google/wiki40b huggingface dataset:
קולומלה

חייו האישיים

ידוע מעט על חייו של קולומלה. הוא נולד כנראה בקדיס, היספניה בייטיקה, כנראה להורים רומאים. הוא היה טריבון בסוריה בשנת 35 לספירה, ולאחר קריירה צבאית הוא עבר לעסוק בחקלאות באחוזותיו בארדיאה, קרסאולי ואלבה בלאטיום.

החיבור De arboribus

החיבור הקצר "על עצים" (גר') נחשב בכתבי יד ומהדורות מוקדמות כספר 3 בחיבור De Re Rustica. עם זאת, נראה ברור מתוך משפטי הפתיחה שמדובר בחלק מחיבור נפרד ואולי מוקדם יותר. משום שבחיבור זה אין שום אזכור לפובליוס סילבינוס, שאליו פונה החיבור De Re Rustica. קאסיודורוס מזכיר 16 ספרים של קולומלה, מה שהוביל לסברה ש"על עצים" היה חלק מחיבור שכלל 4 כרכים.

מקורותיו של קולומלה

בנוסף לקאטו הזקן ווארו, קולומלה השתמש במקורות רבים שלא שרדו, שהוא אחד הבודדים שמאזכר אותם. אלה כוללים חיבורים מאת קורנליוס קלסוס, הסופר הקרתגי מאגון , טרמליוס סקרופה , ומקורות יווניים רבים. דודו מרקוס קולומלה, "איש פיקח וחקלאי יוצא מהכלל", עשה ניסויים בגידול כבשים, כשהכלא איילי בר צבעוניים, שהובאו מאפריקה לצורך משחקי גלדיאטורים, עם כבשי בית, וייתכן שהשפיע על תחומי העניין של אחיינו. קולומלה היה בעליהן של חוות באיטליה; הוא מציין ספציפית אחוזות בארדאה  קרסאולי  ואלבה, ומדבר שוב ושוב על ניסיונו המעשי האישי בחקלאות.
אן (אי)

גילוי האי

האי התגלה על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גראהאם (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1937–1934), תחת ג'ון רידוך ריימיל.

מקור השם

ריימל קרא לאי על שמה של אן, בתו של פרנק דבנהאם (על שמו נקראה כל קבוצת האיים), שהיה חבר הוועדה המייעצת של המשלחת הבריטית אל ארץ גראהאם.
יחסי אריתריאה–ג'יבוטי

היחסים

במהלך המלחמה האתיופית-אריתריאית (1998 - 2000), אתיופיה סחרה עם מדינות העולם דרך מדינת צד שלישי - ג'יבוטי. למרות שג'יבוטי הייתה להלכה נייטרלית, היא ניתקה את היחסים עם אריתריאה בשנת 1998 בחודש נובמבר, וחידשה אותם רק בשנת 2000, כשנגמרה המלחמה. נשיא אריתריאה איסאייס אפוורקי ביקר בג'יבוטי בתחילת שנת 2001; בתגובה, נשיא ג'יבוטי איסמאעיל עומאר גואלה ביקר באסמרה ב-1–2 ביולי. מדיניות החוץ של גואלה הייתה פופוליסטית ולמרות קשריו הטובים עם אתיופיה שידועה בסכסוך שלה עם אריתריאה הוא ניסה ליצור גם עם אריתריאה קשרים טובים ולחתור לשלום באזור.

סכסוך הגבולות

ב-10 ביוני 2008 פרצו קרבות באזור ראס דומיירה שנמצא בקרבת הגבול בין שתי המדינות. בסופו של דבר אריתריאה ניצחה בקרבות ויכלה לשלוט בראס דומיירה ובאיי דומיירה, אך נסוגה לבסוף מהגבול ויצרה אזור חיץ בין שתי המדינות.
A עד Z

A עד Z (או בשמו המלא (באנגלית): Geographers' A–Z Street Atlas - "אטלס הרחובות A עד Z של הגאוגרף") הוא כינוים של אטלסי הרחובות של הממלכה המאוחדת. הידוע מבין אטלסים אלה, היה אטלס הרחובות (ספר המכיל מפות הרחובות ורשימת הרחובות) של העיר לונדון שפורסם בשנת 1936 על ידי פיליס פירסאל. החברה שנוסדה על ידה הפכה לחברה המובילה בפרסום מפות ערים בבריטניה.

תיארוך המפות הישנות

עד לאחרונה, אטלסי המפות שפורסמו על ידי A עד Z לא נשאו את תאריך הפרסום, ועל כן קיים קושי רב בתיארוך הפרסומים השונים. ידוע כי המפה הראשונה פורסמה בשנת 1936 וכי לא פורסמו עדכונים בין השנים 1939–1945 בשל מלחמת העולם השנייה. מרבית תיארוך המפות מתבצע על ידי בדיקת כתובת בית ההוצאה שהשתנתה מספר פעמים, ועל בדיקה סיזיפית של השינויים שנעשו ברחובות לונדון והתאמת המפות אליהן.
היינץ וולפגנג שנאופר

קריירה מוקדמת

שנאופר נולד בקאלף ב-16 בפברואר 1922, והיה בנם הבכור של אלפרד שנאופר, מהנדס מכונות וסוחר, ומרתה לבית פריי. יקב המשפחתי נוסד על ידי אביו וסבו, הרמן שנאופר, בשנת 1919, זמן קצר לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה, ולאחר מות סבו בשנת 1928 ניהל אביו את היקב לבדו, ולאחר מות אביו בשנת 1940, ניהלה אמו את היקב ואף הרחיבה אותו.

מלחמת העולם השנייה

לאחר סיום לימודיו בתיכון, הצטרף שנאופר ללופטוואפה ב-15 בנובמבר 1939, וב-1 באפריל 1941 הוסמך כטייס והועלה לדרגת לוטננט. בנובמבר אותה שנה הוצב שנאופר בלהק 2 בכנף ציידי הלילה ה-1, אשר תפקידה הייתה לפגוע במפציצים הליליים שהפציצו את גרמניה. בפברואר 1942 השתתף שנאופר בחיפוי האווירי על מבצע קרברוס, שבמהלכו פרצו דרך תעלת למאנש של סיירות הקריגסמרינה "שרנהורסט", "גנייזנאו" ו"פרינץ אויגן" ומספר ספינות קטנות מברסט שבצרפת אל בסיסי הבית שלהן בגרמניה. ב-2 ביוני 1942 זכה שנאופר להפלה הראשונה שלו, וב-1 באוגוסט הפיל 3 מטוסי אויב נוספים, ועד לסוף אותה השנה כבר נזקפו לזכותו 7 ניצחונות אוויריים.
ב-29 ביוני 1943 זכה שנאופר בניצחונו ה-17, וב-1 ביולי הועלה לדרגת אובר לוטננט, וב-26 ביולי זכה בגביע הכבוד של הלופטוואפה. ב-16 באוגוסט 1943 קיבל שנאופר את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-31 בדצמבר הועמק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-15 בפברואר 1944 קורקע שנאופר בשל דלקת התוספתן, ורק ב-19 במרץ הוא חזר לטוס. ב-1 במאי 1944 הועלה שנאופר לדרגת האופטמן, ומונה למפקד הלהק ה-4 בכנף ציידי הלילה ה-1, וב-25 במאי הפך לאלוף ביום אחד, לאחר שהפיל 5 מטוסי אויב באותו היום. ב-22 ביוני הוא הפיל 4 מטוסי אויב ביום אחד, ועל כך קיבל ב-24 ביוני את תוספת עלי האלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-30 ביולי קיבל שנאופר את תוספת החרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל מידי היטלר, לאחר שזכה בניצחונו ה-89, וב-8 באוגוסט קיבלו אנשי צוותו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ובכך היו לצוות היחיד שעיטור זה הוענק לכל הצוות. ב-1 בספטמבר זכה שנאופר לניצחונו ה-100, וב-16 באוקטובר קיבל תוספת יהלומים לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
ב-1 בדצמבר 1944 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-21 בפברואר 1945 הפיל 9 מטוסי אויב ביום אחד. ב-7 במרץ הוא הפיל 3 מטוסים נוספים, ובכך העלה את מאזן ניצחונותיו ל-121 הפלות, ולאחר מכן נאסר עליו לטוס שוב בטיסה קרבית. ב-9 באפריל הוא יצא לגיחה נוספת, אולם לא הצליח להפיל מטוסים נוספים, ובסוף המלחמה הוא נפל בשבי הבריטי.

לאחר המלחמה

במאי 1945 נשלח שנאופר לאנגליה, שם נחקר האם הוורמאכט והלופטוואפה סיפקו ללוחמים מתאמפטמין או סמי מרץ, על מנת להגביר את כישוריהם בקרבות, וב-4 באוגוסט אותה שנה הוא שוחרר בשל בריאות לקויה. לאחר שחרורו הוא החזיר את היקב המשפחתי לפעילות, ועד מהרה החל העסק לשגשג. לאחר מכן הוא נסע עם ידידו מזמן המלחמה, הרמן גריינר, מווייל אם ריין לברן שבשווייץ, כדי להיפגש עם דיפלומטים מדרום אמריקה. השניים קיוו למצוא עבודה כטייסים בדרום אמריקה, וכדי להגיע אל ברן הם חצו את הגבול השווייצרי-גרמני באופן בלתי חוקי. הפגישה נכשלה, וכאשר ניסו לעבור את הגבול שוב באופן בלתי חוקי על מנת לשוב לגרמניה, נתפסו על ידי שומרי הגבול השווייצריים. השווייצרים מסרו אותם לשלטונות הכיבוש הצרפתיים, והם נכלאו בלורך, שם נשארו עד ששנואופר הצליח ליצור קשר עם גנרל צרפתי, שהיה לקוח של היקב שלו, והלה שחרר אותם. ב-13 ביולי התנגש שנאופר במשאית, בעת ששהה בצרפת למטרות קניית יין, וכעבור יומיים הוא מת מפצעיו בבית החולים בבורדו.
ג'וזפין סנט פייר ראפין

משפחה וחינוך

ראפין נולדה בבוסטון, מסצ'וסטס, לג'ון סנט-פייר, צרפתי ממוצא אפריקאי ממרטיניק, ואליזבת מטילדה מנהניק מקורנוול, אנגליה. אביה היה חייט מצליח ומייסד כנסיית ציון בוסטון. ראפין למדה בבתי ספר הציבוריים בבוסטון ובסאלם מסצ'וסטס ועברה לבית ספר פרטי בעיר ניו יורק בגלל התנגדות הוריה לבתי הספר סגרגטיביים בבוסטון. היא סיימה את לימודיה בבית הספר "בודין", לאחר שההפרדה בבתי הספר בבוסטון הסתיימה.

אקטיביזם

ראפין תמכה ופעלה לקידום זכות הבחירה לנשים. בשנת 1869, הצטרפה לג'וליה וורד האו וללוסי סטון להקמת האגודה האמריקנית לזכויות הצבעה לנשים (AWSA) בבוסטון. ג'וזפין ראפין כתבה בעיתונים של הקהילה האפרו-אמריקאית והייתה חברה באיגוד העיתונאיות של ניו אינגלנד.
כאשר בעלה ג'ורג' נפטר בגיל 52, בשנת 1886, ראפין השתמשה במשאבים הכלכליים והיכולות הארגוניות שלה על מנת להקים את עידן האישה, העיתון הראשון בארצות הברית שיצא לאור על ידי ועבור נשים אפריקאיות-אמריקאיות. היא שימשה כעורכת והמוציאה לאור בין 1890–1897. עידן האישה קרא לנשים שחורות לפעול לקידום השוויון לאפרו-אמריקאים.
בשנת 1894, ראפין ארגנה את מועדון עידן האישה (שבהמשך נקרא מועדון העידן החדש), שהיה לקבוצת תמיכה בנשים שחורות. היא הקימה את הקבוצה בסיוע בתה, פלורידה רידלי ומריה בולדווין, נשות חינוך ופעילות למען זכויות אדם מהקהילה האפרו-אמריקאית.
בשנת 1895, ראפין פעלה להקמת הפדרציה הארצית האפרו-אמריקאיות. היא ארגנה בבוסטון את הכנס הארצי הראשון של נשים צבעוניות באמריקה אליו הגיעו נציגות מ-42 מועדוני נשים אפרו-אמריקאיות מ-14 מדינות. שנה לאחר מכן, הפדרציה התמזגה עם ליגת מועדוני הנשים הצבעוניות (NACWC). מרי צ'רצ' טרל נבחרה לנשיאה וראפין שימשה אחת מסגניות הנשיאה של הארגון.
במפגש ההתאחדות הכללית של מועדוני הנשים בשנת 1900, ראפין תכננה להשתתף כנציגה של שלושה ארגונים: מועדון העידן חדש, מועדון הנשים של ניו-אינגלנד ומועדון העיתונאיות של ניו-אינגלנד. למועדוני הנשים ממדינות דרום ארצות הברית היו עמדות כח בהתאחדות המועדונים וכאשר הוועדה המארגנת למדה שבמועדון העידן חדש חברות רק נשים שחורות הן לא קבלו את בקשתה של ראפין לייצג אותו. נאמר לראפין כי היא יכולה להשתתף כנציגה של שני המועדונים בהם חברות נשים לבנות אבל לא תוכל לייצג מועדון של נשים שחורות. היא סירבה להשתתף בכנס מטעמים עקרוניים. אירועים אלה נודעו בשם "תקרית ראפין". התקרית קבלה כיסוי נרחב בעיתונות ברחבי המדינה, כשמרבית הפרסומים תמכו בראפין. בעקבות התקרית מועדון עידן האישה יצא בהצהרה רשמית, ש"נשים צבעוניות צריכות לפעול במועדונים שלהן וכי יש כר נרחב לפעילות הפתוחה לפניהן.
מועדון העידן חדש התפרק ב-1903, אבל ראפין נשארה פעילה במאבק למען שוויון זכויות, ובשנת 1910, הייתה מבין המייסדים של האיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים. יחד עם נשים אחרות, ממועדון העידן החדש היא הקימה את ליגת הנשים לשירות קהילתי, אשר קיימת עד היום.

חיים אישיים

ראפין נישאה לג'ורג' לואיס ראפין, שהיה האפרו-אמריקאי הראשון שלמד בבית הספר למשפטים בהרווארד, האפרו-אמריקאי הראשון שנבחר למועצת העיר בוסטון והשופט העירוני הראשון ממוצא אפריקני אמריקאי. ג'וזפין וג'ורג ראפין נישאו בשנת 1858 כשהיא הייתה בת 16 ולזוג היו חמישה ילידים. הם היו פעילים במאבק נגד העבדות ומהלך מלחמת האזרחים והם עזרו לגייס חיילים שחורים לצבא האיחוד.
ראפין נפטרה ממחלת כליות ב-1924. הבית בו גרה, הוא אתר מורשת בבוסטון.
סופי מולר

ביוגרפיה

סופי מולר נולדה ב-31 בינואר 1962. היא גדלה בפדינגטון, לונדון שבבריטניה, אך שהתה גם באי מאן. לאחר סיום הלימודים, מולר למדה בקולג' המלכותי לאמנות במטרה להשיג תואר שני. בעקבות כך היא יצרה את "Interlude" ו"In Excelsis Deo".
מולר ידועה כאחת מבמאיות הווידאו קליפים המצליחות ביותר שהיו. בין הקליפים המצליחים שביימה נמצאים הקליפים לשירים "Hips Don't Lie" של שאקירה, "Better in Time" של ליאונה לואיס וכדומה.
נתן נתנזון

ביוגרפיה

נתנזון נולד ברומניה וגדל בעיר יאשי.
עלה לארץ עם משפחתו ב-1963 והשתקעו באשקלון, שם התגורר דודו מצד אביו.
שירת באמצע שנות השבעים בלהקת פיקוד דרום, בין השאר, עם נתן דטנר.
היה חבר בצוות תוכנית הילדים "בלי סודות" ושיחק בסרטים "אמי הגנרלית" (1979), "מלך הסלים" (לו כתב את התסריט לצד דובי גל) (1988), "ד.צ חוף אילת" (1989), וב"חסד של אמת" (2002). שיחק בהצגות ומופעים לילדים כמו "חנן ונתן", וכן גם בסדרות "זהו זה" ו"בסוד העניינים".
ב-1992 הוא השתתף בקלטת לילדים "שרים וצוחקים" לצד דודו זר, חני נחמיאס ואיגור בוריסוב.
השתתף בקדם-אירוויזיון 1993 כששר יחד עם אפי בן-ישראל את השיר "מרקוני", שזכה במקום ה-11.
ב-1998 השתתף בדיבוב קולו של אלגאר, הרשע המשני בסרט המתבסס על "פאוור ריינג'רס טורבו", גם כן לצידה של בן ישראל (שקיבלה את התפקיד המרשעת הראשית, דיווטוקס), בפיקוחו של עוזי פוקס.
השתתף בשנת 2006 בתפקיד אורח בתור איגבן טדאוש בעונה השלישית של "השמיניה" וכן בקומדיית המצבים "החיים זה לא הכל".
בשנת 2007 הופיע בסדרה "הקרקס של רינת" בערוץ הופ!.
בשנת 2010 שיחק בסדרה "15 דקות" בתפקיד יקי סומך. ובאותה שנה השתתף בסדרה
"הבורר" בתפקיד רופא.
בשנת 2011 שיחק בסדרה "הפיג'מות" בתפקיד פקח, ושיחק את גדעון בסדרה "בנות הזהב". בשנת 2016 השתתף בסרט הקולנוע "פטר השלישי".
נתנזון נשוי לגילה, מורה, ואב לאב לשתי בנות ובן. בני הזוג מתגוררים בשוהם.
אחת מבנותיו, נוף נתנזון, היא עיתונאית בעיתון "ידיעות אחרונות" ומדבבת סדרות טלוויזיה.
שייר הייט

שייר הייט (באנגלית: Shere Hite; נולדה ב-2 בנובמבר 1942) היא מחנכת מינית ופמיניסטית אמריקאית ממוצא גרמני. עבודתה כסקסולוגית התמקדה בעיקר במיניות נשית. הייט התבססה על מחקרים ביולוגיים בנושא מין של מאסטרס וג'ונסון ואלפרד קינסי. עבודותיה מתכתבות פוליטית, תאורטית ופסיכולוגית עם התנועה הפמיניסטית של שנות ה-70 של המאה ה-20. מ"דוח הייט: מחקר על מיניות האישה" נמכרו יותר מ-50 מיליון עותקים.

ביוגרפיה

הייט נולדה כשירלי דיאנה גרגורי בסנט ג'וזף, מיזורי, לפול ושירלי הרט גרגורי (Shirley Hurt). מאוחר יותר, היא בחרה לשאת את שם המשפחה של אביה החורג, ריימונד הייט. הייט סיימה תואר שני בהיסטוריה, באוניברסיטת פלורידה ב-1967. לאחר מכן היא עברה לניו-יורק, התקבלה ללימודי דוקטורט  באוניברסיטת קולומביה בהיסטוריה חברתית, אך לא השלימה את הלימודים. בזמן לימודיה באוניברסיטה, היא דגמנה בפרסומת פרובוקטיבית למכונת כתיבה על מנת לשלם את שכר הלימוד אבל כאשר קראה את הכיתוב במודעה "המכונה כל כך חכמה, שהיא [הכתבנית] לא חייבת להיות", הצטרפה למחאה הפמיניסטית כנגד הפרסומת שהיא הופיעה בה.
הייט מלמדת באוניברסיטת ניהון (טוקיו, יפן), ב-Chongqing University בסין, ו-Maimonides University מיאמי ביץ', פלורידה, ארצות הברית.
ב-1985 נישאה לפסנתרן הגרמני פרידריך הוריקי (Friedrich Höricke), הצעיר ממנה ב-19 שנים. הזוג התגרש בשנת 1999 מבלי שנולדו לו ילדים.

מחקריה

הייט חוקרת כיצד נשים מתייחסות לחוויה המיניות שלהן ולמשמעות שהן נותנות לה. הייט ביקשה מ-3,000 נשים לדווח על פעילותן המינית - יחסי מין עם אדם נוסף או אוננות. המחקר כולל ציטוטים ותיאורים של נשים על החוויות המיניות שלהן. מחקרה הוביל למסקנה כי כי 70% מהנשים לא חוות אורגזמות נרתיקיות בזמן יחסי מין אבל מסוגלות להגיע לאורגזמה בקלות יחסית באמצעות אוננות או גירויים ישירים של הדגדגן. הייט מבקרת את מאסטרס וג'ונסון על שילוב של תפיסות תרבותיות רווחות בנושא התנהגות מינית במחקר שלהם, מבלי לבחון אותם באור ביקורתי. לדוגמה, ההנחה הרווחת, שבעת חדירה לנרתיק נוצר גירוי מספיק של הדגדגן שמוביל לאורגזמה. ועל כן אישה שלא מגיעה לאורגזמה באמצעות חדירה סובלת מבעיות בתפקוד המיני. הייט מכירה במקום המרכזי של קינסי, מסטר וג'ונסון במחקר על מין אך היא טוענת שהחברה צריכה להכיר בהבניה האישית והתרבותית של מיניות; על מנת שהמחקר בנושא יהיה רלוונטי הוא צריך להתקיים גם מחוץ למעבדה. היא טענה, שמחקר העוסק במיניות של נשים ומתמקד רק באורגזמה בזמן יחסי מין הוא שגוי ומניח שזוהי הדרך השכיחה והרצויה אצל נשים להגיע לאורגזמה, דבר שהמחקר שלה הפריך.

מתודולוגיה

הייט אספה אלפי שאלונים שמולאו בצורה אנונימית והם שימשו כמסגרת לפיתוח הרעיוני על יחסם של בני האדם למגדר ולמיניות. המסקנות אליהן הגיעה נתקלו בחשדנות גם בגלל המתודולוגיה שבחרה. העדר נתוני הרקע של האנשים שמילאו את השאלונים עורר חששות לגבי המסקנות שהייט הגיעה אליהן והאם ניתן להכליל אותן על כלל האוכלוסייה. בסקרים בנושאים רגישים כגון התנהגות מינית, רבים מהנשאלים בוחרים לא למלא את השאלון ועל כן הדגימה מוטה. מנקודת מבט סטטיסטית, המסקנות הנגזרות לא מייצגות את הדעות של האוכלוסייה הנחקרת. תומכי הייט טענו להגנת המחקר כי מחקרה התבסס על תשובותיהן של נשים שונות לעומת מחקרים קודמים שהסיקו מסקנות על מיניות נשים מתוך ניסיונן של נשים העוסקות בזנות או בהסתמך על ניסויים במעבדה. שיטות המחקר של הייט היוו קרקע לדיון פורה על מתודולוגיות מחקר בנושא מיניות.
אריסטוטלס אונאסיס

ביוגרפיה

אונסיס נולד בעיר הנמל איזמיר שבטורקיה (אז חלק מהאימפריה העות'מאנית), למשפחה ממעמד הביניים שעסקה במכירת טבק. עיר הולדתו נכבשה על ידי היוונים אחרי מלחמת העולם הראשונה בשנת 1919, אך נכבשה מחדש על ידי הטורקים בשנת 1922 ובני המשפחה נאלצו להגר ליוון כפליטים. בתחילת שנות העשרים אונאסיס עסק במכירת טבק בארגנטינה, ובשנת 1925 קיבל אזרחות בארגנטינה וביוון. בתחילת שנות השלושים החל לרכוש ספינות, לרבות אוניות נוסעים ומכליות, ובמהלך העשור הפך לאחד מאנשי העסקים הבולטים והעשירים ביותר בעולם. ב-28 בדצמבר 1946 התחתן עם אתנה ליוואנוס, בתו של איל הספנות המתחרה סטאוורוס ליוואנוס. שני ילדיהם, אלכסנדר (1948-1973) וכריסטינה (1950-1988), נולדו בעיר ניו יורק. הזוג התגרש בשנת 1961, ובשנת 1971 אתנה נישאה לאלמן של אחותה, איל הספנות סטאוורוס ניארקוס. ב-10 באוקטובר 1974 אתנה התאבדה בפריז.
בשנת 1954 הואשם על ידי ה-FBI האמריקני בעבירות הונאה, הורשע על פי הודאתו ושילם קנס של שבעה מיליון דולר. בשנת 1957 ייסד את חברת התעופה הלאומית של יוון, אולימפיק איירליינס. במקביל לנישואיו הראשונים ניהל רומן עם זמרת האופרה האמריקנית (ממוצא יווני) מריה קאלאס, שהייתה גם היא נשואה. ב-20 באוקטובר 1968 התחתן עם ג'קלין קנדי, אלמנתו של הנשיא האמריקני ג'ון קנדי שנרצח בנובמבר 1963.
אונאסיס מת בצרפת ב-15 במרץ 1975, בגיל 69, מדלקת ריאות. בנו אלכסנדר נהרג בשנת 1973 (בגיל 24) בהתרסקות מטוס. בתו כריסטינה ירשה את הונו - היא נישאה ארבע פעמים, ומתה בארגנטינה ב-19 בנובמבר 1988 (בגיל 37) ממחלת בצקת הריאות, בעקבות שימוש בסמים. בתה היחידה - אתנה רוסל אונאסיס, שנולדה בשנת 1985 - ירשה את הון המשפחה, שנאמד בכ-22.7 מיליארד דולר.
סטיבן הדלי

חייו

הדלי נולד וגדל באוהיו. בשנים 1966–1972 השלים הדלי תואר ראשון באוניברסיטת קורנל בממשל ותואר שני במשפטים מטעם אוניברסיטת ייל. במהלך הלימודים עבר הדלי קורס קציני מילואים ועם סיומם והתגייס לצי ארצות הברית. הדלי שירת כקצין במודיעין הצי, הוצב בפנטגון כקצין הערכות מודיעין. לאחר שיחרורו בשנת 1975 בדרגת לוטננט עבד בעבור המועצה לביטחון לאומי. בהמשך עבד בעבור הוועדה שחקרה את פרשת איראן-קונטראס. במהלך נשיאותו של ג'ורג' הרברט ווקר בוש עבד הדלי כעוזר שר ההגנה. בשנים 1993–2001 עבד במגזר הפרטי כיועץ אסטרטגי וכשותף בכיר בפירמת עורכי דין. הדלי שימש כיועץ בכיר למדיניות חוץ של המושל ג'ורג' ווקר בוש במהלך המירוץ לנשיאות. לאחר שבוש זכה בבחירות מונה הדלי לסגן היועץ לביטחון לאומי, תחת קונדוליזה רייס. עם תחילת כהונתו השנייה של בוש כנשיא, בינואר 2005 מונה הדלי ליועץ לביטחון לאומי ה-21 של ארצות הברית וכיהן בתפקיד עד לינואר 2009.
ג'פרסון פרפאן

קריירת מועדונים

פרפאן החל את הקריירה המקצוענית שלו במדי אליאנסה לימה המקומית, בה חתם בשנת 2001, אחרי שעבר במחלקות הנוער של המועדון דפורטיבו מוניסיפל. על אף שערך מספר הופעות בהרכב הראשון של אליאנסה ב-2001, הוא פרץ לתודעה שנה לאחר מכן ב-2002, אחרי שהפך לשחקן מפתח בקבוצתו וסייע לאליאנסה לזכות באליפות ליגת העל הפרואנית.
בעונתו האחרונה בפרו ב-2004, הוא כבש 14 שערים, ועזר למועדונו לזכות באליפות נוספת. אחרי העונה הזו, פרפאן נרכש על ידי המועדון ההולנדי פ.ס.וו איינדהובן, אחרי שהמאמן ההולנדי הוב סטיבנס עקב אחריו במשך זמן מה. איינדהובן שילמה עבורו 2 מיליון אירו. באיינדהובן נחשב פרפאן לכובש מחונן, ותרם לזכותה שערים רבים והיה שותף לעליית המועדון לחצי גמר ליגת האלופות בעונת 2004-2005. כמו כן, פרפאן היה שותף לזכייתה הרצופה בארבע אליפויות הליגה ההולנדית ופעם אחת בגביע ההולנדי.
באיינדהובן הוא שיחק במשך ארבע שנים, וב-5 ביוני 2008, מועדון הכדורגל הגרמני שאלקה 04 דיווח שרכש את השחקן תמורת 10 מיליון אירו. ב-10 ביוני 2008, העסקה הושלמה רשמית, ופרפאן חתם בשורות שאלקה על חוזה לארבע שנים.
ב-3 ביולי 2011 העלה פרפראן את שאלקה לרבע גמר ליגת האלופות אחרי צמד נגד ולנסיה שכלל בעיטה חופשית. באותה העונה זכה עם הקבוצה בגביע הגרמני, ובעונה שלאחר מכן בסופר קאפ הגרמני.
בעונת 2014/15 מיעט פרפאן לשחק והשתתף בסך הכל ב-9 משחקים במשך כל העונה. באוגוסט 2015 עבר פרפאן לקבוצת אל ג'זירה קלאב מליגת העל של איחוד האמירויות תמורת סכום של כ-6 מיליון יורו, אחרי שכבש 39 שערים בשמונה עונותיו בשאלקה. פרפאן היה שותף לזכייתה של אל ג'זירה בגביע המקומי בעונת 2015/16. פרפאן עזב את הקבוצה ב-19 באוקטובר 2016.
ב-28 בינואר 2017 חתם פרפאן במדי לוקומוטיב מוסקבה והיה שותף לזכייתה של הקבוצה בגביע הרוסי בתום העונה. זעונה שלאחר מכן זכה עם הקבוצה באליפות הליגה הרוסית לראשונה אחרי 14 שנה.

נבחרת

פרפאן נחשב כיום לשחקן מפתח של הנבחרת הפרואנית. מאז הופעת הבכורה שלו בפברואר 2003, הוא שיחק עבור נבחרתו מעל ל-40 משחקים. את טורניר המוקדמות הדרום אמריקני לקראת מונדיאל 2006, פרפאן סיים במקום השני בטבלת מלכי השערים, לאחר שכבש 7 שערים. באפריל 2008 הוא הושעה לשנה וחצי מן הנבחרת הלאומית, אך לאחר 3 חודשים ב-3 ביולי 2008, אחרי חקירה מעמיקה ועובדות חדשות, השעייתו בוטלה והוטל עליו קנס כספי בסך 10,000 דולר.
אדית רוזוולט

אדית קרמיט קארו רוזוולט (באנגלית: Edith Kermit Carow Roosevelt‏; 6 באוגוסט 1861 – 30 בספטמבר 1948) הייתה אשתו השנייה של נשיא ארצות הברית תיאודור רוזוולט והגברת הראשונה של ארצות הברית בין השנים 1901–1909.

ביוגרפיה

אדית נולדה בקונטיקט לצ'ארלס קארו (Charles Carow;‏ 1825–1883) וגרטרוד טיילר קארו (Gertrude Tyler Carow;‏ 1836–1895). זמן קצר לפני לידתה עברו הוריה לכיכר יוניון בעיר ניו יורק, בגלל רצונה של אימה להתרחק מביתה הקודם בקונטיקט, בה נולדה לה פגה מתה. לאחר הולדתה של אדית נולדה לה אחות צעירה, אמילי. אדית הכירה את תיאודור רוזוולט מילדותם ועוד בהיותה פעוטה נהגה לשחק עם אחותו הצעירה קורין.
אדית התחנכה בבית הספר של הגברת קומסטוק - בית ספר פרטי לעלמות צעירות מהמעמד הגבוה, ונהגה לצאת לחופשות עם תאודור ידידה בה הם ביקרו בבית הקיץ של משפחתו במפרץ אויסטר שבלונג איילנד. ידידותם נקטעה עם נסיעתו ללמוד באוניברסיטת הרווארד, אולם הם נפגשו בחתונתו עם אליס האת'וויי לי בשנת 1880. פגישתם הבאה נערכה בשנת 1885 כאשר היה אלמן עם ילדה אחת, אליס רוזוולט.
תיאודור ואדית נישאו בלונדון בדצמבר 1886 והתגוררו במפרץ אויסטר. נולדו לבני הזוג חמישה ילדים: תיאודור רוזוולט הבן, קרמיט, אתל קארו (לימים: אתל רוזוולט דרבי), ארציבולד בולוק וקוונטין.
לאחר הרצחו של נשיא ארצות הברית ויליאם מקינלי ומינוי בעלה לתפקיד הנשיא, הפכה אדית לגברת הראשונה של ארצות הברית, אולם הקפידה על פרטיות משפחתה ואסרה על עיתונאים וכתבים להתקרב לילדיה. אולם על אף התעקשותה של אדית, היו חיי המשפחה הנשיאותית שיחת היום בארצות הברית, ונישואיה של בתה החורגת, אליס, לניקולס לונגוורת' היו אירוע ציבורי.
לאחר מות בעלה בשנת 1919 נהגה אדית לטייל בעולם, אולם המשיכה להתגורר בבית המשפחה בלונג איילנד וכן המשיכה בתמיכתה בקרנות צדקה.
בשנת 1932 נשאה אדית נאום פוליטי התומך בהרברט הובר בעת ניסיונו להיבחר לכהונה שנייה כנשיא, נאום בו התנגדה לבחירת אחיינה (מכוח נישואין) פרנקלין דלאנו רוזוולט.
אדית נפטרה בביתם במפרץ אויסטר ב-30 בספטמבר 1948 בגיל 87. שלושה מילדיה מתו לפניה - קוונטין ב-1918 (כטייס בחזית אירופה), קרמיט ב-1943 ותאודור ב-1944 (לאחר שעוטר במדליית הכבוד של הקונגרס).
השירותים של האפיפיור

תקציר העלילה

עלילת הסרט מתרחשת בכפר קטן באורוגוואי, על גבול ברזיל בשנת 1988 בעקבות הכרזת האפיפיור כי הוא עתיד לבקר בכפר ולשאת נאום. גיבורו של הסרט הוא בטו, החי עם אשתו וביתו בצריף קטן בכפר ומתפרנס, כמו יתר תושבי הכפר, מהברחות מזון מעבר לגבול. תושבי הכפר סבורים כי יבואו מברזיל עשרות אלפי אם לא מאות אלפי מאמינים לשמוע את האפיפיור, והמכירות של מוצרי מזון ומזכרות לצליינים אלה יביאו להם עושר כלכלי. התושבים נערכים מראש, ממשכנים את בתיהם וקונים מוצרי מזון רבים על מנת להכין מזון מהיר לצליינים. בטו סבור שאם יבנה שירותים בחצר ביתו, יוכל להתעשר מהצלינים, ולכן מזמין את חבריו לברבקיו שלאחריו הם מסייעים לו לבנות את מבנה השירותים. בטו מבריח מעבר לגבול דלת מפוארת עבור השירותים, מתאמן עם אשתו וביתו כיצד להתייחס לצליינים הבאים אל השירותים, ולבסוף מנסה להשיג סכומי כסף על מנת לרכוש אסלה. איש משמר הגבול, אותו משחד בטו, מחרים לבסוף את אופניו, ורק אוטובוס אחד של צליינים מגיע מברזיל לשמוע את האפיפיור, כך שבטו מצליח להרכיב את האסלה רק עם סיום נאום האפיפיור, וממילא אין מי שירצה להשתמש בשירותים, כיוון שרק תושבים מקומיים (כ-8,000 תושבים) הגיעו לשמוע את האפיפיור.

השתתפות בפסטיבלים ופרסים

הסרט הוא סרטם הראשון של אנריקה פרננדז וסזאר שרלונה. הסרט הוקרן בפסטיבל קאן בשנת 2007 בהקרנת בכורה עולמית. הסרט זכה בפרס הקהל בפסטיבל הסרטים גרמאדו, וכן בפרסים עבור השחקן הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר והתסריט בפסטיבל זה.
מקס ורסטאפן

משפחה

מקס נולד למשפחה בעלת מסורת מוטורית - אביו, יוס ורסטאפן, הוא נהג עבר בפורמולה 1, ואמו, סופי קומפן, התחרתה בקארטינג. דודו, אנתוני קופמן, התחרה בעבר במרוצי אנדורו וכיום מתחרה בסבב אליפות אירופה בנסקאר. כבן לאב הולנדי ואם בלגית הוא מחזיק באזרחות כפולה. אף על פי שנולד בבלגיה הוא מתחרה תחת הדגל ההולנדי.
ורסטאפן החל להתחרות בפורמולה 1 עוד בטרם קיבל רישיון נהיגה אזרחי, אותו קיבל בגיל 18, כחצי שנה לאחר שהחל להתחרות בסבב.

קארטינג

ורסטאפן החל להתחרות בקארטינג בגיל ארבע וחצי. בשנת 2006 התחרה בקטגוריית המינימקס וזכה באליפות בלגיה, שנה לאחר מכן זכה באליפות הולנד באותה קטגוריה. בשנת 2008 החל להתחרות גם בקטגוריית הקדאט וזכה האליפות בקטגוריה, במקביל לזכייה בקטגוריית המינימקס. בשנת 2009 זכה באליפות פלנדריה בקטגוריית המינימקס ובאליפות בלגיה בקטגוריית KF5. בשנת 2010 החל להתחרות בתחרויות בינלאומיות - הוא סיים במקום השני באליפות העולם בקטגוריית KF3 וזכה באליפות אירופה באותה קטגוריה. הוא זכה שוב בתואר בעונה לאחר מכן ובשנת 2012 זכה באליפות בקטגוריית ה-KF2. בשנת 2013 התחרה באליפות אירופה בקטגוריית ה-KZ1 ובקטגוריית ה-KF וזכה בתואר האליפות הכפול.
בשנת 2014 התחרה במשך עונה אחת באליפות אירופה בפורמולה 3 אותה סיים במקום השלישי.

פורמולה 1

באוגוסט 2014 הצטרף ורסטאפן לתוכנית הפיתוח של קבוצת רד בול, לאחר ששקל הצטרפות לקבוצת הפיתוח של מרצדס. שישה ימים לאחר מכן הוכרז כי ורסטאפן ינהג בעונה הקרובה עבור קבוצת טורו רוסו. ב-15 במרץ 2015 השתתף בגרנד פרי אוסטרליה שפתח את עונת 2015 והפך לנהג הצעיר ביותר בתולדות הפורמולה 1, כשהוא בן 17 שנים ו-166 ימים. במהלך המרוץ הראשון נאלץ לפרוש בעקבות בעיות במנוע ואת הנקודות הראשונות צבר כשסיים במקום השביעי בגרנד פרי מלזיה, המרוץ השני של העונה. במהלך העונה הצליח לסיים פעמיים במקום הרביעי (הונגריה וארצות הברית) ובסיומה צבר 49 נקודות. לאחר סיום העונה זכה בשלושה תארים: רוקי העונה, אישיות העונה ופרס על המהלך של השנה, שניתן לו בעקבות עקיפה שביצע על פליפה נאסר במהלך הגרנד פרי הבלגי.
את עונת 2016 פתח בקבוצת טורו רוסו, אך לאחר ארבעה מרוצים הועבר לקבוצת רד בול, במקומו של דניאל קוויט.בגרנד פרי הספרדי ניצח את ניצחונו הראשון בפורמולה 1 והפך לנהג הצעיר ביותר אי פעם שניצח במרוץ גרנד פרי. לאחר הניצחון המשיך לבלוט בסגנון הנהיגה החזק שלו והשיג שישה פודיומים עד לסיום העונה, אותה סיים במקום החמישי עם 204 נקודות.