בנדין

תולדות העיר

על פי ממצאים ארכאולוגיים, ראשיתה של העיר בימי הביניים המוקדמים. אזכור ראשון של בנדין ככפר הוא משנת 1301. בנדין הפכה לעיר בשנת 1358, עת הוענקו לה זכויות מגדבורג.
עד מלחמת העולם השנייה הייתה בנדין עיר שחלק ניכר מתושביה היו יהודים, אך מרביתם נשלחו למחנה ההשמדה באושוויץ עד קיץ 1943.
נכון לשנת 2008 חיו בעיר 58,639 בני אדם.

יהדות בנדין

בנדין היא אחת מהקהילות היהודיות העתיקות בערי פולין. מדובר ביישוב יהודי שהתפתח מימי הביניים המאוחרים. ראשוני היהודים הגיעו לאזור עוד במאה ה-13, ורובם עסקו בחקלאות ובמסחר זעיר. הקהילה היהודית קמה בבנדין במאה ה-14 הודות למלך קז'ימייז' הגדול, שהעניק זכויות מיוחדות ליהודים ואפשר להם להתיישב בעיר.
בנדין הייתה עיר יהודית למחצה, כסגן ראש העיר כיהן יהודי בשם אליעזר רובנליכט. במאה ה-19 החלה העיר להתפתח כעיר תעשייה ומסחר, היהודים לקחו חלק חשוב בהתפתחות זאת ולצדה שמרו גם על זהותם, ובנו קהילה המבוססת על האיזון בין החדש לישן. הקבוצות השונות בקהילה חיו זו לצד זו: חסידים ומתנגדים, ציונים ואנשי תנועת הבונד, משכילים, מתבוללים ויצרו קהילה ערה ותוססת.
במפקד האוכלוסין הרוסי של שנת 1897 היוו היהודים 51% מתוך 21,000 תושבי העיר, ואילו במפקד הפולני של 1921 הגיע מספר היהודים ל-17,298 וחלקם היחסי באוכלוסיית העיר עלה לכדי 62.1%. ערב מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה היהודית בבנדין 27,000 יהודים שהיוו 45% מכלל תושבי העיר.

במלחמת העולם השנייה

ב-4 בספטמבר 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, כבש הצבא הגרמני את האזור, וב 8–9 בספטמבר שרפו חיילי האס אס, שהגיעו בעקבות הצבא, את בית הכנסת המקומי ורצחו כ-600 מיהודי העיר. בערב שריפת בית הכנסת ברחו 50 מיהודי העיירה לכנסייה הסמוכה לו. הגמון העיר מיצ'יסלב זבצקי (Mieczysław Zawadzki) הכניס בחשאי את היהודים אל תוך הכנסייה, ולאחר מכן עזר להם להימלט לטירת בנדין. לאחר מלחמת העולם השנייה הוענק למיצ'יסלב זבצקי תואר חסיד אומות העולם.
העיר, כחלק מאזור שלזיה עלית בפולין, סופח על ידי הגרמנים לרייך והשאיפה הייתה ליישב בו גרמנים מאזורים אחרים ולגרש את היהודים לגנרל גוברנמן. התוכנית התעכבה במשך יותר משנתיים בשל סכסוכים בתוך הממשל הנאצי. בשלב ראשון מונה יודנראט מקומי לעיר, אולם אחר כך הועבר הטיפול ביהודי בנדין ל"צֶ'נְטרָלָה" - יודנראט מרכזי של אזור שלזיה עילית ובראשו עמד משה מרין. 
בבנדין פעלו תנועות נוער רבות, ביניהן השומר הצעיר, דרור, הנוער הציוני וגורדוניה. תנועות אלו המשיכו לפעול במהלך תקופת המלחמה, לערוך פעילות בסתר ואף הפעילו קיבוץ הכשרה במסווה של חווה חקלאית. בין מנהיגותיהן הבולטות של תנועות הנוער בעיר היו פרומקה פלוטניצקה שליחת תנועת דרור מורשה, וחייקה קלינגר חברת תנועת השומר הצעיר.

אפריל 1942 - תחילת גירוש יהודי העיר

באפריל 1942 הטילו הגרמנים על היודנראט את גזירת הגירושים. במועצה התקיים ויכוח האם למלא את הדרישה או לא. לבסוף הכריע ראש היודנראט משה מרין שיש למלא את המכסה, להקריב חלקים מהקהילה כדי להציל את השאר. בחודש מאי 1942 המשלוח הראשון לאושוויץ – כלל בעיקר חולים, זקנים, נתמכי סעד, נכים, ובעלי משפחות גדולות ופליטים רבים שמצאו מסתור בעיר. סה"כ שולחו כ – 5000 יהודים מהם 3200 מיהודי בנדין. בין חודש מאי - ליולי 42 הושמדו יהודי העיירות הקטנות בסביבת בנדין.
ב-12 באוגוסט 1942 נערכה סלקציה ביהודי בנדין, שכונתה 'הפונקט הגדול'. ביום זה נקראו כל תושבי העיר להתייצב בנקודת ריכוז כדי להחתים מחדש את התעודות. תושבי העיר החלו לחשוש שהגרמנים טומנים להם מלכודת אך היודנראט עסקת בהרגעתם, וקרא להם להתייצב ביום ובשעה המיועדים על פי ההנחיות. במשך שלושה ימים רוכזו היהודים במגרש ללא מים ואוכל ונערכה בהם סלקציה – פועלים ואנשי היודנראט הושארו בעיר, צעירים נשלחו למחנות עבודה, ומשפחות, פליטים ונתמכי סעד נשלחו ברכבות למחנות ההשמדה. משנתגלתה מטרת הסלקציה החלה מהומה, יהודים החלו לברוח ונורו, אחדים התאבדו במקום, ילדים נדרסו תחת ההמון, משפחות איבדו את יקיריהן. בסלקציה שולחו כ-5,000 מיהודי העיר לאושוויץ. ה"פונקט הגדול" היווה נקודה מעצבת עבור הקהילה היהודית וביטא את הנאמנות לשלטון היודנראט והתפיסה של "הצלה באמצעות עבודה". 

הקמת ארגון 'לקרב' - מחתרת תנועות הנוער

ביוני 1942 הגיע לבנדין מרדכי אנילביץ' וכינס את נציגי השומר הצעיר, גורדוניה, דרור ונציגי פועלי ציון. הוא סקר בפניהם את ההתארגנות בוורשה בביאליסטוק ובווילנה. מרדכי אנילביץ' הבהיר בפני חברי התנועות בבנדין שהקרקע בוערת מתחת לרגלי היהודים בכל אדמת פולין ותבע מהם להתארגן בהתאם. במהלך שבועיים של שהותו הושג הסכם איחוד בין כל הארגונים והוקם ארגון "לקרב".
אריה ליוור מתנועת גורדוניה הועמד בראש הארגון. פעולותיה של המחתרת כללו שליחת קשריות לוורשה להעברת ידיעות, ניסיונות לחבור למחתרת הפולנית ולהשיג נשק, יציאה נגד הנהגת היודנרט אזהרת התושבים וניסיון לארגן אותם, הכנת אמצעי הגנה ובונקרים להסתתרות וכן ניסיונות להבריח תושבים אל מעבר לגבול באמצעות דרכונים מזויפים.

מאי 1943 הקמת גטו קמיונקה

באפריל –מאי 1943 החל ריכוז יהודי בנדין בגטו (ללא חומה וללא גדר) בפרבר קמיונקה. כל יהודי שנתפס מחוץ לגטו דינו היה מוות (שלט ברוח זו נתלה בגטו). זהו אזור עוני בו גרו בעבר צוענים, שכבות עוני ואנשי העולם התחתון. בגטו קמיונקה, רוכזו מרבית יהודי זגלמביה. הצפיפות הייתה נוראית, שלוש משפחות בדירת חדר ומטבח (10–12 נפשות). כשלושה חודשים לאחר מכן מתחיל חיסול הגטו. 

חיסול גטו בנדין ופעולת ההתנגדות של חברי תנועות הנוער

ב-22 ביולי 1943 רוכזו יהודי בנדין בכיכר השילוחים לסלקציה בה נבחרו מאות צעירים שנשלחו למחנות עבודה וכל השאר: נשים, ילדים  וזקנים שולחו לאושוויץ. מהברוטאליות שנקטו הגרמנים נורו במקום כ-100 יהודים. עדי ראייה מספרים שרבים מהמגורשים שידעו מהו יעד הנסיעה קפצו מהרכבת הנוסעת, וגופות יהודים רבים היו מוטלים זמן רב לאורך המסילה בדרך לאושוויץ. החיסול הסופי החל בתאריך 1.8.43 ונמשך כשבועיים, במהלכו שולחו כמעט כל היהודים לאושוויץ. 
במהלך השבועיים של חיסול הגטו התארגנו חברי המחתרת בבונקרים ונשקם בידיהם. למחתרת החלוצית היו חמישה בונקרים, שנים לדרור, שניים לגורדוניה, ואחד לשומר הצעיר. בזמן האקציה היו הלוחמים ערוכים רק להתגוננות עצמית. עיקר הנשק היה בבונקר"המכבסה" שבו שהו מנהיגי דרור. כל שבעת מנהיגי התנועה, בראשות פרומקה פלוטניצקה, שהו בבונקר זה. הם הופתעו מעוצמת האקציה ולא הספיקו להעביר את הנשק לשאר הבונקרים. ביום הרביעי לגירוש התקרבו שני גרמנים לחלון הבונקר, חבר המחתרת ברוך גפטק בחושבו שהבונקר נתגלה, פתח עליהם באש והרג שני גרמנים. הגרמנים הקיפו את הבונקר והמטירו עליו אש עזה. הבונקר החל לעלות באש כשבתוכו עדיין נשמעו יריות. מכבי האש בעיר הוזעקו לכבות את השריפה וכשהוציאו את גופות הלוחמים מעטים מהם עוד פירפרו בין חיים למוות. כוחות הגרמנים שחיסלו את הבונקר התעללו בגופות הלוחמים שנפלו.
בין הנופלים בבונקר המפקדה היו: פרומקה פלוטניצקה, ברוך גפטק, פרומקה דולנורוזה, ציפורה בוצ'אן, חדווה ברנרד, טוביה דבורצקי ופנינה יעקובוביץ.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרו חברי תנועת דרור לבונקר "המכבסה" וקבעו במקום לוח זיכרון להנצחת הלוחמים והמחתרת בבנדין.