google/wiki40b huggingface dataset:
לובוש קוהואוטק

ביוגרפיה

לובוש קוהואוטק נולד בינואר 1935 להינק ולירמילה קוהוטואק. אחיו צטיראד קוהואוטק (Ctirad Kohoutek) היה מלחין ומורה למוזיקה. אביו היה מורה לפיזיקה.
קוהואוטק החל להתעניין באסטרונומיה עוד בגיל 14 בתיכון, כשהתחיל עם צפיית מטאורים עם טלסקופ שבנה בעצמו. הוא למד תואר ראשון בפיזיקה באוניברסיטת מסריק בעיר ברנו והמשיך ללימודי אסטרונומיה באוניברסיטת קארל בפראג, אותם סיים ב-1958. בזמן לימודיו, היה צופה בלילות יחדיו עם של ייז'י גרייגר (Jiří Grygar) שהפך גם הוא לאסטרונום צ'כי מפורסם.
לאחר לימודין, הוא החל לעבוד במכון לאסטרונומיה של האקדמיה למדעים הצ'כית. בשנת 1976, במסגרת עבודתו, הוא פרסם יחד עם לובוש פרק (Luboš Perek) קטלוג אודות מיפוי ערפיליות פלנטריות (Catalogue of Galactic Planetary Nebulae, 1967). הקטלוג, שמבוסס על עבודה ותצפיות שנאספו במשך 10 שנים, נחשב כמקיף בזמנו וצוטט רבות במחקרים אקדמיים.
לאחר מכן זכה במשרה במצפה הכוכבים של אוניברסיטת המבורג הנמצא בברגדורף. בעקבות הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה ב-1968 הוא החליט להישאר במערב גרמניה.
תצפיותיו ותגליותיו הביאו לו פרסום והכרה. בין השאר הוא מוכר בזכות גילוי מספר שביטים ואסטרואידים וביניהם השביט 75D/Kohoutek  ו-76P/West–Kohoutek–Ikemura . על שמו גם שביט קוהואוטק, שעורר ציפיות גבוהות בזמן מעברו ליד השמש ב-1973, אולם לא הגיע לדרגת הבהירות הצפויה ונודע ככינוי ל"מאכזב".
במסגרת מחקרו אחר שרידים של שביט בילה (Biela's Comet), הוא ביצע תצפיות רבות בין השנים 1967–1981. בעוד הוא לא הצליח למצוא את שרידי השביט, באותו זמן קוהואוטק גילה 76 אסטרואידים, ביניהם גם את כוכב לכת מינורי 1865 Cerberus.
הוא ביצע תצפיות גם ממצפה הכוכבים בצ'ילה, ובמצפה קאלאר אלטו (Calar Alto Observatory) בספרד.
קוהואוטק פרסם למעלה מ-162 מאמרים. הוא פרש רשמית ב-2001, אולם המשיך לבצע תצפיות עבור מצפה הכוכבים המבורג ברגדורף.
קוהואוטק נשוי לכריסטין וגר בהמבורג, גרמניה.

פרסים והוקרה

האסטרואיד 1850 Kohoutek  נקרא על שמו.

גופים שגילה

קוהואוטק ידוע בעיקר עקב גילויים של 76 של אסטרואידים ו-5 שביטים.
חלק משמות הגופים ניתנו על ידי מציעים אחרים, לאחר שקוהואוטק ויתר על זכותו להעניק שם. לחלק טרם ניתן שם כיוון שלקח זמן להשיג תצפיות נוספות עד להערכת המסלול.
מחדר פלוטוני

מחדר פלוטוני הוא סלע פלוטוני הנוצר כאשר מאגמה מתגבשת בתוך תא מאגמה או חודרת לתוך סדקים בקרום כדור הארץ ומתגבשת בתוכם. חלוקות פנימיות של גופי החדירה מתייחסות לאופן התגבשותם ביחס לסלעי הסביבה ולעומקם. סמוך לפני השטח עשויים המחדרים להתגבש לסלעים געשיים ותת-געשיים.

היווצרות

מחדרים פלוטוניים נוצרים מהצטברות גבישי מינרלים לסלעים פלוטוניים שהתגבשו בהתקררות איטית של המאגמה במאגר כלשהו – תא מאגמה או סדק – במעטפת העליונה או בקרום. תהליך היווצרותם של המחדרים מתחיל בהיווצרות המאגמה מהתכה של סלעים, נמשך בהובלתה ומסתיים התגבשותה בחלקים שונים של הליתוספירה. משך הזמן הדרוש למחדרים כאלה להתגבש יכול להגיע למיליוני שנים.
צפיפותה של המאגמה נמוכה יחסית לזו של סלעי הסביבה, ולכן היא נעה כלפי מעלה ומצטברת בתאי מאגמה – שם היא מתגבשת או שולחת אל סלעי הסביבה "שלוחות" בדמות גופי חדירה מגמטיים. שלוחות אלה נוצרות מהלחץ שמפעיל הנוזל המגמטי על הסלעים הנדחקים או שהן חודרות לסדקים ואזורי חולשה קיימים בקרום בתהליך הנקרא הזרקת דייק. גופי חדירה אלה מתקררים לאט, ובמאגמה הנתונה בהם חל גיבוש מפריט היוצר סלעים פלוטוניים.

מיון גופי חדירה

קיימות שתי חלוקות עיקריות של גופי חדירה:

מחדר לוחי

מחדר לוחי הוא מסה של מאגמה החודרת לסדקים קוויים דוגמת העתקים בסלעי סביבה והמתגבשת לסלע פלוטוני. דוגמה למחדרים כאלה הם דייקים לוחיים.

מחדר טבעתי

מחדר טבעתי נוצר בד"כ כתופעת לוואי של היווצרות קלדרה. כאשר הר געש קורס לתוך תא המגמה שלו בעקבות ירידת לחץ הגזים והתרוקנות התע ממגמה נוצר עמק קלדרה. במידה ושארית המגמה עולה דרך הסדק הטבעתי שנוצר סביב להר יווצר דייק טבעתי (ניתן לדמיין לחיצת מכסה סיר הקטן בכמה מ"מ לתוך סיר מבעבע בנוזל וגז). שלאחר סחיפה ייראה הדייק במבט-על כטבעת. דוגמה למחדר כזה הוא דייק טבעתי.

מחדר שכבתי

מחדר שכבתי הוא גוף חדירה הערוך בשכבות, הערוכות על-פי רוב בשולי המחדר, במקביל או במבנה קונצנטרי מן הדפנות פנימה. השכבות נוצרות בשלבים שונים במהלך ההתגבשות ההדרגתית של המאגמה בתוך תא המאגמה או בתוך סדק בקרום כדור הארץ, וגם לאחר תום ההתגבשות. דוגמה למחדר שכבתי נרחב ניתן לראות במתחם בושוולד – אגן גאולוגי עשיר במחצבים המצוי בדרום אפריקה.

תופעות במחדרים

חדירת המאגמה לסלעי הסביבה יוצרת תופעות שונות בגופי החדירה ובשוליהם.
נמייה

תיאור פיזי

גופה של הנמייה נמוך ומאורך ובעל גוף גלילי. זנבה ארוך, ראשה מחודד ורגליה קצרות.
מזונה של הנמייה מגוון והיא טורפת מגוון רחב של בעלי חיים קטנים בהם יונקים, זוחלים, עופות, דגים וחרקים והיא אף אוכלת פירות וירקות. כל חושי הנמייה מפותחים ובעיקר חוש השמיעה והריח. הנמייה היא בעל חיים חברתי החי במשפחות פוליגמיות המונות זכר אחד, עם אחת עד שלוש נקבות בוגרות וגוריהם. בדומה לקרובתה, גירית הדבש, גם הנמייה מגלה חסינות מסוימת (אך לא מוחלטת) לארסם של נחשים. גודלה של הנמייה הבוגרת הוא כ-65 ס"מ בממוצע, אורך זנבה הוא כ-45 ס"מ וגובהה הוא כ-20 ס"מ.

רבייה

ההזדווגות מתרחשת בתחילת האביב. הזכר מחזר אחרי הנקבה, בדרך כלל חלה המלטה אחת בשנה, אך אם הנקבה מאבדת את גוריה היא עשויה להמליט פעם נוספת באותה שנה.
הוולדות נולדים בחודשים אפריל-מאי כשהם עיוורים, אוזניהם אטומות וגופם מכוסה פרווה צהבהבה דלילה. הפרווה מתחלפת לאחר מספר ימים, העיניים מקבלות צבע אפור אופייני כאשר הגורים בני גיל שלושה שבועות ובני פחות מחודש ימים מתחילים הצעירים להגיב לקולות. בגיל חודשיים וחצי מתחילים הגורים להתלוות אל הוריהם ולחקות את כל מעשיהם. בגיל שנה הם מגיעים לגודל של בוגר ולבגרות מינית. 
תוחלת החיים בשביה, עד 14 שנה.
אוטו שמידט

חייו

אוטו שמידט נולד במוהילב (אז בתחומי האימפריה הרוסית; כיום בשטחה של בלארוס). אביו היה סוחר ממשפחת גרמנים-בלטים ואמו הייתה ממוצא לטבי. בשנת 1907 המשפחה הגיעה לקייב בה שמידט סיים את בית הספר. בשנים 1909–1913 למד באוניברסיטת קייב בפקולטה למתמטיקה. לאחר סיום לימודיו עסק בחקר תורת החבורות.
ביוני 1917 נסע שמידט לפטרוגרד והחל לעבוד במשרד ממשלתי לאספקת מזון. לאחר מהפכת אוקטובר תמך שמידט בשלטון החדש והמשיך לעבוד במנגנון הממשלתי. בשנת 1918 הוא עבר למוסקבה והמשיך לכהן בתפקידים שונים במנגנון הממשלתי. בשנת 1924 הוא נסע לאוסטריה בה עבר סדרת טיפולים בשחפת. בשנת 1928 היה בין חברי משלחת מדעית סובייטית-גרמנית לחקר הרי פמיר.
בשנים 1929–1949 לימד מתמטיקה באוניברסיטת מוסקבה.
החל משנת 1930 הוא היה בין מובילי המדענים הסובייטים שחקרו את האזור הארקטי. עמד בראש מספר משלחות מדעיות כולל משלחת על אוניית צ'ליוסקין. בשנים 1930–1932 היה מנהל מכון "ארקטיקה" ובשנים 1932–1939 שמידט היה מנהל "המנהלת הראשית לנתיבי הצפון". בשנת 1936 שמידט יזם וניהל את הפרויקט של תחנת מחקר הקוטב הצפוני 1. על פעילות זו הוענק לו תואר גיבור ברית המועצות.
בשנת 1935 נבחר שמידט לאקדמיה למדעים של ברית המועצות. תקופה מסוימת הוא אף מונה לסגן נשיא האקדמיה. בתקופה זו פעל לשיפור המבנה הארגוני של המוסד.
שמידט עבד על תאוריה קוסמוגונית ופיתח אותה עד סוף ימיו. במשך 20 שנים הוא היה עורך ראשי של האנציקלופדיה הסובייטית הגדולה.
בשנת 1943 מחלת שחפת החלישה אותו מאוד ושמידט נאלץ לצמצם את היקף פעילותו. במשך תקופה ארוכה הוא לא היה יכול לקום ממיטתו והרופאים אסרו עליו לעבוד. אוטו שמידט נפטר ב-7 בספטמבר 1956 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'י.
לציון תרומתו לפיתוח האזור הארקטי נקראו על שמו עיירה, אי בים קרה, חצי אי הממוקם בנוביה זמליה, שובר קרח ובשנת 1995 הוכרז על מלגת שמידט לעבודות שתחום חקר האזור הצפוני.
אלי גרונר

ביוגרפיה

גרונר נולד בארצות הברית וגדל בעיר בינגהמטון שבמדינת ניו יורק. ביולי 1985 עלה עם משפחתו לישראל. למד במכינת בני דוד בעלי. ב-1989 התגייס לצה"ל, שירת כלוחם בחטיבת הצנחנים ונבחר להיות קשרו של מפקד החטיבה משה יעלון. בשירות המילואים לחם במלחמת לבנון השנייה. ב-1996 סיים תואר ראשון במדע המדינה ותקשורת באוניברסיטת בר-אילן. עבד ביחידת הדוברות של עיריית ירושלים. באותה שנה החל לעבוד כעיתונאי ב"ג'רוזלם פוסט", בתחילה כיסה את תחום הכדורסל וענייני ירושלים, שימש עורך המוסף המקומי של אזור ירושלים בעיתון, עבד ככתב בדסק הכלכלה ולאחר מכן הקים את הדסק הכלכלי של אתר האינטרנט של העיתון.
בשנים 2001 עד 2003 למד מנהל עסקים באוניברסיטת ניו יורק. במהלך לימודיו עבד בקיץ 2002 כמתמחה בחברת ליהמן ברדרס. ב-2003 החל לעבוד כיועץ בחברת הייעוץ האסטרטגי מקינזי ושימש בה ראש צוות בכיר. הוא גם שימש כחלק מצוות הפנים הדרכתי בחברה עבור יועצים צעירים. ב-2009 מונה לעוזר בכיר ליו"ר חברת תנובה, זהבית כהן. באוקטובר 2011 מונה לציר הכלכלי בשגרירות ישראל בוושינגטון וכיהן בתפקיד עד אוקטובר 2014. גרונר הוביל את הארכת הערבויות והמאמץ להפחית את הקיצוץ בסיוע לישראל כחלק מקיצוץ רוחבי שנעשה בארצות הברית. כששב לארץ, שימש גרונר יועץ לחברת טכנולוגיית מידע UST גלובל להקמת סניף בישראל.
במאי 2015 הודיע ראש הממשלה, בנימין נתניהו, על מינויו למנכ"ל משרד ראש הממשלה, וביוני אושר מינויו בממשלה. ב-28 במאי 2018 הודיע על כוונתו לסיים את תפקידו באוגוסט 2018.
גרונר היה חבר נבחרת ישראל בסופטבול וזכה עמה במדליית ארד במשחקי המכביה ה-14 ב-1993. כמו כן היה הקפטן של קבוצת ירושלים ביג בלו מליגת הפוטבול הישראלית. ב-2010 נבחר להיכל התהילה של הליגה, עמו נבחרו גם ארי הרו ורון דרמר.
הוא נשוי לתמר ואב לחמישה, מתגורר באלעזר שבגוש עציון.
ש"ג

ש"ג (קרי: שין גימל) (ראשי תיבות של "שוטר גדודי" או "שומר גדר") הוא חייל המאבטח את עמדת הכניסה של בסיס צבאי והאחראי לבדוק את זהות הנכנסים ואת אישורם לכניסה. 
השם משמש בהשאלה לכינוי של פתח בסיס צבאי בישראל, או של שער כניסה אזרחי שבפתחו מוצב שומר.

סמכות ואחריות

בצה"ל, תפקיד זה ניתן לחיילים לפי תורנות בבסיס או לחיילים שמקצועם הצבאי הוא מאבטחי מתקנים, תפקיד אותו הם מבצעים לכל אורך השירות הצבאי. בסמכותו של הש"ג לבדוק את הנכנסים אל הבסיס, חיילים וכלי רכב, לאשר או למנוע את כניסתם לפי הנהלים לפיהם הודרך. על פי הנהלים הש"ג מוגדר כמפקד השער, ועל כל העוברים בשער להישמע להוראותיו. 
בבסיסים קטנים משמשת את הש"ג בוטקה קטנה, שבה הוא יכול למצוא מסתור מגשם ומהשמש. בבסיסים גדולים, שבהם ניצבים בשער חיילים אחדים, משמש למטרה זו ביתן שמירה גדול יותר, שבו ממתינים הנכנסים בעת בדיקתם קודם הכניסה. לאחר שווידא את זכות הכניסה, לעיתים על הש"ג לרשום את פרטי הזיהוי של הנכנס או של רכבו. 
בביתן של הש"ג תלוי פעמים רבות שלט ובו פירוט תעודות הכניסה השונות למחנות צה"ל, על מנת שהש"ג יכיר את התעודות השונות שעשויות להיות מוצגות בפניו. 
משימה נוספת המוטלת לעיתים על הש"ג היא בדיקת עמידתם של החיילים הנכנסים בכללי משמעת הלבוש הצבאית. 
בבסיסים שהיציאה מהם מוגבלת, נדרש החייל להציג בפני הש"ג אישור יציאה, קודם שיהיה רשאי לצאת.

"תסמונת השין גימל"

השין גימל הוא בעל האחריות הפיקודית הזוטר ביותר בבסיס. "תסמונת השין גימל" היא מטבע לשון (שמקורו בליל הגלשונים]) למקרה של הטלת האחריות על המחדלים הפיקודיים על דרגים נמוכים ככל האפשר, כדי להימנע מהטלתה על דרגים בכירים יותר. השין גימל, או זוטרים אחרים, משמשים במקרים אלה כשעירים לעזאזל.
נבחרת ספרד בכדורסל נשים

משחקים אולימפיים

נבחרת ספרד בכדורסל נשים השתתפה בשלוש אולימפיאדות אך לא זכתה במדליה. באולימפיאדת ברצלונה (1992), היא השתתפה בזכות היותה מארחת המשחקים. היא שיחקה 3 משחקים בסיבוב הבתים, ניצחה אחד והפסידה בשניים וסיימה במקום השלישי בבית. במשחקי הדרוג היא ניצחה בשני משחקיה וסיימה במקום חמישי בטורניר. באולימפיאדת אתונה (2004), היא שיחקה 5 משחקים בסיבוב הבתים, ניצחה ב-4 משחקים והפסידה משחק אחד, לארצות הברית שזכתה במדליית הזהב. היא סיימה את שלב הבתים במקום השני. במשחק רבע הגמר היא הפסידה לברזיל שסיימה במקום רביעי וסיימה את הטורניר במקום השישי. באולימפיאדת בייג'ינג (2008), היא שיחקה 5 משחקים בסיבוב הבתים, ניצחה ב-3 משחקים והפסידה שני משחקים, לארצות הברית שזכתה במדליית הזהב וסין שסיימה רביעית. היא סיימה את שלב הבתים במקום השלישי. במשחק רבע הגמר היא הפסידה לרוסיה שזכתה במדליית ארד וסיימה את הטורניר במקום החמישי.

אליפויות עולם

הנבחרת השתתפה ב-7 אליפויות עולם, בהן זכתה במדליית כסף (2014) ופעמיים במדליית ארד (2010, 2018).

אליפויות אירופה

הנבחרת השתתפה ב-17 אליפויות אירופה, בהן זכתה שלוש פעמים במדליית זהב (1993, 2013 ו-2017), במדליית כסף אחת (2007) ו-4 פעמים במדליית ארד (2001, 2003, 2005 ו-2009).
שגרירות דרום אפריקה בוושינגטון די. סי.

היסטוריה

דרום אפריקה שלחה את הנציגות הראשונה שלה לוושינגטון הבירה בשנת 1929. בשנת 1936 החלה בנייה של מבנה שיהווה את מקומה הרשמי של הנציגות. בשנת 1949, לאחר השלמת הבנייה קיבלה הנציגות מעמד רשמי של שגרירות.
המבנה משמש כמקום מגוריו של שגריר דרום אפריקה בארצות הברית. בשנת 1964 נבנה אגף חדש שהגדיל את מבנה השגרירות. שניהם מבנים בסגנון קייפ ההולנדי עם קירות ורצפה העשויים אבן גיר במקום הטיח הסיד המסורתי. המתחם לא משרת את כל מטרות השגרירות ולכן הוא נמצא בשיפוצים.
בחצר השגרירות ניצב פסל של נשיא דרום אפריקה, נלסון מנדלה, יצירתו של הפסל ז'אן דויל. גובהו 9 רגל (2.7 מטר). הפסל נחנך ב-21 בספטמבר 2013.
מטר - הוצאה לאור

מטר - הוצאה לאור היא הוצאה לאור ישראלית בבעלות משפחת טריוַאקס שהוקמה ב-1985. ההוצאה מתמחה בספרי עיון, ניהול, הדרכה, ספרות מקור ופסיכולוגיה.

אודות

משפחת טריוַאקס – יצחק טריואקס ואחריו בנו גבריאל ובניו שלו, יצחק וביני (בנימין) – הייתה במשך עשרות שנים המפיצה של האנציקלופדיה העברית. עם דעיכת עסקי ההפצה, הקימו בשנת 1985 יצחק וביני ודודם משה טריואקס את ההוצאה, אשר התמחתה בנישה של ספרי ניהול והדרכה, אשר לא הייתה מפותח בארץ בשנות השמונים. שמה של ההוצאה מורכב מראשי התיבות של "משפחת טריואקס" (מטר). הספר הראשון שהוציאו היה "איאקוקה" של לי איאקוקה, מנהל פורד.
בין הספרים הבולטים שיצאו בארץ בהוצאת מטר נמנו רודף העפיפונים של חאלד חוסייני, אבא עשיר אבא עני של רוברט קיוסאקי, ימי שלישי עם מורי של מיץ' אלבום, וספריהם של טל בן שחר, בריאן גרין, אלן דרשוביץ ודן אריאלי.
מאז שנת 2005, מוציאה מטר את ספריה של הסופרת האירית מריאן קיז, ביניהם "יש שם מישהו" ו"הכוכב הנוצץ בשמים".
קיי לונג

ביוגרפיה

קיפרמן נולד למשפחה מרובת ילדים בבאר שבע. ובגיל 17 אימץ את השם K - האות הראשונה בשם משפחתו באנגלית עבור שם הבמה שלו בתוספת ה-LONG בשל גובהו הרב המתנשא ל-2 מטר. קיפרמן שירת כסמל מבצעים בצבא ולאחר מכן למד עיצוב אופנה במכללת שנקר. במסגרת לימודיו עבר התמחות בבית האופנה הקנדי "Daymore", ולבסוף סיים לימודיו בהצטיינות בשנת 2008. קיפרמן עוסק גם בעיצוב שמלות כלה, מלבד היותו מנהל התחום האמנותי של המועדון "האומן 17", והוא מופיע כקיי לונג באופן קבוע בליין המסיבות FFF.
לונג החלה להופיע ב-1998 במועדון הפורום בבאר שבע ולהתפרסם בעיתונות המקומית. ב-2000, במסגרת פעילותה במועדון, עיצבה קיי לונג את משאית המיצג של המועדון עבור "מצעד האהבה" בתל אביב, אשר נשאה את דמותה. מפיק האירועים שמעון שירזי, אשר גם ליין ה-FFF שבבעלותו השתתף במצעד, הזמין את קיי להופיע בהפקה. קיפרמן העתיק את מקום מגוריו לתל אביב בשנת 1999. בין מופעיה ניתן למנות את "The Divas Show" בו ביצעה לצד אנינה נושה, שירי זמרות בולטות. בנוסף, היא הופיעה באמסטרדם, איסטנבול, פריז, קנדה, לונדון, ברצלונה, ברלין וערים נוספות. לונג לוקחת חלק פעיל בייצוג ישראל בהופעות בבירות העולם כפרפורמרית המובילה של ה"TEL AVIV GAY VIBE"
לונג הופיעה מעת לעת בטלוויזיה, במסגרת פרסומות שונות וקליפים של אמנים ישראלים ובהם :מאיה בוסקילה, קרן פלס, סקאזי. ב-2009 אירחה לונג את אנשי הספורט רון קופמן ואיציק זוהר במהלך עונתה הרביעית של בתוכנית המציאות "פעם בחיים". בין קיי לונג וזוהר נוצר מתח רב על רקע נטיותיה, והעימותים ביניהם היו לנושא מרכזי במהלך העונה. בעקבות השתתפותה בתוכנית נושא המגדר של לונג נלמד ומוצג באקדמיה, והיא אף הוזמנה להרצאת אורח בפקולטה לסוציולגיה של אוניברסיטת ת"א.
בראיונות מצהירה לונג כי אינה נוהגת להגדיר עצמה יותר כאישה או כגבר וכי אינה נוהגת להגדיר עצמה במגדר כלשהו, ושהיא נהנית לדשדש בין שני העולמות. עם זאת, בריאיונות בכלי התקשורת היא מתייחסת לעצמה בלשון נקבה, וכך נוהגים גם כלי התקשורת המסקרים אותה. לונג כותבת באתר מאקו גאווה טור אופנה הנושא את השם "הוט קיי טור", בו היא מבקרת את לבושם של המפורסמים/ות מהעולם ומישראל בפרט וכותבת בנושאי אופנה וסטיילינג.
בנובמבר 2011 השתתפה לונג בקמפיין "אחרי כל לילה מגיע יום", שנולד בעקבות ארבעה מקרי התאבדויות בקהילה הגאה, מספר חודשים לפני כן.
ב-2011 נבחרה קיי לונג למקום הראשון בתחרות של חברת המשקה XL בתואר "מלכת הדראג של ישראל" ובאותה שנה נבחרה על ידי מאקו להיות אחת מ-50 האנשים המשפיעים והבולטים ביותר בקהילת הלהט"ב הישראלית. באותה השנה גייס ארגון בלה דואגת אנשי לילה מובילים למען המאבק להעלאת המודעות ל-HIV והפיק לוח שנה "בלה דואגת" בהשתתפותם. אנשי לילה רבים ומובילים התגייסו למאבק והצטלמו ללוח השנה של "בלה דואגת" לאותה השנה. בין המשתתפים היו: קיי לונג, שמעון שירזי, אליוט, טלולה בונט ומובילי דעת קהל ואנשי לילה נוספים בקהילה הגאה.
בשנת 2014 השתתפה לונג בתפקיד "אימפריה" במחזמר "דבר מצחיק קרה" של תיאטרון הקאמרי בכיכובם של שלמה בראבא, איתי טיראן ועירית קפלן.
בינואר 2015 הייתה מעורבת קיי לונג בתקרית שבה היא סולקה מכותל מאזור הנשים ומאזור הגברים בטענה שהיא לא אישה ולא גבר.
בשנת 2015 נבחרה לונג על ידי מגזין "את" להיות אחת מ-100 המשפיעים הישראלים על עולם האופנה הישראלי.
בשנת 2016 נבחרה לייצג את ישראל מטעם משרד החוץ כשגריריה בינלאומית בבירות העולם במטרה לעודד תיירות לארץ. באותה שנה גם נבחרה להצטלם עבור קמפיין משרד התיירות לקמפיין הבינלאומי של תל אביב.
ג'מיד

ג'מיד (בערבית: جميد, פירושו: "קשיח") הוא סוג של "יוגורט מיובש" עשוי מחלב עיזים או מחלב כבשים הנעשה על ידי תהליך של ייבוש לכדי צורה של כדורים במטרה לתת לו "התקשחות" ועל ידי כך לשמור עליו לאורך זמן רב. מאכל זה מיוצר בדרך כלל בירדן על ידי בדואים אך נפוץ גם אצל הבדואים בישראל (בעיקר ביהודה ושומרון), במצרים, ואפילו בסוריה. לעיתים נהוג גם להוסיף את הג'מיד אל רטבים או מרקים.
מנגואה

היסטוריה

העיר ממוקמת על החוף הדרומי של אגם מנגואה, והיא הפכה לעיר הבירה של ניקרגואה בשנת 1855. קודם לכן נאבקו על מעמד עיר הבירה האליטות של הערים גרנדה ולאון, ומנגואה המצויה בערך באמצע הדרך בין השתיים נבחרה כפשרה.
ב-31 במרץ 1931 העיר נפגעה מרעידת אדמה ומשריפה. שריפה נוספת פרצה בעיר בשנת 1936. ב-23 בדצמבר 1972 העיר נפגעה שוב מרעידת אדמה אשר גבתה מעל ל-10,000 קרבנות. מאוחר יותר, כאשר הסיוע הבינלאומי הגיע נשיא ניקרגואה באותה עת, אנסטסיו סומוסה דביילה, החרים עשרות מיליוני דולרים מכספי הסיוע לכיסו הפרטי. מחקר גילה שחלקים ממרכז העיר מצויים על קו שבר ססמי ומועדים לרעשי אדמה, ואזורים אלה נותרו בלתי מיושבים עד היום.

מבנה העיר

מבקרים במנגואה מתקשים לנווט בעיר וזאת עקב העובדה שאין בעיר שמות לרחובות או כתובות. לאחר רעידת האדמה בשנת 1972, העיר גדלה מחדש בצורה לא מאורגנת, ורוב השלטים לא הוחלפו. ההכוונה בעיר ניתנת ביחס לציון דרך מסוים, אך לפעמים ציון הדרך כבר לא קיים.
בעיר ישנו שדה תעופה בינלאומי על שם אוגוסטו ק. סנדינו, המכונה לעיתים שדה התעופה הבינלאומי של מנגואה.
מנגואה התפתחה רבות בעשורים האחרונים. לקראת סוף המאה ה-20 דמתה העיר לערים אחרות בעולם השלישי, אך בשנים האחרונות התפתחה העיר, וכיום ישנן שכונות אשר מתנהלות ונראות כפי שנראות שכונות במדינות מפותחות. "מותרות מתקדמים" כגון מרכזים מסחריים, בנקים מהודרים, שלטי חוצות מוארים, המסעדות והמלונות ברמה הגבוה זמינים עבור אלו היכולים להרשות לעצמם, או בשביל זרים (המבקרים תדיר במקומות אלו).
בנוגע לחיי הלילה, במנגואה ישנם ברים, מועדוני לילה, תאטראות ובתי קולנוע. בהשוואה לשאר המדינות באזור, המחירים של משקאות חריפים וכרטיסי כניסה לתיאטרון או לקולנוע הם יחסית זולים. אף על פי שבתי הקולנוע ומועדוני הלילה קטנים יותר בהשוואה למדינות אחרות, איכותם משתווה למקומות אלו דומים באירופה ובארצות הברית.

אתרים מרכזיים

התיאטרון הלאומי ע"ש ראובן דאריו, אשר היה אחד הבניינים היחידים אשר שרדו את רעידת האדמה ב-1972, הוא מהחשובים והחשובים בניקרגואה. בתיאטרון זה מועלות הופעות של אומנים מקומיים ואומנים בינלאומיים גם יחד, בקונצרטים, הצגות ואירועים תרבותיים שונים.
משרדי השלטון של נשיא ניקרגואה, אשר מכונים "הבית הנשיאותי" (Casa Presidencial), נמצאים בקרוב למקומות הבילוי והתרבות הידועים בעיר, בצדה הצפוני של "כיכר הרפובליקה" (Plaza de la República). כיום הבניין כבר אינו משרת את הנשיא, ונקרא "בית העמים" (Casa de los Pueblos) מאז 2007. אזור זה ידוע בתור האזור העתיק של מנגואה, אשר ניתן למצוא בו שרידים תרבותיים רבים ושרידים מתקופת מהפכת סנדיניסטה (Revolución Sandinista). המרכז ההיסטורי יכול להיות מקום מעניין עבור תיירים ואתר היסטורי לאומי עבור מקומי.
ממול הארמון הנשיאותי נמצא "ארמון התרבות", אשר היה הבית הנשיאותי הקודם עד לשנת 1997. באותו האזור נמצאת גם הקתדרלה הישנה של מנגואה, שנבנתה בין השנים 1928 עד 1938. הקתדרלה שרדה את רעידת האדמה ב-31 במרץ 1931, אך ניזוקה ברעידת האדמה ב-23 בדצמבר 1972, ומאז ננטשה.
מבנים אחרים אשר שרדו את רעידת האדמה השנייה הם "בנקו דה אמריקה" (Banco de América), ה"אספה הלאומית" (אשר היה מרכז הבנק הניקרגואי הקודם), המכון הניקרגואי לביטחון חברתי ורווחה (INSS), בית המלון "קראון פלזה מנגואה", הארמון הדיונים, המבנה המכונה "מלחמת זכריה" ועוד.
צ'נטו

היסטוריה

השם צ'נטו מתייחס לקנטוריון של עמק הפו. הצמיחה של צ'נטו מגודלה המקורי ככפר דייגים קטן בביצות להיווסדה כעיר חקלאית התרחשה במספר המאות הראשונות בתחילת המילניום השני. הבישוף של בולוניה ואב המנזר של נונאנטולה הקימו את הפרטיצ'יפניה אגרריה, מוסד אשר חילק אדמות מחדש כל 20 שנה בין היורשים הזכרים שהיוו את הליבה הראשונית של הקהילה בצ'נטו של המאה ה-12. בשנת 1502 האפיפיור אלכסנדר השישי לקח אותה משליטת הבישוף של בולוניה ועשה אותה לחלק מהנדוניה של הבת שלו, לוקרציה בורג'יה, שהתארסה לדוכס אלפונסו אני ד'אסטה ולאחר מכן הוחזרה למדינת האפיפיור בשנת 1598.

תרבות

צ'נטו היא עיר הקרנבל של אירופה אשר תאום לקרנבל של ריו.
ארנסט אוסטר

ארנסט אוסטר (באנגלית: Ernst Oster,  ‏ 26 בינואר 1908 - 30 ביוני 1977) היה פסנתרן, מוזיקולוג ותאורטיקאי מוזיקה יהודי-גרמני. כמומחה לאנליזה של שנק, תרגם לאנגלית את חיבורו האחרון של היינריך שנקר, "קומפוזיציה חופשית".

חייו

ארנסט פרידריך אוסטר נולד במנהיים, גרמניה. בצעירותו, עברה משפחתו להמבורג, שם למד ב-Gelehrtenschule des Johanneums. את לימודי המוזיקה החל בנגינה על פסנתר. כשנפלה לידיו ההוצאה המבוארת של "הסונאטות האחרונות של בטהובן" בעריכת היינריך שנקר, השתכנע אוסטר, שמן התובנה של שנקר אפשר להפיק יותר מזו של כותבים אחרים בנושאי מוזיקה. כפי שנאמר בהערה ביוגרפית ב"קומפוזיציה חופשית": 
על אף כשרונותיו האינטלקטואליים המרשימים והידע העובדתי העצום שלו, היה משוכנע, שניתוח מוזיקלי חייב להיות ... יותר מפעילות אינטלקטואלית, שהמבצע האנאליטי-כביכול צריך להתחייב לברוא את היצירה מחדש מבחינה אמנותית."
בשנות ה-20 לחייו, עבר אוסטר לברלין ללמוד אצל תלמידו של שנקר, אוסוולד יונאס. אחרי עליית הנאצים לשלטון ואחרי מות שנקר ב-1935, עבר אוסטר לווינה, שם תרם ל"Der Dreiklang", כתב-עת קצר-ימים, שייסדו סטודנטים של שנקר, פליקס זלצר ואוסוולד יונאס. אוסטר, שהיה יהודי, היגר לארצות הברית לאחר האנשלוס, וז'אנט שנקר, אלמנתו של היינריך, הפקידה בידיו חלק גדול ממסמכיו ל שנקר. הוא הגיע לניו יורק על סיפון אוניית הקיטור פנדאם ב-14 בינואר 1939. הוא הגיש בקשה להתאזרחות ב-29 בינואר 1945.
בארצות הברית, עבד אוסטר כפסנתרן מלווה וכמורה לפסנתר. בין תלמידיו היה פיטר סרקין. בהמשך עבד כמורה בהקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד ובבית ספר מאנס למוזיקה. הוא תרגם לאנגלית את "קומפוזיציה חופשית" של היינריך שנקר בעזרת מענק מקרן רוברט אוון להמן. הספר יצא בשנת 1977.
אוסטר, שהיה טייל נלהב, מת כתוצאה מאירוע מוחי בעת טיפוס על הר שונמונק. הותיר אחריו אחות, תרזה, שחיה בשווייץ באותו זמן.
מסמכיו של היינריך שנקר שהיו ברשותו נתרמו על ידי מנהל עזבונו לספרייה הציבורית לאמנויות הבמה של ניו יורק, שם הם ידועים כ"אוסף אוסטר: מסמכים של היינריך שנקר".
פול וולפוביץ

פול וולפוביץ (באנגלית: Paul Dundes Wolfowitz; נולד ב-22 בדצמבר 1943) הוא דיפלומט ואיש ממשל יהודי-אמריקני אשר כיהן גם כנשיא הבנק העולמי. לפני תפקידו האחרון, הוא כיהן כשגריר ארצות הברית לאינדונזיה וכסגן מזכיר ההגנה של ארצות הברית. כיום הוא מכהן כחוקר במכון המחקר השמרני American Enterprise Institute ‏(AEI), אשר בו הוא עוסק בנושאים של כלכלה בינלאומית, אפריקה ושותפויות ציבוריות-פרטיות. 
כסגן שר ההגנה האמריקני, הוא היה מההוגים הבולטים של "דוקטרינת בוש" הקובעת כי על ארצות הברית להתמודד עם איומים חיצוניים לפני התממשותם, על ידי נקיטה, במידת הצורך, במכת מנע (preemption) ועל ידי קידום הדמוקרטיה במזרח התיכון, כדי למנוע מארגוני טרור את הבסיס לתמיכה בהם. עם תום הכהונה הראשונה של ממשל בוש, וולפוביץ מונה לתפקיד נשיא הבנק העולמי. לאחר שכיהן בתפקיד זה כשנתיים הוא התפטר בעקבות הגילוי כי סייע לקידומה של בת זוגו בבנק העולמי. הוא דובר אנגלית, ערבית, צרפתית, גרמנית, עברית ואינדונזית.
אירידו

אירידו הייתה עיר עתיקה בצפון מזרח מסופוטמיה. מיקומה המדויק אינו ידוע, היא שכנה כנראה בין חרן וכרכמיש. העיר שגשגה בתקופת הברונזה התיכונה ובתקופת הברונזה המאוחרת, עד שנהרסה על ידי אשור.

היסטוריה

העיר הוזכרה במכתב ששלח מלך כרכמיש אל זימרילים מלך מארי. על פי המכתב אפשר להבין שהעיר הייתה עיר וסאלית של כרכמיש. בהמשך, כנראה לאחר שכרכמיש הפכה להיות עיר לקוחה של ימחד (שמרכזה היה בעיר חלב), גם אירידו נשלטה על ידה.
באמצע המאה ה-18 לפנה"ס, האזור שבו שכנה העיר נשלט על ידי ירים-לים, שהיה אחיו של אבא-אן הראשון מלך ימחד. זיתרדו, המושל של העיר אירידו, שהייתה העיר הראשית באזור, מרד בימחד כשהוא ממריד ערי מדינה נוספות במסופוטמיה העליונה. בעקבות כך נלחם אבא-אן הראשון במורדים בכוח שהביא להריסת העיר. ירים-לים פוצה על ידו וקיבל את השלטון על העיר אללח'.
במאה ה-16 לפנה"ס, התעצמה באזור ממלכת מיתני. העיר חלב הפכה להיות עיר וסאלית שלה, וסביר שכך גם אירידו. במאה ה-14 לפנה"ס, נשלטה אירידו על ידי הנסיך החתי פּיַשילי , שהיה בנו האמצעי של שופילוליומש הראשון. הוא כבש אותה במסגרת מסע המלחמה שלו כנגד מיתני, בדרכו לכבוש את וַשוּכָני, עיר הבירה של מממלכת מיתני. לאחר נסיגת החתים מהאזור, הפכה העיר להיות מרכז אזורי של מיתני, עד שנכבשה על ידי מלך אשור אדד-ניררי הראשון במאה ה-13 לפנה"ס.

הכיבוש האשורי

מלך מיתני, וסאשאתה, מרד כנגד אשור. הוא שלח שוחד וביקש את עזרת המלך החתי, אבל בקשתו לא נענתה. אדד-ניררי הראשון תקף את מיתני וכבש את רוב עריה. המשפחה המלכותית של מיתני ברחה לאירידו. הצבא האשורי הגיע לעיר, שבה אותם והיגלה אותם לאשור. אירידו והיישובים סביבה הוצתו בשריפה ונהרסו, ובכתובתו של אדד-ניררי הראשון הוא מציין שהוא המליח את אדמתה, אירוע טקסי הנעשה למדינה מורדת.