ברוצלוזיס

המחלה בבעלי חיים

החיידק גורם המחלה מתאכסן בקרב בעלי חיים, בעיקר כבשים, עיזים ובקר. בעולם ידועים 4 מינים בסוג Brucella שגורמים מחלה בבני אדם, אך מתוכם רק אחד (B. Melitensis, המדביק בעיקר כבשים ועיזים) קיים בישראל, החל משנות ה-80. בנוסף לבעלי חיים אלו, החיידק גורם המחלה יכול להתאחסן גם בקרב גמלים, כלבים וחזירים. החיידקים גורמי המחלה שורדים מחוץ לגוף בעלי החיים והאדם עד חצי שנה בקרקע ובהפרשות בעלי חיים נגועים ויכולים להוות מקור הדבקה. 
החיידק גורם המחלה מתאחסן בתוך בעלי החיים, בשרידי נפלים ושיליות, ובהפרשות. הדבקה בין בעלי חיים נעשית באמצעות מגע בהפרשות נגועות, וכן על ידי מעבר החיידק מאם לעובר. החיידק גורם המחלה אינו מתבטא בתסמינים משמעותיים בבעלי החיים (למעט גידול בשיעור ההפלות בתקופת ההדבקה הראשונית), ועל כן זיהוי בעלי חיים נגועים בחיידק הוא קשה.
בעוד זיהוי המחלה והטיפול בה קשים, מניעת המחלה אפשרית באמצעות חיסון עדרי הצאן והבקר, פעולה המבוצעת באופן סדיר בעדרים מפוקחים המגודלים בישראל.

הדבקת בני אדם

מעבר החיידק מבעלי החיים לבני אדם נעשה באופן ישיר: באמצעות מגע עם רקמות נגועות או שתיית חלב לא מפוסטר מזוהם, תיתכן הדבקה גם דרך אכילת בשר נא של בעל חיים נגוע.  למוצרי החלב והבשר הנגועים מראה טעם וריח תקינים. מגדלי צאן ובקר ווטרינרים חשופים להדבקה בעיקר באמצעות מגע עם חומר המזוהם בחיידק כמו נפלים או הפרשות של חיה חולה או נשאית. כן תיתכן הדבקה בשאיפת רסס של חומר נגוע ובמגע ישיר עם ריריות כגון לחמית העין.
האוכלוסייה בסיכון הגבוה ביותר להדבקות במחלה במדינת ישראל היא האוכלוסייה הבדואית בנגב, אך ישנם גם שעורי תחלואה גבוהים באוכלוסייה הערבית בצפון הארץ, באוכלוסיות אלו, נפוצה יותר צריכת מוצרי חלב לא מפוסטרים, לצד גידול עדרי צאן ובקר באופן לא מפוקח וללא הקפדה על חיסון מפני החיידק גורם המחלה, ושחיטה לא מבוקרת באוכלוסייה זו שעור גבוה של מגדלי צאן, אוכלוסיות נוספות בסיכון עובדי מעבדה והווטרינרים הבאים במגע עם בעלי החיים וסביבתם.
מועד ההמלטות הוא גורם סיכון משמעותי להידבקות, מכיוון שמרבית ההדבקה בעדר נעשית דרך השליות הנגועות של הצאן.
העברת החיידק גורם המחלה בין בני אדם היא נדירה ביותר, וככלל, בני אדם שנדבקו במחלה אינם מעבירים אותה לבני אדם אחרים.

תסמיני המחלה באדם

מאחר שחיידקי ה-Brucella גדלים באופן איטי, זמן הדגירה הוא ממושך - בין שבועיים ל-4 חודשים, ומהלך המחלה הוא לרוב איטי וממושך. חומרת המחלה אינה אחידה, לעיתים המחלה עשויה להתבטא בצורה קלה למדי, אך לעיתים בצורה חמורה. תסמיני המחלה הנפוצים אינם ספציפיים, וכוללים חום ממושך, הזעת לילה, חולשה כללית, דיכאון, כאבי ראש וגפיים, הגדלת בלוטות לימפה והגדלת כבד וטחול. מאחר שתסמינים אלו אינם ספציפיים ומאפיינים מגוון מחלות אחרות, ובנוסף מהלך המחלה הוא לרוב ממושך ולא סוער, קיים קושי ניכר בהגעה לאבחנה, וכן לקשר אותו למגע עם מוצרי בשר נגועים בעבר. 
ישנה חשיבות רבה בזיהוי המחלה בשלביה ההתחלתיים, קודם שתתפשט לאיברים פנימיים, מאחר שיעילות הטיפול כנגדה יורדת עם התפשטות המחלה, בעוד חומרתה עולה. ברוצלוזיס שהחמירה עשויה להמשך תקופה ארוכה מאוד, לפגוע באיברים פנימיים, ולהביא לסיכון חיי החולה.
לעיתים רבות ישנה התפרצות מחודשת של המחלה כעבור זמן מדיכוייה, בשל חיידקים שהתחמקו מהתרופות האנטיביוטיות, והתפתחו לאט במהלך זמן רב.

סיבוכי המחלה

ברוצלוזיס עלולה לפגוע באתרי גוף רבים ומגוונים, המשמעותיים שבהם הם הלב, המוח והעצמות - בשלוש מערכות אלו איחור באבחון ובטיפול עלול לגרום לנזק חמור.
מערכת השלד - לחיידק הברוצלה נטייה להתמקם במח העצם. לעיתים קרובות ניתן לבודד את החיידק בניקור מח עצם. באחוז ניכר (90%) מן החולים בישראל נצפית מעורבות של השלד היכולה להתבטא ב'זיהום פרק' - בעיקר פרקי אגן הירכיים, עמוד השדרה ופרקי הרגליים הגדולים (ירכיים, ברכיים וקרסוליים). ניתן לבודד את החיידק בנוזל הנשאב מן הפרק. דלקת עצם על רקע ברוצלה היא מחלה קשה המגיבה באופן איטי לטיפול, ודורשת טיפול ממושך של עד שלושה חודשים.
מערכת העצבים המרכזית - מעורבות ישירה של מערכת העצבים המרכזית היא נדירה (פחות מ-5%), אך בעלת משמעות חמורה. יכולה להתבטא כדלקת קרום המוח ובמקרים יותר נדירים כדלקת המוח, או מורסה. דלקת קרום המוח יכולה לדמות טרשת נפוצה. ממצא יותר שכיח הוא דיכאון.
לב - אנדוקרדיטיס נצפית בפחות מ-2% מהחולים. מדובר במחלה קשה שקשה לאבחנה מאחר שתרביות הדם יכולות להתעכב עד חודש ימים. לפיכך בכל חשד לברוצלוזיס יש לבצע אקוקרדיוגרפיה של הלב היכולה לתמוך באבחנה זו.
מערכת המין - ברוצלוזיס יכולה להתבטא גם בהפלות, בפגיעה במערכת המין הנקבית והזכרית לרבות פגיעה בפוריות, וכן בדלקות באשך וביותרת האשך.
ברוצלוזיס עלולה לפגוע במערכות נוספות הכוללות את הכבד, מערכת העיכול, דרכי הנשימה, מערכת הדם והעיניים.

טיפול

מאחר שמדובר במחלה הנגרמת על ידי חיידק, הטיפול הוא אנטיביוטי בעיקרו. האנטיביוטיקה המועדפת היא מסוג טטרציקלין (דוקסיציקלין), בשילוב עם אנטיביוטיקה מקבוצת האמינוגליקוזידים כדוגמת סטרפטומיצין או גנטמיצין, או לחלופין שילוב של דוקסילין עם ריפמפיצין. יתרון האפשרות השנייה לטיפול הוא ששתי התרופות ניתנות באופן פומי, אך מאידך, נדרש טיפול ממושך יותר של לא פחות מ-6 שבועות. תרופה נוספת היכולה להחליף את הדוקסילין היא מקבוצת הטרימטופרים - סולפמטוקסזול (רספרים), בשילוב עם אמינוגליקוזיד או ריפמפיצין. עם זאת, קשה מאוד להיפטר מהחיידק לאחר הדבקה, ובלא טיפול מיידי ונמרץ ובעיקר ממושך תיתכן נשאות ממושכת באדם ובבעלי-חיים או הישנות המחלה. טיפול ממושך עד שלושה חודשים נדרש בזיהומי עצם ואנדוקרדיטיס. בזיהומים קשים כגון דלקת קרום המוח נהוג לשלב שלוש תרופות.

בישראל

קטע זה עוסק באירוע אקטואלי או מתמשך. הנתונים בנושא זה משתנים במהירות, ועל כן ייתכן שהם חלקיים, לא מדויקים או לא מעודכנים.
המחלה קיימת בשעורים גבוהים יחסית באוכלוסייה הבדואית בנגב, אך ישנן גם התפרצויות בקרב האוכלוסה הערבית בצפון הארץ, באזור ואדי ערה, ובגליל. גורם סיכון עיקרי הוא צריכת מוצרי חלב לא מפוסטרים, וכן גידול בלתי מפוקח של עדרי צאן לא מחוסנים. מוצרי בשר וחלב נגועים המגיעים משטחי הרשות הפלסטינית מהוים אף הם גורם סיכון חשוב. במגזר היהודי ישנם  מקרים של הדבקות ילדים בחיידק עקב שתיית חלב לא מפוסטר כטיפול עממי כנגד אפטות (מחלת הפה והגפיים ),  יעילותו של טיפול זה לא הוכחה באופן מדעי.  באוגוסט 2016 דווח על הידבקות של שני ילדים כתוצאה של צריכת מוצרי חלב נאקות לא מפוסטר שמקורו ב"חלב בראשית" ממושב סתריה,  חלב הנאקות לא מפוסטר,  מאותו מקור נצרך בין השאר על ידי חולים אונקולוגיים אשר מערכת החיסון שלהם מוחלשת,  בהתפרצות זו דווחו כ20 מקרי תחלואה.
בבע"ח המחלה הייתה נפוצה בישראל במין הנישא על ידי בקר ובמין הנישא על ידי צאן עד ראשית שנות ה-80, אז בוער כמעט המין הנישא על ידי בקר, וכיום המחלה נדירה מאוד בקרב עדרי בקר. במספר מועט של מקרים התגלתה המחלה בעדרי גמלים. מספר המקרים השנתי של המחלה בבני אדם ירד מ-300 מקרים בסוף שנות ה-80, לכ-100 מקרים בראשית עשור הראשון של המאה ה-21. אך החל מ-2004 חלה שוב עלייה במספר השנתי של חולים בישראל, שהגיע לכ-150 מקרים, וב-2013, דיווח משרד הבריאות על כ-340 חולים בנגב, וישנה הערכה כי מספר החולים רב אף יותר. עד אוגוסט 2014 דווח על כ-400 חולים בישראל. 
שיעור חיסון העדרים בנגב עמד ב-2013 על כ-30%, וכ-20% מהעדרים חשודים כנגועים בחיידק גורם המחלה. בעקבות כך, יזם משרד החקלאות  מבצע חיסון מקיף לאזור הנגב, במהלכו מחוסנים  העדרים על חשבון המדינה, במקביל לרישום והסדרה של העדרים. ב-2014 נרשמה התפרצות משמעותית של המחלה באזור ירכא וואדי ערה, לצד התפרצות קטנה יותר באזור ירושלים, כאשר המקור העיקרי להדבקה היה צריכת גבינות ממקור נגוע, וללא פיסטור.

שימוש כנשק ביולוגי

החיידק גורם המחלה הוא אחד החיידקים הפופולריים בפיתוח אמצעי לחימה ביולוגיים. במהלך מחקר בחיידק בברית המועצות אירעה דליפה של החיידק שהובילה להתפרצות המחלה בקרב 500 איש. פותח חיסון לבני אדם מהמחלה, שניתן לחיילים הרוסיים במלחמת צ'צ'ניה.