google/wiki40b huggingface dataset:
חיים חיסין

ד"ר חיים איסר חיסין (3 בינואר 1865 – 26 בספטמבר 1932) היה רופא, עסקן ציוני, איש ביל"ו מראשוני תל אביב.

ביוגרפיה

נולד בה' בטבת בעיירה מיר שבבלארוס (אז באימפריה הרוסית) ליעקב. התחנך ב"חדר", ולאחר מכן בבית ספר במוסקבה. היה פעיל בתנועה המהפכנית הרוסית וחש עצמו כפטריוט רוסי. לאחר פרעות הסופות בנגב ב-1881 הבין שכיהודי אין לו עתיד ברוסיה ולכן הצטרף לביל"ו. באוגוסט 1882 עלה לארץ ישראל עם אשתו לעתיד, פאניה לבית פריזר. בתחילה עבד במקווה ישראל, ולאחר מכן עבר לראשון לציון, והיה מפועליה ומבוניה הראשונים של המושבה. שם נישא לפאניה ב-1883 (כשבוע לפני חג הפסח). בשנת 1885 הצטרפו השניים לבילויים שייסדו את גדרה. ולאחר שעזבוה חיסין עבד כעגלון בקו יפו–ירושלים. 
כיוון שהתפרנס בדחק החליטו השניים בשנת 1887 לעזוב את הארץ ולשוב לאודסה. חיסין שהה בחוץ לארץ לסירוגין כמעט עשרים שנה. ברוסיה למד רוקחות בחרקוב ועבד כרוקח ובשנת 1898 השאיר את משפחתו ברוסיה, עבר לשווייץ והחל בלימודי רפואה באוניברסיטת ברן. בעת שהותו בחוץ לארץ המשיך חיסין את הפעילות הציונית, וכתב מאמרים על החיים בארץ ישראל, ואף שימש כרב. הוא השתתף בקונגרסים הציוניים ה-5 וה-6 בשנים 1901 ו-1903 והיה חבר בפרקציה הדמוקרטית.
בשנת 1905 שב לארץ ישראל בפעם האחרונה, עבר ליפו והחל עוסק בעסקי הציבור, כמנהל הוועד הפועל היפואי של חובבי ציון. במסגרת זו נמנה עם גרעין אחוזת בית, מייסדי תל אביב, וזמן מה אף היה יושב ראש ועד אחוזת בית. היה פעיל בוועד האודסאי בארץ ישראל ובמועצה הארץ-ישראלית. ייסד את מושבי הפועלים של הוועד האודסאי: עין גנים, באר יעקב ונחלת יהודה. בתל אביב שימש הן כעסקן והן כרופא, הסדיר את הסניטציה של היישוב החדש, ופיקח באופן אישי על ניקיון הרחובות והבתים. זמן מה היה אחד משני הרופאים היחידים שעבדו בתל אביב, לצד ד"ר יהודה לייב (אריה ליאון) פוחובסקי.
ב-11 בינואר 1912 התכנסו בדירתו של ד"ר דב מאיר קרינקין בתל אביב שישה רופאים: חיים חיסין, בת שבע יוניס גוטמן, יהודה לייב פוחובסקי, דב מאיר קרינקין, מנחם שטיין, משה שרמן והרוקח זאב אורבוך והכריזו על הקמת "אגודה מדיצינית עברית יפו, ארץ-ישראל". (היוותה גרעין של "ההסתדרות הרפואית העברית בארץ-ישראל" שהפכה עם קום המדינה ל- "הסתדרות הרפואית הישראלית", (הר"י)). .
כאשר פרצה מלחמת העולם הראשונה שהתה אשתו בביקור אצל משפחתה ולא יכלה לשוב ארצה. 
חיסין ומשפחתו גורשו מתל אביב על ידי העות'מאנים בפסח תרע"ז 1917, והתיישבו במושבה יבניאל שבגליל. שם גם טיפל בגולים אחרים שהגיעו לאזור. מאפריל 1918 עד יולי 1918 שירת כרופא בעיר צפת, כדי למגר את מגפת טיפוס הבהרות לאחר מותו של הד"ר אברהם חיים גרין. עם תום המלחמה שב חיסין לתל אביב ואשתו חזרה גם היא מרוסיה בשנת 1919. פאניה חיסין נפטרה בשנת 1920.
חיים חיסין נפטר בכ"ה באלול תרצ"ב, ונטמן בבית הקברות טרומפלדור שבתל אביב.
לחיסין ולרעייתו פאניה נולדו חמש בנות ובן - שרה, יהודית, אסתר, עדה, דבורה ואלכסנדר. נכדתו היא נעמי פולני, בתם של עדה ויחיאל. נינו הוא גידי גוב.
על שמו קרויים שכונת תל חיים, רחוב וגן ציבורי בתל אביב.
חיסין הרוכב על חמורו הוא דמות קבועה בציוריו ובסיפוריו של נחום גוטמן. וכך כתב גוטמן על חיסין:  
"הנה על כן, למראה גבו בלבד היו הילדים שברחוב מחייכים. כי היו נזכרים ברפואות המתוקות שזכו להן מידיו. האמהות היו מפסיקות לנגב את הצלחות וממהרות לחלון, לשלוח אחריו מבט רוחש טובה. וערבי זקן היה מחיש את רגליו חולות השיגרון ומניח על האוכף של ד"ר חיסין פרחים רטובים"
— נחום גוטמן, עיר קטנה ואנשים בה מעט
חיים פרידלנדר

קורותיו

נולד בברסלאו שבגרמניה (כיום פולין) למשה ולצפורה פרידלנדר. חודשים ספורים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה עלתה משפחתו לארץ ישראל. למד בישיבת לומז'א בפתח תקווה, ונמנה עם שבעת התלמידים הראשונים של ישיבת פוניבז', עם הקמתה בחורף תש"ד (1943). בעת לימודיו בישיבה התקרב למשגיח הרב אליהו אליעזר דסלר, והוא ראה את עצמו כממשיך דרכו המוסרית.
בסוף שנות הארבעים נשא את שרה (נפטרה בא' באדר ה'תשע"ח, 16 בפברואר 2018), בתו של הרב יונה מרצבך, מראשי ישיבת קול תורה בירושלים. לאחר נישואיו שימש במשך שנים אחדות כמשגיח קטן בישיבת פוניבז', בתקופתו של המשגיח רבי יחזקאל לוינשטיין. בשנות השישים הקים בבני ברק את תלמוד תורה "תורת אמת", שניהל במשך שנים. לאחר מלחמת ששת הימים היה ממקימי ארגון "מורשת אבות - אל המקורות", שעסק בהפצת יהדות ובהחזרה בתשובה.
בשנות השבעים כיהן כמשגיח בישיבת עזתה בנתיבות, שבראשות הרב יששכר מאיר. בשנת תשמ"א (1981), לאחר פטירת המשגיח בישיבת פוניבז', הרב בן ציון במברגר, נקרא לכהן כמשגיח שם. הרב אלעזר מנחם מן שך ספד לו בפטירתו.

משפחתו

בנו הרב אליהו מנהל את ה"תלמוד תורה" שהקים אביו, עומד בראש קבוצת מחנכים המטפלים בעניינים חינוכיים כלליים בקרב הנוער החרדי ומפרסם מאמרי חינוך והשקפה ביומון יתד נאמן. בנו הרב נחמיה הוא משגיח בישיבת גרודנא - באר יעקב ובישיבה הגדולה ראשון לציון. בנו הרב משה הוא מנהל חינוכי של תלמוד תורה דעת זקנים במודיעין עילית.
נתן אלבז

חייו ומותו

אלבז נולד בצפרו שבמרוקו, ובגיל 17 עזב את משפחתו, ועלה לבד לישראל, במסגרת עליית הנוער. 
אלבז התגייס לצה"ל ב-1952, ושירת כחייל בחטיבת גבעתי. ב-11 בפברואר 1954 קיבל אלבז משימה שגרתית של פירוק רימוני יד. אלבז החל במשימה, כשהוא יושב באוהל. לפתע שמע אלבז קול נקישה, והבין כי נצרתו של אחד הרימונים השתחררה. הוא יצא מהאוהל כשהרימון בידו, וצעק לחבריו שיסתתרו. משהבין שאינו יכול להשליך את הרימון מבלי לפגוע בחבריו, אימץ את הרימון אל חזהו והתרחק מהם בריצה. משהתפוצץ הרימון, הוא נהרג והציל בכך את חיי חבריו.

בעקבות המעשה

על מעשה הקרבתו הוענק לאלבז לאחר מותו צל"ש על ידי הרמטכ"ל משה דיין. ב-1970 הומר הצל"ש לעיטור המופת.
המשורר נתן אלתרמן כתב שיר לזכרו ב"טור השביעי". להלן אחד מבתי השיר:
רַצְתָּ חִישׁ, בְּלִי עֲמֹד, כְּאִלּוּ

אֲחַזְךָ הַטֵּרוּף כִּי עַז.

רַצְתָּ חִישׁ וּפָנִים הֶאֱפִילוּ

כִּפְנֵי אִישׁ הַפּוֹרֵץ לָבוֹז בַּז.

כֹּה מִהַרְתְּ לָרוּץ שֶׁאֲפִלּוּ

הִצְטַדֵּק לֹא הִסְפַּקְתָּ, אֶלְבָּז.
— נתן אלתרמן
גם עמוס אטינגר כתב שיר לזכרו, בשם "נתן נתן". את השיר הלחין וביצע ג'ו עמר.
מעשהו של אלבז הועלה על נס ואלבז הפך לסמל. כך תיאר צבי בר את השפעת האירוע על חיילי גבעתי שהתגייסו איתו: "הסיפור של נתן אלבז ... השפיע עלינו מאוד וטען אותנו מוטיבציה רבה. ראינו בו דמות מופת ובמעשהו - מעשה גבורה". 
על שמו נקראו רחובות בערי ישראל: תל אביב-יפו, חיפה, אשדוד, הרצליה, טירת הכרמל, קריית גת, שלומי ושדרות.
"מחנה נתן", מחנה צבאי הסמוך לבאר שבע, נקרא בשם זה עוד מ-1952, אולם לאחר מותו, הוחלט שהשם ישמש להנצחתו.
משפחתו של אלבז עלתה לישראל ב-1962, כשמונה שנים לאחר מותו.
אנסמבל מוזיקה נובה

אנסמבל מוזיקה נובה הוא אנסמבל ישראלי למוזיקה אקספרימנטלית ועכשווית מישראל ומהעולם.
האנסמבל, בראשות אמנון וולמן (מנהל אמנותי) ויוסי שיפמן (יו"ר הנהלת העמותה), מתפקד כקולקטיב, המורכב ממוזיקאים ואמני סאונד, שפועלים יחד כמבצעים וכיוצרים להעשרת הדיאלוג בין עולם המוזיקה, שהיא ביסוד האנסמבל, לבין אמנויות אחרות כגון וידאו, מחול ותיאטרון. דיאלוג זה נוצר תוך שימוש בטכנולוגיה עכשווית ליצירה רב-גוונית.
הקבוצה יוזמת הזמנת יצירות אצל מלחינים ישראלים וביצוען בקונצרטים ובהקלטות לרדיו ולתקליטורים. מעל ל-170 יצירות ישראליות הובאו עד כה לידי ביצוע בסדרות הקונצרטים השונות של הקבוצה, המתקיימות בקביעות באולמות שונים בארץ, כגון מוזיאון תל אביב לאמנות, מועדון לבונטין 7, מוזיאון חיפה לאמנות, מרכז פליציה בלומנטל למוזיקה, תיאטרון ירושלים, התיבה, תיאטרון תמונע, חללים אלטרנטיביים משתנים ועוד.
הופעותיה של הקבוצה בארצות אחרות כוללות את פסטיבל דרזדן למוזיקה חדישה, הביאנלה של זאגרב (קרואטיה) וסיור קונצרטים בארצות הברית בחסות אוניברסיטת יוסטון.
אנסמבל מוזיקה נובה נתמך על ידי מינהל התרבות ועיריית תל אביב-יפו.

היסטוריה

הקבוצה נוסדה בינואר 1986 בקונצרט חגיגי באולם "צוותא" תחת שרביטו של המנצח והמלחין ליאור שמבדל ועם נגן הבסון זיו בן. 
18 נגני הקבוצה דאז היו נגנים מובילים בתזמורות החשובות בישראל, בעיקר מהתזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הקאמרית הישראלית והתזמורת הסימפונית ירושלים. חלקם עדיין מופיעים ומשפיעים על סדרות הקונצרטים של הקבוצה מראשיתה ועד היום (2012). עוד נגנו בהרכב המקורי הויולן זאב שטיינברג, הפסנתרנית אסתרית בלצן ונגן כלי ההקשה חן צימבליסטה.
בין המנצחים שניהלו את האנסמבל מוזיקלית היו נעם שריף ואיתי טלגם.
נגני הקבוצה לדורותיה כללו את חשובי המבצעים המתמחים במוזיקה זו בארץ ונכון ל-2012 כוללת הקבוצה הרכב פתוח של אמנים רב-תחומיים, החל במוזיקאים וכלה באמני וידאו וכוריאוגרפים.
החל משנת 2012 אנסמבל מוזיקה נובה משמש כאנסמבל הבית של "מוסררה בית הספר הרב תחומי לאמנות וחברה ע"ש נגר", אשר נמצא בירושלים.‬
הקבוצה חברה גם אל מלחינים ומבצעים בינלאומיים רבים, שחלקם נטלו חלק פעיל ביצירה עצמה, בהם בטסי ז'ולאס מייקל פיסארו en:Michael Pisaro ג׳יי אלן-יים, אנאה לוקווד (en:Annea Lockwood, אנתוני ברקסטון, ג'ניפר וולש, דייוויד גראבס
(en:David Grubbs), מריו קרולי (it:Mario Caroli), פיטר אדוארדס ורבים אחרים.
זמרת האלט נועה פרנקל הופיעה עם אנסמבל מוזיקה נובה בביצוע יצירות יוצאות דופן, המחברות מוזיקה ואמנויות אחרות.
מדרגות מס

מדרגות מס הן שיטה לחישוב המס המוטל על הכנסות. מדרגות מס מאפשרות חישוב מס פרוגרסיבי, כך שאחוז המס המשולם מתוך ההכנסה עולה ככל שההכנסה עולה.
בישראל, כמו במדינות רבות בעולם, מס הכנסה ליחיד הוא פרוגרסיבי, כך שנטל המס עולה ככל שהשכר עולה. שימוש במדרגות מס, המטיל נטל גבוה יותר ככל שההכנסה עולה, מקל על השכבות החלשות, מקטין את אי-השוויון ומצמצם פערים חברתיים.

פקודת מס הכנסה

הרקע החוקי לגביית מס הכנסה בישראל נקבע בפקודת מס הכנסה. חלק ז' של הפקודה עוסק ב"שיעורי המס" וקובע בין-השאר כי חברות ישלמו מס קבוע ואילו יחידים ישלמו מס לפי מדרגות.

עדכון מדרגות

מדרגות המס נקבעות על ידי הכנסת, בפקודת מס הכנסה. בעת קביעת המדרגות נלקח בחשבון המצב הכלכלי-חברתי והשפעת השינוי על תקציב המדינה. הסכומים שבמדרגות המס (וסכומים אחרים בפקודה) מתעדכנים בתחילת כל שנה בהתאם לשינויים במדד המחירים לצרכן בשנה שחלפה. בשנת 2014 הוקפאו מדרגות המס, ונותרו בערכיהן בשנת 2013.

זיכויים

המס המחושב לפי מדרגות המס אינו המס הסופי בו חייב הנישום. לאחר חישוב המס לפי מדרגות המס מופחתים ממנו הזיכויים, ובראשם שווי נקודות הזיכוי.
גלן ל. מרטין

גלן לותר מרטין (באנגלית: Glenn Luther Martin‏; 17 בינואר 1886 - 5 בדצמבר 1955) היה אחד מחלוצי התעופה, טייס, מהנדס-אוטודידקט ובונה מטוסים ומאז 1912 ועד מותו בעל חברת גלן ל. מרטין.

תולדות חייו

מרטין נולד במקסבורג (Macksburg), איווה. בהיותו בן שנתיים עברה משפחתו לסלינה, טקסס שם ניהל אביו חווה חקלאית. כבר בגיל צעיר החל להתעניין בעפיפונים, הצטיין בבנייתם ואף ייצר עפיפונים תמורת שכר לחבריו הילדים. מרטין למד מנהל עסקים בקולג' בקנזס לפני שעבר ב-1905 עם משפחתו לסנטה אנה (קליפורניה). מיד כאשר נודע לו על טיסתם של האחים רייט ועל הצלחתו של גלן קרטיס להקים חברה לבניית מטוסים, החליט מרטין לבנות מטוס דומה בעצמו. מרטין למד בעצמו את עקרונות הטיסה ובניית המטוסים וב-1909 בנה מטוס מבמבוק ומשי, שהתרסק בטיסתו הראשונה. ב-1910 ביצע את טיסתו המוצלחת הראשונה וב-10 במאי 1912 שבר את שיא הטיסה הארוכה ביותר במטוס ימי, כאשר טס מניופורט ביץ' (ליד לוס אנג'לס) לאי סנטה קטלינה כאשר עבר את 109 הקילומטרים ב-37 דקות. מרטין זכה בפרס מיוחד של 100$ אולם הוא מעולם לא התעניין בטיסה גרידא, אלא שאף להקמת חברה לייצור מטוסים. על מנת לגייס כסף להקמת המפעל ביצע מרטין פעלולי-אוויר שונים בירידים, חילק עיתונים, הוביל דואר ועוד. ב-1915 ענה למודעת דרושים להשתתפות טייס בעל מטוס בסרט הוליוודי ושיחק לצד מרי פיקפורד בסרט האילם A Girl of Yesterday.
וולף היידנהיים

ספריו ומלאכתו

בשנת 1799 הקים היידנהיים בית דפוס נודע בעיירה רדלהיים שבפאתי פרנקפורט. ספריו נחשבו לבעלי יוקרה מיוחדת, משום שהשקיע רבות בהגהה ובעיצוב. בין השאר הדפיס גם חומשים עם ביאורו של הרב יקותיאל הכהן ("יהב"י הנקדן") יחד עם הוספות שלו; עד גילוי כתר ארם צובא, והדפסת תנ"ך מדויק ע"פ כתר ארם צובא וכתבי יד מדויקים נוספים על ידי מרדכי ברויאר, חומשיו היו נחשבים כמדויקים ביותר, ותנ"ך קורן הסתמך על נוסחו. כמו כן הוציא מחזורים בתשעה כרכים עם ביאור משלו על הפיוטים. כל ספריו זכו לשבחים רבים מפי גדולי דורו. עם זאת, יש שמתחו ביקורת על סידורו, הן משום ששינה מהנוסח המקובל בהסתמך על יצחק סטנוב, שנחשד כזייפן וכמשכיל, והן משום שעירב בין נוסח אשכנז המערבי לנוסח פולין.
היה מקובל בחוגי היהודים, ורבנים שונים אף כתבו עליו בהערכה. לדוגמה, רבי משה סופר כתב עליו (חו"מ תשובה פט) "שכילה כמה זמן בהגהת הפיוטים ולתרגמם בלשון אשכנז ואלמלא הוא הפיוטים כבר נשתקעו ולא נאמרו בדורות הללו כידוע". לעומת זאת בהקשרים אחרים סייע לרפורמים במחלוקתם עם האורתודוקסים ועל פי טענות מסוימות הושפע מהגותם.
פרסם ספרים בנושא דקדוק עברי: "מבוא ללשון" (1806) ו"משפטי הטעמים" (1808). הותיר אחריו מספר רב של חומרים וכן מאמרים מפרי עטו בנושא דקדוק שלא פורסמו, בשל צווי הגבלה על הדפסת ספרים. בית הדפוס נחרב בידי הנאצים לאחר למעלה ממאה שנות פעילות.
הוא הדפיס על חשבונו בשנת 1812 את ספר "דברי אגרת" שחיבר חברו מענדל שטיינהארט, שכולל בתוכו תשובות על שינויים במנהגים מסוימים, כמו אכילת קטניות בפסח. בין היתר היה מקורב אל מיכאל קרייצנאך, מראשי הרפורמים].
ברדלהיים, המהווה כיום חלק מפרנקפורט, קיים רחוב על שמו. ברחוב שוכן בית העלמין היהודי שבו היידנהיים קבור.
סיווג לנספילד

סיווג לנספילד (באנגלית: Lancefield grouping, או Lancefield classification) היא שיטה סרולוגית שמיושמת במיקרוביולוגיה קלינית על מנת למיין חיידקים במשפחת Streptococcaceae על סמך השוני בהרכב האנטיגנים הסוכריים על גבי הדופן הפפטידוגליקנית של המינים השונים במשפחה.

היסטוריה

השיטה פותחה בשנת 1933 על ידי המיקרוביולוגית האמריקאית רבקה לנספילד (Rebecca Lancefield) אשר עסקה רבות, במהלך הקריירה שלה, במחקר אודות חיידקים ממשפחת ה-Streptococcaceae - חיידקים גראם-חיוביים שמצויים בבני אדם ובבעלי חיים כחלק מהפלורה הטבעית, אולם שעלולים במקרים מסוימים לגרום לזיהומים ולמחלות. שיטה זאת, אשר אינה לוקחת בחשבון את המאפיינים הביוכימיים הייחודיים ואת סוג ועוצמת ההמוליזה של כל מין חיידק במשפחה, הייתה לאחד ההישגים הידועים ביותר של לנספילד.
פיתוח שיטת לנספילד לסיווג כללה את הזרקתם של מיני חיידקים שונים במשפחת ה-Streptococcaceae, שעברו אינאקטיבציה (נטרול) בפורמלין לתוך ארנבות. בתגובה לכך החלה מערכת החיסון שלהן לייצר נוגדנים ייחודיים כנגד המרכיב הסוכרי שהתבטא על גבי הדופן הפפטידוגליקנית של כל מין של חיידק בו השתמשו להזרקה. בשלב הבא הפיקה לנספילד את הנסיוב מתוך הארנבות (שהכיל את אותם הנוגדנים הייחודיים) והגיבה אותו ישירות עם חיידקים מהמשפחה המדוברת שגדלו על מצעי אגר. ערבוב במבחנה של החיידקים עם נסיוב ארנבות, הוביל לייצור תצמידי אנטיגן-נוגדן ולאגרגציה שנראתה לעין, אשר העידה על תגובה חיובית. באופן זה סווגו חיידקי משפחת ה-Streptococcaceae ל-20 קבוצות המסומנות באותיות הלועזיות A-H, ו-K-V.
כאשר מתבוננים כיום בסיווג זה ניתן מיד להבחין כי חיידקים אשר משויכים לקבוצות D ו-Q אינם נמנים כלל במשפחה הטקסונומית Streptococcaceae. זאת משום שבשנת 1984 הועברו חיידקי הסוג ‏Enterococcus למשפחה נפרדת בשם Enterococcaceae. ברם מטעמים היסטוריים הוחלט להשאירם תחת סיווג לנספילד.

שימוש במעבדה המיקרוביולוגית

השימוש בסיווג לנספילד נהוג כיום בהרבה מעבדות מיקרוביולוגיות בעולם על מנת לזהות את חיידקי ה-Streptococcaceae, שצמחו על גבי מצעי האגר מתוך דגימות קליניות, באמצעות ערכות אגלוטינציה מסחריות. בערכות מסוג זה מצופים חרוזי לטקס בנוגדנים ייחודיים כנגד הקבוצות הפתוגניות השכיחות בקליניקה (לרוב קבוצות A, B, C, D, F, G), שהופקו מתוך חיות מעבדה, ואלה מעורבבים עם חיידקים חשודים בתרבית עד להופעת אגרגציה שמעידה על זיהוי חיובי.
קאסלבניה

קאסלבניה (באנגלית: Castlevania) היא סדרת משחקי וידאו החל מ-1986 של חברת קונאמי, המבוססת על דמותו של דרקולה. רוב השלבים משוחקים בטירתו בטרנסילבניה בתקופות שונות בהיסטוריה, ולרוב הוא ה"בוס" האחרון. בין שאר הבוסים ישנו גם את מלאך המוות בדרך כלל, ולפעמים קרברוס.
דלתא 3

היסטוריה

במרוצת שנות ה-90 יותר ויותר לוויינים יוצרו במשקלים גבוהים. כיוון שהדלתא 2 לא יכול היה לשאת חלק מן המשקלים הגבוהים הללו ומכיוון שבואינג חשה בצורך להיות בקדמת השוק, החל פיתוחו של הדלתא 3 שבסופו המשגר שוגר באוגוסט 1998.
שיגורו הראשון של הדלתא 3 הסתיים בכישלון, כשתוכנות שהועברו מהדלתא 2 גרמו לשגיאה במערכת הניווט בזמן פעילות השלב הראשון. המשגר נהרס ואיתו גם הלוויין ששיגר, הגאלקסי אקס שהיה לוויין תקשורת שנועד לשימוש ארצות הברית ומדינות באיים הקריביים.
השיגור השני נערך ב-4 במאי 1999, גם שיגור זה הסתיים בכישלון. הכישלון נגרם מבעיית לחץ במנוע השלב השני שגרמה לכיבוי המנוע. כתוצאה מכך לוויין האוריון 3, שהיה לוויין תקשורת לשימוש באוקיאניה ומזרח אסיה, הגיע למסלול נמוך במקום למסלול גאוסטציונרי וכך לא יכול היה לממש את מטרתו.
השיגור השלישי והאחרון נערך ב-23 באוגוסט 2000 וכלל רק מטען מדומה. המסלול שאליו הגיע המטען היה נמוך בכ-6,000 ק"מ מהמסלול המבוקש אך השיגור עדיין נחשב להצלחה חלקית.
כתוצאה מהחלשות שוק הלוויינים, אי-אמון במשגר בגלל ההיסטוריה העגומה שלו והתקרבות סיום פרויקט משגר הדלתא 4 השיגור השלישי היה האחרון של הדלתא 3 ויצורו הופסק.
פ. ג'. וודהאוס

נערותו

ווּדהאוס, שכונה על ידי רוב בני משפחתו וחבריו בשם "פלאם" (קיצור של פלהאם), נולד להנרי ארנסט וודהאוס (1845–1929), ששימש כשופט בריטי בהונג קונג, ולאימו אלינור וודהאוס. וודהאוס, השלישי מבין ארבעה בנים, נולד ב-15 באוקטובר 1881 בעיר גילפורד שבאנגליה בעת שאימו הגיעה לביקור מהונג קונג, והוטבל שם בכנסיית סנט ניקולס. כשהיה בן 3 השיבו אותו הוריו לאנגליה והוא הושם תחת השגחתה של מטפלת, ובהמשך למד במספר פנימיות, כאשר הוריו נותרו בהונג קונג. 
בתחילה למד וודהאוס בבית הספר לבנים "שאלט" (כיום הלמארסט) שבקרוידון, בין השנים 1886–1889, יחד עם שני אחיו - ריצ'רד בן הזקונים ופבריל הבכור. ב-1889 הובחן פבריל כסובל מחולשה בחזה ושלושת האחים נשלחו ללמוד ב"אליזבת' קולג'" שבגרנזי, על מנת שאוויר הים יועיל לפבריל. וודהאוס נותר במקום עד 1891, אז היה עליו לעבור למכינה לקולג'. בראשונה למד ב"מאלוור האוס" שבעיירה קירסני הסמוכה לעיר דובר, שהתמחתה בהכשרת נערים לכניסה לקולג' הימי המלכותי בריטניה שבדרטמות'. וודהאוס בילה במאלוור האוס שנתיים לא מאושרות עד ששיכנע את אביו להעבירו לדליץ' קולג', שם למד אחיו הגדול ארמין.
הוא היה הומוריסטן אנגלי שכתב ספרים ומחזות ידועים. למרות האופי האנגלי של כתיבתו הוא גדל כילד בהונג-קונג עד גיל שלוש, ואת רוב חייו כבוגר עשה בארצות הברית, שם גם כתב את רוב יצירותיו. את השכלתו הספרותית עשה בקולג' דארוויץ'. סגנון כתיבתו השפיע רבות על יוצרי חבורת מונטי פייתון וכן על הסופר וההומוריסט הנודע דאגלס אדמס.
במלחמת העולם השנייה נשבה בצרפת בידי הגרמנים, ואף שידר ברדיו ברלין סיפורים משעשעים מהמאסר, דבר שגרם לאי נחת רבה בדעת הקהל הבריטית, ורק שנים אחר כך נסלחו לו מעשיו אלה.
סכר כבידה

סכר כבידה או סכר גרביטציה הוא סכר הבנוי בטון או אבן ומחזיק את הלחץ האופקי של המים בכוח משקלו בלבד. סכר גרביטציה בנוי כך שכל מקטע של הסכר יציב כשלעצמו ואינו תלוי במקטעים האחרים.
לסכרי גרביטציה נדרש בדרך כלל ביסוס על גבי סלע עם יכולת נשיאה גבוהה, אם כי בנדיר מבוצעים סכרים כאלו על קרקע שאינה סלע רציף.
אל-ד'יביין פריור

תכונות

אל-ד'יביין פריור הוא ענק צהוב  מסוג ספקטרלי G8 III, מסתו מעט יותר מ-2.5 מסות שמש ורדיוסו כ-11 רדיוסי שמש. טמפרטורת פניו כ-5,050 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 50 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך טמפרטורת פניו נמוכה מזו של השמש כך שחלק יותר משמעותי מקרינתו היא בתחום התת-אדום ועוצמת הארתו הכוללת היא בערך פי 60 מעוצמת ההארה של השמש. נראה שבהירותו משתנה במספר מאיות של דרגת בהירות והוא מסווג כחשוד ככוכב משתנה. אל-ד'יביין פריור נמצא במרחק של כ-90 שנות אור ממערכת השמש ובשל קרבתו היחסית הוא נכלל בקטלוג גליזה לכוכבים קרובים.

אל-ד'יביין פריור B

במרחק זוויתי של כ-5 שניות קשת מאל-ד'יביין פריור נמצא כוכב עמום המסומן אל-ד'יביין פריור B. זהו כוכב הסדרה הראשית כתום מסוג ספקטרלי K1 V, עם בהירות מדרגה 8.8. בני הזוג מקיפים זה את זה במרחק של כ-140 יחידות אסטרונומיות בזמן הקפה של לפחות 1,000 שנים.
בניין הניו יורק טיימס

מיקומים קודמים

בניין המשרדים הראשון של עיתון הניו יורק טיימס נבנה בשנת 1851 ושכן ברחוב נסאו 113. העיתון העתיק את מושבו מאוחר יותר לנסאו 138 ובשנת 1858 עברו משרדיו לבניין בן חמש קומות ברחוב פארק רו 41, שתוכנן על ידי האדריכל תומאס ג'קסון. הבניין ברחוב פארק רו 41 הוא הראשון בעיר ניו יורק שתוכנן מראש לשימוש משרדי עיתונאים. בנוסף, הוא שכן בסמוך לבניין העירייה והיה גבוה יותר מבניין הניו יורק טריביון הסמוך לו, שהיה בבעלות הוראס גרילי. לאחר שנבנה בניין ניו יורק טריביון בן תשע הקומות בשנת 1875, החליט הטיימס לבנות בניין חדש בן 13 קומות על אותו המגרש בפארק רו 41. בשנת 1903, הועתק מקומו מושבו של העיתון לכיכר טיימס 1, שנקרא באותה תקופה כיכר לונגאייקר (Longacre Square). בניין זה שימש כמטה המשרדים של הניו יורק טיימס במשך עשור ושוב העתיק את מקומו לרחוב 43. 94 שנים אחר כך הושלמה בנייתו של בניין הניו יורק טיימס בשדרה השמינית והוא מהווה את מטה העיתון מאז.
איוור סילט

איוור סילט (באסטונית: Ivar Sild) (נולד ב-24 במרץ 1977 בטאלין) הוא משורר ומבקר ספרות אסטוני.
אִיוָר סִילְט למד יערנות במכללה חקלאית, וספר שיריו הראשון ראה אור בשנת 1996. מאוחר יותר למד שפה וספרות אסטונית באוניברסיטת טאלין ופרסם שישה קובצי שירה נוספים, שאחדים מהם זכו לתהודה רבה, בעיקר בזכות התמקדותם בטבע הקרוב ללבם של אסטונים רבים, בגלל הביקורת החברתית הכלולה בהם, ובשל האופן הישיר, שהמשורר מתייחס בהם להומוסקסואליות שלו. 
עם ספרי השירה של סילט נמנים הקבצים "שירים לא-נבחרים" (1996), "מכונת הדימויים" (2001), "אמונה, טבע, אהבה" (2002), "דם כחול ותחליף סם" (2003) ו"עִם זֶרַע וּלְגַמְרֵי" (2006). בשנת (2007) הופיע רומאן ראשון מפרי עטו, "העיר המחוללת". סילט, העורך אתר ספרות ברשת האינטרנט וכותב בלוג משלו, מתגורר בכפר פיהקילה שבנפת סווה (מחוז האריו), כעשרים קילומטרים מערבה מבירת אסטוניה.
כבל קואקסיאלי

כֶּבֶל קואקסיאלי (באנגלית: Coaxial cable; מילולית: כבל בעל ציר משותף) הוא כבל תקשורת חשמלי המכיל שתי שכבות מוליכות המבודדות זו מזו, כאשר אחת מהן היא בצורת גליל חלול והשנייה, שצורתה גליל אטום, מושחלת בתוך הראשונה. לשני הגלילים יש ציר משותף. מבנה זה מאפשר ביטול השדה האלקטרומגנטי שיוצרת זרימת החשמל בכל אחת מהשכבות, בתנאי שבשכבות עובר אותו אות חשמלי, בכיוונים מנוגדים. פטנט על המצאת הכבל נרשם באנגליה על ידי אוליבר הביסייד בשנת 1880.

שימושים

כבל קואקסיאלי משמש בתקשורת קווית לשם העברת אותות רחבי סרט, כלומר בתחום רחב של תדרים, ובתדר גבוה, כגון אותות רדיו או טלוויזיה בכבלים בתדר רדיו. לפעמים מובילים על הכבל גם מתח ישר המספק כוח למכשור הנמצא על הכבל או בקצה הכבל. הסיבה לרוחב הסרט הגבוה של הכבלים הקואקסיאליים היא, ששני המוליכים הנפרדים מאפשרים לשדה החשמלי והמגנטי (שני החלקים מהם מורכב כל אות חשמלי) להתקיים בכל תדר. בנוסף, באופן אידיאלי, השדה האלקטרומגנטי קיים אך ורק במרווח שבין המוליך הפנימי והחיצוני, ולכן אינו מפריע לשדות אלקטרומגנטיים חיצוניים וכן גם אינו יכול להיות מופרע מהם.
כבל קואקסיאלי יכול להיות קשיח או גמיש. בכבל קשיח, המוליך החיצוני עשוי ממתכת קשיחה (בדרך כלל נחושת), בעוד בכבל גמיש המוליך החיצוני עשוי מקלעת של חוטים מוליכים דקים (ראו בתמונה) או מעטפת גמישה של אלומיניום דק. כבלים קשיחים מסככים הפרעות ומוליכים אותות טוב יותר, אולם הם קשים יותר להנחה ולהרכבה.

כבל קואקסיאלי בטלוויזיה בכבלים

בתשתית המסורתית של טלוויזיה בכבלים יוצאים הכבלים הקואקסיאליים ממקור משותף המכונה Headend, שבו מאופננים כל ערוצי הטלוויזיה על גבי הכבל הקואקסיאלי, בחלוקת תדר, כאשר כל ערוץ טלוויזיה תופס תחום תדר של 6, 7, או 8 מגה-הרץ. הכבלים הקואקסיאליים מתחילים להתפצל במבנה של "עץ" וסופו של דבר מתפצל העץ למספר רב של "ענפים" כאשר כל "ענף" מגיע למקלט טלוויזיה בודד. מכיוון שהאות המשודר נחלש בכל פיצול כזה של ה"עץ", יש צורך במגברים המפצים על החלשות האות בהתפצלות של העץ, ומאפשרים לאות להגיע לטלוויזיה באיכות סבירה לכל נקודת קצה. הארכיטקטורה של "העץ הקואקסיאלי" מאפשרת לשדר עשרות ערוצי טלוויזיה, מ-Headend אחד, למספר גדול של משקי בית - עשרות ולפעמים אף מאות אלפים, באיכות סבירה ובעלות נמוכה יחסית.

כבל קואקסיאלי ברשתות מחשבים

בעבר שימשו כבלים קואקסיאליים כתשתית נפוצה לרשתות מקומיות, בעיקר בטופולוגיית אפיק, כאשר כבל קואקסיאלי אחד מחבר בין כל המחשבים ברשת באמצעות מחברי BNC בצורת האות T. רוחב הפס הגבוה, העלות הנמוכה, וקלות ההתקנה של כבלים מסוג זוגות שזורים ביחד עם הטכנולוגיות החדשות שהביאה ה-Ethernet הובילו לזניחת הכבלים המסוככים לטובת כבלי זוגות שזורים ובהמשך סיבים אופטיים.
הטיגריס הלבן

עלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
מיכאיל בלגאי

מיכאיל בלגאי (Belegai Michail) הוא חסיד אומות העולם, תושב הכפר ז'ורוב שבאוקריאנה המערבית.

סיפור מעשה הגבורה

בזמן מלחמת העולם השנייה הסתכן והחביא שלושה יהודים במשך שנה והוא בן 28. בשלב הראשון הוא החביא אותם בצד האחורי של רפת שהייתה ברשותו. בשלב השני, לאחר שהיה חשש שיתגלו, הוא העביר אותם לבור מתחת ערמת הזבל שבחצרו. אף על פי שהיה עני בעצמו, דאג לתת מעט אוכל גם ליהודים המסתתרים בחצרו. שלושת היהודים שהו אצלו מיוני 1943 עד יולי 1944, אז נכנס הצבא האדום לכפר והגרמנים נסוגו. לימים התברר שאחיו ידע על הדבר והזהיר אותו שהוא מסכן בכך את חייו ואת חיי משפחתו אך מיכאיל ענה לו: "גם ליהודים יש נפש". בנוסף ידוע על אדם נוסף שהתחבא בחצרו למשך זמן קצר בתחילת המלחמה.
לאחר שנים, בשנת 2003, חיפש אחד הניצולים את אותו אדם אלמוני שהציל אותו. הוא הגיע לכפר ילדותו ז'ורוב ולאחר שיחה עם אישה מבוגרת בכפר הצליח לגלות את שם מצילם ואף להיפגש עם ולדימירה בתו. הוא שלח את סיפורו של מיכאיל ליד ושם, וב-26 בינואר 2004 יד ושם העניקה למיכאיל תואר חסיד אומות העולם.
ולדימירה התכבדה לקבל בשם הוריה את תעודת ההוקרה והמדליה מידי נציגי יד ושם והשגרירות הישראלית באוקרינה בטקס רשמי בעיר לבוב.