ברייתא דתחומין

ברייתא דתחומין (הברייתא של התחומים) היא ברייתא הנזכרת במקורות חז"ל, המגדירה את גבולות ארץ ישראל לפי תחום עולי בבל, לעניין חיוב במצוות התלויות בארץ.
הברייתא נזכרת בתוספתא (שביעית ד,ה, דמאי א,ד), בתלמוד הירושלמי ובמדרש ספרי דברים. כמו כן, נוסח הברייתא במלואו נמצא כתוב בפסיפס כתובת רחוב שבעמק בית שאן, המתוארך לתקופת התלמוד, עם מספר תוספות.

מבנה הברייתא וזמנה

חלקה הראשון של הברייתא עוסק בתיאור גבולות הארץ המצומצמת, וחלקה השני עוסק בחיובן במצוות התלויות בארץ של עיירות יהודיות בארבעה תחומים בארץ שבהם התגוררה באותה עת אוכלוסייה נכרית. לפי ההלכה שנקבעה, עיירות יהודיות הכלולות בתחום עולי בבל חייבות כברירת מחדל בקיום מצוות אלה ("אסורות" כלשון הברייתא), אלא אם נפטרו במפורש מקיום המצוות ("מותרות" כלשון הברייתא). זאת, בעוד שעיירות יהודיות שנמצאות מחוץ לתחום עולי בבל פטורות כברירת מחדל מקיום המצוות, אלא אם חויבו בכך במפורש.
באופן פרטני, מונה הברייתא ארבע ערים בארץ שנפטרו ממצוות התלויות בארץ בידי רבי יהודה הנשיא עצמו, בשל האוכלוסייה הנוכרית הגדולה שהתקיימה בהן באותה עת: "רבי התיר בית שאן רבי התיר קיסרין רבי התיר בית גוברין רבי התיר כפר צמח". בתיאור תחום קיסריה נזכרת גם העיירה כפר סבא.
ההצעות לתארוך הברייתא נעות בין התקופה החשמונאית לתקופת התנאים, ונראה לאור הפירוט הרב של הברייתא לגבי יישובים בגליל, כי החכמים שניסחו אותה ישבו בגליל.

תוכן הכתובת

(1) שלום, הפירות הללו אסורים בבית שאן בשביעית ובשאר שבוע מתאסרין דמ (א)י הקישואין

(2) והאבטיחין והמלפפונות ואסטפליני והמינתח הנאגדת בפני עצמה ופול המצרי הנאגד

(3) בשיפה והקפלוטות מן העצרת עד החנוכה והזירעונין והקצע והשמשמין והחרדל והאורז

(4) היבישין והאפונין הגמלונין הנימכרין במידה והשום ובצלין בני מדינה הנימכרין במידה

(5) והתמרין אפסיות והיין והשמן בשביעית שביעית שמשבוע דמ (א)י והפת חלה לעולם...
הכתובת ממשיכה במניין הפירות והירקות האסורים בשנת השמיטה בבית שאן, ובהמשכה מצוטטת במלואה ברייתא דתחומין,

תחום עולי בבל על פי הברייתא

גבול הארץ בכתובת מתואר בכיוון השעון, מצפון מערב עד דרום מערב. הפינה הצפון מערבית היא "כבריתה", המזוהה עם כברי או עם ח'רבת כבריסה שליד נהריה. לפי משנת מסכת שביעית, הפינה הצפון מערבית היא באכזיב הצפונית יותר, ולפי רבי ישמעאל הפינה היא ב"לבנן", המזוהה עם רכס ראש הנקרה הלבן, המהווה גם גבולה המנדטורי של הארץ.
מנקודה זו נמנים יישובים רבים בגליל העליון שלידם עבר הגבול, רובם נמצאים כיום בשטח דרום לבנון, ובהם "רמותא" (כיום רמיה), "יתיר" (כיום יעתר) ו"מרעשת" (כיום ברעשית). משם מגיע הגבול ל"נקבתא דעיון", המזוהה עם אפיק נחל עיון הסמוך למטולה, המהווה גם הוא גבולה המנדטורי של הארץ.
לאחר שהגבול מקיף את פניאס ומרגלות החרמון הוא נסוב מזרחה, אל עבר הגולן והבשן, עד קרבת העיר בוצרה שבחורן. משם נסוב הגבול דרומה, ומתואר בקווים כלליים בלבד עד מדרום לים המלח, משם ממשיך הגבול צפון מערבה, דרך חבל גרר, עד אשקלון ומבואות עזה.

ארבעת התחומים הייחודיים שבברייתא

בברייתא השלמה נכללים ארבעה תחומים ייחודיים, אשר עקב מגורי אוכלוסייה נכרית בהם, ניתנו ליהודים היושבים בהם היתרים או איסורים פרטניים לגבי קיום מצוות התלויות בארץ.
בתחום צור (הגליל העליון המערבי) נמנות עיירות יהודיות אסורות (כלומר שחויבו במצוות התלויות בארץ), ובהן "חנותה" (כיום ח' חניתה), "פי מצובה" (כיום ח' מצוב), "בצת" (כיום ח' באצה) ו"מזה" (כיום ח' מזי, מצפון לראש הנקרה).
בתחום סוסיתא (דרום הגולן) נמנות עיירות יהודיות אסורות, ובהן "כפר יחריב" (כיום ח' כפר חרב), "צמח" (כיום ח' סמח'), "חספיה" (כיום ח' ח'ספין), "נוב" (כיום ח' נאב), "עינוש" (כיום עין עואניש) ו"עיון" (כיום ח' עיון, מעל חמת גדר).
בתחום נווה (אזור העיר נווא שבבשן הסורי) נמנות עיירות יהודיות שהן "בספק", ובהן "זיזיון" (כיום העיירה הסורית זיזון) ו"גשמי" (כיום העיירה הסורית ג'אסם).
בתחום סבסטי (צפון השומרון) נמנות עיירות יהודיות מותרות (כלומר שנפטרו ממצוות התלויות בארץ, בשל מגורי השומרונים באזור), ובהן "פנטקמוותה" (כיום הכפר פנדקומיה), "שילתה" (כיום הכפר סילת א-ד'אהר), "ציר" (כיום הכפר ציר), "שפירין" (כיום ח' ספירין), "עננין" (כיום הכפר עאנין), "כפר כסדיה" (כיום ח' כשדה), "איקבין" (כיום הכפר עקאבה), "כפר יהודית" (כיום ח' יהודא), "יצת" (כיום הכפר יאציד, נזכרת גם בחרסי שומרון), "דותן" (כיום תל דות'אן), "מזחרו" (כיום ח' מחרון, ליד תל דותן) ו"בלעם עלייתה" (כיום ח' בלעמה, היא יבלעם המקראית).