google/wiki40b huggingface dataset:
נתן שרון

ביוגרפיה

שרון נולד בברסט ליטובסק שבפולין לאברהם ואסתר שטריקמן, אחותו של פנחס ספיר. בשנת 1934 עלה עם משפחתו לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. במקביל ללימודיו בבתי הספר "תל נורדאו" וגימנסיה בלפור, הצטרף בשנת 1941 לגדנ"ע ובסיום לימודיו בשנת 1943 התגייס לפלוגה ד' של הפלמ"ח. במסגרת שירותו היה ברמת הכובש ובמעוז חיים ולאחר מכן הוצב כאפסנאי במטה הפלוגה בקיבוץ בית השיטה.
בשנת 1945 החל בלימודי כימיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ובמהלך מלחמת העצמאות עסק, במעבדות מכון התקנים, בפיתוח דלק ללהביורים עבור חיל המדע. בשנת 1950 סיים את לימודיו, ובשנת 1953 הוסמך כדוקטור. כעבור שנה הצטרף לסגל המחלקה לביופיזיקה במכון ויצמן למדע, בה קודם לדרגת פרופסור בשנת 1968. בין השנים 1973–1990 היה שרון, לסירוגין, ראש המחלקה, ובמהלך שנים אלו כיהן תקופה כדיקן הפקולטה לביוכימיה ופיזיקה והיה פרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת אוקספורד ואוניברסיטת ברקלי.
שרון שימש גם עורך מדור "עולם המדע" בשידורי קול ישראל, עורך כתב העת "מדע" ועורך מדור מדע וטכנולוגיה בעיתון "הארץ". נמנה עם מערכת האנציקלופדיה "בריטניקה לנוער".
פעילותו של שרון זכתה להוקרה בקבלתו את פרס ישראל לחקר הביוכימיה (1994) ופרס ויצמן (1978). בשנת 1992 הוא נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
אחיו היה הפיזיקאי פרופ' שמואל שטריקמן.
רבקה כרמי

ביוגרפיה

כרמי נולדה וגדלה בזכרון יעקב, שירתה כקצינה בצה"ל (סרן) וכיהנה כמפקדת קורס קצינות של העתודה האקדמית. במלחמת יום הכיפורים השתתפה בהקמת היחידה לאיתור נעדרי צה"ל.
לאחר שחרורה משירות סדיר החלה בלימודי תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ובהמשך עברה ללימודי רפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה.
התמחתה ברפואת ילדים, פגים ותינוקות בבית החולים סורוקה בבאר שבע, והמשיכה בהתמחות בגנטיקה רפואית בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד בארצות הברית.
ניהלה את המכון הגנטי במרכז הרפואי-אוניברסיטאי סורוקה, שבמסגרתו הייתה מעורבת במחקרים רבים ובפרויקטים שונים למניעת מחלות תורשתיות בקרב האוכלוסייה הבדואית, לקחה חלק בהקמת יוזמות בתחום  הביוטכנולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ושימשה כממלאת מקום יו"ר המכון הלאומי לביוטכנולוגיה בנגב. בגיל 45 מונתה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת בן-גוריון, מילאה תפקידים שונים בבית הספר לרפואה, בהם סגנית דקאן לענייני סטודנטים. משנת 1995 היא מחזיקת הקתדרה על שם קרן קרייטמן לגנטיקה פדיאטרית. בשנים 2000–2005 שימשה כדקאנית הפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטה, ובמהלכן נבחרה לכהן כיושבת ראש איגוד דקאני בתי הספר לרפואה בישראל, האישה הראשונה שנבחרה לתפקיד זה בישראל (רק חמש שנים מאוחר יותר נבחרה אישה לתפקיד דומה בארצות הברית).
בדצמבר 2005 נבחרה לנשיאת אוניברסיטת בן-גוריון (לאחר פרישתו של הנשיא הקודם, פרופ' אבישי ברוורמן), ובכך הייתה לאישה הראשונה שנבחרה לעמוד בראש אוניברסיטת מחקר בישראל. במאי 2014 נבחרה לקדנציה שלישית בתפקיד. בשנים 2010–2012 כיהנה כיושבת ראש ועד ראשי האוניברסיטאות (ור"ה). ב-4 באפריל 2013 מינתה שרת המשפטים ציפי לבני את כרמי לכהן בוועדת ריבלין, בראשות המשנה לנשיא בית המשפט העליון בדימוס אליעזר ריבלין, שתפקידה לבחון החלת הסדר פיצוי מיוחד על עובדי הקריה למחקר גרעיני בדימונה שחלו בסרטן בעת חשיפתם לקרינה מייננת במהלך עבודתם. במאי 2014 מונתה לחברת הוועדה לבחינת תקציב הביטחון ("ועדת לוקר"), שהגישה המלצותיה ביולי 2015. פרופ' כרמי היא ממייסדי המועצה המדעית של בריטניה וישראל, ופעלה כיו"ר-משותפת שלה בשנים 2010–2017 לצד פרופ' ריימונד דווק.
פעלה לקידום מעמד הנשים בכלל, ובאקדמיה וברפואה בפרט. בשנת 2011 כיהנה כיו"ר הוועדה (צוות כרמי) לקידום וייצוג נשים במוסדות להשכלה גבוהה של המל"ג, ובשנת 2015 כראשת צוות המשימה של ההסתדרות הרפואית בישראל לבדיקת מעמד הנשים ברפואה.
סיימה את תפקידה כנשיאה בסוף 2018. והוחלפה בידי דניאל חיימוביץ.

מחקר

מחקריה של פרופ' כרמי התמקדו בעיקר באפיון הביטויים הקליניים והבסיס המולקולרי של מחלות גנטיות בקרב האוכלוסייה הערבית-הבדואית בנגב. לכרמי למעלה מ-150 פרסומים בגנטיקה רפואית. מחקרה כלל זיהוי של 12 גנים חדשים ותיאור של שתי תסמונות חדשות, אחת מהן אף קרויה על שמה - "תסמונת כרמי". פרסומה האקדמי הראשון (1977) תיאר הצטברות פחמן דו-חמצני בעריסות ילודים ומתקני ראש (hoods) לאספקת חמצן לתינוקות, בקשר אפשרי לתופעת המוות בעריסה. פרופ' כרמי הייתה מעורבת בפרויקטים שונים למניעת מחלות תורשתיות בקהילה הבדואית ובפרויקטים לקידום השכלת נשים בקרב אוכלוסייה זו.
פרטורבציה (אסטרונומיה)

פרטורבציה או בעברית "הפרעה", היא שינוי קטן הנעשה בבעיה פיזיקלית ידועה, כך שהוא קטן מספיק בשביל שנוכל לחשב את הפתרון באמצעות קירובים, כגון קירוב ליניארי או פיתוח בטור טיילור. למשל: רוצים לחשב את ההשפעה של שדה מגנטי חלש על חלקיק הנמצא בתנועה בשדה חשמלי. במקום לפתור את הכול אנליטית, אפשר לפתור אנליטית את הבעיה של שדה חשמלי בלבד (בעיה פשוטה יותר) ואז להוסיף לפתרון תיקונים בחזקות שמבטאות את עוצמת השדה המגנטי לעומת עוצמת השדה החשמלי (יש לשים לב שאלה הן חזקות של מספר הקטן מאוד מ-1, בשביל שהפיתוח יהיה תקף).
באסטרונומיה, פרטורבציות הן השפעות של השמש וכוכבי הלכת ושל כוכבים, פלנטות אחרות וגופים שונים בעלי מסה בחלל על גופים אחרים. השפעות אלו גורמות לסטיות מחזוריות רבות ומגוונות במסלולם של גופים בחלל, חלקן גדולות וחלקן זניחות.
שמואל הורביץ

שמואל הורביץ (כ"ח באלול תרס"א, 12 בספטמבר 1901 – מאי 1999) היה אגרונום ישראלי, פרופסור לחקלאות, חתן פרס ישראל. עבודתו התפרשה על פני תחומים רבים;העיקריים שבהם היו איקלום צמחים לתנאי החקלאות בארץ ישראל ובהם: בוטנים ומיני דגנים וקטניות למספוא ולמרעה והקישור בין המחקר המדעי והיישום שלו בשדה.

ביוגרפיה

נולד בעיירה מלטי במחוז וילנה שבליטא. בסיום לימודיו התיכוניים במינסק עבר הורביץ לבית הספר הטכני העליון במוסקבה. בביתו הושכר חדר למשורר שאול טשרניחובסקי, עמו שוחח רבות. בשנת 1917 נרצחה אחותו בידי כנופיית אנטישמים באוקראינה. כשנתיים מאוחר יותר, בשנת 1919, שמע הורביץ את יוסף טרומפלדור מטיף לעלייה לארץ ישראל, דבר שהצית את הציונות בו. בשנת 1924 נאסר בגין פעילותו בהסתדרות הנוער הציונית ולאחר חודשי מאסר ספורים, בשנת 1925, עלה לארץ ישראל. עד 1926 היה חבר קיבוץ גשר. לאחר מכן יצא הורביץ ללימודים אקדמיים בגרמניה ולמד בבית הספר הגבוה לחקלאות בברלין.
בשנים 1933–1954 עבד הורביץ בתחנה לחקר החקלאות ברחובות. היה בין מקימי התחנה לחקר החקלאות בשנת 1940. בשנת 1953 מונה לפרופסור באוניברסיטה העברית. תחום התמחותו התמקד בפלחה ובגידולי שדה. בשנת 1964 הוא מונה לדיקן הפקולטה לחקלאות. בין השנים 1960 ו-1971, היה חבר במועצה להשכלה גבוהה. מאוחר יותר, הוצע לו לשמש כשגריר ישראל בפיליפינים, אך הוא סירב להצעה.
ב-1957 זכה בפרס ישראל על עבודתו ועל ספרו "תורת השדה", שנחשב במשך שנים רבות כספר מוביל בחקלאות בישראל ושילב בין התאוריה המדעית ובין העבודה המעשית.
ב-1969 זכה בפרס רופין על ספרו "החקלאות במזרח הערבי".
חיים פזנר

ביוגרפיה

פזנר נולד בקובאל, עיירה במחוז קויאוויה-פומרניה שבפולין. בצעירותו היה פזנר פעיל בתנועת החלוץ בוולוצלאווק וגם שימש כסגן מנהל בבית ספר התיכון העברי בעיר. בשנים 1920–1922 היה מנהל ועדת הסעד לפליטים פולנים בדנציג. בשנת 1921 נבחר לנציג בקונגרס הציוני העולמי ה-12 והיה לנציג בארגונים ציוניים נוספים. בשנים 1931–1937 היה ראש תנועת הפועלים הציונית בדנציג.
בין השנים 1934–1938, שימש פנזר כמנהל הסניף המשרד הארצישראלי בדנציג, אך תפקידו הגיעו לסיום כשאולץ לעזוב את העיר.

בתקופת השואה

פזנר היה מנהל שותף של המשרד הארצישראלי בז'נבה. מעת פלישת גרמניה לצרפת במאי 1940 ניסה פזנר לחלץ יהודים מצרפת הכבושה ולהעבירם אל מעבר לגבול, לשווייץ. בשנים 1942 ו-1943 שלח פזנר ליהודים שחיו בגטאות בפולין דרכונים עם ויזות מזויפות. על סמך הדרכונים האלה התאפשרה יציאתם של יהודים אלה מהגטאות ומעברם למדינות שבתקופה זו עדיין לא נכבשו בידי הנאצים באירופה. 
בסוף יולי 1942 שמע פזנר על תוכניות ההשמדה של הנאצים מפי הכלכלן היהודי-גרמני אדגר זאלין, שהתגורר בשווייץ. זאלין קיבל את המידע מארתור זומר, כלכלן שישב במטה הצבא הגרמני בברלין וקרא את הפרוטוקולים של ועידת ואנזה. פזנר העביר את הידיעה לאישים יהודים ולא-יהודים, בהם נציג דיפלומטי בריטי בז'נבה, על מנת שאלה יעבירו אותה לידיעת אמצעי תקשורת וגורמים מדיניים ברחבי העולם, כדי שאלה יתערבו במהלך השמדתם של היהודים. 
מאוחר יותר במהלך המלחמה טיפל פזנר בחילופים בין גרמנים טמפלרים שהיו בארץ ישראל ליהודים הולנדים שנכלאו בבוכנוולד. כמו כן התכתב עם פעילים ציוניים בהונגריה כמשה קראוס וכן פנה לשליטי הונגריה בהעבירו להם ידיעות על השמדת היהודים, ידיעות שסייעו להם לגבש החלטה לעצור את הוצאת רכבות הגירוש של היהודים מהונגריה למחנות מוות ובהם אושוויץ.
לאחר המלחמה סייע פזנר לארגון "הבריחה" ולרכש הנשק עבור כוח המגן העברי והצבא שבדרך של היישוב לקראת מלחמת העצמאות.

בישראל

ב-1953 עלה חיים פזנר עם משפחתו לישראל ומילא תפקידים בכירים במשרד האוצר וכנציג משרד החוץ בדרום אמריקה ובשוודיה. מ-1966 היה חבר הנהלת יד ושם וסגן יושב ראש ההנהלה.
פזנר נישא לרלה (רגינה) לבית ארלנגר, נכדתו של אברהם ארלנגר. בנם הוא אבי פזנר.

הנצחה

על שמו של פזנר קרוי רחוב בירושלים.
אודו, מלך צרפת

חייו

אודו רוזן פריז היה בנו של רובר החזק רוזן אנז'ו. ב-885 כבשו הנורמנים את העיר רואן שבנורמנדיה והתקדמו לעבר פריז דרך הנהר סן בכוח בן 700 ספינות שבהן 30,000 איש.
הרוזן אודו, שהיה מושל פריז, ארגן את ההגנה על העיר בעזרת הבישוף גוזלן. הנורמנים צרו על פריז במשך 13 חודשים. אנשי פריז ניסו מדי פעם לתקוף את הפולשים ולהסיר את המצור מעל העיר. לבסוף, המלך שארל השלישי "השמן", במקום לבוא לעזרת העיר, שילם לנורמנים 700 כיכרות כסף תמורת הסכמתם לסגת, ואיפשר להם לשוט דרומה, להגיע לבורגונדיה ולבזוז אותה. הדבר גרם להדחת המלך שארל השלישי בנובמבר 887. בפברואר 888 הוכתר אודו רוזן פריז למלך פרנקיה המערבית בעיר קומפיין שמצפון לפריז.
המלך אודו תקף את הנורמנים ונחל ניצחונות עליהם, אך נתקל בהתנגדותם של אצילים רבי עוצמה שתמכו בתביעתו של שארל, בנו של לואי השני מלך פרנקיה המערבית, לכתר הממלכה. אודו ניסה לזכות בתמיכתו של ארנולף מקרינתיה, מלך פרנקיה המזרחית, אך ב-894 הכריז ארנולף על תמיכתו בשארל. לאחר מאבק שנמשך שלוש שנים נאלץ המלך אודו לבוא בדין ודברים עם שארל, ולמסור לו חבל ארץ מצפון לנהר סן. המלך אודו נפטר ב-1 בינואר 898, ושארל הוכתר למלך פרנקיה המערבית, ומלך בשם שארל השלישי, המכונה "התם".
טירת הילסבורו

היסטוריה

המבנה, על אף שמו, אינו טירה, ולמעשה הוא בית אחוזה הבנוי בסגנון ג'ורג'יאני. המבנה נבנה במאה ה-18 עבור המרקיז מדנשייר, והיה בבעלות המשפחה עד שנת 1922 עת המרקיז השישי מדנשייר מכר את המבנה לממשלה הבריטית. הבית נרכש על מנת למנוע מחלוקת פוליטית, מאחר שעל פי חוק ממשלת אירלנד, 1920 נוצרה מדינה בשם צפון אירלנד והופרד הממשל בין צפון אירלנד ודרום אירלנד. לאחר החלוקה משל הלורד הסגן של אירלנד על כל אירלנד, אולם בעקבות החוזה האנגלי אירי משנת 1921 ניתנה עצמאות לאירלנד הדרומית והיא הפכה למדינת אירלנד בוטלה משרת הלורד סגן, ולא היה למעשה נציג לכתר הבריטי בצפון אירלנד, וכן לא היה לו מקום מגורים רשמי (מקום המגורים של הלורד הסגן היה משכן המשנה למלך בדבלין. טירת הילסבורו, המצויה בסמוך לבירת צפון אירלנד - בלפסט הייתה מקום מתאים למגורי נציג בית המלוכה. המושל הראשון של צפון אירלנד, ג'יימס אלברט אדוורד המילטון, הדוכס השלישי של אברקורן עבר להתגורר במבנה בשנת 1925.

מזכיר המדינה

בעקבות ההחלטה לשינוי שיטת הממשל בצפון אירלנד וביטול שלטון הרוב בצפון אירלנד בוטלה משרת המושל של צפון אירלנד וראש הממשלה של צפון אירלנד, ובמקומם נוצר תפקיד מזכיר המדינה של צפון אירלנד, ובעל תפקיד זה עבר להתגורר באחוזה.

מגורי בית משפחת המלוכה

בית המלוכה הבריטית נוהג, בביקוריהם בצפון אירלנד, להתגורר בטירת הילסבורו. המלכה אליזבת ובעלה הנסיך פיליפ התגוררו במבנה במהלך ביקורים במסגרת סיורי שנת היובל למלכותה של אליזבת בשנת 2002.

ההסכם האנגלי אירי

בטירה נחתם ההסכם האנגלי אירי בשנת 1985. ראש ממשלת אירלנד גארט פיצג'ראלד האמין שחתימה על ההסכם בטירה תעזור לפייס את היוניוניסטים (תומכי האיחוד) האירים, אולם דווקא החתימה על ההסכם באולם הכתר של הטירה הביאה להתנגדות רבה יותר להסכם מצד היוניוניסטים.

חדשנות בארמון

טירת הילסבורו היא בית המגורים המלכותי הבריטי הראשון בו התגוררו בגלוי זוג הומוסקסואלי - מזכיר המדינה של צפון אירלנד פיטר מנדלסון התגורר במבנה עם בן זוגו לחיים.
עז הבית

היסטוריה

עז הבית היא אחת מבעלי החיים המתורבתים העתיקים שגדלו במשקו של האדם. העז בויתה במזרח התיכון כ-10,000 שנים לפני זמננו. אלפי שנים היה שימוש בחלב עזים, בבשרו, בשערו ובעורו, ובמאה האחרונה אף היו העִזים לחיית מחמד. השימוש בעור העז היה לצורך אחסון נוזלים, כמו מים לקראת מסעות. כמו כן היה שימוש בעור לצורך כתיבה.
גידולם בימי קדם היה בעדרים; נערים נהגו להוביל אותם לשטחי המרעה, בעיקר באזורים לא מיושבים כמו בהרים.
ל"שעיר", שהוא תיש צעיר, היה בעבר תפקיד טקסי ייחודי ביהדות – שעיר לעזאזל, כפי שמתואר במשנה, במסכת יומא.

ייצור חלב

דירי עזים כוללים בדרך כלל עשרות עזים, בהתאם לכושר עבודתו של המגַדל. גם עבודת החליבה אינה מאפשרת החזקת עדרים גדולים יותר. חליבה מכנית קיימת גם בדירים של עז הבית.
תנובת חלב העזים משתנה לפי הזן, הגיל, האיכות והמזון הניתן לעזים. התנובה השנתית, שאורכה 305 יום, נעה בין 660 עד 1,500 ליטר. תנובת טובה ליום היא 5 ליטרים. לחלב עזים יש תכונות ייחודיות העושות אותו נוח לעיכול עבור בני אדם הסובלים מקשיים בעיכול חלב פרה. לחלב עזים שימוש חשוב בייצור גבינות מיוחדות. משקים שהתמחו בכך מגדלים עדרים בדירים גדולים שלידם מכוני חליבה ומחלבה. כן, קיימות מחלבות אזוריות הקולטות חלב עזים מבעליהם, בכמויות קטנות.
בשנת 2007 נאמד הביקוש לחלב עזים בישראל ב-7.8 מיליון ליטר בשנת 2008 נחנך מכון חליבה הגדול בישראל לחלב עזים במחלבת סוסיא.
מערכות מיחשוב הקיימות כיום בדירים מסייעות להגדרת המועד המתאים ביותר לארוחה, לחליבה וגם לכניסה להריון. זאת, כדי לקבל את התפוקה הטובה ביותר של החלב. דיר מודרני נבנה כך שיתאים לכניסה מסודרת ויציאה מהירה של העזים. בעת כניסת העזים קוראת מערכת המחשבים תגים חכמים המאפשרים שליטה וניהול על עדר העזים.

בתלמוד

במסכת בבא קמא מובאת ברייתא האומרת:
"אין מגדלין בהמה דקה בארץ ישראל, אבל מגדלין בחורשין של ארץ ישראל, בסוריא - אפילו בישוב, ואין צריך לומר בחוצה לארץ"
— תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ע"ט, עמוד ב'
רש"י מסביר מדוע הוטל איסור זה: "משום ישוב ארץ ישראל, שמבעיר את השדות, וכל שדות ארץ ישראל סתמן דישראל", ומוסיף: "ובחוצה לארץ מותר לגדל, דלא חיישינן ליישוב, ואם יפסידו שדות אחרים - ישלמנה". בהמשך הגמרא מופיע מעשה במי שלא הקפיד על איסור זה: 
מעשה בחסיד אחד שהיה גונח מלבו, ושאלו לרופאים, ואמרו: אין לו תקנה עד שינק חלב רותח משחרית לשחרית. והביאו לו עז וקשרו לו בכרעי המטה, והיה יונק ממנה משחרית לשחרית. לימים נכנסו חביריו לבקרו, כיון שראו אותה העז קשורה בכרעי המטה חזרו לאחוריהם ואמרו: לסטים מזויין בביתו של זה, ואנו נכנסין אצלו? ישבו ובדקו ולא מצאו בו אלא אותו עון של אותה העז. ואף הוא בשעת מיתתו אמר: יודע אני שאין בי עון אלא עון אותה העז, שעברתי על דברי חברי.
— תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף פ', עמוד א'
העז מכונה בסיפור זה "לסטים מזוין", ורש"י מסביר: "רועה בשדות אחרים וגוזל את הרבים".
ארתפנוס

ארתפּנוּס (גם ארטפּנוּס; ביוונית: Ἀρτάπανος, Artapanus) היה היסטוריון, כנראה יהודי, שחי באלכסנדריה שבמצרים במאה ה-3 או ה-2 לפנה"ס.
כתביו אבדו, אך ציטוטים מספרו "על היהודים" שרדו אצל שני היסטוריונים מאוחרים יותר, מאבות הכנסייה: 
קטע קצר אצל קלמנס מאלכסנדריה (בערך 215-150 לספירה) בספרו "Stromata" ושלושה קטעים אצל אוסביוס מקיסריה (339-265 לספירה) בספרו "הכנה לבשורה", שהשלישי מביניהם מפורט הרבה יותר מהאחרים.
אוסביוס מצטט את ארתפנוס, שכתב אגדות על מוצא היהודים, על אברהם והגעתו למצרים. הוא כתב בהרחבה על משה, שגדל כנסיך מצרי, וזיהה אותו עם מוסאיוס מאתונה . על ידי זיהוי זה, ייחס ארתפנוס למשה אגדות רבות המשלבות מיתולוגיה מצרית ויוונית, ובהן שהיה מורו של אורפאוס ושהמציא את הפילוסופיה, את הספינות ואת המכונות להנחת אבנים ולשאיבת מים ועוד דברים רבים. כמו כן, הוא ארגן מחדש את החלוקה המנהלית והדתית של מצרים ומכיוון שהפך לפופולרי מאד בקרב ההמונים וקיבל מהכהנים המצריים כבוד של אל, נקרא בשם "הרמס", כי ידע לפרש את ההירוגליפים. המלך, שקינא בהצלחתו, שלח אותו למערכה הצבאית נגד האתיופים הפולשים. משה ניצח במלחמה וייסד עיר בשם "עיר-הרמס". עם הזמן האתיופים חיבבו אותו ולמדו ממנו (וכך גם הכהנים המצריים) את מנהג המילה.
דוברה (מזוביה)

תולדות היישוב

דוברה נזכר לראשונה במאה ה-16, עת היה שייך למשפחת אצולה. במאה ה-16 קיבל היישוב זכויות עיר, אשר ניטלו ממנו בהמשך.
באמצע המאה ה-17 נחרב היישוב כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית. באמצע המאה ה-19 נשללו מהיישוב זכויות העיר.

יהודי דוברה

יהודים ראשונים התיישבו בדוברה במחצית השנייה של המאה ה-19, ובאותן שנים הוקם ביישוב בית מדרש. בשנת 1921 נמנו בכפר 373 יהודים, כשליש מתושביו.
בין מלחמות העולם התקיימה בדוברה פעילות ציונית. בשנות השלושים סבלו יהודי הכפר מהחרם הפולני על עסקי יהודים, וכן ממעשי אלימות.
עם כיבוש היישוב בספטמבר 1939 בידי הגרמנים, הוטלו על יהודי הכפר גזירות שונות, והם נלקחו לעבודות כפייה. ב-15 בספטמבר 1942 גורשו כולם למחנה ההשמדה טרבלינקה.
שמחה בונם אוסוביצקי

הרב שמחה בונם אוסוביצקי (1824–1889) היה רב רוסי-חסידי, רבן של המושבות עקרון וזכרון יעקב.

ביוגרפיה

נולד בקייב שבאימפריה הרוסית בשנת 1824, והיה מחשובי החסידים בקייב. בניו הם יהושע אוסוביצקי, לימים מהבולטים בפקידי הברון רוטשילד בתקופת העלייה הראשונה; ובוריס אוסוביצקי, שהיה לימים יינן ביקב של ראשון לציון, והמייסד והמנצח הראשון של האורקסטרה של ראשון. בתו פרל נישאה לימים לפייבל כהנוב.
ב-13 במרץ 1881 נרצח הצאר אלכסנדר השני. בעקבות רצח זה החלו פרעות ביהודים בדרום-מערב רוסיה (כיום אוקראינה), שנודעו בשם "הסופות בנגב". ב-26 באפריל 1881 נערך פוגרום ביהודי קייב; עשרות נרצחו, ורכוש יהודי נבזז. הרב אוסוביצקי ומשפחתו ברחו לעיר הגבול ברודי (בגליציה), שהייתה בתחום האימפריה האוסטרו-הונגרית ובה התרכזו אלפי פליטים יהודים.
בראשית 1882 עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בשלב ראשון ביפו. אוסוביצקי שימש כ"סופר ומזכיר ראשון" של ועד חלוצי יסוד המעלה בעיר יפו, עם פתיחת שנת הלימודים ה'תרמ"ה שימש כמורה ליהדות בראשון לציון, אך כבר בנובמבר 1884 התקבל כרבה של עקרון ובהמשך כרבה של זכרון יעקב.
איתן מנצורי

ביוגרפיה

יליד 1975, ירושלים. בצבא שירת כלוחם.
בוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה במסלול בימוי, 2004. במהלך לימודיו הפיק בפועל סרט תיעודי צרפתי שצולם בארץ. כמו כן כתב וביים שני סרטים קצרים: "שוסטר" ו"חובו של בנג'י".

קריירה

לאחר סיום לימודיו פנה לעבוד כעוזר במאי ,כמנהל הפקה ומפיק בפועל בסרטי עלילה בישראל וכן בהפקות בינלאומיות. ב-2013 הקים את חברת ההפקות  'ספירו סרטים'. הפיק סרטי עלילה שזכו בהכרה בינלאומית ובפרסי אופיר ובהם: "פוקסטרוט" (2017, במאי: שמוליק מעוז), "הפורצת" (2016, במאית: הגר בן-אשר), "אבוללה" (2015, במאי: יוני גבע), "היורד למעלה" (2015, במאי: אלעד קידן, פסטיבל הקולנוע בקאן), "כנס העתידנים (סרט)" (2013, ארצות הברית, במאי: ארי פולמן, פסטיבל הקולנוע בקאן), "מנתק המים" (במאי: עידן הובל, 2013, פסטיבל הסרטים של ונציה).
בשנים 2015-16 זכה פעמיים כמפיק במקום הראשון בתחרות פרס קרן פיצ'ר ראשון לבוגרי סם שפיגל: עבור "היום שאחרי לכתי" (במאי ותסריטאי: נמרוד אלדר), ו"דארוין" (במאי ותסריטאי: אורן אדף).
בשנת 2019 הפיק את סרט הקולנוע נולדתי בירושלים ואני עדיין חי ביחד עם יהונתן דובק ורוני לוי.
זריקת אלה

זריקת אלה הוא ענף ספורט פאראלימפי מתחום האתלטיקה שבו המטרה לזרוק כמה שיותר רחוק אלה מעץ, הענף הוא אחד מארבעת ענפי הזריקה יחד עם הענפים: זריקת דיסקוס, הדיפת כדור ברזל ויידוי פטיש. הענף הוצג לראשונה גם לגברים וגם לנשים באולימפיאדת הנכים שנערכה ברומא בשנת 1960. הענף הורד מהמשחקים הפאראלימפיים רק לנשים באולימפיאדת הנכים בברצלונה שנערכה בשנת 1992, הענף הוחזר באולימפיאדת הנכים בלונדון שנערכה בשנת 2012.

חוקי הענף

כמו ענפי זריקה אחרים גם בענף הזה המטרה היא לזרוק כמה שיותר רחוק, אבל כשהתחרות משוחקת עם נכים בין רמות נכות שונות התוצאה מוחלפת בנקודות. האלה שוקלת לפחות 397 גרם, לרוב האלה מיוצרת מעץ על בסיס מתכת. לפני הזריקה על האתלטים להיכנס לתוך עיגול מסומן.
יניר קוזין

ביוגרפיה

את שירותו הצבאי עשה כמדריך נוער בחיל החינוך. את שירות המילואים הוא עושה ביחידת הכבאות של צה"ל.
קוזין הוא בעל תואר בוגר מהאוניברסיטה העברית, בחוגים ליחסים בין-לאומיים (יחב"ל) ותקשורת ועיתונאית.
בשנים 2008–2009 ערך קוזין את מדור המגזין בעיתון הסטודנטים של האוניברסיטה העברית פי האתון.
בין השנים 2009–2013 הגיש תוכניות שונות ברדיו ירושלים 101FM.
קוזין משמש ככתב בערוץ כנסת, ומסקר את התחום הפוליטי, המדיני והפרלמנטרי. הוא הגיש את הפינה "צרות של אחרים" בתוכנית "עולם פוליטי". 
בשנים 2015–2016 ערך את מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ הכנסת. החל משנת 2013 הוא מגיש את הפינה "קו חוץ" בתוכנית הרשת 'כנסת ברשת' בהגשת ירון אברהם. 
ב-27 ביולי 2017 מונה לכתב המדיני של מעריב.
ביולי 2019 מונה לכתב פוליטי בגלי צה"ל במקום מיכאל האוזר-טוב שנמנע מהתפקיד עקב ניגוד עניינים, מאחר שאביו של מיכאל צבי האוזר התמודד בבחירות לכנסת ה-22.
דובר אנגלית, רומנית ומעט קוריאנית.
נשוי לשמרית ואב לשי ואלון.
ולנטין יפימוביץ' שפירו

ביוגרפיה

נולד בעיר בתומי במשפחתו של איש צבא ששירת בחייל בקרת גבולות. סיים עשר כיתות שלאחריהם גויס לצבא האדום ב-1940 והתחיל ללמוד בבית הספר לטיסה של סטלינגרד. במסגרת השירות נודע לו כי אביו ששירת בגבול הבלטי של ברית המועצות נהרג עם תחילת הפלישה הגרמנית. במהלך לימודיו בבית הספר עבר אווקואציה איתו לקוסטאנאי באוגוסט 1942 אז גם נשלח לחזית.
בספטמבר 1942 התחיל את שירותו בלהקת מטוסי עליונות אווירית המעוטרת ה-9 של האוגדה האווירית  של טייסת עליונות אווירית מס' 268, בתוך ארמיית האוויר השמינית. בהמשך הועבר ללהקת מטוסי עליונות אווירית מס' 273 (בהמשך מספרו שונה ל-31) באותה האוגדה.
ב-194 האוגדה שלו הועברה תחת פיקודה של ארמיית האוויר השנייה ואחר כך ארמיית האוויר החמישית. חבר המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות משנת 1943.
לאחר שתי פציעות סיים את המלחמה בחזית האוקראינית השנייה בדרגת לייטננט בכיר לאחר 592 טיסות, ביניהם 455 לטיסות גילוי אויב, וב 48 קרבות אוויר הפיל 12 מטוסי לופטוואפה השונים תחילה על מטוס יאק-1 ובהמשך על יאק-9.
ב-1950 סיים אקדמיית כוחות אוויר ובהמשך פיקד על להקת מטוסים. משנת 1978 יצא לגמלאות וחי במחוז באלאשיחה. נפטר ב-25 בספטמבר 1996.
ב-15 במאי 1946 הוענק לו עיטור "גיבור ברית המועצות" על פעילותו במהלך המלחמה.
הדוכסות הגדולה של פרנקפורט

היסטוריה

פרנקפורט איבדה את מעמדה כעיר קיסרית חופשית בשנת 1806, עם פירוקה של האימפריה הרומית הקדושה. העיר הוענקה לארכיבישוף הקודם של מיינץ, קרל תיאודור אנטון מריה פון דלברג, והפכה לנסיכות פרנקפורט. בשנת 1810 נאלץ פון דלברג לוותר על נסיכות רגנסבורג לטובת ממלכת בוואריה, ובעקבות כך צירף את השטחים שהיו בחזקתו ליצירת הדוכסות הגדולה של פרנקפורט.
הדוכסות כללה את העיר פרנקפורט, נסיכות אשפנבורג, נסיכות נסאו-אורנז'-פולדה, רוזנות הנאו, ורוזנות וצלאר, ובירתה הייתה העיר אשפנבורג.
על אף שהדוכסות הייתה בשליטת פון דלברג, השטח למעשה נשלט על ידי נציבים צרפתים. על פי חוקת הדוכסות הגדולה, לאחר מותו של פון דלברג, המדינה תעבור לשליטת אז'ן דה בוארנה.
ב-26 באוקטובר 1813 לאחר תבוסתו של נפוליאון בקרב לייפציג, עברה הדוכסות לשליטת אז'ן דה בוארנה. בדצמבר 1813 פורקה הדוכסות הגדולה, לאחר שנכבשה על ידי כוחות בעלות הברית. בעוד העיר פרנקפורט חזרה להיות עיר חופשית, רוב שטחה של הדוכסות הגדולה סופח לממלכת בוואריה.
URL

URL (ראשי תיבות באנגלית: Uniform Resource Locator; בעברית: מַעַן מַשְׁאַבִּים אָחִיד), הוא רצף של תווים במבנה אחיד המשמש לייצוג המיקום של דפי אינטרנט וקבצים ברשת האינטרנט. באופן עממי ה־URL מכונה כתובת האתר, כתובת רשת או כתובת הדף. למעשה, URL הוא מקרה פרטי של URI, שהוא המונח הנכון, הכולל את כל הכתובות בהן נעשה שימוש, אך בשל סיבות היסטוריות, המונח URL נמצא בשימוש נרחב.

מבנה כתובת HTTP

רוב כתובות ה־URL בהן נעשה שימוש באינטרנט מיועדות לשימוש על ידי פרוטוקול HTTP ובנויות בצורה -
schema://[username[:password]@]server[:port]/path[?query][#anchor]
כאשר החלקים שבסוגריים מרובעים הם אופציונליים.
לדוגמה - 
https://he.wikipedia.org/wiki/URL
זהו ה-URL של ערך זה, ה-schema היא https, ה-server הוא שרת ויקיפדיה העברית - he.wikipedia.org, וה-path הוא הנתיב של מסמך זה בשרת - wiki/URL
http://anonymous@he.wikipedia.org:443/wiki/URL
זוהי למעשה הכתובת לאותו משאב (דף), בתוספת הזדהות כ־anonymous, וציון פתחת (port) ברירת המחדל - 443.
 http://he.wikipedia.org/w/index.php?title=URL&action=submit
זהו ה־URL של דף העריכה של ערך זה, ה־path השתנה ל־w/index.php שהוא הדף המאפשר עריכה של עמודים בוויקיפדיה, וכמו כן נוספה שאילתה - query בת שני פרמטרים, כותרת הערך אותו יש לערוך - title=URL, וכן הפעולה אותה יש לבצע - action=submit.

URI

שימוש דומה לזה של URL קיים במבנה של URI,‏ Uniform Resource Identifier. במקרה זה, מדובר בביטוי המזהה נתיב למקור מידע (Resource) באופן חד חד ערכי. ה-URI מהווה בפועל הרחבה של URL, כך שניתן לזהות כל מקור מידע בעזרתו ולא רק דפי אינטרנט.