מארי לאפורה

מקור שמותיה ורקע משפחתי

השם מאייטנה הוא ממקור באסקי ומשמעותו "אהובה" בשפה זו. הוא בשימוש בעיקר אצל תושבי מחוזות הפירנאים. מצד שני, השם מאייטנה דומה לשם החיבה המקומי ל"מארי-תרז": "מאיתה" (Maïthé). שם משפחת אביה, דומנאק (Douménach), הוא שם קטלאני - השקול כנגד "דומיניק" הצרפתי או "דומינגו" או "דומינגס" הספרדי.
בצעירות אימצה מאייטנה דומנאק את השם האמנותי "מארי לאפורה" (לה פורה, שמשמעותה בצרפתית = "היער").
אולם השמות המקוריים שלה, בעלי הצליל האקזוטי, בדומה למראה האקזוטי משהו של האמנית עצמה וחלק מהרפרטואר הקוסמופוליטי שלה שכלל שירי עם ומנגינות מתרבויות רבות, נתנו מקום לספקולציות רבות לגבי
מוצאה הארמני כביכול. הזמרת, המתנגדת לגזענות, לא טרחה להכחיש שמועות אלה ואולי אף השתעשעה ברעיון. בראיונות היא הגדירה את עצמה לפעמים, בגאווה מסוימת, כ"ארייז'ית" (ariégeoise), כלומר בת לחבל הארץ "ארז'ב" (Argeve) מדרום צרפת, הקרוב לפירינאים.

ילדותה ולימודיה

מארי לאפורה נולדה בשנת 1939 ביישוב הקיט סולאק-סיר-מר במחוז מדוק (Médoc) בחבל ארץ ז'ירונד בדרום-מזרח צרפת, בבית שנקרא וילה "ריטֶה-רילוּ", הקרויה לפי שמות דודתה ואמה: מארי-תרז ומארי לואיז סן-גילי. משפחת אביה, התעשיין ז'אן דומנאק, ממוצא קטלאני, מקורה בכפר אולט (Olette) בפירנאים המזרחיים (מחוז פירינה אורינטאל), על גדות הנהר טה (Têt).
הסבא-רבא שלה מצד אביה, לואי דומנאק, ניהל מפעל לטקסטיל בכפר לאוולאנה (Lavelanet) באזור ארייז'. הסב, שארל ז'וזף דומנאק, עשה קריירה צבאית, השתתף במבצעים צרפתים במזרח התיכון (בסוריה) והגיע לדרגת קולונל. הסב מצד האם בנה בקתאות ראשונות לנופש בכפר הולדתה של הזמרת בשנת 1886. בזמן מלחמת העולם השנייה נשבה ז'אן דומנאק על ידי הגרמנים ושהה עד מאי 1945 במחנה שבויים בגרמניה. מארי, אחותה אלכסנדרה ואמן ידעו בתקופה זו מצוקות רבות. בגיל שלוש, לפי גילוייה המאוחרים של הזמרת, היא עברה מעשה של אונס שזכרונותיו השפיעו עליה זמן רב. במהלך המלחמה מצאה המשפחה מקלט בקאור וביישוב האבות שלה מצד האב - לאבלאנה. אחרי המלחמה עברה המשפחה לגור בצפון צרפת בוולנסייאֵן שבה האב ניהל מפעל לחמרים הדרושים למסילות הברזל. מאוחר יותר עברו לגור בפריז. מנעוריה התקרבה מארי לדתה הקתולית ואף שקלה בגיל 15 להפוך לנזירה וללכת למנזר. לבסוף למדה לימודי תיכון בוולנסייאן ואחר כן בתיכון "לה פונטן" בבירת צרפת. בתיכון בפריז התוועדה לראשונה לעולם המשחק שאִפשר לה גם חוויות טיפוליות קתרטיות.

תחילת הקריירה כשחקנית קולנוע וכזמרת

פריצת דרכה לעולם הבמה התרחשה הודות ל"יד הגורל" כשהצטרכה להחליף את אחותה אלכסנדרה כמתחרה בתחרות "כוכב נולד" של הערוץ אירופה 1 בשנת 1959. נבחרה עקב כך לשחק בסרט של לואי מאל, "חרות" (Liberté) ועוררה את הערכתו של רמון רולו שקיבל אותה בבית הספר שלו לתיאטרון. לבסוף הפרויקט של לואי מאל ננטש ובמקומו התאפשר לצעירה שנקראה מאותה תקופה "מארי לאפורה", להופיע בצורה משכנעת על יד אלן דלון ומוריס רונה בסרט "שמש מלא" של רנה קלמאן.
בשנת 1961 נישאה לבמאי ז'אן-גבריאל אלביקוקו (Jean-Gabriel Albicocco; ‏1936 - 2001) ששיבץ אותה בכמה מסרטיו, ביניהם "הנערה עם עיני הזהב" לפי רומן של בלזק.
אחרי שמסיבות בריאותיות לא יכלה לשחק, בשנת 1963 מצאה מארי לאפורה הזדמנות להתנסות כזמרת ולהקליט את תקליטה הראשון שהפך להצלחה יוצאת מן הכלל. התקליט כלל את הלהיט על לחן של המלחין ממוצא ארמני דניאל ז'ראר - Vendanges de l'amour.

המשך הקריירה

אחרי אלביקוקו, ממנו התגרשה, גברים חשובים בחייה היו פייר קורנט דה סן סיר (Pierre Cornette de Saint Cyr), אוצר, אספן אמנות וסופר, שנשאר ידיד כל ימי חייה והשתתף בכתיבת ספר עליה, כמו גם איש העסקים היהודי יליד מרוקו, יהודה אזואלוס (Judas Azuelos) שהיה לבעלה בין השנים 1965–1967 ולאבי שניים מילדיה, ואחרי 1971 - איש העסקים היהודי אלן כהן (כאהן) - סריבר (Alain Kahn-Sriber).
בהמשך הקליטה לאפורה שורה שלמה של תקליטים: Viens sur la montagne (בוא להר) ו-la Tendresse (אהבה עדינה) בשנת 1964, Katy cruelle (קטי האכזרית) ו-la Bague au doigt (טבעת באצבע),
בשנת 1965 Marie-douceur, Marie-colère (מארי-מתיקות, מארי-זעם), עיבוד לפי Paint it black, אחר כך Manchester et Liverpool (מנצ'סטר וליברפול) ו-la Voix du silence (קול השתיקה), גרסה צרפתית של Sounds of Silence ‏ (1966).
בשנת 1967 הלהיבה את הקהל עם השיר בסגנון רוסי Ivan, Boris et moi (איוואן, בוריס ואני) ועם Mon amour, mon ami (אהובי, חבר שלי).
בסוף שנת 1968 היה פופולרי הלהיט שלה Que calor la vida (איזה חום החיים!), גרסה צרפתית לשיר של ריימונד פרוגאט הבריטי.
בסוף שנות השישים פנתה יותר ויותר לרפרטואר רב-תרבותי בחלקו, בהשראת אוצרות הפולקלור של עמים שונים. הקליטה למשל שירי ערש מיוגוסלביה, שירים ישראליים (למשל של נחום היימן - למשל השיר "מרדף", בגרסה הצרפתית Mes bouquets d'asphodèles - זרי העירית שלי), רומניים, אוסטריים, איטלקיים, אמריקאיים, ספרדים וקטלאניים וכו'. בחירותיה אלה הכעיסו לפעמים את בית ההוצאה CBS שאיתה עבדה. בשנת 1969 שרה שירים מסוג זה ברסיטל בתיאטר דה ויל בפריז.
שנות ה-70 עדות לשלושה ציוני דרך: השיר Viens, viens (בוא, בוא) (1973), עיבוד של להיט גרמני, Cadeau (מתנה) (1974), גרסה לשיר קאנטרי, ו"Il a neigé sur Yesterday (ירד שלג על "יסטרדיי"), שיר הוקרה לביטלס.
בשנת 1978 השתקעה בעיר ז'נבה, בשווייץ הרומנדית, שם ניהלה גלריה לאומנות במשך כשלוש שנים.

בעשורים האחרונים

בשנת 1980 נישאה לפייר מאייר (Pierre Meyer), לאחר מכן בשנת 1990 לברוקר אריק דה לבנדיירה (Éric de Lavandeyra), ממנו נפרדה בשנת 1994 והתגרשה ב-2002. בנסיבות הגירושין חוותה סערת רגשות קשה כשיצאה לתקשורת עם גילויים מעוררי פלצות על מעורבות בעלה האחרון וכמה מידידיו במה שנראתה כקנוניה של בונים חופשים עם הסתעפויות להתאבדות ההמונית של חסידי הכת שנקראה מסדר מקדש השמש בשווייץ ולכמה שערוריות שחיתות בממשל הצרפתי.
גם אחרי שתדירות הצלחותיה המוזיקליות ירדה, האמנית לא קפאה על שמריה. התפנתה זמן-מה לכתיבת קובץ נובלות שפורסמו בהוצאת סטוק, השתתפה בסרטים בצרפת ובאיטליה. אחת מהצלחותיה בשנות ב-1990 היה השיר "Blanche nuit de satin", גרסה של השיר
Nights In White Satin (לילות משי לבן) של להקת המודי בלוז מ-1983.
בשנת 1993 חזרה לתודעה הציבורית עם אלבום שאת מילות שיריו כתבה, הפעם ללא עילום שם.
באותן שנים השתתפה בכמה סרטים חדשים, כולל "טיכו מון" (Tykho Moon) של הבמאי הצרפתי ממוצא בוסני אנקי בילאל.
האלבום "Voyages au long cours (טיולים ארוכים) משנת 1998 כלל 17 שירי-עם שהקליטה בעבר בימי סיוריה ברחבי העולם בשנת 1969–1970 - כמו שיר העם Barbara Allen ("ברברה אלן"), באנגלית,Cabrestero "קברסטרו" מוונצואלה בספרדית, Cicerenella צ'יצ'רנלה האיטלקי, שירים ברוסית, ברומנית (דוינה ממרמורש), וגם אחדים בצרפתית (Marleau). שרה על הבמה שירים שעד אז לא היו ידועים, כמו Mon cœur se balance (לבי מתנדנד) על לחן של מנדלסון-ברתולדי.
מסוקרנת על ידי נושאים כמו קוסמטיקה ו"אנטי אייג'ינג", פרסמה בשנת 2001 ספר מתכונים לחיים צעירים - "כישופָיי הקטנים" (Mes petites magies, livre de recettes pour devenir jeune).
בהצלחה רבה בקרב הקהל הרחב ובהערכת המבקרים זכתה עם חזרתה לעולם התיאטרון בתפקיד מריה קאלאס במחזה "מסטר קלאס". פעמיים, בשנת 2000 וב-2008 הייתה מועמדת לפרס מולייר בשביל ביצוע תפקיד זה.
מילאה את מקומה של איזבל מרגו במחזה של לוראן ריקייה, la Presse est unanime ("בעיתונות יש קונצנזוס") (2003), שיחקה ב"אספאס קרדן" ב-2004 במחזה "ישו - השליו" מאת פרנסיס קארקו. הייתה אורחת קבועה בתוכנית On va s'gêner (יהיה מביך) של לוראן ריקייה בערוץ "אירופה 1".