נירג'האזה

גאוגרפיה

נירג'האזה שוכנת במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג, באזור המישור הצפוני. היא ממוקמת על צומת של ארבעה נתיבי תחבורה ראשיים (4, 41, 36 ו-38) החוצים אותה, ולכן הגישה אליה נוחה מכל הכיוונים, אך גורמת גם לעומסי תנועה כבדים במרכז העיר. לאחרונה נסללו כבישים עוקפים שמסיטים את התנועה אל מחוץ למרכז העיר. הנוסעים לקרפטורוסיה וצפון רומניה (טרנסילבניה), אינם יכולים שלא לחלוף על פניה.

היסטוריה

נירג'האזה מוזכרת בפעם הראשונה בשנת 1206 עדיין תחת השם "ניר" (Nyír). ב-1236 כבר הייתה כנסייה (בהונגרית: Egyház) ביישוב זה, ומכאן קיבלה את החלק השני של שמה. באמצע המאה ה-15 חיו בה כ-400 תושבים. בתקופת הכיבוש הטורקי עזבו תושבים רבים את העיר, והיא יושבה מחדש במחצית הראשונה של המאה ה-17.
לאחר מלחמת השחרור של פרנץ ראקוצי אוכלוסיית היישוב החלה לגדול. רוב המתיישבים החדשים היו נוצרים לותרנים ממוצא סלובקי, אשר ייסדו את הגימנסיות הראשונות ביישוב. ב-1786 היא קיבלה תואר של "עיר שדה" ורישיון לערוך ארבעה ירידים בשנה. בתקופה זו – עם אוכלוסייה של 7500 נפשות – היא הפכה ליישוב הגדול ביותר במחוז.
במאה ה-19 העיר המשיכה לפרוח והוקמו בה מוסדות ציבור רבים כמו בתי חולים, בתי ספר, בית עירייה חדש ואתר מרפא ונופש מפורסם ב"אגם המלח" (Sóstó) הסמוך. במחצית השנייה של המאה ה-19 המשיכה להתעייר: ב-1858 הגיע אליה קו הרכבת הראשון, מבני ציבור ומגורים נוספים נבנו, ונחנך קו החשמלית הראשון.
בשנת 1876 קיבלה נירג'האזה מעמד של עיר מחוז.

היהודים

יהודים חיו בכפרים שמסביב לנירג'האזה כבר במאה ה-18, אך הורשו להתיישב בעיר רק החל מ-1840, עם ביטול החוק שאסר מגורים של יהודים בערים. ב-1848 גרו בעיר כ-70 יהודים. מכאן ואילך אוכלוסיית היהודים גדלה בקצב מהיר והקהילה הפכה לאחת הגדולות בהונגריה. בשנת 1930 מספר היהודים בעיר הגיע ל-5,134 והם היוו כ-10% מכלל האוכלוסייה. רוב היהודים היו סוחרים ובעלי מלאכה אך היו גם בעלי מקצועות חופשיים וחוכרים של אחוזות האצילים שבסביבה.
עד 1864, בה התקיים בעיר כנס של 45 רבנים אורתודוקסים מהזרם החסידי, הקהילה הייתה כפופה לקהילת קאליב (Nagykálló) הסמוכה. החל מ-1865 הקהילה הפכה לעצמאית. בעקבות הקונגרס היהודי ב-1869, שבה התפצלו הקהילות היהודיות בהונגריה לשני זרמים עיקריים – נאולוגית ואורתודוקסית – נשארה הקהילה של נירג'האזה נייטרלית וב-1877 הוכרזה רשמית כסטטוס קוו. ב-1904 חלק מחברי הקהילה הקימו את הקהילה האורתודוקסית ואף בנו בית כנסת נפרד, אך למרות הפיצול חלק מהמוסדות כגון בית הספר היהודי, בית המטבחיים והחברא קדישא נשארו משותפים.

יהודי אורוש

ליד נירג'האזה הייתה קהילה יהודית נוספת בכפר בשם אורוש ובשנת 1978 הפך הכפר לחלק מהעיר.
היהודים באורוש נזכרים במפקד משנת 1747 אז היו בעיר שתי משפחות יהודיות ובמאה ה-19 נבנה בית כנסת והוקצה שטח לבית עלמין של הקהילה היהודית. 
בשנת 1941 נלקחו גברי העיר לעבודות כפיה וב-14 במאי 1944 הובלו לגטו נירג'האזה ומשם לאושוויץ, ניצולים בודדים חזרו לכפר אך לא נשארו בו לטווח ארוך.

תקופת השואה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, החלו להגיע לנירג'האזה פליטים יהודים מפולין ולאחר מכן גם קבוצות ילדים מסלובקיה. הקהילה תמכה בפליטים באמצעות ועד מיוחד שהקימה למטרה זו. בשנת 1942 גויסו רבים מהגברים היהודים לשירות העבודה תחת חסותו של הצבא ההונגרי. חיילי ה-SS הגרמנים הגיעו לעיר באפריל 1944 ומיד החלו לאסוף את היהודים מכל האזור לתוך גטאות שבהם שהו היהודים בתנאים בלתי אנושיים. ב-12 במאי 1944 החלו המשלוחים לאושוויץ מתחנת הרכבת של נירג'האזה ונמשכו עד לסוף החודש.

היהודים היום

עם סיום מלחמת העולם השנייה חזרו כ-1000 פליטים יהודים ממחנות העבודה וההשמדה לעיר ואירגנו מחדש את הקהילות. מספר היהודים קטן מ-1210 נפשות ב-1946 לכ-180 ב-1970. רוב היהודים עלו לישראל או הגרו לארצות הברית ולמדינות נוספות לאחר המרד ההונגרי של 1956. כיום קיימת קהילה יהודית פעילה קטנה בנירג'האזה – אחת מהבודדות מחוץ לעיר הבירה בודפשט.