יהדות ברזיל

הקהילה היהודית-הולנדית ברסיפה

ב-1630 צי של 70 אוניות הולנדיות כבש את מדינת פרנמבוקו באזור הצפון מזרחי של ברזיל. בגלל התנגדות התושבים המקומיים התקופה שבין 1630–1635 הייתה לא יציבה וקשה גם ליהודים, אבל מ-1635 הקהילה היהודית בברזיל שגשגה כלכלית, חברתית ותרבותית. בתקופה זו החלו להגיע לברזיל יהודים גם מהולנד.
יהודי הולנד היו בעיקר יהודים שנמלטו מספרד ומפורטוגל כדי ליהנות מהחופש הדתי ששרר בהולנד בזמן הייסוד מחדש של האינקוויזיציה בפורטוגל וספרד. רבים מיהודים אלו היו סוחרים, בין השאר כיוון שידעו הולנדית וגם פורטוגזית, וחלקם היגר לברזיל. באמסטרדם ובערים הולנדיות נוספות קמו קהילות יהודיות קטנות. למרות זאת, נחסמו בפני היהודים אפשרויות מסחר ואף אפשרויות רבות נוספות. הקהילה הכילה במהרה יותר חברים משיכלה לתמוך בהם. כדי לפתוח בפני היהודים באמסטרדם אפשרויות מסחר וכדי לספק בית ליהודים שלא יכלו לממן זאת, הובילו סוחרים הולנדים משלחת שנועדה להשתלט על ברזיל ומטעי הסוכר שלה מפורטוגל שנחלשה תחת שלטון ספרדי. על אף אזהרות מוקדמות של שנים מפני בלשים, המשלחת ההולנדית השתלטה בקלות על ברזיל וכל רסיפה בקרב השני של גואררפס. במשך עשרים שנה, המושבה שגשגה יחד עם היהודים שבתוכה. למרות הטינה שהופנתה כלפיהם על ידי נוצרים הולנדים ופורטוגזים, היה צורך ביהודים בתהליכי המסחר מפני שהיו היחידים שדיברו הולנדית ופורטוגזית מלכתחילה. 
שלא כמו באמסטרדם ובפורטוגל, היהודים ששהו ברסיפה חוו סובלנות דתית יוצאת דופן הכוללת אישור לתהלוכות ציבוריות, ובניית בית כנסת, בתי ספר דתיים ואף מקווה. ב-1640 נפתח בית הכנסת קהל צור ישראל. מלחמת אזרחים שנתמכה על ידי המלכות הספרדית גרמה להרס במושבה בעוד שברזילאים-פורטוגזים, אשר היו נוצרים קתולים, לחמו לסילוק ההולנדים הפרוטסטנטים. בעוד שמלחמת הגרילה פגעה קשות במסחר בסוכר, יהודים רבים שבו לאמסטרדם כשהשאירו חלק מהקהילה מאחוריהם.
המלחמה בין הפורטוגזים להולנדים על ברזיל הגיעה לשיאה בכניעת רסיפה ב־26 בינואר 1654. הסכם הכניעה אפשר תקופה של הנהגה בטוחה למשך שלושה חודשים, עבור הולנדים אשר ביקשו לעזוב את ברזיל. בעוד שביטחון היהודים היה מובטח, הם בוודאי הרגישו לא בנוח כשעין האינקוויזיציה על ראשם וחיילים שוהים בבתי הכנסת שלהם. כיוון ששטח הובלה היה נדיר מאוד, הגנרל הפורטוגזי אשר נחל ניצחון הגדיל את ביטחון הנוצרים והיהודים אשר לא נטבלו טבילה נוצרית מאז שלושת החודשים שנקצבו. כשהגיע ה־26 באפריל, נראה היה כי כל היהודים ששהו בברזיל נסו להולנד, לקולוניות הולנדיות בקריביים או לצפון אמריקה.

הגירה מרחבי האימפריה העות'מאנית ומאירופה

יהודים שבו לברזיל בעשור הראשון של המאה ה־19, לאחר קבלת עצמאותה וההגירה אליה עלתה במשך המאה ה־19 ותחילת המאה ה־20. מרבית המהגרים בתקופה זו היו יהודים מרחבי האימפריה העות'מאנית, עם התפוררותה של זו. מרבית המהגרים הגיעו מסוריה, טורקיה ולבנון; אך הגיעו גם יהודים ממרוקו. 
בסוף העשור השמיני של המאה ה־19, חברי התנועה הציונית שקלו ליישב יהודים רבים בברזיל כדי להימלט מהפוגרומים ברוסיה, אך חוקי הגירה נוקשים וסכסוך פוליטי גרמו לנטישת הרעיון. המהגרים שבכל זאת הגיעו לברזיל באו מקהילות יהודיות שונות מכל העולם והפכו את הקהילה הברזילאית למגוונת מאוד ובדרכים רבות למיקרוקוסמוס של החברה הברזילאית ככלל. בין המהגרים היו גם "סוחרי נשים", אשר הביאו עימם צעירות יהודיות ממזרח אירופה לעבודה בזנות (בדומה להגירה דומה בארגנטינה). 
בשנות ה-90 של המאה ה-19 החלה הגירה גדולה של יהודים ממזרח אירופה לברזיל. ברזיל לא היתה יעד מועדף ליהודים, שהעדיפו את ארצות הברית וארגנטינה. ממשלת ברזיל, ברצותה למשוך מהגרים, חילקה למהגרים כרטיסי נסיעה חינם לברזיל. חלק מהמהגרים המשיכו הלאה לארגנטינה, אולם חלקם נשארו בברזיל. רוב המהגרים היהודים התפרנסו מרוכלות בערי החוף הגדולות של ברזיל. למרות התגברות כמות היהודים בברזיל לא נתכוננו בערים קהילות יהודיות ורוב היהודים לא נתנו לילדיהם חינוך יהודי.  
בראשית המאה ה-20 רכשה יק"א שטח של 996.5 קמ"ר בדרום ברזיל לצורך יישוב איכרים יהודים שיעסקו בגידול טבק. בשנת 1910 דווח על 300-400 יהודים, רובם מבסרביה, במושבה "פיליפסון" של יק"א. מהגרים שהגיעו בתחילה למושבה של יק"א עברו בהמשך לערים וכך גדל מספר היהודים בערי ברזיל. בשנת 1910 היו בפורטו אלגרה 15-20 משפחות יהודיות שקיימו פעילות יהודית משותפת.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, מדיניות ההגירה של ברזיל השתנתה והיא הרשתה הגירה של מהגרים המעוניינים לעבוד בחקלאות, בלבד. בשנת 1920 הודיעה ממשלת ברזיל שהיא מוכנה לקלוט 2500 משפחות של פליטים יהודים מאוקראינה וליישבם כחקלאים על חשבונה. בשנת 1924 הרשתה ברזיל הגירה של יהודים המעוניינים לעסוק בחקלאות בלבד תוך דרישה מהארגונים היהודיים להתחייב להשיב לאירופה מהגרים שהממשלה אינה מעוניינת בהם.
באופן כללי, הקהילה עברה רדיפות רבות למרות החרמת כל ארגוני ההגירה, כולל ארגונים קהילתיים יהודיים על ידי הממשלה למשך תקופה מסוימת במהלך מלחמת העולם השנייה.

יהדות ברזיל לאחר מלחמת העולם השנייה

לאחר מלחמת העולם השנייה התרחשו מספר גלי הגירה של יהודים לברזיל. כך, נמלטה חלק מיהדות קובה, כמו גם יהודים ממצרים והונגריה לברזיל בעקבות המהפכות במדינות אלו (הונגריה ומצרים בסוף 1956; קובה ב-1959). הייתה גם הגירה פנימית בתוך אמריקה הלטינית, בעיקר מבוליביה ולברזיל היגרו גם יהודים מישראל. 
חלק מן התהפוכות הפוליטיות בברזיל פגעו גם ביהודים ושמם של חלק מן המשטרים הימניים (למשל זה של ז'טוליו ורגאס) והצבאיים נקשר גם באנטישמיות. 
אף כי לא קיימים נתונים מדויקים על כך, מעריך המכון לתכנון מדיניות העם היהודי כי בעשור הראשון של המאה ה-21 חיים בברזיל כ-107,000 יהודים בברזיל והם מהווים חלק אינטגרלי בכל תחומי החיים בברזיל. רוב היהודים הברזילאים חיים במדינת סאו פאולו. הקהילה השנייה בגודלה היא בריו דה ז'ניירו. נוסף לכך ישנם קהילות קטנות, הפזורות בכל רחבי ברזיל. הקהילה מקיימת מוסדות חינוך, תרבות ודת. בברזיל פועלים גם ארגונים ציוניים ותנועות נוער ציוניות. 
עולים מברזיל היו מעורבים בפיתוח והקמה של מספר יישובים בישראל, הבולט שבהם הוא קיבוץ ברור חיל, אשר מקיים מספר אירועים ברוח תרבות ברזיל.

מוסדות חינוך יהודיים דתיים בברזיל


בפטרופוליס הוקמה בשנת 1966 הישיבה היהודית הראשונה בברזיל. הישיבה - "מחנה ישראל - חב"ד ליובאוויטש" - בראשותו של הרב חיים בנימיני ובניהולו של בנו הרב אברהם דוד בנימיני. בשנת 1995 הקים הרב שמאי ענדע, בוגר הישיבה בפטרופוליס, ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש במתחם מוסדות החינוך של ליובאוויטש בשכונת בום רטירו שבסאו פאולו. ישיבה גדולה הקיימת במקום היא ישיבת באר אברהם בראשות הרב אריה פרידמן, בוגר ישיבה פטרופוליס
בקוצ'יה (אזור בפרברי סאו פאולו) קיימת ישיבת אור ישראל אשר הוקמה ב-1990. הישיבה היא ישיבה תיכונית ולומדים בה כשמונים תלמידים מזרמים שונים בקרב יהדות ברזיל: יהדות חלאב, ליטאים, חב"ד ועוד. הישיבה שוכנת באזור כפרי, ראש הישיבה ומייסדה הוא הרב רפאל שמאע. בוגר ישיבה פטרופוליס 
מערכת כשרות נחשבת היא BKA, אשר עומדת תחת פיקוחו של הרב מאיר אברהם איליאוויטש.] מערכת כשרות נוספת וגם נחשבת היא המערכת BDK אשר עומדת תחת פיקוחו של הרב שמואל הבלין.
כולל אברכים בו לומדים רבנים גדולי תורה באזור ז'רדין בבית המדרש מאור התורה - יבנה. קיים כולל נוסף בקהילת מקור חיים של הרב דישי בוגר ישיבה פטרופוליס באזור היג'ינופוליס.