google/wiki40b huggingface dataset:
גודמן - בית ספר למשחק בנגב

אודות בית הספר

איש התיאטרון והחינוך שמוליק יפרח, הגה את רעיון בית הספר ביחד עם ראש עיריית באר שבע רוביק דנילוביץ'. ב-2005 הקים יפרח ביחד עם רפי ניב, חברו מלימודי המשחק בבית הספר לאמנויות הבמה "בית צבי", את בית הספר "גודמן" בבאר שבע. בית הספר הוקם בשיתוף עיריית באר שבע והרשות לפיתוח הנגב. יפרח כיהן כמנהל בית הספר עד לשנת 2017 וניב כמנהל פדגוגי ואמנותי עד לשנת 2018. ב-2010 התמנה יפרח למנכ"ל ומנהל אמנותי של תיאטרון באר שבע, הוא מינה את ניב למנהל אמנותי שותף ושניהם נשארו בתפקידיהם גם בבית הספר גודמן. בין השנים 2017-2019 עם מינויו של יפרח למנכ"ל תיאטרון הקאמרי מונה לתפקיד מנהל בית הספר עידן אבישר בוגר מחזור ב' של בית הספר ומנכ"ל תיאטרון הפרינג'. לאחר כשנה וחצי בתפקיד שב יפרח לנהל את בית הספר ולצידו מונתה שיר גולדברג למנהלת פדגוגית-אמנותית.
בגודמן מלמדים כפיר אזולאי, זוהר שטראוס, עמית זמיר, רינה ברוך, אדוה בולה, גילי בכר, אלקסנדר פיש, ועוד. בית הספר הוקם במבנה בית העם ששופץ בעזרת תרומתם של לארי וליליאן גודמן. 
לבית ספר מתקבלים כ-20 תלמידים מדי שנה מבין כ-110 מועמדים בשנה. יש לו את קרן המלגות הגדולה ביותר מבין בתי הספר למשחק בישראל, על סך של 380,000 ש"ח לשלוש שנים. כמחצית מהתלמידים זוכים במלגה כלשהי. בבית הספר ארבע כיתות לימוד, סטודיו ובו פסנתר. ממוקמים בו שני אולמות להצגות: האחד גדול, עם תפוסה של 320 מקומות והשני קטן, עם תפוסה של 80 מקומות. בבית הספר ספרייה ובה כ-1,500 מחזות. 
בבית הספר שני מסלולי לימוד, מסלול תלת-שנתי ומכינה, שהיא תוכנית לימודים בשיתוף עם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, המקנה נקודות זכות לתואר אקדמי. כל סטודנט מעניק ארבע שעות סיוע לקהילה בשבוע. 
כחלק מתוכנית הלימודים מעלה בית הספר 8-6 הפקות תיאטרון בשנה, ממגוון רפרטואר המחזאות הישראלית והעולמית, עם מיטב הבמאים והיוצרים בתחום ובהשתתפות שנה ג', ההצגות פתוחות לקהל הרחב. 
המחזור הראשון של בית הספר סיים את לימודיו בשנת 2009, שכל תמידיו היו אנשי דרום הארץ. המחזור השני כלל שבעים אחוזים יוצאי הדרום והשלישי התפלג שווה בשווה בין תושבי הדרום לתלמידים שהגיעו מאזורים אחרים בישראל.
ב-2010 הוקם בבית הספר המרכז למצוינות בתיאטרון, בשיתוף עיריית באר שבע. המרכז מסבסד סדנאות והצגות תיאטרון לתלמידים מהגן ועד לכיתה י"ב.
קבוצת הצעירים של תיאטרון באר שבע מורכבת בעיקר מבוגרי בית הספר גודמן. בית ספר למשחק בנגב יוזם ותומך בהקמת מוקדי תרבות נוספים בעיר: תיאטרון הילדים והנוער, תיאטרון הפרינג' באר־שבע, קבוצות תיאטרון, מגמות התיאטרון במערכת החינוך, פסטיבלים עירוניים ועוד.

פרסים

בהצגה "קן הקוקייה", של תיאטרון באר שבע, שהועלתה בתחילה בבית הספר למשחק, השתלבו חמישה מבוגרי בית ספר גודמן. אורן כהן, בוגר בית הספר גודמן, זכה בפרס התיאטרון הישראלי לשחקן המבטיח על תפקידו בהצגה "קן הקוקייה". במאי 2012 זכתה רעות פיש בפרס השחקנית המבטיחה עבור משחקה בהצגת בית הספר "לצאת מכאן", בפסטיבל עתיד תיאטרון בצוותא.
רבי זכריה בן אבקולס

רבי זכריה בן אבקולס (או אבקילוס), היה מחכמי ישראל בתקופת חורבן בית שני.

קמצא ובר קמצא

בספרות חז"ל, הוא נזכר פעמים ספורות בלבד, ובין השאר במערכה המסיימת את המעשה המפורסם של קמצא ובר קמצא שעל פי המדרש הייתה בין הסיבות שהביאו לחורבן.
לאחר העלבון שפגע בו, החליט בר קמצא, להלשין על היהודים לקיסר הרומאי:
הלך בר קמצא אמר לו לקיסר: מרדו בך היהודים! אמר לו: מי אמר? אמר לו: שלח להם קרבן וראה אם מקריבין אותו. שלח בידו עגל משולש. תוך כדי הליכתו הטיל (בר קמצא) בקרבן מום בניב השפתיים ויש אומרים בדוקין שבעין. [מקום שבעבורנו הוא מום ובעבור הרומאים אינו מום] סברו חכמים להקריב הקרבן משום שלום מלכות, 
אמר להם רבי זכריה בן אבקולס יאמרו: בעלי מומין קריבין לגבי מזבח! סברו חכמים להורגו שלא ילך ויאמר. [לקיסר רומי] אמר להם רבי זכריה יאמרו: מטיל מום בקדשים יהרג!
אמר רבי יוחנן: ענוותנותו של רבי זכריה בן אבקולס, החריבה את ביתנו, ושרפה את היכלנו, והגליתנו מארצנו!
במדרש רבה מוזכר זכריה בן אבקולס, כאחד החכמים שלא מחו בהתנהגותו של המארח כלפי בר קמצא:
...אמר לו (המארח לבר קמצא) קום לך, לקחו בידו והוציאו, והיה שם רבי זכריה בן אבקולס, והיה סיפק בידו למחות ולא מיחה..."

אזכורים נוספים

בנושאי הלכה, מוזכר שמו רק פעם אחת בנוגע להלכות מוקצה.
בית הלל אומרים מגביהין מעל השולחן עצמות וקליפין. בית שמאי אומרים מסלק את הטבלא (שולחן) כולה ומנערה. זכריה בן אבקילוס לא היה נוהג לא כדברי בית שמאי ולא כדברי בית הלל אלא נוטל ומשליך לאחר המטה. אמר רבי יוסי ענוותנותו של רבי זכריה בן אבקילוס שרפה את ההיכל!
— 
הרב שאול ליברמן בפירושו לתוספתא, רואה גם כאן קשר ישיר להתנהגותו המוזכרת במעשים לעיל. רבי זכריה בן אבקולס, מעדיף לא ליטול צד במחלוקת בין בית שמאי לבית הלל, ולהחמיר על עצמו; כך יוצא שמרוב חומרה וצדיקות יתר ("ענוותנות") הוא אינו לוקח אחריות ולא נוקט עמדה. כך עשה גם במקרה במקרה לעיל - מרוב רצונו להחמיר לא ראה את גודל הסכנה הנשקפת שהשלכותיה חמורות בהרבה מהשיקול ההלכתי הצר.
בין מנהיגי הקנאים המוזכרים בספרו של יוסף בן מתתיהו - מלחמות היהודים, נזכר 'זכריה בן אמפיקלוס מן הכהנים'. יש הסוברים שזהו רבי זכריה בן אבקולס, שגרם להפסקת הקרבת קרבן הקיסר בבית המקדש.
אלפרד אייזנשטאדט

ביוגרפיה

אייזנשטאדט נולד ב-1898 בפרוסיה המערבית שבגרמניה במשפחה יהודית. ב-1906 עבר עם משפחתו לבירה ברלין. צילום עניין את אייזנשטאדט כבר מילדותו, והוא החל לצלם בגיל 12 במצלמה שקיבל בהשאלה, ובגיל 14 קיבל את מצלמתו הראשונה, "קופסה" של קודאק. במלחמת העולם הראשונה שירת בצבא הגרמני ונפצע בשנת 1918. ב-1920, בימי רפובליקת ויימאר, בעת שעבד כמוכר חגורות וכפתורים, החל לצלם כפרילנסר בסוכנות צילום בברלין; הסוכנות נרכשה בשנת 1931 על ידי Associated Press. 
בשנת 1929 החל אייזנשטאדט לעבוד כצלם במשרה מלאה. ארבע שנים לאחר מכן הוא צילם פגישה של אדולף היטלר ובניטו מוסוליני באיטליה. הוא גם צילם את יוזף גבלס בחבר הלאומים בשנת 1933; בתמונה נראה גבלס כשהוא מזעיף את פניו, מכיוון שגילה שאייזנשטאדט הוא יהודי.
בשנת 1935, לאחר עלייתו של היטלר לשלטון בגרמניה, היגר אייזנשטאדט לקווינס שבניו יורק, שם התגורר למשך שארית חייו. הוא צילם עבור מגזין לייף משנת 1936 עד 1972. בשנת 1989 קיבל את המדליה הלאומית לאמנויות מידי נשיא ארצות הברית דאז ג'ורג' בוש.

מרתה'ס ויניארד

אייזנשטאדט נהג לצאת לחופשה שנתית במהלך אוגוסט באיי מרתה'ס ויניארד במשך כ-50 שנה. במהלך הקיץ שם, הוא היה עושה מגוון ניסויים בצילום, כשהוא ניסה מגוון עדשות ופילטרים שונים. אייזנשטאדט חיבב מאד את המגדלורים של המקום.
שנתיים לפני מותו, אייזנשטאדט צילם במרתה'ס ויניארד את נשיא ארצות הברית ביל קלינטון ואשתו הילרי קלינטון עם בתם צ'לסי קלינטון. צילום זה נחשב כצילום האחרון שהוא צילם בחייו. 
אייזנשטאדט נפטר בגיל 96 במסצ'וסטס.
היומן (ספר)

רקע

הספר הוא הרומן הראשון שפרסם ניקולס ספארקס. זה היה ספרו השלישי שנכתב לאחר שני ספרים שכתב ולא יצאו לאור. הוא כתב את הספר על פני תקופה של שישה חודשים בשנת 1994. סוכנת ספרות תרזה פארק גילתה את ספארקס לאחר שמצאה את ספרו מתוך ערימת ספרים של הסוכנות שלה וקראה אותו. פארק הציעה לייצג אותו. באוקטובר 1995, פארק השיגה מקדמה בסך מיליון דולר עבור הספר מקבוצת טיים וורנר, והרומן יצא לאור באוקטובר 1996. הספר הופיע ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס כבר בשבוע הראשון של הוצאתו לאור. היומן היה לרב-מכר בכריכה קשה יותר משנה.
ספארקס סיפר שהייתה לו השראה לכתוב את הרומן של סבא וסבתא של אשתו, שהיו נשואים במשך יותר מ -60 שנה, כאשר הוא פגש אותם. בספר היומן, הוא ניסה לבטא את האהבה הרומנטית הארוכה של בני זוג.

עלילה

הרומן פותח בנוח קלהון, איש זקן שמספר סיפור לאישה בבית אבות.
נוח, 31, חוזר ממלחמת העולם השנייה לעיירת ניו ברן, צפון קרוליינה. הוא מסיים לשחזר את ביתו, לאחר מותו של אביו. בינתיים אלי, 29, שהכירה אותו שנים לפני כן, רואה את הבית בעיתון ומחליטה לבקר אותו.
הם נפגשים, אחרי פירוד של 14 שנה,  לאחר חוויה רומנטית קצרה אך מלאת תשוקה שהייתה  ביניהם כאשר משפחתה ביקרה בעיר.  הסיבה לפרידה היא השתייכותם לרמות חברתיות שונות, בעוד היא הייתה בת למשפחה עשירה, והוא עבד כפועל במחסן עצים. הפגישה מציפה ומחזירה זכרונות ורגשות חזקים בשניהם. הם אוכלים ביחד ארוחת ערב, ומדברים על חייהם ועל אהבה. אלי מגלה שנוח כתב מכתבים לכל יום בשנה שאחרי פרידתם, ומבינה שאמה החביאה את המכתבים כדי שלא תקבל אותם, ותחשוב שנוח שכח אותה. הם מדברים על מה היה יכול לקרות אם אמא שלה לא הייתה מתערבת. בסוף הערב נוח מזמין את אלי לחזור למחרת ומבטיח לה הפתעה. היא מחליטה לראות אותו שוב. בינתיים ארוסה של אלי, לון, מנסה להשיג אותה בבית מלון, וכשהיא לא עונה הוא מתחיל לדאוג. למחרת, נוח לוקח את אלי לשייט באגם עם ברבורים ואווזים. היא מוקסמת ממנו. כשהם מגיעים לביתו, הם מדברים על כמה חשובים הם היו אחד לשני, ושהרגשות לא השתנו. אמה של אלי מגיעה בבוקר שלמחרת ומביאה לאלי את המכתבים מנוח. כשאמה עוזבת, אלי היא קרועה בהחלטתה, היא יודעת שהיא אוהבת את נוח אבל לא רוצה לפגוע בלון. נוח מתחנן בפניה שתשאר, אך היא מחליטה לעזוב. היא בוכה כל הדרך לבית מלון, ומתחילה לקרוא את המכתבים שאמה הביאה לה. לון מחכה לה במלון.
האיש הזקן מפסיק לקרוא את הסיפור, ומופיע רמז מקדים לכך שזהו הסיפור שלו ושל אשתו. האשה לה הוא מספר, סובלת מאלצהיימר ולא מזהה אותו. במהלך הסיפור הוא מסביר שגם הוא חולה. הנלחם בסרטן בפעם השלישית. וסובל ממחלת לב, מחלת כליות ודלקת בפרקים. הוא ממשיך לספר את סיפור חייהם יחד, את הקריירה שלה כאמנית, על ילדיהם, על הזקנה ביחד, ולבסוף את העובדה שהיא מאובחנת כחולת אלצהיימר. הוא בדה שמות בסיפור כדי להגן עליה, אך הוא בעצמו נוח והיא אלי. הם יחד להליכה, ולמרות שהיא לא מזהה אותו היא אומרת שיש לה רגשות כלפיו. באותו ערב הם אוכלים ביחד ארוחת ערב. בסופו של דבר היא מזהה את בעלה, ואומרת לו שהיא אוהבת אותו. הם מתחבקים ומדברים, אך לאחר כמעט ארבע שעות, אלי מתחילה לחזור לשכחה, היא שוב שוכחת את נוח והאחיות נכנסות ומרדימות אותה. מאוחר יותר, נוח עובר התקף לב ולא יכול לבקר את אלי, וכשהוא מחלים הוא מתגנב לחדרה ומבקר אותה. אלי מתעוררת כשהוא נכנס לחדר, מזהה אותו ומספרת לו שהיא אוהבת אותו. הם מתנשקים ונרדמים אחד ליד השני. באמונה שהאהבה שלהם תסחוף אותם ביחד.

עיבודים

הרומן עובד לסרט אמריקאי באותו שם שיצא בשנת 2004. הסרט ההודי Zingadi Tere Naam, מבוסס גם הוא על הספר.
אוכף סיניטובו

מיפוי האוכף

האוכף מופה לראשונה על ידי סקר בריטי בשנת 1978.

מקור השם

האוכף נקרא על שם הכפר סיניטבו (Синитево) שבדרום בולגריה.
טראומה גופנית

טיפול שטח

קביעת סוג הטיפול בשטח מחייב זיהוי סוג הפגיעה. הפגיעות הנפוצות הן: רסיסים (בפרט, סכינים וקליעים), הדף שגורם לחבטה בגוף נוקשה, חבטה ללא הדף, איבוד הכרה, מחלה, התייבשות, דימום (פנימי או חיצוני), חוסר חמצן (תוצאה של טביעה, חניקה או הלם), הלם (בלי איבוד הכרה), התקף לב ושבץ.

התיבשות

טיפול מקביל לטיפול במחלה ובחבטה, אך כולל גם הזרמת נוזלים לווריד או דרך הפה במקרים מסוימים.

רסיסים

רסיסים גורמים תמיד לדימום חיצוני, אותו יש לחסום. אסור לשלוף רסיסים קטנים, הוצאת החפץ התקוע עלולה לגרום לנזק נוסף לגידים ולשריר ואף לקרוע כלי דם נוספים ולכן יש להוציאם רק אחרי שצילמו את האזור ורק על ידי אדם שמוסמך לכך.

הדף שגורם לחבטה וחבטה

הרגעה, בדיקה אם יש דימום פנימי (במידה ויש דימום לחץ הדם יהיה נמוך מהרגיל או לא יימצא כלל), בדיקות הכרה מתמידות ומתן חמצן בעירפול חושים.

שבץ והתקף לב

הזרמת חמצן.

הריון

טראומה מתרחשת אצל 5% מכל ההריונות, וזו הסיבה המובילה למוות של האימהות
אישה בזמן הריון יכולה לחוות מספר סיבוכים כמו היפרדות שליה, לידת פג, וקרע ברחם. בטיפול בטראומה בזמן הריון משתמשים במכשירים הפולטים קרינה מייננת שהוכח כי היא יוצרת מומים אצל התינוק, אך למרות זאת רופאים משתמשים בבדיקות שמשתמשים בקרינה אך רמת הקרינה נחשבת לבטוחה ולא אמורה לפגוע בתינוק .
עקב השינויים הפיזיולוגים בזמן הריון קשה לאבחן מצבי הלם. מסיבה זו מומלץ שאישה המגיעה לשבוע ה-23 שתחובר למוניטור עוברי על מנת לעקוב אחר העובר.
ג'ייסון בקר

חייו

בקר הוציא שני אלבומים במסגרת הצמד "קקופוני", Speed Metal Symphony בשנת 1987 ו-Go Off! שנה לאחר מכן. בנוסף הוא הוציא אלבום סולו בשם Perpetual Burn ב-1988. 
בגיל 20, קיבל הצעה להצטרף ללהקה של דייוויד לי רות', אך בעת ההכנות לסיבוב הופעות ב-1990, החל להרגיש חולשה בידיו וברגליו; הוא אובחן כחולה במחלת העצבים המוטוריים ALS, ונמנע ממנו להשתתף בסיבוב ההופעות. האלבום בו השתתף A Little Ain't Enough זכה באלבום זהב, ונחשב כאלבומו הטוב ביותר של רות'.
בהמשך הוציא בקר את האלבום Raspberry Jams ‏(1999), שכלל הקלטות דמו שלא יצאו קודם. לאחר מכן יצא אלבומו Blackberry Jams‏ (2003), שכלל הקלטות דמו שפורסמו באלבומים אחרים ועובדו מחדש.
בדומה למספר גיטריסטים ידועים של המטאל הנאו-קלאסי (כגון ינגוויי מלמסטין), הושפע בקר מיצירותיו של הכנר ניקולו פאגאניני. הוא אף יצר גרסה משלו לקפריצ'ו החמישית של פאגאניני.
למרות שמחלתו של בקר פגעה ביכולתו לזוז ולדבר, הוא ממשיך להלחין מוזיקה, בעזרת מחשב ומוזיקאים אחרים. בדרך זו הוא הוציא את Perspective בשנת 1996.
בניינים בארמית בבלית

בניין פְּעַל בארמית בבלית = בניין קל בעברית

בניין פְּעַל (Pe'al) מַקְבִּיל לבניין קל בעברית.

(לְ)מֵיתֵי / לְמֵיתָא = (לָ)בוֹא

המָקוֹר – צורת פועל שאין לה זמן וגוף (infinitive) - וְשֵׁם פְּעֻלָּה (gerund)  (לְ)מֵיתֵי / לְמֵיתָא  בארמית בבלית מַקְבִּיל למילה (לָ)בוֹא בעברית.

בניין אִתְפְּעֵל בארמית בבלית = בניין נִפְעַל בעברית

בניין אִתְפְּעֵל (Itpe'el) מקביל לבניין נִפְעַל בעברית.

בניין אַפְעֵל בארמית בבלית = בניין הִפְעִיל בעברית

בניין אַפְעֵל (Aph'el) מקביל לבניין הִפְעִיל בעברית.

(לְ)אָתוֹיֵי / (לְ)אַיְיתוֹיֵי = (לְ)הָבִיא

המָקוֹר – צורת פועל שאין לה זמן וגוף (infinitive) - וְשֵׁם פְּעֻלָּה  (לְ)אָתוֹיֵי / (לְ)אַיְיתוֹיֵי  בארמית בבלית מַקְבִּיל למילה  (לְ)הָבִיא  בעברית.

בניין אִתַפְעַל בארמית בבלית = בניין הָפְעַל בעברית

בניין אִתַפְעַל (Itaph'al) מקביל לבניין הָפְעַל בעברית.

בניין פַּעֵל בארמית בבלית = בניין פִּעֵל בעברית

בניין פַּעֵל (Pa'el) מקביל לבניין פִּעֵל בעברית.
בשם "הבניינים הכבדים" וכן "הבניינים הדגושים" מכנים את שנת הבניינים פַּעֵל (Pa'el) ואִתְפַּעַל (Itpa'al), שמתאפיינים בדגש חזק תבניתי בעי"ן הפועל: קַדֵּיש וְיִתְקַדַּשׁ. הדגש החזק התבניתי מוביל להכפלה של עי"ן הפועל, וכתוצאה מכך נהגים בהם ארבעה עיצורים שורשיים (qaddesh, hitqaddash).

בניין אִתְפַּעַל בארמית בבלית = בניין נִתְפַּעַל בעברית

בניין אִתְפַּעַל (Itpa'al) מקביל לבניין נִתְפַּעַל בעברית .
רדיוס שוורצשילד

רדיוס שוורצשילד או הרדיוס הכבידתי (הרדיוס הגרביטציוני) הוא ערך גבולי של רדיוס המתקשר לכל מסה ופרופורציונלי לגודלה. הערך מגדיר עבור המסה אזור המכונה חור שחור - שעם ההתקרבות אליו עוצמת שדה הגרביטציה מתחזקת וקצב השתנותה נעשה תלול, ומעבר לו כל גוף וקרינה אינם יכולים אלא לנוע אל תוכו ולהיבלע. עצם שכל מסתו נמצאת בתוך רדיוס שוורצשילד שלו הוא עצם שעבר קריסה כבידתית ומהווה חור שחור.  רדיוס שוורצשילד נתגלה בידי קרל שוורצשילד ב-1916, כחלק מן הפתרונות שהציע למשוואות איינשטיין (מטריקת שוורצשילד).הערך מציין למעשה אזור של סינגולריות קואורדינטורית, המהווה תנאי הכרחי אך בלתי מספיק לקיום סינגולריות כבידתית, המתאפיינת בעקמומיות וצפיפות אינסופית. בהתייחס לחורים שחורים, רדיוס שוורצשילד מגדיר את מעטפת אופק האירועים. 
המונח משמש בפיזיקה ובאסטרונומיה.

הרחבה

לפי שוורצשילד, אם נדחס את מסתו של גוף כלשהו לכדור שרדיוסו הוא רדיוס שוורצשילד של הגוף, גוף זה יהפוך לחור שחור. עם זאת, כאשר רדיוס שוורצשילד עובר בתוך הגוף, הוא אינו אלא גבול תאורטי. לדוגמה, רדיוס שוורצשילד של השמש הוא כ-3 ק"מ לערך, כלומר עמוק בתחום השמש (רדיוס השמש כיום מוערך בכ- 700,000 ק"מ) ולכן אינו אלא גבול תאורטי (ואכן חומר וקרינה יכולים לצאת ממרכז השמש). למעשה, מאחר שהשמש משתייכת לקבוצת הננסים הצהובים - כלומר מסתה היא קטנה ביחס לשמשות אחרות ונמוכה מגבול צ'נדראסקאר, הנדרש לגבירת כוח הגרביטציה המושך לקריסה על לחץ הניוון המנוגד לה - שלב החיים האחרון שלה הוא ננס לבן, והיא רחוקה מלקרוס לחור שחור. 
רדיוס שוורצשילד הוא יחסי למסת הכוכב, ועצמים ואינפורמציה אינם יכולים לצאת ממנו. הרדיוס משמש גם להגדרת אופק האירועים של חור לבן.
ג'אני רודארי

ילדותו ונעוריו

רודארי נולד באומניה, עיירה קטנה במחוז פיימונטה שבצפון איטליה, על גדות אגם אורטה. אביו, אופה במקצועו, נפטר כשהיה רודארי בן עשר, והוא גודל בידי אמו יחד עם שני אחיו, צֶ'זָארֶה ומריו, בכפר לידתה שבנפת וארזה. בגיל 14 החל רודארי ללמוד בסמינר בסברזו, ובגיל 17 קיבל תעודת הוראה והתחיל ללמד בכיתות הצעירות בבתי-ספר שונים בכפרים שבנפת וארזה. באותה תקופה הכיר רודארי לראשונה את יצירותיהם של ניטשה, שופנהאואר, לנין וטרוצקי, ואף ניגן בכינור. בשנת 1939 למד רודארי תקופה קצרה באוניברסיטת מילנו.

מלחמת העולם השנייה

במהלך מלחמת העולם השנייה היה רודארי פטור מלשרת בצבא האיטלקי בשל בריאותו הרופפת. מצבו הכלכלי הגרוע הביא אותו לנסות להתקבל לעבודה ממשלתית ב"קאזה דל פשיו", בניין הממשל המקומי בקומו, ובשל כך נאלץ להצטרף למפלגה הפשיסטית. לאחר ששניים מחבריו הטובים נהרגו ואחיו צ'זארה נשלח למאסר במחנה ריכוז גרמני, הצטרף רודארי בשנת 1944 למפלגה הקומוניסטית האיטלקית ונטל חלק בפעולות המחתרת האיטלקית.

עיתונאי וסופר

לאחר סיום המלחמה ב-1945 התחיל רודארי לעבוד בעיתון "L'Ordine Nuovo", כתב עת של הפדרציה הקומוניסטית של וארזה, בלומברדיה, וב-1947 עבר למילאנו שם היה כתב בעיתון האיטלקי הקומוניסטי "L'Unità". 
ב-1948 החל רודארי לכתוב ספרים המיועדים לילדים, וב-1950 מונה מטעם המפלגה הקומוניסטית לעורך כתב-עת לילדים בשם "Il Pioniere". ב-1953 נשא לאישה את מריה תרזה פרטי, וממנה נולדה לו, 4 שנים מאוחר יותר, בתו פאולה. ב-1957 עבר רודארי בהצלחה את המבחן המעניק תעודת "עיתונאי מקצועי" (באיטליה יש להיבחן כדי להיקרא עיתונאי). 
בין השנים 1966–1969 עבד רודארי באינטנסיביות על כתיבת מספר ספרי ילדים יחד עם סופרים נוספים, וב-1970 הוענק לו פרס אנדרסן על עבודתו. הפרס פרסם את שמו של רודארי ברחבי העולם כסופר הילדים האיטלקי המודרני הטוב ביותר וספריו תורגמו לשפות רבות. 
בשנת 1979, לאחר שטייל בברית המועצות, הידרדרה בריאותו, שמעולם לא הייתה טובה במיוחד, וב-1980, במהלך ניתוח שהתבצע ברומא, נפטר רודארי.

כתיבתו

רודארי כתב עשרות ספרים, רובם ספרי ילדים וחלקם ספרים העוסקים בחינוך. יצירתו תורגמה לשפות רבות, וביניהן עברית. כתיבתו לילדים מציגה מצבים לא רגילים ומצבי קסם, המוצגים בעיני הילד החי בעולם טכנולוגי, שעם זאת המכונות בו פועלות באופן אנושי, קסום ומלא הומור. סיפוריו הם לעיתים סיפורי פנטזיה ונונסנס, שעם זאת מציגים לילד עולם מוכר בו החוקים השתנו אך במעט. סגנונו אירוני והומוריסטי, אך עם זאת בעלי ערך מוסף חינוכי.
יצירתו המוכרת ביותר היא "צִ'יפּוֹלִינוֹ" (Cipollino), המופיע בשניים מספריו. צ'יפולינו ("בצלצלון") הוא בצל קטן החי בעולם שבו הפירות מושלים בירקות. פרט לסיפור ילדים המספר על ילד בעל שמחת חיים, שבשל היותו בצל כולם בוכים כאשר הם רואים אותו, משמש הסיפור גם כמשל פוליטי על מאבקי מעמדות.
סיפוריו של צ'יפולינו זכו להצלחה רבה בברית המועצות. ב-1972 עובדו לסרט סובייטי בבימויה של תמרה ליסטיאן וב-1973 עובדו לבלט, שאותו הלחין קארם חאצ'טוריאן (אחיינו של אראם חאצ'טוריאן) ואת הכוריאוגרפיה יצר גנריק אלכסנדרוביץ' מיורוב. בשנת 2007 הועלתה בתיאטרון חולון הצגת-ילדים בשם "צ'יפולינו" המבוססת על הסיפור "הרפתקאותיו של צ'יפולינו" (Il romanzo di Cipollino).
קרנונטום

קרנונטום (בלטינית: Carnuntum, ביוונית עתיקה: Καρνους) היה קסטרום, מחנה של הצבא הרומי, בפרובינקיה הרומית נוריקום ואחרי המאה ה-1 לספירה הייתה לבירת הפרובינקיה הרומית פאנוניה והתגוררו בה כ-50,000 איש. שרידיו של המקום נמצאים כיום ב ב-"גן הארכאולוגי קרנונטום" באוסטריה תחתית, באמצע הדרך בין וינה לברטיסלאבה. הגן הארכאולוגי משתרע על שטח של כ-10 קמ"ר ליד הכפרים פטרונל קרנונטום ובאד דויטש אלטנבורג.
בשנת 170 לספירה נערך באזור קרב קרנונטום בין לוחמים של השבטים הגרמאניים מרקומני וקוואדי וכוחות רומיים בפיקודו של הקיסר הרומי מרקוס אורליוס  שנחלו בקרב תבוסה קשה ואיבדו כ-20,000 לוחמים.
בשנת 308 לספירה נערכה במקום ועידה בראשות האוגוסטוס לשעבר דיוקלטיאנוס, במטרה להדיח את מקסימיאנוס ובנו מקסנטיוס מהשלטון ברומא, ולהסדיר את שלטונה של הטטררכיה השניה.
פרידריך אדלר (סופר)

נעורים ולימודים

פרידריך אדלר נולד בכפר אַמשלברג שבבוהמיה, אוסטריה (Amschelberg; כיום קוסובה הורה (Kosova Hora) בצ'כיה), בנם של בני הזוג מארי פירת (Marie Fürth) ויוזף אדלר, בעל פונדק ויצרן סבונים. אחרי מות הוריו (כנראה ב-1866) התאפשר לאדלר ללמוד בבית הספר המקומי רק בצורה לא סדירה. למרות זאת הוא התקבל לגימנסיה בעיר פראג, ואחרי כן לאוניברסיטת קארל בפראג.
בתחילה למד לימודים רומאניים, אנגלית, צ'כית ויוונית מודרנית. אחרי כן שינה את תחומי הלימוד ולמד משפטים ומדע המדינה. עוד בזמן לימודיו קיבל אדלר פרס על תרגום פואמה של הנרי וואדסוורת' לונגפלו בתחרות תרגומים.

משפטן, רומניסט וסופר

ב-1883 סיים אדלר את לימודיו בתואר דוקטור למשפטים. ב-1890 קיבל רישיון עריכת דין ופתח משרד משלו בפראג. ב-1895 הוא נשא לאישה את רגינה וסלי (Regine Wessely) מטשביץ' (Trebitsch;‏ Třebíč) שבמורביה. לזוג נולדו שתי בנות: מארי-אליזֶה (Marie-Elise) וגרטרודה.
הוא היה גם מרצה לפילולוגיה רומאנית באוניברסיטה הגרמנית בפראג וכן כתב לענייני תיאטרון ואמנויות עבור העיתון "בוהמיה" (Bohemia). אדלר היה מזכיר הגימנסיה למסחר בפראג, משרה שבה החזיק עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה. מ-1900 הוא לימד ספרדית באקדמיה הגרמנית למסחר בפראג.
אחרי מלחמת העולם הראשונה והקמת צ'כוסלובקיה ניהל אדלר את מחלקת התרגומים באספה הפדרלית של המדינה החדשה. הוא נבחר להיות חבר באגודה לקידום המדע, האמנות והספרות הגרמניים בבוהמיה (Gesellschaft zur Förderung deutscher Wissenschaft, Kunst und Literatur in Böhmen) והיה דמות חשובה בחוג הספרותי בפראג בסוף המאה ה-19 יחד עם הוגו סלוס. הוא היה חבר באגודה הגרמנית הפטריוטית-ליברלית קונקורדיה, שבה היו חברים גם סלוס וכן סופרים שעבדו בעיתון בוהמיה.
פרידריך אדלר נפטר ב-2 בפברואר 1938 בהיותו בן 81 בפראג. בני משפחתו נרצחו על ידי הנאצים. רגינה אדלר נרצחה ב-1943 בטרזיינשטט. עקבות בתו אבדו בזמושץ' שפולין ב-1943.

יצירתו

אדלר כתב שירה ומחזות בסגנון קלאסי מאוחר ונטורליסטי מוקדם. הוא התפרסם כמתרגם ומעבד של סופרים צ'כיים וספרדים, בהם: פדרו קלדרון דה לה ברקה, טירסו דה מולינה וירוסלב ורחליצקי (Jaroslav Vrchlický). המחזה שלו שני ברזלים באש (Zwei Eisen im Feuer) הועלה לראשונה בתיאטרון הוינאי בורגתיאטר ומחזהו דון גיל (Don Gil) בתיאטרון קוויליה (Cuvilliés-Theater) במינכן.
בחלק מיצירותיו הוא נקט בקו סוציאליסטי ואנטי קלריקלי. הוא תרגם את האופרה של בדז'יך סמטנה הכלה המכורה לגרמנית. שירו אקלוגה (Ecloge) הולחן על ידי ארנולד שנברג.
אדריכלות מודרנית

תולדות האדריכלות המודרנית

כבר בשנות ה-20 רוב האדריכלים המרכזיים בזרם גיבשו את תפישתם. הבולטים והמשפיעים ביותר ביניהם היו ואלטר גרופיוס ומיס ואן דר רוהה שגם היו מנהלי בית הספר הבאוהאוס (בית ספר בעל השפעה רבה על התפתחות המודרניזם) ולה קורבוזיה. שלושתם גם ניסחו את עקרונות הסגנון הבינלאומי שהוא תולדה של המודרניזם. במקביל אליהם השפיעה על האדריכלות האירופאית אסכולת שיקגו שפעלה בארצות הברית בתחילת המאה ה-20 ובעיקר האדריכלים האמריקאים לואיס סאליבאן ופרנק לויד רייט. 
בשנת 1928 קם ארגון האדריכלים CIAM ביוזמת לה קורבוזיה שהתווה את עקרונות האדריכלות המודרנית כדבר היכול לשפר את הכלכלה והחברה. הארגון פעל עד סוף שנות ה-50 והשפעתו על האדריכלות האירופאית הייתה ניכרת. בשנת 1932 נערכה תערוכה בינלאומית של אדריכלות מודרנית ביוזמת פיליפ ג'ונסון בה שורטטו קוי המתאר של סגנון זה.
לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה ברחו לארצות הברית רוב האדריכלים הגרמנים החשובים (בית הספר באוהאוס נסגר כבר בשנת 1933). עקב כך עבר המודרניזם האירופאי לארצות הברית והפך שם לסגנון המוביל במשך מספר עשורים. התפיסה המודרניסטית של ביטול הקישוטים והעיצוב הפשוט והנקי נראו כפתרון העיצובי ההכרחי לכל מבנה שתוכנן.
במחצית הראשונה של המאה ה-20 נבנו גורדי שחקים רבים בשיקגו ובניו יורק. בניינים אלו אימצו את הסגנון המודרניסטי או סגנונות שהתפתחו מתוכו כגון הסגנון הבינלאומי והאר-דקו.

מחלוקות באדריכלות מודרנית

קיימות מחלוקות רבות מתי בדיוק ואם בכלל נכשל הסגנון המודרניסטי באדריכלות. כבר בתחילת שנות ה-60 הופנתה ביקורת לאדריכלות מודרנית בטענה כי היא אינה קשורה למקומות שבה היא נבנית, שהיא אליטיסטית וחסרת משמעות. האדריכל רוברט ונטורי היה בין הראשונים שפרסמו ספרים בנושא זה ופיתחו את האדריכלות הפוסט מודרנית כתוצאה.

המודרניזם כיום

מספר אדריכלים ניסו בעשורים האחרונים להחיות את התפיסות האסתטיות של המודרניזם. ביניהם אדריכלים ידועים כמו איי אם פיי, ריצ'רד מאייר ועוד.
בישראל, המודרניזם היה הסגנון המוביל עד שנות ה-80. גם הברוטליזם שהוא בנייה מודרניסטית עם בטון חשוף שרד תקופה ארוכה בארץ, הרבה בזכות התפיסה החברתית בישראל וכן היתרון הכלכלי שבסגנון זה.