google/wiki40b huggingface dataset:
סינגולריות כבידתית עירומה

סינגולריות כבידתית עירומה היא תופעה תאורטית בתורת היחסות הכללית שטרם זכתה לאישוש תצפיתי.
סינגולריות עירומה היא נקודה סינגולרית במרחב-זמן שאינה חור שחור, אך חולקת עמו התכונה המשותפת לפיה צפיפות החומר בה "אינסופית". סינגולריות עירומה נבדלת מחור שחור בהיותה ניתנת לתצפית מחוץ לאופק האירועים ובכך מעלה קשיים יסודיים בניסוחה של תורת היחסות הכללית ובתורות כבידה שונות.
את התופעה תיאר אלברט איינשטיין אך קודם להגדרתה, מדענים רבים היו שותפים בהשערת קיומה בהם -רוג'ר פנרוז, ג'ון פרסקיל, קיפ תורן, סוברהמניאן צ'נדראסקאר, קרל שוורצשילד מי שהניח התיאור הסדור לתופעה היה סטיבן הוקינג].

סינגולריות במודלים אסטרונומיים

בקוסמולוגיה מודל המפץ הגדול של היקום מכיל נקודה סינגולרית, ניתן להגדירה כסינגולריות עירומה, אך לא בהכרח.

הגרסה החלשה של השערת הצנזורה הקוסמית

הגרסה החלשה של השערת הצנזורה הקוסמית טוענת כי כל נקודה סינגולרית מוסתרת מרחוק על ידי אופק אירועים, ולכן לא תיתכן נקודת סינגולריות עירומה. בשנות ה־90 של המאה ה־20 בוצעו סימולציות מחשב בהן הותאמו התנאים כך שתוצג סינגולריות עירומה, הסימולציות דרשו תנאי התחלה מפורטים מאוד של 
מיקום ותנועת החלקיקים, במצב ההתחלתי. שינוי במיקומו של חלקיק בודד בתנאי ההתחלה של הסימולציה גרם להיווצרותו של אופק אירועים, כלומר היווצרות חור שחור, או לאי-היווצרות של סינגולריות כלל. המשוואות מדגימות כאוטיות, אי-ליניאריות וייתכן וניתן להיעזר במודלים מתחומים קרובים בבכאוס כמו מחקר בפלזמה.

הגרסה החזקה של השערת הצנזורה הקוסמית

הגרסה החזקה של השערת הצנזורה הקוסמית מרחיקה לכת וטוענת שקיומה של סינגולריות כלשהי מלבד סינגולריות התחלתית (המפץ הגדול) או סופית (הקריסה הגדולה) לא תיתכן במסגרת של תורת היחסות הכללית בלבד. על־כן, פיזיקאים רבים גורסים שקרוב לנקודות הסינגולריות, תורת היחסות הכללית חדלה מלתת תיאור מספק של אופן פעולת שדה הכבידה. מאמצים בתחום הפיזיקה התאורטית נעשים מזה עשרות שנים על ניסוחה של תאוריית כבידה קוונטית שתתגבר על הפערים המהותיים בין תורת היחסות הכללית ובין מכניקת הקוונטים ותספק תיאור כללי יותר שיכלול גם את קיומן של נקודות סינגולרית שנצפו כמו חורים שחורים. נכון ל-2018 לא נמצאו אישושים ניסויים או תצפיתיים לאף תאוריה של כבידה קוונטית.
ראש ופתין

ראש ופתין (head and stringer) הוא שיטת בנייה קדומה באבני גזית שנועדה לחזק קירות במבנה, ובעיקר באלה שנבנו בבנייה יבשה ללא מלט. השיטה מבוססת על אבנים מלבניות, אשר לכל אחת מהן צד ארוך - הוא הפתין - וצד קצר - הוא הראש. האבנים משולבות בקיר ב-90 מעלות לסירוגין, כך שבכל פעם נראה לעין הראש או הפתין, או שני ראשים ופתין בקצב אחיד. הנדבכים בקיר יהיו תמיד אלה ביחס לאלה, כך שמעל ראש (או שני ראשים) יהיה תמיד פתין, ולהפך.
המקור לבטוי ראש ופתין מצוי במשנה במסכת נגעים בהקשר של צרעת הבתים.
הָאֶבֶן שֶׁבַּזָּוִית, בִּזְמַן שֶׁהוּא חוֹלֵץ, חוֹלֵץ אֶת כֻּלּוֹ.

וּבִזְמַן שֶׁהוּא נוֹתֵץ, נוֹתֵץ אֶת שֶׁלּוֹ וּמַנִּיחַ אֶת שֶׁל חֲבֵרוֹ.

נִמְצָא חֹמֶר בַּחֲלִיצָה מִבַּנְּתִיצָה.

רַבִּי אֶלְעָזָר אוֹמֵר, בַּיִת הַבָּנוּי רֹאשׁ וּפִתִּין,

נִרְאָה בָרֹאשׁ, נוֹטֵל אֶת כֻּלּוֹ.

נִרְאָה בַפִּתִּין, נוֹטֵל אֶת שֶׁלּוֹ וּמַנִּיחַ אֶת שֶׁל חֲבֵרוֹ.
— משנה, מסכת נגעים, פרק י"ג, משנה ב'
הסבר המשנה: לדעת תנא קמא אם נמצא נגע צרעת על אבן שמשותפת לשני בתים אבל הנגע רק על בית אחד, אזי יש אפשרות לחלוץ את האבן היינו לעקור את כולו גם אם השכן נפגע מזה. לדעת רבי אלעזר אפשרות זו קיימת רק אם הנגע בראש האבן אבל אם הוא בפתין אז צריך לנתוץ היינו לשבור רק את השטח שבו הנגע מבלי להזיק לשכן.
ייתכן ומקור הביטוי בפסוק  "חֲמַת תַּנִּינִם יֵינָם וְרֹאשׁ פְּתָנִים אַכְזָר." ניתן להבין בפסוק זה את המילה פתנים במשמעות נחשים. לפי פירוש זה, המשנה השתמשה במילה פתין כביטוי לחפץ ארוך, דהיינו: הצד הארוך של האבן.
מרכז קליטה

מרכז קליטה הוא מוסד מגורים בו מתגוררים עולים חדשים מיד לאחר עלייתם לישראל. זו שיטת דיור ייחודית לישראל, שמטרתה לאפשר לעולים החדשים להתאקלם, בסביבה תומכת, בחברה הישראלית במסגרת תהליך הקליטה. מרכזי הקליטה ממוקמים לרוב במקומות מרכזיים בערים השונות. ברוב מרכזי הקליטה ניתן ללמוד את השפה העברית במסגרת אולפן.
כיום פועלים שבעה מרכזי קליטה עיקריים (אשדוד, באר שבע, חיפה, ירושלים, כרמיאל, רעננה ומבשרת ציון) ובנוסף קיים מספר ניכר של מרכזי קליטה המיועדים לאוכלוסיות ספציפיות, קבוצות גיל, משפחות, רווקים ומשתתפי תוכניות מיוחדות של הסוכנות היהודית.

מטרת המרכז

מרכזי הקליטה הם ביתם הראשון של העולים. המרכזים מהווים מקום מוגן ובית חם ובטוח לעולים, במטרה לעזור להם להסתגל בהדרגה למנטליות החדשה הלא מוכרת בארץ אליה הגיעו.
מרכזי הקליטה מתקשרים עם העולים עוד בטרם עלייתם ארצה. הם עושים זאת על ידי שליחים בכל רחבי העולם.
השהות במרכזי הקליטה מתואמת מראש עם המרכזים, והיא כרוכה בתשלום נמוך יחסית.
לרוב שוהים העולים החדשים במרכז הקליטה במשך שישה חודשים. המקום במרכזי הקליטה מוגבל, ובדרך כלל הם בתפוסה מלאה.

שירותי המרכז

כחלק מתהליך התאקלמות העולים, ברוב מרכזי הקליטה קיימים אולפנים בהם יכולים העולים ללמוד עברית מדוברת, כך שיוכלו להיטמע בחברה, ולחיות חיים עצמאיים במדינה. נוסף על כך, המרכזים מספקים הרצאות בנושאים שונים הנוגעים להווי בארץ ולחיי היום-יום (כגון תעסוקה, דיור, אקטואליה וכדומה). במרכזי הקליטה מתקיימות פעילויות רבות ומגוונות, בשילוב החברה והקהילה. מטרת הפעילויות היא לחבר בין העולים למורשת ולזהות הלאומית (חגים ומועדים), ולחבר את העולים לקהילה הקיימת. כחלק מפעילויות אלו המרכזים מארגנים ויוזמים מגוון טיולים, סיורים, אטרקציות והרצאות להכרת המולדת והתרבות שבה.

היסטוריה

עוד טרם הקמת מדינת ישראל, הקימה הסוכנות היהודית "בתי עולים" לשיכון זמני של עולים המגיעים לארץ ישראל. בימי העלייה ההמונית נקלטו חלק מהעולים במחנות עולים שנוהלו על ידי הסוכנות היהודית. עם שוך העלייה הגדולה, ובניסיון למשוך עולים מארצות הרווחה, הוצע הרעיון של מרכז קליטה לקליטה זמנית של העולים. 
עם בא העלייה הגדולה מארצות הרווחה לאחר מלחמת ששת הימים החלו בהקמה רחבת היקף של מרכזי קליטה. אלו קמו בערד (300 נפש), כרמיאל, ודימונה. ביולי 1968 היו לסוכנות שישה מרכזי קליטה פעילים, בירושלים, חיפה, נתניה, באר שבע, כרמיאל וערד. המרכז בדימונה נותר ריק עד סוף 1968 בגלל שהעולים סירבו להגיע אליו. באוגוסט 1968 נפתח מרכז קליטה נוסף בנצרת עילית. בנובמבר 1968 נפתח מרכז קליטה באשדוד. 
התקווה שעולים חדשים המגיעים מרכז הקליטה יישארו במקום, הביאה לדרישה במקומות שונים להקים גם בהם מרכזי קליטה. 
ביולי 1969 היו ברחבי ישראל 10 מרכזי קליטה וכולם היו מלאים. בהליכי הקמה היו מרכזי קליטה במבשרת ציון ובשדרות. כדי להענות לביקוש שכרה הסוכנות שלושה בתי מלון שישמשו כמרכזי קליטה. כן נפתח מרכז קליטה באופקים. בתחילת 1971 נפתח מרכז קליטה בכפר חב"ד. 
בתחילה, מרכזי הקליטה כללו מטבח מרכזי וחדר אוכל. בסוף 1969 הוחל במעבר להכנה עצמאית של אוכל על ידי העולים.
צ'ילה במשחקים האולימפיים

היסטוריה

בשלוש באולימפיאדות הראשונות בהן השתתפה לא הגיעו הספורטאים הצ'יליאנים להישגים גבוהים. ההישג הספורטיבי המשמעותי הראשון הגיע באולימפיאדת אמסטרדם (1928), כאשר רץ המרתון מנואל פלאסה זכה במדליית הכסף. 
ההישגים הבאים הגיעו רק לאחר מלחמת העולם השנייה. באולימפיאדת לונדון (1948) סיימה נבחרת הכדורסל במקום השישי. באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה הרוכב אוסקר קריסטי במדליית כסף בתחרות הקפיצות, וגם הנבחרת בה היה חבר זכתה במדליית כסף בתחרות הקפיצות. נבחרת הכדורסל סיימה במקום החמישי. באולימפיאדת מלבורן (1956) בלטו המתאגרפים: רמון טאפיה זכה במדליית כסף וקלאודיו בריינטוס וקרלוס לוקאס זכו במדליות ארד. האתלטית מרלן ארנס הייתה לספורטאית הצ'יליאנית הראשונה (והיחידה עד כה) שזכתה במדליה אולימפית, מדליית כסף בהטלת כידון. 
32 שנים חלפו עד שצ'ילה זכתה לראות ספורטאי נוסף עומד על הפודיום, הקלע אלפונסו דה אירואריסאגה, שזכה במדליית כסף בסקיט באולימפיאדת סיאול (1988). הישג זה היה אירוע חד-פעמי, והמדליות הבאות הגיעו רק במאה ה-21.
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה נבחרת צ'ילה במדליית הארד, לאחר שהפסידה בחצי הגמר 2-1 לנבחרת קמרון וגברה במשחק על המקום השלישי 0-2 על נבחרת ארצות הברית. בשורות הנבחרת שיחק איוואן זמורנו, שכבש לזכותה שישה שערים, והיה למלך השערים של הטורניר.
באולימפיאדת אתונה (2004) הגיעה צ'ילה להישג השיא שלה - 2 מדליות זהב ומדליית ארד אחת, כולן בטניס. ניקולאס מאסו ופרננדו גונסאלס זכו בטורניר הזוגות לאחר ניצחון על הגרמנים ניקולס קיפר וריינר שיטלר. מאסו זכה במדליית הזהב גם בטורניר היחידים, לאחר ניצחון על האמריקני מארדי פיש. גונסאלס זכה במדליית הארד, לאחר שגבר על אמריקני אחר, טיילור דנט. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) לא הצליח הצמד לשחזר את הישגו, והודח כבר בסיבוב השני. מאסו נעצר בשלב זה גם בטורניר היחידים, ואילו גונסאלס זכה במדליית כסף, לאחר הפסד במשחק הגמר לרפאל נדאל.
אולימפיאדת לונדון (2012) הייתה הראשונה מזה 16 שנים בה אף ספורטאי צ'יליאני לא זכה במדליה. המתעמל תומאס גונסאלס, היה הקרוב ביותר לכך, לאחר שסיים במקום הרביעי הן בתרגיל הקרקע והן בתרגיל הקפיצות. נטליה דוקו סיימה במקום התשיעי בהדיפת כדור ברזל. גם באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) לא הצליחו הצ'יליאנים לזכות במדליות. הטריאתלטית ברברה ריברוס רשמה את ההישג הגבוה ביותר, כשסיימה במקום החמישי. תומאס גונסאלס העפיל לגמר הקפיצות וסיים במקום השביעי ומרימת המשקולות מריה פרננדה ואלדס סיימה אף היא במקום השביעי.
מחולל טופולוגיה

מחולל טופולוגיה הוא תוכנה המחוללת טופולוגית רשת לשם ביצוע סימולציה ממוחשבת עבור אלגוריתמי תקשורת שונים. הטופולוגיה הנוצרת אמורה לשקף ככל האפשר את המציאות התקשורתית ולהוות בסיס איתן ואמין להכללת התוצאות שהתקבלו מהניסויים שבוצעו עליהן על כלל הרשתות בעולם. מחולל טופולוגיה מקבל בדרך כלל מספר פרמטרים שעל פיהם הוא קובע את מאפייני הרשת, כמו למשל מספר הצמתים ברשת, מספר השכנים המקסימלי והמינימלי שיש לכל צומת והמבנה ההיררכי של הרשת.
חלק מהמחוללים באים לייצר מציאות מסוימת הדומה לחלק מהרשתות הקיימות – למשל טופולוגיה המדמה את האינטרנט, טופולוגיה המדמה רשת אלחוטית ועוד. קיימים מחוללי טופולוגיה מסוגים שונים, הנבדלים בעיקר בעיקר המתמטי שעליו נסמך המחולל שלהם. מחולל הטופולוגיה BRITE שפותח באוניברסיטת ברקלי שבקליפורניה מכליל את תהליך יצירת הטופולוגיות של רבים מהמחוללים השונים ומאפשר לייצר התנהגות דומה על סמך הפרמטרים הניתנים לו.
ניתן לחלק את עבודת המחולל לארבעה שלבים עיקריים: הצבת הצמתים במרחב, חיבור הצמתים זה לזה, השמת ערכים לצלעות שבין הצמתים (רוחב פס, השהייה וכדומה) והדפסת התוצר לפלט בפורמט קבוע.
גישה אחרת מזו של מחוללי הטופולוגיה הם דוגמי טופולוגיה, המבססים את הטופולוגיה שהם מייצרים על סמך דגימות אמיתיות המבוצעות ברשתות הרלוונטיות. מנוע מיפוי ספקיות אינטרנט שפותח באוניברסיטת וושינגטון בשם RocketFuel הוא דוגמה לכך.
זיו לנצנר

ביוגרפיה

זיו לנצנר נולד בשנת 1974 בכפר סבא, ישראל. בשנת 1993 -1995 סיים את לימודיו במכון אבני ובשנת 2000 סיים את לימודיו בבית ברל המדרשה לאומנות. בשנת 2004 החל לעבוד ב Digital Production Solutions Israel Ltd כאמן קונספט וצייר סביבות ורקעים לסרט האנימציה גיבור של כולם, אחת מההפקות האחרונות של כריסטופר ריב. 
בשנת 2011 לקח חלק בתוכנית "דיוקן" בהנחייתו של אלדד זיו בערוץ הראשון בה צייר את דיוקנה של תיקי דיין שבחרה בזיו כצייר הנבחר. 
בשנת 2006 החל ללמד במוזיאון ישראל ירושלים ולימד ציור רישום וציור בשמן העביר קורסים לעובדי מוזיאון ישראל, גמולי השתלמות למשרד החינוך, קורסי קבע לציור ריאליסטי, ומכינות ללימודים גבוהים, זיו סיים את עבודתו במוזיאון ישראל בשנת 2013. 
בין השנים 2007–2010 לימד במורשה המכללה לאומנויות ירושלים רישום וציור בשמן ותולדות האמנות, משנת 2011 ואילך מלמד אנטומיה ורישום אקדמאי קלאסי במחלקה לאנימציה במכללת מנשר לאמנות.

הוראה

2000 -2002 המחלקה לחינוך כפר סבא 
2001- 2003 א. סינגלובסקי המכללה לעיצוב תל אביב 
2010-2007 מוסררה מורשה המכללה לאומנויות ירושלים 
2013-2006 מוזיאון ישראל ירושלים 
2011 -ואילך מכללת מנשר לאמנות תל אביב

תערוכות יחיד

2008 דיוקנאות, מוזיאון ישראל ירושלים
2006 דיוקנאות, המרסייט רמת אביב
2006 טבע דומם, גלריה צמרות רמת השרון
2006 "ריאליזם", גלריה הוראס ריכטר תל אביב
2005 זכרונות, בית בכפר כפר סבא
2005 חזרה הביתה, בית ההסתדרות כפר סבא
2003 נופים, פלאנט איי קולוני תל אביב
2003 טבע דומם, גלריה יו. וי תל אביב
2002 SEE MY INNER SELF, שרתון מוריה תל אביב
2002 L.I.T, גלריה דיאם תל אביב
2001 דיוקנאות, מאי סנטר תל אביב
1997 גלריה ארט 3 כפר סבא
1996 רישומים, גלריה איציק כהן הוד השרון
1995 I AM, שישהו כפר סבא
1992 בית נעמת כפר סבא

תערוכות קבוצתיות

2014 קישוקוש הוא לא קישקוש, מרכז וויל כפר שמריהו
2014 טבע דומם, גלריה הרסוף תל אביב
2011 "דיוקן" מרכז וויל כפר שמריהו
2011 טבע דומם, גלריה תירוש הרצליה
2010 גראמפי, גלריה הרסוף גורדון תל אביב
2007 צל, גלריה עירונית כפר סבא
2007 מחווה לצ'אפלין, לילות קיסריה קיסריה
2007 תיק אישה, על האגם רעננה
2007 פינה, מרכז הבמה גני תקווה
2006 SHADOW, וויסבאדן גרמניה
2005 דיקנאות בשחור לבן, בית דניאל תל אביב
1997 עבדות, קריית ספיר כפר סבא
1993 מכון אבני תל אביב
1993 פסטיבל באוהאוס תל אביב
טווינקי

טווינקי (באנגלית: Twinkie) הוא חטיף המבוסס על עוגת ספוג עם מילוי קרמי המופץ בארצות הברית על ידי חברת "Hostess", רשת מאפיות אמריקנית שמושבה בדאלאס. החטיף נמכר כשהוא אפוי או מטוגן בשמן עמוק לאחר האפייה. 
החטיף זכה לאזכורים רבים בתרבות האמריקנית, בסרטי קולנוע, בטלוויזיה, ובשירים. בין היתר כינה עיתונאי שסיקר את משפט רוצחו של הארווי מילק בשם "הגנת טווינקי" את הטענה לפיה הנאשם, דן וייט, סבל מדיכאון שהתבטא בין היתר במעבר מתזונה בריאה לאכילת מזון מהיר.
בתאריך 23 בנובמבר 2012 הודיעה חברת "הוסטס" יצרנית העוגיות שנוסדה ב-1930 וחלק ממוצריה שווקו כבר ב-1888, על הליך פירוק  לאחר שלא הצליחה להגיע להסכמה עם עובדיה השובתים על קיצוצי שכר ותנאים. החברה הפסיקה מיידית את הפעילות בכל 33 מפעליה ברחבי ארצות הברית ופתחה בהליכים למכירת נכסיה.
הכישלון העסקי של החברה בעלת מחזור מכירות שנתי של כ-2.5 מיליארד דולר היה צפוי. בשנים האחרונות היא לא השקיעה בשיווק או התחדשות ונאלצה להתמודד עם חובות ושינויים בהנהלה, כאשר חברות מתחרות פיתחו ושיווקו חטיפים חדשים וחידשו חטיפים מוכרים.
ביוני 2013 פורסם על ידי חברת Metropoulos & Co, אחת משתי החברות שקנו את הזכויות על טווינקי ושאר מותגי החטיפים "הוסטס", כי החל מ-15 ביולי 2013 יוחזר החטיף למדפים.
דברי איוב

דברי איוב, אחד מן הספרים החיצוניים לתנ"ך המיוחס לאיוב, ששלח  אותו כביכול  לעתידים לגלות לבבל. בספר 53 פרקים קצרים למדי. הספר הוכרז כאפוקריפה ולכן לא נכלל בקאנון הכנסייתי.

שפת המקור וזהות המחבר

החוקרים סבורים כי הספר נכתב במקורו בעברית או ארמית, אולם אבד ונשמר רק בתרגום לקופטית מן המאה ה־5. אברהם כהנא מזהה את המחבר כיהודי, "מראשונים שבבעלי אגדה היה ומנכבדיהם". זמן חיבורו של הספר  אינו ברור והוא כנראה במאה הראשונה לפני הספירה או במאה הראשונה לספירה. ישנם רמזים לקיומו של הספר בתלמוד.

תוכן הספר ומשמעותו

הספר מכיל זכרונות של איוב שהשמיע לבניו ובנותיו קודם פטירתו והעלה אותם על הכתב נריה. איוב מספר שהוא מדורו של אברהם, מצאצאי עשו, שמו האמיתי יובב, והוא מלכה של עוץ. נריה מוסיף סיום לדברי איוב המתאר את חלוקת רכושו לבניו ואת הסתלקותו המופלאה.
איוב היה מלך ממלכי אדום ועבדו של השטן. יחד עם זאת היה צדיק גדול במה שנוגע להתנהגות שבין אדם לחברו. כאשר הגיע לתובנה של אמונה באל אחד הלך וניתץ את פסלו של השטן. על כך נקם השטן באיוב כאשר קיבל מהאל רשות להכות את איוב ומשפחתו - רכושו כלה, בניו מתו, הוא הוכה בשחין ואשתו הפכה לשפחה. לאחר שעמד בניסיון, נשא אשה חדשה, שהיא, על פי הספר, דינה בת יעקב. ממנה העמיד איוב שבעה בנים ושלוש בנות שהיו כולם צדיקים גדולים. על בנותיו שרתה השכינה והן אמרו שירה לאלוהים בשיח מלאכי עליון.
על פי הספר הייתה הסתלקותו מופלאה מזו של כל צדיק אחר: בניו ובנותיו ראו במו עיניהם את היושב במרכבה הגדולה נוטל את נשמתו של איוב בידיו "וייקח את נפשו ויחבקנה בזרועותיו ויביאה אל המרכבה ויעף קדמה: וגוויתו עוטפה ותובא אלי קבר: ושלוש בנותיו הולכות בראש אזורות ואומרות שירה לאב".
עיקרו של הספר הוא ההוכחה מה גדול כוחה של היהדות שהיא מסוגלת להוציא אדם צדיק כמו איוב מתוך השפלה שבאומות אדום.

דמיון לספרות אחרת

חלק מן העניינים המופיעים בספר מופיעים גם באגדות חז"ל. כך לדוגמה הסיפור על דינה שהייתה אשתו השנייה של איוב, או הסיפור על ארבעת הפתחים שעשה איוב בביתו כדי לקיים את מצוות הכנסת אורחים.
עמק טיסוביס

מקור השם

שמו של העמק ניתן לו על ידי משלחת החקר הגאולוגית של אוניברסיטת ואיקטו מוואיקטו שבניו זילנד, אשר חקרה את האזור בין השנים 1979–1978 בפיקודו של מייקל סלבי.
טיסוביס הוא שם היסטורי של נהר בבריטניה הרומית - הנקרא כיום הנהר דוויריד (בדומה לאתרים רבים אחרים ברכס בריטניה שנקראים על שם אתרים בבריטניה הרומית).
קיושו

גאוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
הר רוקר

היסטוריה ומקור השם

התגלה על ידי גילוי המשלחת (1901-04) אשר בשם זה עבור סר ארתור רוקר, כבוד המזכיר של החברה המלכותית.
קו 6 של הרכבת התחתית של ניו יורק

מסלול הקו

הקו חוצה את ניו יורק מצפון לדרום. הוא מתחיל מצפון הברונקס ומגיע עד לפאתי מנהטן תחתית. בהברונקס הקו הופך למהיר ומדלג על תחנות רבות.
קוני טורסטנסון

קריירת מועדונים

טורסטנסון החל את הקריירה באוטבידברג השוודית, מועדון שנודע במחלקת הנוער האיכותית שלו. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה החל לשחק בבוגרים, והפך לשחקן חשוב בתור הזהב של המועדון, שזכה לאורך כל ההיסטוריה שלו בארבעה תארים, שלכולם טורסטנסון היה שותף. טורסטנסון זכה ב-1970 וב-1971 בגביע השוודי, ובעונות 1971/72 ו-1972/73 זכה באליפות ליגת העל השוודית, כאשר באחרונה אף הפסיד בגמר הגביע השוודי והחמיץ הזדמנות לזכות בדאבל. 
טורסטנסון החל את עונת 1973/74 באוטבידברג, ובסיבוב הראשון של גביע אירופה לאלופות פגשה קבוצתו את באיירן מינכן. הבווארים ניצחו 3-1 במפגש הראשון, ובגומלין, אוטבידברג ניצחה בתוצאה זהה, כאשר טורסטנסון הבקיע צמד. באיירן מינכן עברה את אוטבידברג בפנדלים, והחתימה במהרה את טורסטנסון בקבוצה לאחר שהפגין מולה יכולת גבוהה, תמורת 580 אלף מארק גרמני. טורסטנסון הפך במהרה לשחקן חשוב במערך של באיירן מינכן, וזכה עם הקבוצה באליפות הבונדסליגה לעונת 1973/74, ובגביע אירופה לאלופות הבקיע ארבעה שערים נוספים במדי באיירן מינכן, והגיע עמה לגמר גביע אירופה לאלופות 1974, בו ניצחה באיירן מינכן את אתלטיקו מדריד לאחר 1-1 במשחק הראשון וניצחון 4-0 במשחק החוזר. בשני המשחקים טורסנסון פתח בהרכב.
בעונת 1974/75 הפסידה באיירן מינכן את אליפות הבונדסליגה לבורוסיה מנשנגלאדבך, אך טורסטנסון היה שותף לזכייה נוספת בגביע אירופה לאלופות, לאחר שבמשחק הגמר ניצחה באיירן מינכן 2-0 את לידס יונייטד, כשטורסטנסון שיחק בהרכב. בדרך לזכייה, הבקיע טורסנטסון שער מכריע ברבע הגמר מול אררט ירבאן, שבדיעבד העלה את באיירן מינכן לחצי הגמר. גם בעונת 1975/76 באיירן מינכן הפסידה את האליפות לבורוסיה מנשנגלאדבך, אך זכתה שוב בגביע אירופה לאלופות, לאחר ניצחון 1-0 במשחק הגמר על סנט אטיין. טורטסנסון לא שיחק בגמר זה, אך גם הפעם היה לו חלק חשוב בהגעה לגמר, כאשר כבש שער ניצחון מכריע מול מאלמו בשמינית הגמר. בשנת 1976 היה טורסטנסון שותף לזכייתה של באיירן מינכן בגביע הביניבשתי לאחר ניצחון במפגש כפול על קרוזיירו. בעונת 1976/77 באיירן מינכן לא זכתה באף תואר, אך טורסטנסון, בעונתו האחרונה בקבוצה, הפך לשחקן הרכב שפתח כמעט בכל המשחקים, להבדיל משלוש העונות הקודמות בהן היה שחקן רוטציה. בתום עונה זו, עזב טורסטנסון את באיירן מינכן לאחר ארבע עונות, בהן צבר 81 הופעות ליגה והבקיע 11 שערים, וחתם בפ.צ. ציריך.
טורסטנסון שיחק עונה אחת בפ.צ. ציריך, בה הבקיע שלושה שערים ב-24 הופעות, ובסיומה חזר למועדון נעוריו אוטבידברג, שם שיחק שתי עונות והבקיע שישה שערים, אך לא זכה בתארים. בשנת 1980 פרש טורסטנסון ממשחק פעיל. בשנת 1986 אימן טורסטנסון את אוטבידברג לתקופה קצרה.

קריירה בינלאומית

טורסטנסון ערך את הופעת הבכורה בנבחרת שוודיה בשנת 1972, ובשנת 1974 השתתף עמה במונדיאל 1974, בו שוודיה עברה את שלב הבתים הראשון, והשיגה ניצחון בודד בשלב הבתים השני בתוצאה 2-1 מול נבחרת יוגוסלביה. טורסטנסון כבש את שער הניצחון לשוודיה, אך זה לא הספיק ונבחרתו הודחה מהטורניר. טורסטנסון השתתף עם נבחרת שוודיה גם במונדיאל 1978, אך שוודיה הודחה ממונדיאל זה כבר בשלב הבתים הראשון, לאחר שצברה נקודה אחת בלבד. בשנת 1979 ערך טורסטנסון את הופעתו ה-40 והאחרונה במדים הלאומיים, בהם הבקיע שבעה שערים.
התעופה במלחמת העולם הראשונה בסיני ובארץ ישראל

הטיסות הראשונות

בשנת 1914 היה חיל האוויר העות'מאני בן שנה, ולרגל המאורע החליט הסולטאן להשתמש בחיל האוויר על מנת לעורר גל של פטריוטיות ורגשות לאומיים ברחבי האימפריה העות'מאנית על ידי מטס ראווה מעל ערי האימפריה. הטיסה יצאה מאיסטנבול לדמשק, ומשם תוכננה להגיע לירושלים ולקהיר. במטוס טסו סרן פתחי ביי וסרן צאדק ביי, ושם המטוס היה "העזרה הלאומית". מעל אזור סמח' עלה המטוס באש והתרסק. מושל טבריה חצה את הכנרת בסירה ומצא את שרידי המטוס וגופות הטייסים, ואלה נשלחו ברכבת מיוחדת מתחנת הרכבת סמח' בשפה הדרומית של הכנרת ליפו. שם נערכה להם הלוויה המונית. הטייסים הובאו לקבורה בדמשק.

במדבר סיני

בינתיים הגיעה תגבורת של מטוסים לצבא הבריטי במזרח התיכון: שלושה מטוסים מטיפוס "די-האווילאנד" הגיעו למצרים. סך הכל היה לבריטים אחד-עשר מטוסים. המטוסים החדשים היו משוכללים יותר מהמטוסים הקודמים, ה"פארמאנים", אך לא הגיעו לרמת השכלול של המטוסים הגרמנים "אוויאטיקים" וה"פוקירים" שעמדו לרשות הטורקים. בהמשך הגיעו לטורקים גם מטוסי ה"טאובּים". המטוסים העות'מאניים שלטו בשמי חצי סיני במשך כל המערכה בחצי האי.
כאשר המטוסים הבריטים עלו לאוויר לבדוק את מצב הכוננות של חיל האוויר הטורקי, אשר שדה התעופה הקידמי שלו היה בעיירה "אל-עריש" הסתיים הסיור באבדן שלושה מטוסים בריטים וחיסול שני מטוסים טורקים.

הקרבות בארץ

האויריה הבריטית הגיעה לשדה התעופה רמלה. זה היה בסיסה החשוב בהמשך המערכה על כיבוש ארץ ישראל. לרשותם עמדו מטוסי "ניופורט", שנשאו מטען של פצצות זעירות. לאחר הקרב על גבעות מע'אר הצבא הטורקי היה בנסיגה. כך מצא חיל האוויר הבריטי שדה תעופה טורקי עם חמישה מטוסים נטושים וחיילות טורקים סביבם בהכנות לנסיגה. המטוסים צללו לעבר שדה התעופה והשמידו את המטוסים ושאר הציוד הצבאי שהיה מוכן לתזוזה. כך למעשה נהגו בכל מקום עד לסיום הלחימה. 
בינתיים התקבלו מטוסי לחימה חדשים מטיפוס "בריסטול". יתרונם היה במשטח ההמראה והנחיתה הקצר שהיה דרוש להם. כך שרת הבריסטול את הצבא הבריטי באזור הרי ירושלים. לאווירייה הגרמנית היו "טאובים" שטייסיהם לא יכלו לפעול נגד הבריסטול.

מערכות הסיום

הטייסות הבריטיות שהוקצו למערכה השתייכו לשירות האוויר של הצי המלכותי ויצאו משדות התעופה ברמלה וליד תחנת ואדי צראר (לימים תחנת הרכבת נחל שורק). תפקידן הראשוני היה למנוע מהמטוסים הגרמניים להמריא ולסייע לכוחות העות'מאניים. בהמשך הן תקפו את מרכזי התקשורת והאספקה.
במתקפת מגידו, בלילה בין 18 לבין 19 בספטמבר 1918, החלה הפצצה אווירית על מרכזי הצבא העות'מאני בעפולה: תחנת הרכבת - מרכז ההובלה והאספקה, שדה התעופה בעיר ומתקני התקשורת הצבאית שהיו בה. הייתה זו תחילתה של המתקפה הבריטית, שכונתה קרב מגידו, אשר שמה קץ לשלטון העות'מאני בארץ ישראל.
כעבור יומיים, בבוקר 21 בספטמבר 1918, נערך הקרב בנחל תרצה. הטייסים הבריטים גילו שדרת מסע של הצבא העות'מאני נעה, בדרכים צדדיות, מטולכרם ומשכם לכיוון בית שאן ואל מעברות הירדן. כאשר הטור הטורקי הגיע לפתח צר של הואדי, נחל תרצה, הופצצו כלי הרכב הממונעים והדרך נחסמה.
הקרב הראשון על האגמים המזוריים

מהלך הקרב

עוד בטרם הוכרע קרב טננברג, החליט רננקמפף לשלוח את הדיוויזיות הדרומיות שלו אל עבר טננברג על מנת לעזור לארמייה הרוסית השנייה. ב-31 באוגוסט, מכשנודע לרננקמפף שהארמייה השנייה הובסה בקרב הורה לארמייה להתרכז באזור קו אנגרבורג שנפרס מהעיר קניגסברג (כיום קלינינגרד) בצפון ועד האגמים המזוריים שבדרום. הינדנבורג החליט שלאחר שהשמיד את הארמייה הרוסית השנייה עליו להביס גם את הארמייה הרוסית הראשונה. תוכניתו הייתה לאגף את הדיוויזיות הדרומיות שבאזור האגמים המזוריים תוך הדיפת הרוסים מזרחה בעוד שבעיר קניגסברג בצפון (שהייתה מבוצרת היטב) יוחזק כוח קטן שיגן על העיר. לאחר קרב טננברג הגיעו שני קורפוסים חדשים מהחזית המערבית לארמייה השמינית ותרמו לעדיפות המספרית של הגרמנים שהייתה ביחס של 3:1. קניגסברג הייתה מבוצרת היטב ולכן הינדנבורג לא חשש מהתקפה עליה והחליט להתמקד באגמים המזוריים. כמו הארמייה הרוסית, גם הארמייה הגרמנית נפרסה מקניגסברג שבצפון ועד למערבית מהאגמים המזוריים, רק שלא כמו לרננקמפף היו להינדנבורג כוחות "עודפים" אותם יכל לנצל בעת פתיחת הקרב.

המתקפה הגרמנית הראשית החלה ב-7 בספטמבר לאורך כל החזית כשעיקר ההתקפה נמצאת בדרום ליד האגמים המזוריים. בשמונה בספטמבר המצב בחזית היה לטובת הגרמנים שדחקו את הרוסים מזרחה. בצפון החזית נחלו הגרמנים ניצחון מוחץ אל מול הדיוויזיות הרוסיות. לעומת זאת בדרום התקשה הקורפוס הגרמני ה-17 אל מול הקורפוס הרוסי ה-2 שנראה תחילה כאילו עומד לאגף את הקורפוס הגרמני. המצב השתנה לאחר שהקורפוס הגרמני ה-1 הגיע לתמוך בקורפוס ה-17 בלילה שבין 8 בספטמבר ל-9 בספטמבר.
ב-9 בספטמבר הורה רננקמפף על מתקפת נגד בצפון על מנת להשיג זמן לארגן מחדש את הארמייה ולסגת. המתקפה בצפון גרמה לקורפוס הגרמני ה-20 לסגת מעט אחורה, אך הגרמנים המשיכו לדחוף את הרוסים מזרחה, מה שהשאיר את החיילים הרוסים המנצחים מבודדים משאר הארמייה. הארמייה הרוסית הראשונה החלה לסגת ב-9 בספטמבר משטחי פרוסיה המזרחית כשהגרמנים רודפים אחריהם. ב-11 בספטמבר נמצאו הרוסים על קו שבין אנגבורג לאינטרסבורג בצפון, מה שאפשר לגרמנים לאגף אותם מדרום ובכך ללכוד אותם ללא אפשרות לברוח. למזלם של הרוסים, שמועה שנפוצה בקרב הגרמנים על התקפת-נגד רוסית גרמה לגרמנים לאבד חצי יום של צעידה ובכך השאירו פתח לארמייה הרוסית הראשונה לברוח. הרוסים הגיעו לגומבינן ב-12 בספטמבר ויום לאחר מכן לשטלופנן (כיום נסטרוב). אחרוני הכוחות הרוסים של הארמייה הראשונה יצאו משטחי פרוסיה המזרחית ב-14 בספטמבר לאחר שחצו את הגבול וחזרו למבצרים שבשטח האימפריה הרוסית.
באותו אזור נערך בין שני הצבאות בפברואר 1915 הקרב השני על האגמים המזוריים.

תוצאות הקרב ואחריתו

משנסוגה הארמייה הרוסית הראשונה משטחי פרוסיה המזרחית, תמו סופית ניסיונותיה של רוסיה לכבוש שטח זה מידי גרמניה. הארמייה הרוסית העשירית שעמדה להיכנס לשטחי פרוסיה המזרחית באמצע ספטמבר קיבלה לבסוף הוראה שלא להיכנס מהחשש שתימחץ גם היא על ידי הארמייה הגרמנית השמינית. הניצחונות של הינדנבורג בקרב טננברג ובקרב הראשון על האגמים המזוריים ביססו את מעמדו כ-"גיבור המלחמה". הארמייה הגרמנית התשיעית שהייתה אמורה לעזור לארמייה הגרמנית השמינית מול הרוסים, התפנתה כעת לעזור לאימפריה האוסטרו-הונגרית במערכה שלה מול רוסיה (המערכה על גליציה). למרות ניצחונם בקרב על האגמים המזוריים, השלכה חשובה אחת הייתה בעוכרם של הגרמנים. הדיוויזיות שהועברו מהחזית המערבית לחזית המזרחית היו חסרות מאוד בחזית המערב, כוח שהיה מאוד חשוב לגרמנים במהלך הקרב הראשון על המארן - הקרב שבו הצליחו מדינות ההסכמה לבלום את הגרמנים מלכבוש את פריז.