תל יקנעם

תֵּל יָקְנְעָם הוא תל גדול ואתר ארכאולוגי הנמצא בין העיר יקנעם עילית למושבה יקנעם של ימינו. בערבית ולאורך רוב ההיסטוריה המאוחרת של האתר התל נודע בשם הדומה לקמון או קיימון. מקור שם זה כנראה בעיוות של השם העברי. האתר משתרע על שטח של כ40 דונם וגובהו 60 מטרים. עם מספר הפסקות קצרות, תל יקנעם היה מיושב במשך 4,000 שנים מאז תקופת הברונזה הקדומה ועד ימי הסולטנות הממלוכית.
תל יקנעם ממוקם בסמוך לאחת מהדרכים החשובות ביותר בעת העתיקה אשר עברה בוואדי מילק וקישרה בין דרך הים (ויאה מריס) והדרך המובילה צפונה לעיר צור. נקודה זאת הקנתה ליקנעם העתיקה ערך אסטרטגי וכלכלי רב.
האזכור הראשון של יקנעם הוא "ענקנעם", ברשימת הערים אותן כבש תחותמס השלישי מלך מצרים העתיקה באזור ארץ ישראל של ימינו. לאחר מכן מוזכרת העיר בתנ"ך כעיר שהובסה על ידי בני ישראל בהנהגת יהושע בן נון. העיר יושבה על ידי בני שבט לוי. העיר מוזכרת פעמיים במקורות רומיים ושרידים של כנסייה ביזנטית נמצאים בראש התל. בתקופת הצלבנים שמה של העיר היה קיימונט ולמשך תקופה קצרה, העיר הייתה מרכזה של סניוריה קטנה. במאה ה13 לספירה נכבשה העיר על ידי הממלוכים. בראש התל קיים מבצר אשר נבנה על פי דעת חוקרים על ידי דאהר אל-עומר ששלט בגליל בימי ההתקופה העות'מאנית בארץ ישראל במאה ה-18.
תל יקנעם נחפר כחלק מפרויקט של חפירה אזורית יחד עם תל קשיש ותל קירי.

היסטוריה

עדויות עמומות מראות כי תל יקנעם יושב כנראה בתקופת הברונזה הקדומה (3300-2000 לפנה"ס) והתקיים בו ישוב בוודאות בתקופת הברונזה התיכונה (2000-1550 לפנה"ס), אשר שרידיו נמצאו בחלקו הצפוני של התל. ליישוב כנראה הייתה מערכת ביצורים. דבר המעיד על חיי התושבים בתקופה זו הוא בית שנמצא שעל פי החרסים שבו מתוארך למאות ה17-16 לפנה"ס. בבית, שלו מערכת חדרים וחצרות, נמצאו מתחת לרצפה קנקני קבורה בהם נקברו בעיקר ילדים. תגלית משמעותית נמצאה על קערה והיא תבליט עם שמו של פרעה אמנמחת השלישי אשר שלט במצרים במחצית הראשונה של המאה ה-19 לפנה"ס. האזכור הראשון של יקנעם הוא "ענקנעם", ברשימת הערים אותן כבש תחותמס השלישי מלך מצרים העתיקה באזור ארץ ישראל של ימינו (סביבות 1458 לפנה"ס).
היישוב הקדום ביותר במקום מתועד לתקופת הברונזה הקדומה, אולם מספר הממצאים הארכאולוגיים מהתקופה הזאת מועט. עם זאת עיקר הממצאים מגיע דווקא מתקופת הברונזה התיכונה, שלפי דעת מרבית החוקרים היוותה את נקודת המפנה של היישוב מבחינה כלכלית ואסטרטגית כאחד: לראשונה נחשפה מערכת ביצורים בעיר.
יקנעם מוזכרת בתנ"ך פעמיים בלבד. פעם ראשונה בהקשר של כיבושי יהושע בן נון (יקנעם הייתה אחת מ-31 ערי ממלכה שכבש יהושע ממלכי הכנעני במאה ה-13 לפנה"ס) כפי שכתוב: "...מֶלֶךְ יָקְנְעָם לַכַּרְמֶל אֶחָד" (ספר יהושע, י"ב, כ"ב) ובהקשר של התנחלות השבטים, שם נכללה העיר בתחומו של שבט זבולון והייתה במעמד של עיר לויים, כאמור: "...וּלְמִשְׁפְּחוֹת בְּנֵי מְרָרִי הֵלְוִיִּם הֵנּוֹתָרִים מֵאֵת מַטֵּה זְבוּלֻן, אֶת יָקְנְעָם וְאֶת מִגְרָשֶׁהָ..." (יהושע, כ"א, ל"ד).
יקנעם חרבה ככל הנראה בתקופת מסע הכיבושים השני של תגלת פלאסר השלישי מלך אשור בשנת 732 לפנה"ס, אך שוקמה ונושבה ברצף מהתקופה הפרסית ועד לתקופה הממלוכית.
בכתבי אוסביוס מוזכרת יקנעם כ"קמונה" ובתקופה הצלבנית נקרא המקום "קיימונט" ו"מונס-קיין". בתקופה הערבית המאוחרת היא נקראה "קיימון". במאה ה-18 בנה דאהר אל-עומר מבצר על ראש תל יקנעם, ששרידיו נראים עד היום.
החפירות באתר נערכו מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים בשנים 1977 - 1989, בניהולו של אמנון בן תור. ב-1993 חפרה במקום מרים אבישר מטעם רשות העתיקות.
עיקר הממצאים הארכאולוגיים מתל יקנעם שייכים לתקופת ממלכת ישראל ממנה נתגלו חומות העיר (חומה כפולה ייחודית), עם זאת נחשפו מספר ממצאים השייכים לתקופות מאוחרות יותר בתולדות היישוב כמו למשל: מערכת קברים חצובים מהתקופה הפרסית (בה היה יישוב עם מאפיינים פיניקיים), כלי חרס רבים מהתקופה הרומית והביזנטית, שרידי מגדל מהתקופה ההלניסטית וכנסייה צלבנית מהמאה ה-12.