google/wiki40b huggingface dataset:
פאולה איוואן

ביוגרפיה

איוואן נולדה בהרשטי.

1987

באוניברסיאדה שנערכה בזגרב יוגוסלביה ביולי 1987 זכתה איוואן בשתי מדליות זהב, בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:01.32 דקות ובריצת 3000 מטר בתוצאה של 8:53.61 דקות. 
באליפות העולם שנערכה ברומא בתחילת ספטמבר אותה שנה סיימה איוואן במקום 20 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:08.36 דקות ובמקום 17 בריצת 3000 מטר בתוצאה של 8:51.20 דקות.

אלופה אולימפית

באולימפיאדת סיאול (1988) זכתה איוואן בשתי מדיות, זהב וכסף. מדליית זהב, בריצת 1500 מטר בשיא אולימפי חדש של 3:53.96 דקות (הנוכחי, 2016), לפני למוטה בקוסקטה (4:00.24 דקות) וטטיאנה דורובסקיך (4:00.30 דקות), שתיהן מברית המועצות ומדליית כסף, בריצת 3000 מטר בשיא אישי חדש של 8:27.15 דקות, אחרי טטיאנה דורובסקיך (8:26.53 דקות) ולפני איבון מארי מבריטניה (8:29.02 דקות).

שיאנית עולם

בתחרות שנערכה בניס, צרפת ב-10 ביולי 1989 קבעה איוואן בריצת מייל שיא עולם חדש של 4:15.61 דקות, שיפור לשיא בן ה-4 שנים של מארי דקר מארצות הברית (4:16.71 דקות). שיאה זה החזיק מעמד 7 שנים ונשבר על ידי סווטלנה מסטרקובה מרוסיה (4:12.56 דקות). תוצאתה זו מהווה את התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים (2016).
באוניברסיאדה שנערכה בדיסבורג גרמניה באוגוסט אותה שנה זכתה איוואן פעם נוספת בשתי מדליות זהב, בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:13.58 דקות ובריצת 3000 מטר  בשיא משחקים חדש של 8:44.09 דקות ובכך הגנה על תוארה. 
היא פרשה מספורט תחרותי והחלה לאמן אתלטיקה.
שמואל ברנבוים

תולדותיו

נולד בקנישין שבפולין לגיטל ולרב אריה לייב ברנבוים שנספו בשואה יחד עם שני בניהם וארבע בנותיהם. 
בצעירותו למד בישיבת אהל תורה בברנוביץ' שהייתה בראשות הרב אלחנן וסרמן, ואחר כך בישיבת מיר בעיר מיר עמה נדד בשנות מלחמת העולם השנייה לעיר וילנה שם המתינו לקבלת ויזות לקוראסאו שהייתה מדינת חסות הולנדית באיים הקריביים ולאחר קבלת הויזות קיבלו ויזת מעבר ביפן מהשגריר היפני בקובנה צ'יאונה סוגיהארה ואז יצאו למסע שארך חדשיים ברכבת הטרנס-סיבירית עד לוולדיווסטוק ומשם לעיר קובה שביפן שם התעכבו 7 חדשים נוספים עד שיושבו בהוראת הממשלה היפנית בעיר שאנגחאי שבסין.
לאחר המלחמה המשיך הרב ברנבוים יחד עם חלק מישיבת מיר לארצות הברית שם נשא לאשה את בתו של ראש הישיבה הרב אברהם קלמנוביץ והשתקע בברוקלין ניו יורק.
בשנת 1964 לאחר פטירת חמיו מונה יחד עם גיסו הרב שרגא משה קלמנוביץ לכהן כראש ישיבת מיר.

פטירתו

הרב ברנבוים נפטר בכ"ח בטבת ה'תשס"ח בביתו בברוקלין, ניו יורק. הלווייתו יצאה למחרת היום מישיבת מיר והשתתפו בה עשרות אלפים, לאחר מכן הוטס ארונו לארץ ישראל שם יצא מסע הלווייה מישיבת מיר בירושלים ונטמן בבית הקברות סנהדריה.
תעשיית סייבר בישראל

תעשיית הסייבר בישראל, המהווה חלק חשוב מתעשיית התוכנה בישראל, כוללת קשת רחבה של חברות העוסקת בפיתוח ובשיווק של תוכנה המשמשת להגנה מפני לוחמת סייבר ופשעי סייבר. הענף כולל חברות הפועלות בו תקופה ממושכת כחברות עצמאיות, יחד עם חברות הזנק שנמכרו לחברות זרות וממשיכות לפעול בישראל כמרכזי פיתוח של החברות הרוכשות. בישראל מתקיימת, בחשאי וגם בגלוי, גם פעילות של פיתוח כלים התקפיים ללוחמת סייבר.

היסטוריה

שורשיה של תעשיית הסייבר בישראל בסוף שנות ה-80, עם הקמתן של חברות אחדות שעסקו בפיתוח תוכנת אנטי וירוס ובאבטחת מידע. אחת מחברות אלה, BRM, נוסדה על ידי ניר ברקת, אלי ברקת, יובל רכבי ועמרי מן. עם השנים הפכה BRM לבית גידול עבור עסקים אחרים בתחום והשקיעה בחברות כ"בקווב" (BackWeb) וצ'ק פוינט, בה הושקעו 400 אלף דולר. ברקת כיהן כיו"ר החברות בשנותיהן הראשונות.
ב-2014 נרכשו שמונה חברות ישראליות, תמורת סכום כולל של כ-700 מיליון דולר, וברבעון הראשון של 2015 נרכשו שש חברות תמורת סכום כולל של כ-300 מיליון דולר.
בעשור הראשון של המאה ה-21 החלו גם החברות הבולטות בתעשייה ביטחונית בישראל בפעילות נרחבת בתחום זה - התעשייה האווירית, רפאל - מערכות לחימה מתקדמות, אלביט מערכות (באמצעות חברת הבת "סייברביט", שמרכזת את הפעילות של אלביט מערכות בתחומי מודיעין הסייבר והגנת הסייבר) והתעשייה הצבאית.
להערכת מכון היצוא, בשנת 2014 עסקו בתחום כ-250 חברות ישראליות וכ-25 חברות רב-לאומיות שלהן סניפים בישראל. היקף היצוא שלהן לארצות הברית הגיע לכ-2.5 מיליארד דולר, וכלל היצוא של מערכות ושירותים בתחום זה מישראל הסתכם בכ-3 מיליארד דולר.
כוח האדם העיקרי לתעשייה מגיע מהאוניברסיטאות ומהמכללות (בעיקר מהחוגים למתמטיקה, מדעי המחשב והנדסת תוכנה) ומהיחידות הטכנולוגיות של צה"ל (ממר"ם, יחידה 8200, מצו"ב ועוד).

פעילות בולטת בתחום הסייבר ההתקפי

בשנת 2005 התפרסמה פרשת הסוס הטרויאני, שבה הופעלה רוגלה בשם "TargetEye" למעקב אחר פעילות במחשבים של חברות אחדות ואנשים פרטיים. מפתחי התוכנה ואחדים מלקוחותיהם נעצרו והורשעו. 
חברה בולטת בתחום הסייבר ההתקפי היא קבוצת אן. אס. או. טכנולוגיות, שבשליטת קרן פרנסיסקו פרטנרס, העוסקת בפיתוח תוכנה ללוחמת סייבר ולריגול דיגיטלי, ומוכרת את מוצריה בעיקר לממשלות, באישור משרד הביטחון.
חסא דאשתמוע

חסא דאשתמוע היה אמורא שפעל באשתמוע שבארץ ישראל בסוף המאה השלישית או תחילת המאה הרביעית לספירה. הוא מוזכר פעם אחת בתלמוד הירושלמי בהקשר לביקור של ר' יסא אצלו.
רונלד ד. מור

ביוגרפיה

כבנו של מורה ומפקח על בית הספר בצ'אוצ'ילה, רונלד עסק בכתיבה ודרמה עוד מצעירותו. הוא קיבל מלגה ללימודי מדע המדינה באוניברסיטת קורנל, אך נכשל לאחר שאיבד עניין. הוא קיבל פטור משירות בצי האמריקני לאחר פציעה בברך.

עבודתו כמפיק ותסריטאי טלוויזיה

במהלך 1988, בעת סיור בסט הצילומים לסדרת "מסע בין כוכבים: הדור הבא", מור מסר תסריט לאחד מעוזריו של ג'ין רודנברי, שעזר לו למצוא סוכן שהעביר את התסריט דרך הצינורות המקובלים. לאחר שבעה חודשים, המפיק מייקל פילר קרא את התסריט וקנה אותו (הפרק The Bonding בעונה שלישית). הוצעה למור עבודה כתסריטאי עורך, ושנתיים לאחר מכן, הוא קודם למפיק שותף ולאחר מכן מפיק בשנה האחרונה של הסדרה (1994).
מור היה שותף לכתיבת 27 פרקים בסדרה, ואף שיתף פעולה עם המפיק בראנון בראגה, שאיתו כתב את פרק סיום הסדרה (שזכה בפרס הוגו). שניהם כתבו את התסריט לסרטם הראשון של צוות הדור הבא, "מסע בין כוכבים 7: דורות". בהמשך, מור הצטרף לצוות ההפקה של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" בעונתה השלישית, שעד לשתי עונותיה האחרונות כבר קודם לתפקיד מפיק בפועל. במשך זמן זה עבד עם בראגה על תסריט לסרט "מסע בין כוכבים 8: המפגש" וטיוטה לתסריט "משימה בלתי אפשרית 2", שעליה קיבלו קרדיט. במשך זמן זה החל מור בהתכתבות עם מעריצים, מנהג שאותו הוא ממשיך עד היום. מור פיתח לעצמו מוניטין של מומחה לקלינגונים והיה אחראי לכתיבת תסריטים שעסקו בפיתוח גזע הקלינגונים ותרבותם, הן בסדרת "מסע בין כוכבים: הדור הבא" והן ב"מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9".
לאחר שחלל עמוק 9 הסתיימה ב-1999, מור עבר לצוות ההפקה של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר", שנמצאה בעונתה השישית, אך עזב לאחר שכתב שני תסריטים בלבד, על רקע חילוקי דעות שהיו בינו לבין בראגה, שהיה מפיק בפועל של הסדרה באותה עת.
בשנת 2000, לאחר סיום "מסע בין כוכבים: וויאג'ר", מור עבד כמפיק בפועל בעונתה השנייה של הסדרה "רוזוול".
בשנת 2002 הוצעה למור הזדמנות לעבוד על מיני סדרה בשם בטלסטאר גלקטיקה. כמו כן, הוצעה לו עבודה על סדרה חדשה בשם "קרניבל", שבה שימש כמפיק בפועל למשך עונה אחת בלבד. לאחר מכן המשיך לעבוד כמפיק בסדרת בטלסטאר גלקטיקה, שהחלה את עונתה הראשונה באוקטובר 2004.
לאחר שהסתיימה הסדרה בטלסטאר גלקטיקה, עבד מור על עיבוד מחודש לסרט משנת 1982, "הדבר". כתוצאה משביתת התסריטאים, הפקת פרקי האינטרנט "בטלסטאר גלקטיקה: המחתרת" (שמהווים חיבור בין עונה שנייה לשלישית) הופסקה וגרמה למתחים רבים בזמן הפקת עונה שלישית. בהמשך (2014 והלאה) כתב לטלוויזיה את התסריט לסדרה "זרה" (outlander) ששודרה ברשת Starz, ובעברית ב-yes.
המשקיע הנבון

פרקי הספר

הקדמה למהדורה הרביעית מאת וורן באפט
על בנג'מין גרהם, מאת ג'ייסון צוויג
הקדמה: מה מבקש ספר זה להשיג
פרק 1  השקעה מול ספקולציה: התוצאות הצפויות למשקיע הנבון.
פרק 2  המשקיע ואינפלציה
פרק 3  מאה שנים של היסטוריה בבורסה: רמת מחירי המניות בתחילת 1972
פרק 4  מדיניות תיק השקעות בסיסית: המשקיע המגן
פרק 5  המשקיע המגן ומניות
פרק 6 מדיניות תיק ההשקעות למשקיע היוזם: גישה שלילית
פרק 7 מדיניות תיק ההשקעות למשקיע היוזם: הצד החיובי
פרק 8 המשקיע ותנודות השוק
פרק 9 השקעה בקרנות נאמנות
פרק 10 המשקיע ויועציו
פרק 11 ניתוח ניירות ערך למשקיע ההדיוט: גישה כללית
פרק 12 שיקולים שונים ברווחים למניה
פרק 13 השוואה בין ארבע חברות רשומות
פרק 14 בחירת מניות למשקיע המגן
פרק 15 בחירת מניות למשקיע היוזם
פרק 16 ניירות ערך בני המרה ואופציות
פרק 17 ארבעה מקרים מאלפים באופן קיצוני מההיסטוריות
פרק 18 השוואה בין שמונה זוגות של חברות
פרק 19 בעלי המניות וההנהלה: מדיניות הדיוידנד
פרק 20 "מרווח ביטחון" כעקרון ההשקעה המרכזי
אחרית דבר
סחר חליפין

סַחַר חֲלִיפִין (באנגלית: Barter; "בַּרְטֶר") הוא שיטת מסחר המבוססת על החלפת סחורות ושירותים בין שני אנשים או יותר. בשיטה זו לא קיים מוצר אשר מוגדר כאמצעי חליפין (כמו הכסף בו נעשה שימוש בימינו), ולפיכך אין הבחנה בין קונה ומוכר, מפני שכל משתתף בסחר משמש בו זמנית הן כקונה והן כמוכר.
כבר בסוף העת העתיקה נהגו אנשים להחליף מוצרים שייצרו או נכסים שהיו בידם, תמורת מצרכים או נכסים של אנשים אחרים בהם חפצו, וכן לשלם במוצרים תמורת עבודה או שירות. כך למשל, רועי צאן החליפו בשר וחלב עם איכרים שגידלו פירות וירקות, ובעליו של שדה חיטה שילם לעובדיו באלומות חיטה, או בקמח לאחר סחר חליפין שלו עם בעל טחנת קמח, או בכיכרות לחם לאחר סחר חליפין נוסף עם מאפייה; אך לא קיימות ראיות לכך שהדבר קדם לשימוש בכסף. ככל הנראה השיטה הכלכלית שקדמה לכסף היא כלכלת מתנה.
איתן פרץ

איתן פרץ (נולד ב-26 בפברואר 1942) הוא עובד סוציאלי ומרפא הוליסטי. סופר משורר ופזמונאי ישראלי.

ביוגרפיה

פרץ נולד בירושלים למשפחה שהיא דור שישי בעיר. משפחתו היא נצר לאנוסי ספרד. הוא גדל במוצא עילית ולמד בבתי ספר בירושלים.
בשנת 1959, בהיותו בן 16 וחצי, יצא, עם חבריו,מבית הספר התיכון, ל"שירות לאומי" בקיבוץ עין גדי. היה זה כארבע שנים לאחר הקמת יישוב הקבע במקום. ההתפעמות וההתרגשות מהמקום, הביאו אותו לכתוב את השיר "עין גדי", כשהוא בחיק הטבע, ליד המעיין. השיר הולחן על ידי חברו לכיתה, דב אהרוני, שבחר בשם העט "ש. דיבון". ביצוע הבכורה של השיר נערך במסיבת הסיום של בני השירות בקיבוץ. הוא הפך במהרה ללהיט בכל ישראל והופיע בשירוני ארץ ישראל רבים. השיר הוקלט לראשונה על ידי טובה בן צבי ושמואל בר זכאי, ומאוחר יותר זכה לביצועים רבים נוספים; בין היתר של אריק איינשטיין, יהודית רביץ, שלישיית קצה השדה ויגאל בשן. 
פרץ שב לקיבוץ עין גדי כחבר בגרעין הנח"ל. בתום השרות הצבאי יצא לשליחות וריכז במשך שנתיים את קן יד אליהו בתל אביב.
לאחר שהתחתן עם שולמית, עבר לקיבוץ דגניה א'. ריכז והדריך את גיל-הנעורים, שימש בתפקידים ציבוריים בקיבוץ ומחוצה לו, הוא למד הוראה לחטיבת הביניים והתמחה בהוראת נוער טעון טיפוח. ובמשך 10 שנים ריכז את פרויקט "חברות-הנוער" בקיבוצו כמורה, כמדריך וכמרכז חברתי, מאוחר יותר למד "עבודה סוציאלית", והתמחה בטפולים של אחד על אחד, הנחיית-קבוצות, ייעוץ-זוגי וייעוץ ארגוני. 4 שנים שימיש כמלווה-חברתי של הקבוצים הצעירים באזור הצפון בהתהוותם, במשך שמונה שנים שימש פרץ כמנהל המכינות הקדם-אקדמאיות של אוניברסיטת בר-אילן במכללה האקדמית כנרת בעמק הירדן.
בשנת 1997 נפל בנו, סגן ערן חי פרץ, באסון המסוקים. ערן נקרא על שם דודו, אחי אמו, סרן ערן כהן, שמטוסו הופל בשמי מצרים במלחמת יום הכיפורים. לזכרו של הבן הוא כתב את השיר "עקדת ערן" שהולחן ובוצע על ידי נירה ספיר.
מאמצע העשור השני של המאה ה-21, עובד פרץ בקליניקה פרטית בקיבוצו, בעבודה סוציאלית וכמרפא הולסטי. הוא מתגורר בקיבוץ דגניה א ונשוי לנועה אילן פרץ.
רמת אקווריוס

רמת אקווריוס (באנגלית: Aquarius Plateau) היא אזור פיזיוגרפי באזור המשנה "הרמות הגבוהות" (High Plateaus Section) של רמת קולורדו. הרמה שוכנת במחוזות גארפילד (Garfield) ווין (Wayne) בדרום-מרכז יוטה.

גאוגרפיה

הרמה, התרוממות טקטונית, השוכנת על רמת קולורדו הגדולה ממנה בהרבה היא הרמה המיוערת הגבוהה ביותר באמריקה הצפונית. הרמה משתרעת לאורך 150 קילומטרים בקצה הצפוני של גרם המדרגות הגדול. שטחה מעל ל-2,330 קילומטרים מרובעים שרובם מיוערים, הרוב הוא חלק מהיער הלאומי דיקסי (Dixie National Forest). ברמה יש חורשות צפופות של צפצפה, אשוחית ואשוח, כרי דשא ואחו תת-אלפיני. בגובה הבינוני העץ הנפוץ הוא אורן הזפת, ובגבהים הנמוכים יותר ערער ומיני אורן אחרים.
מעל ל-200 קילומטרים מרובעים נמצאים בגובה העולה על 11,000 רגל (3,350 מטרים). הרמה כוללת את הר בולדר שפסגתו המכונה Bluebell Knoll שוכנת בגובה 3,453 מטרים. על ההר צומח מין הפרח Potentilla angelliae האנדמי לאזור זה.
כמו כן יש ברמה מספר אגמים צלולים. אל האגמים, ואל הר בולדר אפשר להגיע באמצעות כביש נופי מספר 12 (Scenic Byway 12).

פארקים

ברמת אקווריוס ובקרבתה שוכנים הפארק הלאומי ברייס קניון והיער הלאומי דיקסי.
וינצנץ שטל

וינצנץ שֶטְל (בגרמנית Vinzenz Schöttl; ‏ 30 ביוני 1905 - 28 במאי 1946 לנדסברג) היה קצין אס אס ופונקציונר רב-דרג במחנות הריכוז וההשמדה הנאציים.
שטל הצטרף למפלגה הנאצית בנובמבר 1928, חידש את חברותו במפלגה בשנת 1931 והצטרף לשורות האס אס בינואר 1931. בואפן אס אס הגיע לדרגה של אובר-שטורמפיהרר בשנת 1942.
בשנת 1933 היה אחד מסגל השומרים במחנה הריכוז דכאו. משנת 1940 הוא הוצב במשך זמן קצר בגטו לובלין ומשם הועבר למחנה הריכוז נוינגמה ובהמשך למחנה ההשמדה מיידנק. מיולי 1942 ועד לפינוי המחנה בינואר 1945 שטל היה אחראי על תת-המחנה אושוויץ מונוביץ, המוכר בשמו הנוסף אושוויץ III. מה-3 בפברואר 1945 הוא שירת תחת פיקודו של אוטו פרשנר כסגן מפקד מחנה קאופרינג, תת-מחנה של דכאו, ונותר בתפקיד זה עד לפינוי המחנה בסוף אפריל של אותה השנה.
שטל נלכד על ידי צבא ארצות הברית וב-15 בנובמבר נשפט על פשעי מלחמה במשפטי דכאו. עדויות על התעללות באסירים וכן על ירי באסירים אחרים נלקחו בחשבון, ועל כן ב-13 בדצמבר 1945 היה אחד מבין 36 נאשמים שנגזר עליהם עונש מוות בתלייה. הוצאתו להורג בוצעה ב-28 במאי 1946 בכלא לנדסברג.
המסתורין הנשי

תוכן

"המסתורין הנשי" הוא תולדה של מחקר שערכה בטי פרידן בקרב הבוגרות של מחזור שנת 1942 סמיט קולג' (נורת'האמפטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית) שבו למדה. רוב הנשים במחקרה הצביעו על חוסר שביעות רצון כללי מחייהן כעקרות בית. ממצאים אלו הובילו את פרידן לערוך מחקר מקיף יותר בנושא. המחקר כלל ראיונות עם עקרות בית נוספות, ניתוח מחקרים פסיכולוגיים, מסרים תקשורתיים ופרסומות. פרידן לא התכוונה לפרסם ספר אולם לא היה מגזין שהסכים לפרסם את המחקר. לפי ממצאיה, טענה פרידן, שרוב הנשים הן קורבנות של תפישות שגויות הדורשות מן הנשים למצוא את זהותן ואת משמעותן בחייהן דרך בעליהן ודרך ילדיהן.
בתחילת ספר, פרידן מגדירה את הקשיים של נשים כ"הבעיה שאין לה שם," ובהמשך הספר חושפת את הגורמים לבעיה ומוכיחה את קיומה. לדברי פרידן, הצפייה מנשים היא להסתפק בתפקידים עקרת בית ואם ולנטוש שאיפות להשכלה וקריירה ולהתאים את עצמן לאידיאליזציה נשית. פרידן מנסה להוכיח כי המסתורין הנשי מונע מנשים לפתח זהויות משלהן, מעבר לזהות הקשורה לתפקידים ביתיים. המסתורין מופיע בייצוגים בלתי פוסקים בתקשורת. ייצוגים אלו מאדירים את האישה כאם ורעייה ומבקרים "הגבריות" של נשים שרוצות לעשות דברים אחרים בשילוב או במקום התפקידים המסורתיים.
פרידן טוענת שהמיסטיקה הנשית היא אחת מהתוצאות של מלחמת העולם השנייה והמלחמה הקרה הכוללות גם את התפתחות הפרוורים והביבי בום.
פרידן מצאה תפיסות אלו במיוחד בקרב קהילות פרבריות מן המעמד הבינוני שלאחר מלחמת העולם השנייה. היא שיערה כי גברים החוזרים ממלחמה מחפשים בנשותיהן דמות אם. בו בזמן, השגשוג הכלכלי בארצות הברית שלאחר המלחמה הוביל להתפתחות של טכנולוגיות חדשות שמטרתן הייתה להפוך את עבודת הבית לפחות קשה, אך בפועל הפכו טכנולוגיות אלו את עבודת הנשים למשמעותית ומוערכת פחות. מבקריה של בטי פרידן טענו שהניתוח שלה איננו מייצג באופן מוצלח נשים ממעמדות אחרים.

מורשת

המסתורין הנשי יצר שפה בה נשים יכלו להגדיר את עצמן ומצע לשינוי חברתי למען נשים. הספר נחשב אחד ספרי עיון המשפיעים ביותר של המאה ה -20, והוא נחשב אחד מהגורמים שעוררו את תחילת הגל השני של הפמיניזם בארצות הברית. פרידן קיבלה מאות מכתבים מנשים שהזדהו עם הספר והיא עצמה הפכה לאחת מהמייסדות של (National Organization for Women (NOW ולקחה חלק בניסוח הצהרת המייסדות שקראה לשיויון לכל הנשים והסרת חסמים שמעקבים שיויון ועצמאות כלכלית.

ביקורת

ההיסטוריונית ג'ואן מאיורויץ (Joanne Meyerowitz) טענה במאמר העוסק במסתורין הנשי כי הרבה מהמגזינים והמאמרים של התקופה אותה תיארה פרידן בספר, לא הציגו נשים אך ורק כעקרות בית, כמו שפרידן טענה, אלא גם תמכו בנשים שבחרו לנהל קריירה במשרה מלאה או חלקית. אולם, הדימוי המרכזי של נשים במגזינים היה מסורתי.
הביקורת המרכזית שהופנתה נגד המסתורין הנשי עסקה בהאחדת החוויה של נשים בארצות הברית מבלי להתייחס להבדלים מעמדיים וגזעיים. פרידן מתארת בספר את מצוקתן של נשים לבנות בנות המעמד הבינוני ולא התייחסה כלל לקשיים של נשים המתמודדות עם מצבים כלכליים פחות יציבים ונשים מגזעים אחרים. למרות שהספר נכתב בשעה שהתנועה לזכויות האזרח שגשגה, פרידן כמעט ולא מתייחסת לנשים אפרו-אמריקראיות.
גואם

היסטוריה

האי יושב לראשונה בסביבות שנת 2000 לפנה"ס על ידי אנשים ממוצא אוסטרונזי שהגיעו מאסיה. 
האי גואם התגלה לראשונה לאירופאים על ידי פרדיננד מגלן בשנת 1520. ממלכת ספרד טענה לשליטה בו החל ממסעו של מיגל לופס דה לגאספי ב-1565 ומאז היה האי טריטוריה ספרדית עד לכיבושו על ידי ארצות הברית כחלק ממלחמת ארצות הברית-ספרד בשנת 1898.  בעקבות המגע עם האירופאים התחוללה באי מגפת אבעבועות שחורות ב-1688 שהקטינה מאוד את האוכלוסייה הילידית. האי היה נקודה חשובה להתרעננות במסעות הגליאון של מנילה בין מנילה למקסיקו וכדי להגן עליו הספרדים הקימו באי מבצר. לאחר שהאי נמסר לארצות הברית ב-1898 נשלחה אליה האונייה USS יוסמייט , והם הקימו בסיס של צי ארצות הברית ומחנה של הנחתים. מאז 1898 נמצא האי בשליטת ארצות הברית. ב-8 בדצמבר 1941, מיד לאחר ההתקפה היפנית על פרל הארבור, נשלחו כוחות יפניים מאיי מריאנה הצפוניים לצורך כיבוש גואם שתחת שליטת ארצות הברית והעבירו חלק מבני האיים אתם. הכיבוש הסתיים בקרב על גואם בין ה-21 ביולי ל-10 באוגוסט 1944 שבו הצליחו האמריקאים, לאחר מערכה קשה, להשתלט מחדש על גואם (החייל היפני האחרון נכנע רק ב-1972). יום הפלישה האמריקאית ביולי 1944 נקבע כיום העצמאות של האי. האמריקאים הקימו באי בסיס חיל אוויר גדול שנקרא היום בסיס חיל האוויר אנדרסון.
ב-1950 הוסדר מעמדו של האי בחקיקה אמריקאית שהקימה את מוסדות השלטון האזרחיים באי (Guam Organic Act of 1950).

פוליטיקה

בראשות השלטון עומד מושל שנבחר על ידי תושבי האי אחת לארבע שנים, לצד מועצה מחוקקת המונה 15 חברים הנקראים סנאטורים. חברי המועצה נבחרים אחת לשנתיים על ידי תושבי האי.
תושבי האי לא משתתפים בבחירות לנשיאות ארצות הברית ואין להם חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית או בסנאט ארצות הברית. אך יש נציג של גואם משתתף בוועדות של בית הנבחרים ויכול לנאום בו (אך לא להצביע). הן המפלגה הדמוקרטית והן הרפובליקנית משתפות נציגים מגואם בבחירות המקדימות למועמדיהן לנשיאות.

כלכלה

הכלכלה באי מבוססת בעיקר על פעילותו של צבא ארצות הברית ועל תיירות - מיליון תיירים פוקדים את האי מדי שנה, וכ-33% מכוח העבודה מועסקים בענף זה. 11% משטח האי משמש לגידולים חקלאיים, ובנוסף קיים גידול של בקר וחזירים.
הכוחות המזוינים של ארצות הברית מחזיקים באי שבעה בסיסי ענק המשתרעים על שטח של 156,000 דונם ובהם בסיסים של חיל הים של ארצות הברית, משמר החופים של ארצות הברית, חיל האוויר של ארצות הברית ועוד.

גאוגרפיה

אקלים האי הוא טרופי-ימי, קיימים לחות וחום לאורך כל עונות השנה ללא שינוי בטמפרטורות הממוצעות.
גשמים יורדים בכל השנה, ומדי פעם פוגעות באי סופות טייפון.
כמות המשקעים העונתית הממוצעת עומדת על 2,300 מ"מ.

דמוגרפיה

כ-48% מתושבי האי הם מיקרונזיים בני שבטים גואמיים, והיתר - 25% פיליפינים, 10% לבנים, סינים, יפנים וקוריאנים. כמעט כל תושבי האי הם נוצרים קתולים.
ערפל קרב

ערְפל קרב (בגרמנית: Nebel des Krieges) הוא מונח צבאי המתאר את חוסר הוודאות הקיים לגבי קרב במהלכו ואף סמוך לאחריו, בכל הנוגע לכוחות הצדדים הלוחמים. נטבע לראשונה על ידי קרל פון קלאוזביץ בספרו "על המלחמה".

הסיבות להיווצרות ערפל קרב

במהלך הקרב היחידות שמצויות בקו המגע עם האויב מרכזות את כל מאמציהן במתקפה על האויב ובמגננה מפניו. הפיקוד של היחידות הלוחמות מנהל את הקרב, מתכנן את התפתחותו, מקצה משאבים בטיפול בנפגעים ואינו מתפנה לבצע הערכת מצב כללית ולדווח באופן מסודר למפקדות העורפיות כפי שנעשה בעיתות שגרה. בשלבים אלה הפיקוד של היחידות הלוחמות וכן הפיקוד העליון חשוף למידע מועט וחלקי ולכן עלול לגבש תמונת קרב שגויה על בסיס מידע חסר או שמועה שאינה משקפת את המצב בכללותו. לדוגמה קריאות נואשות של פצועים בקשר עלולות ליצור תמונת קרב שגויה בהיעדר דיווח אחר.
במהלך קרב נוהגים הצדדים להשתמש באמצעי לחימה טכנולוגיים חדישים שדבר קיומם נשמר בסוד ושיעילותם טרם הוכחה. במהלך השימוש באמל"ח כזה על ידי הצדדים מצמצמים את יכולת התכנון והניבוי של תוצאת הקרב ומגדילים את אי הוודאות הכללית במערכה. 
בנוסף לכך, הצדדים לקרב משתדלים בדרך כלל לפגוע במרכזי קשר של האויב בתקיפה פיזית או נוקטים באמצעי לוחמה אלקטרונית במטרה לשבש את העברת הפקודות את היחידות הלוחמות ואת הדווח מהן את המפקדות בדבר התפתחות הקרב. כן יכולים הצדדים להפיץ לאויב דיסאינפורמציה או לנקוט בלוחמה פסיכולוגית כדי למסך ולבלבל את האויב בניתוח המידע.
מערת הפלמ"ח

תקופת הפלמ"ח

המערה הממוקמת בחורש סבוך ממערב לקיבוץ, שימשה רועים בדואים והתגלתה על ידי חברי הקיבוץ לאחר העלייה לקרקע בסוף 1926. עם הקמת הפלמ"ח ב-1941 נבחרה המערה לאתר אימונים של הפלמ"ח עקב ריחוקה מדרכים ראשיות ומעינם הבוחנת של הבריטים. במקום נערכו אימונים של יחידות מיוחדות כמו המסתערבים והמחלקה הגרמנית. כמו כן שימש המקום לכינוסי מפקדים וכנקודת יציאה לפעולות.

לאחר סיום מלחמת העצמאות

לאחר סיום מלחמת העצמאות הוזנחה המערה. ב-1989 שופצה המערה על ידי חברי הקיבוץ שגם מפעילים את המקום . המקום מציע מגוון חוויות הקשורות לשימור מורשת הפלמ"ח כמו הרצאות, תערוכת כלי נשק האופייניים לתקופה, סרטים תיעודיים, קומזיצים ועוד. בנוסף יכולים המבקרים להשתתף בשלל פעילויות נוספות וטיולים בסביבה.
דרך פנחס רוזן

מבנה

מערבית לרחוב דבורה הנביאה, וממערב לדרך מתנשאת גבעה שעליה שוכנת שכונת נאות אפקה ב' הכוללת את 'שיכון הצ'כים' שהיה בעבר בתחומה של שכונת הדר יוסף. צומת מרכזי נוסף מצוי עם הרחובות טבנקין (המוביל מזרחה לרמת החייל) ושלונסקי (המוביל מערבה, והמשכו שדרות קק"ל). צומת זה מכונה "צומת כיתן" על שם מפעל "כיתן" שעמד בצדו הדרום-מערבי של הצומת. עד לשנת 2019 פעלה במקום חנות גדולה של החברה תחת השם "גולף", שנהרסה לטובת הקמת פרויקט מגורים. בצדה הדרום-מזרחי של הצומת היכן שלימים עמד מפעל תע"ש והיום המרכז המסחרי 'צמרת דן' בשכונת רביבים, נוסד בשנת 1942 בית חרושת 'כותנה' שנסגר בראשית שנות ה-60.
בצדה המערבי של צומת כיתן, דרומית לרחוב שלונסקי, שכונת הדר יוסף. בסמוך לחנות "גולף" בניין מרכז אקים ישראל ובנייני משרדים, ודרומית להם בתי מגורים נמוכים. מעברו השני של הכביש שיכון דן. צומת מרכזי נוסף מצוי דרומית לשכונות אלה, עם הרחובות ראול ולנברג ושטרית, המחוברים ביניהם במנהרה מתחת לרחוב. רחוב ראול  ולנברג מוביל מזרחה לקריית עתידים ורחוב שטרית מוביל מערבה, לכיוון שדרות רוקח. בצדו הצפון-מזרחי של הצומת מוסך אוטובוסים של חברת דן.
הקצה הדרומי של דרך פנחס רוזן הנושק לנחל הירקון מהווים את גבול השטח השיפוטי של תל אביב ומעבר לו דרך מבצע קדש ברמת גן החוצה את נחל הירקון בסמוך לעשר טחנות, על גבי גשר מבצע קדש שאורכו 550 מ', נחנך ב-2006 ועובר גם מעל מסילת הירקון, ואזור התעשייה של בני ברק. דרך מבצע קדש אף מהווה את הגבול בין בני ברק ורמת גן - ממזרח לו בני ברק וממערב רמת גן. בצדו הרמת גני של הרחוב נמצא קניון איילון ומאחוריו אצטדיון רמת גן. בצדו הבני ברקי של הרחוב אזור תעשייה ובו תחנת הרכבת בני ברק. לאחר המפגש עם דרך אבא הלל סילבר, ממשיך הרחוב לתוך אזור התעשייה של בני ברק, עד לסיומו ברחוב הירקון בעיר. בקטע זה שני נתיבי נסיעה לכל כיוון.
סלט טורקי

סלט טורקי (בטורקית: Ezme) הוא סלט של ירקות קצוצים דק במיץ עגבניות הנפוץ במטבח הישראלי.
הסלט לרוב עשוי מפלפל אדום, בצל, עלי פטרוזיליה וכוסברה קצוצים דק ומושרים ברסק עגבניות.
הסלט מתובל בכמון, מלח ופלפל.
יש המוסיפים למתכון הבסיסי עגבניות טריות וקצוצות, אריסה או פלפל אדום קלוי במקום טרי.
אלנתן בן עכבור

אלנתן בן עכבור היה משרי המלך יהויקים.

אזכורים בתנ"ך

אלנתן נזכר לראשונה בספר ירמיהו, כעומד בראש משלחת אנשים אשר נשלחה על ידי המלך יהויקים, כדי לרדוף ולתפוס את הנביא אוריהו בן שמעיהו אשר נמלט למצרים. אלנתן ואנשיו תופסים את אוריהו ומביאים אותו אל המלך, שהורג אותו. יש הטוענים כי עדות ארכאולוגית למאורע זה נמצאה במכתבי לכיש.
בהמשך הספר נזכר אלנתן כאחד מהשרים אשר ישבו בלשכת הסופר שבבית המלך יהויקים, והקשיבו לדברי מִכׇיְהוּ בן גמריהו בן שפן, אשר הודיע להם על דברי ברוך בן נריה, אשר קרא בבית המקדש את מגילת נבואות ירמיהו. בהמשך הסיפור מובאת המגילה למלך יהויקים שקורע אותה למרות הפצרותיהם של אלנתן, דליהו וגמריהו.
יש הסוברים כי אלנתן, אביה של נחשתא מירושלים, הוא אלנתן בן עכבור.
צדוק שרמן

ביוגרפיה

אדריכל צדוק שרמן נולד בשנת 1944 למשפחה של שורדי שואה. בשנת 1949 עלה עם הוריו ואת חינוכו קיבל בישראל. עם סיום לימודי התיכון (1962) החל את לימודיו בפקולטה לאדריכלות ובינוי ערים בטכניון במסגרת העתודה האקדמית. עם סיום לימודיו (1967) חזר לשרות הצבאי במרכז בינוי צה"ל בתפקיד קצין תכנון ובהמשך כראש מדור בינוי מחנות. במסגרת תפקידו עסק בתכנון מחנות ובניה צבאית מגוונת, תוך כדי מתן דגש לתכנון מבנים בעלי מורכבות טכנולוגית גבוהה.
ב־1971 היה שותף במשרד "שימור שרמן אדריכלים"- תכנון שכונות מגורים, מבנים ייעודיים ומבני מעבדות לגופים ממלכתיים.
בשנת 1974 היה שותף במשרד תכנון אדריכלי והנדסי רב דיסיפלינרי A.C.D. בע"מ, המשרד עסק בתכנון שכונות מגורים, מבני מעבדות ומחקר (אביק - טבע נתניה) אינטל חיפה, המכון לבריאות הציבור וכן מתקנים צבאיים. ב־1981-2006 מייסד ושותף בכיר במשרד "שרמן פוטש אדריכלים בע"מ", בו תכנן מתקנים צבאיים, מבני מגורים, מבני מעבדות ומבנים עתירי טכנולוגיה עבור שורת מוסדות ומשרדי ממשלה שונים ביניהם: המכון הווטרינרי, המכון הוולקני, נמל אשדוד, האוניברסיטה העברית, הטכניון, מכון ויצמן ורשות שדות התעופה. בשנים 1981-1986 במסגרת פעילות שיקום שכונות אדריכל צדוק שרמן הניע באופן תקדימי תהליכים של שיתוף האוכלוסייה בתהליך קבלת החלטות ואישור תוכניות. בשנים 1987–1991 היה יועץ אדריכלי בכיר במחלקת בינוי של חיל האוויר ובשנים 1988–1992 היה יועץ אורבני לשיקום ופיתוח העיר רמלה מטעם משרד השיכון.

מ־2006 ועד עתה מייסד ואדריכל ראשי בחברת "שרמן אדריכלות ואפיון בע"מ". יחד עם בנו מר משה שרמן שותף וראש תחום אפיון. אפיון ותכנון מחנות ומתקנים שונים למערכת הביטחון, תכנון מבנים מורכבים למוסדות השכלה גבוהה ומחקר כמו: מכון ויצמן, האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת בר-אילן, הטכניון, המכון למחקר ביולוגי ועוד.
בעבודות התכנון האדריכלי של צדוק שרמן מושקעת חשיבה מרובה בהתפתחות החלל האדריכלי תוך לימוד וחקר תצורת חבירתן ההדדית של גופים גאומטריים שונים. ניצול הטמעת השימוש בחומרי בנייה עדכניים תוך ניתוח תהליכי עבודה, תנועה ואופי המחקר במבנים. 

בנוסף לפעילותו כמתכנן ומאפיין אדריכל שרמן עוסק גם בפעילות ציבורית מקצועית ושימש בתפקידים שונים: חבר ועדת האתיקה הממלכתית, יו"ר איגוד האדריכלים (2001–2004), חבר ועדות תקינה שונות (מכון התקנים), חבר ועדה למינוי מומחים ובוררים בארגון האדריכלים ומשנת 2009 ועד היום מ"מ יו"ר בארגון המהנדסים והאדריכלים העצמאיים.

בצד עבודתו האדריכלית עוסק ברישום ובציור. אדריכל צדוק שרמן נשוי למדענית פרופ' לבנה שרמן, לזוג 3 בנים ו 8 נכדים.