד משנה' על חלק מחיבורו של הרמב"ם היד החזקה. בידנו מצויים פירושיו לשישה מספרי היד החזקה: זמנים, נשים, קדושה, נזיקין, קניין ומשפטים.
חיבורו זה של ר' וידאל, מגיד משנה, נחשב ומוערך מאוד בקרב חכמי ישראל. חיבור זה הוא מהחשובים שבין נושאי כליו של הרמב"ם, כך למשל בהקדמת רבי שלמה מחלם לחיבורו 'מרכבת המשנה' מכונה הרב המגיד בדרך מליצה 'ראש השלישים' (ואגב, כרבים אחרים בעל מרכבת המשנה לא יודע את שם בעל ה'מגיד משנה', וכותב אודותיו "אחד קדוש מדבר ... לא נודע מה שמו ואיה מקומו"). כשיש מחלוקת בפירוש דבריו של הרמב"ם, נוטים לפסוק כדבריו של המגיד משנה.
מקובל לשייך את דרכו של ר' וידאל בפירושו בהלכה מסוימת, לדבריו של הרשב"א באותו נושא. לכן, כשיש ספק או מחלוקת בהבנת דברי הרשב"א, נוטים להכריע על פיו.
מלבד חיבורו על הרמב"ם, יוחס לר' וידאל בטעות פירוש על ספר איוב, שבאמת נכתב על ידי חכם אחר, העונה אף הוא לשם וידאל. כמו כן יוחס לו גם פירוש בערבית לספר 'תועלת ההגיון' של הפילוסוף המוסלמי אל-ע'זאלי, אך גם חיבור זה אינו שלו, אלא של רבי משה הנרבוני.

ר' וידאל ור' חיים ויטאל

בספר החזיונות של ר' חיים ויטאל תלמיד האר"י, מספר ר' חיים ויטאל כי האר"י אמר לו כי יש בנשמתו גלגול מנשמת ר' וידאל (כנראה עקב הדמיון בשמות, שכן פירוש השם 'וידאל'/'ויטאל' הוא 'חיים'). על פי המסופר שם, ר' וידאל חטא כאשר שגה בדיני נידה אשר פסק לאישה אחת, ועל כן הוצרך לשוב בגלגול, ור' חיים הוא תיקונו של ר' וידאל. תיאור דומה מופיע גם בשער הגלגולים לרח"ו (הקדמה ל"ח), שם מציין ר' חיים ויטאל כי הסיבה שנתגלגל בו וידאל היא התעמקותו היתירה בחכמת העיון, היינו הפילוסופיה, במקום בחכמת הזוהר.
אורי סיון

ביוגרפיה

סיון נולד בקיץ 1963 בסן פרנסיסקו, הבכור מארבעת ילדיהם של אילנה פטקי (בתה של הנבלאית קלרי סָרְבַש) ורפאל סיון|רפאל (רפי) סיון (זוסמן), מומחה לבקרה אוטומטית, לימים פרופסור בטכניון. המשפחה שהתה באותה עת בארצות הברית במסגרת פוסט-דוקטורט של האב. לאחר שירותו הצבאי למד בחוג לקולנוע וטלוויזיה של אוניברסיטת תל אביב בין השנים 1985–1991. לאחר שסיים את לימודיו, ביים עם סטודנט נוסף מהמגמה, ארי פולמן, סרט קולנוע דוקומנטרי בשם שאנן שיא, שהנציח את אירועי מלחמת המפרץ הראשונה, ובמיוחד את השתלשלות העניינים באולפני הרדיו המאוחדים של קול ישראל וגלי צה"ל בעת שנפלו הטילים הראשונים. באותה שנה השתתף הסרט בטקס פרס אופיר, והשניים קיבלו את הפרס בקטגוריית הסרט הדוקומנטרי.
בשנת 1996 ביים וכתב, יחד עם ארי פולמן, סרט נוסף בשם "קלרה הקדושה", בכיכובם של לוסי דובינצ'ק, חליל אלוהב, מאיה מרון וג'וני פיטרסון. הסרט זכה לשבחי הביקורת ולאהדת הקהל. בטקס פרסי אופיר לאותה שנה זכה בשש קטגוריות, ביניהם: הפרס לשחקנית הראשית (דובינצ'ק), לסרט וכן לשני הבמאים, פולמן וסיון. לאחר מכן השתתף הסרט בפסטיבל ארצות הברית לקולנוע ואף זכה בפרס מיוחד בפסטיבל קרלובי וארי שבצ'כיה.
בשנת 1997 פנה סיון לעבר קריירה טלוויזיונית, וכתב וביים, יחד עם איתן פוקס, את סדרת הטלוויזיה המצליחה "פלורנטין", בה השתתפו איילת זורר וקארין אופיר. "פלורנטין" זכתה להצלחה בקרב קהל הצופים, ושודרה במשך שלוש עונות בערוץ השני. ב-1998 השתתף סיון בפרויקט "סיפורים קצרים על אהבה" של שידורי קשת, כשכתב וביים את הסרט הקצר "דומינו" שזכה בפרס הסרט הקצר של השנה בפסטיבל הקולנוע בבריטניה, ובפרס הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר בפסטיבל אתונה לקולנוע. לאחר מכן השתתף וזכה בפרסים מיוחדים בפסטיבלים בניו יורק, סלובקיה ופלרמו.
בשנת 2001 החל לכתוב את עונתה השלישית של סדרת הטלוויזיה המצליחה של הוט 3 "שבתות וחגים", בכיכובם של אלון אבוטבול וליאור אשכנזי. "שבתות וחגים" זכתה להצלחה הן בקרב הקהל והן בקרב המבקרים, זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה ובפרס מסך הזהב. בשנת 2003 כתב וביים את סרט הטלוויזיה "הייתה לי ילדות מאושרת".
בשנת 2005 השתתף, ביחד עם צוות נוסף של כותבים ובמאים, שכלל, בין היתר, את ניר ברגמן ועוזי וייל בכתיבת התסריט, הבימוי והעריכה של סדרת הדרמה "בטיפול", בכיכובם של אסי דיין, איילת זורר ומאיה מרון. "בטיפול" הייתה להצלחה ואף זכתה לאדפטציה אמריקאית משלה. כיום היא נחשבת לאבן דרך ול"סדרת מופת" בתעשיית הטלוויזיה המקומית. כמו כן, סיוון החל ללמד קולנוע במכללת ספיר.
בשנת 2008 הופיע בתפקיד עצמו בסרט הקולנוע המונפש "ואלס עם באשיר", שביים חברו ליצירה ארי פולמן.
בשנת 2011 ביים את מיני-סדרת הדרמה "יחפים".
בשנת 2016 ביים את סרטו העלילתי השני - "הרמוניה", אשר עלה לאקרנים בשנת 2018. הסרט, בכיכובם של אלון אבוטבול, טלי שרון ויאנה יוסף, הוא מעין גרסה מודרנית לסיפור התנ"כי של אברהם, שרה והגר.
בשנת 2019 ביים את סדרת הדרמה מונא ששודרה בערוץ כאן 11 וביוטיוב. הסדרה עוקבת אחר חייה של מונא עבוד, צלמת ערביה המתגוררת בתל אביב.
סיון נשוי לגלית ולהם חמישה ילדים. המשפחה מתגוררת בקיבוץ בית ניר.
דני שטרית

דני שטרית (נולד ב-1948 במרוקו), עיתונאי, עורך ומשורר ישראלי.

ביוגרפיה

שטרית שירת בחיל הים בספינות הטורפדו. לאחר שחרורו מצה"ל החל לעבוד כעיתונאי במספר עיתונים, בעיקר בתחום הספורט. את דרכו העיתונאית החל ככתב ספורט בעיתון "חדשות הספורט", וכן בעיתון "על המשמר".
שטרית עבד במעריב במשך כשלושים שנים, ובמסגרת עבודתו סיקר אירועי ספורט שהתרחשו באזור הגליל. בין השאר הוא סיקר את צליחת הכנרת, טורניר בנדל בהשתתפות מכבי תל אביב וקבוצות ידועות מאירופה, ומרתון טבריה השנתי. כמו כן, הוא סיקר את קבוצת הפועל טבריה עד שזו התפרקה ב-1988, וכן את מכבי טבריה בכדורסל ובית"ר טבריה.
לאחר מכן עבד בעיתונים אזוריים שונים. כמו כן, הוא שימש כשדרן בתוכנית הרדיו שירים ושערים, וכשדרן ספורט בקול השלום של אייבי נתן ותחנות רדיו אזוריות נוספות. במקביל לעבודות אלו הוא החל לפרסם את שיריו בכתבי עת לשירה.
שטרית הוציא לאור ב-1994 ספר שירה בשם "בחותם האצילות". הספר זכה לביקורות טובות, והשירים הכלולים בו הם בעיקר שירי אהבה.
נשוי למרים לבית זילברשטיין. לזוג יש שתי בנות נשואות, בן אחד, ושלוש נכדות ונכד אחד
מנטיקור

המנטיקור או המנטיקורוס הוא יצור מיתולוגי אשר שורשיו בסיפורי המיתולוגיה היוונית ובמיתולוגיה הפרסית. 
הוא מתואר כיצור קסום ומפלצתי בעל ראש כשל בן אדם זקן, גוף של אריה, זנבו מלא קוצים רעילים אשר הוא יורה אל טרפו או אל אויביו.
לעיתים המנטיקור ניחן ביכולת דיבור.
המנטיקור מופיע בכמה ספרי פנטזיה, למשל הארי פוטר שבו הוא אחת החיות אשר יוצרות את הסקרוט פוץ התחת, ובספר השלישי של סדרת "פרסי ג'קסון והאולימפיים" (וקללת הטיטאן),  מופיע מנטיקור בשם ד"ר קוטס. כמו כן המנטיקור גם מופיע בספרה של הולי בלק עלילות ספיידרייק ובמדריך השימושי מאת ארתור ספיידרוויק. 
והמנטיקור מופיע גם בסדרה מרלין.