קברט (מחזמר)

מערכה I

בתחילת שנות ה-30 בברלין, המפלגה הנאצית אט-אט צוברת את כוחהּ. מועדון ה"קיט-קאט" המאופיין במופעי קברט זולים, מוצג למול עליית הטרור הנאצי. אל העיר מגיע ברכבת קליפורד (קליף) בראדשו, סופר אמריקאי צעיר. הוא מקווה למצוא השראה לנובלה החדשה שלו. קליף פוגש בארנסט לודוויג אשר מעוניין בשיעורי אנגלית, ואף ממליץ לו על הפנסיון של שניידר ובראדשו מתאכסן בפנסיון. 
בעוד קליף מבקר במועדון ה"קיט-קאט", המנחה מציג על הבמה את הזמרת הבריטית - סאלי בוולס. בראדשו דובר האנגלית מוצא חן בעיני סאלי. הוא מציע לה ללוות אותה לביתה, אך היא מסרבת בטענה שבן-זוגה מקס, אשר מנהל את המועדון, יותר מידי קנאי. למחרת, קליף מסיים לתת שיעור באנגלית לארנסט בעוד סאלי מגיעה לפנסיון לבקר אותו. בן-זוגה של סאלי, מקס, סילק ופיטר אותה וכעת אין לה היכן ללון. היא מבקשת ממנו לאפשר לה לגור בחדרו. תחילה, קליף מסרב אך לבסוף מתרצה. במועדון ה"קיט-קאט", מתחילים להרגיש את נוכחות הלאומנים הנאצים.
חודשים לאחר מכן, קליף וסאלי עדיין גרים יחדיו ואף התאהבו זה בזו. קליף יודע כי חי באשליה אך נהנה לגור עם סאלי. סאלי מגלה לו כי היא בהיריון, אך אינה יודעת את זהות האבא ושוקלת לבצע הפלה. קליף מזכיר לה כי ייתכן והוא האבא ולבסוף משכנע אותה להמשיך בהיריון. ארנסט נכנס לחדרו של קליף ומציע לו לנסוע לפריז כדי לקחת מזוודה ובה כסף רב, להביאה אל ברלין ללקוחותיו של ארנסט וכך לזכות בכסף-קל.
שניידר בעלת הפנסיון תפסה את אחת הדיירות שבפנסיון, העלמה קוֹסְט, מביאה מלחים אל חדרה. שניידר אוסרת עליה לארח בחדרה המושכר. קוסט מאיימת לעזוב ואף מציינת כי ראתה את שניידר ואת האדון שולץ בחדרה של שניידר. מר שולץ מציל את כבודה של שניידר על ידי המצאת שקר-לבן כי הוא ושניידר מאורסים ויתחתנו תוך 3 שבועות. לאחר מכן, שניידר מודה למר שולץ על ששיקר כדי להגן עליה. שולץ, מאידך, מודה כי היה רציני ומציע לה נישואין.
במסיבת האירוסין של שניידר ומר שולץ, מגיע קליף ומוסר את המזוודה לארנסט. העלמה קוסט מספרת לארנסט, שמתגלה כחבר במפלגה הנאצית, כי מר שולץ יהודי. ארנסט מזהיר את שניידר מפני נישואים עם יהודי.

מערכה II

בפנסיון, שניידר מבטאת את הדאגה שבליבה לקראת נישואיה עם מר שולץ. שולץ בתגובה מבטיח לה כי הכל יהיה בסדר, אך לבנה שנזרקת לעבר החנות של מר שולץ מגבירה את החשש של שניידר. 
בפנסיון, מגיעה שניידר לחדרם של קליף וסאלי, ומחזירה להם את מתנת האירוסין שקיבלה מהם. היא מסבירה כי האירוסין בוטלו.
קליף מודיע לסאלי כי הוא לוקח אותה אל ביתו שבארצות הברית, שם יוכלו לגדל יחדיו את התינוק העתיד להיוולד. סאלי מוחה ומצהירה כמה נהדרים חייה בברלין. קליף דורש ממנה להתעורר ולראות את המציאות סביבה, אך היא מסרבת להתעניין בפוליטיקה. לאחר וויכוח, היא חוזרת לעבוד במועדון. קליף מבהיר לארנסט שהוא לא מעוניין יותר לעסוק בבלדרות עבורו. שומרי הראש הנאציים של ארנסט מרביצים לקליף. 
בבוקר שלמחרת, קליף הפצוע אורז את חפציו, בעוד מר שולץ מספר לו כי גם הוא עוזב לפנסיון אחר, ובטוח כי הימים הרעים בקרוב יעברו. הוא מבין את העם הגרמני, כך הוא אומר, מכיוון שהוא עצמו גרמני. כאשר סאלי חוזרת, היא מגלה לקליף כי ביצעה הפלה. קליף זועם, ועדיין מקווה כי סאלי תצטרף אליו אך היא מסרבת. היא מבקשת ממנו להקדיש לה את הנובלה החדשה, כשייסיים אותה. קליף עוזב, שבור-לב.
ברכבת לפריז, קליף מתחיל לכתוב את הנובלה שלו ומבטא את חוויותיו: "היה קברט, והיה שם גם מנחה... והייתה עיר שקראו לה ברלין במדינה בשם גרמניה... וזה היה סוף-העולם".
במועדון הקיט-קאט, המנחה מבצע רפריזה ל"ברוכים הבאים", ואף מופיע לבוש מעיל עור ארוך. בסוף הרפריזה הוא פושט את המעיל וחושף כי הוא לבוש במדי אסיר במחנה ריכוז, הנושאים טלאי צהוב עם משולש ורוד. הרפריזה של השיר, כעת, מבוצעת בגרסה יותר קשוחה ואלימה עד שהמנחה מסיים: Auf Wiedersehen...à bientôt... ולבסוף מצלצלים המצילתיים בקול מרעיד.

"קברט" בישראל

המחזמר הועלה בישראל מספר פעמים, כשהראשונה שבהן הייתה על ידי תיאטרון הבימה במאי 1989, בתרגומו של אהוד מנור. ההצגה רצה 195 פעמים בכיכובם של מיקי קם (סאלי בולס) ומשה בקר (המנחה), כשלצדם רבקה גור (פרויילין שניידר), מוסקו אלקלעי (הר שולץ), רוזינה קמבוס (פרויילין קוסט) ועוד. המנהל המוזיקלי של הפקה זו היה אלדד שרים והיא בויימה על ידי הבמאי הצרפתי ג'רום סבארי. בסוף שנת 2011 תיאטרון הקאמרי העלה גרסה מחודשת בתרגום חדש של אלי ביז'אווי, וגם בה השתתפה מיקי קם, הפעם בתפקיד פרויילין שניידר כשלצדה בתפקיד הר שולץ נמצא השחקן גדי יגיל. את סאלי גילמה בהפקה זו השחקנית אולה שור-סלקטר, ואת המנחה גילם איתי טיראן, כשלצדם ניסו שליו, אקי אבני, עירית קפלן ועוד. הפקה זו בוימה על ידי עמרי ניצן וזכתה בפרס המחזמר בטקס פרסי התיאטרון הישראלי. לצד מיקי קם גם יובל זמיר שיחק בשתי ההפקות, אך נפטר בסוף 2011, חודש לאחר עליית ההפקה בקאמרי.
נוסף על כך עלו 2 הפקות שונות של המחזמר בבית צבי, בתרגומו המקורי של מנור, ב-2004 (עם איילת רובינסון) וב-2009 (עם עדי כהן).