google/wiki40b huggingface dataset:
מנואל אלמוניה

קריירה

את הופעת הבכורה שלו עשה אלמוניה עם קבוצת הכדורגל הספרדית רקראטיבו ולבה. לאחר מכן, עבר אלמוניה לסלטה ויגו, שם במהלך יותר משנה לא שיחק עד שהושאל לאלבסטה ב-1 בנובמבר 2003, בעוד הוא מבסס את מעמדו בהרכב הפותח ומשלים 24 הופעות בליגה הספרדית.
ב-14 ביוני 2004 הוחתם לארסנל עבור סכום לא ידוע. את הופעתו הראשונה בארסנל עשה אלמוניה בניצחון 2-1 על מנצ'סטר סיטי במסגרת גביע הפוטבול ליג ב-27 באוקטובר 2004. באותה עונה, שותף אלמוניה בכל משחקי התותחנים (כינויים של שחקני ארסנל) בגביע הפוטבול ליג, כולל משחק רבע הגמר מול מנצ'סטר יונייטד ב-1 בדצמבר 2004; אלמוניה לא הצליח לשמור על שער נקי, לאחר שדויד בלין כבש את השער היחיד במשחק לטובת מנצ'סטר יונייטד.
קודם לכן, שימש אלמוניה בדרך כלל כשוער ארסנל במשחקי הגביע בלבד, שם ניתנה ההזדמנות לבסס את מעמדו כשוער, כולל בניצחון על שפילד יונייטד במסגרת גביע ה-FA, שם ביצע שתי הצלות בקרב הפנדלים אחרי משחק בן 120 דקות שתוצאתו הייתה 0-0, והביא את התותחנים לרבע גמר הטורניר. את גמר ליגת האלופות, בשנת 2006, נגד ברצלונה, התחיל אלמוניה בישיבה על הספסל אך נכנס כמחליף לאחר שהשוער הגרמני, להאמן, נשלח החוצה עקב ניסיון הכשלה על חלוץ ברצלונה, סמואל אטו. במחצית השנייה, עשר דקות לפני סוף המשחק, כשהתוצאה הייתה 1-1, הכריע ז'וליאנו בלטי את המשחק לטובת ברצלונה. למרות ההפסד לברצלונה, קיבל אלמוניה מקום קבוע בהרכב הפותח של ארסנל לעונת 2007/8, עקב טעויות חוזרת ונשנות של השוער הגרמני, להאמן.
בעונת 2006/7, בעודו משמש כמחליפו של להאמן בארסנל, שותף אלמוניה במשחק נגד ליברפול, משום שלהאמן היה חולה, ושמר על רשת נקייה. בתחילתה של עונת 2007/8, נפצע להאמן רבות וניתנו לאלמוניה הזדמניות רבות בליגה. לאחר כמה משחקים, הפך אלמוניה לבחירתו הטבעית של ארסן ונגר בשער.
בספטמבר 2011 הושאל לשישה שבועות לווסטהאם יונייטד. ביולי 2012 חתם בווטפורד מליגת המשנה. באוגוסט 2014 פרש ממשחק פעיל בשל בעיות שהתגלו בלבו בעת בדיקות רפואיות.
הציפורים (מחזה)

הציפורים (ביוונית: Ὄρνιθες, אוֹרְנִיתֶס) היא קומדיה יוונית עתיקה שכתב המחזאי אריסטופנס, והוצגה לראשונה בדיוניסיה באתונה שנערכה בשנת 414 לפנה"ס.

רקע

בניגוד למחזותיו האחרים של אריסטופנס, "הציפורים" אינו תוקף אישיות מסוימת או אירוע מסוים, אלא דן במצב החברה האתונאית בכללותה, לאחר מסע המלחמה הכושל לסיציליה בשנת 415 לפנה"ס. הערים היווניות בסיציליה תמכו בספרטה במלחמה הפלופונסית, ועל כן הותקפו על ידי אתונה. עוד במהלך ההכנות לפלישה הואשם אלקיביאדס על ידי מתנגדיו הפוליטיים בחילול הקודש ונקרא לעמוד למשפט, אך הוא ערק לספרטה; מאורעות אלה אינם מתוארים במחזה. בעת הצגת המחזה הייתה עדיין תקווה לניצחון אתונאי על סיציליה, והחוקרים חלוקים בדעותיהם אם המחזה תומך בפלישה או מתנגד לה.
אורליאן

היסטוריה

תחילתה של אורליאן ביישוב קנאבום של שבט הקרנוטים (מהחשובים שבשבטים הגאלים) שנהרס לאחר שנכבש בידי יוליוס קיסר ב-52 לפנה"ס. היישוב נבנה מחדש במאה השלישית לספירה על ידי אורליאנוס קיסר רומא בתקופת האימפריה הרומית ומכאן השם אורליאן. ידוע כי כבר בשנת 451 ניסה אטילה ההוני לכבוש את העיר, אך נכשל. ב-498 נכבשה העיר בידי כלוביס הראשון מלך הפרנקים.
בתקופת השושלת הקאפטינגית שימשה העיר כבירת רוזנות אורליאן. ב-1108 הוכתר לואי השישי למלך צרפת בקתדרלה של אורליאן. בתקופת שלטון בית ולואה היא שימשה כבירת דוכסות אורליאן שהוחזקה כנחלתם של מלכי צרפת.
העיר הייתה תמיד בעלת חשיבות אסטרטגית בהיותה ממוקמת בנקודה הצפונית של הנהר לואר, שהיא הקרובה ביותר לפריז. בימי הביניים הייתה אורליאן אחת משלוש הערים העשירות בצרפת (האחרות היו פריז ורואן). האוניברסיטה של אורליאן שנוסדה ב-1309 תרמה רבות לחשיבותה של העיר.
במלחמת מאה השנים (1337–1453) הייתה אורליאן ציר מרכזי בהתפלגות בין תומכי אורליאן לתומכי בורגונדי. הניצחון הצרפתי ההירואי על האנגלים, בראשות הלוחמת ז'אן ד'ארק, המכונה גם "הבתולה מאורליאן", שינה את מפת צרפת ואת ההיסטוריה שלה. אחרי מלחמה זו, שהסבה נזקים גדולים לכלכלתה, נהנתה אורליאן משגשוג כלכלי. המלך לואי האחד עשר תרם לפיתוח החקלאות בסביבותיה שמהן שאבה את כוחה.
בתקופת הרנסאנס נהנתה העיר מן העובדה שמלכי צרפת קבעו את מושבם בטירותיהם שבעמק הלואר. המלך פרנסואה השני מת באורליאן (5 בדצמבר 1560), ואספת המעמדות הצרפתית התכנסה בעיר (13 בדצמבר 1560 - 31 בינואר 1561).
במלחמת צרפת פרוסיה העיר נפלה בידי הגרמנים ב-13 באוקטובר 1870 ושוחררה ב-11 בנובמבר של אותה שנה. במלחמת העולם השנייה העיר נפלה בידי הנאצים שהפכו את תחנת הרכבת שלה למרכז אספקה. אורליאן סבלה הרס ניכר כאשר חיל האוויר של ארצות הברית הפציץ את העיר ואת תחנת הרכבת. 
לאחר המלחמה נבנתה העיר מחדש במגמה לשמור על צביונה העתיק.
פסל של ז'אן ד'ארק רוכבת על סוס ניצב ב-Place du Martroi.
שכר חציוני

השכר החציוני הוא מדד סטטיסטי המשמש אומדן לרמת השכר במשק. השכר החציוני הוא רמת השכר אשר מחצית מהעובדים משתכרים יותר ממנה ומחציתם פחות ממנה.

החשיבות והשימוש בשכר החציוני

השכר החציוני הוא אחד המדדים המקובלים להערכת רמת השכר באוכלוסייה. 
אומדן נוסף המקובל לשימוש הוא השכר הממוצע. היתרון של שימוש בשכר הממוצע הוא היותו קל לחישוב. 
היתרון בשימוש בשכר החציוני הוא לצורך ייצוג רמת השכר המאפיינת את מעמד הביניים, בעיקר בחברות שבהן יש פערי ההכנסות, או ערכי קיצון משמעותיים (ראו גם חריג חשוד טעות).
במדינת ישראל כמו במדינות מערביות רבות נהוג להשתמש במדד החציוני לצורך חישוב קו העוני. השימוש בשכר הממוצע רווח לצורך הצמדות שכר, גמלאות וקצבאות.

מדידת השכר החציוני

השכר החציוני נגזר מחלוקת כל המשכורות במשק לעשירוני שכר. הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מפרסמת בכל שנה "סקר הוצאות משקי בית" הכוללים גם נתונים על אודות רמות השכר, שמהם ניתן לגזור את החציון. הנתונים מתייחסים בדרך כלל לשכר החודשי ברוטו, אולם בעולם נפוצה גם ההתייחסות לשכר החציוני השעתי, היומי, השבועי או השנתי, בהתאם לחישובי תקופות שכר שונות, במשקים השונים.

השכר החציוני בישראל

נכון לשנת 2016, מחצית מהשכירים במשק השתכרו עד 7,030 שקל ברוטו בחודש. כך עולה מהנתונים שפרסמה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בנובמבר 2017. 
השכר החציוני ל־2012 שפרסם הביטוח הלאומי היה נמוך ב־8% מהנתון המקביל שפרסמה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ולפיו בשנת 2013 היה השכר החציוני ברוטו 6,578 ש"ח לחודש.
בשנת 2012 בפילוח בין נשים לגברים היה השכר החציוני לגברים 7,774 ש"ח 
לחודש, לנשים 5,489 ש"ח לחודש. חלק מההבדל בין נשים לגברים נבע מהבדל במספר שעות העבודה הממוצע בשבוע - 44.9 שעות לגברים, 35.8 שעות לנשים.
בשנת 2014 הגיע השכר החציוני לפי נתוני הלמ"ס ל-7,927 ש"ח לגברים, 5,715 ש"ח לנשים, וסך הכל ל-6,707 ש"ח.  לפי חישובי המוסד לביטוח לאומי הגיע השכר החציוני ב-2014 ל-6,426 ש"ח.
רוכבה

תכונות

רוכבה הוא תת-ענק לבן מסוג ספקטרלי A5 IV, מסתו כ-2.5 מסות שמש, רדיוסו מעט פחות מ-4 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו כ-8,400 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 67 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה ובערך פי 77 מצרוף הקרינה בתחום העל-סגול. גילו של הכוכב כ-600 מיליוני שנים והוא נמצא לקראת סיום שלב התכת המימן שבליבתו להליום שבסופו הוא צפוי להתנפח ולהתקרר בהתהליך הפיכתו לענק כתום או אדום.
את רוכבה מקיף בן זוג עמום מאוד שעליו לא ידוע דבר, מלבד שזמן ההקפה הוא 759 ימים (שנתיים וחודש) ושמישור ההקפה מקביל לקו הראייה ממערכת השמש, כך שמדובר בכוכב משתנה לוקה. כאשר הכוכב העמום עובר על פני הבהיר, נמדדת ירידה של כ-8 מאיות של דרגת בהירות וכשהכוכב הבהיר מסתיר את העמום נמדדת ירידה של כ-7 מאיות של דרגת בהירות.
אדוארד אולארצ'יק

קורות חיים

אולארצ'יק נולד ברווה-רוסקה ולמד בקונסרבטוריון בוורשה. בין השנים 1939–1945 עבד בברית המועצות, ועם חזרתו לפולין עבד כבמאי בצבא הפולני. אולארצ'יק ידוע בעיקר בשיריו הפופולריים, אם כי כתב גם אופרטות ויצירות לתזמורת. בשנת 1948 זכה בתחרות השירים הפופולריים מטעם משרד התרבות והאומנות הפולני. בשנת 1952 זכה באות צלב הזהב, וב-1957 בעיטור מטעם עיריית וורשה.
נישא לאשה נוצרייה ובשנת 1957 עלה לישראל עם אשתו ובנו אלון אולארצ'יק (נולד ב-1950). המשפחה התיישבה בנתניה ועברה מאוחר יותר לבת ים.
גם בישראל המשיך להלחין, ובין היתר הלחין טקסטים עבור אריק איינשטיין ואילנה רובינא. אולארצ'יק נפטר בישראל בשנת 1994.

משפחתו

בנו הוא הזמר אלון אולארצ'יק ונכדו הוא השחקן מקס אולארצ'יק.
תאיזם

אטימולוגיה

המונח "תאיזם" מקורו במילה היוונית תאוס (θεός), שמשמעותה "אל". מקובל לחשוב שהראשון להשתמש במונח היה הפילוסוף האנגלי ראלף קדוורת' (1617-1688).

היסטוריה

השימוש במילה "תאיזם" בהקשר של דוקטרינה מונותאיסטית ספציפית זו מקורו בתחילתה של המהפכה הקופרניקאית של המאה ה-17, כניגוד לדוקטרינה הפופולרית דאז של דאיזם שסברה שהאל, על אף היותו טרנסצנדנטלי ועליון, אינו מתערב ביקום ואינו מתגלה לאדם.

סוגים של תאיזם

אמונות אלה נכללות במונח "תאיזם" בהגדרתו הרחבה. ישנם כמה חלוקות מקובלות בין האמונות התאיסטיות:

הבדל בין תאיזם להשקפות אחרות

האתאיזם דוחה את התאיזם במובנו הרחב, כלומר דוחה את הרעיון של עצם קיומו של אל. דחיית מובנו הצר של המושג יכולה להתבטא באמונות כגון דאיזם, פנתאיזם ופוליתאיזם. ההשקפה לפיה אין אפשרות לדעת האם קיים אל נקראת אגנוסטיציזם, אך יש אנשים הנופלים להגדרה תאיזם, המגדירים עצמם גם כסוג של אגנוסטים, (ראו תאיזם אגנוסטי).

ביקורת

הביקורת העיקרית על התאיזם מגיעה מהאתאיזם, בפרט מתנועת האתאיזם החדש ובכלל זה מהוגים כגון ריצ'רד דוקינס, סם האריס, כריסטופר היצ'נס, דניאל דנט, ועמיתיהם מתנועה זו. ביקורות נוספות הגיעו מהדאיזם (אשר יש הרואים בה השקפה אתאיסטית), בדבר אמונתם של תאיסטים כי אלוהיים מתערבים במציאות גם כאשר לא היו עדים להתערבות כזאת בחושיהם, וכן מן האגנוסטים, המביעים סקפטיות כלפי טענות תאיסטיות באופן כללי, בנימוקים אפיסטמולוגיים שונים. הפסיכולוגיה והסוציולוגיה העלו טענות ביקורתיות לתאיזם. בספרו "החוויה הדתית לסוגיה" הציע הפסיכולוג ויליאם ג'יימס שלחלק מהאמונות התאיסטיות יש בסיס או הטיה פסיכולוגית רחבת-היקף. וכן הוצעו הסברים סוציולוגיים להתפתחות מערכת דתית תאיסטית, טיעונים המניחים כי מסגרות כאלה משרתות אינטרסים חברתיים, ומתיימרים לערער את המקוריות האלוהית אשר בדרך כלל התאיסטים מייחסים לדתותיהם.
החשמלית הנוסטלגית

החשמלית הנוסטלגית (טורקית Nostalji tramvayı) היא חשמלית הפועלת לאורך שדרות איסטיקלל (İstiklal Caddesi) ברובע טקסים (Taksim) שבחלקה האירופי של איסטנבול שבטורקיה, ובקדקוי (Kadıköy) בחלק האסייתי של העיר.

היסטוריה

ב-3 בספטמבר 1869 החלו הקרוניות הראשונות לנוע ברחובותיה של איסטנבול. במהלך חלקה השני של המאה ה-19 התפשט השימוש בקרוניות שהיו רתומות לסוסים ברחבי העיר כולה - הן בצידה האירופי והן בזה האסייתי. במלחמת הבלקן הראשונה ב-1912 הלאים משרד הביטחון של האימפריה העות'מאנית את הסוסים לטובת המאמץ המלחמתי, והעיר נותרה ללא שירותי קרוניות משך למעלה משנה. ב-1939 הולאמו הקרוניות והועברו לרשותה של העירייה. הן המשיכו לפעול בחלקה האירופי של העיר עד 1961 וב-1966 הופסקה פעולתן גם בצידו האסייתי של הבוספורוס.

שובן של החשמליות

לקראת סוף שנת 1990 חודשה פעילותו של קו החשמלית T5 הנמתח לאורכה של מסילה בת 1,640 מטר בשדרות איסטיקלל, ומוביל מכיכר טקסים אל טפבשה (Tepebaşı). מאז חניכתה של הרכבת התחתית של איסטנבול בשנת 2000 ופוניקולר קבאטש-טקסים בשנת 2006 מקשרת החשמלית בין תחנת טקסים של קווים אלה לתחנה העליונה של הפוניקולר ההיסטורי הידוע כטונל. עם זאת החשמלית מובילה כ-6,000 איש ביום בלבד וחלקם הגדול תיירים. החשמלית מופעלת על ידי חברת "החשמליות והטונל של איסטנבול" (İstanbul Elektrik Tramvay ve Tünel, İETT). 
הצלחתו של קו שדרות איסטיקלל הביאה להפעלתו המחודשת של קו קדקיי-מודה (Kadıköy-Moda) בחלקה האסייתי של העיר ב-1 בנובמבר 2003. קו זה המסומן כ-T3 נוסע במעגל לאורך 2.6 קילומטר ועוצר בעשר תחנות. הוא מוביל כ-2,000 נוסעים ביום, ו-4 החשמליות שנמצאות בשירות, יוצאות מידי עשר דקות לערך להקפה הנמשכת כ-21 דקות. חשמלית זו מופעלת על ידי חברת "תחבורת איסטנבול בע"מ" (İstanbul ulaşım a.ş.) והיא עוצרת גם ברציף אוטובוסי הים של קדקיי.
מקלען אוויר

מקלען אוויר היה איש צוות מטוס שהיה אחראי על תפעול מקלעים ותותחים במטוס.
עד שנות החמישים של המאה ה-20, במיוחד בתקופת מלחמת העולם השנייה, במטוסים גדולים שהיו חמושים במספר של מקלעים ותותחים היה צורך באנשי צוות שיתפעלו את המקלעים. למשל במטוס B-17 מבצר מעופף היו 13 מקלעי 0.5 בראונינג. חלקם הופעלו על ידי נווט, מטילן, מהנדס טיסה ואלחוטן, את השאר הפעילו ארבעה מקלענים.
לאחר שמקלעים הפכו לאוטומטיים והמטוסים מתקופת מלחמת העולם השנייה יצאו משירות, התבטל הצורך במקצוע מקלען אוויר.

בחיל האוויר הישראלי

בחיל האוויר הישראלי מקלען אוויר היו בוגרי קורס טיס במסגרת טייסת נמ"א (נווטים, מקלענים/מטילנים, אלחוטנים). בסיום הקורס קיבלו החניכים דרגת סג"ם וכנפי טיסה שבמרכזן כוונת.
ערב מבצע קדש שירתו בחיל האוויר שישה מקלעני אוויר במטוסי B-17 ומקלען אחד במטוס תובלה אחר.
ב-1958 יצא מטוס B-17 משרות חיל האוויר והמקצוע הזה בוטל בחיל.
מקלעני האוויר הידועים בתולדות חיל האוויר הם תת-אלוף שעיה לָזַרסון וצבי אבידרור  מוותיקי טייסת הפטישים.
קארסון מקאלרס

ביוגרפיה

מקאלרס נולדה בשם לולה קארסון סמית' בעיירה קולומבוס במדינת ג'ורג'יה, בשנת 1917. סבה מצד אמה היה בעל מטעים, וגיבור מלחמה של צבא הקונפדרציה (הדרום) במלחמת האזרחים האמריקנית. אביה היה שען וצורף ממוצא הוגנוטי. למדה פסנתר מגיל 10, ובגיל 15 רכש עבורה אביה מכונת כתיבה כדי לעודד את כתיבתה.
לאחר שסיימה לימודים תיכוניים בעיירת הולדתה, הפליגה מקאלרס בת ה-17 בספטמבר 1934 לניו יורק כדי ללמוד פסנתר בבית הספר ג'וליארד. אך משלקתה בקדחת שיגרונית במהלך הנסיעה, שבה לקולומבוס כדי להתאושש, ובינתיים נמלכה בדעתה והחליטה שלא ללמוד מוזיקה.
מששבה לניו יורק עבדה עבודת כפיים בעודה שואפת לקריירת כתיבה; היא למדה כתיבה יוצרת בהדרכת דורותי סקרבורו באוניברסיטת קולומביה, ובהדרכת סילביה צ'אטפילד בייטס במכללה של אוניברסיטת ניו יורק. בשנת 1936 פרסמה לראשונה את פרי עטה, קטע זכרונות אוטוביוגרפי בשם "ילדת פלא" (Wunderkind) שעסק בחרדותיה וצערה של ילדה בעלת כשרון מוזיקלי יוצא דופן. הסיפור הופיע בכתב העת Story, וקובץ לימים בקובץ The Ballad of the Sad Café.
בשנת 1941 היא פרסמה את הספרה Reflections in a Golden Eye שהוקדש לאנמארי שוורצנבך.

נישואים

בין השנים 1935 ל-1937 חילקה מקאלרס את זמנה בין קולומבוס לניו יורק, בהתאם לאילוצי לימודיה ובריאותה. בספטמבר 1937 נישאה לחייל משוחרר בעל שאיפות ספרותיות בשם ריבז מקאלרס. הם השתקעו בשארלוט במדינת קרוליינה הצפונית, שם מצא ריבז עבודה.

גירושים ומשבר

מקאלרס ובעלה התגרשו בשנת 1941. לאחר שנפרדה מריבז עקרה לניו יורק וחיה עם ג'ורג' דייוויס, עורך כתב העת הארפרס בזאר. היא הצטרפה לקומונת אמנים בשם בית פברואר בברוקלין. על חבריה נמנו ו"ה אודן, בנג'מין בריטן, ג'יפסי רוז לי, וזוג הסופרים פול וג'יין בולז. לאחר מלחמת העולם השנייה חיה מקאלרס בעיקר בפריז, שם התקרבה לטרומן קפוטה ולטנסי ויליאמס. 
בשנת 1945 נישאו מקאלרס וריבז מחדש. שלוש שנים לאחר מכן, בדיכאון חריף, ניסתה מקאלרס להתאבד. בשנת 1953 ניסה ריבז לשכנע אותה להתאבד יחד איתו, אך היא נמלטה וריבז התאבד בחדר המלון שלהם בפריז בבליעת מנת יתר של כדורי שינה. המחזה The Square Root of Wonderful‏ (1957) שאב מן החוויות הקשות הללו.
במהלך חייה סבלה מקאלרס ממספר תחלואים, כמו גם מהתמכרות לאלכוהול. בנוסף לקדחת שבה לקתה בנעוריה, סבלה ממקרי שבץ מוחי, ובגיל 31 שותקה לחלוטין בצידה השמאלי.

מותה

את עשרים שנותיה האחרונות עשתה בעיירה ניאק שבמדינת ניו יורק, ושם נפטרה ב-29 בספטמבר 1967, בגיל 50, לאחר דימום מוחי. היא נקברה בבית העלמין Oak Hill. ביתה בעיירה זו הוכרז אתר היסטורי על ידי ממשלת ארצות הברית בשנת 2006.
בחודשי חייה האחרונים הכתיבה מקאלרס את האוטוביוגרפיה שלה, שראתה אור מקץ כשלושה עשורים.
ביופולימרים

ביופולימרים כנגד פולימרים

הבדל גדול אך הגדרתי ברובו, בין ביופולימרים לפולימרים אחרים ניתן למצוא במבנם. כל הפולימרים עשויים מתתי-מבנים שחוזרים על עצמם הנקראים מונומרים. ביופולימרים לרוב בעלי מבנה מוגדר, אך זו אינה הגדרה מכלילה (לדוגמה: ליגנו-צלולוז). במקרה של חלבונים, ההרכב הכימי המדויק והרצף שבו היחידות מסודרות נקרא מבנה ראשוני.
יצרני כלי רכב

היסטוריה

ראשיתה של תעשיית הרכב בשלהי המאה ה-19 במנהיים שבגרמניה אז נבנה לראשונה כלי רכב ממונע בנזין על ידי קרל בנץ. ב-1888 הוחל ייצור הרכב למטרת שיווק אחרי ששנתיים קודם לכן קיבל בנץ אישור לרישום הרכב כפטנט. בשנת 1898 לואי רנו הצרפתי פיתח את רכב המנועי הראשון שלו מדגם רנו Type A, באותה שנה, ב-1889, עיצבו גוטליב דיימלר וויליאם מייבאך את הרכב הראשון שנבנה כולו כרכב ממונע ולא ככרכרה רתומה למנוע. בשנת 1902 ייצר אדוארדו ביאנקי האיטלקי את דגם "ביאנקיני 12HP" ובשנת 1903 את דגם ביאנקי 8HP.
מאז מתחרים יצרני הרכב בעולם על לבם של הקונים בעיצוב, בחסכוניות הצריכה ובפאר.
M96

היסטוריה

M96 התגלתה ב-20 במרץ 1781, יחד עם הגלקסיה הסמוכה M95, על ידי עוזרו של שארל מסיה, האסטרונום הצרפתי פייר מאשן. מאשן דיווח על תגליתו למסיה, שצפה בה ב-24 במרץ וצירף אותה לקטלוג מסיה כשהוא מתאר אותה כ"ערפילית ללא כוכבים" ליד M95, כאשר שתיהן נמצאות באותה נטייה כמו של רגולוס, ומזכירות את הזוג M84 ו-M86, אותן גילה כשבוע קודם. ויליאם הרשל צפה ב-M96 ב-11 במרץ 1784 וציין שהיא בהירה ודומה ל-M95, אבל המרכז הבהיר שלה פחות מופרד מהערפיליות שמקיפה אותו וקצת גדול יותר והיא עדיין מזכירה שביט, אבל פחות מאשר M95. ג'ון הרשל צפה בה מספר פעמים בין השנים 1826 ו-1831 וציין שהיא בהירה מאוד, גדולה, עגולה ומאורכת ובהירותה גדלה בפתאומיות במרכזה. המבנה הספירלי שלה התגלה כבר ב-1850 על ידי ויליאם פרסונס.
ב-9 במאי 1998 התגלתה ב-M96 הסופרנובה היחידה שנצפתה בה עד היום, סופרנובה 1998bu מסוג Ia, שבשיאה הגיעה לבהירות נראית מדרגה 12.

תצפית

M96 נמצאת כ-4.25 מעלות מצפון-מזרח לכוכב ρ (רו) באריה, כ-9.4 מעלות ממזרח לרגולוס וכ-7.6 מעלות ממערב-דרום-מערב לכוכב θ (תטא) באריה. עם בהירות נראית מדרגה 9.25 ניתן לראותה באמצעות משקפת איכותית כאשר תנאי הצפייה טובים. באמצעות טלסקופ חובבים ניתן לראותה בקלות ולהבחין בגרעין הבהיר יותר משאר הגלקסיה ובצורתה האליפטית ובאמצעות טלסקופ בינוני ניתן להבחין גם במבנה הספירלי של זרועותיה. במרחק של כ-40 דקות קשת ממערב-דרום-מערב ל-M96 נמצאת M95 ו-M105 נמצאת כ-50 דקות קשת מצפון-צפון-מזרח לה.

תכונות

M96 היא הבהירה והגדולה מבין מספר גלקסיות השייכות לקבוצת אריה I שנקראת גם קבוצת M96 על שמה. בקבוצה חברות גם M95‏, M105 ו-NGC 3384 וכן גלקסיות עמומות יותר שקשות לצפייה באמצעות ציוד חובבים. מישור הספירלה של M96 נטוי בזווית של 55 מעלות ביחס לקו הראייה אליה כך שהיא נראית אליפטית ולא עגולה. מסתה של M96 מוערכת בכ-‎8×10¹⁰‎ מסות שמש, כשביעית ממסת שביל החלב וגודלה הזוויתי כ-7.6 דקות קשת שקול לקוטר של כ-77,000 שנות אור, כשלושה רבעים מקוטר שביל החלב. ליבת הגלקסיה נראית צהבהבה ומכילה בעיקר כוכבים זקנים, אך מוקפת בטבעת שבה ניתן להבחין בגושים כחלחלים שבהם מתרחשת יצירת כוכבים חדשים. נראה שבמרכזה נמצא חור שחור שמסתו כ-‎7.5×10⁶‎ מסות שמש. 
זרועותיה של M96 נראות מעוותות וקרועות, ככל הנראה תוצאה של מפגש עם גלקסיה אחרת מהצביר וזו התוצאה של פעולת כוחות הכבידה עליה. לפי מחקר שנעשה ב-2010, לפני כ-1.2 מיליארד שנים התנגשה M96 בגלקסיה NGC 3384 וכתוצאה מהתנגשות זו נוצרה טבעת ענק של מימן נייטרלי (אזור H I) בקוטר של כ-650,000 שנות אור המקיפה את NGC 3384 ואת M105 הסמוכות וממנה יוצאת שלוחה המגיעה עד ל-M96. הטבעת התגלתה בשנות ה-80 על ידי תצפיות בגלי רדיו, אבל רק תצפיות באור על-סגול גילו את הקשר בינה ובין M96.
נבחרת פינלנד בכדורגל

שיאים

נכון ל-9 בספטמבר 2019. כתב מודגש מסמל שחקן פעיל בנבחרת.
קנדיל סטיוארט

ביוגרפיה

סטיוארט נולדה וגדלה בניוטון, מסצ'וסטס. היא בוגרת אוניברסיטת דרום קליפורניה. היא מתאמנת בהדרכתו של דייוויד מארש ב-Team Elite.

2013

באוניברסיאדה שנערכה בקאזאן רוסיה ביולי 2013 זכתה סטיוארט במדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב לאחר ששחתה בשלב המוקדמות.

2014

באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בגולד קוסט, קווינסלנד, אוסטרליה באוגוסט 2014 זכתה סטיוארט בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם מיסי פרנקלין, ג'סיקה הארדי וסימון מנואל בתוצאה של 3:57.41 דקות, אחרי אוסטרליה (3:55.49 דקות) ולפני קנדה (3:59.85 דקות), כשחיינית פרפר היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 57.62 שניות ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.82 שניות, אחרי אליסיה קוץ מאוסטרליה (57.64 שניות) ולו יינג מסין (57.76 שניות).

שיאנית עולם

באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה בדצמבר 2018 היא זכתה במדליית כסף לאחר ששחתה בשלב המוקדמות במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב ביחד עם ראיין מרפי, קווין קורדס וליה ניל ובשיא עולם חדש של 3:42.33 דקות, כשחיינית פרפר היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 57.78 שניות. היא סיימה במקום תשיעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.93 שניות ובמקום עשירי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.14 שניות. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 58.06 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום ביעי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתותצאה של 3:56.76 דקות, כשחיינית פרפר היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 57.24 שניות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 56.86 שניות.

2016

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה סטיוארט במקום שלישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.22 שניות והחמיצה את ההשתתפות במשחקים אלה. נוסף לכך, היא סיימה במקום 18 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.38 שניות ובמקום 19 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.59 שניות.

2018

באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בהאנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין בדצמבר 2018 היא זכתה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחי שליחים, לאחר ששחתה בשלב המוקדמות, במשחה שליחות 4x50 מטר מעורב, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ובמשחה שליחים 4x50 מטר מעורב משולב ומדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.22 שניות, אחרי בת ארצה קלסי דליה (55.01 שניות) ולפני דיאן דיאז מברזיל (56.31 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום תשיעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.66 שניות.

2019

בתחרות גביע האיגוד שנערכה במכון וינגייט, נתניה ב-4 באפריל 2019 קבעה סטיוארט במשחה ל-100 מטר פרפר שיא אישי חדש של 57.51 שניות.
במשחקים הפאן אמריקאים שנערכו בלימה, פרו באוגוסט אותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.49 שניות, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
שדרה

שְׂדֵרָה היא דרך, לרוב רחוב, בעלת חשיבות טקסית או סמלית הבאה לידי ביטוי בעיצובה הנופי והעירוני. באופן מסורתי, ההתייחסות לשדרה היא רחוב או שביל ישר ובו שורת עצים המוביל אל מקום חשוב. המילה הלועזית Avenue (בצרפתית ואנגלית, בשפות נוספות קיים שם דומה) היא מלשון המילה "venue" או בשורשה "venir" שמשמעותה "לבוא"; כלומר האטימולוגיה של המילה מרמזת על המעשה הטקסי של הליכה בשדרה.
שדרות מסוג זה קיימות כאדריכלות נוף זה אלפי שנים, כמו למשל שדרת הספינקסים ואובליסקים בכניסה למקדשים מצריים עתיקים. שדרות עצים היו פופולריות במיוחד גם בכניסה אל ארמונות ואחוזות באירופה החל מהמאה ה-15. במאה ה-16, עם פיתוחן של תאוריות חדשות בתחום תכנון הערים, החלו להיבנות שדרות עירוניות כרחובות טקסיים אשר גורמים להולכי הרגל בהם תחושה אצילית ומיוחדת ומבדילה את השדרה מרחובות רגילים בעיר. בתכנון הערים המאוחר יותר המשמעות של שדרה יכלה להיות כל רחוב רחב מאוד בעל חשיבות רבה בשלד העירוני של העיר או חשיבות גדולה למקום אליו הובילה השדרה. בשדרה כזו לא חייבת להיות גם שדרת עצים. כך לדוגמה במאה ה-19 הוקמו שדרות האורך הישרות של מנהטן והשדרות האלכסוניות המפורסמות של וושינגטון הבירה במקביל להקמת השדרות בתוכנית אוסמן להתחדשות פריז שבמסגרתה "נחצבו" שדרות רחבות ומפוארות דרך הרקמות העירוניות הקיימות. השדרות הפריזאיות, יותר מאשר השדרות בכרכים אירופאים נוספים, הן רחובות ישרים עם שורות עצים המקשרות בין מפרקים עירוניים מרכזיים שבהם מבני ציבור ומונומנטים גדולים וחשובים (כגון האופרה גרנייה, הלובר ושער הניצחון).

שדרות בישראל

בערי ישראל שדרות רבות מסוגים שונים ומתקופות שונות. בהשראת השדרות המפוארות של בירות אירופה הוקמו כבר במאה ה-19 שדרת העצים בכניסה אל מקווה ישראל וקצת מאוחר יותר גם במושבות הברון רוטשילד. שדרת הדקלים בעתלית בולטת לעין עד היום לנוסעים בכביש החוף. שדרות רוטשילד באחוזת בית ושדרות ירושלים ביפו הוקמו בשנות העשרה של המאה ה-20 בהשראה ישירה של שדרות אירופאיות עירוניות. בתל אביב במיוחד, יושמה הגישה התכנונית של הקמת שדרות לרווחת התושבים ובעיר עד היום משגשגות כמה שדרות עירוניות. לשדרות רוטשילד לדוגמה תפקיד מרכזי בתפקודה של תל אביב וכך גם למרבית השדרות הנוספות המהוות חלק מהחללים הציבוריים החשובים ביותר בעיר. רוב שדרות אלו מתפקדות כרחובות דו-סיטריים לכלי רכב עם גינות אורכיות בין שני נתיבי התנועה ועיקר תנועת הולכי הרגל בהן היא לאורך מרכז הרחוב ובין העצים.
בערים רבות בארץ, המתאפיינות רובן בבנייה מרווחת באופן יחסי ובתכנון כמעט מלא של העיר במהלך המאה ה-20, קיימות שדרות עצים כרחובות במרכזי הערים כמו גם רחובות ראשיים רבים הנקראים "שדרות" במקום "רחוב" לשם הדגשת חשיבותם, גם אם אינן מתפקדות כשדרות במובן הקלאסי של המושג. 
העיר שדרות קרויה כך על שם שדרות האקליפטוסים שניטעו ברחובות העיר עם הקמתה. העצים הנפוצים עוד יותר בשדרות בארץ הם עצי הפיקוס אשר קיימים ברוב שדרות תל אביב ודקלי וושינגטוניה המעטרים שדרות ישנות יותר כמו זו בבית הספר החקלאי מקווה ישראל או שדרות ארלוזורוב בעפולה.
חוסה איסקיירדו

ראשית הקריירה

איסקיירדו התחיל את הקריירה שלו כשוער ובהיותו נער עבר לתפקיד הקיצוני, זאת למרות שהוריו רצו שיישחק טניס. לאחר מותו של אחיו, איסקיירדו פרש מכדורגל ובשנת 2010 חזר מפרישה כאשר חתם בדפורטיבו פריירה.
בשנת 2013 חתם באונסה קלדס מליגת העל הקולומביאנית במדיה כבש 12 שערים ב-40 משחקי ליגה.

קלאב ברוז'

ב-27 באוגוסט 2014 חתם בקלאב ברוז' מליגת העל הבלגית תמורת 3.5 מיליון אירו. בעונת 2014/2015 הבקיע 13 שערים בליגה והוסיף עוד 6 בליגה האירופית, בה הגיעה ברוז' עד לרבע הגמר.
עונה לאחר מכן הוא כבש רק 7 שערים, אך זכה עם הקבוצה באליפות בסיום העונה. בסיום שנת 2016 זכה בנעל הזהב הבלגית.
ב-22 בנובמבר 2016 הבקיע בניצחון 1-2 נגד לסטר סיטי במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות.

ברייטון

ב-21 באוגוסט 2017 חתם בברייטון אנד הוב אלביון מהפרמייר ליג תמורת 13.5 מיליון פאונד. 5 ימים לאחר מכן, איסקיירדו ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג בתיקו 0-0 נגד ווטפורד.
ב-20 באוקטובר 2017 איסקיירדו הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-3 נגד ווטפורד. ב-1 בינואר 2018 בישל פעמיים בתיקו 2-2 נגד בורנמות'. בסיום המשחק נבחר לאיש המשחק.

קריירה בינלאומית

ביוני 2017 איסקיירדו זומן לראשונה לסגל נבחרת קולומביה. ב-7 ביוני 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 2-2 נגד ספרד. 6 ימים לאחר מכן, הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-4 נגד קמרון. הוא זומן לסגל הנבחרת למונדיאל 2018 ופתח בהרכב במשחק הפתיחה מול יפן ב-19 ביוני, שבו הפסידה קולומביה 1-2 ואיסקיירדו לא שיחק טוב. זה היה המשחק היחיד שבו נטל חלק.