google/wiki40b huggingface dataset:
אלפרד הרמן פריד

ביוגרפיה

פריד נולד בווינה וב-1883 עבר לברלין, שם פתח חנות ספרים. פריד הושפע רבות מהסופרת האוסטרית ברטה פון זוטנר, אשר ספרה Die Waffen nieder!‎ ("הניחו את הנשק!") יצא לאור ב-1889. הוא החל לכתוב, ביחד עם פון זוטנר, בכתב עת באותו השם, ומאוחר יותר ייסד את כתב העת Die Friedenswarte ("ההמתנה לשלום"). בכתביו פרש פריד את השקפת עולמו הפציפיסטית ואת רעיונותיו ליצירת ארגון בינלאומי למען שלום עולמי בדמות חבר הלאומים. בשנת 1892 היה שותף להקמת האגודה הגרמנית לשלום (Deutsche Friedensgesellschaft).
בשנת 1911 זכה פריד בפרס נובל לשלום, ביחד עם טוביאס אסר.
פריד היה חבר בולט בתנועת האספרנטו העולמית וחיבר מספר ספרים בנושא.
אגיסהורן

גאוגרפיה

ההר ממוקם באזור יונגפראו-אלטש-ביטשהורן שהוכרז כאתר מורשת עולמית, מצפון להר הבטרמהורן (Bettmerhorn) ומדרום להר הסטראלהורן (Strahlhorn), ומפריד בין קרחון אלטש ממערב ועמק הרון ממזרח, למרגלות ההר בעמק הרון שוכנת העיירה פיש (Fiesch).

טיפוס

ניתן לעלות לפסגת ההר ברכבל מהעיירה פיש עד לתחנת פישראלפ (Fiescheralp) ומשם ברכבל נוסף לפסגת פישרהורלי (Fiescherhorli) הנמצאת בגובה 2,893, ובמרחק 500 מטר מדרום לפסגת אגיסהורן. בראש ההר ישנו מסלול פנורמי ממנו ניתן לראות מצד אחד את אזור היונגפראו וקרחון אלטש ומן הצד השני את פסגות האלפים הלפונטיניים והאלפים הפניניים וביניהם ההרים מטרהורן וייסהורן ועוד.
תמר ריפקינד

ביוגרפיה

ריפקינד התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל כפר הנשיא בהדרכת אדי נמינוב.

אלופת ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1970 זכתה ריפקינד ב-4 מדליות, 1 זהב, 2 כסף ו-1 ארד. מדליית זהב, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 10:34.2 דקות, לפני מלכה קובץ מהפועל קריית טבעון (10:57.5 דקות) וענת וייס מברית מכבים עתיד (11:29.0 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:24.6 דקות, אחרי דורית זלץ מברית מכבים עתיד (2:23.8 דקות) ולפני ענת וייס (2:32.7 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:03.5 דקות, אחרי דורית זלץ (5:03.1 דקות) ולפני ענת וייס (5:18.7 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:08.8 דקות, אחרי זלץ (1:05.7 דקות) ווייס (1:07.9 דקות).
שבוע לאחר מכן, ניצחה ריפקינד בין הנשים וסיימה במקום השביעי הכללי בצליחת הכנרת התחרותית ה-11 בתוצאה של 2:30.07 שעות, לפני מנצחת הצליחה ה-10 דורית זלץ (2:40.06 שעות) ושלומית יעקובי מהפועל תל אביב (2:49.23 שעות).

כינוס הפועל

בתחרויות השחייה של כינוס הפועל התשיעי שנערכו במאי 1971 זכתה ריפקינד במדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 10:44.4 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:17.1 דקות.  
בתחרות בינלאומית לנוער שנערכה בדרמשטט גרמניה ביולי אותה שנה זכתה ריפקינד במדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי לגילאי 16 בתוצאה של 5:03.1 דקות. הייתה זו מדליית הזהב היחידה ששחיני הנוער של ישראל זכו בה.
בתחרות "שבע האומות" שנערכה ברמת גן באוגוסט אותה שנה סיימה ריפקינד במקום שישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:02.2 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה באוקטובר אותה שנה זכתה ריפקינד בשתי מדליות ארד, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:32.9 דקות, אחרי דורית זלץ (2:21.7 דקות) ואילת יוטבת מהפועל העמקים (2:30.3 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:09.6 דקות, אחרי זלץ (5:01.4 דקות) ויוטבת (5:09.3 דקות).
אמת הערוב

אמת הערוּב היא אמת מים קדומה בהרי יהודה, אשר יחד עם אמת הביאר, סיפקה את המים לאמת המים הרומית לירושלים.
ראשיתה של האמה במעיינות כוזיבה, כ-2 ק"מ דרומית מזרחית לכפר אל-ערוב, על גבול מדבר יהודה. ממעיינות אלו נמשכת האמה לכיוון צפון מערב, עוברת במעיין עין א-דלבה, ומגיעה לבריכת הערוב, הנמצאת למרגלות ח'רבת אלערוב, ובסמוך לכפר המודרני אלערוב.
בריכת הערוב בנויה בסגנון בריכות שלמה, אך קטנה מהן. מהבריכה ממשיכה אמת המים לכיוון מזרח, ובהמשך פונה צפונה, וממשיכה בפיתולים רבים עד בריכות שלמה. בתוואי האמה מצויים גשר קדום ושלוש מנהרות תת-קרקעיות החצובות בסלע.
אמת הערוב מתוארכת לראשית המאה ה-1 לספירה, בתקופת פונטיוס פילאטוס, בהתאם לתיאוריו של יוסף בן מתתיהו ולממצאים הארכאולוגיים.
שי טובלי

שי טובלי (נולד ב-31 ביולי 1976) הוא מורה רוחני, מרצה, סופר ועיתונאי.

ביוגרפיה

טובלי נולד בישראל וגדל אצל הורים מאמצים בעיר רמלה. בנעוריו שימש כעיתונאי ב"מעריב לנוער". את שירותו הצבאי עשה בגלי צה"ל, שם ערך והגיש תוכניות דוקומנטריות ותוכניות רוח ומוזיקה. סיפורים קצרים שכתב הגיעו לידי חיים פסח וצרויה שלו, עורכים בהוצאת "כתר ספרים", וראו אור בספרו "שפת הגוף". הספר זכה בפרס משרד החינוך לשנת 1995.
בשנת 1997 ביקר בהודו, ובמקביל החל לכתוב באופן קבוע בעיתון "מעריב". הוא אף כתב בעיתונים "העיר", "חיים אחרים" ו"הארץ".
החל משנת 1998, החל להשתתף בהרצאות של טיוהר הגורו הישראלי, וכן יצא למחנות רוחניים שאורגנו על ידי טיוהר. בקיץ 1999, הודיע כי במהלך התבודדות בחצי האי סיני, חווה התעוררות רוחנית מה שהוביל אותו בשנת 2000 לארגן מפגשים רוחניים פומביים. תוך מספר חודשים החלו להיאסף סביבו קבוצות של תלמידים. הוא לימד בישראל, בהודו ובגרמניה.
באתר "שמש חדשה", שטובלי היה ממייסדיו, צוין כי הוא "נחשב למורה רוחני שנוי במחלוקת בשל תפישותיו המהפכניות ואורח חייו הנועז והבלתי מתפשר". כן נאמר שם על טובלי: "לאמונתו, כדי להגיע לחיים אמיתיים, חייב היחיד לערער מהיסוד על הגיונה של התרבות הנוכחית, ולמצוא צורות חלופיות של חברה ותרבות, אשר ביכולתן להביא אושר ומשמעות אמיתיים לחייו."
בגיל 26 התחתן טובלי, ושנה לאחר מכן נולדה לזוג בת. בגיל 30 עזב את משפחתו ועבר לגור עם אילון, שהיה תלמידו ומאהבו, ואשר עזב אף הוא אישה ובת לטובת הקשר עם טובלי. הקהילה שנוצרה סביב שי טובלי דגלה באורח חיים טבעוני, חבריה עברו סדנאות שתיקה ומדיטציה, נהגו להתנזר מקיום יחסי מין לתקופות מסוימות, קיימו צומות, והייתה בה נורמה של חילופי זוגות. בדצמבר 2006 הצהיר טובלי על עצמו במסגרת תקשורים שבמהותו הוא חלק מ"הבודהא מאוריון", ישות תבונית מקבוצת הכוכבים אוריון, וש"יש לו ידע לחלוק עם האנושות כולה". 
בעבר התגורר טובלי בקיבוץ מורן עם קבוצה מתלמידיו. לאחר מכן (2008) התגורר במושב תנובות שליד נתניה עם בן זוגו. יחד עם תלמידיו הקים את עמותת "שמש חדשה", ארגון חברתי-רוחני, ואת "המרכז לתרבות חדשה" באזור פרדס חנה, שנסגר. "שמש חדשה" הוא גם שם הרומן שכתב עם בן זוגו, בהוצאת הקיבוץ המאוחד. העוסק באהבה בלתי נתפסת בין שני אחים ונבואה טיבטית עתיקה. סביב אותו זמן הודיע טובלי על פירוק קבוצת התלמידים שלמדה איתו משך כשלוש שנים, וסיום תפקודו כמורה רוחני לקבוצה. מאז ועד היום הוא שמר על עמדתו זו. 
בתחילת 2011 תבע טובלי את חוקר הדתות תומר פרסיקו על הוצאת לשון הרע. התביעה הוגשה אחרי שפרסיקו פרסם בבלוג שלו רשומה תחת הכותרת "הכת של שי טובלי – עדות מבפנים", אשר לפי כתב התביעה "קיבלה הד גדול בקרב קהל הלקוחות הקיים/הפוטנציאלי של התובעים". ברשומה המדוברת פרסם פרסיקו ציטוטים שהביא, לטענתו, מדבריו של חבר לשעבר לכאורה בקהילה של טובלי, בהם הוא מצביע על אופיה הכיתתי של קהילתו של טובלי. כמו כן טען לדבריו אותו חבר לכאורה בקהילה שבעוד בעבר הציע טובלי טיפולי המרה להומוסקסואלים, כיום הוא מטיף לקיום יחסים כאלה כדי להגיע להארה, ושנשים מתבקשות לוותר על הגבר שלהן ללילה אצל גבר אחר. בדיון ראשוני החליט בית המשפט לדחות את בקשת טובלי לצו עשה, עד למועד בירור התביעה, לאור כך שטובלי עצמו פרסם בעבר דברים דומים. בסמוך לאחר מכן משך טובלי את התביעה, לטענתו כיוון שאזלו לו האמצעים הכספיים שהיו ברשותו לשם כך.
בשנת 2012 עזב טובלי את ישראל והיגר לגרמניה. במקביל לכך מספר אנשים שנהגו לפקוד את הפעילויות שהעביר כסדנאות והרצאות עברו אף הם לגרמניה. 
בברלין העביר טובלי סדנאות והרצאות פומביות, וכתב ופרסם מספר ספרים בשפה האנגלית והגרמנית (לאחר תרגום).
אמיר מוכתרי

קריירה

מוכתרי גדל במחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה. בעונת 1992/93 הצטרף להפועל גליל עליון כשחקן רוטציה, לאחר שבעונה הקודמת היה בהסגר ורק התאמן עם הקבוצה. בעונה זו זכה מוכתרי עם הקבוצה באליפות המדינה, זכייה היסטורית של הקבוצה, לאחר שנים רצופות רבות בהן זכתה מכבי תל אביב באליפות. לאחר עונת האליפות המשיך שתי עונות נוספות בקבוצה; לאחר מכן שיחק שלוש עונות בבני הרצליה; וחזר לעונה נוספת בגליל עליון.
בעונת 1999/2000 שיחק מוכתרי בשורות הפועל חיפה/נשר וסיים את העונה כמלך הסלים הישראלי. בעונה שאחרי חתם במ.כ חיפה ושיחק שתי עונות במדיה.
בעונת 2003/04 שיחק בהפועל ירושלים וזכה עמה בגביע יול"ב. הייתה זו עונתו האחרונה בליגת העל.
בהמשך שיחק בליגות נמוכות. הוא הצטרף להפועל גבעתיים, וסייע לה לעלות מליגה א' אל הליגה הארצית. כאשר התאחדה גבעתיים עם הפועל רמת גן, הוא סייע לקבוצה לעלות אל הליגה הלאומית ולאחר מכן עזב את הקבוצה.
מוכתרי שיחק במסגרת נבחרת העתודה באליפויות אירופה שנערכו ב-1992 וב-1994. מוכתרי השתייך גם לסגל נבחרת ישראל והשתתף איתה באליפות אירופה בשנת 1995 ובאליפות אירופה ב-1997.
על אף היותו שחקן גבוה, הרבה מוכתרי לשחק הרחק מן הסל, ולקלוע לסל מעבר לקשת השלוש.
לאחר פרישתו החל לעסוק בתחום הנדל"ן, כאשר פעילותו בתחום נעשית עם כדורסלן העבר עודד קטש.
יון נגוליץ'

חייו

יון נגוליץ' נולד בקמפולונג, במחוז ארג'ש, בנסיכות ולאכיה, במשפחתו של הכומר דימיטריה. הוא למד בבית ספר למציירי איקונות בעיר הולדתו והמשיך בבוקרשט בבית הספר לאמנויות. ב-1830 עבר ליאשי, שם למד ציור במשך 4 שנים וחלה בשחפת. הוא זכה למלגה ונסע ללמוד באתונה ובפריז. מפריז עבר לווינה, שם למד ליטוגרפיה. לאחר שובו לוולאכיה נגוליץ' שיתף פעולה עם יון הליאדה רדולסקו בעריכת כתב העת "השליח הרומני" (Curierul Românesc) ובהיעדרו של רדולסקו, עשה בעצמו את מלאכת העריכה, תרגומים מצרפתית ואף כתיבת מאמרים והוספת איורים על פי תחריטים של כתב העת הצרפתי המקביל.
נגוליץ' כתב נובלה ומחזה ופרסם "מילון רומני" לביאור התחדישים. הוא היה חבר באגודה המהפכנית המחתרתית האחווה (Frăţia) ולקח חלק במהפכת 1848 בנסיכות ולאכיה. בתקופת המהפכה מונה על ידי השלטון הזמני למושל מחוז פרחובה. לאחר כישלון המהפכה הוגלה לטורקיה, לעיר בורסה.
יון נגוליץ' מת ונקבר בבית העלמין הנוצרי בקונסטנטינופול. באותו קבר נקברו גם חבריו לחיים ולמהפכה, הצייר ברבו איסקובסקו והכומר אטאנאסיה לוזין. המשורר הרומני קונסטנטין אריצ'סקו כינה את השלושה "שלישית מרטירי החירות"
תזמורת קולון

תולדות התזמורת

כאשר קולון כיהן כמנהל תזמורת האופרה של פריז, הזמינו המו"ל ז'ורז' הרטמן לנהל סדרה של קונצרטים פופולריים, שארגן תחת השם "קונצרטים לאומיים" במרץ 1873. על אף הצלחתם הראשונית הגדולה של הקונצרטים, נאלץ הרטמן לפרוש מן המפעל בשל הנטל הכספי הכבד שהטילו עליו.  
בשלב זה החליט קולון להקים תזמורת משלו, Association artistique des Concerts Colonne שתשכון בתיאטרון דו שאטלה. התזמורת קמה בנובמבר 1873 ושמה דגש מיוחד על מוזיקה עכשווית של אותם ימים (סן-סאנס, מאסנה, שרפנטייה, פורה, ד'אנדי, דביסי, ראוול, וידור, דיקא ושברייה). לצד מלחינים אלה הופיעו בתוכניות וגנר וריכרד שטראוס, וקולון השיב לחיים יצירות של ברליוז, כמו "קללת פאוסט", שבוצעה 172 פעמים עד מלחמת העולם הראשונה. 
מאהלר, צ'ייקובסקי, דביסי, גריג, ריכרד שטראוס ופרוקופייב ניצחו במשך השנים על התזמורת בביצוע יצירותיהם.
גם לאחר פרישת מייסדה, המשיכה התזמורת לתמוך במוזיקה חדישה, ועונת 1923-24 כללה 22 ביצועי בכורה.
במנהל המוזיקלי הנוכחי, לורן פטיז'יראר, מכהן בתפקידו מאז שנת 2004. בשנת 2007 חודש החוזה שלו עד שנת 2014.
יוסף טלושקין

ג'וזף טלושקין (נולד ב-1948) הוא רב אמריקאי, מרצה, ומחברם של למעלה מ-15 ספרים בנושאי אתיקה יהודית, ספרות יהודית. חיבר את רב המכר "רבי" .

ביוגרפיה

טלושקין גדל בברוקלין, ולמד בישיבה דפלטבוש. הוא הוסמך לרבנות ב"ישיבה יוניברסיטי", ולמד היסטוריה יהודית באוניברסיטת קולומביה.

קריירה מקצועית

בישיבה של פלאטבוש, למד עם חברו דניס פרגר, אתו יחבר בעתיד שני ספרים. בזמן הלימודים בקולומביה, הם חיברו יחד את הספרים תשע שאלות אנשים שואלים על היהדות ולמה היהודים?: הסיבה לאנטישמיות.
באוניברסיטה, טלושקין הנהיג את הפעילות למען היהודים תחת השלטון הסובייטי. כחלק מתפקידו, טלושקין ביקר בברית המועצות, שם הוא נפגש עם מתנגדי המשטר כגון אנדריי סחרוב. בסופו של דבר סומן על ידי הק.ג.ב. כסוכן אנטי-סובייטי.
טלושקין מרבה להרצות בכל רחבי ארצות הברית בנושאים יהודיים, והוא הוכתר כאחד מחמישים הנואמים הטובים ביותר בארצות הברית.
סידר ולטון

חייו

ולטון למד לנגן בפסנתר מאמו בילדותו. בשנת 1955 עזב ולטון את דאלאס לטובת ניו יורק במטרה לנגן מוזיקה, אך במקום זאת התגייס לצבא ארצות הברית. ולטון הוצב בגרמניה לשנתיים, שם ניגן עם מוזיקאים אמריקאים שגרו באזור. לאחר שיחרורו הצטרף להרכב של קני דורהאם ואחר כך להרכב של ג'יי ג'יי ג'ונסון, במקביל ניגן בג'אזטט של בני גולסון וארט פארמר. ב-1959 השתתף בהקלטת אלבומו של ג'ון קולטריין "Giant Steps".
פריצת הדרך של ולטון כפסנתרן ומלחין הגיעה עם שליחי הג'אז של ארט בלייקי. הוא הצטרף לשליחים ב-1961 שם ניגן עם וין שורטר ופרדי האברד. כבר בתחילת דרכו עם השליחים הלחין את שיר הנושא של האלבום Moasic אשר הצליח מאד. ולטון ניגן עם שליחי הג'אז כשלוש שנים, בהן הלחין כמה קטעים שהפכו לקלאסיקות של ההרכב, ועזב ב-1964. במחצית השנייה של שנות השישים היה פסנתרן הבית של חברת התקליטים "Prestige". ב-1967 הקליט בחברה זו את אלבומו הראשון כמוביל, אלבום הנקרא בפשטות "!Cedar", בו מנגנים בן השאר קני דורהאם (חצוצרה) ובילי היגינס (תופים. 
במהלך שנות השבעים ולטון הוביל את הרכב הפאנק שלו, וכן ניגן עם מוזיקאים כגון לי מורגן, האנק מובלי וקליפורד ג'ורדן. בהמשך חזר לנגן הארד בופ, ואף שב לסיור הופעות ביפן עם ארט בלייקי והשליחים. במשך כל הזמן הוא גם הוביל הרכבים, נפטר בביתו בברוקלין לאחר מחלה ב-19 באוגוסט 2013 הוא המשיך להקליט ולהופיע כמעט עד יומו האחרון.
שלושה ואחת

העלילה

מסגרת העלילה מתבססת על הסיפור הקצר של מקסים גורקי "מלווה" (1897), שעובד ב-1956 לסרט הסובייטי המצליח, "Мальва" (רו'). יוסק'ה בן-דור הוא איש עסקים מבוסס, פלמחניק בעברו, שאינו מוצא את עצמו בישראל של 1973. הוא סולד מהחומרנות ואיבוד הערכים  נוטש את משפחתו ויורד לחיות באילת. אהובתו בחופי אילת היא מרווה (יונה אליאן), צעירה יפהפייה, חופשיה ברוחה ומסובכת בנפשה. למקום מגיע בנו, אבשלום (אסי דיין) וגם הוא מנהל מערכת יחסים עם מרווה. למרווה, שאינה יודעת במי לבחור, באב או בבן, יש גם אהוב שלישי; אלי ההיפי המסומם (אבישי אביבי). הגיבורים מבלים את זמנם בחופי אילת ומזרח סיני תוך התלבטויות בקשר לעתידם האישי ולמצב החברה בישראל. הסרט נחתם בתמונה מגיוס המילואים בפרוץ מלחמת יום הכיפורים.

הפקה וביקורת

מעלייתו לישראל ב-1971, ניסה הבמאי קאליק לגייס כסף להפקת סרט חדש שיצולם בישראל. הוא הצליח לגייס כסף בהלוואות אישיות בסיוע ממשרד הקליטה, מהסוכנות היהודית וממעבדות ברקי פטה המפריס (לשעבר, סרטי גבע) ותקציב הסרט עמד על 750 אלף ל"י. הסרט צולם באביב 1974 בסמוך לבריכת השמש שמדרום לטאבה.
מבקרי הקולנוע הישראלים קטלו את הסרט. זאב רב נוף כתב ב"דבר": "אין לקאליק שום זיקה לעלילה עצמה, לרקע החברתי והאנושי של הארץ, לשפה העברית. אין גם זכר להשראה, למעוף, לגיבוש סגנוני-אישי. בקיצור, סרט שלא היה צריך להיעשות כלל;" הסרט התקבל באדישות גם בקרב הקהל הישראלי ולאחר שבועות בודדים ירד מהמסכים. יחד עם סרטו של דן וולמן, "מיכאל שלי", היה "שלושה ואחת" מועמד מטעם ישראל לפסטיבל קאן, אולם שני הסרטים לא נתקבלו לפסטיבל.
דינאין

דינאינים הם משפחה של חלבונים מוטוריים בתא הנעים לאורך סיבי מיקרוטובולים ותנועתם דורשת אנרגיה המתקבלת באמצעות הידרוליזה של מולקולת ATP. תנועה זו היא מרכיב במספר תהליכים תאיים, לרבות שינוע מטען בתא והנעה של שוטונים וריסונים. הדינאינים שתפקידם לשנע מטען בתא נקראים דינאינים ציטופלזמתיים והדינאינים שתפקידם בהנעה של שוטונים וריסונים נקראים דינאינים אקסונמיים.
בניגוד למולקולות קטנות כמו גזים וגלוקוז הנעים בתא בפעפוע, מולקולות גדולות, בועיות, ואברונים אינם יכולם לנוע בפעפוע. לצורך כך, הם נקשרים לזנב החלבונים המוטוריים, במקרה זה דינאין ציטופלזמתי, אשר נע על גבי המיקרוטובולים. בכל צעד של הדינאין על המיקרוטובול נצרכת האנרגיה המתקבלת מהידרוליזה של מולקולת ATP אחת. הדינאינים נעים רק בכיוון אחד, רובם מקצה הפלוס לקצה המינוס, כלומר מאזור קרום התא לכיוון הגרעין, וזאת בשל הקוטביות של מולקולת המיקרוטובול.
הדינאינים האקסונמיים משתמשים באותו מנגנון תנועה על גבי המיקרוטובולים, אך הם אינם משנעים מטען. תנועתם על גבי המיקרוטובולים באקסונמה גורמת לכיפוף האקסונמה, דבר שמוביל לתנועת הריסון או השוטון כולו לכיוון אחד במעין חבטה.
יובל נעים

קריירה כשחקן

נעים החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל רמת גן, ובאמצע שנות השמונים עלה לקבוצה הבוגרת. בשנת 1989 היה שותף לעלייתה לליגה הלאומית, הליגה הבכירה דאז. אולם, לאחר שנה בלבד חזרה הקבוצה לליגה השנייה.
בשנת 1993 עזב נעים את הפועל רמת גן ועבר לשחק בהפועל צפרירים חולון. בסיום אותה עונה נשרה רמת גן לליגה השלישית בפעם הראשונה בתולדותיה. נעים חזר להפועל רמת גן ועזר לה לחזור לליגה הארצית ושיחק בקבוצה שנתיים נוספות. משחקו האחרון בקבוצה, באצטדיון המכתש נגד הפועל טייבה, פוצץ 20 דקות לסיום כשרמת גן מובילה בתוצאה 0:2, וזאת בטענה שנגח באפו של הקוון. בעקבות התקרית הורחק נעים עד לסיום אותה עונה.
בקיץ 1996 עבר נעים לבני יהודה תל אביב, ולאחר עונה אחת נדד להכח רמת גן. בהמשך שיחק גם בהפועל אור יהודה ובמכבי רמת עמידר, ובשנת 2001, בגיל 34, פרש ממשחק פעיל.

קריירה כמאמן

לאחר שפרש מונה נעים למאמנה של מכבי רמת עמידר וכבר בעונתו הראשונה רשם הצלחה כאשר העלה את הקבוצה מליגה א' לליגה הארצית. נעים המשיך לאמן את רמת עמידר במשך 3 שנים נוספות, ולאחר האיחוד בין הכח רמת גן מכבי רמת עמידר בקיץ 2005 שימש כסקאוט של הקבוצה המאוחדת, הכח עמידר רמת גן.
במחזור ה-7 של עונת 2005/2006 התמנה נעים למאמנה של קבוצת נעוריו, הפועל רמת גן, והצליח להשאיר את הקבוצה בליגה הארצית על אף פער של 13 נקודות מהקו האדום, ואף זכה איתה בגביע הטוטו של הליגה הארצית. בעונה שלאחר מכן עלה עם הקבוצה לליגה הלאומית וזכה עם הקבוצה פעם נוספת בגביע הטוטו. בשנת 2009 שבה הפועל רמת גן תחת הדרכתו לליגת העל לאחר 19 שנות העדרות. את עונת 2009/2010 סיימה הקבוצה במקום ה-14 וניצלה מירידה לליגה הלאומית לאחר ניצחון במשחק מבחן מול הפועל כפר סבא מהליגה הלאומית.
בקיץ 2010 עזב נעים את הפועל רמת גן וחתם בבני סכנין, אך לאחר מספר שבועות פוטר מהקבוצה, עוד לפני תחילת משחקי הליגה. ב-17 באוקטובר 2010 נעים מונה למאמנה של הפועל פתח תקווה, ובאפריל 2011, לאחר סכסוך מתמשך עם תומר סיני, מבעלי המועדון, החליטו נעים והנהלת הקבוצה על סיום תפקידו.
ביוני 2011 נעצר נעים, בצוותא עם חברו בן כהן, כחלק מ"פרשת הכדור המרכזי", בחשד שסחטו באיומים את גל חצור, מבעלי הפועל פתח תקווה.
באוגוסט 2011 חתם יובל נעים לשנה אחת במועדון בית"ר ירושלים, במקומו של דוד אמסלם שהתפטר מתפקידו לפני תחילת העונה. בפברואר 2012 התפטר מתפקידו עקב חוסר הצלחת הקבוצה תחת הדרכתו.
בינואר 2013 מונה נעים למאמנה של הפועל עכו, כמחליפו של שמעון הדרי, לאחר שהקבוצה נקלעה למקום האחרון בטבלה. בתום העונה הצליח נעים להשאיר את הקבוצה בליגת העל. בעונה שלאחר מכן סיים את העונה עם הקבוצה במקום העשירי בליגה, וב-25 במאי 2014 סיים את תפקידו במועדון.
באוגוסט 2014 מונה נעים למאמנה של הפועל אשקלון, לאחר שירדה לליגה א'. תחת הדרכתו של נעים, רשמה הקבוצה שתי עליות ליגה תוך שתי עונות, כאשר בתום עונת 2015/2016 העפילה הקבוצה לליגת העל. כמו כן, באותה העונה זכתה הקבוצה בגביע הטוטו לליגה הלאומית. בעונת 2016/2017 הוביל נעים את הפועל אשקלון להישארות בליגת העל, לראשונה בתולדותיה, לאחר ניצחון 1:2 על עירוני קריית שמונה במחזור הסיום של העונה. ב-12 בפברואר 2018 סיים נעים את תפקידו בהפועל אשקלון, לאחר ארבע שנים כמאמן הקבוצה.
ב-23 בנובמבר 2018 מונה נעים למאמן מועדון ספורט אשדוד, אך פוטר לאחר עשרה מחזורים.
אל-ג'דידה

היסטוריה

הפורטוגזים התיישבו במזאגאן ב-1502, לאחר שהשתלטו על האזור ב-1486. בתחילה ניצב באתר מגדל יחיד שכונה אל-בריג'ה (el-Brija), ורק ב-1514, לאחר מספר שנים בהן התגוררו במבנים זמניים, החליטו הפורטוגזים להקים מצודה במקום. המצודה תוכננה בידי האחים פרנסישקו ודיוגו דה ארודה (de Arruda) שבנו ביצורים נוספים ברחבי מרוקו. ב-1541 ולאחר שהפורטוגזים איבדו את השליטה באגאדיר שבדרום הארץ, הורחבה המצודה, והעיר עברה תהליך מהיר של עיור. במקום הוקמו מספר מבני דת, ובסוף המאה ה-16 ניצבו בה ארבע כנסיות ומספר קפלות. ב-1769 עזבו הפורטוגזים את העיר שהייתה למעוזם האחרון במרוקו. לפי הסכם השלום שחתמו הפורטוגזים עם הסולטאן מוחמד בן עבדאללה, נאסר עליהם להוציא רכוש מהעיר. תחת זאת הם מיקשו את חומות העיר, ופוצצו אותן עם הגעת המרוקאים. הפיצוצים גרמו לאבדות כבדות ולהרס חלק מהביצורים, והעיר נותרה בשיממונה. היא נודעה בשם "ההרוסה" (al-Mahdouma) עד שהסולטאן מולאי עבדרחמאן הורה לקומם את הריסותיה ב-1832. חלקיה ההרוסים של החומה שוקמו, במקום הוקם מסגד, ושמה הפורטוגזי של העיר נאסר לשימוש. תחת זאת כונתה העיר בשם "אל-ג'דידה", היינו "החדשה". 
למרות זאת, חופש הפולחן בעיר לא נפגע, הכנסיות נותרו על כנן, ויהודים שהגיעו לעיר הקימו בה בתי כנסת. במחצית השנייה של המאה ה-19 הגיעו לעיר סוחרים אירופים, מיסיונרים ושגרירים אשר העניקו לה ניחוח קוסמופוליטי. חלקם של היהודים בקרב מתיישבים אלה היה חשוב במיוחד. הם התיישבו ברחבי עיר המבוצרת והפכוה הלכה למעשה לרובע יהודי (מלאח). באותה עת נודעה העיר בפי הצרפתים בשם "לה דוביל מרוקן" (Le Deauville Marocain - "דוביל המרוקאית"), על שמה של עיר הקיט הצרפתית דוביל בנורמנדי שבצרפת. הצרפתים השיבו לעיר את השם "מזאגאן" בשנת 1912, והיא שבה והייתה ל"אל-ג'דידה" לאחר עצמאות מרוקו ב-1956. הקהילה היהודית בעיר שגשגה עד עליית יהודי מרוקו לישראל.
מוריה (שר הטבעות)

מוריה או קְהָזָד דוּם (Khazad-dûm) בפי הגמדים (שידועה גם בשמות The Black Chasm ,The Black Pit ,Dwarrowdelf ,Hadhodrond ו-Phurunargian) היא מקום בארץ התיכונה, העולם הדמיוני שהמציא ג'ון רונלד רעואל טולקין ("שר הטבעות").

גאוגרפיה

מוריה היא קומפלקס עצום של מנהרות, החצוב כולו בבטן ההר, ומכיל עיר תת-קרקעית, אגם תת-קרקעי, מכרות מתכת ומיתריל ומערכת מסועפת של מנהרות, גשרים ומדרגות. מוריה חצובה בלב הרי הערפל (Misty Mountains) וממוקמת במרכזם תחת שלוש פסגות הרים המכונים "הרי המוריה", צפון-מערבית ליער לות'לוריין ודרום-מזרחית לריוונדל.
מוריה נחצבה בראשית הזמן, כאשר התעוררו אבות הגמדים.

היסטוריה

דורין, אחד מאבות הגמדים, ונתיניו חצבו אותה ובמשך הזמן הרחיבו אותה והפכו אותה לעיר הגמדים הגדולה והמפוארת ביותר. במשך הזמן עברו לגור בה גם חלקים משאר ששת עמי הגמדים האחרים.
בחיפושם אחר מיתריל, המתכת המופלאה ששוויה לא יסולא בפז, חפרו הגמדים עמוק מדי לעמקי האדמה והעירו את הבאלרוג של מורגות', שד מרושע ועתיק יומין. הבלרוג הרג את המלך דורין והבריח את הגמדים ממוריה, שהתמלאה חיש מהר באורקים, טרולים ושאר יצורים נתעבים, והבלרוג חזר לשנתו. בעקבות מאורעות אלה זכה הבלרוג לכינוי "רועץ דורין". במכרות מוריה לפני מסעו של בילבו באגינס, האורק המרושע אזוג רצח את ת'רור, המלך שמתחת לבטן ההר, ואת נאין, בן אחיו של ת'רור. כשנמשך הקרב לאחר מותו, הרג דָין בנו של נאין, את אזוג, וצבאו של אזוג נאלץ לסגת.

בעלילת שר הטבעות

במהלך השנים נעשו מספר ניסיונות ליישב שוב את מוריה. האחרון שבהם היה הניסיון של באלין שהיה חלק מהחבורה של תורין צינת-אלון ושל בילבו בגינס, אשר יצאה במסע לעבר ארבור ההר הבודד בספר ההוביט. לאחר חמש שנים נחלה ההתיישבות של באלין במוריה כישלון, ובאלין עצמו נהרג בנחל מי-ראי על ידי חץ תועה שנורה על ידי אורק. לאחר מכן צבא גדול של אורקים פלש למוריה.
לאחר שנים רבות נאלצת אחוות הטבעת לעבור דרך מוריה, כיון שניסיונותיה של האחווה לחצות את מעבר קרן-אודם כשלו (עקב סופות שלג קשות שנבעו מהרשע השורר במקום). במוריה, האחווה מוצאת את רישומי באלין ואת קברו של באלין, שנהרג בידי צבא אורקים עצום שפלש למכרות העצומים והרס את עיר הגמדים. בגשר של קהזד-דום גנדלף מקריב את חייו כדי להרוג את הבאלרוג (אם כי הוא חזר לחיים מאוחר יותר בתור גנדלף הלבן).
פיטוכרום

הפיטוכרום הוא חומר אורגני, מהחומרים המרכזיים ביותר בצמח מבחינת תהליכים התלויים באור. הפיטוכרום מורכב משני חלקים – מחלבון ומכרומופור שהוא החלק הרגיש לאור.

גילוי הפיטוכרום

הפיטוכרום התגלה בתחילת המאה ה-20 במהלך ניסויים מפורטים לגבי השפעת אור על נביטת זרעי חסה. הניסויים העלו מיד שהארה על הזרעים אפילו במשך זמן קצר ביותר, מעלה בסדר גודל את אחוזי הנביטה (אך הוא לא הכרחי לנביטה). החוקרים חיפשו את אורך הגל שמוביל לנביטה מקסימלית וגילו שזהו אור אדום בתדר של 660nm. בנוסף התגלה שאם יקרינו את הזרעים באור תת אדום בתדר של 730nm, התהליך מתהפך- לא רק שאחוזי הנביטה יורדים שוב, אלא גם שהקרנה מחודשת באור אדום מובילה שוב לעלייה באחוזי הנביטה, ובאופן כללי לא משנה כמה הקרנות ניתנו, כל עוד הזמן בין ההקרנות לא ארוך מדי- ההקרנה האחרונה היא הקובעת- אם אדום אז הזרע נובט, אם תת-אדום הצמח לא נובט. בנוסף הקרנה מיידית של קרינה תת-אדומה על הזרעים, בלי אף הארה אחרת, מקטינה את אחוזי הנביטה יותר מבחושך מוחלט.
מניסויים אלו החוקרים הסיקו שקיים פיגמנט יחיד, פיטוכרום (P), בעל תכונה יוצאת דופן- הקרנתו באור אדום משנה את המבנה הכימי שלו ואת ספקטרום הבליעה שלו כך שאם לפני כן שיא הבליעה היה ב-660nm אז אחרי השינוי שיא בליעת הקרינה הוא ב-730nm. את הצורות השונות של הפיטוכרום סימנו: Pr, Pfr (פיטוכרום שקולט תת-אדום ופיטוכרום שקולט אדום בהתאמה).

ניסויים נוספים קשרו את הפיטוכרום לתופעות נוספות כגון פוטופריודיזם, שבירת תרדמה של זרעים, ועוד. כשבודדו פיטוכרום מצמחים אטיולנטיים (צמחים שגדלו ללא אור) נמצא שהוא מתאים לטיפוס של Pr כצפוי מכך שהוא לא נחשף לאור אדום. אחרי חשיפת הפיטוכרום המבודד לאור אדום התגלה, כמתחייב מהתאוריה, שינוי בספקטרום הבליעה והשיא החדש הופיע בהתאם באורך גל של 730nm.

סוגי פיטוכרום

בשיטות של כימיה אנליטית התגלה שקיימים חמישה סוגים שונים של פיטוכרום השונים זה מזה רק בחלק החלבוני, כלומר הם בעלי ספקטרום בליעה זהה אך הפעולה הביוכימית שהם יוצרים שונה. הסוגים השונים נבדלים ביניהם ביציבות המולקולה אחרי ההשתנות ל-Pfr. מסמנים את הסוגים השונים PA, PB וכו'. מסווגים את סוגי הפיטוכרום השונים לפי היציבות של סוג ה-Pfr שלהם: PAfr הוא מאוד לא יציב וזמן מחצית החיים שלו הוא כחצי שעה, ולכן הצמח כלל לא יסנתז PA באור אלא רק בחושך. מה שמעניין הוא שעיכוב התעתוק של קטעי ה-DNA המקודד לייצור PA הוא הפיך תת-אדום (הקרנה בתת-אדום הופכת את התהליך), כלומר כנראה נקבע על ידי פיטוכרום. סוג זה משמש לשליטה על תהליכי חושך שמתבטלים על ידי הארה יחידה כמו צמיחת צמחים אטיולנטיים. הסוג השני הכולל את PB ואת PC לעומת זאת יציב באור (כלומר צורת ה-fr יציבה יחסית), והוא משמש לשליטה בתהליכים הדורשים יחס ריכוזים (Pfr/Pr) מסוים לאורך זמן כמו למשל פוטופריודיזם.

ה- Pfr הוא הצורה הפעילה מבחינה ביולוגית של הפיטוכרום. כדי שלא תצטבר כמות של Pfr אחרי כל הארה, דבר שיקשה על ויסות התהליכים, בצמחים יש מנגנונים להשבת היחס בין הצורות השונות לרמה נמוכה. אופציה אחת היא באמצעות פירוק הפיטוכרום. את זה הצמח מממש בסוג הראשון, הלא יציב, שאז הוא מזרז את הפירוק של ה- Pfr על ידי אנזימים בנוסף לעצירת הסנתוז של הפיטוכרום. אופציה שנייה היא היפוך של הפיטוכרום לצורת ה-Pr, באמצעות אנזימים, וכך שמירה על יחס יציב. בצורה זו נשמרת תמיד הרגישות של הצמח לאור ולמשך האור.