google/wiki40b huggingface dataset:
פיונה או'שונסי

ביוגרפיה

או'שונסי נולדה בעיר גולוויי שבמחוז גולוויי. כשהייתה בת 9 עברה המשפחה לגור ברדינג שבאנגליה. בימיה בבית הספר ברדינג למדה לרקוד בלט, סטפט, מחול ג'אז ומודרני. כעשור לאחר מכן חזרה לגולוויי ופיתחה קריירה בתיאטרון. היא שיתפה פעולה עם שחקנים אחרים בגולוויי והופיעה במקומות כגון "קינגס הד", בפסטיבל האומנויות ובתיאטרון דרואיד.

קריירה

התפקיד הבולט של או'שונסי בתיאטרון היה סלומה בתיאטרון גייט בדבלין. עוד הופיעה על הבמה במחזה "The Shaughraun" בתיאטרון אבי בדבלין שהועבר ב-2005 לתיאטרון אלברי ב
ווסט אנד. ב-2006 הופיעה במחזה "Blackwater Angel" מאת ג'ים נולן בתיאטרון פינבורו בלונדון. עוד שיחקה בתיאטרון גייט במחזות "Arms and the Man", "אוליבר", "חשיבותה של רצינות", "גאווה ודעה קדומה", "Blythe Spirit", ו-"Present Laughter", שהוצג בסיור הופעות בצ'ארלסטון בקרוליינה הדרומית, "See You Next Tuesday", ו"חתולה על גג פח לוהט"
או'שונסי שיחקה בתפקיד קייט בהפקה האירית המקורית של המחזה "Blasted" מאת שרה קיין. בקולנוע שיחקה בתפקיד קלרה בסרט "זיכרון של דג זהב", ובסרטים "The Halo Effect" ו-"The Stronger". היא שיחקה בתיאטרון בדמות הילדה וונגל במחזה "Lady from the Sea" ופטרה סטוקמן ב-"Enemy of the People" בתיאטרון ארקולה בלונדון, ובתפקיד איימי במחזה "The Night Alive" מאת קונור מקפרסון בתיאטרון גפן פלייהאוס בלוס אנג'לס בבימויו של רנדל ארני. ב-2013 כיכבה בסדרת הטלוויזיה "אוטופיה". ב-2015 שיחקה יחד עם דייוויד טרוטון בסרט האימה הרומנטי "נינה לנצח" שכתבו וביימו האחים בליין.
קת'ולהו

קת'ולהו (Cthulhu) הוא ישות קוסמית המופיעה ביצירתו הבדיונית של סופר האימה ה. פ. לאבקראפט. הופעתה הראשונה של הדמות הייתה בסיפור הקצר "קריאתו של קת'ולהו", שפורסם במגזין Weird Tales בשנת 1928.
קת'ולהו הוא אחד מהמרכזיים מבין 'העתיקים האדירים' במיתוס הלאבקראפטיאני. לא פעם הציטוטים הנוגעים אליו מתייחסים למראהו המבחיל, גודלו המפלצתי, או לאימה העיוורת שהוא מעורר. קת'ולהו נזכר לעיתים בחוגי המדע הבדיוני והפנטסיה כשם נרדף היתולי לזוועה קיצונית, או, לרשע בלתי נתפש. בהקשרים אלו הוא לרוב מתואר כמעין תמנון ענקי, בדומה לקראקן.
לאחר הופעת הבכורה שלו ב'קריאתו של קת'ולהו', הוא הופיע במספר תפקידי משנה באחדים מסיפוריו האחרים של לאבקראפט.
התייחסויות למיתוס בתרבות הפופולרית כוללים את השיר האינסטרומנטלי של להקת מטאליקה, The Call of Ktulu שמופיע 
באלבומה Ride the Lightning, באלבום ההופעה S&M, הופעה של דמות זו בפרקים האחרונים בעונה ה-14 של הסדרה "סאות'פארק", בפרק מחווה של הסדרה המצוירת "מכסחי השדים", בפתיח של הסדרה "ריק ומורטי"  ובפרק של ה"סימפסונס".
כרמית ויצמן

ביוגרפיה

כרמית ויצמן נולדה ביסוד המעלה.
היא אמנית ישראלית עכשווית, אשר עוסקת בנושאים של מצבים קיומיים, המסתוריות שבחיים ובמוות, קונפליקטים וחיבורים בנפש האדם ובמציאות בכללותה.
היא יוצרת במגוון רחב של חומרים ביניהם חומרי תעשייה ובמדיומים שונים - רישום, ציור, פיסול, מיצב ווידאו ארט. היא מציגה את עבודותיה בתערוכות בגלריות ובמוזאונים.
ויצמן למדה אמנות במדרשה לאמנות במכללה האקדמית בית ברל.
ויצמן נשואה ואם לשלושה. חיה ועובדת בשדה ורבורג.
תעתועים

עלילה

באך מתאר בספר את מפגשו עם דונלד שימודה. באך ושימודה, שניהם טייסי מטוסים קלים, נפגשים בשדה במרכז ארצות הברית המשמש אותם להטסת אזרחים מעל שמי האזור בו נחתו, עיסוק בו מוצאים שניהם את פרנסתם. שימודה הוא משיח אשר מואס בתפקידו כמשיח, לאחר שהבין כי בני האדם מעוניינים בעיקר בהופעה ובשעשוע שמאחורי עשיית הנסים ופחות בהבנת המסר שמביא המשיח במעשיו. 

שימודה פוגש בריצ'רד ומעביר אליו את הידע שרכש במהלך השנים בעשיית נסים. הוא עושה זאת תוך שימוש בספר בשם "המדריך למושיע" שנמצא עמו, בו מופיעים משפטים אשר אמורים לכוון את הקורא אל ראייה מסוימת של המציאות, התואמת את היותו משיח. המיוחד בספר הוא שעמודיו אינם ממוספרים. הסיבה לכך, על פי שימודה, היא שהספר יפתח בעמוד בו ימצא הקורא את התשובה לשאלות ולספקות אותם העלה בראשו באותו הרגע. בהמשך עובר הספר לרשותו של ריצ'רד.

בספר משולבים ציטוטים רבים אשר לקוחים מתוך "מדריך למושיע". בעזרת ציטוטים אלו נגלה ריצ'רד לעולמו של המשיח. הקורא יכול למצוא בציטוטים אלו אמרות לגבי בחינת המציאות הקיימת ואופן ההתבוננות של אדם על חייו. ציטוטים אלו המובאים בספר מעניקים לו נופך פילוסופי ורוחני.
הספר תורגם לעברית בידי נורית יהודאי. ראה אור בארץ בשנת 1983, בהוצאת כנרת.
אריה האן

ביוגרפיה

האן נולד ב-5 באפריל 1940 בתל אביב, והוא בוגר תיכון עירוני ב' בתל אביב.
את שירותו הסדיר בצה"ל עשה בנח"ל, ובשירות המילואים שירת כחוקר בדרגת סרן.
בשנת 1961 סיים לימודי תעודת הוראה, ובשנים 1962-1961 כיהן כקומונר וכחבר ההנהלה הארצית של תנועת הנוער "בני עקיבא".
האן למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, הוא סיים את לימודיו בשנת 1965 והוא בעל רישיון לעריכת דין. במהלך שנות לימודיו כיהן האן כיושב ראש פרלמנט הסטודנטים (1963), וכיושב ראש הסתדרות הסטודנטים של האוניברסיטה העברית בירושלים (1964).
בכנסת שימש האן כמזכיר סיעת המפד"ל עד סוף 1996, וב-1 בינואר 1997 מונה למזכיר הכנסת. ב-2006 יצרה דליה איציק את משרת מנכ"ל הכנסת, תפקיד שנטל מהאן את האחריות על הפן הניהולי של משכן הכנסת (אחריות על העובדים, הלוגיסטיקה והאדמיניסטרציה).
ביום הולדתו ה-67 (5 באפריל 2007) ביקש לפרוש מתפקידו, אך נעתר לבקשת יושבת ראש הכנסת להאריך את כהונתו בחודשיים, ובסוף מאי 2007 פרש האן לגמלאות. בישיבת פרידה מיוחדת לכבודו דיברו בשבחו של האן חברי כנסת מכל סיעות הכנסת. החליף אותו בתפקיד עו"ד איל ינון.
תושב רמת גן, נשוי לעו"ד דינה האן, יושבת ראש תנועת אמונה העולמית וחברת הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית, שהתמודדה ברשימת המפד"ל לכנסות ה-15, 16, וה-17 ואב לחמישה. בנו דוד האן הוא פרופסור למשפטים והאפוטרופוס הכללי לשעבר.
גורדון גריינג'ר

תחילת הדרך ומקסיקו

גריינג'ר נולד בג'וי (Joy) במחוז וויין, ניו יורק ב-1822. הוא סיים את האקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית ב-1845. בזמן מלחמת ארצות הברית-מקסיקו שירת גריינג'ר בצבאו של וינפילד סקוט, וזכה במהלך המלחמה בדרגות כבוד של לוטננט (20 באוגוסט 1847) וקפטן (13 בספטמבר 1847) על הצטיינותו בקרבות. הוא קיבל דרגה רשמית של לוטננט ב-24 במאי 1852‏ ושירת בין שתי המלחמות באזור הספר המערבי.

מלחמת האזרחים

שירותו של גריינג'ר במלחמה החל באוגוסט 1861, כקפטן של צבא ארצות הברית, בפיקוד על גדוד פרשים מתנדבים בתבוסת האיחוד בוילסונ'ס קריק, מיזורי וקיבל דרגת כבוד של מייג'ור בצבא ארצות הברית ב-10 באוגוסט 1861. הוא קודם לבריגדיר גנרל של צבא המתנדבים ב-26 במרץ 1862, ופיקד על דיויזיית הפרשים ה-5 של ארמיית המיסיסיפי בקרב ניו מדריד ובמצור על קורינת'. גריינג'ר קודם פעם נוספת לדרגת מייג'ור גנרל של מתנדבים ב-17 בספטמבר 1862 וקיבל את הפיקוד על ארמיית קנטקי. הוא ניהל מבצעים מבוססי פרשים במרכז טנסי כאשר הארמייה שלו צורפה כיחידה עצמאית לארמיית קמברלנד ב-20 בינואר 1863 והפכה לקורפוס המילואים שלה ב-8 ביולי 1863‏.
גריינג'ר התפרסם בזכות פעולותיו בפיקוד על קורפוס המילואים בזמן קרב צ'יקאמאוגה: ביום השני לקרב, ב-20 בספטמבר 1863, הוא תגבר ללא פקודה את הקורפוס ה-14 של ג'ורג' תומאס בסנודגראס היל. תגבורת זו עיכבה את התקדמות כוחות צבא הקונפדרציה עד לרדת החשיכה, אפשרה את נסיגתו המאורגנת של הקורפוס וסייעה בהענקת הכינוי "סלע צ'יקאמואגה" לתומס. על חלקו בקרב זכה גריינג'ר בדרגת כבוד של לוטננט קולונל בצבא ארצות הברית.
בזכות הצלחתו בצ'יקאמאוגה זכה גריינג'ר בפיקוד על הקורפוס ה-4 שהוקם מחדש כחלק מארמיית קמברלנד. תחת פיקודו, בלט הקורפוס במהלך קרב צ'טנוגה: שתי דיוויזיות מתוך הקורפוס, בפיקודם של תומאס ווד ופיליפ שרידן היו בין הכוחות שהסתערו על מרכז המערך המתוגבר של כוחות הקונפדרציה בראש רכס המסיון, שם פרצו כוחות האיחוד את קו ההגנה והביאו לנסיגתם של כוחות הקונפדרציה בפיקודו של ברגסטון בראג. לאחר קרב צ'טנוגה, השתתף גריינג'ר בהסרת המצור מעל נוקסוויל, טנסי.
על אף הצלחותיו, סגנון ביטויו הכנה והישיר מנע מגריינג'ר לקבל תפקידי פיקוד חשובים נוספים. הוא החל לפקד על דיוויזיה במערב מיסיסיפי ב-30 ביוני 1864 ונשלח לשרת בפיקוד המרחבי של אזור המפרץ, שתחת אחריותו היו אזור דרום אלבמה ומערב פלורידה, שם פיקד על כוחות היבשה במהלך כיבוש פורט גיינס ופורט מורגן, בשיתוף עם צי האיחוד שניצח במקביל בקרב מפרץ מוביל. גריינג'ר התמנה לראש הפיקוד המרחבי של אזור המפרץ ב-12 בספטמבר 1864 ולאחר מכן פיקד על הקורפוס ה-13 במהלך קרב פורט בלייקלי ב-9 באפריל 1865, שהוביל לכניעתה של מוביל, אלבמה ב-12 באפריל.

לאחר המלחמה

גריינג'ר נשאר בצבא לאחר סיום מלחמת האזרחים והפך לראש הפיקוד המרחבי של טקסס. ב-19 ביוני 1865, לאחר כניסתו לגלווסטון, הכריז גריינג'ר על ביטול העבדות במדינת טקסס והביא לפתיחתן של חגיגות על ידי עבדים משוחררים, שנודעו מאז כ-Juneteenth (הקרוי גם "יום החירות" או "יום האמנסיפציה") ומצוין בטקסס גם כיום.
ב-28 ביולי 1866 קיבל גריינג'ר דרגה רשמית של קולונל בצבא ארצות הברית.
גריינג'ר נפטר ב-1876 בסנטה פה, ניו מקסיקו בזמן ששירת כראש הפיקוד המרחבי של ניו מקסיקו.
הוא נקבר בבית הקברות בלקסינגטון, קנטקי.
חיים מיכל מיכלין

חיים מיכל מִיכְלִין (כ"ט בשבט תרכ"ז, פברואר 1867 – י"ט באב תרצ"ז, יולי 1937) היה איש ירושלים, עסקן ציבורי ופעיל בבניית שכונות בירושלים ויישוב ארץ ישראל.

ביוגרפיה

נולד בחסלביץ שבאימפריה הרוסית, ובגיל שמונה עלה עם משפחתו לארץ ישראל והתיישב בירושלים, שם עבד אביו כמלמד בתלמוד תורה עץ חיים. מיכלין למד בתלמוד תורה עץ חיים ובישיבת עץ חיים, ומגיל 10 למד במקביל בבית הספר למל ערבית, צרפתית, גרמנית ואנגלית, בעידודו של ראש ישיבת עץ חיים הרב משה נחמיה כהנוב. בשנים 1880-1887 שימש כמזכירו הפרטי של הרב כהנוב ומזכיר ומנהל לשכתו של הרב שמואל סלנט בשנים 1880-1893. כן היה מזכיר של ישיבת עץ חיים ובית החולים ביקור חולים בשנים 1882-1893. 
בשנת 1893 עברו מיכלין, חותנו מיכל הכהן וגיסו הרופא ד"ר אליאס כהן לעבוד עבור בית החולים הספרדי משגב לדך ועל רקע זה נוצר קרע בינו לבין מנהלי בית החולים ביקור חולים ועדת האשכנזים ומיכלין עבר לעבוד עבור הרבנים הראשיים הספרדיים החל מהרב יעקב שאול אלישר עד תקופת כהונתו של הרב יעקב מאיר. במסגרת זאת היה מזכיר ראשי של בית החולים משגב לדך, חבר מועצת תלמוד תורה וישיבת תפארת ירושלים, חבר קופת התמחוי ותמיכת אלמנות ויתומים של עדת הספרדים, מייסד וגבאי בית הזקנים הספרדי בירושלים, חבר מזכירות עדת הספרדים בירושלים ושותף בייסוד בית חינוך עוורים. 
בשנת 1905 ייסד ביחד עם אהרן אייזנברג ויצחק לוי את אגודת נטעים ובמשך 25 שנה כיהן בוועד האגודה. 
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
לאחר מאורעות תרפ"ט היה בין מייסדי אגודת יישוב ירושלים העתיקה במטרה לחזק את היישוב היהודי בעיר העתיקה, יחד עם זרח אפשטיין, יחיאל מיכל טוקצינסקי ואחרים. 
במשך ששנים שימש כגבאי ומגיד שיעור בבית הכנסת זיכרון משה בירושלים החדשה.
בשנת ה'תרצ"ד (1934) עבר לפתח תקווה שם עסק בכתיבת ספרי זכרונותיו והיה חבר הנהלת בית הכנסת הגדול "בית יעקב".
בשנת ה'תרצ"ז (1937) במלאת לו שבעים שנה הוציאו מוקיריו לכבודו ספר יובל בשם "תפארת שיבה".
הרב מיכלין נפטר ברמת גן בט"ו באב ה'תרצ"ז, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. על שמו רחוב בשכונת בית וגן בירושלים.
מעגל הקסמים

עלילת הספר

עלילת הספר מתרחשת בימי המלחמה הקרה. מותם של שני אישים בכירים, משני צדי המתרס, מזעזע את האיזון בין שתי המעצמות. מן הצד האחד בערב חג המולד, בבית הזונות המפואר ביותר בניו יורק, נרצח ראש המטות המשולבים של צבא ארצות הברית, הגנרל אנתוני בלקבורן. ברוסיה נרצח מדען גרעין בכיר. בשני המקרים הראיות מעידות כי מתנקש מן הצד שכנגד ביצע את המשימה. האירועים מעמידים את עולם הביון האמריקאי על רגליו. בברית המועצות מתגלה לוואסילי טאליינקוב, "הצפעוני", הרוצח המקצועי ביותר של הק.ג.ב כי ארגון מרושע ורב עוצמה, שאנשיו מחזיקים בעמדות מפתח בכל מדינה בעולם, שהיה מעורב כמעט בכל רצח פוליטי במאה העשרים, זומם עכשיו לגרור את המעצמות לעימות עולמי, ולנצל את המהומה להגיע לשליטה מוחלטת. בהיעדר תמיכה מבית, מבודד ומנוכר מחליט טאליינקוב לפנות לאדם היחיד היכול לסייע לו, אויבו משכבר – "הזאב הבודד", הוא בראנדון סקופילד, הסוכן החשאי והמתנקש המיומן ביותר של חטיבת השירות הקונסולרי ("שיר קונס") במשרד החוץ האמריקני. 
סקופילד הוא מקצוען ותיק בתחום. לאחר גיוסו למשרד החוץ מאוניברסיטת הרווארד הוצב בחטיבת השירות הקונסולרי. בתחילה היה מיועד לתפקיד דיפלומטי והצבתו שם הייתה אמורה להיות קצרת מועד. ואולם שדה הקרב המודיעיני בו פעלו אנשי החטיבה השתנה ואיתו ייעודה המבצעי. סקופילד עבר הכשרה כלוחם קומנדו, וכמתנקש מיומן. עד מהרה הפך לסוכן חשאי שפעל ברחבי העולם, וכתוצאה מכך ליריבו הטבעי של "הצפעוני". הדו-קרב בינו לבין טאליינקוב הפך לאישי לאחר מותה של אשתו של סקופילד, שנהרגה במארב שהציבו לה סוכני הק.ג.ב במזרח ברלין.
במהלך מתוחכם מצליח טאליינקוב ליצור מגע עם סקופילד ולשכנעו באמיתות האיום, וכי עליהם לשתף פעולה כדי לעצור את אנשי ארגון מאטארס. הספר פועל על פי קווי עלילה שבמרכזה מרגל או לוחם בודד, אשר אף כי הוא מצטייר כפראנואיד בתחילה, מתברר שאכן מתנהל אחריו מצוד, לעיתים על ידי עמיתיו לארגון, והוא רדוף ונמלט עד אשר הוא מוצא לעצמו עמית או חבר, שלא ברור אם ניתן לבטוח בו. בדרך כלל על פי נוסחה זו מצליח הפרוטגוניסט להוכיח כי הוא חף מפשע ולהביא את הרשעים על עונשם. בעלילה שכזו תמיד מצויה בקונפליקט זכותו של הגיבור להפעיל את כל כישוריו, אותם רכש ובהם השתמש בשירות המולדת, כנגד רודפיו ובכדי לנצח את אויביו אף כי לא קיבל לכך הכשר על ידי המדינה.
שלום בן-חורין

חייו

בן-חורין נולד למשפחת סוחרים יהודים משכילה במינכן בתור פריץ רוזנטל (Fritz Rosenthal). לאחר שסיים את לימודי התיכון בעיר, בין השנים 1931–1934 למד שפה וספרות גרמנית ולימודי דתות השוואתיים באוניברסיטת מינכן. ב-1935 עלה לארץ ישראל. מ-1935 עד 1970 עבד בן-חורין כעיתונאי, בין השאר בעיתון "ידיעות חדשות".
ב-1958 ייסד בירושלים את הקהילה הרפורמית הוותיקה ביותר הקיימת כיום בישראל (קהילת הר-אל), וב-1961 היה מייסד-שותף של העמותה "יהודים ונוצרים" (Juden und Christen) יחד עם מועצת הכנסייה האוונגלית (פרוטסטנטית) הגרמנית (Evangelische Kirche Deutschlands). מ-1970 ועד 1987 היה מרצה ופרופסור אורח בירושלים, בטובינגן ובמינכן. כאשר נוסדה בשנת 1975 אגודת הסופרים בשפה הגרמנית בישראל (Verband deutschsprachiger Schriftsteller Israels), היה בן-חורין אחד מחמישה עשר חברי הוועדה המייסדת. היה פעיל במפלגת ליברלים עצמאיים.
נפטר בירושלים בשנת 1999 ונקבר שם.

במהלך לימודים בסמינר למורים הכיר שלום בן-חורין את אריקה פאקנהיים (Erika Fackenheim, לימים אביטל בן-חורין), ואיתה התחתן בשנת 1943. בנו הרב טוביה בן-חורין (נולד ב-1936 בירושלים) הוא רב רפורמי. בין השנים 2009 -2015 היה רב קהילה בברלין, וכיום הוא רבה של סנט גאלן שבשווייץ. כן היה רב בציריך.

עזבון

עזבונו הכתוב של בן-חורין, הכולל כתבי יד ותכתובות, נמצא בארכיון הספרותי במארבאך על הנקר. חדר העבודה של שלום בן-חורין נלקח בשלמותו מירושלים למינכן והוא מוצג מאז 2009 בארכיון העירוני של מינכן.
גמו גופה

גמו גופה (געז: ጋሞ ጎፋ) מחוז שהיה קיים בדרום-מערבה של אתיופיה בין השנים 1941–1987.
אזור גמו גופה נכבש וסופח לאימפריה האתיופית בשלהי המאה ה-19. בתחילת המאה שלאחר מכאן שטחי גמו גופה השתייכו למחוז בקו. בשנות ה-40 הוקמה גמו גופה ושמה נלקח מתוך שתי הקבוצות האתניות הגדולות שחיו במקום הגמו והגופה. המחוז גבל בקניה בדרום, במחוז סידאמו במזרח ובצפון ובמחוז קאפה במערב.
מלכתחילה בירת המחוז הייתה העיר צ'נצ'ה  עד שהועברה לגידולה  ואז חזרה לצ'נצ'ה עד שהועברה לארבה מנץ' .
בשנת 1987 תחת השלטון הסוציאליסטי בוטל מחוז גמו גופה תוך שהוא פוצל לשני מחוזות צפון אומו שבירתו העיר ארבה מנץ' ודרום אומו שבירתו ג'ינקה .
כיום שטחי המחוז נכללים בתוך מדינת מדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום.
פנחס גרייבסקי

פנחס מרדכי גְרָיֶיבְסקי (לעיתים נכתב גראייבסקי; בכתיב יידי: גראיעווסקי; 13 במרץ 1873, י"ד באדר תרל"ג - 12 במרץ 1941, י"ג באדר תש"א) היה סופר ומתעד חיי היהודים בירושלים.

ביוגרפיה

גרייבסקי נולד וחי בירושלים כל חייו. התחנך בישיבת עץ חיים אצל רבי משה כהנוב. אביו, רבי צבי, היה ממשפחת רבנים וקודם שעלה לארץ לישראל שימש דיין ומורה הוראה בעיר סלונים. לאחר נישואיו, המשיך ללמוד תלמוד ופוסקים והיה מקורב לרבי שמואל סלנט, רבה של ירושלים. בשנת תרנ"ג נעשה לפי בקשת רבי שמואל מסלנט עוזרו של יחיאל מיכל פינס בהנהלת בית החולים ביקור חולים, בו עבד קרוב ל-43 שנים. 
בשנת תרנ"ה הצטרף לאגודה הירושלמית של בני היישוב הישן בשם "ישוב ארץ הקודש", שנוסדה במגמה להכשיר בחורי ישיבות לעבודה חקלאית ולעזור להם להתיישב על הקרקע. היה גם חבר בני ברית ומנאמני המזרחי בירושלים. לרעיון יישוב הארץ תרם גם מפרי עטו במאמרים ומחקרים בעתוני הארץ וחוץ-לארץ ובספר בשם "חיבת ציון".
עד שנת 1932 התגורר בעיר העתיקה, ומשנה זו ועד למותו התגורר בשכונת ימין משה.
נכדו הוא פרופסור אייל בן אליהו.
דינה קסטור

ביוגרפיה

קסטור נולדה בוולת'הם, מסצ'וסטס וגדלה באגורה הילס, קליפורניה. היא למדה באוניברסיטת ארקנסו.
באוניברסיאדה שנערכה בסיציליה, איטליה בשנת 1997 זכתה קסטור במדליית זהב בריצת 10000 מטר בתוצאה של 33:45.31 דקות.
באליפות העולם אתלטיקה שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999 סיימה קסטור במקום 11 בריצת 10000 מטר בתוצאה של 32:11.14 דקות. 
באולימפיאדת סידני (2000) סיימה קסטור במקום 36 בריצת 10000 מטר בתוצאה של 34:40.86 דקות.
באליפות העולם אתלטיקה שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 סיימה קסטור במקום 11 בריצת 10000 מטר בתוצאה של 32:18.65 דקות.
באליפות העולם אתלטיקה שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 סיימה קסטור במקום 12 בריצת 10000 מטר בתוצאה של 31:17.86 דקות.

זכייה במדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה קסטור במדליית ארד בריצת מרתון, בתוצאה של 2:27:20 שעות, אחרי מיזוקי נוגוצ'י מיפן (2:26:20 שעות) וקתרין נדרבה מקניה (2:26:32 שעות).
בשנת 2005, זכתה קסטור במרתון שיקגו, ובשנת 2006 היא זכתה במרתון לונדון בשיא אישי ובתוצאת השנה בעולם 2:19:36 שעות.
באליפות העולם אתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 סיימה קסטור במקום שישי בריצת 10000 מטר בתוצאה של 32:24.58 דקות.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) לא הצליחה קסטור לסיים את ריצת המרתון.
באליפות העולם שנערכה במוסקבה שברוסיה בשנת 2013 סיימה קסטור במקום תשיעי בריצת מרתון בתוצאה של 2:36:12 שעות.
סטארה זאגורה

היסטוריה

בסמיכות לעיר נמצאו שרידי יישוב תראקי מהמאה ה-5 לפנה"ס וכן שרידי מכרה נחושת מהעתיקים באירופה ויש המייחסים אותו עוד לתחילת תקופת הברונזה. ב-46 לפנה"ס נכבש היישוב על ידי הרומאים ושימש כמוצב צבאי ומרכז מסחר אזורי. לאחר חלוקת האימפריה הרומית עברה העיר לשליטת האימפריה המזרחית, אשר בהמשך הפכה לאימפריה הביזאנטית.
ב-711 הוענקה העיר על ידי הקיסר יוסטיניאנוס השני, לחאן טרבל שליט האימפריה הבולגרית הראשונה כאות הוקרה על תמיכתו בו, בעת מלחמת האזרחים וכן בעת המאבק בצבאות בית אומיה אשר שאפו לכבוש את קונסטנטינפול והובסו על ידי קואליציה של צבאות בולגרים וביזאנטיים. ב-784 שונה שמה של העיר לאירינופוליס, על שמה של הקיסרית הביזאנטית אירינה (752-803), שהתארחה בעיר.
ב-1122 נערך בסמיכות לעיר קרב מכריע בין צבאות הקיסר הביזאנטי יוחנן השני קומננוס לבין צבאות הפצ'נגים אשר הטילו את אימתם על הבלקנים. הפצ'נגים הובסו ושרידיהם התפזרו בכל אזור הבלקנים. ב-1372 נכבשה העיר על ידי מוראט הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית.
ב-1877, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הגיעו כוחות צבא האימפריה הרוסית לפאתי העיר והכוחות העות'מאנים העלו את העיר באש והיא נחרבה. מעריכים שכ-5,000 מתושבי העיר נהרגו במהלך המלחמה. לאחר המלחמה נכללה העיר בשטח המחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית וב-1885 הפכה חלק מנסיכות בולגריה.
באפריל 1928 אירעה רעידת אדמה חזקה בסטארה. מבני ציבור ובתי מגורים ניזוקו קשות. במשך שבועות מספר היו רעידות משנה ותושבי העיר נמלטו אל הגנים הציבוריים שבעיר ומחוצה לה ושהו שבועות מספר במחנות ארעיים. הנזק הכלכלי שנגרם לתושבי העיר ובכלל זה בני הקהילה היהודית היה כבד.
פסגת פודם

גילוי הפסגה

הפסגה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980 ובשנית בשנת 2008.

מקור השם

הפסגה נקראת על שם הכפר פודם שבצפון בולגריה.
אבדי איפקצ'י ארנה

שימושים עיקריים

האולם הוא אולם הבית של הקבוצות אנאדולו אפס וגלאטסראיי, שמשחקות בליגת העל הטורקית וביורוליג וביורוקאפ בהתאמה, וגם קבוצת גלאטסראיי נשים, המשחקת בליגת העל הטורקית וכן ביורוקאפ (אם כי לא באופן רציף). בשנת 2009 זכתה קבוצת הנשים של גלאטסראיי באליפות היורוקאפ.
האולם היה אולמה הביתי של פנרבחצ'ה אולקר בין השנים 1992–2010, עד שעברה לאולם היכל סינאן ארדם. בשיקטש, שאולמה הביתי הוא אקאטלר ארנה, בעל תכולה של 3,200 מושבים, אירחה בעונת 2012/13 את משחקי היורוליג הביתיים שלה באבדי איפקצ'י ארנה.

אירועים באולם

המתקן משמש לאירועי ספורט מקומיים ובינלאומיים שונים: כדורסל, כדורעף, היאבקות וכיוצא באלה, וכן כאולם קונצרטים. הוא אירח, בין השאר, את הספייס גירלז באוקטובר 1997, את אליפות אירופה בכדורסל 2001 (השלבים המכריעים), את אירוויזיון 2004, את אליפות אירופה בכדורעף 2009 (ביחד עם איזמיר) ואת ה"פיינל אייט" של ליגת היורוליג לנשים ב-2012.
קינגיספ

היסטוריה

העיר נוסדה בשנת 1384 כמבצר ונקראה יאם (ברוסית: Ям). המבצר שימש להגנה מהפלישות הרבות של האבירים הגרמנים והשוודים. בשנת 1583 נכבשה העיר על ידי שוודיה. היא הוחזרה לרוסיה ב- 1595 ושוב נפלה בידי השוודים ב- 1617. הצריחים וחומות המבצר פוצצו ונהרסו בשנת 1685.
במהלך המלחמה הצפונית הגדולה (1700— 1721) העיר שוחררה על ידי צבא רוסיה, אך שמה השוודי יאמבורג לא שונה.
אושן 11

תקציר העלילה

דני אושן, פושע שרק השתחרר מכלא ניו ג'רזי, מפר את תנאי הערבות שלו ונוסע ללוס אנג'לס להפגש עם שותפו לפשע ראסטי ראיין, כשבאמתחתו מזימה חדשה. השניים עושים את דרכם ללאס וגאס ומציעים לרובן טישקוף, חבר קרוב ובעל קזינו לשעבר, הצעה לשדוד את הכספות של שלושה מבתי הקזינו הגדולים - בלאז'יו, המיראז' ו-MGM גראנד. בתחילה, רובן אינו משתכנע, ביודעו את רמת האבטחה הכבדה בכל אחד מבתי הקזינו. אולם, לאחר שהוא רואה בכך הזדמנות לעקוץ את יריבו, טרי בנדיקט, שלו שייכים בתי הקזינו, הוא מסכים לממן את הפעולה. לפי חוקי הועדה להימורים בנבדה, על שלושת בתי הקזינו להחזיק ברשותם את אותו סכום כסף למקרה של כיסוי כספי ההימורים. נוסף על כך, יותר מ-150 מיליון דולר מאוחסנים בקזינו הבלאז'יו בערב ההימורים שבו מתרחש גם קרב איגרוף.
דני וראסטי מתחילים לגייס שותפים ותיקים ופושעים ממולחים אחרים לתוך הקבוצה. בתחילה הם מבצעים פעולת תצפית על בית הקזינו כדי ללמוד על רמת האבטחה, על תוואי השטח ועל שגרת יומם של צוות הקזינו ושומריו. בו זמנית, הם יוצרים העתק מדויק של הכספת כדי להתאמן בהתחמקות ממערכות האבטחה המתוחכמות שלה.
במהלך התכנון, הקבוצה מגלה שאשתו לשעבר של דני, טס, היא כעת אהובתו של בנדיקט. ראסטי מפציר בדני לבטל את התוכנית משום חששותיו שטס תזהיר את בנדיקט אם תראה את בעלה לשעבר, אולם דני לוקח אותה בחשבון כחלק מתוכניתו.
בליל הקרב, התוכנית יוצאת לפעולה. דני עצמו נכנס לקזינו ונראה על ידי בנדיקט, שמורה לאחד משומריו לכלוא אותו בחדר שירות ולהרביץ לו. אולם, אותו שומר משוחד על ידי דני ומאפשר את שיחרורו ואיחוד עם אנשיו בכספת. הצוות מצליח לנתק את אספקת החשמל לעיר באופן זמני, מה שמאפשר להם לחדור לכספת ללא גילוי. בזמן שבנדיקט מנסה להשתלט על המהומה שבקזינו, ראסטי מתקשר אליו מטלפון נייד שדני שתל מקודם בכיסה של טס. הוא מודיע לו ששלוש כספותיו נשדדות בזה הרגע וכל הכסף יתפוצץ במידה ובנדיקט לא ישתף פעולה ויאפשר את העמסתו במסחרית המחכה בחוץ. בנדיקט נעתר לבקשתו של ראסטי ומורה לאנשיו לעקוב אחר המסחרית עם הכסף, בו בזמן הוא קורא לצוות SWAT שישתלט על הכספת. אולם, הסתערות צוות ה-SWAT גורם לפיצוץ חלק אחד של הכסף.
בנדיקט מגלה שהווידאו מהכספת הוא מפוברק, היות שמרצפות החדר שאך לאחרונה הונחו חסרות את הלוגו של הקזינו. באותה עת, אנשיו של בנדיקט העוקבים אחר המסחרית מגלים שהיא נשלטת מרחוק ומלאה בעלונים במקום כסף. פלאשבק לאחור מגלה שדני השתמש בחדר הכספת המזויף כשידור הווידאו המפוברק, ושאנשיו התחפשו לצוות ה-SWAT ולקחו את כל הכסף מתחת לאפם של השומרים. בנדיקט חוזר לחדר השירות בו עדיין מוחזק דני, מה שאינו יכול לקשור אותו לביצוע הפעולה. דני מציע לבנדיקט עזרה במציאת הכסף אם יוותר על טס, ובנדיקט מסכים. מה שבנדיקט לא יודע הוא שהצוות קישר את מצלמת האבטחה של חדר השירות עם חדרה של טס. כשטס מגלה את חוסר נאמנותו של בנדיקט, היא עוזבת אותו וחוזרת לדני. דני עצור באשמת הפרת תנאי שחרורו, לאחר שבנדיקט התריע על כך למשטרה. מספר חודשים אחר כך, הוא משתחרר ונפגש עם ראסטי וטס, לעיניהם הפקוחה של שומריו של בנדיקט.

הכנסות וביקורות

הסרט נעשה בתקציב של 85 מיליון דולר, והכניס למעלה מ-450 מיליון דולר ברחבי העולם - סכום ההכנסות החמישי בגודלו לשנת 2001. הסרט זכה ל-81% רייטינג באתר הביקורות Rotten Tomatoes. מגזין פיפל ציין כי הסרט הוא "הנאה צרופה מתחילתו עד סופו".
STS-61-A

המשימה

צ'לנג'ר המריאה בצהריים, לפי שעון מזרח ארצות הברית למשימתה התשיעית מכן שיגור 39-A במרכז החלל קנדי ב-30 באוקטובר 1985
זוהי הייתה המשימה הראשונה שנוהלה ברובה על ידי מדינה אחרת - מערב גרמניה. משימה זו הייתה הראשונה בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א שלקחה איתה 8 חברי צוות, המספר הגדול ביותר של אנשי צוות בכל התוכנית.
מטרתה העיקרית של המשימה הייתה לבצע סדרת ניסויים בתנאים כמעט ללא כוח כבידה. מטרה נוספת הייתה להכניס למסלול את "לוויין שידור המסרים בגובה נמוך" (Global Low Orbiting Message Relay Satellite).
במשימה זו נאס"א הייתה אחראית על בטיחות הטיסה ועל השליטה בה, ואילו גרמניה הייתה אחראית לכל הניסויים המדעיים במשך כל המשימה שנמשכה כשבוע.
בזמן שהצוות שהה במסלול בחלל עבד צוות גרמני נוסף על הקרקע במטרה לעקוב אחר כל המתרחש על המעבורת. הצוות במעבורת התחלק לשני צוותים של ארבעה כדי לעבוד במשך כל שעות היממה. התקשורת בין הצוות על הקרקע לצוות המעבורת היה מצוין.
"לוויין שידור המסרים בגובה נמוך" נפרס והוכנס למסלול ללא תקלות ועיכובים, סדרת הניסויים בוצעה בהצלחה רבה מן המצופה.
מעבורת החלל צ'לנג'ר נחתה בבסיס חיל האוויר האמריקני, אדוארדס, קליפורניה במסלול המראה 17 ב-6 בנובמבר 1985 לאחר משימה בת 7 ימים.
יורם ישראלי

ביוגרפיה

יורם ישראלי נולד ב-18 במרץ 1953 בבית חולים "העמק" ליוסף ועדה ישראלי, חברי ומייסדי הקבוץ הדתי עין הנצי"ב בעמק בית שאן. אביו יוסף ("אורוס"), ואמו עדה ("אדל'ה"). הוריו עלו מגרמניה בשנת 1935 כחלוצים צעירים ונפגשו בעיר גנים בחיפה, שם הקימו גרעין עבודה שעסק בעבודות חקלאיות שונות ברחבי הארץ. לאחר מסע ארוך, בעיקר בחיפוש אחר עבודות חקלאיות ברחבי הארץ, הקימו את היישוב אמונים בחולות נחלת יהודה ע"ש גרעין המייסדים "אמונים".
ב- 1946, בצו התנועה, נדדו לעמק בית שאן ובט"ו בשבט שנה זו, הקימו את קבוץ עין הנצי"ב בו נולדו חמשת ילדיהם ובהם יורם ישראלי וארבעת אחיו.
את לימודיו עשה יורם ישראלי בבית הספר הדתי המשותף לקיבוצי האזור הדתיים בעמק בית שאן. לאחר סיום לימודיו, התגייס לקורס טיס ומשם דרך הנח"ל וקורס קצינים הגיע לאחר סיום מלחמת יום כיפור, לשירות כמ"פ טנקים בחטיבת השריון 188 ברמת הגולן. את שירות המילואים שלו עשה בחטיבת טנקים מילואים בדרום הארץ. בתפקידו האחרון שימש כסמח"ט החטיבה, בדרגת סא"ל.
ב- 1977 לאחר שירות בקבע התחתן עם אשתו סמדר, בת קיבוץ געתון, אותה הכיר בזמן השירות הצבאי. לאחר טיול ארוך בעולם חזר והתקבל עם סמדר כחברים בקבוץ געתון. בקבוץ עבד במטע האבוקדו ושימש במיגון תפקידים בהם בין השאר: מזכיר קבוץ, מנהל עסקי של הקבוץ, גזבר הקבוץ ויו"ר הקבוץ.
משנת 2000 ניהל את החברה הכלכלית במועצה האזורית מטה אשר. בנוסף ניהל את אגודת המים האזורית "מאגרי אשר" והיה אחראי להקמת מפעל ההשבה הגדול לאספקת מי קולחים לשטחי החקלאות בגליל המערבי.
לאחר פטירתו הפתאומית של יהודה שביט ראש המועצה האזורית מטה אשר, התמודד בדצמבר 2013 בבחירות לראשות המועצה וזכה בהם בלמעלה מ-60% מקולות המצביעים.

ליורם וסמדר 2 בנות ובן.