google/wiki40b huggingface dataset:
ישראל רייכרט

ביוגרפיה

רייכרט נולד ב-1891 בעיירה אוזורקוב (Ozorków) שבפולין הרוסית, בן למשפחה דתייה ואמידה. בילדותו למד בישיבה בראשותו של הרב ריינס. בשנת 1908 עלה לארץ ישראל. בארץ ישראל עבד כפועל חקלאי ולמד בסמינר למורים העברי בירושלים. לאחר סיום לימודיו, בשנת 1911, עבד כמורה בבית הספר של "עזרה" בחיפה. כעבור שנתיים נסע ללמוד ביולוגיה באוניברסיטת ברלין והשתלם בביולוגיה. בתחום זה המשיך להורות ולחקור, ובשנת 1921 השלים דוקטורט, במסגרתו חקר את גידולי הפטריות במצרים (Die Pilzflora Aegyptens). בכל תקופה זו שהה באירופה והיה פעיל בארגונים ציוניים.
לאחר שסיים את עבודת הדוקטור, הוזמן רייכרט על ידי אוטו ורבורג ויצחק וילקנסקי לנהל את המחלקה לחקר מחלות צמחים בתחנת הניסיונות החקלאית שהקימו בארץ ישראל. הוא נמנה עם חוקריה הראשונים של התחנה וייסד בה את המחלקה לפתולוגיה של צמחים (נקראה גם פיטופתולוגיה). בראש מחלקה זו עמד במשך 37 שנים, בין 1922–1959, עד לפרישתו. החל מאמצע שנות החמישים, עם מעבר התחנה למכון וולקני בבית דגן, עמד גם בראש המכון להגנת הצומח.
פעילותו המחקרית זכתה גם להכרה אקדמאית. בשנת 1943 התמנה רייכרט למרצה במכון להוראת החקלאות (לימים שלוחת האוניברסיטה העברית ברחובות) ובשנת 1949 קודם לדרג פרופסור מן המניין. תרומתו לחקר מחלות הצמחים הייתה רבת חשיבות בתקופת עבודתו. מחלקתו הייתה בין הגדולות והפעילות ביותר במכון וולקני. עובדיו הביאו לזיהוי המאפיינים המסייעים להתפתחות מחלות צמחים. במחלקתו התפתחו לראשונה תחומי הוירולוגיה והפתוגאוגרפיה. מחקריהם של רייכרט ועובדיו הביאו לחיזוי של התפתחות מחלות בצמחים והביאו לשכלול שיטות ההדברה הרצויות. בין היתר, היה הראשון בעולם אשר חקר את השפעת הטל על התפתחות מחלות עלים.
בשנת תשט"ו היה רייכרט חתן פרס ישראל למדעי החיים, על מחקריו בתחום מחלות הצמחים.
בשנת 1959 פרש מראשות מחלקתו, בה המשיך לעבוד עד שנת 1968.
רייכרט נפטר בבית החולים הרצפלד לאחר מחלה בשנת 1975. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
הניח את אשתו, הפסנתרנית נדיה אטינגון-רייכרט, שלה היה נשוי מיוני 1928, ואת אחיו, ד"ר יעקב רייכרט.

אלמנתו נפטרה ב-1994 ונקברה לצדו. אחיו וגיסתו נקברו לצדם.
ממלכת וסטפאליה

היסטוריה

בשנת 1807, מיד לאחר חתימת הסכם טילזיט, יצר נפוליאון בונפרטה את ממלכת וסטפאליה. הממלכה כללה את שטחי דוכסות מגדבורג שנלקחה מממלכת פרוסיה, נסיכות בראונשווייג-וולפנביטל ונסיכות הבוחר מהסן, ולבירתה נקבעה העיר קאסל. בראש הממלכה העמיד נפוליאון את אחיו הצעיר ז'רום בונפרטה, והממלכה הצטרפה לקונפדרציה של הריין. למרות ששם הממלכה נגזר מחבל הארץ וסטפאליה מרבית שטחו היה מחוץ לחבל זה. הממלכה הייתה עצמאית לכאורה, אך למעשה הייתה מדינה גרורה של צרפת.
ממלכת וסטפאליה תמכה במלחמות הנפוליאוניות בחיילים ובכסף, ועובדה זו הכבידה מאוד על המדינה. בשנת 1813 הביסה הקואליציה האנטי-צרפתית השישית את צבא נפוליאון, והממלכה נכבשה בידי כוחות רוסיים ופורקה. שטחיה חזרו למעמד שהיה להם לפני הקמתה, מלבד חלקים שנמסרו לפרוסיה.

יהדות וסטפאליה

עם הקמת ממלכת וסטפאליה חיו בתחומה כ-15,000 יהודים, מתוך כ-2 מיליון תושבים בסכ"ה. המלך, ז'רום בונפרטה, פרסם ב-15 בנובמבר 1807 חוקה, לפי דוגמת צרפת, שעל פיה כל נתיני ממלכתו היו שווים בפני החוק והדתות השונות קיבלו חופש פולחן על פי חוקיהן. שלושה חודשים מאוחר יותר הוציא צו מיוחד ומפורש המשחרר את יהודי ממלכתו מכל מגבלה שנבעה מעצם היותם יהודים וכך הייתה ממלכת וסטפאליה המדינה הגרמנית הראשונה שנתנה אמנציפציה ליהודים.
על פי צו המלך כונסה אספת נכבדי היהודים, כדי להביע נאמנות למלך ולכונן מוסדות מרכזיים ובראשם קונסיסטוריה. הקונסיסטוריה היהודית של וסטפאליה, שבראשה עמד ישראל יעקבסון, הנהיגה, בתקופת קיומה הקצרה, שינויים תקדימיים בפולחן ובמנהגים היהודיים, שינויים הנחשבים לתחילת הרפורמה ביהדות.
רבי יונה

ביוגרפיה

רבי יונה היה תלמידו של רבי ירמיה, ורבי הילא ובמקום נוסף מוזכר כי גם שמע מרבי זירא. כבר מגיל צעיר התבלט בכשרונו ורבי אבהו כיבד אותו כגדולי הרבנים בדורו. 
רבי יונה היה חבר קרוב של רבי יוסי בר זבידא, והם מופיעים כחברותא ובני-פלוגתא פעמים רבות בתלמוד הירושלמי. הם לא רק למדו אחד עם השני, אלא גם היו שותפים עסקיים (במסחר ביין) לאורך כל חייהם, וכן בילו יחד רבות; כך לדוגמה ביקרו יחד את רבי אחא כשהיה חולה, והלכו יחד לנחם את רבי אבהו כשהיה אבל. הם היו חברים טובים עד כדי כך שכשרבי יונה שמע שבנו של רבי יוסי נפטר, הוא צם לאורך כל היום.
כאשר רבי יונה נפטר, בנו, רבי מנא, שאף הוא היה תלמיד חכם, החליף אותו בראשות הישיבה בטבריה, לצד רבי יוסי.

משנתו

רבי יונה שם את עיקר עיסוקו בבירור משנת התנאים, הסברת לשונה ועניינה ומסירת שמועות מגדולי האמוראים בשמם. העיסוק במשא ומתן של חידוד ופלפול היה לו לציצים ופרחים לתורה, אך לעניין הלכה למעשה אמר: "נישבוק אולפנא ונייתי לן למתניתא". רבי יונה היה ידוע בהסבריו המפורשים שהיו מובנים היטב לשומעיו.  
בניגוד לדעת רבי יוחנן, סבר ששיעורים נקבעו על ידי חכמים ואינם הלכה למשה מסיני. 
בתלמוד הירושלמי נכתב כי רבי יונה העדיף לתת את המעשרות, המיועדים לבני שבט לוי, לתלמיד חכם - רבי אחא בר עולא - שהיה עני, כדי לקיים את מאמר הכתוב: "לָתֵת מְנָת הַכֹּהֲנִים וְהַלְוִיִּם לְמַעַן יֶחֶזְקוּ בְּתוֹרַת ה'" (ספר דברי הימים ב', פרק ל"ד, א'). לפי פרשנות אחת הוא העדיף לתת את המעשרות לכהן שהיה גם תלמיד חכם. לפי פרשנות אחרת, בעקבות גזרת עזרא שלא לתת את המעשרות ללוויים שנמנעו מלעלות לארץ ישראל, הוא העניק את המעשר לתלמיד חכם עני, למרות שלא היה כהן, כדי לקיים את רוח הכתוב.
רבי יונה, יחד עם חברו רבי יוסי, התיר ליהודי הגליל לאפות לחם בשבת בתקופת מרד גאלוס, על פי דרישת הכובשים, מפני פיקוח נפש, וקבע שאין זו שעת השמד, מפני שכוונת הרומאים להנאתם בלבד. 
כשעלו רבי יונה יחד עם חבירו רבי יוסי לאנטוכיא, כאשר ראה אותם ארסקינוס, מפקד הצבא הרומאי, קם לכבודם, "שאלוהו עבדיו: האם מפני יהודים אלה אתה קם?! אמר להם: את פניהם של אלה אני רואה ונוצח (מנצח) בקרב."

הערכה

רבי יונה נחשב לצדיק ועושה חסד; כך לדוגמה מסופר עליו כי נתן צדקה באופן מיוחד: "כיצד רבי יונה היה עושה? כשהיה רואה בן טובים שירד מנכסיו, היה אומר לו: 'שמעתי שנפלה לך ירושה ממקום אחר, טול ואתה פורע' (קח ממני, ופרע לי בעתיד), ואחרי שהיה לוקח היה אומר לו יהא במתנה". סופרו אודותיו מופתים שונים שהתפרסמו אפילו עד בבל, לדוגמה, הוא מנע מכותי לחלל שבת ולכבות שריפה שפרצה בביתו, ובאופן פלאי הכל ניצל.
סימפוניות מס' 88 ו-89 של היידן

שש הסימפוניות הפריזאיות שכתב היידן זכו להצלחה רבה בפריז, ותרמו למוניטין שכבר צבר שם. עקב ההצלחה הרבה הזמין בשנת 1787 מהיידן הכנר יוהאן טוסט את הסימפוניות שמספורן הוא 88 ו-89, בסול מז'ור ובפה מז'ור בהתאמה. הכנר יוהאן טוסט, שלו כתב היידן את הסימפוניות, היה כנר בתזמורתו של אסטרהאזי בעבר, ואשר פרש מהתזמורת. הוא נסע לפריז כדי לנסות את מזלו שם. כדי להתפרסם בציבור הפריזאי ביקש מהיידן לכתוב את הסימפוניות הללו.
הסימפוניה הראשונה מבין השתיים, מספר 88 בסול מז'ור, הייתה פופולרית בפריז, ונחשבת עד היום לאחת מיצירות המופת של היידן, בעיקר בזכות פרקה השני המצטיין במקוריותו וביופיו. יוהנס בראהמס, אשר היה ידוע בהערצתו להיידן, ואשר זכורות לא מעט ציטטות שלו על יצירות מאת היידן, אמר כי הוא רוצה שהסימפוניה התשיעית שלו תצלצל כמו פרק זה (הפרק השני).
הסימפוניות כתובות להרכב סימפוני הכולל חליל אחד, שני אבובים, שני בסונים, שתי קרנות, שתי חצוצרות, טימפני, וסקציית כלי קשת.
מחקר בסיסי

מחקר בסיסי (נקרא גם מחקר טהור או מדע בסיסי), בניגוד למחקר יישומי או מעשי, הוא תחום מחקר מדעי שתפקידו לחקור שאלות עקרוניות ללא מטרה יישומית וללא הכוונה. המניע העיקרי של המחקר הבסיסי הוא סקרנות, אולם תוצריו הם גוף-ידע אינטלקטואלי של רעיונות, עקרונות, שיטות ותובנות שיכול לשמש למגוון יישומים טכנולוגיים בתחומים שונים (גם רחוקים מאד מן השאלות שהניעו את המחקר הבסיסי בראשיתו) וליצירת דיסציפלינות מדעיות חדשות. המחקר הבסיסי אינו מכוון לטובת האנושות ולא לרעתה, אלא הוא נייטרלי לחלוטין מבחינה מוסרית. כך, תוצרים של אותו מחקר בסיסי יכולים לשמש, למשל, הן למטרות "נעלות" כגון רפואה גרעינית והן ליצירת פצצת אטום.
המחקר הבסיסי מתבצע על ידי מדענים באוניברסיטאות מחקר ובמכוני מחקר ומתועד במאמרים מדעיים, כך שתובנות ומסקנות ישמשו בעתיד חוקרים אחרים, יהוו נקודות-מוצא למחקרים נוספים, יאששו או יפריכו השערות מדעיות, יזניקו רעיונות יישומיים וכדומה.
המחקר המדעי הבסיסי דורש תקציבים גדולים, לעיתים בסדרי גודל של מדינות ותאגידי ענק. עם זאת, מדובר בהשקעה בעייתית משום שאינה מבטיחה למשקיע דבר בטווח הזמן הקרוב, פרט למימון מדענים המבצעים פעילות שרובה הגדול מיותר מנקודת מבט תועלתנית. עם זאת, בטווחי זמן ארוכים יכול המחקר הבסיסי להניב תוצאות שלא שוערו כלל על ידי המממנים. כמו כן, אף שפעמים רבות רק אחוז זעיר מהניסויים מציג לבסוף תועלת ממשית, תועלת זו יכולה להתברר כפורצת דרך בטווח זמן כלשהו ולפיכך בעלת ערך שקשה למדוד אותו במונחי עלות-תועלת רגילים.
המימון העיקרי למענקי מחקר בסיסי בישראל, כשני-שלישים מסך מענקי הקרנות למחקר בסיסי, מגיע מהקרן הלאומית למדע (ISF) המממנת כ-1,500 מדענים ישראלים מדי שנה, בהיקף שנתי של למעלה מ-300 מיליון שקל. עיקר תמיכה זו ניתנת בצורה של מענקי מחקר אישיים.
קרב סינוויט

רקע

כוח דני בפיקודו של אובה רגנרסון, אחיהם של איבר חסר העצמות ושל האלפדן, הפליג בתעלת בריסטול עם 23 ספינות ונחת בחוף הצפוני של דבונשייר, בלוויית 1,200 לוחמים. הדנים נתקלו בכוח ההגנה האנגלו-סקסוני של המחוז, בפיקודו של אודה, רוזן דבון, אשר התבצרו במצודה המכונה "סינוויט".

מצור וקרב

סינוויט לא הייתה מבוצרת היטב, וכללה בעיקר סוללת עפר היקפית וגבוהה, אך כמות הלוחמים שבה הרתיעה את אובה ואנשיו, אשר העדיפו לצור על המצודה במקום לתקוף חזיתית, בתקווה שהמחסור במים יגרום לאנשיה להיכנע במהירות.
מן העבר השני, חששו אודה ואנשיו מאותו המצב בדיוק, ועל כן, פרצו מן המצודה ותקפו עם עלות השחר. הדנים המופתעים נסו אל ספינותיהם תוך שהם סופגים אבידות כבדות. בין 840 ההרוגים היה גם מנהיגם, אובה. בין השלל שנתפס היה גם נס העורב המקודש של הדנים, אשר נחשב על ידם כבעל כוחות פלאיים.

תוצאות הקרב

ככל הנראה, נועדה התקפת צבאו של אובה לסייע לגוט'רום כחלק מתנועת מלקחיים אשר נועדה לנתק את דרכי הנסיגה של אלפרד מלך וסקס, להביא ללכידתו או הריגתו ולכבוש את ממלכתו, בדומה לגורלם של מלכי מזרח אנגליה ונורת'מבריה וממלכותיהם. ייתכן גם שאובה היה אופורטוניסט שניסה לנצל את העובדה שהאנגלו-סקסונים היו עסוקים בלחימה מול גוט'רום כדי להגיע להשגים בחלק לא מוגן של הממלכה.
אף על פי שהוא מוזכר בכרוניקה האנגלו-סקסונית רק בקצרה חשוב הקרב מהסיבות הבאות: את הניצחון נחלו כוחות אנגלו-סקסוניים שלא הונהגו על ידי המלך אלפרד, אשר עמד באותו הזמן בראש ההתנגדות לפלישה הוויקינגית, בתקופה אותה מציינת הכרוניקה כ"כולם שועבדו מלבד אלפרד".
בנוסף, הצלחתם של אודה ואנשי המחוז שלו מתבטאת לא רק בהריגתו של אובה, אלא גם בלכידתו של נס העורב (Hrefn), לו הייתה חשיבות דתית ומורלית עבור הדנים. לכידת הנס מצוינת בכרוניקה, המקום היחיד בו נזכרת תפיסה של פריט מסוג זה בכל הקרבות המרובים אשר נערכו כנגד הדנים.
ברט ריינולדס

תחילת דרכו

ריינולדס נולד במישיגן שבארצות הברית למשפחה נוצרית ממוצא בריטי, גרמני, והולנדי. החל את דרכו בקולנוע כבר בשנות ה-60 אך לא זכה להצלחה יתרה, והופיע בעיקר בסרטי פעולה שלא הביאו לו פרסום. ב- 1972 לאחר שכיכב בסרטו המצליח של ג'ון בורמן "גברים במלכודת", הפך בין לילה לכוכב פופולרי. בשנות ה-70 הופיע בשורה ארוכה של סרטי פעולה מצליחים, והרבה לגלם גבר קשוח בעל חוש הומור, כשוטר מתבודד או נוכל מקסים. בין סרטיו באותה העת היו: "המפקח מקסלקי" (1973) (White Lightning), "משחק מכור" (1974) (The Longest Yard) (בשנת 2005 יצאה גרסה חדשה לסרט בכיכובו של אדם סנדלר וריינודלס הופיע בתפקיד משנה), "הפרחח ובת השריף" (1977) (Smokey and the Bandit), "הוּפר" (1978) (Hooper), "להתחיל מחדש" (1979) (Starting Over), "מרוץ מחוף לחוף" (1981) (The Cannonball Run), "בית הזונות הקטן והטוב בטקסס" (1982) (The Best Little Whorehouse in Texas). סרטים אלו ואחרים הפכו אותו לאחד מכוכבי הקופה הגדולים בהוליווד, והוא אף ביים מספר סרטים, שעל הבולט בהם "שארקי" (1981) (Sharky's Machine) קיבל תגובות נלהבות ממבקרי הקולנוע.

שנות ה-80 של המאה ה-20 ואילך

ב-1984, בזמן צילומי הסרט "עיר לוהטת" בו כיכב לצד קלינט איסטווד, ספג ריינולדס מכה חזקה בפניו ולמשך זמן רב סבל מירידת משקל ומבעיות בריאות. ב-1987, כאשר ניסה לחזור לקולנוע, לא הצליח לשוב למעמדו, והחל להופיע בשורה של סרטי פעולה וקומדיות שלא זכו להצלחה גדולה.
את הצלחתו הגדולה בתחילת שנות ה-90 מצא ריינולדס דווקא בטלוויזיה, בסדרה הקומית "צללים בין ערביים", שזכתה לרייטינג גבוה ולשבחי המבקרים, אך לאחר חמש עונות ירדה מהמרקע.
את תפקידו המשמעותי בשנות ה-90 בקולנוע קיבל דווקא בסרט דל תקציב של הבמאי פול תומאס אנדרסון בשם "לילות בוגי" (1997). הסרט, שזכה להצלחה גדולה, שיקם את מעמדו של ריינולדס, והוא אף זכה למועמדות לפרס האוסקר כשחקן משנה, על תפקידו בסרט כמפיק סרטי פורנו (את האוסקר קטף בסופו של דבר רובין ויליאמס על תפקידו בסרט "סיפורו של ויל האנטינג").
בשנת 2005 שיחק בקומדיית האקשן "הדיוק'ס קורעים את האזרד", בכיכובם של ג'סיקה סימפסון ושון ויליאם סקוט.
ב-2012 השתתף ריינולדס בתפקיד עצמו בעונה השלישית של הסדרה המצוירת למבוגרים "ארצ'ר".
בקריירה של למעלה מארבעים שנה, הופיע ריינולדס ביותר ממאה וחמישים סרטי קולנוע וטלוויזיה, ואף על פי שלא נחשב לכוכב קופה גדול, הוא עדיין היה כוכב פופולרי בעיקר בארצות הברית, והופיע בתפקידי משנה ובתפקידים מגוונים בטלוויזיה.
שארל-ולנטן אלקאן

חייו

אלקאן נולד למשפחה יהודית בפריז. אביו היה הבעלים של בית ספר למוזיקה ברובע היהודי המארה בעיר וכל ששת ילדיו עסקו במוזיקה באופן מקצועי. שארל-ולרי אלקאן החל ללמוד נגינה על פסנתר ועוגב בקונסרבטוריון בפריז בגיל 6. מגיל 7 הופיע וזכה בפרסים. בגיל 14 פורסמה היצירה הראשונה שכתב. 
בגיל 25 צבר מעמד כווירטואוז בנגינה והלחנה וכמורה מפורסם למוזיקה. הוא קשר יחסי ידידות טובים עם מוזיקאים ועם אמנים בולטים בתקופתו, בהם אז'ן דלקרואה, פרנץ ליסט ופרדריק שופן. כמו כן התרועע בחוגים ספרותיים עם ויקטור הוגו ועם ז'ורז' סאנד. עם זאת, הוא פרש בהדרגה מבמת הקונצרטים לאחר 1848, וחי חיי פרישות בפריז במשך 30 שנה. בשנים אלה התמסר במיוחד להלחנה. ב-1873 חזר לבמה והופיע בקונצרטים מיצירותיו ומיצירות אביו. 
אלקאן השקיע בלימוד עברית וכן יוונית, וממכתב שכתב לחברו עולה שהוא תרגם את כל התנ"ך ואת הברית החדשה לצרפתית. התרגום לא שרד. 
באשר למותו נודעו מספר גרסאות. הידועה בהן הייתה כי הוא מת כשניסה להוריד כרך של ספר תלמוד ממדף גבוה וארון הספרים נפל עליו. עם זאת, במחקר של יו מק'דונלד הופרכה אגדה זו, על פי מכתב של השוערת בביתו, המספר כי נמצא מת במטבח. הגרסה המקובלת כיום לפי מכתב זה היא כי הוא נאחז במתלה מעילים כבד, אך זה נפל עליו.
אלקאן נשכח במידה רבה לאחר מותו, אך לאורך השנים, ובעיקר מאמצע המאה העשרים, יצירתו הולכת ונעשית מושמעת ומוכרת יותר, הודות לנגנים מובילים שהקליטו את יצירותיו והשמיעו אותן בקונצרטים.

יצירותיו

אלקאן ידוע בעיקר בכתיבת יצירות וירטואוזיות לפסנתר, המציבות דרישות מופלגות בתחום עצמאות האצבעות והצבת רף גבוה לתפקיד יד שמאל. יצירתו "משתה אזופ" נחשבת לאחת מיצירות הפסנתר הקשות ביותר ברפרטואר.

מבצעים מובילים

הפסנתרן היהודי-אמריקאי ריימונד לוונטל  היה הראשון שגאל את אלקאן מאלמוניותו ולקח על עצמו את הקלטת כל יצירותיו בין השנים 1970 - 1980.
עוד ביצעו מיצירותיו הפסנתרן פרוצ'יו בוזוני ואגון פטרי. בעקבותיו הלכו פסנתרנים נוספים, וכיום הביצועים נפוצים בתחרויות פסנתר, כולל בתחרות רובינשטיין בארץ .
הגישה הפיידוצנטרית בחינוך

הגישה הפיידוצנטרית היא תאוריה בחינוך, המשויכת לחינוך הפרוגרסיבי.

היסטוריה

ניצניה של התפיסה הפיידוצנטרית (מיוונית: παιδί - פיידי, ילד, κέντρον - צנטרום, מרכז) הופיעו בכתביהם של הוגי דעות באירופה במאה ה-18 ובמאה ה-19, אולם היא פותחה והשפיעה על מערכת הערכים החברתית עם התפתחותם של מדעי החברה ולימודי מדעי ההתנהגות לאחר מלחמת העולם הראשונה. 
במאה ה-20 התחולל שינוי בעולם המערבי, מגישה חינוכית דכאנית (לדעת הפרוגרסיבים), אשר שמה במרכז את המורה ואת ההורה - לגישה משתפת, אשר שמה במרכז את הילד ואת התלמיד. גישה זו נקראת הגישה הפיידוצנטרית, באשר חסידיה רואים בילד ובצרכיו את התבחין שעל פיו יש לכוון את תכנון לימודיו.

מאפייני הגישה

הגישה הפיידוצנטרית היא אחת מאבני היסוד של ההוראה היחידנית, אשר מכירה בקיומה של שונות באוכלוסייה, וכפועל יוצא מזה מכירה בעובדה כי תפקיד בית הספר להיענות לשונות הזו, תוך התאמת הסביבה הלימודית לצורכי הלומדים מצד אחד, ולדרישות מערכת החינוך מצד שני. 
תומכים קיצוניים של הגישה הפיידוצנטרית מבטלים כליל את חשיבותם של מוסדות חינוך, אולם מרבית תומכי הגישה הפיידוצנטרית מנסים לגשר בין צורכי הלומד לבין צורכי החברה. החינוך, על פי גישה זו, מתמקד בהסרת מכשולים וביצירת תנאים ואווירה בונה, שיאפשרו לילד להוציא לפועל את כישוריו ואת יכולתו האישית. על פי תפיסה זו, יש להשפיע על הילד באמצעות הסברים רציונליים, אשר מתחשבים בתפיסה המוגבלת של הילד, ובאמצעות משובים חיוביים מצד סביבתו הקרובה. יתרה מזאת, אין להשפיע על הילד על ידי כפיית דעתם של המבוגרים ולא על ידי תגובה אימפולסיבית לכישלונותיו (למשל: בצעקות, איומים ועונשים).
המחנכים והוגי הדעות ההומניסטים החדשים קראו תיגר על השלטון הסמכותי והמסורתי בבתי הספר, במשפחה ובדת. הוגי הדעות האלה שללו את הסמכותנות ודגלו בפיתוח הביטוי האינדיבידואלי של התלמיד. בין הוגי הדעות המרכזיים של התפיסה הפיידוצנטרית: ז'אן ז'אק רוסו, יאנוש קורצ'אק, אלכסנדר ס. ניל (מייסד בית הספר הפתוח סאמרהיל), וג'ון דיואי.
רוסו ראה את תקופת הילדות כתקופה העומדת בפני עצמה, ולא כתקופה שנועדה להכין את הילדים לחייהם הבוגרים. לדידו, תהליך הלמידה יתבצע דרך הסתכלות על הטבע ודרך ההתנסות בחיי היומיום על פי נטיותיו ורצונותיו של הילד. יאנוש קורצ'אק הדגיש את הכבוד והאהבה לילד - "אין הילד מי שיהיה גדול בעתיד, אלא מי שעכשיו הוא ישות בפני עצמה". בתפיסתו, תפקיד המחנך הוא לעודד את הילד לחנך את עצמו, לחזק אותו וליצור אצלו ביטחון.
אלכסנדר ניל גרס שאסור לטשטש את הייחודיות שבכל ילד ולכפות עליו צייתנות עיוורת. הוא שלל למידה מתוך משמעת ובאווירה של חוק וסדר, הסותרת את עיקרון החופש, ושאף לעצב ילדים פעילים, יוצרים, אוהבי חיים ולא חלקיקים נטולי חיים, בלתי יצרניים ומתופעלים. כמו כן, ניל שאף להתאים את בית הספר לילד, וליצור את התנאים הטובים ביותר להתפתחותו, לגדילתו ולהיענות לצרכיו האינדיבידואליים.
ג'ון דיואי, ממובילי החינוך הפרוגרסיבי, הסיט את הדגש מן החברה אל הילד היחיד. לדידו, חיי הילד הם ערך בפני עצמו, ולא אמצעי להכנת אדם מחונך לעתיד. החינוך הפרוגרסיבי לא מכיר במטרות קבועות, אלא במטרות שיש לעצב תוך כדי הוראה והתנסות, והעשייה מגרה את הלמידה - והלמידה דוחפת לעשייה, במסגרתה יש פתרון בעיות וחשיבה מתמשכת.
בילי זיין

ביוגרפיה

זיין נולד בשיקגו לטליה ולוויליאם ג'ורג' האב, שניהם שחקני קולנוע חובבים. שם המשפחה המלא של זיין הוא זיינקופולואוס, שמעיד על מוצאו היווני. לזיין אחות גדולה יותר בשם ליסה שעוסקת אף היא בתחום המשחק. את קריירת המשחק שלו החל זיין ב-1985 בקומדיית ההרפתקאות של רוברט זמקיס "בחזרה לעתיד" בהפקתו של סטיבן ספילברג. בסרט גילם דמות קטנה בשם מאטץ'.
ב-1989 שיחק זיין בחלק השני ב"טרילוגיית בחזרה לעתיד", "בחזרה לעתיד 2", בשונה מהסרט הראשון נתנה לזיין במה יותר גדולה לתפקידו כמאץ', בנוסף שיחק זיין לצד ניקול קידמן וסם ניל במותחן האימה "סיכון רטוב".
ב-1990 השתתף זיין בדרמת המלחמה "ממפיס בל", בסרט גילם זיין את לוטננט ואל קולווסקי, מפציץ B-17 מבצר מעופף על אדמת אירופה במהלך מלחמת העולם ה-2.
בתחילת ואמצע "שנות ה-90" הרבה זיין לשחק בתפקידים משניים בסרטים כגון: "אורלנדו","לאהוב ולהתבגר" ו"טומבסטון - עיר ללא חוק", כמו כן הופיע במספר פרקים בסדרת המתח "טווין פיקס".
תפקידו הראשי היחיד באותה תקופה היה בסרט הפעולה-הרפתקאות האוסטרלי "השד", בו גילם זיין את דמותו של קיט ווקר מסדרת סרטי הקומיקס המפורסמת "הפנטום".
פריצתו והצלחתו הגדולה ביותר של זיין בהוליווד הייתה בשנת 1997 כשנבחר על ידי ג'יימס קמרון לגלם את דמותו של קאלדון הוקלי, ארוסה העשיר והמבוסס של רוז דוויט בוקייטר (קייט וינסלט) בדרמת האסונות הרומנטית השנייה הכי הרווחית בהיסטוריה, זוכת 11 פרסי האוסקר "טיטניק".
בסרט מנהל הוקלי מאבק עיקש עם בחור צעיר בשם ג'ק דוסון (לאונרדו דיקפריו) על ליבה של ארוסתו.
על תפקידו קיבל זיין מועמדות לפרס הMTV בקטגוריית הנבל הטוב ביותר.
ב-1999 גילם זיין את דמותו של המצביא והמדינאי הרומאי מרקוס אנטוניוס בדרמה הביוגרפית מועמדת 4 פרסי האמי "קלאופטרה".
ב-2001 שיחק זיין בתפקיד ראשי בדרמה הקולנועית "המאמין" המבוססת על סיפורו האמיתי של דניאל בורוס, חייל יהודי לשעבר בחיל הנחתים האמריקני שמצטרף לתנועה נאו נאצית מקומית בארצות הברית.
ב-2005 שיחק זיין בסדרה מכושפות את דרק ד'מון, שד שוויתר על האלמוות שלו כדי להיות אנושי ומרגיש, ובשבועותיו האחרונים הוא לימד בבית הספר לקסמים.
ב-2006 השתתף זיין בפנטזיית האימה המבוססת על משחק וידאו "דם הערפדים" ובסרט המלחמה הטורקי "עיראק - עמק הזאבים", שגרר ביקורות נוקבות מצד ארגונים יהודיים בגרמניה בטענה שמדובר בסרט אנטישמי. הסרט גורס כי התערבותה של ארצות-הברית בעיראק הונעה ממזימה של יהודים אמריקניים לקצור איברים מחללי המלחמה.

חיים אישיים

זיין נישא לשחקנית ליסה קולינס ב-1989, אולם הזוג התגרש ב-1995.
לאחר מכן התארס זיין עם השחקנית הצ'יליאנית לאונור וארלה אותה פגש על סט הסרט "קלאופטרה" ב-1999.
באחרונה קיים זיין מערכת יחסים מתוקשרת עם שחקנית הקולנוע והדוגמנית קלי ברוק, אותה הכיר על סט הסרט "הישרדות משולשת" ב-2006. לאחר מערכת יחסים סבוכה סיים הזוג את היחסים סופית לקראת סוף שנת 2008.
שומן חום

ביוכימיה

המיטוכונדריה שבתאים איקריוטיים מנצלת חומרים עתירי אנרגיה להפקת אנרגיה כימית בצורת ATP. המיטוכונדריה עושה זאת באמצעות כוח פרוטומניע הגורם למעבר ספונטני של פרוטונים דרך ה-ATP סינתאז וליצירה של ATP. בבעלי חיים בעלי דם חם, חום הגוף נשמר באמצעות מעבר פרוטונים בכיוון הגרדיאנט הכימי תוך שחרור אנרגיה ללא יצירת ATP, תהליך היכול להתרחש באמצעות UCP1 ‏(Uncoupling protein 1) הנמצא בממברנה הפנימית של המיטוכונדריה, ומאפשר מעבר של פרוטונים אחרי שהללו נשאבו לתוך המיטוכונדריה מאמצעות שרשרת מעבר האלקטרונים. תהליך זה משתמש באנרגיה שנוצרה בתהליך הזרחון החמצוני ומשחרר אותה כאנרגיית חום.
כל תאיהם של בעלי דם חם מספקים אנרגיית חום במידה מסוימת, בעיקר כאשר טמפרטורת הגוף צונחת אל מתחת לטמפרטורה הרגילה. עם זאת, תאי השומן החום מתמחים בתהליך זה של ייצור אנרגיית חום. לכל תא כזה יש יותר אברוני מיטוכונדריה וכן יותר מחלבון ה-UCP1 בממברנה הפנימית של המיטוכודריה.

תפקיד

בינקות, השומן החום מהווה 5% ממסת הגוף וממוקם באזור החלק העליון של עמוד השדרה ובאזור הכתפיים. לשומן זה תפקיד חשוב לשמירה מהיפותרמיה של התינוק משום ששטח הפנים של התינוקות, ממנו הם מאבדים חום, הוא גדול יחסית לנפח הגוף שלהם ולכן מאבדים הרבה חום יחסית. כמו כן, לתינוקות יש כמות פחותה יותר של רקמות שריר, ולכן הרעד של מבוגרים לשמירה על חום גוף לא קיים אצלם.
קברנון סטימפסון

התנהגות

צעירי הקברנונים חיים באוקיינוס וניזונים מפלנקטון הצף בזרם. הם עצמם ניצודים בידי דגים טורפים כמו צניניתיים, Polydactylus sexfilis וברקודה ענקית. בבגרותם פיותיהם משתנים והם נעשים אוכלי כל ובהמשך מפתחים תזונה מאכילת אצות שונות ומצורניות.
הקברנונים המתבגרים מתחילים לטפס על הצוקים הגבוהים של האיים ולשם כך משתמשים באגן שלהם ובפיותיהם הגדולות כדי להיאחז ולינוק את הסלעים בטיפוס איטי ומתמשך למעלה. חלקם לא מצליחים לעלות ונופלים חסרי כוחות אל מותם. אלה שעולים למעלה שוחים במעלה מפלי מים לעבר נהרות הוואי, שם הם חיים בסביבה שלווה יחסית מטורפים (למעט אנפות לילה) ומלאה באצות. הדגים "רועים" ערוגות אצות על המשטחים העליונים של סלעי הנהרות.
הנקבות מטילות ביצים המודבקות לסלעי הנהר והזכרים מפרים אותם. הצעירים בוקעים נשטפים מיד לאוקיינוס וחיים שם עד הבגרות.
אול ניפון איירווייז

תולדות החברה

החברה נוסדה ב-27 בדצמבר 1952 כחברת "ניפון הליקופטרס" (ביפנית: 日本ヘリコプター輸送). מקור קוד היאט"א שבו החברה משתמשת כיום (NH) הוא ב"ניפון הליקופטרס".
בשנת 1953 החברה החלה להפעיל טיסות נוסעים בקו אוסקה-טוקיו ובסופה של אותה שנה החלה להפעיל בקו זה גם טיסות מטען. במסגרת קו זה הוטס לראשונה, מאז סיומה של מלחמת העולם השנייה מטוס על ידי טייסים יפנים. בשנת 1999 הצטרפה החברה לברית סטאר אלייאנס. בספטמבר 2011 הייתה לחברת התעופה הראשונה בעולם שהחלה להפעיל את מטוס הבואינג 787.
האולפן הפתוח

מבנה התוכנית

התוכנית הושקה ב-29 ביולי 2018 כחלק מלוח שידורים חדש שהושק באותה עת, וכלל גם תוכניות נוספות ובהן ריקלין&סגל. התוכנית החליפה את התוכניות "לפני כולם" ו"הפטריוטים" ששודרו במשבצת שידור זו עד אותה עת.
בכל פאנל בתוכנית משתתפים כמה פובליציסטים ואנשים נוספים המציגים את דעותיהם באשר לאירועי היום השונים. כמו כן לצופים ניתנת אפשרות לשאול שאלות בדפי הפייסבוק של ערוץ 20 וחדשות 0404, שם גם משודרת התוכנית. עם זאת, בימי המישי התוכנית לא משודרת בדפי הפייסבוק של חדשות 0404, משום שבועז גולן לא מגיש אותה. 
ב-13 בנובמבר 2018 פתחה הרשות השנייה בהליך הפרה נגד ערוץ 20 בעקבות ריאיון מפרגן שקיים גולן עם מצית בית הספר הדו לשוני בירושלים, יצחק גבאי. עוד לפני שהתעוררה ביקורת עזה על התוכנית, פורסמה באותה התוכנית הבהרה כי התנהלותו ומעשיו של גבאי אינם מקובלים. לאחר מכן פרסם הערוץ גם הודעת הבהרה.
נעמי פיינברון-דותן

חייה

נעמי פיינברון נולדה במוסקבה ובעקבות מהפכת 1917 עזבה את ברית המועצות והיגרה לרומניה. היא למדה בוטניקה באוניברסיטת קלוז', ובתום לימודיה, בשנת 1924, עלתה לארץ ישראל ולימדה בתל עדשים. בשנת 1926 הייתה פיינברון בין ראשוני המחלקה לבוטניקה באוניברסיטה העברית בירושלים, לצד אוטו ורבורג, אלכסנדר איג ומיכאל זהרי. באותם ימים, המחלקה הייתה מצורפת לתחנת המחקר החקלאית של ההסתדרות הציונית ושכנה בתל אביב, בחצר הגימנסיה העברית "הרצליה". ב-1928 עברה המחלקה להר הצופים ופיינברון העתיקה את מגוריה לירושלים.
משלחות המחקר בהן השתתפה היו הראשונות לחקור את הצמחייה ברחבי המזרח התיכון (ארץ ישראל, ירדן, סוריה, לבנון, מצרים ועיראק). משלחות אלו הניחו את היסוד למחקר הפיטוגאוגרפי של ארץ ישראל ושל המזרח התיכון. יחד עם איג וזהרי הייתה שותפה לפרסום מגדיר הצמחים הראשון בישראל ולקביעת שמם העברי של רבים מצמחי ארץ ישראל. החיבור המדעי הראשון שלה עסק בסוג זמזומית. אחר כך המשיכה לחקור את בני משפחת השושניים הגדלים במזרח התיכון. למאמריה הרבים תרומה למחקר הציטולוגי של צמחי ארץ ישראל.
נעמי פיינברון-דותן לימדה במשך 40 שנה בוטניקה וציטולוגיה באוניברסיטה העברית והעמידה אחריה דורות של חוקרים. בשנת 1960 מונתה לפרופסור חבר באוניברסיטה העברית. פיינבורן הייתה אחת מארבע נשים היחידות שקיבלו את התואר פרופסור חבר, יחד עם טשרנה רייס אלישבע גולדשמידט וחנה רוזן. באותן ימים לא הייתה אישה שהוענק לה תואר פרופסור מן המניין. 
היא פרשה ממחקר בשנת 1968 והמשיכה לפרסם את ממצאיה ולעדכן מהדורות קודמות. לאחר פרישתה עסקה, בין השאר, בכתיבת הכרך השלישי והכרך הרביעי של "Flora Palaestina" (פורסמו בשנים 1978, 1986). יחד עם אבינעם דנין חיברה נעמי פיינברון-דותן ב-1991 את "המגדיר לצמחי בר בארץ-ישראל" שמשמש בוטנאים וחובבי טבע רבים גם כיום.
בשנת 1991 הוענק לפיינברון-דותן פרס ישראל בתחום ידע ארץ ישראל. כמו כן, נקראים על שמה מספר צמחים: קדד פיינברון (בעבר Astragalus feinbruniae, כיום Astragalus aleppicus) ‏(1950), זמזומית פיינברון (Bellevalia feinbruniae) ‏(1970) הגדלה באפגניסטן וסתוונית הפסיפס (Colchicum feinbruniae) ‏(1992).
בשנת 1995 פיינברון-דותן הלכה לעולמה. היא הובאה לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
פיינברון-דותן מעולם לא נישאה. את שם המשפחה דותן הוסיפה לאחר שאחיה עברתו את שם משפחתם.