בית קברות צבאי

בית קברות צבאי הוא בית קברות שנועד לקבורתם של חיילים.

רקע

קבורה של חללי מלחמות הוא דבר יחסית חדש. עד למאה ה-19 לא ייחסו לקברי חללי מלחמות חשיבות, ולכן לא היה להם ביטוי מוחשי או גאוגרפי. בראשית מלחמת העולם הראשונה החלו לקבור על פי שמות. מספרם הרב של הקרבנות במלחמה זו, עורר את ההכרה באחריותה המוסרית של המדינה לקבורתם של חייליה ולהנצחתם. 13 מיליון נהרגו במלחמת העולם הראשונה (לשם השוואה, במלחמתו של נפוליאון ברוסיה נהרגו 400 אלף "בלבד"). החדרת ההבנה כי יש צורך בהיערכות מתאימה לקבורת החללים נזקפת לזכותו של פביאן וייר, פעיל בצלב האדום הבריטי.

הר הרצל

בית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים משמש בתור בית הקברות הצבאי הלאומי של מדינת ישראל מאז 1948. בשטחו של בית הקברות הצבאי בהר הרצל מצויה רחבת הטקסים המרכזית בה מתקיים בכל שנה ביום הזיכרון הטקס המרכזי לזכר כל חללי מערכות ישראל ועל ידו מצוי גן הנעדרים לזכר כל חללי צה"ל שמקום קבורתם לא נודע. בשנת 2015 עתיד להיפתח במקום גם היכל הזיכרון הלאומי יחד עם אנדרטת החייל האלמוני ובו יונצחו כל חללי מערכות ישראל.

ארצות הברית

בארצות הברית החלה קבורה מוסדרת של חללי מלחמה בבתי קברות ייעודיים במלחמת האזרחים האמריקנית (1861-1865). בתי קברות כאלה הוקמו בקרבת שדות הקרב העיקריים, כדי לשמש לקבורת חללי אותו קרב. מאוחר יותר הוכרזו בתי קברות אלה כ"בתי קברות לאומיים" (National Cemeteries), ובכמה מהם הובאו לקבורה גם עצמות חללי מלחמות קודמות. כמו כן מקובל לקבור בבתי הקברות הלאומיים גם גדולי אומה ומנהיגים אזרחיים. המרכזי והבולט בבתי קברות אלה הוא בית הקברות הלאומי ארלינגטון בווירג'יניה, בצמוד לוושינגטון הבירה, בו קבורים כרבע מיליון חללי מערכות ארצות הברית, בצד כמה אזרחים שזכו לכבוד הממלכתי בגין שרותם לאומה.
הגוף האחראי על בתי הקברות הלאומיים הוא "המחלקה לענייני וטרנים" (Department of Veteran Affairs) – משרד ממשלתי בראשות שר, המתַחזק את מרבית בתי הקברות הלאומיים להוציא חריגים אחדים. בית הקברות ארלינגטון, למשל, הוא אחד משניים הנמצאים באחריותה של מחלקת הצבא (Department of Army), ויש גם בודדים הנמצאים באחריותה של רשות הגנים הלאומיים של ארצות הברית.
24 בתי קברות צבאיים של ארצות הברית השוכנים מחוץ לגבולותיה נמצאים תחת אחריותה של הוועדה האמריקנית למצבות קרב (American Battle Monuments Commission). הם נמצאים בארצות מערב אירופה (בריטניה, צרפת, בלגיה, הולנד, לוקסמבורג וכן איטליה ותוניסיה) וכן בפיליפינים, מקסיקו ופנמה. מרבית החללים הטמונים בהם הם חיילים של ארצות הברית אשר נהרגו במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה (בנוסף אחראית הוועדה על אנדרטאות מלחמה שונות, שחלקן מצויות בתוך גבולות ארצות הברית).
בארצות הברית קיים גם בית קברות צבאי יהודי, מהיחידים מחוץ לגבולותיה של מדינת ישראל - בית הקברות העברי של חללי צבא הדרום במלחמת האזרחים האמריקנית, שנמצא בריצ'מונד במדינת וירג'יניה.

בריטניה

החל במלחמת העולם הראשונה החליטו הבריטים לקבור את חללי צבאות האימפריה במקום מותם. בתי קברות אלו נקראו War Cemeteries והם נתפשו כאנדרטאות זיכרון למלחמה הגדולה. מספר החללים של צבאות האימפריה עמד על כ-1.1 מיליון איש, והבריטים לא יכלו לעמוד בהוצאות של הבאת כל החללים הביתה. יתר על כן, קבורת החללים בבית הקברות שהקימה הוועדה הייתה חובה, ונאסרה החזרת גופות החללים למולדתם. מדיניות זו התמידה גם ביחס לחללי מלחמת העולם השנייה.
ב-1917 הוקם גוף כללי הממונה על קבורת החללים והקמת בתי הקברות - הוועדה האימפריאלית לקברי מלחמה (בהמשך השתנה שמה לוועדת חבר העמים לקברי מלחמה (Commonwealth War Graves Commission)). הוועדה אחראית כיום על הטיפול בקברי חללי צבאות בריטניה וחבר העמים הבריטי ב-23,000 אתרי קבורה שונים, המצויים ב-150 מדינות. כ-2,500 מאתרים אלו הם בתי קברות צבאיים של הוועדה. יתר אתרי הקבורה הם בתי קברות אזרחיים או אחרים, או אתרים אחרים, שנמצאים בהם קבוצות קטנות של קברים או אף קברים בודדים.