google/wiki40b huggingface dataset:
מוזיאון פורשה

היסטוריה

המוזיאון נפתח לראשונה בשנת 1976 בסמוך למפעלי פורשה. המבנה המקורי היה קטן ואפשר תצוגה של עד 20 מכוניות בכל פעם. המכוניות הוצגו ברוטציה מתוך מגוון של כ-300 מכוניות שונות. בתוכנית המקורית להרחבת המוזיאון שקלה החברה לבנות את המוזיאון בסמוך למוזיאון מרצדס-בנץ שנבנה בקליגסרגפארק, שטוטגרט. לאחר שמוזיאון מרצדס נפתח בשנת 2006 במזרח העיר החליטה החברה לבנות את המוזיאון החדש בצפון העיר, במסוך למשרדי ההנהלה. הסכום שהוקצה לבניית המוזיאון עמד על 60 מיליון אירו, אך הגיע בסופו של דבר ל-100 מיליון אירו.

המוזיאון החדש

עבודות התכנון של המוזיאון החדש החלו בשנת 2003. תכנון המבנה בוצע על ידי משרד הים האוסטרי דלוגן-מייזל. אזורי התצוגה תוכננו על ידי הנס גונתר מרץ, שהיה מעורב גם בתכנון מוזיאון מרצדס. שטח המוזיאון הוא 5,600 מטר רבוע ופרושות בו כ-80 תצוגות.
עבודות הבנייה החלו ב-17 באוקטובר 2005. ב-8 בדצמבר 2008 נמסר המוזיאון לידי חברת פורשה. ב-28 בינואר 2009 נערכה הפתיחה הרשמית. שלושה ימים לאחר מכן נפתח המוזיאון לקהל הרחב.
מקדונל איירקראפט קורפוריישן

היסטוריה

ג'ים מקדונל הקים את החברה ג'.ס. מקדונל ושות' לייצור כלי תעופה בעיר מילווקי שבויסקונסין ב-1928. השפל הגדול, שהתרחש בשנת 1929, שיבש את תוכניותיו והחברה קרסה. כך מצא עצמו מקדונל עובד בחברת גלן ל. מרטין. ב-1938 החליט לבצע ניסיון חוזר ועזב את מקום עבודתו, וב-1939 הקים את החברה מקדונל ליד העיר סיינט לואיס.
מלחמת העולם השנייה הקפיצה קדימה את החברה החדשה. מספר עובדיה התנפח מחמישה עשר לחמשת אלפים ועד סוף המלחמה החברה היוותה חלק משמעותי בייצור הכללי של חלקי מכונות תעופה. ההישג העיקרי לתקופה זו הוא בניית האבטיפוס של דגם מטוס הקרב XP-67 באט. כמו כן נרשמו באותה עת בתכנוני החברה מודל ראשוני של טיל מונחה, ה-Lb-1 גרגויל. כמו כל שאר החברות לייצור נשק, מקדונל נחלה מפלה גדולה לאחר תום המלחמה. ברשותה עמד עודף רב של מוצרים שלא ניקנו וכן נאלצה לפטר רבים מעובדיה. אך כעבור שנים לא רבות, בעקבות פרוץ מלחמת קוריאה, הצליחה החברה לשקם את עצמה וזכתה פעם נוספת בתפקיד ראשי בייצור כלי טיס.
ב-1943 חברת מקדונל לקחה חלק בתחרות של חיל האוויר, ובמסגרתה ייצרה מספר דגמים של מטוסי סילון. בצורה זו הומצא הדגם FH-1 פנטום שהיווה סמל לאותו עידן. מטוס זה היה הראשון מסוגו והיווה תקדים לסדרת הפנטום כולה, שהייתה מורכבת ממטוסי ריגול בעלי מנועים קדמיים שהוצבו תחת המרכב (גוף המטוס). רבים ממטוסי החברה ולא רק בסדרת הפנטום נבנו במסגרת המבנה הזה.
דייוויד לואיס הצטרף לחברה כמנהל ראשי במחלקת אווירונאוטיקה בשנת 1946. הוא הוביל את ייצורו של הדגם F-4 פנטום II ב-1954, והשימוש הנרחב בו החל כבר ב-1960. לואיס הפך לסגן מנהל בפועל ב-1958, ולבסוף זכה בתפקיד המנהל ומנהל תפעול ראשי ב-1962. לאחר איחוד החברה עם חברת דאגלס בשנת 1967, נשאר לואיס בתפקידו וניהל גם את חברת העל ב-1969.
החברה מחזיקה בהישגים מרשימים ופורצי דרך. נוסף על עיצוב הטילים המקורי והחדשני, בעיצובי החברה נכללים מטוסים על קוליים ומחקר רב שזיכה אותה בנתח גדול בפרויקטים חשובים ביותר של נאס"א, תוכנית מרקורי ותוכנית ג'מיני. אך בשל חוסר מעורבותה של החברה בשוק האזרחי, היא נתקלה בקשיים גדולים בכל עת שלום. בהמשך, חברת מקדונל דאגלס מוזגה אף היא עם חברת בואינג באוגוסט 1997.
מכת שחין

על פי המסופר בספר שמות, מַכַּת שְׁחִין היא המכה השישית מבין עשר המכות שהנחית אלוהים, על מצרים, עקב סירובו של פרעה מלך מצרים, לשלח את בני ישראל מארצו, למרות פקודתו החוזרת ונשנית, שנמסרה לו על ידי משה.
במכה זו, זרק משה מלא חפניו פיח כבשן לכיון השמים, שהתפשט בדרך נס על כל מצרים, וגרם לפצעים ושלפוחיות על גופם של המצרים ועל בהמותיהם.

תיאור המכה במקרא

ויאמר ה' אל משה ואל אהרן קחו לכם מלא חפניכם פיח כבשן וזרקו משה השמימה לעיני פרעה. והיה לאבק על כל ארץ מצרים והיה על האדם ועל הבהמה לשחין פרח אבעבעת בכל ארץ מצרים. ויקחו את פיח הכבשן ויעמדו לפני פרעה ויזרק אתו משה השמימה ויהי שחין אבעבעת פרח באדם ובבהמה. ולא יכלו החרטומים לעמד לפני משה מפני השחין כי היה השחין בחרטומם ובכל מצרים. 
ויחזק ה' את לב פרעה ולא שמע אלהם כאשר דבר ה' אל משה.
— ספר שמות, פרק ט', פסוקים ח'-י"ב
   

האם פגעה המכה גם בעברים

במקרא לא מבואר מפורשות שמכת שחין פגעה במצרים בלבד, הדבר עורר מחלוקת בין פרשני המקרא וחכמים נוספים: לדעת רבי אברהם אבן עזרא, פשוטם של המקראות מורה כי המכות הראשונות: דם, צפרדע וכינים, וכן מכת שחין ומכת ארבה, פגעו במידה דומה בין במצרים ובין בעברים. אך הרמב"ם חולק על דעתו וסבור כי פשוטם של המקראות מורה שגם במכת דם ובמכת צפרדע, לקו המצרים בלבד ולא העברים. לגבי מכת כינים, נוקט הרמב"ם שגם במושבות העברים הופיעו הכינים אך לא ציערו אותם.

במדרשי חז"ל

למה הביא עליהן? מפני ששמו את ישראל לחום להם חמין, ולצנן להם את הצונן, לפיכך לקו בשחין, כדי שלא יוכלו ליגע בגופן.
— מדרש רבה
ממכה זו ואילך מופיע במקרא, שהשם חיזק את לב פרעה, וכך אמרו במדרש: ויחזק ה' את לב פרעה, כיון שראה הקדוש ברוך הוא, שלא חזר בו מחמש מכות ראשונות, מכאן ואילך, אמר הקדוש ברוך הוא, אפילו אם ירצה לשוב, אני מחזק לבו, כדי שאפרע כל הדין ממנו, שכן כתיב (שמות ז, ג): ואני אקשה את לב פרעה.
סימולציות ניהול ממוחשבות

סימולציות ניהול ממוחשבות הן סוגת משחקים הכולל שילוב של מיומנות, מזל ואסטרטגיה כדי לדמות את המציאות.
בעולם המשחקים, משחקי סימולציות ניהול ממוחשבים מתארות סוגת משחקים רחבה ומגוונת של משחקי מחשב. חלק מהמשחקים בסוגה זו אמור לדמות את המציאות בעולם האמיתי, בעוד אחרים אמורים לדמות את העולם העסקי. קיימים גם משחקים המדמים את שני התחומים (לדוגמה, סימס 2).
גרג לייק

עד ל-ELP

גרג לייק נולד למשפחה קשת יום באנגליה. כבר מילדות החל לייק להתעניין במוזיקה. אביו חשש שלא יוכל להתפרנס אך זה לא עצר בעדו. אמו קנתה לו את הגיטרה הראשונה שלו ולקחה על עצמה עבודה נוספת בערב כדי לממן לילד את שיעורי גיטרה. גרג לייק היה נער חסון וחרוץ, הוא עבד כסבל ביום ולמד מוזיקה בערב. בגיל 20 הקים את ההרכב הראשון (שלא הצליח) ומאז עבר מספר להקות. בתקופה זו חי לייק בעוני מרוד, עד כדי רעב. תקופה מסוימת חי בדירה עלובה ללא חימום ונכנס לתרדמת עקב דלקת ריאות.
לייק השתקם, והמשיך ללהקה נוספת. ידידו מימי הלימודים, רוברט פריפ, הציע לו להצטרף כסולן וכבסיסט ללהקה חדשה בשם קינג קרימזון. לייק הסכים ולמרות שהיה גיטריסט, למד לנגן בגיטרה בס במהירות. לייק היה הסולן ונגן הבס באלבום הראשון של הלהקה - In the Court of the Crimson King, אשר מהווה השראה לאמני רוק מתקדם עד היום.

שנות ה-70 - תקופת ELP

לקינג קרימזון הייתה הופעה משותפת עם להקת דה נייס של קית' אמרסון, שעתיד להיות הקלידן של אמרסון, לייק ופאלמר. השניים התיידדו והחליטו להקים הרכב ביחד. הם צירפו ללהקתם את המתופף קרל פאלמר, וכך נולדה להקת אמרסון, לייק ופאלמר. בדצמבר 1970 יצא אלבום הבכורה של הלהקה. מאז הלהקה זכתה להצלחה והוציאה מספר רב של אלבומים.
לייק התחתן, עם דוגמנית גרמנייה, ולשניים נולדה בת.
אנקורפניב

פרמקולוגיה

אנקורפניב פועל כמעכב של ראף- קינאז (RAF kinase) ומתחרה עם ATP ובכך מפחית זירחון של ERK ודאונרגולציה של ציקלין D1‏‏. מה שעוצר את מחזור התא בשלב G1‏ וגורם ל"הזדקנות" תאים, ללא תמותת תאים מתוכנתת (אפופטוזיס). לכן, אנקורפניב יעיל רק במלנומות עם מוטציות ב-BRAF, המהוות 50% מכלל המלנומות. זמן מחצית החיים של הסילוק בפלזמה של אנקורפניב הוא כ־6 שעות, וזה מתרחש בעיקר באמצעות מטבוליזם על ידי אנזימי ציטוכרום P450‏.

ניסויים קליניים

נערכו מספר ניסויים קליניים של LGX818 בלבד או בשילוב עם מעכב של MEK‏ (MEK162‏)‏. בעקבות ניסויים קליניים מוצלחים של שלבי Ib/II, נערכים ניסויים קליניים של שלב III‏ .
אישה אחרת

תקציר העלילה

מריון פוסט (מגולמת על ידי ג'ינה רולנדס) היא פרופסור לפילוסופיה בת 50. היא נשואה לרופא קן (איאן הולם).
בשל עבודות בנייה בבניין שלה, היא שוכרת דירה במרכז העיר כדי לקבל קצת שקט ושלווה לכתיבת ספרה הפילוסופי.
בדירתה החדשה יש פתח אוורור, המאפשר לה לשמוע את כל השיחות הפרטיות של הלקוחות במשרד הפסיכיאטר השכן.
היא מוקסמת במיוחד מאחת הלקוחות (מיה פארו), השרויה בדיכאון עמוק. שמה, אותו אנו הצופים איננו שומעים, הוא הופ (תקווה). הגילויים של הופ והשקפותיה בחיים גורמים למריון לבחון את חייה שלה.
היא לומדת מגיסתה שאחיה אוהב ושונא אותה בו זמנית. היא מבינה, שכמו אביה (ג'ון האוסמן), היא הייתה בלתי נחמדה ושיפוטית כלפי מספר אנשים במהלך חייה: אחיה המדוכא פול (האריס יולין) ואשתו השברירית לין (פרנסס קונרוי), חברתה הטובה ביותר מימי התיכון, קלייר (סנדי דניס), בעלה הראשון סם (פיליפ בוסקו) ובתה החורגת לורה (מרתה פלימפטון).
יתרה מזאת, היא מבינה שחיי הנישואין הנוכחיים שלה עם קן אינם באים לידי ספוק, ושהיא החמיצה את הסיכוי היחיד לאהבה עם חברו הטוב ביותר לארי (ג'ין הקמן). לבסוף היא מצליחה להפגש עם הופ, ולמרות שהיא רוצה לדעת עליה יותר היא, היא בסופו של דבר מדברת בעיקר על עצמה. היא מגיעה למסקנה שההפלה שעשתה לפני כמה שנים הייתה טעות, בטענה שבגילה יש דברים רבים בחיים שהיא לא תשיג יותר.
לקראת סוף הסרט מריון מחליטה לשנות את חייה לטובה.
Heterorhabditis bacteriophora

מחזור חיים

הנמטודה הנמצאת בדרגת infective juvenile תרה באופן פעיל אחר פונדקאי תוך חישת CO₂ וולטילים המופרשים מהחרק הפונדקאי וחומרים נוספים המופרשים משורשי צמחים. הנמטודה חודרת להמוצל החרק הפונדקאי דרך הפה, האנוס, פתחי הנשימה או על ידי חדירה ישירה דרך ה exoskeleton תוך שימוש במבנה דמוי שן. בהמוצל משתחררים החיידקים הסימביונטים ממעי הנמטודה שם הם משתכפלים במהירות. הנמטודה מעבירה את החיידק מנישת גידול אחת לשנייה ומפרישה רעלן חלבוני המגן על החיידק בשלבי התבוססות ראשונים בגוף החרק ואילו החיידק מפריש מרכיבים המונעים התבססות מתחרים כגון חומרים אנטיביוטים, nematicide ,antifungal ואף דוחי נמלים וכן מפריש החיידק פקטורים הווירולנטים לחרק המארח כגון חלבונים טוקסים ואנזימים המפרקים את גוף החרק, פוגעים באפיתל המעי ומדכאים את תגובת המערכת החיסונית וגורמים למותו המהיר תוך 24-72 שעות.
נמצא כי נמטודות בהן לא מצויים החיידקים אינן מאריכות חיים וכן אינן גורמות למות החרק הפונדקאי ובנוסף נמצא כי בהזרקת תאי חיידקים להמוצל החרק ערך ה LD₅₀ הוא 5 תאי חיידק לחרק. נתונים אלו מעידים על כך כי החיידק הוא הגורם העיקרי לתמותת החרק. לאחר חדירה להמוצל והפרשת החיידקים IJ מתנשל לדרגה רביעית של זכרים ונקבות בוגרים ואלו מתרבים ויוצרים 2-3 דורות הניזונים מהבקטריות וגוף החרק המתפרק. כאשר מאגר המזון קטן השלב המאוחר של הדרגה השנייה מפסיק ליזון כאשר הוא מכיל בגופו את החיידקים הסימביונטים, הוא מגיע לדרגת IJ מבלי להשיל את הקוטיקולה של הדרגה השנייה ויוצא מגוף החרק המת בחיפוש אחר פונדקאי חדש.
פרנצ'סקו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה

תולדות חייו

פרנצ'סקו, יליד פירנצה, היה בנם הבכור של קוזימו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה ואשתו לאונור דה טולדו (Eleonora di Toledo;‏ (1522 – 1562), בתו של דון פדרו אלוורז, שליט נאפולי. בדצמבר 1562, כאשר היה פרנצ'סקו בן 21, נסעה לאונור אמו עם אחיו הצעירים ג'ובאני (שהיה בן 19 וכבר קרדינל) וגארציה (שהיה בן 15) לפיזה, שהייתה שרויה במגפת מלריה. השלושה נספו במגפה, דבר שהותיר את אביו, קוזימו, שבור והאיץ את החלטתו לפרוש מן השלטון ולהעביר את סמכויותיו לבנו הבכור. בפועל, עם זאת, נוהלה הדוכסות על ידי המנגנון היעיל שהקים האב. לאחר מותו של קוזימו גברה התערבותם של בתי המלוכה של ספרד ובית הבסבורג בנעשה בטוסקנה והם הפעילו אותה לטובת האינטרסים שלהם.
פרנצ'סקו לא גילה רצון לעשייה שלטונית או דיפלומטית, עם זאת גילה תשוקה למדע ולאמנות והיה פטרון של תיאטרון ושל האקדמיה ללימודי בלשנות La Crusca, שפיתחה את השפה האיטלקית. כחובב כימיה ואלכימיה, בילה שעות ארוכות בחדר ייעודי בפאלאצו וקיו (ה-Studiolo di Francesco I) שעוטר ביצירותיהם של תלמידי ג'ורג'ו וזארי ושימש כמעבדה וכבית אוסף לצמחים ומינרלים.
ב-1565 נישא ליוהאנה מאוסטריה, הדוכסית הגדולה של טוסקנה, בתו של פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואחותו של מקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הנישואים לא היו מאושרים. לשניים נולדו שבעה ילדים, שש בנות, מהן רק שתיים הגיעו לבגרות ואחת, אנה, שנפטרה בגיל 15 ובן, פיליפו, שסבל מפגיעה מוחית מולדת (הידרוצפלוס) ומת בגיל חמש. יוהאנה מתה ב-1578, בת שלושים. לאחר מותה נישא פרנצ'סקו לפילגשו ביאנקה קאפלו. שניהם מתו ממלריה בהפרש של יום בוילה ליד פראטו, כך שפרנצ'סקו מת ללא יורש ראוי ועם מותו הועבר כתר הדוכס הגדול של טוסקנה לאחיו הצעיר, פרדיננדו, שנקרא לשוב מרומא. במסגרת מאמציו לכרות בריתות חדשות, השיא פרדיננדו את בת אחיו, מארי דה מדיצ'י לאנרי הרביעי, מלך צרפת.

בתרבות ובאמנות

דיוקנו של פרנצ'סקו כילד בן 10 הונצח בציור ידוע מאת אניולו ברונזינו, המוצג בגלריה אופיצי בפירנצה.
מזרקת נפטון ליד הפלאצו וקיו בכיכר הסיניוריה מאת ברתולומאו אמנטי (Bartolomeo Ammannati) יחד עם ג'אמבולוניה ואחרים הוקמה לכבוד חתונתו של פרנצ'סקו עם יוהאנה מאוסטריה.
עלילת המחזה Women Beware Women מאת תומאס מידלטון (1658) נסובה סביב אירועי נישואיו של פרנצ'סקו לביאנקה קאפלו ומותם של השניים.
ענב

הענב הוא פרי גפן היין. זהו ענבה, פרי לא קלימקטרי בעל זג (קליפה) דק ועשיר בצבענים וציפה מימית, שבתוכה 4-0 חרצנים. צבע הענב משתנה בתלות זן הגפן ויכול להיות סגול, אדום, ורוד או ירוק. לענבים צורה אליפטית. קיימים מאות זני ענבים, הנחלקים באופן מסורתי לענבי יין, המיועדים לייצור יין וגראפה, ענבי שולחן, המיועדים לאכילה כמות שהם, וענבי שולחן ויין, המתאימים לשני הייעודים. בנוסף, יכולים הענבים להצרך בצורת צימוקים, ריבה, ג'לי, חומץ, תמצית זרעי ענבים, שמן זרעי ענבים, צ'ורצ'חלה (ממתק גרוזיני מסורתי) או דבשה. גם לחרצנים שימוש חשוב לתעשיית שמן מזרעי ענבים המשמש לעיסוי ולרפואה.

היסטוריה

ביות הענבים הסגולים התרחש במרכז אסיה‏. הופעת השמר בצורה טבעית על קליפת הענב הובילה לשימוש בפרי לייצור משקה אלכוהולי - יין. ההירוגליפים של מצרים העתיקה מתעדים את עיבוד הענבים הסגולים, דבר המיוחס גם ליוונים, לפיניקים ולרומאים. בתקופות מאוחרות יותר הענבים התפשטו לכל אירופה ומשם לעולם החדש.

זג

הזג הוא קליפתו הדקה של הענב, העוטפת את ציפת הפרי בה מצוי החרצן. הענבים הם הפרי היחיד שיש שם נפרד לקליפה שלהם. המקור למילה זג מובא בספר במדבר, פרק ו', פסוק ד', ממנו ניתן להסיק כי כבר בתקופה קדומה זו משמעות המילה זג הייתה קליפת הענב והמילה חרצן שימשה לתיאור גרעינו:
"כל ימי נזרו מכל אשר יעשה מגפן היין מחרצנים ועד זג לא יאכל". 
לזגים יש חשיבות בעת הכנת היין: בעת הכנת היין האדום, הצבע מתקבל כתוצאה ממיצוי הפיגמנטים המצויים בזג במהלך תסיסת התירוש. לעומת זאת, בעת הכנת היין הלבן התירוש נסחט בעדינות, ללא לחץ על הזגים והם מופרדים מהתירוש. התירוש צבעו עכור-בהיר ולא אדום בלי קשר מחייב לצבע הענבים ממנו הופק. ניתן לכן להפיק יינות אדומים מענבים ירוקים/צהבהבים ויינות לבנים מענבים אדומים. למשל שמפניה צרפתית אמיתית, שהיא צהבהבה ושקופה מכינים מענבי פינו נואר שהם אדומים שחורים, רק סוחטים ולא משרים עם הקליפות.
אירינה אנטוננקו

ביוגרפיה

אנטוננקו נולדה ביקטרינבורג להורים שעבדו במשטרה, במהלך לימודיה בבית הספר השתתפה לראשונה בתחרות יופי.
בשנת 2009 זכתה בתואר "מיס יקטרינבורג" ולאחר מכן עברה למוסקבה על מנת להתחרות בתחרות הלאומית, היא הוכתרה כמיס רוסיה 2010. לאחר זכייתה היא החלה לדגמן למעצב האופנה הגרמני פיליפ פליין והשתתפה בתצוגות אופנה של מספר מעצבים ברוסיה, היא ייצגה את רוסיה בתחרות מיס תבל 2010, שם עלתה לשלב חמש עשרה המועמדות הסופיות.
בשנת 2011 השתתפה אנוטננקו בגרסה הרוסית של התוכנית רוקדים עם כוכבים. באותה שנה הופיעה בסרט "שעת האופל" המהווה הפקה משותפת רוסית-אמריקאית.
אירנה-ז'ול ביינאמה

ביוגרפיה

ביינאמה, יליד פריז, למד בתיכון בעיר ברוז' (כיום בבלגיה), שבה עבד אביו כפקיד ממשלתי. אחר כך בתיכון לואי הגדול בפריז. אחרי שהשתתף בקרבות להגנת פריז ב-1814 נרשם ב-1815 לאקול פוליטקניק אולם נמנה עם בני המחזור שסולקו כעבור שנה מהלימודים על ידי המלך לואי השמונה עשר מסיבות פוליטיות, במקרה שלו בגלל אהדתו לנפוליאון. באותן שנים התפרנס ביינאמה מתרגומים מכתבי עת זרים, משפות שונות, כולל רוסית.
בסופו של דבר התמנה ב-1818 למרצה זוטר באקדמיה הצבאית סן-סיר ואחרי שנתיים התחיל לעבוד במשרד האוצר. כאן עשה קריירה מהירה והתמנה למפקח ובשנת 1834 למפקח כללי.
לאחר הקמת המשטר הרפובליקני ב-1848 פוטר בגין "חוסר רוח רפובליקנית".
ביינאמה הצליח בהמשך לקבל מינוי של מרצה לתורת ההסתברות בסורבון אך פוטר שוב בשנת 1851. תחת שלטונו של נפוליאון השלישי היה ליועץ ממשלתי לענייני סטטיסטיקה.
בשנת 1852 נבחר כחבר באקדמיה הצרפתית למדעים. במשך 23 שנה עמד בראש ועדת השופטים להענקת הפרסים לסטטיסטיקה. הוא היה גם חבר מייסד של החברה המתמטית הצרפתית וכיהן כיושב ראש שלה בשנת 1875.
ביינאמה מת ב-1878 בפריז בגיל 82.

תרומותיו המדעיות

ביינאמה פרסם רק 23 מאמרים. הראשונים בהם דנו בדמוגרפיה ובלוחות תמותה. הוא חקר במיוחד את דעיכתן של המשפחות שהסתגרו מסיבה חברתית (למשל כאלה מן האצולה הגבוהה) בניגוד למגמת הגידול של כלל האוכלוסייה.
ביינאמה העריץ את לפלס ובהשפעת ספרו "התאוריה האנליטית של ההסתברות" (1812) הגן על ההשקפות הלפלסיאניות בפולמוס עם פואסון, לגבי גודל הרכבם של חברי המושבעים והרוב הנחוץ להכרעה במשפטים. הוא חקר את הכללת שיטת הריבועים הפחותים של לפלס.
יחד עם ידידו, קורנו, ניסה לעשות סדר בחשבון ההסתברויות, תחום שאיבד באותם הימים את רוח ההתלהבות של מייסדיו.
חלה אז אכזבה אחרי התקוות שנתלו ביאקוב ברנולי, לפלס ופואסון, שיוכלו ליצור תיאור הסתברותי של העולם בעזרת כמה חוקים אוניברסליים.
המגוון האינסופי של סידורים הקיימים בטבע ביצירה פשוטה של תוצאות מורכבות מאוד מאפשר לשער כי יתגלו משפטים מיוחדים שינהלו את הקבוצות השונות של העובדות. אבל לא נראה שנוסחה אנאלוגית לזו של יאקוב ברנולי תוכל להקיף את כל הנסיבות האפשריות
ביינאמה תרגם לצרפתית את מחקרי ידידו המתמטיקאי הרוסי פפנוטי צ'בישב ופרסם את אי השוויון המכונה על שמם -ביינאמה-צ'בישב - שסיפק הוכחה פשוטה ומדויקת של חוק המספרים הגדולים.
ביינאמה התכתב גם עם חלוץ המחקרים הדמוגרפיים, אדולף קטלה ונקשר גם לגבריאל לאמה.
מתוך עמדה פולמוסית, מתח ביינאמה בקורת על חוק המספרים הגדולים של פואסון והתווכח עם קושי.
גם הוא וגם קושי פרסמו בערך באותו זמן בערך שיטות רגרסיה. ביינאמה הכליל את שיטת הריבועים הפחותים. המחלוקת הייתה על בחירת השיטה המיטבית. קושי פיתח את התפלגות קושי על מנת לגלות מקרה שבו שיטת הריבועים הפחותים יוצרת אומד בלתי יעיל.
יעקב טננוורצל

משפחתו ונדבנות הכספים

יעקב שרגא טננוורצל נולד בפולין ליצחק אייזיק טננוורצל ובסוף ימי מגוריו במדינה התגורר בסמוך לעיר לובלין בעיירה פינטשוב. מנישואי אשתו הראשונה נולדו לו שני בנים ולאחר מכן נישא בשנית לאחר פטירת אשתו. כשעלה ארצה התחבר לרב ריבלין, הרב שמואל הומינר, הרב שלמה זלמן בהר"ן וביחד איתם החל להיות שותף בפעילותם של הכוללים בירושלים שעזרו בבניית שכונות סביב מאה שערים עם היציאה מהחומות במאה ה-19.
בין השנים תרנ"א – תרנ"ה נוסדו חמישה כוללים שהצטרפו למעגל ההתיישבות בירושלים (כולל אונגרין, הורדונא, בית אברהם, ווילנא, ווהאלין) וגם כולל ורשה אליו הצטרף טננוורצל. טננוורצל נישא בשנית כבר בפולין, לאחר פטירת אשתו הראשונה. שני בניו לא הלכו בדרכו, דבר שלא נשא חן בעיני הרב טננוורצל והוא החליט להדיר אותם מצוואתו.
לאחר כמה חודשים משעלה ארצה ניגש עם חברו, הרב דוד בידרמן לקונסול הרוסי בירושלים והפקיד בידו את הצוואה שלו, בה נאמר כי הוא מקדיש את כל כספו למטרת בניין השכונה. למחרת היום נפטר הנדיב. מששמעו בניו על החלטת אביהם, מיהרו להגיש ערעור בטענה שאביהם לא היה צלול בדעתו. אולם הקונסול טען שאביהם כתב צוואתו בצלילות הדעת. בית המשפט פסק להחזיר לילידיו את הכסף, חוץ מהכסף שנתרם כבר לקניית המגרש עבור בתי וורשא.
טסוקו הונג'ו

ביוגרפיה

הונג'ו נולד ב-27 בינואר 1942, בקיוטו, יפן וגדל באובה. ב-1960 החל ללמוד רפואה באוניברסיטת קיוטו, וב-1966 קיבל דוקטור לרפואה. ב-1975 קיבל תואר דוקטור בכימיה רפואית בהנחיית יאסוטומי נישיזוקה ואוסאמו האיאישי. בין השנים 1971–1974 היה אורח במחלקת האמבריולוגיה של מכון קרנגי למדע ולאחר מכן במכונים הלאומיים לבריאות. לאחר שסיים ללמוד בארצות הברית היה מרצה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת טוקיו עד 1979, ובין השנים 1979–1984 היה פרופסור במחלקת הגנטיקה באוניברסיטת אוסקה.
החל מ-1984 הונג'ו הוא פרופסור לאימונולוגיה באוניברסיטת קיוטו. בשנת 2017 מונה לסגן המנהל של המכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטת קיוטו.

הוקרה

על הישגיו המחקריים קיבל הונג'ו מספר רב של פרסים והוקרות. ב-2001 נבחר להיות חבר חוץ באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית וב-2003 התקבל כחבר באקדמיה לאופולדינה. ב-2014 קיבל את עיטור מסדר התרבות, ב-2016 היה לחתן פרס קיוטו, וב-2018 קיבל את פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה במשותף עם ג'יימס אליסון "על גילויהם בתחום הטיפול בסרטן באמצעות אינהיביציה תוך שימוש במעכב נקודת בקרה".
אלפרד נוסיג

עד שנות השואה

נוסיג היה ברוך כשרונות. הוא למד באוניברסיטאות לבוב, וינה וציריך וקבל תואר דוקטור במשפטים, ברפואה ובפילוסופיה.

חובבי ציון ציונות ועליונות יהודית

ב-1887 פרסם מאמר בפולנית, שהיה החיבור הציוני הראשון בשפה זו. הוא הציע לייסד מדינה יהודית בארץ ישראל ובמדינות הסמוכות בניסיון לפתרון הבעיה היהודית כפתרון מדיני בנפרד מהתרבות והמסורת היהודיים. 
בשנת 1894 היה ציר לאספה של חובבי ציון בפריס. הוא צידד בציונות המדינית, התקרב להרצל והשתתף בקונגרסים הציונים הראשונים. בחודש מרץ 1903 נשלח כחבר במשלחת הציונית לאל עריש לבדוק התיישבות יהודים במקום לפי תוכנית אל עריש. 
עד מהרה הסתכסך עם הרצל והיה בין ראשי הפרקציה הדמוקרטית שהייתה אופוזיציה להרצל ותומכיו. נוסיג טען שהציונות המדינית היא אחיזת עיניים כי יקח זמן רב מאוד למימושו ובינתיים יש להשקיע מאמצים בחינוך העם. בהמשך התגייס למען הציונית המעשית, התנגד לתוכנית אוגנדה ודרש התיישבות אך ורק בארץ ישראל. כן עמד בראש אגודת ספרות יהודית. בקונגרס הציוני השישי הועמד לדין משמעתי של התנועה הציונית יחד עם דוד טריץ בשל פעילותו בעד ההתיישבות בארץ ישראל באופן שהתנגד להחלטות הקונגרס, ונגד תוכנית אוגנדה. הד"ר חיים ויצמן היה בין השופטים.
בשנת 1903 נוסיג הוציא את ספרו 'הסתברות יהודית' (Jüdische Statistik) ובו נתונים על יהודי העולם בתקופתו ותיאורם, על פי מקומם, משלח ידם וכדומה. 
בשנת 1905 הוא הוציא לאור ספר בשם 'היהודים והיותם הנבחרים מבחינת מדעי החיים' ובו דן על 'החכמה היהודית', ו'המוסר היהודי' כתוצאה מכללי הדת היהודית הקובעים את השתייכותם של ילדי היהודים לפי מוצאם מאם ולא מאב. לטענתו, שיטה זו הביאה לקליטת יהודים מאומות שונות ו'גזעים' שונים, דבר שהגדיל את הגיוון ואיפשר התפתחות טובה, או 'עליונה' יותר.

תערוכת האמנות בברלין

בשנת 1907 ארגן נוסיג בברלין תערוכה של אמנים יהודים מן העולם ומארץ ישראל. הייתה זו הפעם הראשונה שאמנים יהודים הוצגו יחדיו בפני הציבור הלא יהודי. תערוכה זו הייתה הראשונה שאיפשרה לבוריס שץ להפעיל את מרכז האמנות שהקים בירושלים שנה קודם, ושנקרא בהמשך 'בצלאל'. הייתה זו גם הזדמנות לאמנים יהודים מהעולם כולו להביע את הזדהותם עם הגורל היהודי. הוצגו ציורים של כשישים ציירים וביניהם קאמי פיסארו מצרפת, יוזף ישראלס מהולנד, איזידור קאופמן מאוסטריה, מאוריצי גוטליב מגליציה, ושמואל הירצנברג פולין. האמן היהודי היחיד מבין אלו שנוסיג פנה אליהם שסירב להציג בתערוכה זו, היה מאקס ליברמן.

לאחר מלחמת העולם הראשונה

ב-1922 נוסיג הוציא בווינה ספר בגרמנית בשם 'שילוב היהודים', ובו קרא להקמת מדינה יהודית בעלת אופי חברתי בארץ ישראל. הספר מאדיר את ערכי הסוציאליזם, וקובע שמקורם ביהדות (וכלשונו: בתורת משה), ובה בעת מדבר על הצורך בהתחדשות וחידוש החיים בארץ ישראל (פלשתינה - כלשונו) ומשמעותם של דברי הנביאים בנושא זה, לימיו.
נוסיג התיישב בברלין וביטא את כישרונותיו בספרות (חיבר שירים ומחזות, בהם "מלך ציון", "אברבנאל", מסות וביקורות ספרות), במוזיקה (חיבר מונוגרפיה על איגנצי יאן פדרבסקי) ובפיסול.
דאפי (זמרת)

ביוגרפיה

איימי אן דאפי נולדה בבנגור, גוויניד' וגדלה בנפיין. יש לה שתי אחיות, קלי וקייט. היא מדברת ולשית כשפת אימה. הוריה התגרשו כאשר היא הייתה בגיל 10. אחרי שגמרה את לימודיה, היא נסעה לשנה לשווייץ כדי לעבוד. מאוחר יותר, היא התחרתה בתוכנית הריאליטי "Pop Idol" ששם היא הגיעה למקום שני בתחרות.
ב-2008, דאפי הוציאה את אלבומה "Rockferry" שנכנס למקום הראשון בבריטניה. האלבום מכר יותר מחמשה מיליון וחצי עותקים בעולם. ב-2009, היא זכתה בשלושה פרסי המוזיקה הבריטית: פריצת השנה, אלבום השנה וזמרת השנה וכך הפכה להיות האמנית שקיבלה הכי הרבה פרסים בטקס באותה שנה. היא גם זכתה בפרס גראמי על האלבום הווקלי הטוב ביותר והיא הייתה מועמדת לעוד שני פרסים ביניהם פרס גראמי לתגלית השנה. דאפי היא הזמרת הולשית הראשונה מזה עשרים ושבע שנים שהשיר שלה, "Mercy", צעד במקום הראשון.