טד דרייק

קריירת הכדורגל

דרייק החל את הקריירה שלו בווינצ'סטר סיטי במקביל לעבודתו כקורא של מוני גז. בתקופת לימודיו בבית הספר הוא היה על סף הצטרפות לטוטנהאם הוטספר, אך החמיץ את משחק המבחן המכריע כתוצאה מפציעה. ביוני 1931 הוא קיבל את הצעתו של ג'ורג' קיי להצטרף לסאות'המפטון, ששיחק בליגה השנייה. ב-14 בנובמבר 1931 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק נגד סוונסי טאון, ובנובמבר שלאחר מכן חתם על חוזה של שחקן מקצועי. לקראת סיום עונת 1931/1932 הוא הפך לשחקן המועדף על המאמן בעמדת החלוץ המרכזי.
בעונת 1932/1933 הוא השתתף ב-33 משחקי ליגה והבקיע בהם 20 שערים. דרייק הפגין כישרון ואומץ משחק רבים בעונה זו, ומשך את תשומת לבו של המאמן הרברט צ'פמן מארסנל, שניסה לשכנעו לעבור לארסנל. דרייק דחה את ההצעה והחליט להישאר בסאות'המפטון. במשחק הפתיחה של עונת 1933/1934 הוא הבקיע שלושער נגד ברדפורד סיטי, ובארבעת המשחקים הבאים הבקיע שער אחד בכל משחק. במרץ הוא היה בראש טבלת המבקיעים של הליגה עם 22 שערים.
בארסנל, עם ג'ורג' אליסון כמאמן, הביעו עניין בדרייק פעם נוספת, ובמרץ 1934 הוא החליט להצטרף לארסנל תמורת סכום של 6,000£. הנהלת סאות'המפטון סירבה למספר הצעות אחרות, אך נאלצה לשחרר את דרייק בגלל קשיים כלכליים. דרייק השתתף ב-74 משחקים במדי סאות'המפטון, והבקיע בהם 48 שערים.
דרייק הבקיע שער במשחק הבכורה שלו בארסנל, שהסתיים בניצחון 3 - 2 על וולבס. דרייק הצטרף לארסנל מאוחר מדי מכדי להיות זכאי לקבל מדליה על האליפות של עונת 1933/1934, אך בעונה שלאחר מכן זכה באליפות ובתואר מלך השערים עם 42 שערי ליגה ב-41 משחקים, שכללו שלוש פעמים שלושער וארבע פעמים רביעייה. דרייק הבקיע שני שערים נוספים בגביע ה-FA ובמגן הצדקה (44 בסך הכל), ושבר את שיאו של ג'ק למברט.
כתוצאה מיכולתו הטובה בארסנל הוא זומן לנבחרת אנגליה, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק נגד נבחרת איטליה ב-14 בנובמבר 1934, משחק שלימים ייקרא "הקרב על הייבורי"; דרייק היה אחד משבעת שחקני ארסנל בהרכב הנבחרת, והבקיע את השער השני בניצחון 3 - 2. בסך הכל הוא השתתף בחמישה משחקי נבחרת שבהם הבקיע שישה שערים.
בעונת 1935/1936 דרייק הבקיע שבעה שערים במשחק נגד אסטון וילה ב-14 בדצמבר 1935, ומספר זה הוא שיא מועדון שטרם נשבר. דרייק טען כי הוא הצליח להבקיע שער שמיני, אך שופט המשחק דחה את טענתו. בסיום העונה הוא זכה עם ארסנל בגביע ה-FA כאשר הוא כובש את השער היחיד במשחק, ובעונת 1937/1938 הוא זכה פעם נוספת באליפות.
דרייק היה השחקן המועדף בעמדת החלוץ המרכזי לאורך כל שנות ה-30 למרות הפציעות שסבל מהן, ובין עונת 1934/1935 לעונת 1938/1939 הוא היה מלך השערים של המועדון בכל עונה. הקריירה שלו בארסנל נקטעה בגלל מלחמת העולם השנייה, למרות שהשתתף במספר משחקים לא רשמיים במדי ארסנל במקביל לשירותו בחיל האוויר המלכותי. דרייק לא הרבה לשחק לאחר המלחמה; הוא נפצע בעמוד השדרה במשחק נגד רדינג ב-1945, ונאלץ לפרוש כליל מכדורגל. בסך הכל השתתף דרייק ב-184 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם 139 שערים (כמו ג'ימי בריין).

קריירת הקריקט

דרייק ערך את הופעת הבכורה שלו בהמפשייר קאונטי ב-1931. אולם, בשש השנים שלאחר מכן הוא השתתף ב-15 משחקים בלבד, בהתחלה כשחקן חובב ולאחר מכן כמקצוען.

קריירת האימון

דרייק החל לעבוד במועדון הנדון ב-1946, וב-1947 אימן את רדינג. הוא הוביל את רדינג למקום השני בליגה השלישית בעונת 1951/1952, אך באותה תקופה רק האלופה העפילה ליגה.
דרייק החל לעבוד כמאמן צ'לסי ב-1952. עם הגעתו למועדון הוא ביצע מספר שינויים, ופעל להחלפת סמל המועדון ששיווה לו תדמית לא טובה, והסמל שאומץ במקום עדיין משמש את המועדון. דרייק התבסס על דוחות סקאוטינג, והנהיג משטר אימונים חדש וקשוח המבוסס על עבודה עם הכדור, שהיה נדיר בכדורגל האנגלי באותה תקופה. דרייק הפסיק את מדיניות המועדון להחתים שחקנים ידועים אך לא אמינים; הוא ניצל את הידע שלו על הליגות הנמוכות ועל משחקי החובבים וגייס שחקנים לא ידועים אך אמינים כגון ג'ון מקניקול, פרנק בלנסטון, דרק סונדרס, ג'ים לואיס ופיטר סילט.
בעונת 1954/1955 הוביל דרייק את צ'לסי לאליפות היחידה של המועדון במאה ה-20, והפך לראשון שזוכה באליפות כשחקן וכמאמן. דרייק לא הצליח לשחזר את ההצלחה הזו. סגל האליפות התפרק בהדרגה, והוחלף על ידי שחקנים שעלו מקבוצת הנוער של המועדון, כגון ג'ימי גריבס, פיטר ברברוק ובובי טמבלינג.  שחקני צ'לסי החדשים לא היטיבו לשחק, והמועדון סיים בדרך כלל באמצע הטבלה; מעמדו של דרייק נחלש לאחר ההפסד בגביע ה-FA לקרו אלכסנדרה מהליגה הרביעית, והוא פוטר בתחילת עונת 1961/1962.
לאחר שעזב את צ'לסי הוא אימן את פולהאם, ואחד משחקניו היה בנו בובי. לאחר מכן הוא התמנה לדירקטור בהנהלת פולהאם, ולבסוף לנשיא לכל החיים.