קרב מרסא תלמאת

הדבורים במפרץ סואץ

עם כיבוש סיני במלחמת ששת הימים נוספה זירת פעילות ימית במפרץ סואץ שהתגלתה כרבת קשיים. במפרץ היו רוחות צפוניות שהרימו גלים גבוהים וקצרים. המפרץ עשיר בדגה ונמצאו בו דייגים מצריים רבים. חדירות לסיני לצורכי מודיעין והברחה נעשו בקלות יחסית. נדרשה פעילות אבטחה ימית למנוע זאת. בגלל כוחות ימיים מעטים ונחותים טכנולוגית, ולנוכח שטח מדברי ריק של חצי האי סיני, היה קושי ניכר למלא משימה זו.
ישראל השתלטה על מתקני הפקת הנפט באבו רודס. חברת "נתיבי נפט" ביצעה קידוחים בחוף ובים והשיטה את הנפט לאילת. לעובדים נבנתה שכונת מגורים בשם שלהבת. נכסים אלה חייבו אבטחה. באמצע המפרץ הפעילו המצרים את שדה הנפט 'מורגן' והתקיימה תנועת מכליות לטעינת הנפט הגולמי שם.
סיורי הפגנת נוכחות קוימו במפרץ על ידי טרפדות ונחתות של חיל הים הישראלי. בצפון המפרץ נתקלו כלי השיט המסיירים באש תותחי חוף מבוקרי מכ"ם. כתוצאה ממזג האוויר הקשה סבלו הטרפדות מתקלות רבות והוצאו מהשירות.
למשימות הסיור הימי הוכנסו ספינות דבור, שהיו כלי שיט מתוצרת ארצות הברית שהותקנו בהם שיפורי תכנון ישראלי. הספינות היו באורך כ-20 מטר, הונעו במנועי דיזל שהפיקו מהירות מרבית כ-20 קשר, שלאחר זמן, כתוצאה מגידול צדפים על הגוף והמדחפים, ירדה ל-15–17 קשר, בהתאם למצב הים וכיוון ההפלגה. הדבורים נשאו על התורן מכשיר מכ"ם שאפשר לנווט ולאתר כלי שיט אחרים בלילה. החימוש כלל שני תותחי אורליקון 20 מ"מ ושני מקלעי 0.5. 
הקשר נעשה במכשירי אלחוט דיבור. הספינות צוידו במכשיר קשר אחד בכל תחום: ת"ג - קולינס, תג"מ - 'מ.ק. 46' ועוד מכשיר נייד 'מ.ק. 25', תא"ג - מכשיר VRC 24 או במקומו 'מ.ק. 240'. לספינות לא הייתה תחנת אלחוט ולא היה אלחוטן. לא ניתן היה להעביר מברקים מוצפנים.
צוות הדבור כלל שני חובלים ושישה חוגרים. המספר הקטן של אנשי הצוות חייב ביצוע עבודות בתחומים שלא הוכשרו לכך. מפעיל המכ"ם נדרש להחזיק הגה והמכונאי נדרש לפירוק המקלעים והרכבתם. מפקד הספינה היה בוגר קורס חובלים בדרגת סגן. עמדת השליטה של המפקד נמצאה בגשר הפתוח, אך כדי לקבל תמונת מצב בלילה או כשהים סוער מאוד עליו להמצא בחדר סגור במפלס נמוך יותר בו הופעל מכשיר המכ"ם. הצוות עומד קרוב למפקדו ומבחין בכל תנועה על פניו ובכל מילה שיוצאת מפיו. במשך שנה ורבע שקדמו למלחמה צוותי הדבורים ביצעו אימונים רבים ושהו בסיורים ארוכים במפרץ, כ-10–14 ימים בכל חודש. הם תרגלו לחימה נגד כלי שיט, שעל פי הנחיית מפקד הזירה, אל"ם זאב אלמוג, דרשה להסתער בלילה עד "טווח 0". הנחיה זו נבעה מקוטרם הקטן של כלי הנשק בדבור (20 מ"מ ו-0.5 אינץ'), אשר רק פגיעה מקרוב בקו המים, במחסניות התחמושת ובגשר הפיקוד, יכולה הייתה לגרום להשמדת כלי השיט של האויב.
פלגת הדבורים בים סוף נקראה פלגה 915. היא כללה חמישה דבורים בפיקוד רב-סרן והתבססה בשארם א-שייח' (עד פרוץ המלחמה היו 4 דבורים פעילים בלבד והדבור החמישי היה בלתי מאויש; הוא אויש רק עם פרוץ המלחמה). פעילותה העיקרית הייתה סיורי הפגנת נוכחות במפרץ סואץ. החל מחודש יולי 1972, זוג דבורים היה עולה ל-10 ימים למעגנים בחוף סיני ומבצע סיורים מול אזורים רגישים (קודם לתקופה זו הסתפקו ב-3 ימים בחודש). הפעילות מיציאה עד חזרה נקראה סיור 'מונטנה' ונעשתה שגרתית. עיקר הקושי בסיורים אלה היה התמודדות עם מצב ים קשה, שוניות ומכשולים בלב ים. עקב מחסור במפקדי דבורים בוצעו חלק מסיורי 'מונטנה' כאשר המפקד הוותיק מוגדר כמוביל זוג. והיה עליו להמשיך לפקד על ספינתו וגם למלא את המשימה. כאשר הוטלה משימה לא שגרתית והמצב מסתבך נוצרו בעיות שליטה.
טבילת אש מול ספינה מצרית - בצפון המפרץ היו בקיץ 1973 התגרויות מצד כלי שיט מצריים שחצו בכוונה את קו אמצע המפרץ ואיימו על כוחות ומוצבים ישראלים בגדה המזרחית. במטרה להפסיק זאת הוטל על סגן צבי שחק לצאת לסיור 'מונטנה' בן 10 ימים שכלל שהייה רצופה בבסיס ראס סודר.
שחק פיקד על הכוח שכלל שני דבורים כאשר לכל דבור מפקד משלו. דבור הפיקוד היה 861 ומפקדו שלום שבוי, הדבור השני היה 864 בפיקוד אלי גבריאלי.
לסגן שחק היה ניסיון קודם מול המצרים כאשר ב-5 במאי 1973 יצא באור יום מבסיס ראס סודר עם שתי ספינות ברטראם והרחיק באש ספינת משמר מצרית מדגם 'דה קסטרו' מבלי להיפגע. 
ב-13 באוגוסט 1973 הייתה שוב חדירה של ספינת משמר מצרית מדגם 'דה-קסטרו' באור יום. שחק ערך את הכוח ולפי הנחיית מפקד הזירה, אל"ם אלמוג, נכנס לקרב. הספינה המצרית פתחה ראשונה באש. שחק התקרב לטווח היעיל של תותחי אורליקון ובטווח של 600 מטר נתן פקודת אש בו זמנית משני הדבורים. ירי הדבורים היה ממושך למדי, הוצאת תחמושת גדולה והיו פגיעות טובות. ספינת המשמר המצרית ספגה נזקים והחלה להסתובב במעגלים. בשלב זה הורה הרמטכ"ל, דוד אלעזר, להחזיר את הדבורים. ספינת ה'דה קסטרו' המצרית שניזוקה קשה הצליחה לדדות חזרה לנמל עדביה, הועלתה לחוף לתיקונים ולא הוחזרה לכשירות (במלחמת יום הכיפורים הושמדה סופית, על החוף, בירי מטנק של צה"ל). לצד הישראלי היו שני פצועים קל. כשחזר לבסיס ספג ביקורת מפיקוד הזירה על כך שספינת המשמר לא טובעה. עוד נאמר כי היה עליו להסתער עם חרטום הדבור על ספינת המשמר. עם זאת, מפקד הזירה רחש אמון לכישורי הפיקוד של שחק ועודדו להמשיך כמפקד זוג דבורים.

מפקדת זירת ים סוף

טבעם של קרבות ימיים בהתרחשות מהירה על כן הפיקוד מלפנים בידי מפקד הכוח בים. תרומת המפקדה בעת האירוע יכולה לקדם סיוע אוויר או כוחות אחרים אם יש כאלה בקרבת מקום. מפקדה עורפית בזירה הימית יכולה להשפיע רבות בשלב ההכנות: חימוש והספקה, איוש, אימון, הקצאת כוחות ומשימות, נוהל הקרב, מודיעין, תכנון, הצגה ותדרוך שלפני הפעולה. ולאחר הקרב: פינוי נפגעים החזרה לכשירות, תחקירים והפקת לקחים.

מידע מודיעיני

מתקופת מלחמת ששת הימים נערך הצי המצרי בים סוף בכוח רב שכלל צוללות, משחתות, ספינות טילים, טרפדות וספינות משמר. דרך הפעולה הצפויה הייתה חסימת השיט בדרום ים סוף. באזור מפרץ סואץ נמצאו ספינות משמר וטרפדות. עשרות ספינות דיג אזרחיות נמצאו במעגנים לאורך המפרץ. שיטת פעולה של העברת כוחות יבשתיים בסירות דיג מהחוף המערבי לחוף סיני לא נחזתה.
בחוף מפרץ סואץ, בקרבת ראס זעפרנה, נפרס כוח יבשתי מצרי, שכלל חטיבת חי"ר של הארמייה השלישית. בנוסף לזה שני גדודים של כוח נגד מטוסים, באזור מרסא תלמאת, כל גדוד כלל 6 סוללות ונשק בינוני. בנוסף הייתה יחידת מכ"ם הכוללת את כוח המשמר סביב הסוללה. במעגן נמצא מספר רב של ספינות דיג. בחוף נערך אגד קומנדו מספר 136 שיעדו להעברה לצד המזרחי בסירות גומי ובמסוקים. המצרים הצליחו לשמור בסוד את המידע על כך, אך נראה שחלק מזה היה ידוע למודיעין הימי ולמפקד חיל הים. הגנת חוף באזור כללה תותחי 122 מ"מ ללא בקרת מכ"ם, וכן מרגמות כבדות ובינוניות, כוחות חי"ר וטנקים.
למודיעין זירת ים סוף היו צילומי אוויר טובים של כל חוף המפרץ אך המידע לא הופץ לפלגת הדבורים ולא הוכנו תיקי יעדים עם תרשימים כי למפקדת חיל הים לא נראה שיהיה צורך בכניסה לאחד מהם. מסקירות מודיעין קודמות היה ידוע שמרסא תלמאת משמש מקום עגינה לכ־70 סירות דיג. היו ידיעות על מכ"ם דקה  בראס זעפרנה, שלא הופעל באופן רצוף.

תחילתו של סיור מונטנה

תדריך לפני היציאה לסיור - בתדריך לדבורים של מפקד זירת ים סוף, אל"ם זאב אלמוג, שנעשה בשארם א-שייח' ב-3 אוקטובר 1973, לפני היציאה ל'מונטנה', נאמר שהמצרים מבצעים תרגיל גדול ("תחריר 41") שיכול להתפתח למלחמה. על רקע זה הורה המז"ר לשחק כי נוכח אפשרות להתפתחות מלחמה על כל דבור להיות מוכן לירי טילים נגדו בעוברו את ראס מוחמד למפרץ סואץ, וכי עליו להימצא בכוננות מתמדת נגד מטוסים בעת שהייתו בראס סודר. לא הייתה לאיש הערכה (או ידיעה) שהדבורים יידרשו להיכנס עם כלי השיט לתוך מעגן מצרי ולנהל שם קרב פנים אל פנים. שינויי הפיקוד ביחידה 838 (בסיס ראס סודר) לא נמסרו לשחק. מפקדי יחידה 838, זאב גולדצקי ומחליפו יואל פלג, לא נכחו בתדריך זה, שניתן בשארם א-שייח.
שחק יצא לסיור במפרץ 4 ימים לפני המלחמה, וכאשר פרצה המלחמה לא נמסר לו שהחלה. 
סיור מונטנה - ביום רביעי, 3 באוקטובר, יצאו שתי ספינות דבור מפלגה 915 בפיקוד סגן צבי שחק לסיור נוכחות ואבטחה במפרץ סואץ - 'מונטנה'. בדרכם במעבר מילאן נדרשו להתגבר על מזג האוויר שהרים גלים צפוניים ולהגיע לאבו זנימה. מול א-טור נוכחו כי הים קשה אך מאפשר תנועה. באבו זנימה פגשו את המכלית 'סירניה' ולמחרת המשיכו צפונה והגיעו לראס סודר. כאן נקשרו בצמוד לנחתת המושבתת 'תרשיש' והקפידו על כוננות נ"מ, כפי שנמסר להם בתדריך היציאה לסיור בשארם א-שייח'.
ביום שישי, 5 באוקטובר, תודרכו על ידי מפקד בסיס ראס סודר. "גולדצקי אומר לנו: "המצרים בכוננות, אנחנו לא יודעים מה הם מתכננים, אני מבקש שתהיו בכוננות לפעילות מבצעית". בקשתי לדעת קצת יותר – גולדצקי אמר לי "מעבר לכך איני יודע"." נראה שעיקר דאגתו של מפקד יחידה 838 הייתה מטרפדות מצריות המבוססות בנמל עדביה. בשבת בבוקר ניתן תדרוך נוסף שלמעשה לא חידש מודיעין. בצהריים ניתנה הוראה לכוננות נגד מטוסים בהיותם עדיין בתחום המעגן. בצוות דבור 867 היו שני אנשים חולים שקדחו מחום. למרות זאת החליט מפקד הדבור, מוטי דקל, לקחת את החולים, כי לא נראה לו שיקבלו טיפול רפואי הולם בראס סודר.
בשבת בצהריים לא היה ידוע לשחק על ההיערכות הצבאית המצרית בחוף המערבי של מפרץ סואץ. לדבריו "יום שבת בצהריים מה אנחנו ידענו? אנחנו היינו זוג דבורים 864, 867 עמדנו באזור ראס סודר קשורים לתרשיש כשאנחנו יודעים ככה יש ידיעות על מתיחות באזור. נאמר לנו שיש אפשרות קלושה מאד של פעילות מצרית במזרח צפון המפרץ, כוננות גבוהה של צה"ל כוננות ג' וזמן קצר לפני שהוזנקנו לים הייתה כוננות נ.מ. השעה הייתה 12 בצהריים."
ב-6 באוקטובר, בשעה 14:10, יצא זוג הדבורים במגמה לבלום חדירה של טרפדת מצרית K-123 שנעה לכיוון החוף הישראלי, בלא שידעו כי זמן קצר קודם לכן פתחו כוחות מצריים במתקפה נרחבת לכל אורך תעלת סואץ, בשארם א-שייח' ולאורך חוף המפרץ. הכוח גם לא עודכן לגבי תקיפת מטוסים מצריים את המעגן בשארם א-שייח', שגרמה לניתוק הקשר עם יחידות הזירה במפרץ סואץ. 
הדבורים דיווחו כי הם רואים תנועה ערה של מסוקים. ולשאלת שחק לראס סודר האם מתבצעת פעילות מסוקים ישראליים הוא קיבל תשובה שלילית ואז, לבקשתו, קיבל אישור לפתוח באש על המסוקים, אך אלה עברו מחוץ לטווח נשק הדבורים. 
לדברי סגן שחק, בשעה 16:10 התקבלה הוראה ממפקדת הזירה לרדת דרומה ולחסום מול שדה הנפט באבו רודס. "בשעה ארבע ועשרה (16:10) קיבלנו הוראה לרדת דרומה זה היה מחמ"ל זי"ס, ... לבצע חסימה באזור 'בלעים' היות וצפויה פעילות אנשי קומנדו שיבצעו חדירה בסג"ים." לא הוזכרה המלה מלחמה אך ניתנה הנמקה ברורה.
בשעה 19:30 קיבלו צוותי הדבור הוראה מראס סודר לחסום בין אבו סווירה לאבו רודס במקום שבו היו מתקני הנפט הישראליים בסיני. מפקד הכוח ערך את דבור 867 מצפון ועם דבור 864 סרק דרומה יותר, גזרה של 16 מיל. מאוחר יותר קיבל הוראה שלא לפתוח מרחק של יותר מ-4 מיל בין הדבורים. 
גילוי מטרה חשודה - בהגיע הדבורים לאבו זנימה התגלתה מטרה חשודה, " קצת דרומה לאבו זנימה בערך שני מייל מהחוף. דיווחנו לחמ"ל ז"יס ולאבו רודס שאלנו אם יש כלי שיט, (הכוונה שלנו) נאמר לנו שלא," והם עמדו לתוקפה האירו בזרקור וראו שזו המכלית "סירניה".

הטלת המשימה

הדרישה - מפקדת חיל הים קיבלה בשבת בערב דרישה מהמטה הכללי לפגוע באמצעים של הקומנדו המצרי שמתארגנים באזור ראס זעפרנה להעברת תגבורת ואספקה לכוחות שהונחתו במסוקים בסיני. מאחר שחיל האוויר אינו מסוגל לתקוף בלילה בעיקר נוכח איום טילי נ"מ, האופציה היחידה נותרה אפוא לתקוף מהים.
מפקד חיל הים, בנימין תלם, החליט להטיל מיד את המשימה על זוג הדבורים שנמצאו בקרבה למעגן הדיג. תלם ידע שזו משימה מסוכנת לספינות הדבור, אבל הדחיפות לא אפשרה להמתין ולמעשה לא הייתה אלטרנטיבה זמינה. נוהלי השליטה בחיל הים מאפשרים למפקדה להוריד פקודות ישירות לכלי שיט בים. בלא מעט אירועים קודמים קיבלו כלי שיט בצפון המפרץ הוראות ישירות ממפקדת חיל הים. עקב הפצצה אווירית מצרית מסיבית שהוטלה על שארם אל שייך בפתיחת המלחמה, נותק הקשר הטלפוני בין מפקדת חיל הים למפקדת זירת ים סוף ובין זירת ים סוף ליחידה 838 בראס סודר. שיבושי קשר אלו היו אחת הסיבות לכך שזירת ים סוף לא עודכנה בפקודת התקיפה שהוטלה על כוח הדבורים.
הפקודה - בשעה 23:00 הועברה ברשת אלחוט דיבור מוצפנת הוראת מפקדת חיל הים דרך חדר השליטה בראס סודר לזוג הדבורים בים, שאמרה: "צא עם שטיחון (867) לראס זעפרנה, השמד כל כלי השיט בעגינה כולל סד"ג וסירות גומי" - הקשר בין דבור 864 למפקדת חיל הים היה משובש. שינוי משימה נעשה דרך מוצב יחידה 838 בראס סודר מבלי לעדכן את מפקדת זירת ים סוף. 
ההודעה נקלטה בדבור 867 ומפקדו מרדכי דקל היה מופתע: "אין זו הוראה שדבורים צפויים לקבל במהלך סיור! מה גם שלא ידענו ולא נאמר לנו שפרצה מלחמה!". כשהבין ששחק בדבור 864 לא קיבל את ההודעה העביר אותה אליו. ההודעה נקלטה גם בדבור 863 שנמצא במצרי יובל ומפקדו מנחם רזניק סייע להעברתה לדבור 864.
הבנת הפקודה – ההוראה הייתה קצרה ולכאורה חד-משמעית, אך לא נמסרו בה פרטים חשובים: לא הועבר הנתון שנפתחה מלחמה (אולי מתוך הנחה שהדבורים נמצאים בקו הראשון וכבר מודעים לכך), לא עלה השם 'מרסא תלמאת', לא הוזכר קומנדו מצרי ולא ניתן דגש לסירות גומי או שסירות הדיג הן כוח אספקה ויהיו חמושות. מפקד הכוח סגן צבי שחק לא הבין את הסיבה למשימת התקיפה ולא ידע לצפות לתגובה מצרית מידית מאגד קומנדו מצרי. שחק לא ביקש הסברים ויצא לבצע את הפקודה. אף שלשון הפקודה ציינה את ראס זעפרנה כיעד תקיפת הדבורים, הסיק שחק בהתייעצות עם אנשיו בדבור כי יעד התקיפה הוא המעגן של ראס זעפרנה - מרסא תלמאת והתארגן לתקיפתו.

תכנון בתנועה

הדבורים נמצאו מזרחית לראס זעפרנה בקרבת חוף סיני, ובמרחק כעשרה מיל ממנה. הים היה גלי, רוח צפונית חזקה. דבור 864 נמצא דרומה יותר, פנה לקורס (כיוון) 300 והודיע לדקל, מפקד דבור 867, לחבור אליו תוך כדי תנועה. דקל תמרן את דבור 867 לפי המכ"ם ונכנס בטווח 1,800 מטר מאחורי דבור 864 המוביל.
שינוי המשימה הועבר בשיחת המפקד לצוות 864 על ידי שחק וב-867 על ידי סגן המפקד אהרון שכטר. בהיותו בתנועה לעבר היעד קיבל שחק דרישה ממפקד יחידה 838, שהיה מודאג מכך שאין כוח חוצץ מול טרפדות K-123 המצריות בגזרתו, לחזור לצפון המפרץ. פלג לא עדכן את שחק בכך שפרצה מלחמה והוא עצמו לא ידע על המשימה שקיבלו הדבורים, אף כי הועברה דרך חמ"ל ראס סודר. שחק, שהבין את חשיבות המשימה שהוטלה עליו ממפקדת חיל הים, לא נענה לדרישתו והמשיך במשימה שהוטלה עליו.
חיפוש סירות דיג - הדבורים עברו ליד ראס זעפרנה שם אין מעגן ולא נמצאו כלי שיט מצריים. שחק הגיע למסקנה שכוונת המפקדה הייתה למעגן מרסא תלמאת הצמוד לראס זעפרנה מדרום.
דרך פעולה נבחרת - לספינות הדבור לא היה חימוש שמסוגל להטביע סירות. אף כי נוסח ההוראה לא דרש להיכנס לתוך המעגן. לאחר התייעצות בין הקצינים החליט שחק להיכנס למעגן סירות הדיג ולפגוע בהן עם רימונים נגד צוללים. בדבור 864 היו כ-30 רימונים ובדבור 867 לא היו כלל רימונים. לשם פגיעה היה על הדבור להתקרב עד מטרים ספורים מסירת הדיג ולהשליך את הרימון לתוכה. אמצע הלילה היה חשוך מאוד במעגן באמצע המדבר ושחק העריך שלא תהיה ערנות וודאי לא תהיה תגובה באש נגדית. התוכנית הייתה נועזת ופשטנית: כניסה לצפון המעגן, חליפה קרובה ואיטית ליד סירות הדיג, השחלת רימון לכל אחת ויציאה במהירות.
פיצול בכוח - עקב המקום הצר והלא ידוע החליט שחק להיכנס למעגן והורה לדקל להישאר עם דבור 867 מחוץ למעגן. סגן המפקד, נמרוד ארז, הופקד על הניווט לפי המכ"ם. הקצין הנוסף, עמי שגב, הופקד על הטלת הרימונים ושחק עצמו שלט בספינה ובצוות מהגשר החיצוני.

פעילות דבור 864

מעט לאחר השעה 01:00 בלילה שבתחילת 7 באוקטובר הגיעו שני הדבורים למעגן מרסא תלמאת. מפקד הכוח צביקה שחק נכנס למעגן בדבור 864, ודבור 867, בפיקודו של סגן מוטי דקל, נותר במרחק של כקילומטר מחוץ למעגן. שחק לא דיווח לאחור את ביצוע הכניסה למעגן כי חשב שזו הייתה הכוונה בהודעת מפקדת חיל הים.
הביצוע לא תאם את התוכנית. כבר בכניסה התגלו כלי שיט אויב. לא הייתה פניה צפונה לכיוון סירות הדיג. והפעולה שודרגה ללחימה בכלי שיט מלחמתיים: ספינת ברטרם ושתי סירות גומי.
פתיחה באש - מיד משמאל לכניסה למעגן התגלתה קבוצת מטרות בעין. שחק היפנה את הדבור שמאלה לכוון דרום מערב ובטווח כ-200 מטר מהן פקד להדליק זרקור - הליך שהוא חלק מנוהל זיהוי הקבוע שלא במצב מלחמה. באור הזרקור זיהה סירת תקיפה ברטרם קשורה למצוף ואליה קשורות שתי סירות גומי גדולות דומות ל'זודיאק מרק-5'. בטווח 60 מטר נתן שחק הוראה לפתוח באש. תותח אורליקון חרטום ירה אש מדויקת ותותח הירכתיים הצטרף אליו, כאשר הזרקור ממשיך להאיר את הסירות. כוון התותח דני נחושתן משוכנע שפגע גם בסירת לחימה נוספת דומה ל'חרגול' . אך אין לכך אימות ממשתתף אחר.
היפגעות דבור 864 - כמחצית הדקה מהפתיחה באש נעשה דבור 864 מטרה לירי מהחוף. הירי שביצע והזרקור שהפעיל ציינו את מקומו. מהחוף נורתה אש מסיבית, מרבית הירי היה לא מכוון או עבר מעל הספינה. האש שפגעה בספינה השביתה את המכ"ם ופצעה את כוון תותח החרטום שהפסיק לירות. המנוען הראשי, שלום נחמני, ניצב על ההגה. דני נחושתן, בתותח אורליקון שבירכתיים השיב אש למקורות הירי ונראו פגיעות טובות. לאחר שירה 50 פגזים של המחסנית הראשונה, בעת שניסה להחליף מחסנית, נפצע. בתקן הדבורים היה רק תותחן אחד בכל תותח, אף כי תותח אורליקון דורש הפעלה על ידי שני אנשים.
עלייה על שיפוע החוף - סגן המפקד, ארז, שהיה אחראי על הניווט מתוך הגשר הסגור, עלה לגשר הפתוח לאחר שבמטח האש הראשון נפגע המכ"ם בו השתמש לנווט ולא היה יותר טעם בהישארות בעמדת הנווט כשבחוץ מתרחשת לחימה, והבין, לפי תמונת המכ"ם האחרונה שהייתה בזיכרונו, שהדבור מתקרב לחוף במהירות ומשך את ידיות השליטה על המנועים למצב עצירה ואחורה. כך האט את התנופה של דבור 864 בעלייה על שיפוע החוף. המדחפים נפגעו ושני מנועיו כבו אך לא נגרם נזק לתחתית הספינה ולא הייתה חדירת מי ים. המנוען הראשי, שלום נחמני, ירה בתותח אורליקון במקום הכוון שנפצע. ירד לחדר המכונות והפעיל מחדש את המנועים.
קריאה לעזרה – ארז יצר קשר והזעיק את דבור 867 לסייע "בוא אלי ותכין משך על החרטום". דקל שמע "בוא מהר לעזרה" ולשאלתו נענה "בוא ישר אלי". קלט את הבהילות בדבריו של ארז וחשב ששחק נפגע. נכנס מיד לעבר 864 הפגוע אף כי לא קלט שהוא במים רדודים ולמעשה יושב על שיפוע החוף. כל אותה עת המשיכו המצרים מהחוף לירות על 864 התקוע אש נק"ל, רקטות ומקלעי גוריונוב.
דבור 864 התקוע ואנשיו החלו להיפגע מהאש. הצוות תפס מחסה על הסיפון. מקלעי ה-0.5 לא פעלו כי התברר שלא נעשה להם תיאום קנים. שני תותחי האורליקון לא פעלו כי מפעיליהם נפצעו. הקצין המתמחה עמי שגב עמד על הגשר הפתוח ועל אף פציעתו השיב אש למקורות הירי בחוף בתת-מקלע עוזי.
טיפול בפצועים - המוכ"ם מאיר נחמיאס הגיש עזרה ראשונה וטיפל כמיטב יכולתו בשלושה פצועים קשה ושני פצועים קל. בדיעבד הגדיר הרופא החילי את אופן הטיפול כמוצלח ביותר.
תפוקת האש המצטברת של דבור 864 הייתה: 60 פגזי 20 מ"מ משני תותחי אורליקון, כ-20 כדורים 0.5 משני מקלעי 0.5 כ-100 כדורי עוזי ו-5 רקטות תאורה מאקדח נורים שירה ארז ביציאה והדליק את הברטרם.

כניסת דבור 867

מיד עם קבלת הקריאה לעזרה הפליג דבור 867 במלוא המהירות לכיוון דבור 864 על נתיב הכניסה של דבור 864. דבור 867 התקרב מבלי שהרגישו בו המצרים ובטווח 200 מטר לפי המכ"ם, נתן דקל הוראה לפתוח זרקור לצורך זיהוי המטרות בחוף, ואכן התגלה מבנה ממנו נורתה האש. דקל פנה ימינה ופתח גזרת אש לדופן שמאל תוך הורדת מהירות לגלישה איטית. במצב זה ירה דבור 867 אש יעילה לכיוון מקורות הירי בחוף. 
תשומת הלב של המצרים עברה לדבור 867 שמיד קיבל מכת אש חזקה מהחוף. ממכת האש נפגע הרצל אלמלם בחזה ואחר כך נפטר. אלמלם היה מפעיל מכ"ם שביקש מהמפקד להיות מוצב על מקלע ימין בגשר במקום הימאי שהיה אמור להיות בעמדה וזאת מאחר שהיה ידוע כצלף בירי.
מצרים שוחים במים - צוות הדבור 867 הבחין במצרים שוחים במים אך לא ירה בהם, כיוון שעל-פי המנהג הימי צוות כלי שיט אויב במצב נטישה אינו מהווה מטרה לגיטימית. תוך כדי ירי והכנות לגרירה, עלה גם דבור 867 על שיפוע החוף כ-100 מטר דרומה מ-864. המהירות הייתה נמוכה והדבור ירד בכוחות עצמו אך למדחפים נגרם נזק קל. תפוקת האש מדבור 867 הייתה מחסנית אחת של 50 פגז מתותח אורליקון חרטום, שתי מחסניות 100 פגז מתותח אורליקון ירכתיים וכ-500 כדור ממקלע 0.5.
מקורות האש בחוף נפגעו והאש פסקה. הזרקור ב-867 נפגע זמן קצר לאחר הפתיחה באש וכבה. השתרר שקט זמני. דקל: "הבחנתי בדבור של צביקה מצד ימין לי בטווח של כ–100 יארד, ובשלב זה הודיע לי צביקה שהוא יושב על ריף, ובקש שאגש אליו לחילוץ."

היחלצות ויציאה

היחלצות דבור 864 - המנוען הראשי בדבור 864, שלום נחמני, הצליח להניע את אחד המנועים ולשלב אותו לאחור. לאחר מספר ניסיונות הספינה ירדה משיפוע החוף ולא היה צורך בגרירה. שני הדבורים פנו ליציאה מהמעגן. תוך כדי היציאה לקח סג"ם נמרוד ארז, סגן מפקד 864, אקדח זיקוקים וירה חמישה זיקוקים לעבר הברטרם במגמה להדליקו. לפחות חלקם פגעו בו כי נראה בוער.
סיום הקרב – בשלב זה לא נראתה אפשרות מעשית לטיפול בסירות הדיג שלמעשה עוד לא התגלו ובדיעבד גם לא היה בכך צורך. שני הדבורים ירדו מהחוף בכוחות עצמם והדגש היה להביא את הפצועים לטיפול מהר ככל האפשר. כשעה לאחר הכניסה למעגן, יצא ממנו הכוח הישראלי כאשר לו הרוג ושבעה פצועים במצבים שונים. דבור 864 היה ללא מכ"ם וקיבל הכוונה מ-867 לקורס 120 עד שיצא מאזור השרטונות, ואחר כך לקורס 090 לאבו זנימה. תותחי המצרים המשיכו להפגיז כולל פגזי תאורה. הדבורים הפליגו ללא אורות ניווט או אורות זיהוי. 
כמעט ירי על כוחותינו - בדרך נוצר מצב מסוכן כאשר כוון תותח אורליקון ירכתיים הבחין במטרה הרודפת אחר הדבור, קיבל פקודה משחק "לירות על מנת להשמיד" אך לפני שפתח באש צעק לו ארז לעצור. המטרה שדווחה הייתה דבור 867 שהפליג מאחור. מאוחר יותר עבר דקל עם דבור 867 קדימה והוביל את הזוג. אל הזוג הצטרף דבור 863 בפיקוד מנחם רזניק שנשלח לסיוע התחבר וליווה אותם לאבו זנימה.

פינוי אווירי

עם יציאת שני הדבורים ממרסא תלמאת שקלה מפקדת זירת ים סוף אם להזמין מסוק לפינוי פצועים. " ב-02:35 החמ"ל שאל "כמה אנשים זקוקים לפינוי מיידי? דווח מקום". המיקום קיבלתי מהדבור של טנקלביץ היות ואני הייתי ללא מכ"ם. התשובה שמסרתי הייתה: "20 מייל מאבו-זנימה 270 פצוע אחד בלבד זקוק לפינוי מיידי. נמצא ב-867 ואילו אצלי יש כ-4 שכרגע נראה שיכולים להתפנות כשיגיעו. במידה ותחול הרעה במצב אני אבקש פינוי אווירי, המהירות שלי כ-16 קשר. באותו זמן ביקש סגן מפקד הזירה סא"ל חיים שקד מ-ים 3 פינוי אווירי, והתשובה שקיבלתי אחרי 10 דקות הייתה "מסוק בדרך אליכם מגיע לאבו-זנימה" וקיבלנו הוראה להיכנס לאבו-זנימה."
בשעה 04:20 הגיעו הדבורים לאבו זנימה שם המתין להם מסוק של חיל האוויר הישראלי שהוזמן על ידי מפקדת זירת ים סוף. מפקד הכוח צבי שחק ניסה לשכנע את טייס המסוק לקחת גם את הגופה אך הוראות חיל האוויר באותה עת הייתה שלא מפנים הרוגים במסוקים. הפצועים הוטסו לרפידים ומשם לבתי החולים. חלק מהפצועים חזרו לפלגת הדבורים לאחר החלמתם.

בקרת נזקים והמשך פעילות

בדבור 864 אובחנו כ-30 פגיעות מנשק קל בגוף הספינה והגשר, אנטנת המכ"ם נפגעה, חור במערכת הקירור של המנוע השמאלי ומדחפים עקומים. בדבור 867 נגרם נזק קל יותר - כ-20 חורים בדפנות, פגיעה בחצובה של תותח אורליקון ובזרקור. מפקד הפלגה הטכנית של זירת ים סוף, סא"ל חנוך בן אליהו, יצא עם כיתת התיקונים וצוללים לאבו זנימה. הצוללים, אנשי יחידה 707, הורידו את המדחפים הפגועים והרכיבו מדחפים תקינים. הפגיעות בגוף היו כולן מעל קו המים ולא סיכנו את השיט. מיד לאחר החלפת המדחפים וסתימת החורים נעו הדבורים בכוחות עצמם לשארם א-שייח' והשתתפו בקרבות בהמשך המלחמה.

תוצאות הקרב

בקרב הושמדו שלושה או יותר כלי שיט צבאיים מצריים. השימוש בסירות דיג להעברת אספקה מעבר למפרץ נשאר בגדר אפשרות. השמדת כלי השיט שיבשה את התוכנית של פיקוד ים סוף המצרי. האיום לפלישה בדרך הים נשאר בעינו ומעגני הדיג נעשו מטרה לתקיפות נוספות.
האבדות לצה"ל - הרוג אחד - הרצל אלמלם ושבעה פצועים.

ציונים לשבח

צוותי שני הדבורים הועמדו בעת האירוע ברמת סיכון גבוהה ביותר - כניסת כלי שיט לטווח נשק מהחוף, כשהם מהווים מטרה ברורה לאויב שנמצא בחוף מחופר וערוך לירי. פעילות המפקדים הקצינים ואנשי הצוות הייתה טובה והתוצאות הושגו: סירות הגומי והברטראם שהתגלה במפתיע הושמדו. ייתכן ונפגעו גם כלי שיט נוספים. התכנון המצרי להעביר תגבורת, הספקה ומים לכוחותיהם בסיני שובש.
עוד בהיות הדבורים בדרכם לאבו זניימה העביר מפקד חיל הים בנימין תלם למפקד זירת ים סוף את הערכתו וביקש למסור לסגן צבי שחק ממפקד חיל הים - "אתה הקצינים והצוות שלך עשיתם עבודה יפה מאוד, כל הכבוד!" ההודעה הועברה ברשת הקשר ונקלטה על ידי הדבורים בים. תלם העריך מאוד את פעולת מפקד הכוח צבי שחק שפעל לפי רוח הפקודה שהוטלה עליו במפתיע - עם כלי שיט שאינם מיועדים ואינם חמושים לפעולות קומנדו בנמלים, חדר למעגן בחוף אויב והשמיד את כוח החוד המצרי וכך גרם לסיכול המשך פעילות התקיפה בחופי סיני.
עיטור המופת - המלצות זירת ים סוף בתמיכת מפקד חיל הים הועברו לוועדת העיטורים שאישרה אותם והרמטכ"ל מרדכי גור העניק בחודש מאי 1975 את עיטור המופת למפקד הכוח סגן צבי שחק למנוען הספינה סמ"ר שלום נחמני ולקצין הנוסף בספינה סגן עמי שגב.
ציון לשבח מהרמטכ"ל - סגן נמרוד ארז, סגן מפקד דבור 864 קיבל בחודש ספטמבר 1975 ציון לשבח מהרמטכ"ל מרדכי גור. בכתב הציון לשבח צוין שהזיקוק שירה ארז הדליק את סירת הברטרם.
מכתב הערכה מראש מספן הים - אי הבהירות לגבי הדלקת הברטרם תיסכלה חלק מהמשתתפים בקרב. ביזמתו של כוכבי אזרן - מפקד ותיק העוסק בהנחלת מורשת בכלל ואתר הדבורים 'אבירי המפרץ' בפרט - קיבל רס"ל דני נחושתן תעודת הוקרה על חלקו בקרב מאת ראש מספן הים, תא"ל עודד גור לביא ב-19 מאי 2013. בכתב ההערכה נרשם כי נחושתן ירה והדליק את הברטרם.
סגן מרדכי דקל, מפקד דבור 867 שנכנס לסייע לתוך המעגן תחת אש כבדה והנהיג היטב את אנשיו. קיבל שנים מאוחר יותר מכתב הערכה עליו חתום מפקד חיל הים לשעבר האלוף (מיל') זאב אלמוג, שהיה מפקד זירת ים סוף בתקופת הלחימה.

לקחים

תוך כדי המלחמה הגיעה מפקדת חיל הים לצורך בהיערכות הזירה לפעולות התקפיות ולשם כך נעשה תגבור יחידות קומנדו ימי לזירה. חסרונם של כוחות למשימות מיוחדות גרם להטיל על דבורים משימה שלא הוכשרו לבצע כמו פעולות פשיטה בתוך מעגן סגור, זאת אף על פי שהם תורגלו להסתער כספינת תותחים על כלי שיט אויב לפי תורת לחימה של כלי תקיפה. בהמשך המלחמה הגיע, ביוזמת אל"ם אלמוג, כוח משייטת 13 בפיקודו של רס"ן גדי שפי שנערך למבצעי מגבית, וכן כמחצית מיחידה 707 בפיקודו של רס"ן דב בר. כוחות אלה הוצבו במפרץ סואץ ושולבו בביצוע יוזמות התקפיות בהמשך המלחמה.

תחקירים

לקרב מרסא תלמאת, כמו גם לשאר קרבות הדבורים בזירת ים סוף, לא נערך תחקיר ברמה החיילית ולא יצא דו"ח הפקת לקחי מלחמה כפי שנעשה לגבי קרבות הטילים בים התיכון. עם זאת לפי התנהלות חיל הים נראה שהקרב השאיר את חותמו ושימש אבן דרך להתפתחות פלגות הבט"ש. בעת הגיוס לצה"ל משמש סיפור הקרב כאלמנט משיכה למתגייסים כדי שיבחרו לשרת בפלגות הבט"ש.
במפקדת זירת ים סוף נערכו שני תחקירים פנימיים. התחקיר הראשון נערך לפני מפקד הזירה, תוך כדי המלחמה בהיעדרם של הפצועים שנמצאו עדיין בבתי חולים. מפקדי דבורים העלו שאלות והתחקיר הופסק מחמת אילוצי המלחמה, ושאלות שהועלו על ידי מפקדי דבורים אחרים נשארו ללא תשובה. 
תחקיר שני נערך לפני מפקד הזירה, ב-9 בדצמבר 1973, כחודשיים לאחר הקרב. בלא נוכחות של גורמי מפקדת חיל הים היה זה שימוע שניתנה בו זכות דיבור למרבית המשתתפים בקרב. תוך מעורבות והתייחסות מפקד הזירה בדברים. בלטו בחסרונם: מפקדי הפלגה סרן ישראל פטשניק ורס"ן עמי איילון וכן מפקד יחידה 838 במלחמה רס"ן יואל פלג. התחקיר נוהל על ידי סרן צבי שחק מפקד זוג הדבורים בקרב. שחק ניסה למצות לקחים ומנה את הקשיים שעמדו לפניו בביצוע המשימה.