google/wiki40b huggingface dataset:
שיר שייזכר

תקציר העלילה

פרדריק שופן (קורנל ויילד) הוא פסנתרן צעיר ומבטיח המלווה כל הזמן על ידי מורו ומלווהו לחיים יוזף אלסנר (פול מוני). הוא פטריוט נלהב וביחד עם אלסנר הם משתתפים בישיבה עם חברי מחתרת שמוסרים להם שהרוסים טובחים בפולנים.
שופן מנגן בנשף מהודר לפני ראשי השלטון הפולני. לפתע נכנס המושל הרוסי של פולין, פרדריק מפסיק את נגינתו, מודיע שלא ינגן לפני שליח הצאר הטובח בבני עמו ומסתלק. בלילה הוא נפרד מחבריו במחתרת ובהם קונסנטיה (נינה פוש) וביחד עם אלסנר הם בורחים מפולין ומגיעים לפריז.
בעזרתו של פרנץ ליסט (סטפן בקשי) מסכים האמרגן המפורסם פלייל להחתים את שופן לאחר שהוא שומע את ליסט ושופן מנגניפ ביחד את הפולונז ההירואי של שופן.
אלסנר לוקח את שופן למסעדה מהודת בה הוא נפגש לראשונה עם ז'ורז' סאנד (מרל אוברון) הלובשת מכנסיים. הוא מוצא חן בעיניה והיא מזמינה אותו להופיע בנשף מפואר אצל הדוכס מאורליאן. ליסט המפורסם מבקש להחשיך את האולם ובמקומו מנגן שופן. הדבר מתגלה רק לאחר שסאנד מאירה שוב את האולם והוא זוכה לתשואות ומתפרסם.
שופן עובר לגור בביתה הכפרי של סאנד ואחר כך הם עוברים למיורקה שם מתעסק שופן כל הזמן בכתיבה למורת רוחה של סאנד. לבסוף הם חוזרים לצרפת.
המרד הפולני מדוכא, קונסטנטיה בורחת מפולין עם שקית מלאה באדמת פולין ומבקשת מאלסנר שימסור זאת לשופן. אלסנר נפגש עם שופן לאחר רסיטל, מודיע לו על כישלון המרד, מוסר לו את השקית ואומר כי עתה דרוש כסף לשחרור הכלואים הפולנים.
זה מצית את הזיק הפטריוטי בשופן. סאנד מבקשת ממנו שייתמסר רק לעבודתו ויזנח את ההופעות אך הוא מחויב נפשית לעמו. הם נפרדים בכעס ושופן יוצא למסע הופעות מתיש. בריאותו מתערערת והוא משתעל עם דם על הקלידים כתוצאה משחפת.
לבסוף שופן שוכב גוסס. אלסנר מוצא את סאנד מדגמנת לצייר אז'ן דלקרוא ומבקש ממנה שתבוא למיטת שופן אך היא מסרבת. שופן מת כשלידו אלסנר וקונסנטיה.
קרוסל (סרט)

תקציר העלילה

בילי ביגלו (גורדון מקריי) עובד ככרוז על קרוסלה של מולין (אודרי כריסטי), מזמין אנשים ובעיקר נערות לקרוסלה ועוזר להם להתיישב על הסוסים.
יום אחד מגיעה לקרוסלה ג'ולי ג'ורדן (שירלי ג'ונס) וחברתה קארי (ברברה רואיק). בילי מעלה אותה לקרוסלה ומזמין אותה לפגישה. בפגישה הם מתאהבים ושרים את הדואט "אם אהבתי אותך" ("If I Loved You"). בילי מפוטר מעבודתו על ידי מולין בעלת הקרוסלה המקנאה על אהבתו לג'ולי וג'ולי מפוטרת לאחר שסירבה למעבידה לחזור בזמן לעבודתה במפעל.
הם מתחתנים בחתונת בזק וגרים אצל נטי, בת דודתה של ג'ולי (קלרמיי טרנר), המפעילה מסעדה בחוף. בילי מובטל ומתגלה גם כעצלן, ובוויכוחים עם ג'ולי הוא מכה אותה לעיתים אך היא מבליגה.
באביב מתכנסים צעירים במסעדה של נטי ושרים ורוקדים "יוּני פורץ לכל עבר" ("June Is Bustin' Out All Over").
מולין, בעלת הקרוסלה, מגיעה למסעדה ומשכנעת את בילי לנטוש את ג'ולי ולחזור לעבודתו הקודמת בקרוסלה. הוא כמעט מסכים אך אז מודיעה לו ג'ולי שהיא בהריון. הוא משלח את מולי ומבטיח לג'ולי שמכאן ואילך הוא יהיה בסדר. הוא הולך לחוף הים ופותח במונולוג בשירה על בנו/בתו העתידים להיוולד.
ג'יטר קרייגן (קמרון מיצ'ל), חבר של בילי, משכנע אותו להצטרף אליו בתוכנית לשדוד את בעל המפעל, באסקום, כדי לזכות בכסף במהירות. תחילה הם יוצאים במספר סירות עם חברים נוספים לפיקניק של צדפות באי. לאחר אכילה ושירה הם עוזבים בסירה לכיוון הנמל. ניסיון השוד נכשל, באסקום פותח באש, ג'יטר נמלט אך בילי מועד במנוסתו, נופל על סכינו ונפצע קשה.
כשהחוגגים חוזרים, מוצאת ג'ולי את בילי הגוסס ומתחילה לבכות, אך בת דודתה נטי מחבקת אותה ומעודדת אותה בשיר "לעולם לא תצעדי לבד" ("You'll Never Walk Alone").
כעבור 15 שנים מקבל בילי הנמצא בעולם הבא למעלה בשמיים ומסדר את הכוכבים, רשות לרדת למטה לזמן קצר. הוא רואה את בתו לואיז (סוזאן לאקי) ואת הלעג שהיא סובלת בגללו (מוצג בצורת בלט). הוא מגיע לביתה של ג'ולי, ולזמן קצר הוא נראה. לואיז פוחדת ממנו ומנסה לברוח, אך הוא סוטר על כף ידה ומשאיר לה כוכב שגנב מלמעלה. ג'ולי יוצאת אך לא רואה דבר אבל כשלואיז נותנת לה את הכוכב היא מאמצת אותו לליבה.
בילי מקבל אישור להיות נוכח (בלתי נראה) בטקס הגמר של לואיז שכולם שרים בסופו את "לעולם לא תצעדי לבד" וחוזר לעולם הבא.
פיליפ קלודל

ביוגרפיה

פיליפ קלודל נולד וגדל במחוז לורן. לאחר שלמד בננסי, שירת קלודל במשך 11 שנים כמורה לספרות בבתי סוהר. הקשר עם האסירים שימש לו השראה לסיפורים קצרים, רומנים ותסריטים. 
ספרו הידוע ביותר של קלודל הוא "הנפשות האפורות", שזכה במספר פרסים בצרפת ובשוודיה ותורגם לשפות רבות, בהן עברית. הספר השיב לתודעה הספרותית את המתיחות הצרפתית-גרמנית של מלחמת העולם הראשונה.
ב-2008 ביים את הסרט הצרפתי "לאהוב אותך מאז" (Il y a longtemps que je t'aime). 
קלודל נסע פעמים רבות לאינדונזיה, ופגישותיו באי סולאווסי עם בני שבט הטוראג'ה, שימשו להשראה לספרו "העץ של בני טורג'ה".
סטרטפורד על האייבון

מקור השם

מקור שם העיר הוא הלחם מילים של המילה strǣt באנגלית עתיקה שפירושה רחוב או דרך והמילה ford שהוראתה נקודת חצייה טבעית של נחל. המילה avon היא המילה הקלטית לנחל.

היסטוריה

במקום נוצר ישוב בעת הפלישה של האנגלו-סקסונים במאה ה-7. בשנת 1196 העניק המלך ריצ'רד הראשון צ'רטר מלכותי לקיום שוק במקום ועל ידי כך הכריז עליו למעשה כעיר. הציר המרכזי של העיר מימי הביניים, לארכו הוקמו מבני הציבור העיקריים, בתי הגילדות, כמו גם בתיהם של הסוחרים העשירים הוא ה-Spine ("חוט השדרה") המשתרע ממרכז העיר לכנסיית השילוש הקדוש, המשמש עד היום כציר התיירות המרכזי של העיר. ב-1318 נבנה גשר עץ שחיבר בין שתי גדות האייבון. ב-1480 הוקם במקומו גשר אבן הניצב עד היום בשם "גשר קלופטון" (Clopton Bridge). ב-1553 נוסדה בעיר עירייה. ב-1564 היו בעיר כ-2,000 תושבים שעסקו במסחר ובתעשייה זעירה כגון מקצועות עיבוד צמר (צביעה, עיצוב טקסטיל וכו'), עיבוד עורות ונפחות. באותה שנה נולד בעיר ויליאם שייקספיר (הוא עזב ללונדון ב-1587, עשור לאחר מכן רכש בעיר הולדתו בית מפואר בשם New Place ועם מותו ב-1616 נקבר בעיר).
בשנים 1607–1638 חי בעיר ג'ון הארוורד, סבו של ג'ון הרווארד, מייסד אוניברסיטת הרווארד.
התיעוד הראשון של העלאת מחזה של שייקספיר עצמו בעיר, הוא משנת 1748 כאשר מנהל בית הספר המקומי, פארסון ג'וזף גרין, העלה מחזה שהכנסותיו הוקדשו לשיפוץ מצבת קברו של שייקספיר. מבנה התיאטרון הראשון שהוקם בעיר לצורך העלאת מחזות שייקספיר היה ביתן זמני שנבנה בשנת 1769 על ידי דייוויד גאריק בצורת רוטונדה.
ב-1816 חוברה העיר באמצעות תעלה למערכת התעלות הבריטית וב-1859 חוברת לרשת הרכבות, דבר שהוביל לזינוק בתיירות לעיר, ערש לידתו של המחזאי האנגלי החשוב. כבר ב-1847 נרכש בית ילדותו של שייקספיר על ידי קרן מיוחדת שנועדה להנצחתו ולשימור המורשת הבנויה מתקופתו (Shakespeare Birthplace Trust) והפך למונומנט הנצחה ומוזיאון. בשנת 1875 תרם צ'ארלס אדוארד פלואר, יצרן משקאות מקומי, מגרש בצמוד לגדת נהר האיבון והחל לאסוף כספים להקמת מבנה תיאטרון קבוע להעלאת מחזות שייקספיר. התיאטרון, שהכיל 700 מושבים, נפתח ב-23 באפריל 1879 בהופעה של "מהומה רבה על לא דבר". מבנה התיאטרון, שהיה בנוי סגנון נאו גותי בלבנים אדומות תוכנן על ידי חברת דוגשאן ואנסוורת' (Dodgshun and Unsworth). המחזאי ג'ורג' ברנרד שו ביקר את המבנה ואמר כי מדובר במבנה מרשים אך אינו ראוי לתיאטרון. הלהקה והמבנה נשאו את השם "התיאטרון לזכר שייקספיר" (Shakespeare Memorial Theatre), בשנת 1925 קיבל התיאטרון הרשאה מלכותית והלהקה החלה להקרא רויאל שייקספיר קומפני. מבנה התיאטרון עלה באש ב-6 במרץ 1926. בינואר 1928 זכתה האדריכלית אליזבת סקוט בתחרות שנערכה להקמת המבנה החדש. היה זה המבנה הציבורי החשוב הראשון שנבנה בממלכה המאוחדת על פי תוכניות של אדריכלית. סקוט תכננה מבנה בסגנון אר דקו, והמבנה נחנך ביום הולדתו של שייקספיר - 23 באפריל 1932. מבנה זה נותר בשימוש עד שנת 2007, עת עבר המבנה שיפוץ נרחב. בשנת 1986 נפתח "תיאטרון הברבור", מבנה נוסף עבור להקת הרויאל שייקספיר קומפני במיקום בו עמד מבנה התיאטרון משנת 1879.
בשנת 1964 נפתח בעיר מרכז שייקספיר (Shakespeare Centre) לריכוז הפעילויות התיירותיות, מוזיאוניות, חינוכיות ותיאטרוניות הקשורות בשייקספיר.

כלכלה

כלכלת העיר נסמכת בעיקר על תיירות-שייקספיר, מקור לא אכזב למבקרים באתרי חייו והנצחתו כמו גם בהפקות תיאטרון רפרטואריות ופסטיבלים. כך שענף תעסוקה מרכזי הם מקצועות התיירות, מלונאות והסעדה.
מעסיקים נוספים הן חברות שירותים, קמעונאות ומפעלי ייצור לסירות ולאופניים.
כובע טמבל

כובע טמבל הוא כובע בד דמוי קערה, בלא מצחיה ובלא שוליים בולטים.

מבנה ושימוש

כובע טמבל תפור מחמש פיסות בד. ארבע מהפיסות הן בצורת גזרה והן תפורות כך שהקדקודים של ארבעתן נוגעים זה בזה וכל שוק של כל גזרה תפור לשוק של גזרה אחרת. כך יוצרות הגזרות מבנה דמוי קערה. פיסת הבד החמישית היא בצורת טבעת. קצה אחד של הטבעת תפור לבסיסי גזרות הבד היוצרות את מבנה הקערה כך שהטבעת מעמיקה את מבנה הקערה.
לכובע טמבל אין מצחייה ואין שוליים. כאשר חובשים את הכובע, קדקודי גזרות הבד מונחים על קודקוד הראש וטבעת הבד מקיפה את הראש ומונחת על המצח, האוזניים והעורף. יתרונו הוא בכך שניתן לקפלו בקלות ולהכניסו לכיס, ולכן התאים לעובדים שעות רבות בשמש. בניגוד לכובע הפטרייה, הדומה לו בצורתו הכללית, אולם הוא בעל שוליים ולכן הוא מכיל יותר בד. את כובע הטמבל קל יותר לדחוף לכיסים של מכנסיים בעלי גזרות שונות והוא אינו דורש את הכיסים הגדולים של מדי צה"ל. מחירו של כובע הטמבל הוא זול משום שקל לתפור אותו ממעט שאריות בד.

כובע טמבל בישראל

כובע הבד היה נפוץ בין יהודי ארץ ישראל באמצע המאה העשרים והיה, עד לשנות השבעים אחד מסימני ההיכר של הישראלי הטיפוסי, ה"צבר". כובע הטמבל הונצח גם בתרבות הישראלית. הבדרן בומבה צור אמר במערכון המפורסם שלו "אוכל, קדימה אוכל" את המשפט "ולטמבל קנינו כובע ילד". גברי בנאי חובש כובע טמבל במערכון "הילד אוסף בולים" של הגשש החיוור. דודו טופז חבש כובע טמבל במערכון "משפחה בטיול" (משה והאורנג'דה). הקריקטוריסט דוש צייר את שרוליק, האזרח הישראלי הטיפוסי עם כובע טמבל. בעולם כובע זה פחות מוכר (קריקטוריסטים רבים שמציירים את הישראלי הטיפוסי מציירים אותו כיהודי חרדי).
סטייפלס סנטר

היסטוריה

בניית ההיכל החלה בשנת 1998 והסטייפלס סנטר נפתח שנה לאחר מכן, ב-17 באוקטובר 1999. בנייתו של הסטייפלס סנטר מומנה על ידי חברת לוס אנג'לס ארנה וחברת סטייפלס, חברה לאספקת ציוד משרדי, בעלות של 375 מיליון דולר. ההיכל נקרא על שמה של חברת סטייפלס לאחר שרכשה את הזכויות על שם ההיכל. ההיכל נפתח בהופעה חגיגית של ברוס ספרינגסטין ולהקת ה-E Street Band. ההיכל משמש כאולמם הביתי של קבוצות ה-NBA – הלוס אנג'לס לייקרס והלוס אנג'לס קליפרס, של קבוצת ה-WNBA – הלוס אנג'לס ספארקס ושל קבוצת ה-NHL הלוס אנג'לס קינגס. בעבר שימש גם כמשכנן של קבוצת ה-NBDL – הלוס אנג'לס דיפנדרס ושל קבוצת ה-AFL הלוס אנג'לס אוונגרס.
ההיכל זכה בתארים "ההיכל החדש הטוב ביותר" (2000) ו"היכל השנה" (2000, 2001) מטעם מגזין פולסטאר. כיום הסטייפלס סנטר נחשב לאחד מהיכלי הספורט המתקדמים והמפוארים בארצות הברית ובעולם.
זרם חשמלי

זרם חשמלי הוא מדד לתנועה מכוונת של מטען חשמלי. 
יחידת הזרם החשמלי במערכת היחידות הבינלאומית SI היא אמפר, או קולון לשנייה, והיא קרויה על שמו של הפיזיקאי הצרפתי אנדרה מרי אמפר. את הזרם ניתן למדוד באמצעות מד זרם, הנקרא בלועזית אמפרמטר.

תנועת מטענים

במעגלים חשמליים, חלקיקים טעונים נעים בתווך מוליך כתוצאה מהמתח החשמלי, או הפרש הפוטנציאלים, השורר בין שני קצות המוליך. אלה הטעונים במטען חיובי ינועו מהפוטנציאל הגבוה לפוטנציאל הנמוך, ואילו אלה הטעונים במטען שלילי ינועו בכיוון ההפוך. 
לצורך הגדרת הזרם, יכול המטען החשמלי שבו נעשה שימוש להיות שלילי, חיובי או מעורב. דוגמה לזרם של מטען שלילי הוא זרם אלקטרונים הזורם במעגל חשמלי. זהו הזרם הנפוץ ביותר. לעומת זאת, זרם של מטען חיובי ניתן לראות בזרם של יונים חיוביים באלקטרוליט. מקובל לקבוע את כיוון הזרם מהפוטנציאל הגבוה לנמוך, ככיוון תנועתו של המטען החיובי, אף על פי שברוב המקרים, המטען הזורם בתווך הוא שלילי. לכן, כאשר מדובר בזרם של מטענים שליליים, הזרם מסומן למעשה בניגוד לתנועת המטענים. לעיתים, ההתייחסות לזרם היא כתנועת המטענים עצמה.

חוק אוהם

אחד החוקים הבסיסיים במעגלים חשמליים הוא חוק אוהם. זהו חוק אמפירי שנתגלה על ידי הפיזיקאי הגרמני גאורג אוהם, ולפיו בחומרים מסוימים ובטמפרטורות מסוימות המתח החשמלי שבין קצותיו של מוליך עומד ביחס ישר וקבוע לזרם הזורם דרכו. יחס זה הוא ההתנגדות החשמלית המאפיינת את החומר. בצורה מתמטית, ניתן לבטא את חוק אוהם כך: , כאשר המתח מסומן באות V וההתנגדות באות R. זאת אומרת שככל שהמתח גבוה יותר, או ככל שההתנגדות נמוכה יותר, הזרם חזק יותר.

זרם ישר

זרם ישר הוא זרם השומר על מגמה קבועה, כלומר, אינו הופך את כיוונו. מונח זה מתייחס לכל צורה של זרימת מטענים בכיוון אחד, בין אם עוצמת הזרימה קבועה ובין אם היא משתנה או פועמת. זרם מסוג זה ניתן להפיק, למשל, מסוללות ומתאים סולריים.

זרם חילופין

זרם חילופין הוא זרם שהופך את כיוונו באופן מחזורי סינוסואידלי. אחד היתרונות הבולטים של זרם זה הוא שהמתח שיוצר אותו ניתן להעלאה או להורדה באמצעות שנאים. בכך ניתן להעביר אותו על פני מרחקים גדולים מבלי לגרום להתחממות יתרה של הכבלים המעבירים אותו, זאת על ידי העלאת המתח והקטנת הזרם החשמלי הגורם להפסדים בהעברת האנרגיה החשמלית בקוים ארוכים. משום כך, זרם מסוג זה הוא הזרם הזורם ברשת החשמל הארצית.

זרם חשמלי ומגנטיות

מטענים בתנועה יוצרים שדה מגנטי סביבם, לכן קיומו של זרם מעיד על שדה מגנטי סביב התווך בו נעים המטענים. לפי חוקי ביו-סבר ואמפר, עוצמת השדה המגנטי תלויה בעוצמת הזרם. כמו כן, שינוי בשטף מגנטי גורם ליצירה של זרם חשמלי. תופעה זו, המכונה השראה אלקטרומגנטית, היא הבסיס לייצור זרם חילופין (על ידי גנרטור או דינמו) ולפעולתו של השנאי.
פלדה מסוגסגת

פלדה מסוגסגת (באנגלית: high speed steel או HSS) היא קבוצת משנה של פלדת כלים, המשמשים ככלים בעיבוד שבבי.
היא משמשת לעיתים קרובות ללהבי מסורים חשמלים ומקדחים.
פלדה מסוגסגת החליפה את כלי הפלדה הישנים, שהיו עשוים מפלדת פחמן גבוה, שהיה בשימוש נרחב עד שנות 1940. המעבר נבע מהיכולת לעמוד בטמפרטורות גבוהות יותר, מבלי לאבד את מזגו (קשיות). תכונה זו מאפשרת לפלדה המסוגסגת לחתוך מהר יותר מאשר פלדת פחמן גבוהה, ומכאן השם בלעז 'פלדת מהירות גבוהה'. בטמפרטורת החדר, לאחר ביצוע הטיפול חום המומלץ, פלדה מסוגסגת בעלת קשיחות גבוהה (מעל קשיות רוקוול 60) והתנגדות שחיקה (קשורה בדרך כלל לתוכן טונגסטן ונדיום המשמשים לעיתים קרובות ב- HSS) בהשוואה לפחמן ולפלדות של כלי עבודה אחרים.
סוכצ'ב

יהודי סוכצ'ב

יהודים גרו בעיר במשך כ-600 שנה, חסידות סוכטשוב התפתחה בעיר זו על ידי רבי אברהם בורנשטיין (ה"אבני נזר"), שגם הקים ישיבה במקום, ואשר קברו נמצא בבית העלמין היהודי בעיר.
במלחמת העולם הראשונה נכבשה העיר הלוך ושוב בידי הגרמנים והרוסים, ובמהלך הקרבות חוסלה הקהילה היהודית המקומית, רבים נמלטו לוורשה ורבים גורשו והקהילה התפזרה. לאחר המלחמה החלה הקהילה מתארגנת בחזרה, והתפתחה עד להשמדתה בשואה.
ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בעיר כ-3,000 יהודים, כשליש מתושביה. ב-9 בספטמבר 1939 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו רצחו בה מספר יהודים, והציתו חלק מבתיהם. לאחר מכן נלקחו יהודי העיר לעבודות כפייה, הן בבניית גשר מעל הנהר המקומי, שם חלק מהיהודים הוטבעו, והן בבניית בביצורים בסביבת העיר, תוך שימוש במצבות בית העלמין היהודי המקומי.
ב-19 בינואר 1941 רוכזו יהודי העיר וסביבתה בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, ממנו הועברו כולם כעבור כחודש לגטו ורשה, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי המקום.
איינשטייניום

היסטוריה

האיינשטייניום זוהה לראשונה בדצמבר 1952 על ידי אלברט גיורסו באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ועל ידי קבוצה נוספת בראשות ג.ר שופין במעבדה הלאומית לוס אלמוס שבארצות הברית. אלו וגם אלו בחנו שפוכת מהניסוי הראשון בפצצת מימן בנובמבר 1952 (קיסוס מייק, שהיה חלק מסדרת ניסויים קצרה בשם "מבצע קיסוס" ). הם גילו את האיזוטופ ²⁵³Es (זמן מחצית החיים 20.5 יום), אשר הופק מההיתוך הגרעיני של 15 נייטרונים עם ²³⁸U (שעבר אז התפרקות בטא). הממצאים נשמרו בסוד עד 1955 עקב מתיחויות המלחמה הקרה.
ב-1961 הופק די איינשטייניום כדי להכין כמות מיקרוסקופית של ²⁵³Es. משקלה של דוגמה זו היה בערך 0.01 מיליגרם, והיא נמדדה במד משקל מיוחד. החומר שהופק שימש להפקת מנדלביום (יסוד טרנס-אורני נוסף). איינשטייניום נוסף הופק בכור האיזוטופים במתח גבוה במעבדה הלאומית אוק רידג' בטנסי, על ידי הפצצת ²³⁹Pu בנייטרונים. כ-3 מיליגרם נוצרו במשך למעלה מ-4 שנות הקרנה, ולאחריה הפרדה כימית מכמות התחלתית של קילוגרם אחד איזוטופ פלוטוניום.
טרופונין

טרופונין (Troponin) הוא קומפלקס של שלושה חלבונים (טרופונין C, טרופונין I וטרופונין T) המבקר את התכווצות השריר. חלבון זה חיוני לפעילות של כיווץ שרירים משורטטים ושל שרירי הלב, אך לא לכיווץ שרירים חלקים. טרופונין משמש כסמן ביולוגי מאבחן לכמה מחלות לב.
טרופונין נקשר לטרופומיוזין, חלבון שנקשר לאקטין ומבקר את פעילותו, ונמצא בין סיבי האקטין שברקמת השריר. כאשר השריר רפוי, טרופומיוזין חוסם את הקישור בין צומתי המיוזין, ובכך מונע את התכווצות השריר. כאשר עובר פוטנציאל פעולה ותעלות הסידן נפתחות, וסידן משתחרר לתוך הסרקופלזמה (sarcoplasm), חלק מהסידן נקשר לטרופונין וגורם לשינוי קונפורמציה בחלבון, ולחשיפת אתרי הקישור למיוזין, האתר הפעיל של החלבון, שעל גבי סיבי האקטין. הקישור בין המיוזין לאקטין יוצר הצטלבויות ב-cross bridge הגורמות להתכווצות השריר. טרופונין נמצא הן בשרירי השלד והן בשרירי הלב, אולם בתצורות שונות. ההבדל העיקרי ביניהם הוא שלטרופונין C בשרירי השלד יש 4 אתרי קישור לסידן, בעוד שבשרירי הלב יש רק שלושה.
לתת-היחידות תפקידים שונים; טרופונין C קושר את הסידן וגורם לשינוי קונפורמציה. טרופונין T נקשר לטרופומיוזין, וכך יוצר קומפלקס טרופונין-טרופומיוזין. טרופונין I נקשר לאקטין, וכך מונע את הקישור של המיוזין ומחזיק את הטרופונין במקום. טרופונין I קשור גם לעיכוב אנגיוגנזה.
טרופונין מהווה רכיב חלבוני בתוך סיב שריר, יחד עם אקטין וטרופומיוזין. אל הטרופונין נקשר הסידן, והוא גם מבקר את פעילות השריר. כאשר הסידן נקשר לטרופונין C, הטרופומיוזין נע ומפנה את מקומו לאתר הפעיל של האקטין לקישור של מיוזין, ובכך לגרום לתנועה של השריר. בלא נוכחות של סידן, הטרופונין מפריע לפעולה זו של המיוזין, ועל כן השריר נותר רפוי.
וולטר רודני

וולטר אנתוני רודני (באנגלית: Walter Anthony Rodney;‏ 23 במרץ 1942 - 13 ביוני 1980) היה היסטוריון ופעיל פוליטי פאן-אפריקני יליד גיאנה. ספרו משנת 1972 How Europe Underdeveloped Africa ("איך אירופה גרמה לתת-פיתוח של אפריקה") היה ספר פורץ-דרך בהגות הפוסט-קולוניאליסטית. נרצח בהתנקשות במולדתו.

תולדות חייו

נולד בגיאנה הבריטית למשפחה ממעמד הפועלים, למד בקולג' בארצו, היה ספורטאי והצטיין בדיבייט. את המשך לימודיו השלים בזכות מלגה בקולג' האוניברסיטאי של איי הודו המערבית בג'מייקה, אותו סיים ב-1963 כראשון במחזורו עם תואר בהיסטוריה. את תואר הדוקטור שלו השלים ב-1966, בגיל 24 בבית הספר ללימודי המזרח ואפריקה של אוניברסיטת לונדון (School of Oriental and African Studies). הדיסרטציה שלו, שעסקה בסחר העבדים מחופי גינאה, ראתה אור ב-1970 כספר בשם A History of the Upper Guinea Coast 1545-1800 בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד.
בשנים 1966-1967 לימד באוניברסיטת דאר א-סלאם בטנזניה ובאוניברסיטת איי הודו המערבית בג'מייקה. כמרצה ופעיל הטיף רודני למען מודעות מעמדית וגזעית בקרב אפריקאים וצאצאי-עבדים באיים הקריבים. רודני החיה את משנתו של מרקוס גארבי והפך לדמות בעלת חשיבות בקרב הראסטאפריאנים, שהתנזרו עד אז מעיסוק בפוליטיקה. ב-15 באוקטובר 1968, שעה שנחת רודני בקינגסטון, אסר ראש ממשלת ג'מייקה, יו שירר על שיבתו למדינה והכריז עליו אישיות בלתי רצויה (persona non grata). זאת כיוון שעסק, לדברי הממשלה, בהתססת מעמד הפועלים נגד המעמד הבינוני, חתרנות על ידי הקמת קבוצות "כוח שחור" כגון "הפנתרים השחורים" בג'מייקה ובמדינות הקריבים וזיקה לברית המועצות וקובה. הדבר גרם לפריצת "מהומות רודני" שהתחוללו ביומיים שלאחר מכן. עם הוודע באוניברסיטה דבר מניעת כניסתו של רודני, התבצרו סטודנטים בקמפוס מונה בפרברי הבירה ולאחר מכן יצאו בהפגנה לכיוון בנייני הפרלמנט ובית ראש הממשלה בקינגסטון. ההפגנה הפכה עד מהרה להתכנסות המונים שהצטרפו אליה לאורך רחובות הבירה. ההפגנה פוזרה על ידי הפעלת אלימות משטרתית מופרזת שגרמה למותם של מספר מפגינים. הדיכוי האלים של ההפגנה נתן את האות לפריצתן של מהומות שכללו ונדליזם וביזה ברחבי האי ולמחאה רחבה של מובטלים, עניים עירוניים ומיעוטים נגד בעלי רכוש. אף שהאירועים דוכאו תוך יומיים, השפעותיהם על הפוליטיקה הפנימית היו נרחבות. על אירועים אלה חיבר רודני את ספרו The Groundings With My Brothers.
ב-1972 ראה אור חיבורו החשוב ביותר של רודני, How Europe Underdeveloped Africa, מחקר היסטורי-מרקסיטי שהראה כיצד ריכזו מדינות אירופה הקולוניאליסטיות את כל הכוח הפוליטי והכלכלי בידן והשתמשו בעושרן של מדינות אפריקה, תוך רישוש מכוון והחלשה מכוונת של האוכלוסייה והתשתיות הפיזיות והחברתיות וכיצד פוררו בכוונת-מכוון את הממלכות האפריקאיות השבטיות העשירות שהתקיימות ביבשת לפני המאה ה-15. גם כאשר ניתנה עצמאות למדינות אפריקה, היא ניתנה לישויות מדיניות שרירותיות, המפוצלות בין שבטים וחסרות כל אמצעים ותשתיות להצלחה עצמאית. 
בין 1969 ל-1974 כיהן רודני כפרופסור באוניברסיטת דאר א-סלאם והיה פעיל לקידום קבוצות "הכוח השחור" בצפון אמריקה ובקריבים. 
ב-1974 שב לגיאנה, אך הממשלה אל אישרה לו לקבל משרת פרופסור באוניברסיטה. רודני החליט להיכנס לפוליטיקה וייסד את מפלגת האופוזיציה "ברית העובדים" (Working People's Alliance). ב-1979 נעצר בעוון הצתה של משרדי ממשלה.
ב-13 ביוני 1980 שב רודני לגיאנה מחגיגות העצמאות של זימבבואה, פצצה שהוטמנה ברכבו התפוצצה וגרמה למותו המיידי. אחיו של רודני ורבים אחרים מאמינים כי ההתנקשות בוצעה ביוזמתה של ממשלת גיאנה.
ארון גורדון

נעורים וקריירת מכללות

גורדון נולד בסן חוזה שבקליפורניה והצטיין בכדורסל במדי נבחרת התיכון שלו. בכיתה י"א נבחר למר כדורסל של התיכונים במדינת קליפורניה וחזר על הישג זה גם שנה אחר כך. ב-2013 השתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, הוא נבחר ל-MVP של המשחק בו קלע 24 נקודות ולקח 8 ריבאונדים. 
ב-2011 היה חבר בסגל נבחרת ארצות הברית עד גיל 16 שזכתה באליפות האמריקות, הוא השיג באליפות ממוצע של 17 נקודות, 11.2 ריבאונדים ו-4.6 אסיסטים למשחק. ב-2013 היה חבר בסגל נבחרת ארצות הברית עד גיל 19 שזכתה באליפות העולם בכדורסל, שהתקיימה בפראג שבצ'כיה. באליפות השיג ממוצעים של 12.6 נקודות, 6.2 ריבאונדים ו-1.9 אסיסטים למשחק ונבחר ל-MVP של הטורניר. 
גורדון שיחק כדורסל במשך שנה אחת באוניברסיטת אריזונה, בה קלע 12.4 נקודות ולקח 8 ריבאונדים בממוצע למשחק. הוא נבחר לחמישיית העונה בליגת ה-PAC-12 ולפרשמן של העונה. לאחר עונה זו גורדון בחר להעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA של 2014.

קריירה ב-NBA

הוא נבחר במקום הרביעי בסיבוב הראשון של דראפט ה-NBA‏ 2014, על ידי אורלנדו מג'יק. לאחר 11 משחקים בעונתו הראשונה ב-NBA סבל משבר בכף רגלו ונאלץ להחמיץ 32 משחקים רצופים בטרם חזר לשחק. את העונה סיים עם ממוצע של 5.2 נקודות ו-3.6 ריבאונדים למשחק. בעונתו השנייה שולב יותר בחמישייה הפותחת והשיג ממוצע של 9.2 נקודות ו-6.5 ריבאונדים למשחק. במהלך סוף-שבוע האולסטאר ב-NBA של עונת 2015/2016 השתתף בתחרות ההטבעות והפסיד בגמר לזאק לאבין, בתחרות שהוגדרה כאחת הטובות בכל הזמנים.
פרי מייסון

פרי מייסון הוא גיבורה של סדרת ספרות בלשית מאת ארל סטנלי גרדנר.
התבנית בסדרת פרי מייסון קבועה: לקוחות שונים פונים לעורך הדין פרי מייסון בבקשת עזרה במקרה קשה. המקרה מתדרדר לפרשת רצח שהלקוח מואשם בביצועו, ופרי מייסון מקבל על עצמו את ההגנה ומביא (ברוב המוחלט של המקרים) לזיכוי ולחשיפת הרוצח האמיתי בתום המשפט (ובסיום הספר). במהלך המשפט מבצע פרי מייסון חקירות נגדיות מרשימות, ונעזר בכל תחבולה משפטית, לעיתים לגיטימית ולעיתים פחות, אך תמיד בשרות האמת והצדק.
פרי מייסון נעזר בצוות קבוע: מזכירתו הנאמנה דלה סטריט והבלש הפרטי פול דרייק, שאמנם היה בלש במקצועו, אולם לא הוא שפתר את התעלומות, אלא רק סייע לפרי מייסון במעקבים וחקירות.
ממולו פעלו חוקרי המשטרה הסמל הולקומב (השוטר הרע) והמפקח טרייג (השוטר הטוב). נגדו הופיע פרקליט המחוז הקשוח והרגזן המילטון ברגר.
בשנת 1957 החלה סדרת הטלוויזיה המבוססת על ספרי פרי מייסון, כשאת דמותו גילם השחקן ריימונד בר (הזכור לצופי השנים הראשונות של הטלוויזיה הישראלית כ"איירונסייד", הבלש בכיסא הגלגלים). הסדרה זכתה להצלחה עצומה ונמשכה עד לשנת 1966. שנים רבות לאחר מכן, מ-1985 עד ל-1993, שודרה סדרת ההמשך שגם בה כיכב ריימונד בר.
ג'יין בוליין

תולדות חייה

נולדה בנורפוק למשפחת פארקר שהשתייכה לאצולה הבכירה (אביה היה ברון) והייתה משפחה עשירה, מקושרת חברתית ופוליטית לצמרת האצולה וחצר המלכות. לפני שמלאו לה 15 נשלחה לחצרו של הנרי השמיני, על מנת לשמש כבת לוויה לאשתו הראשונה, קתרין מאראגון. בשנת 1520 תועדה כחברת המשלחת הבריטית לצרפת לאירוע "שדה אריג הזהב". כיוון שנבחרה לרקוד בפני המלך במחזה Château Vert ("הטירה הירוקה") שהועלה בחצר בשנת 1522 (לצד מרי ואן בוליין), ניתן לשער שהייתה בעלת מראה מצודד. אף כי אין כל דיוקן וודאי שלה, קיים ציור מאת האנס הולביין הנושא את הכותרת "ליידי פארקר" ומתאר נערה צעירה, שייתכן שהיא ג'יין פארקר. 
ב-1524 או 1525 נישאה לג'ורג' בוליין. בשנת 1529 (עם עליית מעמדם של בני משפחת בוליין בחצר בזכות התעניינותו של הנרי השמיני באן בוליין) היה ג'ורג' לויקונט מרוצ'פורד, דבר שהעניק את התואר המקביל לאשתו, ג'יין, שכינויה השגור מאז היה "ליידי רוצ'פורד". ב-1533 העניק המלך לזוג את ארמון בוליו כמשכנם הרשמי. הנישואים מתוארים במסמכי התקופה ובדיווחים (כגון אלו של אסטאס שאפווי) כנישואי תועלת ללא אהבה. לזוג לא היו צאצאים וג'ורג' לא גילה משיכה לג'יין.
במאי 1536 נאסר ג'ורג' במצודת לונדון והואשם בגילוי עריות עם אחותו, אן בוליין. האשמה בגינה הוצאו השניים להורג בסופו של דבר. ג'יין אינה נזכרת בדיווחים מאותה עת ולא ברור אם העידה במשפט. רק מאוחר יותר כתב עליה רוברט ואייט, במסגרת הביוגרפיה שחיבר על אן בוליין, "אשה מרשעת שהאשימה את בעלה" (wicked wife, accuser of her own husband) כביכול הייתה זו היא שהעידה וסיפקה את הראיות לאישום בגינו הוצא בעלה להורג.
ב-17 במאי 1536 הוצא ג'ורג' בוליין להורג במצודת לונדון יחד עם ארבעה נוספים שהואשמו בכך שהיו מאהביה של המלכה. לאחר התאלמנותה הצליחה ג'יין להסדיר את מעמדה הכלכלי כתוצאה ממשא ומתן מוצלח עם תומאס קרומוול במסגרתו הושבה למעמד של בת-לוויה למלכה (באותה עת הייתה זו ג'יין סימור, שנפטרה לאחר שילדה את אדוארד השישי, מלך אנגליה) והותר לה להמשיך ולהשתמש בכינוי "ליידי רוצ'פורד". ב-1540, כאשר הנרי השמיני ביקש לבטל את נישואיו עם אשתו הבאה, אן מקלווה, סיפקה ליידי רוצ'פורד את התואנה בכך שלדבריה המלכה אן סיפרה לה כי המלך והיא מעולם לא מימשו את נישואיהם. הדבר פתח פתח לנישואיו של הנרי עם קתרין הווארד. ג'יין הייתה לבת לווייתה גם של המלכה החדשה.
המלכה הצעירה לא מצאה אושר עם המלך הנרי המזדקן ופנתה ליחסים עם מאהבים. היא החלה ברומן עם תומאס קולפפר, אחד מבני הלוויה של הנרי שהיה אף בן דודה (מצד אמא). השניים נעזרו בליידי רוצ'פורד אשר סייעה להבריח את קולפפר לחדרה של המלכה בכל הזדמנות. באמצע 1541 נאסרו השתיים במצודת לונדון, נחקרו ועונו. עקב החקירות והעינויים, איבדה ליידי רוצ'פורד את שפיות דעתה. אולם המלך הנקמן לא ויתר על הוצאתה להורג יחד עם מלכתה. היא הואשמה בצו מלכותי מיוחד (ללא משפט) בבגידה והוצאה להורג יחד עם המלכה קתרין בטאוור גרין.
ג'יין בוליין רוצ'פורד נקברה בקפלת פטרוס הקדוש בשלשלאות לצידם של אן בוליין וג'ורג' בוליין.