google/wiki40b huggingface dataset:
איזידור זינגר

ד"ר איזידור זינגר (Isidore Singer;‏ 10 בנובמבר 1859, מוראביה, אוסטריה – 20 בנובמבר 1939, ניו יורק) היה העורך המייסד והיוצר העיקרי של האנציקלופדיה היהודית הראשונה, האנציקלופדיה היהודית. כמו כן ייסד את הליגה האמריקאית למען זכויות אדם.

ביוגרפיה

זינגר נולד בשנת 1859 בווייסקירכן (Weisskirchen) שבמוראביה (אז חלק מאוסטריה). התחנך בבית ספר יהודי ואחר כך בגימנסיה, שם סיים את לימודיו בשנת 1878. הוא למד באוניברסיטאות וינה וברלין, ובשנת 1884 קיבל תואר דוקטור. באותה שנה ייסד את כתב העת הספרותי האוסטרי "אלגמיינה אוסטרייכישה ליטרטורצייטונג" (Allgemeine Österreichische Literaturzeitung), שאותו ערך והוציא לאור בווינה עד לשנת 1887, אז החל לעבוד כמזכיר ספרותי אצל השגריר הצרפתי בווינה. הוא התלווה לשגריר בפריז, שם עבד בלשכת העיתונות של משרד החוץ הצרפתי והיה פעיל בקמפיין למען אלפרד דרייפוס.
בפריז הקדיש זינגר את רוב זמנו למלחמה באנטישמיות. בשנים 1893-1894 הוא ייסד וערך את העיתון "הדיבור האמיתי" (La Vraie Parole, "לָה וְרֶה פָּארוֹל"), שנועד לתת מענה לעיתון האנטישמי של אדואר דרימון, "הדיבור החופשי" (La Libre Parole, "לָה לִיבְּר פָּארוֹל"). בשנת 1891 נסע זינגר לאיטליה ושהה זמן מה ברומא. הוא שב לפריז, ובשנת 1895 היגר לניו יורק כדי לגייס כספים למען פרסום "האנציקלופדיה של ההיסטוריה ושל ההתפתחות המנטלית של הגזע היהודי" (The Encyclopedia of the History and Mental Evolution of the Jewish Race), ששונה בהמשך למה שהפך למפעלו הכביר: "האנציקלופדיה היהודית" (הופיעה בשנים־עשר כרכים בשנים 1906-1901 בניו יורק). זינגר פרסם גם את Russia at Bar the of the American People, לזכר הפוגרום הראשון בקישינב. כמו כן היה העורך הראשי של "האנציקלופדיה הבינלאומית לביטוח" בשנת 1909, וערך יצירות קלאסיות בספרות הגרמנית (20 כרכים).
רומיאו ויוליה: חתום בנשיקה

תקציר העלילה

הסרט מספר על רומיאו ויוליה, שני כלבי ים צעירים אשר מתאהבים זה בזו, אך לא יכולים לממש את אהבתם בגלל סכסוך עתיק בין משפחותיהם. כשרומיאו מבקש להתחתן עם יוליה, יוליה הופכת לאומללה. רומיאו מחליט לעשות כל מה שהוא יכול בשביל לבטל את רוע הגזירה, ויחד עם האב לורנס הוא מכין תוכנית בכדי להתאחד עם אהובתו. תוכניתם מצליחה, רומיאו ויוליה מוצאים את דרכם זה אל זו, והמשפחות משלימות לאחר שהבינו שהסכסוך ביניהן פגע בכולם.
פשע מלחמה

פשע מלחמה הוא הפרה חמורה של דיני הלחימה של המשפט הבינלאומי על ידי אדם או קבוצת אנשים, אנשי צבא או אזרחים. בשל חומרת ההפרה, מוטלת אחריות פלילית על מבצעי הפשעים וניתן להעמידם לדין.

היסטוריה של פשעי מלחמה

במלחמת העולם הראשונה בוצעו פשעי מלחמה רבים, וכך גם במלחמת העולם השנייה אחריה. שיאם של פשעי המלחמה במלחמת העולם השנייה, שהגיע לכלל פשע נגד האנושות, היה בהשמדת מיליוני אזרחים יהודיים ומיליוני בני מיעוטים אחרים במחנות ההשמדה. ההיקף, הארגון והכוונה שבהשמדת היהודים היו חסרי תקדים ושואת יהודי אירופה גרמה זעזוע רב בעולם. מטרתן העיקרית של אמנות ז'נבה, שמדינות רבות מחויבות להן בעידן המודרני, היא מניעת פשעי מלחמה.

האיסור על ביצוע פשעי מלחמה במשפט הישראלי

מדינת ישראל, החל משנותיה הראשונות, חתמה ואשררה את כל אחת מארבע אמנות ז'נבה משנת 1949, הכוללות סעיף הנוגע לחובה לחקור ולהעמיד לדין את מי שביצעו "הפרות חמורות" של האמנה. יתרה מכך, סעיף 146 באמנת ז'נבה הרביעית קובע את חובתן של כל המדינות החתומות על האמנה וחברות בה, כולל ישראל, לחוקק חקיקה הולמת שתאפשר חקירה, העמדה לדין ואף ענישה של מי שאחראי על ביצוען של הפרות חמורות אלה.

פקודת מטכ"ל 33.0133

את ההתייחסות לחובתם של חיילי צה"ל לפעול על פי הוראות אמנות ז'נבה ניתן למצוא בפקודת מטכ"ל 33.0133 שנקבעה בשנות השמונים, ושכותרתה ”התנהגות בהתאם לאמנות בינלאומיות שמדינת
ישראל צד להן". הפקודה קובעת את חובת חיילי צה"ל לנהוג בהתאם להוראות ארבע אמנות ז'נבה
משנת 1949 וכן בהתאם להוראות אמנת האג בדבר הגנה על נכסי תרבות בעת סכסוך מזוין. 
סעיף 10 לפקודה, קובע כי בכל פקודת מבצע לקראת הפעלת כוח צבאי בנסיבות שרלוונטיות לאמנות השונות, ישוננו לחיילים הוראותיהן של האמנות. פקודת מטכ"ל, שהינה הוראה צבאית פנימית ואינה מקור ישיר לקביעתן של עבירות פליליות, אינה מהווה בסיס להעמדה לדין של מי שנחשד בביצוע פשעי מלחמה. החוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם, תש"י-1950, מהווה חקיקה רלוונטית לפשעי מלחמה, והוא כן היווה בסיס להעמדה לדין של נאצים אשר ביצעו פשעי מלחמה במהלך השואה.

היעדר עקרון אחריות המפקדים בדין הישראלי

בניגוד למה שנהוג במשפט הבינלאומי, בדין הפלילי הישראלי, לא מתקיים עקרון "אחריות המפקדים" בגין מעשים העולים לכדי פשעי מלחמה. בזירה הבינלאומית חלה על מפקדים בצבא, האחריות והחובה לוודא שפקודיהם פועלים בהתאם לדין המקובל, אולם כאמור, הדין הפלילי בישראל אינו מכיל אחריות על מפקדים בגין פעולות פקודיהם.
קומפסוגנתוס

גודלו של הקומפסוגנתוס

הקומפסוגנתוס הוא הדינוזאור הקטן ביותר שהתגלה עד כה על ידי הפליאונטולוגים. אורכו היה 60 סנטימטרים בלבד ומשקלו היה בערך 2-4 קילוגרמים. ממדי גופו דומים לאלו של תרנגולת. עם זאת, העובדה שהיה קטן לעומת דינוזאורים האחרים, לא מנעה ממנו לדאוג לעצמו.
הקומפסוגנתוס רץ מאוד מהר, מהר הרבה יותר מכול שאר הדינוזאורים הכבדים והאיטיים וכך הצליח לשרוד בין דינוזאורים אחרים הנמצאים בסביבתו. מהירותו מוערכת בכ-64 קמ"ש.

מזונו ויכולות הציד של הקומפסוגנתוס

הקומפסוגנתוס רץ מהר מאוד וככל הנראה היה צד בעלי חיים קטנים, שאותם נהג לטלטל מצד לצד ואז לרסק אותם באמצעות לסתותיו. שיניו היו קטנות אך חדות מאוד, כך הוא יכל לתפוס קורבנות שנעו במהירות. קומפסוגנתוס מאובן אחד, התגלה שכשארוחתו האחרונה עדיין בקבתו. תגלית זו הוכיחה שהקומפסוגנתוס אכל כל מיני סוגים של לטאות כמו ארדאוזאורוס ובוואריזאורוס (Bavarisaurus), אך כנראה צד גם יונקים קטנים וחרקים גדולים.

כישורי הקומפסוגנתוס

לקומפסוגנתוס לא היו כישורים רבים. אך לקומפסוגנתוס שהתגלה בצרפת, היו גפיים קדמיות יוצאות דופן. אף על פי שעדיין לא התגלה מאובן קומפסוגנתוס שלם לחלוטין, נהוג לחשוב שהגפיים הקדמיות של הקומפסוגנתוס היו מצוידות במעין סנפירים, ואולי אפילו סייעו לו לשחות באגמים.

מינים

הפליאונטולוגים מצאו עד היום רק 2 מינים של קומפסוגנתוס. הראשון שהתגלה בגרמניה, מכונה קומפסוגנתוס לונגיפס (Compsognathus longipes). המאובנים שהתגלו בצרפת היו של בעל חיים גדול אף יותר וכונה בשם קומפסוגנתוס קוראלסטריס (Compsognathus corallestris). קומפסוגנתוס התגלה לראשונה על ידי המדען הגרמני דוקטור אובנדורפר, בשנת 1857. אובנדורפר שכח לציין את המיקום המדויק בו גילה את המאובן, ולכן לא יכלו מדענים אחרים לחזור לשם כדי לחפש מאובנים נוספים.

בתרבות

הקומפסוגנתוס מוצג בסדרת הסרטים פארק היורה החל מהסרט השני פארק היורה: העולם האבוד (1997) בתור יצור קטן אוכל בשר שצד בלהקות ויכול לחסל אנשים. להקה כזו הורגת את דיטר סטארק. הם נראים גם בסרטים השלישי והחמישי, הפעם כיצורים קטנים ולא מזיקים (בסרט החמישי הוא נראה גדול יותר מבשאר הסרטים). הוא נראה גם בסרט הקצר הקרב בביג רוק.
לא ידוע מהמאובנים על התנהגות הציד המתוארת בסרט ולמעשה הדמות של הקומפסוגנתוס מבוססת על הפרוקומפסוגנתוס, הגדול יותר שאינו קרוב משפחתו, שמופיע בספר הראשון והשני בסדרה וצד בלהקות אנשים.
חצר סרגיי

חצר סרגיי היא מבנה במתחם מגרש הרוסים בירושלים, והיא נקראת על שם בנו של הצאר אלכסנדר השני, הנסיך סרגיי אלכסנדרוביץ, שהיה אחיו הצעיר של אלכסנדר השלישי קיסר רוסיה, ודודו של הצאר ניקולאי השני.
חצר סרגיי שוכנת ברחוב הלני המלכה 13 פינת רחוב מונבז, מרחק פסיעות ספורות מרחוב יפו הסואן, והיא בבחינת נווה מדבר בהמולה של מרכז העיר.

היסטוריה

הבניין נבנה בשנת 1890 לרווחתם של צליינים ואורחים אחרים מהאימפריה הרוסית, הוא נקרא על שם הנסיך סרגיי, אחיו של הצאר אלכסנדר השלישי, שבעת ביקורו בארץ (שלו ושל אשתו) בשנת 1888, לרגל חנוכת כנסיית מריה מגדלנה שבהר הזיתים, ראה את הצפיפות באכסניות שבירושלים, והחליט לבנות את הבניין. הנסיך סרגיי היה באותו זמן נשיא החברה הארץ-ישראלית הפרבוסלבית הקיסרית. חצר סרגיי שימשה כאכסניה והייתה המרשימה והמפוארת בין אכסניות הצליינים במגרש הרוסים, ונועדה לשמש בעיקר את הצליינים בני האצולה. אדריכל הבניין היה פרנק גיה (Frank Gia). הוא נבנה בסגנון הרנסאנס.
בין האורחים המפורסמים שהתאכסנו בבניין היו הנזיר גריגורי רספוטין והסופר המודרניסט אנדרי ביילי.
עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה שימש הבניין בייעודו המקורי. בתקופת המנדט הבריטי שכנו בו משרדי ממשלה. שנים ארוכות ועד 2011 שימש הבניין את משרד החקלאות וכן את החברה להגנת הטבע. הבניין הוכרז כמבנה לשימור של המועצה לשימור אתרים .

העברת חלק מהמתחם לבעלות רוסית

בשנת 2008, לאחר ששלטונות רוסיה ביקשו לקבל את הבעלות על כל מגרש הרוסים, העלה תחקיר עיתונאי בעיתון מקור ראשון, כי חצר סרגיי, שהייתה שייכת אישית למשפחתו של הנסיך, אמורה לעבור בירושה לנסיך פיליפ, בעלה של אליזבת מלכת בריטניה, שאימו, הנסיכה אליס הייתה אחייניתה של יליזבטה, אשתו של הנסיך סרגיי, ואף נקברה לצדה באותה הכנסייה בירושלים. על פי התחקיר דאגו מקורבי הנסיך לשלוח מכתב בעניין למשרד המשפטים כבר בשנת 1994.
במקביל, התפרסם כי ראש ממשלת ישראל אריאל שרון הבטיח לנשיא רוסיה ולדימיר פוטין כי מתחם סרגיי יועבר לידי ממשלת רוסיה, בתמורה לכך שרוסיה לא תמכור נשק למדינות במזרח התיכון.
מספר גופים משפטים בהם הפורום המשפטי למען ארץ ישראל וחבר הכנסת מיכאל איתן פעלו למנוע את העברת המבנה לממשלת רוסיה, בטענה של פגיעה בריבונות ישראל על מרכז ירושלים. במקביל החברה להגנת הטבע הצטרפה להתנגדות בטענה שהעברה פוגעת בזכויותיה במקום.
למרות זאת, החליטה ממשלת המעבר בראשותו של אהוד אולמרט להעביר את חצר סרגיי לרוסיה. ההעברה התבצעה על ידי אולמרט כמחווה של רצון טוב לרגל ביקורו ברוסיה. העברת הבעלות התעכבה לאחר שהתברר כי אין להחלטה תוקף, בשל חוב של למעלה ממיליון ש"ח בתשלומי הארנונה על המקום.
עתירה לבג"ץ כנגד העברת חצר סרגיי לרוסים על ידי ממשלת מעבר נמשכה על ידי העותרים בהמלצת השופטים, לאחר שנציג המדינה הציג לבית המשפט חומר חסוי.
ב-4 בפברואר 2009, האגף בחצר סרגיי שהיה בשימוש ממשלת ברית המועצות לפני מלחמת ששת הימים, הועבר לבעלות ממשלת רוסיה.
ב-21 במרץ 2011 נודע כי ממשלת רוסיה הציבה בפני ראש הממשלה, בנימין נתניהו, את פינוי משרד החקלאות מהמתחם כתנאי לביקורו במוסקבה ב-23 במרץ. נתניהו הורה על פינוי מיידי של המשרד עוד באותו היום. באוגוסט 2012 הושלם תהליך מסירת השטח לממשלת רוסיה.
ב-18 ביולי 2017 נחנך המתחם מחדש לאחר שיפוץ.
בסרט "מישהו לרוץ איתו" שנכתב על פי ספרו של דויד גרוסמן שמשה חצר סרגיי לצילומים של מקום מגוריה של הנזירה תיאודורה.
ג'ורג' מרדית'

חייו

מרדית' נולד בפורטסמות' באנגליה. הוא התייתם מאימו בהיותו בן חמש. בגיל 14 נשלח לבית ספר של כנסיית האחים המורבים בעיר נויוויד בריינלנד-פפאלץ בגרמניה, שם למד במשך שנתיים. בתחילה למד משפטים כהכנה ללימודי עריכת דין, אך נטש לימודים אלה לטובת כתיבה, זמן קצר לאחר שנשא לאישה את מארי אלן ניקולס, בתו האלמנה של תומאס לאב פיקוק, בשנת 1849. את כתביו הראשונים, שפורסמו לראשונה בכתבי עת, פרסם בספרו "שירים", שפורסם ב-1851 לערך. רעייתו עזבה אותו בשנת 1858 ומתה שלוש שנים אחר כך.
בינתיים החל לכתוב רומנים, וזכה להכרה ראשונה עם הרומן "מבחנו של ריצ'רד פברל". מרדית' נשא לאשה את מארי ווליאמי (Vulliamy) ב-1864 ועבר להתגורר בסארי בדרום אנגליה. הוא המשיך לכתוב רומנים, ובשנים שאחרי כן חזר לכתוב שירה, המושפעת לעיתים מן הטבע.
ב-1905 התקבל למסדר ההצטיינות על ידי אדוארד השביעי.
מסתובב בעולם

רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי דנה לפידות לבדה, בדומה לשירים נוספים שלה, והופק על ידי זוהר מזור. השיר יצא לאור כסינגל השני מתוך האלבום כמו בהתחלה, לאחר שהוחלט להוציא את השיר "כמו בהתחלה" כסינגל הראשון מתוך האלבום. באותו הזמן, הכריזה לפידות על סיבוב הופעות חדש.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של דנה לפידות ב-19 ביולי 2015. בתחילת הקליפ, ניתן לראות שיירת גמלים, כשהם במדבר. בהמשך, ניתן לראות את לפידות, כשהיא לובשת שמלה לבנה ומהודרת. באמצע הקליפ, מחליפה לפידות את השמלה לשמלה בצבע שחור, בדיוק כמו שבעטיפת הסינגל.
נכון לאוקטובר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-100 אלף צפיות.
בל קאופמן

חייה

בלה קאופמן נולדה בברלין בירת הקיסרות הגרמנית, שם שהו אמהּ לליה, בתו של שלום עליכם, ואביה, שלמד שם רפואה. כשסיים אביה את לימודיו שבה המשפחה לעיר אודסה שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), ושם גדלה בלה. כבר בהיותה נערה בת 10, בשנת 1921, פרסמה קאופמן את שירהּ הראשון בשפֿה הרוסית, "אביב" (Весна), בכתב-העת האודסאי 'פעמונה' (Колокольчики).
בשנת 1923 היגרה משפחתה לארצות הברית, והשתקעה בניו יורק. בגיל 18 החלה ללמוד ספרות אנגלית במכללת הנטר שבניו יורק, והמשיכה ללימודי תואר שני באוניברסיטת קולומביה. עם תום לימודיה החלה לעבוד בהוראה במספר בתי ספר תיכוניים בעיר ניו יורק, ובמקביל שלחה ידהּ בכתיבה. בין היתר כתבה במגזין "אסקווייר", שם החלה להשתמש בשם העט "בל קאופמן". ב-1965 פרסמה את הרומן 'במעלה המדרגות היורדות' (Up the Down Staircase), סאטירה חברתית המבוססת על חוויית ההוראה שלה, אשר מגוללת את סיפורם של מורים צעירים בבית ספר תיכון בניו יורק, בוגרי תוכנית מצטיינים באוניברסיטה, ועל התמודדותם עם עמיתיהם ותלמידיהם. הספר נחל הצלחה כבירה, וכיכב ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס במשך 64 שבועות. ב-1967 עובד הרומן לסרט קולנוע בעל אותו שם.
בשנת 1979 פרסמה קאופמן רומן נוסף, Love, etc.‎ (אנגלית: "אהבה וכו'"). מאז חיברה עוד מספר סיפורים קצרים, ובמקביל המשיכה בעבודתה כמורה ומרצה.
תכונת המשחק המצומצם

תכונת המשחק המצומצם בתורת המשחקים היא תכונת עקביות של פתרון של משחק שיתופי בצורה קואליציונית.
יש הטוענים שהיא מקבילה בחשיבותה לתכונת היציבות של שיווי משקל במשחק בצורה אסטרטגית.

הגדרה

תכונת המשחק המצומצם מתייחסת לסיטואציה הבאה:  נניח שנתון מושג פתרון, והוא מחלק את השווי של הקואליציה הגדולה  בדרך מסוימת.
לאחר שהשחקנים חילקו ביניהם את שוויה של הקואליציה  לפי וקטור התשלומים שהוצע, וחלק מהשחקנים עזבו את המקום, יכולים השחקנים שנותרו לתהות האם החלוקה ביניהם היא חלוקה הוגנת.
הם יכולים להגדיר משחק בצורה קואליציונית שבו משתתפים רק השחקנים שנשארו (זהו המשחק המצומצם), ולבדוק האם הפתרון, כאשר נפעיל אותו על משחק זה, מתלכד עם הסכום שכל אחד מהם קיבל במשחק המקורי.
אם התשובה חיובית, ואם דבר זה נכון לכל משחק בצורה קואליציונית ולכל קבוצה של שחקנים שעוזבת את המקום, אנו אומרים שמושג הפתרון "מקיים את תכונת המשחק המצומצם" או "עקבי עם המשחק המצומצם".
כלומר, אף קבוצת שחקנים לא תרצה לסטות מהפתרון המוצע, כשהיא בוחנת את המשחק המצומצם עליה, משום שהשווי שלה במשחק המצומצם תואם את מה שקיבלה בפתרון המוצע.
את המשחק המצומצם על קבוצת השחקנים שנשארו ניתן להגדיר במספר אופנים. בספרות ידועות שתי הגדרות, המשחק המצומצם של דייוויס ומשלר, והמשחק המצומצם של הרט ומס-כולל.

המשחק המצומצם של דייוויס ומשלר

אם  הוא משחק שיתופי בצורה קואליציונית, אזי עבור קואליציה  לא ריקה, ועבור וקטור תשלומים יעיל  (כלומר מקיים ), נגדיר את המשחק הבא:  על ידי:
וזהו המשחק המצומצם לפי דייוויס ומשלר.

משמעות

הרעיון מאחורי ההגדרה פשוט: אנו מצטמצמים על הקואליציה . שוויה לפי המשחק המצומצם זהה לסך התשלומים של חבריה לפי וקטור התשלומים x. כלומר, חבריה עדיין מחלקים ביניהם את מה שקיבלו לפי וקטור התשלומים.
כעת, כל תת-קואליציה  של , בודקת מה תוכל לקבל, אם תצרף אליה שחקנים מחוץ ל-, כל עוד תתן להם את מה שהקצה להם הווקטור המקורי , וכך מוחלט שוויה במשחק המצומצם. לפיכך, אם יבחרו לצרף את , יוותר להם , ולכן ימקסמו את הערך הזה.

המשחק המצומצם לפי הרט ומס כולל

יהי  מושג פתרון נקודתי,  משחק בצורה קואליציונית, ו-  קואליציה לא ריקה. המשחק המצומצם לפי הרט ומס כולל על  ב-  הוא המשחק  ,בו הפונקציה הקואליציונית מוגדרת באופן הבא : 

פרק זה דורש שכתוב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולשכתב אותו. הסיבה לכך: יש להפוך את התמונה למשוואה.
הרעיון מאחורי הגדרה זו הוא, שכאשר קואליציה  נוצרת במשחק המצומצם על , היא מצרפת כשותפים את כל שחקני  ונותנת להם את חלקם בפתרון.
כל מה שנותר לאחר שחברי   קיבלו את חלקם הוא שוויה של הקואליציה  במשחק המצומצם .
חואן פדרו לנסאני

חיים אישיים

חואן פדרו לנסאני נולד בבואנוס איירס, ארגנטינה. בנו של חואן לנסאני וקלאודיה ורגס ולו שלושה אחים. למד בבית הספר בבלגראנו ובמכללת מריה. היה בזוגיות עם מריאנה אספוסיטו. השניים הכירו על סט קטנטנות והם נפרדו ב-2010 .לאחר מכן יצא לתקופה עם מרטינה סטואסל המוכרת כ "ויולטה" ולאחר שנתיים הם נפרדו.

קריירה מוזיקלית

לצד עבודתו של לנסאני בכמעט מלאכים, הפך חבר בלהקת הפופ "טין אנג'לס", אשר על חבריה נמנו שחקני הסדרה הראשיים: מריאנה אספוסיטו, אאוחניה סוארס - הוחלפה לאחר מכן ברוסיו איגרזבל, ניקולס ריירה וגאסטון דלמאהו.
שני האלבומים הראשונים של הלהקה, "טין אנג'לס" ו"טין אנג'לס 2", הגיעו במהירות למעמד פלטינה במכירות, בעוד האלבום השלישי, "טין אנג'לס 3", היה האלבום החמישי הנמכר ביותר בארגנטינה לשנת 2009.
הקבוצה הופיעה מספר פעמים בתיאטרון גראן רקס שבבואנוס איירס, וכן בספרד, בישראל ובחלק גדול ממדינות אמריקה הלטינית. בשנת 2009, זכתה הלהקה בפרס "האמן הטוב ביותר בארגנטינה".
ביולי 2012, הציגה הלהקה מופע חדש בגראן רקס שנקרא: "הטין אנג'לס בגראן רקס 2012: הפרידה". המופע האחרון שלהם נערך ב-8 באוקטובר 2012, בקורדובה.
המשטרה הפדרלית של ברזיל

היסטוריה

במרץ 1944 המשטרה הפדרלית המחוזית של ריו דה ז'ניירו הפכה למחלקה הפדרלית לביטחון הציבור. מטרת המהלך הזה הייתה ליצור גוף שיטור כללי אחד בברזיל שיהיה אחראי על אכיפת החוק הפדרלי בכל תחומי המדינה (עד אז כל במדינה בברזיל הפעילה גוף שיטור משלה שהיו לו סמכויות רק בתחומי המדינה בה פעל). חרף שמו, הגוף פעל תחילה רק בתחומי המחוז הפדרלי, אם כי הוא הפעיל את יחידת השיטור הימי בכל תחומי המדינה.
במחצית הראשונה של שנת 1946 הורחבו סמכויות המחלקה והיא הפכה לגוף לאומי במאבק בסחר לא חוקי בסמים ומלחמה בפשעים כלכליים. ב-18 בספטמבר של אותה שנה התקבלה חוקה חדשה שהגדילה את סמכויות האכיפה והניהול של המדינות בברזיל, על חשבון כוחה של הממשלה הפדרלית.
בשנת 1960 הוקמה עיר בירה חדשה בברזיל בשם ברזיליה ואליה גם עבר מטה המחלקה הפדרלית שעברה שינוי מבני בניהול והפכה לסוכנות שיטור לאומית בעלת סמכויות נרחבות. ב-16 בנובמבר 1964 הורחבו סמכויות המשטרה ובחוקה חדשה משנת 1967 המחלקה שינתה את שמה למחלקת המשטרה הפדרלית (Departamento de Policia Federal), על פי סעיף 210 בחוק מספר 200 מ-25 בפברואר 1967. כסוכנות חקירות פדרלית עוצבה המשטרה הפדרלית על פי המודל של ה-FBI האמריקאי.

סוכנויות אכיפה נוספות בברזיל

לצד המשטרה הפדרלית בברזיל, פועלים במדינה גופים נוספים כדוגמת מחלקת בתי הסוהר הלאומית, המשטרה הצבאית של ברזיל, המשטרה האזרחית של ברזיל וגופים נוספים למאבק בפשיעה.
בעיית העצירה

בעיית העצירה היא בעיה מרכזית בתחום החישוביות, שהוא אחד מעמודי התווך של מדעי המחשב התאורטיים.
בעיית העצירה מנוסחת כבעיית ההכרעה הבאה: בהינתן תוכנית מחשב וקלט, האם התוכנית תסיים את פעולתה בשלב כלשהו עבור קלט זה.
אלן טיורינג הוכיח ב-1936 כי בעיית העצירה על מכונות טיורינג (מודל תאורטי של מחשב בעל זיכרון אינסופי) אינה כריעה, כלומר אין אלגוריתם שמכריע עבור כל תוכנית מחשב  וקלט  האם התוכנית  עוצרת כאשר מופעלת על  (בקיצור: האם  עוצרת על )או לא. חשוב להבחין שמבחינה לוגית, בהינתן תוכנית מסוימת וקלט עבורה, התשובה לשאלה "האם היא עוצרת?" מוגדרת היטב וחד משמעית.
לעומת זאת ניתן לבנות מכונת טיורינג שמקבלת כל תוכנית מחשב   וקלט כך שתוכנית המחשב עוצרת על קלט זה, ולא מקבלת אך אולי גם לא דוחה אם התוכנית אינה עוצרת על קלט זה, ולכן בעיית העצירה ניתנת למנייה רקורסיבית ושייכת לקבוצה .

שייכות בעיית העצירה ל 
  
    
      
         
        R
        E
      
    
    {\displaystyle \ RE}

RE היא קבוצת השפות שניתן לבנות מכונת טיורינג שמקבלת כל מילה בשפה ואינה מקבלת מילה שלא שייכת לשפה אלא או דוחה אותה או רצה עליה זמן אינסופי.
ניתן לבנות מכונת טיורינג שמריצה את תוכנית  על  וכשהיא עוצרת לקבל. אם  עוצרת על  המכונה תזהה זאת ותקבל, אחרת היא רצה בלי לעצור.

בעיית העצירה בתוכנית עם זיכרון סופי

כשמדובר במחשב בעל זיכרון סופי - כל תוכנית מחשב שרצה על מחשב זה תעצור בזמן שהוא לכל היותר 2 בחזקת מספר הביטים בזיכרון המחשב של צעדים, או תיכנס ללולאה אינסופית. מספר צעדים זה הוא אקספוננציאלי, אבל סופי. לכן ניתן לפתור את בעיית העצירה על מחשב בעל זיכרון סופי. (לדוגמה: אם זיכרון המחשב הוא 8 סיביות (בית אחד), כל תוכנית מחשב תעצור לכל היותר אחרי 256 צעדים, או תיכנס ללולאה אינסופית. אם זיכרון המחשב הוא 1 KB‏ (8192 ביטים או 1024 בתים), כל תוכנית מחשב תעצור לכל היותר אחרי 2⁸¹⁹² צעדים, או תיכנס ללולאה אינסופית). בזיכרון המחשב יש לכלול גם את זיכרון המעבד, כגון אוגרים וכו', וכן את תוכנית המחשב עצמה. כמו כן לא ניתן עקרונית לממש זיכרון אינסופי, ולו בגלל הצורך בחומר לשם זיכרון וכמות החומר ביקום סופית.
העולם של ריילי

עלילה

עלילת הסדרה מתרחשת בניו יורק ומספרת את סיפוריה מנקודת מבטה של נערה בשם ריילי, תלמידת חטיבת ביניים, וחברתה מאיה. הן מתמודדות יחדיו עם חוויות בסביבתן. התוכניות שלהן לשנות לימודים נטולות דאגות ומהנות משתנות כשקורי, אביה של ריילי, שהוא גם המורה החדש שלהן להיסטוריה, נכנס לתמונה. בעזרת חבריה הקרובים של ריילי, פארקל ולוקאס, הם עוברים הרפתקאות, ובכל פרק יש תמיד מוסר השכל. בעונה השלישית, ריילי, מאיה, לוקאס, זיי ופארקל עוברים לתיכון, ואיתם גם קורי עובר ללמד בתיכון.
חנוך קון

קורות חיים

קון נולד למשפחה חסידית. בגיל 12 נשלח לקוטנו שליד לודז' להתחנך אצל סבו. בקוטנו הוא למד תורה וגם למד עם כליזמרים מקומיים. כשמשפחתו הבינה שלא יהפוך לרב הוא נשלח לבית ספר גבוה למוזיקה בברלין. הוא חזר לפולין ב-1912 והתחבר עם חוגים אמנותיים ותרבותיים של ורשה. הוא היה מבקר בסלון של השחקנית תיאה ארטישבסקי (מרים ישראליס). שם הוא הכיר את בעלה לשעבר של ישראליס, פסל ב. קרטקה. קרטקה בתורו הפגיש את קון עם י"ל פרץ, שהשפיע רבות על קון.
בתחילת 1922 הוא חבר אל שני הצייר יצחק ברוינר ואל המשורר, העיתונאי ובמאי התיאטרון משה ברודרזון בפיתוח וקידום תיאטרון היידיש בלודז'.
הוא עזב את פולין לצרפת ושיתף פעולה עם תיאטרון יידיש מקומי. הוא כתב על מוזיקה יהודית בשביל אנציקלופדיית "יידן", שהתפרסמה בצרפת ב-1940. לאחר מכן היגר לארצות הברית והשתקע בניו יורק, שם המשיך לכתוב מוזיקה, אך באמריקה הוא לא זכה לאותה תהילה לה זכה בפולין.
הוא נפטר בניו יורק ב-1972.
המוזיאון הגרמני-רוסי

אתר המוזיאון

המוזיאון ממוקם בשכונת קרלסהורסט ברובע ליכטנברג שבצפון-מזרח ברלין. הוא שוכן במבנה היסטורי - המקום בו התקיים טקס הכניעה השני של גרמניה הנאצית ב-8 במאי 1945. קודם לכן שימש המבנה כמתקן צבאי גרמני, ולאחר סיום המלחמה באירופה היה למפקדת הממשל הצבאי הסובייטי בגרמניה. ב-1949 העביר שם הפיקוד הסובייטי את ניהולה של גרמניה לממשלה הראשונה של גרמניה המזרחית. משנת 1967 ועד 1994 שכנה במבנה שלוחה של מוזיאון הכוחות המזוינים המרכזי במוסקבה, אשר בה הוצג אתר טקס הכניעה השני של גרמניה הנאצית. 
לאחר איחוד גרמניה ב-1990 ויציאת הכוחות הרוסיים משטחה הסכימו ממשלות שתי המדינות להקדיש את המוזיאון לתולדות המלחמה ביניהן ולסופו של השלטון הנאצי. תצוגת הקבע במוזיאון עודכנה והמוזיאון נפתח לציבור במאי 1995.

תערוכות

התערוכה הקבועה במוזיאון משתרעת על פני כאלף מטרים רבועים. היא עוסקת ביחסי גרמניה-ברית המועצות מסיום מלחמת העולם הראשונה ביניהן ועד לאיחוד גרמניה. היא מדגישה את מלחמתן השנייה בשנים 1941-‏1945, לרבות הרקע הפוליטי לה, השימוש בתעמולה וחיי היום יום של החיילים והאזרחים משני הצדדים במהלכה. התצוגה כוללת את החדר שבו התקיים טקס הכניעה ב-1945, אשר שוחזר למראהו המקורי. תצוגת הקבע כוללת גם אזור תצוגה תחת כיפת השמיים, שבו מוצגים כלי רכב צבאיים ותותחים סובייטים. המוזיאון מעלה מעת לעת תצוגות זמניות בשטח של כ-100 מטרים רבועים. תצוגות אלו מועלות גם בערים אחרות בגרמניה, רוסיה ואוקראינה.
אוסף המוזיאון כולל מספר רב של מסמכים, תצלומים, סרטים, הקלטות ופריטים צבאיים. חלק מן האוסף הובא ממוזיאון הכוחות המזוינים המרכזי במוסקבה. במוזיאון פועלת גם ספרייה. 
המוזיאון עוסק גם בארגון סיורים לתלמידי בתי ספר וכנסים ציבוריים ומדעיים. טקס שנתי נערך בו מדי שנה ב-8 במאי.
המוזיאון הוא מוסד דו-לאומי, הנתמך על ידי ממשלות גרמניה ורוסיה. נציגי שתי המדינות מכהנים בחבר הנאמנים של המוזיאון ועמם נציגים של מוזיאוני המלחמה הפטריוטית הגדולה (כינויה ברוסיה של מלחמת העולם השנייה) במינסק ובקייב. בראש חבר הנאמנים עומדים לסירוגין מנהל המוזיאון הגרמני להיסטוריה ומנהל מוזיאון הכוחות המזוינים המרכזי במוסקבה.
שיחה ארוטית

שיחה ארוטית (בלעז: Phone sex, סקס טלפוני) היא שיחה טלפונית בין שני פרטנרים או יותר שכוללת פעילות מינית וארוטיקה דוגמת אוננות או פנטזיה מינית.
לשיחות ארוטיות יכולות להיות מגוון צורות, החל משיחה מונחֵית מקצועית, דרך גילום דמויות ותפקידים על ידי המשתתפים, ועד לשיחות-וידוי מעוררות, ביטויי אהבה ורגשות או פשוט האזנה הדדית לאוננות.
סוג של זה פעילות מתקיים הן בהקשר של חוויה אינטימית בין נאהבים מרוחקים, הן בהקשר של שני זרים המבקשים להשיג פורקן והן כעסקה מסחרית הנערכת בין לקוח משלם ובין צד מקצועי המעניק שירות בתשלום.
משתמשי שיחות ארוטיות הם גברים ונשים כאחד. הם יכולים להיות אנשים שחשים כי האינטראקציה הטלפונית היא האמצעי הנוח ביותר עבורם, או היחידי, להגיע לסיפוק מיני; שחשים לא בנוח עם מראם החיצוני או נרתעים מאינטראקציה פיזית ממגוון סיבות. בארצות המערב התפתחה תעשייה ענפה של "שירותי טלפון למבוגרים" כדי לתת מענה לצרכנים פוטנציאליים אלה, והעמודים האחוריים בעיתונים בעשורים האחרונים של המאה ה-20 התמלאו במודעות קטנות המפתות קוראים להתקשר, פעמים רבות כשהמספרים הם בעלי קידומת מיוחדת אחידה, המשותפת לעסקים מסוג זה (בישראל הוקצתה הקידומת הסלולרית 056 לאורך זמן מה בשנות ה-90).
עם ההתפתחות המהירה שחלה בכל שטחי הטכנולוגיה, התרחב תחום שיחות-הסקס לעבר שימוש במכשירי טלפון ניידים ולשיחות דרך רשת האינטרנט באמצעות תוכנות כסקייפ ודומותיה. הזמינות, הנוחות, לצד ריבוי התכנים - שחלקם בחינם - הביאו לנסיגה משמעותית בהיקף שירותי השיחות הקוליות המסורתיות לטובת ההיצע של הזירה המקוונת. במקביל, נדרשו המחוקקים במדינות שונות לסוגיית הגישה הפשוטה לשירותי טלפוניה מינית מצדם של קטינים, והחלו לתקן תקנות המבקשות להגביל גישה זו, כחלק ממאבק לצמצום חשיפתו של נוער לתכנים פורנוגרפיים ולניצול.
רפיק שחאדה

קריירה

שחאדה הוא קצין בכיר (בדרגה מקבילה לאלוף בצה"ל) בכוחות המזוינים של סוריה, אשר פיקד בעבר על ענף 293 (המחלקה לביטחון פנים) במודיעין הצבאי. בנוסף, שימש כיועץ לנשיא בשאר אל-אסד לנושאי אסטרטגיה ומודיעין צבאי ונחשב למקורב אליו. ביולי 2012 הוחלט לקדמו ולמנותו למפקד המודיעין הצבאי.

סנקציות

ב-24 באוגוסט 2011, האיחוד האירופי החליט להטיל עליו, יחד עם 14 אישים סורים ואיראנים נוספים, סנקציות (הקפאת נכסים ואיסור כניסה) בשל, לטענת האיחוד, "מעורבות ישירה ואחריות לאלימות נגד אוכלוסייה אזרחית בדמשק". זאת במסגרת הפעילות של 'ענף 293' של המודיעין הצבאי תחת פיקודו בדמשק. כמו כן, הוא נכנס לרשימת האישים הסורים שמעורבים/אחראים לפשעי מלחמה, הרשימה שידועה בכינוי "הרשימה השחורה".
משרד האוצר הבריטי החליט באותו יום להוסיף את שחאדה לרשימת האישים הסורים שמוטלות עליהם סנקציות בגלל מעורבות בפשעי מלחמה, יחד עם קצינים סורים נוספים. משמעות הדבר היא החמרת הסנקציות של בריטניה נגדו. חודש לאחר מכן, גם שווייץ החליטה להטיל עליו סנקציות. באוקטובר 2011 קנדה הטילה עליו (בצעד סמלי בעיקרו) איסור כניסה למדינה.