google/wiki40b huggingface dataset:
אין אדם חוטא ולא לו

בהלכה היהודית, אין אדם חוטא ולא לו הוא כלל, לפיו אין סבירות לכך שאדם יעבור עבירה כשאין לו עצמו תועלת בדבר אלא רק עבור אחרים, אפילו הם קרוביו. לכלל זה השלכות מגוונות, ויש לו גם יוצאים מן הכלל. המונח משמש גם כפתגם עצמאי ללא קשר להשלכותיו ההלכתיות.

היוצאים מן הכלל

הנחת היסוד בכלל זה היא, שמדובר באנשים השומרים מצוות באופן בסיסי, והעבירות שהם עושים אינם אלא מחמת תאווה זמנית, וממילא כאשר החוטא עצמו לא ירוויח מן החטא - לא יחטא. אבל מי שבאופן כללי אינו שומר מצוות - ייתכן שיהיה מוכן לחטוא גם ללא כל תועלת עבורו.

עדותו של חשוד לעבור עבירה מסוימת

במשנה במסכת בכורות, נאמר שכהנים, חשודים לגרום מום לבכור על מנת להתירו להם באכילה, ולכן אינם נאמנים להעיד על בכור בעל מום המצוי ברשותם שהמום אירע בו ללא כוונה ומותר לאוכלו. נחלקו תנאים בשאלה האם כהנים נאמנים להעיד על בכור שאיננו שלהם: לדעת רבן שמעון בן גמליאל הוא נאמן על בכור של חברו, למרות שאינו נאמן על של עצמו. לעומתו, רבי מאיר קובע כלל: החשוד על הדבר - לא דנו ולא מעידו.
הרמב"ם פסק להלכה כרבן שמעון בן גמליאל, וזאת על פי הכלל: "אין אדם חוטא ולא לו". הראב"ד חולק על כך, ופוסק כרבי מאיר. הסיבה לכך היא, שהחזקה שאין אדם חוטא ולא לו נכונה על פי רוב, אבל קיים מיעוט שמוכן לחטוא גם ללא תועלת אישית, וייתכן שעד זה שלפנינו הוא מן המיעוט.
המאבק על כל טיפה

הספר

הספר סוקר ומתאר את התהליכים שבוצעו במדינת ישראל כדי להתמודד עם מחסור במים, הן מצד הרשויות והן מצד יזמים פרטיים. לטענת סיגל, ישראל היא המדינה היחידה שהצליחה לצמצם את שטחי המדבר (בניגוד לתהליך העולמי של מדבור) ומהווה מודל עולמי לחיקוי.
הסקירה מתחילה מהתקופה שקדמה להקמת מדינת ישראל ונמשכת עד למאה ה-21. בין ההמצאות שנסקרות בספר: הטפטפות שהמציא שמחה בלאס, זרעים עמידים לבצורת, שיטות לניצול מי שפכים להשקיה וזרעים סופגי מלח.
בנוסף להתייחסות הישירה לנושא המים, מנסה הספר להראות כיצד הפיתוחים הישראליים מחזקים את מעמדה הדיפלומטי של ישראל בעולם. כך, לדוגמה, לטענתו של המחבר, יחסי ישראל-סין התחדשו כתוצאה מהצורך הסיני להיעזר בפיתוחים הישראליים בתחום משק המים.
מילנה פבלוביץ'-ברילי

ביוגרפיה

אביה, ברונו ברילי, היה מלחין איטלקי ידוע, ואמה, שהייתה סרבית ושארה רחוקה של שושלת קאראג'ורג'ה, למדה אמנות. פבלוביץ'-ברילי עצמה למדה בבית הספר המלכותי לאמנויות בבלגרד (1922 - 1926), ובמינכן (1926 - 1928).
בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 היגרה מסרביה, ורק ביקרה ביקורים קצרים עד פרוץ מלחמת העולם השנייה. היא התגוררה בספרד, בלונדון, בפריז, וברומא, והכירה את ז'אן קוקטו ואנדרה ברטון. היא הושפעה מאסכולות מערביות מגוונות, ובמיוחד מג'ורג'ו דה קיריקו. מאז 1939 התגוררה בניו יורק בלבד, שם מתה בתאונת רכיבה על סוסים, בשנת 1945.

יצירתה

יצירתה של פבלוביץ'-ברילי נעה בין דיוקנאות לבין פרשנויות יצירתיות לסיפורי התנ"ך והברית החדשה. מוטיבים של רעלות, מלאכים, חלומות, פסלי ונוס, ומוקיונים היו נפוצים בציוריה. רבים מהם שייכים לאוספים קבועים ברומא, ניו יורק, במוזיאון לאמנות מודרנית בבלגרד, ובעיר הולדתה פוז'ארוואץ, שם בית ילדותה הוסב למוזיאון לכבודה.
פבלוביץ'-ברילי אף חיברה שירה.
נבוריה

נבוריה או ח'ירבת נרבתין, היה יישוב יהודי על הר ביריה שהתקיים בימי בית ראשון, תקופת בית שני, ועד לתקופה הביזנטית ובו שרידי בית כנסת עתיק המתוארך לסוף המאה ה-1. במקום נובע מעיין, עין נבוריה. כיום אתר שקק"ל שיפצה ופתוח לציבור ביער ביריה.
באתר נמצאו שרידים ליישוב מתקופת הברזל ומימי הבית הראשון. הכפר, אשר התגלה כבעל אוכלוסייה יהודית שיגשג בתקופת בית שני, בעת שהתחברו ספרי המשנה והתלמוד. הוא מזוהה עם כפר נבוריא, מולדתם של אמוראים מדור רביעי, בהם רבי יעקב איש כפר נבוריא. מכאן יצא גם "רבי יעקב איש כפר נבוריא", שלימד בצור וקיסריה בניגוד להלכות, ועל כך הלקו אותו ונזפו בו הרבנים.
היישוב ננטש מיושביו בתקופה הערבית הקדומה. שמו הערבי של המקום, ח'ירבת נברתין, שימר את צליל שמו של היישוב הקדום.
חפירה ראשונה באתר ערכו היינריך קוהל וקרל וטצינגר בשנת 1905, במסגרת הסקר המקיף שלהם על בתי הכנסת בגליל. בחפירות שערכה משלחת מארצות הברית נחשף בית כנסת, חדרי מגורים, מתקני מלאכה ועדויות לקיומה של מערכת מסתור תת-קרקעית. החופרים גילו באתר כלים מחרס, מאבן ומזכוכית, האופייניים לימי המשנה והתלמוד. בשוליים המערביים של הגבעה נמצאים קברים עתיקים.

בית הכנסת

בית הכנסת הוא מבנה הקטן, מידותיו 11.5 X 16 מטרים, נתמך בשתי שורות של עמודים ולאורכן שתי שורות של ספסלי אבן. עמודי השיש לאורך בית הכנסת מקוטעים. הם נועדו לתמוך בגג מעל לאולם התפילה המרכזי. בין שרידי בית הכנסת אבן מעוטרת בתבליט של גביע על דליות של גפן. באמצע המאה ה-3 הורחב בית הכנסת, כנראה בעקבות גידול היישוב, אך הוא חרב ברעידת אדמה בשנת 363. במקום נמצאו תחריטים וכתובות המתוארכים לשנת 564.

קברי הצדיקים במקום

במקום נמצאו קברים המיוחסים על פי המקורות לתנאים ואמוראים, כרבי אלעזר המודעי ורבי יעקב איש כפר נבוריא, רבי חיים ויטאל מציין במקום גם את קברי רבי יונתן בן הרכינס ורבי יצחק בן אלישיב. כיום לא נמצא מקום קבורתם.

עין נבוריה

באתר מעיין הנושא את השם עין נבוריה. זה היה המעיין של היישוב הקדום נבוריה. המעיין נובע מתוך מערה קטנה, הנמצאת בלב משטח גדול ומבהיק של סלע קירטון לבן, בו נחצבו שקתות ששימשו להשקיית צאן ולכביסה. קק"ל בנתה כאן טרסות, נטעה עצי בוסתן והפכה את המקום לאתר טיולים. לפי ספי בן יוסף, המעיין הוא אחד המקומות שבשלוליות שלו ניתן להבחין בסלמנדרות צעירות. הן מצויות בגממיות, גומות ושקעים, בסלעים מסביב למעיין, אשר בהם צמחו צמחי מים.
Move Your Body

רקע וכתיבה

השיר נכתב במקור עבור שאקירה, אך זו דחתה אותו. סיה ציינה דבר רמיזה על השיר בראיון לרולינוג סטון בשנת 2015, באומרה: "אחד מהם הוא שיר ששאקירה דחתה, ותבינו למה אני מתכוונת כשתשמעו אותו. אתם תדעו שזה היה השיר ששאקירה דחתה אותו, והיא הייתה צריכה לשיר אותו בגלל שאני נשמעת בו כמו שאקירה".

ביקורות

השיר קיבל מספר ביקורות חלוקות. אלכס מקקאון-לוי מהאתר "The A.V. Club" כתב: "Move Your Body, הוא ניסיונה של סיה ליצור להיט של רחבות ריקודים. אך השיר סובל מחוסר ייחודיות. זה להיט מוחלט בתור להיט מועדונים, אך זה מרגיש קצת צפוי ומשעמם." קארל וילסון ממגזין בילבורד כינה את השיר "מדהים", בעוד שלינדזי זולנדז מניו יורק סבורה שהשיר "הוא השיר המגוחך ביותר ב-"This Is Acting". קיית'י לנדולי מאתר "Idolator" ציינה כי השיר "עושה ניסיון אמיץ להאיר קצת את הדברים". במגזין הגרדיאן, צוין כי השיר מתאים יותר לאנשים שאוהבים פופ סוער במיוחד.

וידאו קליפ

לשיר יצא ווידאו קליפ בשילוב עם המילים של השיר, והוא הועלה לערוץ ה-Vevo של סיה ב-12 בינואר 2017. עלילת הווידאו קליפ מתקיימת בסטודיו לצילום בקניון באמריקה בשנת 1987 וכולל בתוכו ילדה קופצנית ועליזה (המגולמת על ידי ליליאנה קטצ'מן), והוריה הנמצאים בצילום תמונה זוהרת עד שהילדה בורחת מהחדר ומוצאת פאה בלונדינית ושחורה (סימן ההיכר של סיה) ומודדת אותה. לאחר מכן היא מתפרצת לחדרי צילום אחרים בריקוד ונכללת בתמונות של זרים שונים עד שהוריה גוררים אותה הרחק, אך הזרים מזמינים אותה לרקוד ולהצטלם איתה שוב ואמה מבינה שהמצב לגיטימי ומרשה לה ללכת אליהם. 
השנה של הווידאו קליפ בעלת חשיבות כיוון שהזמרת ניסתה "לחזור אל העבר", ניתן לראות זאת גם בווידאו קליפ לסינגל השני מן האלבום הנקרא, "Cheap Thrills" ובווידאו קליפ הזה ניתן לראות את הצילום העתיק משנים קודמות והתצוגה שלו על מסך טלוויזיה בשחור לבן ומעוגל פינות.
בנימין אלקוצר

הרב בנימין אלקוצר (ה'תרכ"ו - י"ד בטבת ה'תש"ג, 22 בדצמבר 1942) היה רב, דיין ושד"ר ספרדי-ירושלמי, חבר ועד העדה הספרדית בירושלים ומועצת הרבנות הראשית לישראל מיום הקמתה.

ביוגרפיה

נולד בירושלים בשנת ה'תרכ"ו למשפחה עשירה ומכובדת. למד בישיבת תפארת ירושלים. היה חבר ועד העדה הספרדית בירושלים ודיין בבית הדין שלה. בשנת ה'תרנ"ד יצא כשד"ר לסוריה ולבנון. בשנת תרס"ז, כשהתעוררה המחלוקת על זהות הראשון לציון, היה בין תומכי הרב חיים משה אלישר, ואף יצא בשליחות לבירה קושטא כדי לסכל את מינוי הרב יעקב מאיר. בשנת ה'תרס"ח סייע לרב בן ציון אברהם קואינקה ואחרים לייסד את "בית זקנים וזקנות הכללי". היה ממשתפי כנס היסוד של הרבנות הראשית לישראל בי"ב בשבט ה'תרע"ט, ובשנת ה'תרפ"א, נבחר לחבר מועצת הרבנות הראשונה, ואף מילא את מקומו של הרב יעקב מאיר כרב הראשי בעת שהאחרון נסע בשליחות לאירופה. בערוב ימיו פרש מתפקידו והתמסר ללימוד התורה.
נפטר בי"ד בטבת ה'תש"ג (22 בדצמבר 1942) ונקבר בחלקת הספרדים בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
Schlörwagen

היסטורית דגם ה-Schlörwagen

דגם המכונית נחשף לציבור בתערוכת המכוניות בברלין בשנת 1939 ("Berlin Motor Show" ), הפרויקט נדחה עד תום מלחמת העולם השנייה, אבל לא הגיע מעולם לייצור המוני
שלדת דגם ה-"Schlörwagen" נבנתה על פי דגם "Mercedes-Benz 170 H", אך משקלו של ה-"Schlörwagen" עמד על יותר מ-250 ק"ג ממשקל דגם ה- "Mercedes-Benz 170 H". 
מבנה המכונית הייעודית התבסס על צורת כנפי מטוס והוא תוכנן לצריכת דלק מינימלית, עם שבעה מושבים, והמכונית אמורה הייתה לשמש גם כרכב משפחתי מרווח
ניסוי מנהרת רוח לדגם ה-"Schlörwagen" בוצע בעיר גטינגן, בגרמניה.
מבנה האווירודינמי המיוחד של הדגם, אשר הביא לתוצאה של מקדם גרר 0.113, בדיקות עוקבות של המודל הממונע הראו מקדם גרר גבוה מעט יותר אך עדיין מרשים של 0.186, נתון נדיר בעולם הרכב, גם בתחילת המאה ה-21.
דגם ה"Schlörwagen" היה דומה (בחלקו) בצורתו החיצונית לדגם ה-Dymaxion Car שנבנה בארצות הברית בשנת 1933.

"Krauss-Maffei"  - יצרן הדגם

קראוס-מאפי הוקמה בשנת 1931 ממיזוג בין שתי חברות מהעיר מינכן: (Maffei ), שנוסדה בשנת 1838, לבין קראוס ושות' ("Georg Krauß" )(נוסדה בשנת 1860). 
שני החברות השתייכו ליצרנים הגרמניים המובילים של קטרים מסוגים שונים. Maffei גם בנה רכב אחר מופעל קיטור, ולאחר מכן, יוצרו כלי רכב עם מנועי בעירה, כולל קטרים, טרוליבוס, ואוטובוסים עד שנת 1950.
טום רוזנטל

ביוגרפיה

רוזנטל נולד בהמרסמית' שבלונדון. הוא בנם של כריסטין "כריסי" (סמית'), שהייתה מפיקה של תוכנית הטלוויזיה "Newsnight", ושל ג'ים רוזנטל, שדרן ספורט בטלוויזיה. סבא רבא שלו מצד אביו היה הרופא והסופר יליד גרמניה אוסקר לוי . מצד אביו רוזנטל הוא ממוצא יהודי. ב-2011 אמר "קוראים לי קומיקאי יהודי, ואין לי בעיה עם זה, אבל אני לא יכול לתת רקע יהודי לאף אחת מההופעות בהן השתתפתי השנה. למדתי הרבה על התרבות ואני גאה בכך. זאת תרבות מדהימה ללמוד עליה".
ב-2011 לוהק רוזנטל לתפקיד ראשי בסיטקום "סעודת שישי" של ערוץ 4 וגילם את ג'ונתן "ג'וני" גודמן לצדו של סיימון בירד שהופיע בתפקיד אחיו אדם גודמן.
רוזנטל הוא אוהד מושבע של מועדון הכדורגל ארסנל, והשתתף בפודקסט בשם "Footballistically Arsenal" יחד עם בויד הילטון, ג'ק וייטהול ודן בולדווין.
ב-2013 שיחק רוזנטל בתפקיד מרקוס גאלו, אחד התפקידים הראשיים בסיטקום של ITV2 בשם "Plebs". בספטמבר 2014 שודרה העונה השנייה של הסדרה. אביו של רוזנטל, ג'ים, השתתף בסדרה בהופעת קמע בתפקיד פרשן של "מרוץ מרכבות". עוד הופיע רוזנטל בתפקיד סם רות' בדרמה "Breathless" של ITV.
ב-2014 יצר רוזנטל פיילוט לקומדיה "Flat TV" עבור BBC iPlayer וכיכב בה יחד עם נאז אוסמנאולו .
ב-2015 שיחק רוזנטל בתפקיד גארי ת'ורפ בעונה השנייה של הסדרה "ברודצ'רץ'" של רשת ITV.
עינאב

היסטוריה

העיירה הוקמה בשנת 1910 ואחת הראשונה בנפת עאליי.
עינאב מזוהה כעיירה בה בוצעו קרבות רבים ברבות השנים. בזמן מלחמת האזרחים הראשונה בלבנון בשנת 1958 נלחמו על שליטה בעיירה הכוחות הדרוזים בראשות כמאל ג'ונבלאט מול הממשל הלבנוני. בזמן מלחמת לבנון הראשונה כוחות חטיבת הצנחנים נלחמו באזור כנגד כוחות סוריים, הכוחות הדרוזים של המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית והפלנגות הנוצריות.
במרץ 1989, חיל האוויר הישראלי תקף בית ספר בעיירה במהלך פעולה נגד בסיס של החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין באזור שלמאן. בפעולה נהרגו 3 אנשים ונפצעו 22 תלמידי בית הספר.
מאוחר יותר באותה שנה צה"ל תקף שוב בעקבות שיגורי רקטות לעבר צפון ישראל.
ג'סיקה בארדן

חיים וקריירה

ברדן נולדה בנורת'אלרטון, צפון יורקשייר, ועברה ל"ת'רבי", במערב יורקשייר ב-1995. היא למדה בתיכון וות'רבי. הופעת הבכורה שלה הייתה בשנת 1999 בתפקיד קטן בפרק של סדרת הטלוויזיה "ההורים שלי חייזרים". מאוחר יותר היא הופיעה בשני פרקים נוספים. בשנת 2007, הוכרז כי היא תשחק באופרת סבון של הרשת ITV "רחוב ההכתרה". בשנת 2009 היא שיחקה את התפקיד של "פי" בהצגה "ירושלים" ברויאל קורט בכיכר סלואן, לפני שהועברה לאפולו בווסט אנד. בשנת 2010, הופיעה ברדן בסרט תמרה דרו, דרמטיזציה של הקומיקס של אותו שם, בבימויו של סטיבן פריירס. בשנה שלאחר מכן היא שיחקה את התפקיד של סופי בסרטו של ג'ו רייט האנה .
בשנת 2017, היא כיכבה בסרט אימה הבריטי "Habit" באותה שנה שיחקה בתפקיד ראשי את "אליסה" בסדרה סוף הפאקינג עולם של ערוץ 4 ונטפליקס.
אהרן פריימן

קורות חיים

אהרן פריימן נולד בעיירה פִילֶנֶה (Filehne; כיום Wieleń, ויילן) שבפרובינציית פוזן (פוזנן), וגדל בעיר אוסטרובו (Ostrowo; כיום אוסטרוב ויילקופולסקי, Ostrów Wielkopolski) שבאותו מחוז, ולמד שם מ-1881 עד 1893 בגימנסיה קתולית. הוא הסתיר עובדה זו מאביו, רב הקהילה ישראל מאיר פריימן, ואחרי מות אביו מקרובי משפחה אחרים.
ב-1893 סיים את לימודיו באוניברסיטת הומבולדט בברלין בהיסטוריה ומזרחנות. בד בבד למד בבית המדרש לרבנים בעיר. ב-1896 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה בארלנגן.
מ-1898 עבד פריימן כספרן בספרייה העירונית של פרנקפורט (כיום ספריית אוניברסיטת פרנקפורט). בסיוע נדיב של תורמים יהודים הוא פיתח את אוסף היהדות בספרייה לאוסף הגדול ביותר באירופה ולאחד האוספים החשובים ביותר בעולם כולו.
עם העברת השלטון בגרמניה לידי הנאצים פוטר פריימן במרץ 1933 ממשרתו בספרייה לאחר 35 שנות עבודה שם, ונאסר עליו להיכנס אליה. באפריל 1939 הוא היגר עם אשתו לארצות הברית, השתקע בניו יורק ועבד בספריית העיר ניו יורק.
פריימן היה פעיל בחיי הקהילה. הוא היה הגבאי של בית הכנסת ברנה פלאץ (Börneplatzsynagoge) בפרנקפורט, ומ-1918 היה נציגה של הסיעה האורתודוקסית בוועד המנהל של הקהילה היהודית בפרנקפורט ומ- 1928 כראש הוועד. ב-1937 הוא נבחר להיות נציגה של הקהילה האורתודוקסית במשלחת של יהודי גרמניה אל הרייך (Reichsvertretung der Deutschen Juden).
נפרובלסטומה

אפידמיולוגיה

הגידול על שם וילמס הוא אחד מהגידולים העיקריים אצל ילדים. הגיל הממוצע בעת האבחנה הוא 3 שנים, ו- 80% מן המקרים מתגלים לפני גיל 5 שנים. קיימת הופעה של הגידול גם בעשור השני לחיים, אולם היא נדירה. השכיחות זהה בבנים ובבנות. לעיתים הגידול משפחתי, במקרים אלו יופיע הגידול בגיל צעיר יחסית, ויהיה קיים שיעור גבוה של פגיעה בשתי הכליות. 
בחלק ניכר מהחולים מופיע הגידול באסוציאציה למומים מולדים. למשל- Wagar syndrome (הכולל בנוסף לגידול גם אנאורידיה, אנומליות גניטואורינריות ופיגור שכלי), תסמונת Backwith wiedemann ותסמונות נוספות.

סטייג'ינג

את מידת התפשטות הגידול מחלקים ל-5 דרגות:
stage 1- הגידול מוגבל לכליה וניתן לכריתה בשלמותו. 
stage 2- הגידול התפשט מחוץ לכליה, אך ניתן לכריתה בשלמותו. 
stage 3- פיזור מקומי של הגידול לבטן. 
stage 4- מופיעות גרורות המטוגניות רחוקות (השכיח לריאות), כבד, עצמות, מוח. 
stage 5- הגידול קיים בשתי הכליות.

קליניקה

התופעה השכיחה, המופיעה בכ- 80% מן המקרים, היא קיום של מסה בבטן (גוש בבטן). לעיתים קרובות, ללא תלונות נוספות. אצל 50% מן הילדים יש גם כאבי בטן, וייתכנו הקאות וחום. בכ- 25% מן המקרים יש יתר לחץ דם (עקב רמת רנין גבוהה הנובעת מאיסכמיה כלייתית הנובעת מלחץ של הגידול על עורק הכליה). בחלק מן המקרים יש סינדרומים פרה-נאופלסטיים- כגון עליה בהפרשת אריתרופוייטין, עליה בהפרשה של ACTH והופעה של היפוגליקמיה. בכ- 25% מן המקרים מופיעה המטוריה מיקרוסקופית או מקרוסקופית (דם בשתן).

אבחנה

מלבד בדיקה גופנית אשר מצביעה במרבית המקרים על קיום של מסה בטנית, ניתן לערוך בדיקות מעבדה ובדיקות הדמיה. 
פיילוגרפיה תוך ורידית יכולה להדגים בכ- 80% מן החולים קיום של מסה תוך כלייתית. האבחנה המבדלת כולל בעיקר: הידרונפרוזיס (אגן כלייתי מורחב), ציסטות כלייתיות, או גידולים אחרים שהם בעיקר נוירובלסטומה ונפרומה מזובלסטית. 
יש לערוך אולטראסאונד על מנת לאבחן, ולעיתים גם ארטריוגרפיה ובדיקות הדמיה אחרות. 
לאחר מכן יש לקחת ביופסיה מהגידול.

טיפול

הטיפול בגידול הוא כריתה כירורגית, גם אם יש גרורות ריאתיות. במקרים מסוימים ניתן אף לכרות גרורות בריאות ובכבד. הניתוח כולל כריתה של הגידול ושל הכליה, וכן חיפוש גרורות בכבד, בבלוטות הלימפה ובכליה השנייה. הגידול רגיש להקרנה ולכימותרפיה. אם הגידול הוא דו-צדדי (בשתי הכליות) יש לבצע כריתה חלקית (כריתת יתד) בכליה הפחות מעורבת, ולאחר מכן הקרנה למקום.

פרוגנוזה

הפרוגנוזה תלויה בגיל ההופעה של הגידול, בסוג ההיסטולוגי ובמידת הסטייג'ינג. בדרך כלל, שנתיים ללא מחלה פירושם הבראה. 90% מהחולים בסטייג' 1 ועד גיל שנתיים יישארו בחיים, ו- 80% בשלב 1 במידה והם מעל גיל שנתיים. הפרוגנוזה לשלבים 2 ו-3 היא כ- 80% בכל גיל. בכל מקרה של חזרת המחלה, הפרוגנוזה היא גרועה. במקרים כאלו מנסים לשפר את ההישרדות על ידי השתלת מח עצם אוטולוגית.
אברהם אסיאו

אברהם אַסֵיאוֹ (נכתב גם: אסאו; 1915 – 1992) היה שחקן ובמאי תיאטרון ישראלי, שפעל באנגליה ובישראל משנות ה-50 עד ראשית שנות ה-80 והיה מנהל בית הספר לאמנויות הבמה בית צבי.

ביוגרפיה

אסיאו נולד בשנת 1915 בבולגריה, עלה ארצה ב-1924, בילדותו, ונקלט בקיבוץ בית השיטה. למד בגימנסיה הרצליה, היה חניך המחנות העולים והתגייס להגנה.
למד תיאטרון ובימוי והיה בוגר המחזור הראשון של הסטודיו למשחק שליד הבימה בהדרכת צבי פרידלנד ב-1945. הוא עבד בתיאטרון אהל, בתיאטרון זווית, בקאמרי ובהבימה. בשנת 1948 נסע ללונדון ללמוד באקדמיה לדרמה "סנטרל סקול" . הוא התקדם שם לתפקיד מרצה והיה במאי קבוע (אחד משלושה) ובוחן אמנותי מטעם האוניברסיטה של לונדון. אסיאו עבד במחלקת הדרמה של הבי.בי.סי. והיה הבמאי הישראלי הראשון שהעלה מחזה באנגליה (1961). בעת שהותו בלונדון העלה אסיאו מחזות רבים בישראל כבמאי אורח. הוא היה ידוע בביקורתו הקשה נגד הלהקות הצבאיות, שכן לטענתו הן העלו בדרנים לדרגת שחקנים, מבלי שהייתה להם כל הכשרה, מה שהוביל לזילות באיכות השחקנים בארץ.

ניהול בית הספר לאמנויות הבמה בית צבי

בשנת 1962 שכנע מנהל בית הספר לאמנויות הבמה ברמת גן ד"ר חיים גמזו את אסיאו לשוב ארצה ולנהל את בית הספר במקומו. אסיאו חזר ארצה ומצא את בית הספר במצב כלכלי קשה ועם מעט מאד תלמידים. בשנתיים הראשונות לעבודתו הוא התמסר לבית הספר וכמעט שלא ביים דבר. בשנים אלה הוא שימש כשופט בתחרויות אמנויות במה שונות, בהן תחרות המחזה המקורי של משרד החינוך ופרס התסכית המקורי של קול ישראל בשנות ה-60. אסיאו החזיק בתפקידו כמנהל בית הספר במשך כשבע שנים, עד שנת 1970, שבה הועזב ב"הפיכת חצר" באמצע השנה. הסיבה לעזיבתו הפתאומית הייתה חילוקי דעות עם הוועד המנהל, שטען כי אסיאו עובד "יותר מדי" בבימוי, וכי הדבר פוגע בתפקודו כמנהל בית הספר. דוגמה לעומס שבו היה נתון אפשר למצוא בסוף 1963, כאשר ביים את "ביבר הזכוכית" בתיאטרון זווית ואת "סוף המירוץ" בהבימה, וכדי שיוכל לנכוח בשתי הופעות הבכורה שהתקיימו באותו ערב, היה עליו לנסוע במכוניתו מתיאטרון לתיאטרון הלוך ושוב במשך כל הערב, כדי להימצא לצד השחקנים. 
בעקבות פיטוריו מבית צבי, שימש אסיאו במהלך כל שנות ה-70, בצד עבודתו כבמאי, כראש מדור הדרמה בשידורי ישראל ב"קול ישראל" וערך תסכיתים באופן קבוע ברשת א'.

חיים אישיים

אסיאו היה חבר ההסתדרות והיה מן התומכים הראשונים במפלגת המערך. הוא היה נשוי לחיה, בתם הבכורה של אברהם ורוזה ליפשיץ, בעלי מלון עדן בירושלים. לזוג נולדו בן ובת. הבן גלעד היה במאי סרטים אך הפך בהמשך לרופא. עם מות הוריה של חיה, ירשו בני הזוג אסיאו את ניהול מלון עדן, אך מכרו אותו ב-1973 לבנק ישראל.

מחזות, שחקנים ותלמידים

אסיאו ביים עשרות מחזות בארץ ובאנגליה, ביניהם: צייד המכשפות, חנה סנש, שלושה שברחו, נערה לרוח, במזל נשים, הדיבוק מנווה שאנן, רקוויאם לנזירה, מסעו של פרישון, סוף המירוץ, ביבר הזכוכית, סדום סיטי, הלילה השנים עשר ועוד.
בין תלמידיו בבית צבי ניתן למנות את זאב רווח, מיכל בת אדם ויוסף שילוח.
בין השחקנים שעבדו אתו היו זיוית אברמסון, חנה רובינא, בומבה צור ורבים אחרים.
מורסי אבו מוך

ביוגרפיה

מורסי אבו מוך נולד ב-1973 בבאקה אל גרבייה. למד בבית הספר התיכון האורתודוקסי – ערבי בחיפה והוא בוגר הפקולטה למשפטים באוניברסיטת קובנטרי שבאנגליה. סיים תואר שני במדיניות ציבורית במרכז הבינתחומי הרצליה.
בימים אלו שוקד על דוקטורט ביישוב סכסוכים באוניברסיטת חיפה ואף כותב ספר בנושא זה.
במשך כ-15 שנים עבד כעורך דין פלילי והיה בעל משרד עריכת דין פרטי בבאקה אל-גרבייה. במשך כ-5 שנים היה חבר בית הדין המשמעתי של לשכת עורכי הדין בחיפה.

שירות ציבורי

בשנת 2011 נבחר לראשונה לראשות עיריית באקה אל גרבייה ובשנת 2015 נבחר לקדנציה שנייה בראשות העיר. במהלך כהונתו, החליט למתג את העיר כ"באקה עיר השלום" במסגרת מדיניות אותה מוביל השמה דגש על שותפות ושכנות טובה עם שכניה היהודים של העיר.
בנוסף, שם דגש על קידום תכנון עירוני אשר ימצב ויעצים את באקה כמרכז כלכלי – אזורי, יענה על צורכי הדיור של צעירי העיר, יפתח אזורי תעשייה ותעסוקה ויגביר את איתנותה הכלכלית והעצמאית של העיר.
בהובלתו, נבנה בימים אלו היכל תרבות גדול ומפואר אשר עתיד לשרת את צורכי הפנאי והתרבות של האזור כולו.
אבו מוך הוביל מהפכה במערכת החינוך העירונית במסגרתה נבנו 3 בתי ספר מקיפים חדשים, שני בתי ספר יסודיים ועשרות גני ילדים. כמו כן, תוכניות חדשניות רבות הוכנסו למערכת החינוך ונתוני הזכאות לבגרות עלו.
עוד בתקופת כהונתו, נפתחה תחנת שיטור עירוני הנחשבת למובילה בקרב הרשויות הערביות, נחנכו תחנות מד"א וכיבוי אש אזוריות ומקודמת תוכנית מתאר חדשה אשר עתידה לשנות את פני העיר.
אבו מוך הוביל לשיפור ניכר בדרכי התחבורה והנגישות אל ובתוך העיר, סלילת דרכים ומחלפים חדשים והקמת פארק עירוני גדול המשרת את התושבים ואורחים מבחוץ.
בימים אלו, במסגרת תוכנית הממשלה לפיתוח רשויות המיעוטים (תוכנית 922), מקודמות בעיר יוזמות כלכליות רבות וביניהן הקמת אזורי תעשייה משותפים לרשויות באזור, תכנון פלנטריום, הקמת גן חיות ובניית מפעל הזנה אשר יעודד תעסוקת נשים מקומיות.
העירייה, תחת הנהגתו ולאור פעולותיו של אבו מוך, נמצאת במצב של איזון תקציבי, אחוזי הגבייה שופרו ונהיו גבוהים והעירייה נחשבת כבעלת מוסר תשלומים גבוה. נתונים אלו העניקו לעיריית באקה מעמד של "עיר ערבית מצטיינת" בידי משרד הפנים.

חיים אישיים

מורסי אבו מוך נשוי לנרמין ואב לארבעה ילדים.
משה יובל

רקע משפחתי

נולד בעיר דבינסק שבלטביה. בנם הבכור של זלמן בועז וחוה שרה צימבל, לבית ברגר. לאחר לידתו חלה והוסיפו לו את השם "חיים". אחריו נולדו ארבעה אחים ושתי אחיות לפי הסדר הבא: ראובן, ליובה, ברכה, יצחק, דב-צבי ומאיר-שמחה. בעוד שמשה ושניים מאחיו הבוגרים עלו ארצה, שאר משפחתו נספתה בשואה.

שנים מוקדמות

כשנולד, הייתה לטביה מדינה עצמאית, אך היא נבלעה על ידי ברית המועצות לאחר מלחמת העולם הראשונה. במהלך המלחמה, גויס אביו לצבא הרוסי וביקוריו בבית היו נדירים. שנים אלו, בהיעדר האב, היו שנים של מחסור. בשנות ה-20 המצב השתפר, אם כי המשפחה עדיין חיה בצניעות. אביו עבד כשמש בבית כנסת ובזכות זאת, המשפחה קיבלה דירה בסמיכות לבית הכנסת. יובל למד בחדר מספר שנים ולאחר מכן בישיבה, בגיל צעיר נחשף לציונות החילונית והחליט להקדיש לה את שארית חייו. בגיל העשרה עבר ללמוד בתיכון יהודי-חילוני, שם היה גרעין של "השומר הצעיר", שבה היה פעיל מאוד בנעוריו (אף שאב המשפחה היה דתי מאוד).

העלייה לארץ ישראל

בשנת 1932, כאשר היה בן 18, עלה יובל לארץ ישראל במסגרת השומר הצעיר. ראובן אחיו שעלה ארצה ב-1934, הקים את משפחתו בקיבוץ כפר גלעדי וליובה אחותו שעלתה בשנת 1936, הקימה את משפחתה בקיבוץ כפר בלום, שניהם קיבוצים שהשתייכו לתנועת השומר הצעיר. יובל התיישב בירושלים, שם החל את לימודיו באוניברסיטה העברית בהר הצופים בהיסטוריה ופילוסופיה.

עבודתו בסוכנות היהודית

בהיותו ציוני נלהב ודובר שפות, הצטרף בשנת 1936 לסוכנות היהודית, אשר היוותה הגוף המייצג של יהודי ארץ ישראל באותה תקופה. במסגרת תפקידו, שרת כמתאם מול גורמים צבאיים ואזרחיים ביחידת ממ"ד. במהלך מלחמת העולם השנייה, שימש כמזכיר "המרכז להתגייסות", וטיפל בין היתר, בנושאי ההתנדבות היהודית לצבא הבריטי. בתפקידו בסוכנות היהודית, שימש כיד ימינו של משה שרת, שהיה בזמנו ראש המחלקה המדינית של הסוכנות. במכתביו של משה שרת, כונה יובל בשם הקוד "עינבל", ולעצתו של שרת, כפי שמתועד במכתבים, עברת את שם משפחתו מצימבל ליובל, באוגוסט 1946.
מבצע ידוע, אשר יובל לקח בו חלק, אירע בשנת 1946, בפקודת זלמן שזר, כאשר יצא יובל לתל אביב על מנת לפעול להסדרת הסרטיפיקטים של "נשות בבל" - הכוונה היא למבצע להסדרת מעמדן של חמש נשים יהודיות אשר נישאו לגברים ישראלים ששירתו בצבא הבריטי בעיראק במהלך מלחמת העולם השנייה, אך השלטונות העיראקים מנעו את עלייתן.

עבודתו במשרד החוץ

ב-16 במאי 1948, עם קום המדינה, החל יובל לעבוד במשרד החוץ, ושירת התפקידים שונים בארץ ובחו"ל עד פרישתו ב-1978.
במסגרת עבודתו שירת מספר חודשים כנציג ישראל בשנגחאי, סין. במהלך חודשים אלו עסק בעיקר בהעלאת יהודים פליטי המלחמה מאירופה וקהילת יהודי סין, מרביתם מהעיר חרבין. ליובל היו 7,000 ויזות על מנת להעלות יהודים לישראל ומדצמבר 48' ועד האביב של 49', בין 4,000-5,000 יהודים עלו לישראל, ביניהם מנהיגי התנועות הציוניות בשנגחאי. בין המשפחות המפורסמות מעליה זו הייתה משפחת אולמרט]. 
במהלך כהונתו כקונסול ישראל במונטריאול, נישא לפליסיטס רוס, ילידת הולנד (30 במרץ 1921) ואזרחית קנדה, אשר לימים עברתה את שמה לתמר יובל ולשניים נולדו שני ילדים, נעמי (1954) ובועז (1955).

עשייה התנדבותית

בין השנים 1978–1982 שימש כסגן יו"ר "יד ושם". 
לאחר פרישתו ממשרד החוץ כמתנדב בגנזך המדינה.
המסע הפרוע של מר קרפד

המסע הפרוע של מר קרפד (באנגלית: Mr. Toad's Wild Ride ) הוא מתקן שעשועים מסוג מתקן אפל שהיה מצוי בפארקי השעשועים של חברת וולט דיסני. כיום המתקן מצוי רק בדיסנילנד שבאנהיים, קליפורניה, והוא אחד המתקנים הבודדים שעדיין פעילים מיום פתיחת הפארק ב-1955. המתקן מתרחש בתוך סרט ההנפשה של אולפני וולט דיסני שנעשה על פי הסיפור הרוח בערבי הנחל. בעבר היה מתקן זהה גם בממלכת הקסם בדיסניוורלד שבפלורידה אולם שם הוחלף המתקן (על אף מחאות רבות של מעריצים) והוחלף במתקן הרפתקאותיו הרבות של פו הדוב.

תיאור המתקן

המבקרים במתקן נכנסו באחת משתי כניסות למתקן, שם הועלו על כלי רכב שנסעו במסלולים שונים, כך שכל מבקר יכול היה לצפות במתקן מזווית שונה בהתאם למסלול בו נסע.
המבקרים עברו דרך סצנות מהסרט "הרוח בערבי הנחל": ראשית המסע באחוזות קרפד, שם המבקרים מתרסקים לתוך האח ומצליחים להימלט ברגע האחרון משריון נופל. משם נוסע הרכב בו נוסעים המבקרים דרך חצר המשק, רחוב כפרי ובית משפט.
אין מדובר ברכבת הרים, אולם במתקן פניות חדות והמכונית נוסעת במהירות רבה. באחד השלבים רואים המבקרים את המכונית המסיעה מבקרים מהמסלול האחר נעה לעברם במהירות, וברגע האחרון סוטות המכוניות זו מזו על מנת למנוע התנגשות.
סיום המתקן ידוע בכך שהרכב בו נוסעים מתנגש ברכבת, והמבקרים נלקחים ל"גהנום" - סצנה בחדר חם עם שדונים הקופצים סביב. אך בסרט ובספר אין אף סצנה שבה מר קרפד מגיע לגהנום
קרב דוברדו

קרב דוברדו במלחמת העולם הראשונה נערך באוגוסט 1916, בחזית האיטלקית בין הצבא האיטלקי והצבא האוסטרו - הונגרי.
במהלך יוני 1916 נעשו כמה ניסיונות על ידי האיטלקים להתקדם בחזית ליד דוברדו, אך אלו נכשלו. 
הקרב נערך ליד העיירה דוברדו והיה חלק מהקרב השישי על האיזונצו. האיטלקים הצליחו לכבוש את האזור ובקרב עקוב מדם הם התקדמו ושלטו על כביש טרייסטה - גוריציה. האוסטרו - הונגרים נאלצו לסגת והעיר גוריציה נכבשה. האוסטרו - הונגרים בנו קו הגנה שני והתקדמות האיטלקים נעצרה.