google/wiki40b huggingface dataset:
בירקיר סאוורסון

קריירת מועדונים

סאוורסון החל את הקריירה המקצוענית שלו במדי קבוצת ואלור רייקיאוויק ב-2003. לאחר חמש שנים בקבוצה, בהן זכה במספר תארים, עבר סאוורסון לקבוצת בראן מנורווגיה. לאחר שש עונות בבראן, חתם בדצמבר 2014, בקבוצת האמרבי. על אף שבמקור תופקד כמגן ימני, במהלך הקריירה הקבוצתית שלו סיגל לעצמו יכולות תפקוד גם כמגן שמאלי וגם כבלם.

קריירה בינלאומית

סאוורסון ערך את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת איסלנד ב-2007. הוא נמנה עם סגל נבחרתו לקראת טורניר הגמר של יורו 2016 בצרפת.
דפנה ערוד

קורות חייה

נולדה להורים הולנדים שעלו לארץ ישראל בשנת 1932. החלה לכתוב שירים בגיל שמונה.
סיימה את לימודיה באוניברסיטת תל אביב בגיל 19 והתגייסה לצה"ל, בו שירתה בנח"ל.
ערוד הייתה ממקימי "העין השלישית" – קבוצת אמנים אוונגארדית שפעלה בתל אביב מסוף שנות ה-60 עד אמצע שנות ה-70. חברי "העין השלישית" ערכו את המיצגים הראשונים בארץ, עסקו בעשיית סרטים, הקימו תערוכות משותפות, הוציאו לאור כתב-עת משלהם ופתחו את חנות הניו-אייג' הראשונה בארץ, בה מכרו חוברות אמנות מחו"ל, ספרים שעסקו ברוחניות ופריטים מעוצבים. החנות הפכה למקום מפגש, קיימו בה ערבי שירה והופעות שונות, ומשם גם יצאו חברי הקבוצה לתערוכות אמנות ביישובים ובקיבוצים ברחבי הארץ. דפנה חילקה את זמנה בין תל אביב לבנימינה. בבנימינה גרה בקומונת האמנים שמנתה כשבעה אמנים מתחומי יצירה שונים. הם פעלו יחד בסטודיו רב-תחומי והציגו בגלריות שונות בארץ.
ב-1979 עזבה סופית את בנימינה ונשארה בתל אביב. במקביל ערכה מסעות בחו"ל, ובין היתר התגוררה עם בן זוגה בבית ממונע, בו נסעו ברחבי אירופה. בשנים האחרונות היא עוסקת בציור, עיצוב אדריכלי ושירה.
ערוד הייתה בזוגית עם הצייר איקא ישראלי במשך שלוש שנים. לאחר מכן נישאה למהנדס האמריקאי סם ריבן.
נישאה פעמיים והתגרשה פעמיים. יש לה שני ילדים.
דפנה ערוד חיה ועובדת בתל אביב.

עיסוקים אחרים

במקביל לעיסוקה באמנות פלסטית כותבת ערוד שירים, שחלקם הולחנו ובוצעו בערב מיוחד שנערך לכבודה בתיאטרון הבימה, ובאירוע המוזיקלי "דרך נשים" שנערך במכבי מיוזיק פקטורי בתל אביב. בינואר 2006 הוצגה תוכנית מחווה לכבודה בערוץ 22. התוכנית חולקה לשני חלקים בשל אורכה. (כשעתיים).
קרחון קרייצר (ארץ הנסיכה אליזבת)

גילוי הקרחון

הקרחון התגלה בשנת 1952 על ידי ג'ון ה. רוסקו (John H. Roscoe) בהתבסס על תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה בין השנים 1947–1946.

מקור השם

רוסקו קרא לקרחון על שמו של סגן ויליאם ר. קרייצר (William R. Kreitzer) מצי ארצות הברית, שהיה מפגקד של אחד המטוסים ששימשו לצילום האזור במסגרת מבצע קפיצה לגובה.

לקריאה נוספת

• Christopher Jones, Fire and Ice, P 177
טבח דאמור

טבח דאמור (בערבית: مجزرة الدامور) הוא טבח שערכו אנשי אש"ף ב־20 בינואר 1976 בנוצרים מארונים תושבי העיירה דאמור שבלבנון השוכנת על הכביש הראשי מביירות לדרום לבנון. בטבח נרצחו בין 200 ל־600 נוצרים, רובם המוחלט לא חמושים.
טבח זה היה חלק מסדרת מעשי טבח שערכו הנוצרים והפלסטינים בלבנון זה בזה, החל בטבח שבוצע על ידי הנוצרים בשכונת קרנטינה בביירות, דרך טבח זה, הטבח הנגדי במחנה הפליטים תל א-זעתר, ולבסוף טבח סברה ושתילה.
לטבח זה הייתה השפעה רבה על התנהגות הנוצרים במלחמת האזרחים בלבנון. הטבח אירע לאחר שהנוצרים הסתכסכו עם סוריה (אותה הזמינו ללבנון), ולאחר טבח זה פנתה המנהיגות הנוצרית לכיוון ישראל, דבר שהביא בסופו של דבר למלחמת לבנון הראשונה.
לאחר הטבח התבסס אש"ף במקום עד מלחמת לבנון הראשונה.
קרחון ניוקאמר

גאוגרפיה

אורכו של הקרחון 37 קילומטרים. 
גובהו של הקרחון 661 מטרים מעל פני הים.
מוצאו של הקרחון בסמוך לפסגת אלן, והוא זורם לכיוון דרום מזרח בין רמות גרומשין והרכס המרכזי של רכס סנטינל, ובהמשך זורם מזרחה בין רמות גרומשין ורמות סוסטרה. 
הקרחון יוצא מרכס סנטינל צפונית לפסגת בראקן ודרומית למצוק פורוס.

מקור שמו

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. 
הקרחון נקרא על שם לויד אי. ניוקאמר  (Loyd E. Newcomer) מפקד בטייסת VX-6 של צי ארצות ברית, וטייס בטיסות צילום שבוצעו על ידי הטייסת באזור הקרחון ב-14 - 15 בדצמבר  1959.

לקריאה נוספת

• Damien Gildea, Mountaineering in Antarctica: complete guide: Travel guide
• James G. Bockheim, The Soils of Antarctica, P 172
• Zhigang Peng, Jacob I. Walter, Richard C. Aster, Andrew Nyblade, Douglas A. Wiens and Sridhar Anandakrishnan, Antarctic icequakes triggered by the 2010 Maule earthquake in Chile, P 2
קרוסל (מצעד צבאי)

קרוסל (בצרפתית: Carrousel) הוא כינויו של מצעד צבאי בו הדגימו פרשים או אבירים רכובים על סוסים את יכולותיהם לצלילי מוזיקה.
מצעדים אלה היו נפוצים בצרפת קודם למהפכה הצרפתית, כאשר המשמר המלכותי נהג לערוך מצעדים אלה שכללו 32 פרשים רכובים ותזמורת.

היסטוריה

מקורו של הנוהג לקיים מצעדים מעין אלה בשיטת אימונים שתורגלו על ידי פרשים. בהמשך הפכו האימונים למעין מופע, והאבירים או האצילים התלבשו בתלבושות ססגוניות, והציגו משל או אלגוריה היסטורית.
הקרוסל הראשון שנערך בצרפת התרחש בשנת 1605 באוטל דה בורגון (Hotel de Bourgogne).
מפגנים ידועים במיוחד התרחשו בשנת 1662 בארמון הטווילרי (באתר הקרוי כיום כיכר קרוסל על שם המפגן), וב-1664 בארמון ורסאי.
תסמונת הורנר

סימנים

סימנים הנמצאים אצל כל המטופלים בצד הפגוע של פניהם כוללים צנחת של העפעף העליון, צנחת הפוכה (עילוי) של העפעף התחתון, אישון מכווץ ושיהוי בהרחבתו. סימנים נפוצים נוספים בצד הפגוע הם מראה של עין שקועה (אנופתלמוס), הזעה מופחתת (אנהידרוזיס) ולחמית אדומה. גם מראה אדמדם כללי בצד הפנים הפגוע הוא סימן אופייני עקב התרחבות של כלי הדם השטחיים.
אצל ילדים התסמונות מתבטאת לעיתים בצבע עיניים שונה בין שתי העיניים (הטרוכרומיה). זה נובע מפגיעה בפיגמנטצית המיילין של האיריס המתרחשת בילדות.

מאפיינים

תסמונת זו נובעת מנגע מרכזי או היקפי למערכת העצבים הסימפתטית. תסמונת זו כוללת כיווץ של האישון (מיוזיס), יחד עם צניחת עפעף קלה (פטוזיס) ולעיתים גם חוסר הזעה באותו הצד (אנ-הידרוזיס). לרוב תהיה התסמונת חד צדדית, והאישון קטן בכ- 0.5 עד 1 מ"מ לעומת האישון הבריא. אין בעיה בתגובה לאור או להתקרבות באישון הפגוע. האבחנה המבדלת כוללת מצבים שונים, כשהמרכזיים ביניהם הם אוטם בגזע המוח, גידול צווארי או גידול בבית החזה, גידול מוחי ודימום או אוטם מוחי. במצבים חריפים של תסמונת הורנר, מאופיינים בחוסר בהזעה, כאשר אם יש הזעה מופחתת בחצי גוף שלם כולל פנים, הנגע ממוקם במערכת העצבים המרכזית, בעוד מצבים המאופיינים בחוסר הזעה בפנים, הצוואר וביד בלבד הם ככל הנראה מנגע או גידול באזור הצוואר ובית החזה. במידה והנגע הוא מעל ההתפצלות של עורק הקרוטיד לענף החיצוני והפנימי שלו, אין פגם במנגנון ההזעה.

פתופיזיולוגיה

על מנת להבין את מנגנון הפגיעה המשולבת בתסמונת הורנר, יש צורך להבין את המסלולים הסימפתטיים האחראיים על הרחבת האישון: מתוך ההיפותלמוס יוצא נוירון המבצע סינפסה בחוט השדרה, ברמת חוליה T1. לאחר מכן יוצא נוירון פרא- גנגליוני, המבצע סינפסה בגנגליון צווארי עליון, בגובה חוליה C2. בגנגליון צווארי זה יוצא הנוירון הפוסט גנגליוני, שמתפצל לשלושה אזורים- הראשון, לעצבוב בלוטות זיעה בפנים, אשר יוצא לפני הפיצול של עורק הקרוטיד. השני- לאישון לצורך הרחבתו, והשלישי- לעצבוב שריר העפעף. מכאן, שפגיעה באחד ממסלולים אלו תביא לתסמונת הורנר.  בהתאם למסלולים אלו, חולקה תסמונת הורנר על פי מנגנון הפגיעה: מנגנון הפגיעה יכול להיות בנוירון הראשון שיוצא מההיפותלמוס- מצבים כגון אוטם בגזע המוח, טרשת נפוצה, כאב ראש מקבצי, דימום מוחי וכן גידולים מוחיים יכולים לגרום לכך. מנגנון הפגיעה אשר פוגע בנוירון הפרה-גנגליוני (כלומר, לפני הגנגליון הצווארי), יכול להיגרם כתוצאה מגידול צווארי או גידול בבית החזה או מטראומה (ניתוחית או שאינה ניתוחית). פגיעה בנוירון הפוסט  גנגליוני יכולה להיגרם כתוצאה מטראומה, או למשל כתוצאה מגידול תוך מוחי כגון גידול ב-cavernous sinus.
לסטר

גאוגרפיה

לסטר היא בירתו של מחוז הקרוי על שמה, לסטרשייר (Leicesershire), והיא העיר הגדולה ביותר באזור איסט מידלנדס ("ארצות המרכז המזרחיות"). העיר נמצאת כשעת נסיעה מלונדון ברכבת מהירה.
לסטר היא העיר הרב-תרבותית ביותר בבריטניה. כ-36% מתושביה אינם לבנים, השיעור הגבוה ביותר בבריטניה (למעט כמה רבעים בלונדון). 30% מתושבי העיר הם ממוצא הודי ופקיסטני, 3% ממוצא אפריקני וקריבי, 1% ממוצא סיני והשאר מעורבים. ב-1987 נבחר לראשונה בבריטניה אדם ממוצא הודי - תושב לסטר - לכהן כחבר פרלמנט. בעיר עשרות מסגדים, מקדשים הינדים וסיקיים; מקדש הג'יין היחיד בעולם המערבי נמצא בלסטר. בחג הדיוואלי (Diwali) ההינדי, חג האורות, נערכות תהלוכות ברחבי העיר, הגדולות ביותר מחוץ לגבולות הודו. בלסטר נערך הפסטיבל הקריבי השני בגודלו בבריטניה, אחרי זה של נוטינג היל בלונדון. העיר נחשבת למופת של דו-קיום בבריטניה. אתר האינטרנט של העיר כתוב באנגלית, בשלוש שפות הודיות, באורדו ובסינית.
לסטר היא מהעתיקות שבערי אנגליה, והיא נוסדה סמוך לתחילת ספירת הנוצרים על ידי הרומאים. העיר הקנתה את שמה לחמש עיירות וכפרים בארצות הברית. כיכר לסטר שבלונדון קרויה על שם העיר.
בלסטר שתי אוניברסיטאות: אוניברסיטת לסטר (נוסדה ב-1921) ואוניברסיטת דה-מונפור (De Monfort, נוסדה ב-1992). בעיר נמצא השוק המקורה הגדול ביותר באירופה.
אמיר איבגי

ביוגרפיה

איבגי נולד וגדל באילת. בצעירותו שימש ככתב נוער בעיתונות המקומית בעירו, וכן בשבועון הנוער "ראש 1" ובתוכנית רדיו לנוער בגלי צה"ל.
את שירותו בצה"ל עשה בבית הספר לשריון. לאחר סיום שירותו הצבאי, החל להגיש את תוכנית הבוקר בתחנת הרדיו "קול הים האדום" באילת. בהמשך ניהל את מחלקת החדשות בתחנה זו, ערך והגיש משדרי אקטואליה.   
ב-2002 עבד כתחקירן בתוכנית הטלוויזיה "שש עם אושרת קוטלר" בחברת החדשות של ערוץ 2. מ-2003 שימש כמגיש מהדורת החדשות המקומיות בדרום של "חדשות HOT" בערוץ 3. במקביל הגיש את תוכנית האקטואליה "בוקר טוב דרום" ברדיו דרום.  
ב-2007 הצטרף לרשות השידור כעורך משנה ומגיש החדשות המקומיות בדרום.   
ב-2011 עבר לחטיבת החדשות של ערוץ 1 כעורך ומגיש. מ-2012 היה מגיש בכיר בחטיבת החדשות של ערוץ 1, הגיש את מהדורת החדשות היומית "מבט לחדשות" וכן ומגיש מחליף בתוכניות "יומן", "פוליטיקה" ו"המוסף". הגיש לסירוגין את התוכנית "הכל דיבורים" ברשת ב' של קול ישראל. 
באפריל 2017 עם סגירת רשות השידור, הצטרף לערוץ 20 והחל להגיש את התוכנית "חדשות היום הזה" עד ירידתה מהאוויר בנובמבר 2018. בשנה זו גם הופיע ברשימת "100 האנשים המשפיעים בישראל" של עיתון "מעריב".
מדצמבר 2018 החל להגיש את "חדשות 20" - מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ 20.
מינואר 2019 החל להגיש את תוכנית "יומן הצהריים" בגלי צה"ל, בתחילה עם רינה מצליח ולאחר מכן לבדו. 
איבגי נשוי ואב לשניים. מתגורר בבאר שבע.
ג'סטיס וינסלו

קריירת תיכונים ומכללות

וינסלו נולד ביוסטון שבטקסס, בנם של רובין דייוויס וריקי וינסלו. אביו היה כדורסלן ששיחק בליגת ה-NBA ובקבוצות שונות באירופה. וינסלו החל לשחק כדורסל בכיתה ג' במועדון YMCA מקומי. הוא למד בתיכון הפרטי סיינט ג'ון שביוסטון. בשנתו הראשונה הוביל את קבוצת הכדורסל של בית הספר, בה שיחק יחד עם אחיו הגדול, לזכייה באליפות האזור לראשונה מאז 1979. במשחק הגמר קלע 43 נקודות ולקח 16 ריבאונדים. הוא זכה עם התיכון בשתי אליפויות נוספות בשנתו האחרונה בתיכון. הוא נבחר ב-2014 להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן.
בעונת 2014/2015 שיחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת דיוק וזכה עמה באליפות טורניר ה-NCAA. הוא רשם בעונה זו 12.6 נקודות ו-6.5 ריבאונדים בממוצע למשחק.

קריירה ב-NBA

וינסלו נבחר במקום העשירי בדראפט ה-NBA‏ 2015 על ידי מיאמי היט. את העונה סיים עם ממוצע של 6.4 נקודות ו-5.2 ריבאונדים למשחק ונבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה ב-NBA. במהלך עונתו השנייה נפצע ונזקק לניתוח בכתפו שהשבית אותו מ-5 בינואר 2017 עד לסיום העונה.

נבחרת ארצות הברית

מ-2012 הוא חבר בנבחרות ארצות הברית הצעירות. הוא זכה עם ארצות הברית באליפות העולם עד גיל 17 שהתקיימה ב-2012 בליטא. הוא רשם בטורניר ממוצע של 9.9 נקודות ו-8.8 ריבאונדים למשחק (רביעי באליפות). באליפות העולם עד גיל 19 שהתקיימה בפראג זכה עם ארצות הברית במדליית הזהב, הוא רשם באליפות ממוצע של 9.8 נקודות ו-6 ריבאונדים למשחק. באליפות האמריקות בכדורסל עד גיל 18 ב-2014 שימש כקפטן במשותף עם סטנלי ג'ונסון וטיוס ג'ונס, וזכה עם ארצות הברית במדליית הזהב. הוא רשם באליפות 12.4 נקודות בממוצע למשחק. במשחק הגמר מול קנדה הוביל את הקבוצה עם 20 נקודות ו-10 ריבאונדים.
אמיל ביטש

מלחמת העולם השנייה

ביולי 1941, ביטש החל את שירותו בלופטוואפה כאשר הוצב בכנף קרב 3. ההפלה הראשונה של סגן ביטש הושגה ב-2 ביולי, המטוס שהפיל היה מדגם איליושין Il-2. עד לתחילת שנת 1942 הפיל 5 מטוסי אויב. ב-24 ביוני 1942 הפיל 2 מטוסי יאקובלב Yak-4 ורשם את הפלתו התשיעית והעשירית. ב-13 ביולי רשם את הפלתו ה-20 בקרב. ב-16 באוגוסט של אותה השנה ביצע את הפלתו ה-30, ועד ל-28 באוגוסט הספיק להפיל 40 מטוסים מיום כניסתו לתא הטייס.
ב-4 בספטמבר 1942 הופל צפון-מערבית לוולגוגרד (דאז "סטלינגרד"). הוא נטש את מטוסו מהדגם מסרשמיט Bf 109, נחת בשלום וספק פגיעות קלות בלבד. זמן קצר לאחר שהופל חזר לשירות מבצעי והוכיחו את יכולותיו. ב-19 במרץ 1943 רשם את ההפלה האווירית ה-50 שלו. ב-1 ביוני 1943 קודם לדרגת מפקד צוות. ב-19 ביולי הפיל מטוס יאקובלב Yak-1 מעל אוקראינה, את המטוס הטיסה כפי הנראה אלופת ההפלות יקטרינה בודנובה. יומיים לאחר מכן, ב-21 ביולי, הפיל מטוס קרב נוסף וזקף לזכותו 100 הפלות אויב. הוא היה טייס הלופטוואפה ה-46 במספר שצבר 100 הפלות. עיטור צלב האבירים הוענק לו ב-29 באוגוסט ועד אז צבר 4 הפלות נוספות. 
הוא הוצא משירות בחזית המזרחית ונקרא להגן על שמי הרייך הגרמני. בקרבות מעל גרמניה הפיל 4 מפציצים כבדים בעלי 4 מנועים. טייסי P-47 ת'נדרבולט אמריקאיים הפילו אותו מעל שמי הולנד ב-15 במרץ 1944, הוא לא שרד הפלה זו.
מירה פרידמן חמו

ביוגרפיה

מירה פרידמן חמו נולדה בעיר נובי סאד שבממלכת יוגוסלביה כבתם היחידה של זוג הפסיכולוגים דר' עליזה ודר' ארנסט פרידמן. עלתה לישראל בשנת 1944 בעת מלחמת העולם השנייה. את השכלתה התיכונית רכשה בבית הספר הריאלי בחיפה ובהמשך השלימה את שירותה הצבאי בחטיבת הצנחנים. סיימה לימודיה לתואר בוגר באנגלית וסוציולוגיה מהאוניברסיטה העברית, תואר מוסמך בפסיכולוגיה חברתית מאוניברסיטת חיפה והוסמכה להוראה באוניברסיטת חיפה.
בשנת 1959 נישאה לאברהם חמו, איש משטרה, שחקן ומאמן נבחרת ישראל בכדורסל ולהם שלושה ילדים. הבכורה, ד"ר מיכל חמו לוטם יזמית סדרתית, מייסדת ארגון 'בטרם' לבטיחות ילדים, ומייסדת המכון למנהיגות וממשל בג'וינט ישראל ועוד, שני הבנים - מאור הבן האמצעי ומתן הצעיר הם אנשי עסקים.

פעילות חינוכית

עם השלמת חוק לימודיה שימשה כרכזת מקצוע, רכזת חטיבה, מורה לאנגלית ומחנכת בתיכון עירוני ה' בחיפה ובתיכון מקיף יהוד שם שימשה כחברת הנהלה. בהמשך שימשה כמנהלת תיכון אוהל שם ברמת גן ותיכון עירוני א' בתל אביב והייתה מרצה לחינוך באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1986 הקימה עם אברהם חמו את המכון לחינוך מפעיל ומונע במסגרתו פותחו תוכניות לימוד רב-שנתיות בתחום מניעת אלימות והתנהגויות סיכון, מיומנויות להתמודדות ושיפור דרכי הלמידה. התוכניות הופעלו בלמעלה מאלף בתי ספר בישראל והומלצו במסגרת חוזרי מנכ"ל משרד החינוך. עיקרי התוכניות שפותחו במכון משנת 1986 פורסמו במסגרת הוצאות שונות.
בין השנים 1996–1998 פיתח המכון לחינוך מפעיל ומונע, בשיתוף עם צה"ל ומשרד התחבורה, את "מסלול 1000" לעיצוב תפיסה, עמדות והתנהגות בטיחותית ובטוחה בנהיגה.
בין השנים 1999–2000 שימשה מירה כעורכת הראשית של "ילדים", הביטאון המקצועי מיסודו של ארגון 'בטרם' לבטיחות ילדים.

פעילות ציבורית

מירה פרידמן חמו עוסקת בפעילות ציבורית מזה שנים רבות ובמסגרתן ייצגה את מדינת ישראל במסגרת וועדת האו"ם למניעת פשיעה אורבנית בקהיר בשנת 1995. ייעצה לרשויות מקומיות בנוגע לשיפור התרבות והאקלים העירוני ומניעת פשיעה. בין השנים 1996–2000 יזמה והובילה את פרויקט 'תנופה' לפיתוח מנהיגות קהילתית ואיכות חיים ביישובים קהילתיים. בין השנים 2000–2002 הייתה שותפה להובלת פרויקט "מהות החיים" של שרי אריסון וקרן אריסון. בשנים 2002–2006 שימשה נשיאת המועדון המסחרי והתעשייתי והייתה האישה הראשונה והיחידה (נכון ל – 2012) שנבחרה לתפקיד זה.
במקביל לתפקיד זה, שימשה כיועצת לפרויקט מציל"ה של המשרד לביטחון פנים, פעילה ברוטרי וסייעה לבן זוגה אברהם חמו בתפקידו כנגיד הארצי של הארגון בשנים 2002-2003 בנוסף, פעילה בחוג לידידי האופרה וחברת הוועד המנהל של מנהיגות אזרחית, ארגון הגג של הארגונים ההתנדבותיים בישראל מייסוד הג'וינט.
מאז הקמתה בשנת 2005, משמשת יושבת הראש של עמותת עתיד בטוח העוסקת במניעת אלימות נוער והתנהגויות מסוכנות.
סקילה (עונש מוות)

סקילה או סקילה באבנים היא שיטה להוצאה להורג באמצעות רגימת אדם כפות באבנים עד להמתתו.
הסקילה היא פעולת הריגה איטית, מכאיבה ומשפילה ביחס לשיטות הריגה אחרות. היא מתבצעת על ידי קבוצה של בני אדם באופן שבו לא ניתן לייחס את ההריגה לאדם מסוים.
קיימים הבדלים בין שיטות הסקילה בתקופות שונות ובין עמים ותרבויות שונים. בחלק מהתרבויות נוהגים לקבור את הנידון בבור עד למותניו או עד לחזהו כך שפלג גופו העליון יזדקר מהקרקע ויהיה חשוף לפגיעת אבנים שיושלכו אליו. בחלק מהתרבויות נהוג לקבוע את גודל האבנים שישמשו לסקילה בהתאם למהירות ההמתה הנדרשת. בחלק מהשיטות מנוהל תהליך הסקילה על ידי איש דת, שמפקח שהעונש יבוצע על פי הכללים. בחלק מהתרבויות נהוג להלביש את הנידון למוות בלבוש מסורתי.

הסקילה כיום

סקילה עודנה משמשת כשיטה חוקית להוצאה להורג באיראן, איחוד האמירויות הערביות, עיראק, קטר, מאוריטניה, ערב הסעודית, סומליה, סודאן, תימן, ניגריה, אינדונזיה, ברוניי ופקיסטן.
הסקילה באיראן מתבצעת על פי החוקי השריעה.
מוזיאון לזכר המגורשים על רקע גזעי או פוליטי

תיאור המוזיאון

המוזיאון נחנך בשנת 1973, בקומת הקרקע של "ארמון די פיו" (Palazzo dei Pio), במרכז ההיסטורי של העיר קארפי. הוא תוכנן על ידי סטודיו BBPR ששותפים בו: Belgioioso ,Banfi, Peressutti, Rogers
ובשיתוף עם יוסף לאנצני (Joseph Lanzani) ורנטו גוטוסי (Renato Guttuso).
מכלול המוזיאון כולל 13 חדרים בגדלים שונים. על פני הקירות מופיעות כתובות ברצף, יחד עם ציורים מהווי מחנה הריכוז ובשילוב שמות של קרבנות מאסירי המחנה. התחושה היא שהקורבנות פונים ישירות אל הצופה, בצורה פשוטה ומיידית ומעוררים תגובה רגשית במתבונן.
מבנה המוזיאון כולל אולמות שעל קירותיהם צוירו סקיצות של הציירים קורדו קאלי (Corrado Cagli) פבלו פיקאסו, אלברטו לונגוני (Alberto Longoni) פרנאן לז'ה ורנטו גוטוסו (Renato Guttuso), הממחישות את גורל הכלואים במחנה. ביניהם משולבים צילומים וממסמכים מקוריים ממחנה ריכוז בפוסולי. כל אלה מאוסף המעצב אלבה שטיינר (Albe Steiner) ורעייתו ליקה (Lica). באולם האחרון של המוזיאון חרותים על הקירות שמותיהם של 15,000 אזרחים איטלקיים שנשלחו למחנות הריכוז, מחציתם יהודים. בחצר המוזיאון 15 עמודים ועליהם חרותים שמות מחנות הריכוז באירופה.
סטיב אדלר (פוליטיקאי)

ביוגרפיה

אדלר נולד למשפחה יהודית בוושינגטון די. סי. 
ב-1978 סיים תואר ראשון ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת פרינסטון וב-1982 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת טקסס באוסטין. לאחר הלימודים עבד כעורך דין בתחום זכויות האזרח, ב-1985 היה ממייסדי חברת עורכי הדין "Barron, Graham & Adler LLP". ב-1996 חבר לאליוט שפלי ושימש ראש מטהו ויועצו המשפטי בעת שכיהן בסנאט של מדינת טקסס. בשנים 2009–2014 כיהן בהנהלת שלוחת אוסטין של הליגה נגד השמצה ושימש כיושב ראש השלוחה בשנים 2009–2011. פעילות ציבורית נוספת שלו הייתה כחבר בוועד המנהל של בלט אוסטין בשנים 1999–2014 כולל כהונה כיושב ראש הוועד בשנים 2003–2005, וחבר בהנהלת עמותת "Breakthrough Austin" למניעת נשירה מלימודי התיכון וקידום לימודי השכלה גבוהה. 
ב-2014 נבחר לראשות העיר אוסטין והחל לכהן בתפקיד בינואר 2015. ב-2018 נבחר לתקות כהונה נוספת ברוב של 59%.
אדלר נשוי לדיאן והם הורים לשלוש בנות.
למפיאו

למפיאו (בפורטוגזית: Lampião, מילולית: "מנורת שמן גדולה"; 1898–1938) היה הכינוי בו נודע וירגוליניו פריירה דה סילבה (בפורטוגזית: Virgolinio Ferreira da Silva), פורע-חוק ברזילאי מפורסם ומנהיג חבורת קנגאסו שהטילה את חתתה על אזור הסרטאו בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, עד שנתפס והוצא להורג בידי הכוחות הפדרליים.

קורות חייו

וירגוליניו נולד בכפר סרה טליאדה (Serra Talhada) שבסרטאו של מדינת פרנמבוקו כבנם השלישי של משפחת איכרים צנועה. עד לשנות ה-20 של חייו היה וירגוליניו אומן מעבד עור וידע קרוא וכתוב. כאשר נהרג אביו בעימות עם המשטרה בשנת 1919 ביקש וירגוליניו נקמה, ולאחר שקיבל את מבוקשו הפך למבוקש בידי החוק. במהלך שני העשורים הבאים הנהיג למפיאו חבורת קנגאסירוס שמספרם לא עלה על כ-50 ברחבי הסרטאו. אלו היו חמושים בנשק קל שרובו היה נשק שלל מהתנגשויותיו עם המשטרה. למפיאו ואנשיו נהגו לתקוף עיירות קטנות וחוות, להרוג אנשים ובקר, לשבות בני ערובה לשם קבלת כופר נפש, לפגוע בקורבנותיו בעינויים, אונס, הטלת מום וביזה. בשנת 1930 הצטרפה אליו חברתו מריה דאה (Déa), שכונתה "מריה היפה", ולקחה חלק במעללי החבורה ואשר ילדה לו בת בשנת 1932.
ב-28 ביולי 1938 נפלו למפיאו ואנשיו למארב משטרתי חמוש במכונות ירייה שהונח בחוות אנז'יקו (Angico) שבסרז'יפה, שהייתה אחד ממקומות המסתור שלהם, בעקבות בגידתו של אחד מתומכיהם. בקרב נפלו למפיאו, מריה ותשעה מאנשיו. ראשיהם נכרתו מעליהם ונשלחו לסלבדור על מנת שיבחנו בידי מומחים מהמכון המשפטי ויוצגו לציבור לאחר מכן. בשנת 1971 עלה בידי משפחות ההרוגים לקבל בחזרה את הראשים הכרותים על מנת להביאם למנוחתם האחרונה.

גיבור עממי

למפיאו ומריה היפה הפכו לאגדה ולדמויות באינספור סיפורים עממיים, ספרים, ספרות קורדל, שירים, סרטים ומספר אופרות סבון רוויות דרמה, תשוקה ואלימות. על אף אכזריותו כלפי תושבי הארץ הדלים, הצטיירה דמותו כגיבור עממי המנהיג מרידת איכרים כנגד הקולונלים (coroneis), בעלי האחוזות רבי הכוח.
קורסארה

היסטוריה

קורסארה התפתחה סביב טירה של בישוף (ה"ארנסבורג") שהוזכרה לראשונה בשנת 1381. בשנת 1559 היא נמכרה לדנמרק. העיר נבנתה על פי דוגמת ריגה בשנת 1563. בשנת 1645 השליטה בה עברה לשוודיה בעקבות אמנת ברמסברו.
קורסארה נהרסה עד ליסוד על ידי חיילים רוסים בשנת 1710 בזמן המלחמה הצפונית הגדולה. בשנת 1721 עברה העיר המשוקמת לשליטה רוסית. במהלך המאה ה-18 קורסארה הפכה לעיירת-קיט פופולרית. 
שמה ההיסטורי ארנסבורג (Arensburg) הוחלף בקורסארה בשנת 1918 כשאסטוניה הכריזה על עצמאותה במלחמת העולם הראשונה. משנת 1952 עד שנת 1988 נקראה העיר קינגיספה (Kingissepa) על שם הבולשביקי יליד-קורסארה ויקטור קינגיספ.
באוקטובר 1990 קורסארה הפכה לעיר הראשונה באסטוניה להשיג בחזרה את הממשל-העצמי שלה.

תרבות

בחודשי הקיץ נערכים בעיר פסטיבלים של מוזיקה ושירה. בשנת 1999 נפתח מחדש התיאטרון העירוני. טירת הבישופ העתיקה של ארנסבורג היא בין המרשימות שבחוף הים הבלטי. בתוכה יש מוזאון על האי סארמאה. בין השאר יש גם בעיר אחוזות-עץ מהמאה ה-18 והמאה ה-19.

תשתית ותחבורה

בשנת 1894 הוקם נמל מחוץ לעיר, ברומאסארה, כ-4 קילומטרים דרומית-מזרחית לה. בשנת 1975 צורף הנמל לשטח המוניציפלי של העיר.
בסמוך שוכן גם שדה תעופה קטן עם שני מסלולי המראה, עם טיסות לטאלין, פרנו ורוכנו.
כמו כן, בויבאצו שבאי השכן מוהו יש נמל עם מעבורות יומיות היוצאות לעיר וירטסו.
דה-קונסטרוקטיביזם

מאפייני הסגנון

האדריכלות הדה-קונסטרוקטיבית מנסה לבצע מניפולציות בצורה ובחלל וליצור מעטפת בניין ומערכת חללים השוברת את האקסיומות והמוסכמות הקודמות באדריכלות מכל סוג שהוא. יש המשווים את תפיסה זו לתפישה המחשבתית החדשה שהולידו הגאומטריה הלא-אוקלידית ותורת היחסות. הדה-קונסטרוקטיביזם יוצר מצב שהמקום או המבנה יכולים להתייחס אחרת לגמרי לכיוונים שונים ולאנשים המגיעים מאותם כיוונים ומפרשים אחרת את המרחב הפיזי.
מבנים רבים שתוכננו בסגנון זה מתאפיינים בריבוי של גרידים (רשתות קווים המסדרות ומארגנות את התוכנית) המקבלים ביטוי בשכבות שונות של המבנה. כמו כן הם מתאפיינים בצורות בלתי קונבנציונליות המכונות לעיתים "צורות מתפוצצות" משום שנראה כאילו הן בקעו מתוך המבנה והרסו חלק ממנו.
הבנייה והתכנון של מבנים דה-קונסטרוקטיביסטים מחייבת שימוש באמצעים טכנולוגיים מתקדמים, שהתפתחו החל משלהי המאה ה-20. הצורות החדשניות של אדריכלות זו הן כמעט בלתי אפשריות לתכנון ללא עבודה רבה בעזרת תוכנות מחשב תלת ממדיות, המסייעות בתהליך התכנון. הכלים המסורתיים המשמשים את האדריכל לתכנון: תוכניות, חזיתות, חתכים וכדומה, הופכים להיות בלתי רלוונטיים במקרים רבים.
גם את הבנייה עצמה קשה מאוד להוציא לפועל בשימוש בשיטות בנייה קונבנציונליות. לדוגמה, פרטי הבניין הדרושים כדי לבנות קירות מסך הנחתכים בזוויות בלתי שגרתיות הם מורכבים מאוד ודורשים שימוש בטכנולוגיות ייצור מתקדמות כגון חיתוכי לייזר של מתכות וחיבורים מחומרים פלסטיים שונים שבעבר לא היו מקובלים בתחום הבנייה.

בישראל

גם בישראל ישנם מספר מבנים אשר נבנו בסגנון זה. אחד המפורסמים שבהם הוא המשכן החדש לאמנויות הבמה בבאר שבע, אותו תכנן האדריכל סלו הרשמן.
ריקנבאקר

ריקנבאקר (באנגלית: Rickenbacker) היא חברה אמריקאית לייצור גיטרות חשמליות. חברה זו הייתה הראשונה שייצרה את הגיטרה החשמלית בשנות ה-30. כל הייצור נעשה במפעלים בסנטה אנה שבקליפורניה.

היסטוריה

החברה הוקמה בשם Electro String Instrument Corporation על ידי אדולף ריקנבאכר וג'ורג' בושון. ריקנבאכר שהיגר לארצות הברית משווייץ, שינה את הכתיב של שמו ל-Rickenbacker כדי להיראות פחות גרמני ולהקל על דוברי אנגלית.
הגיטרות הראשונות שהחברה זכו לכינוי "גיטרות מחבת", מכיוון שהצד הקדמי של הגוף שלהן היה עשוי ממתכת והיה בעל צורה עגולה.
החברה ייצרה גם מגברים תואמים לגיטרות האלה. את המגבר הראשון של Electro String עיצב ואן נסט (Van Nest) ושיכללו על ידי ראלף רוברטסון (Ralph Robertson) ו ב. לאנסינג (James B. Lansing). ב-1940 ליאו פנדר הקים בית מלאכה לתיקון מגברי Electro String, שהתפתח מאוחר יותר לפנדר, אחת החברות הגדולות לייצור מגברים וגיטרות.
עד אמצע שנות ה-50 חברת ריקנבאקר ייצרה בעיקר גיטרות Lap Steel, הנפוצות במוזיקת קאנטרי, אך מ-1956 החלה להתמקד בגיטרות חשמליות שאפיינו את הרוק אנד רול, שהחל להיכנס אז לאופנה.
ב-1963 ריקנבאקר פיתחו גיטרה חשמלית עם 12 מיתרים, שבה המיתרים הורכבו בזוגות. תחילה זה היה אבטיפוס נסיוני בלבד, אך צלילו הבהיר משך תשומת לב של מוזיקאים רבים והוא יוצר באופן המוני.
גיטרות של ריקנבאקר זכו לפרסום רב בשנות ה-60 בזכות העובדה שכל חברי הביטלס הרבו להשתמש בהן - ג'ון לנון וג'ורג' האריסון השתמשו בגיטרות חשמליות, פול מקרטני השתמש בגיטרה בס של ריקנבאקר ואף המתופף רינגו סטאר ניגן בה באלבומי הסולו שלו. לאור ההשפעה שהייתה לביטלס על עולם המוזיקה של שנות ה-60, גיטריסטים של להקות רבות אחרות השתמשו בגיטרות ריקנבאקר, ביניהן - רולינג סטונס, המי, הבירדס, נערי החוף, הצבים, קרידנס קלירווטר רבייבל, ג'פרסון איירפליין.
בעקבות ירידת קרנו של סגנון הפלישה הבריטית בסוף שנות ה-60, פחת גם השימוש בגיטרות ריקנבאקר ואת מקומן תפסו גיטרות פנדר וגיבסון, שהתאימו יותר לרוק הכבד שהחל להיכנס לאופנה. עם זאת, גיטרות ריקנבאקר שימשו כמה אמנים בולטים בשנות ה-80, ביניהם אר.אי.אם., טום פטי ו-U2. עם חזרתה לאופנה של מוזיקת שנות ה-60 שהתרחשה בשנות ה-90 (למשל, כבריטפופ), חזרו גם גיטרות לשמש כמה אמנים ידועים, ביניהם אואזיס, ג'ף באקלי, רדיוהד, הלהקה הישראלית רוקפור והזמר אביב גפן.