google/wiki40b huggingface dataset:
גיטרת פלדה הוואית

תיאור

גיטרת הפלדה שונה מגיטרה רגילה בדרך שמנגנים בה. מחזיקים את גיטרת הפלדה על הירך כאשר היא פונה לכיוון המנגנים. המיתרים מורמים מעל הפינגרבורד ומוט הפלדה נלחץ על המיתרים.

היסטוריה

ב 1885 בהונולולו, ג'וזף קיקוקו, ילד בן 11 תלמיד בבית הספר קמהאמהא התנסה בדרכים שנות כדי לשנות את הצלילים המוזיקליים בגיטרה שלו. בעקבות זה הוא יצר כלי חדש שנקרא גיטרת פלדה הוואית. פעם אחת ג'וזף מצא בורג והחליק אותו על גבי המיתרים, מה שהפך להתנדנדות האופיינית הראשונה של גיטרת הפלדה ההוואית. במשך שבע שנים, ג'וזף לימד את עצמו לייצר את הצלילים הייחודיים במסרק שיער, בכוס. לבסוף, בבית המלאכה של בית ספרו, פיתח את מוט הפלדה החלק, שמשתמשים בו היום. עד מותו בבוסטון בשנת 1932, קיקוקו סייר בארצות הברית וברוב מדינות אירופה ושם הראה את הגיטרה ולימד לנגן בה.
הפופולריות של גיטרת הפלדה הפכה למוכרת היטב בהוואי בתחילת המאה ה-20, זמן קצר לאחר מכן בשדה המוזיקה האמריקאי, פחתה באופן משמעותי כמות המורים לגיטרת הפלדה ההוואית. כך, בשנות ה-60 למאה ה-20 האומנות והטכניקה של הניגון בגיטרת הפלדה ההוואית כמעט אבדו.

איגוד גיטרות הפלדה ההוואיות

ישנו ארגון של נגנים וחובבי גיטרת פלדה הוואית שקוראים לעצמם איגוד גיטרות הפלדה ההוואיות. איגוד גיטרות הפלדה ההוואי הוא ארגון ללא מטרת רווח בינלאומי אשר מקדם מוזיקה הוואית מסורתית ואת צליל ההיכר של גיטרת הפלדה. המטרה העיקרית של איגוד גיטרות הפלדה ההוואיות הוא קידום והנצחה של מוזיקה הוואית מסורתית. אחד מהמטרות שלהם זה ליצור רשת גלובלית של נגנים וחובבי מוזיקה הוואית מסורתית. חברות באיגוד פתוחה לכל סוגי נגני גיטרות הפלדה (גם חובבנים וגם מקצועיים) וגם לאנשים שלא מנגנים שרוצים לתמוך באיגוד ובמה שהוא מייצג. באיגוד זה יש חברים ממקומות רבים מכל צפון אמריקה, במקומות שונים באירופה, בחלקים מאסיה, באוסטרליה ואפילו באפריקה.

קישורים פנימיים

מדיה וקבצים בנושא גיטרת פלדה הוואית בוויקישיתוף
קרב ראסייני

הצבא הגרמני

בתחילת מבצע ברברוסה קבוצת ארמיות צפון כללה שלוש ארמיות: שתי ארמיות חיל רגלים -הארמייה ה-16 והארמייה ה-18, וארמיית טנקים אחת - ארמיית הפאנצר הרביעית בפיקודו של אריך הפנר. לכוחם נוסף גם הצי האווירי הראשון. מטרת ארמיית הפאנצר הרביעית הייתה לחצות את הנהר ניימן  ונהר דווינה המערבית ולהמשיך לעבר לנינגרד.

ברית המועצות

ברית המועצות ריכזה בתחילת הפלישה בחזית הצפונית את החזית הצפון-מערבית בפיקודו של פיודור קוזנצוב. החזית הכילה את הארמייה-8, הארמייה-11, והארמייה-27.

מהלך הקרב

עם תחילת הפלישה ב-22 ביוני הורה קוזנצוב לקורפוסים הממוכנים ה-3 וה-12 לתפוס עמדות, מתוך כוונה לאגף את ארמיית הפאנצר הרביעית. למרות כל ניסיונותיו הכוחות הסובייטים כשלו, וארמיית הפאנצר הרביעית חצתה את נהר דוביסה. עד הצהריים הכוחות הסובייטים נסוגו והכוחות הגרמנים החלו לנוע לעבר ראסייני, שם ריכז קוזנצוב את כוחות השריון שלו. בצפון מערב קובנה הקורפוס הממונע ה-56 של אריך פון מאנשטיין הגיע אל  דוביסה ותפס את הגשר החיוני שבו עוברות מסילות רכבת והכביש אל אריוגלה, אך לא חצה אותו. מטרת הקורפוס היה לאבטח את חציית נהר הדווינה בדאוגבפילס. ארמיית הפאנצר השלישית הביסה את הארמייה ה-11 וחצתה את הנהר ניימן (חלק מקרב ביאליסטוק-מינסק). באותו זמן הקורפוס הממונע ה-41 בפיקודו של גאורג-הנס ריינהרדט תקף דרך סובטסק לעבר ראסייני, מה שנחשב באופן מוטעה על ידי קוזנצוב כאיום חמור, ובעקבות כך הוא פקד על הקורפוסים הממוכנים ה-3 וה-12 לצאת למתקפת נגד דרך שאולאי.
באותה העת הארמייה ה-18 התקדמה בתוך ליטא והארמייה ה-16 תמכה בהתקדמות הגרמנית לעבר דאוגבפילס, ועד סוף ה-22 ביוני חוד השריון הגרמני התקדמו כ-80 ק"מ. ביום המחרת פקד קוזצוב על כוחות השריון שלו לצאת לקרב, והם תקפו ליד ראסייני את כוחות השריון הגרמנים. ב-23 ביוני התנהל הקרב ברסייניאי בין דיוויזיית הפאנצר ה-6 מהקורפוס הממונע ה-41 שכללה 245 טנקים, לבין הקורפוסים הממוכנים ה-3 וה-12, שכללו בתוכם את דיוויזיית הטנקים השנייה שכללה 749 טנקים, כולל 52 טנקי T34 ו-52 טנקי KV. ככל הידוע זה היה המפגש הגדול הראשון עם טנקי ה-KV, וביצועיהם הרשימו מאוד את הגרמנים, אולם הם היו קיימים במספרים קטנים בצבא האדום, והוא נסמך בעיקר על טנקים קלים שלא התמודדו כלל עם הטנקים הגרמניים.
עד מהרה ריכוז השריון הסובייטי התגלה על ידי הלופטוואפה, והם תקפו טורי טנקים של הקורפוס הממוכן ה 12 דרומית מערבית לשאולאי. מטוסי הלופטוואפה לא נתקלו בהתנגדות מהצד הסובייטי והצליחו לתקוף את הטנקים בהצלחה גדולה. לדיוויזיית הטנקים ה-23 הסובייטית נגרמו אבידות קשות ממטוסי היונקרס Ju 88 של צי האוויר הראשון  שתקפו את הטנקים הסובייטים ללא רחם. השריון הסובייטי הושמד כמעט לגמרי; דיוויזיית הטנקים ה-2 הושמדה לחלוטין, בעוד הקורפוס הממונע ה-12 נסוג עם 50 טנקים בלבד.

תוצאות הקרב

רוב כוחות השריון הסובייטיות שהשתתפו בקרב הושמדו, והצבא הגרמני המשיך במתקפה. ההגנה הסובייטית עברה לנהר דווינה המערבי, אך הקורפוס ה-56 בפיקודו של אריך פון מאנשטיין התקדם במהירות לעבר דאוגבפילס, הגיע אל הדווינה וביסס שם ראש גשר. הקורפוס הממונע ה-41 התקדם דרך ראסייני, הגיע אל נהר הדווינה וביסס ראש גשר ביקבפילס. לאחר קרב ראסייני ההתקדמות הגרמנית הייתה מהירה. הקורפוס הממונע ה-41 כבש את פסקוב, בעוד הקורפוס הממונע ה-56 התקדם לעבר אוסטרוב. ארמיית הפאנצר הרביעית התקדמה 450 קילומטרים מתחילת הפלישה, וכעת הייתה מרוחקת רק 250 קילומטרים מהמטרה העיקרית שלה - לנינגרד.
רואי חדד

קריירה

חדד החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל יהוד, ובעונת 1988/1989 הצטרף לקבוצת בני יהודה תל אביב. הקבוצה נקלעה לתחתית הטבלה לאחר שספגה שערים רבים, והמאמן גיורא שפיגל הציב את חדד בן ה-18 בהרכב לראשונה במשחק מול שמשון תל אביב שהסתיים בתיקו 0–0. בהמשך העונה שמר חדד על מקומו בהרכב והקבוצה הצליחה להישאר בליגה הבכירה. בעונת 1989/1990 היה חדד ממצטייני הקבוצה שזכתה באליפות היחידה בתולדותיה.
בעקבות הצטיינותו בעונת האליפות זומן חדד לסגל נבחרת ישראל למשחק ידידות מול נבחרת ברית המועצות ב-16 במאי 1990, בו פתח בהרכב וישראל ניצחה 3–2. שישה ימים לאחר מכן פתח בהרכב גם בהפסד 1–2 לנבחרת ארגנטינה, ובסך הכל ערך ארבע הופעות במדי הנבחרת, האחרונה ב-3 במרץ 1992 מול נבחרת קפריסין. במהלך תקופה זו ערך גם שתי הופעות במדי הנבחרת הצעירה.
לקראת עונת 1992/1993 הצטרף חדד להפועל תל אביב, במדיה שיחק שנתיים עד תום עונת 1993/1994, ולאחר מכן חזר לבני יהודה, אך נפצע ולא הצליח למצוא את מקומו במועדון. בהמשך שיחק בליגת המשנה בהפועל רמת גן והכח רמת גן, ואת הקריירה סיים חדד במדי הפועל אשקלון, במדיה שיחק תקופה קצרה לפני שפרש ממשחק פעיל בדצמבר 2000.
מטע"ד

מטע"ד (מטען ייעודי; באנגלית: Payload) הוא המטען המועיל הנישא על ידי כלי טיס צבאיים, כמו פצצות וטילים, או מטען מדעי או טכנולוגי המצורף ללוויין ונועד להגשמת מטרת שיגורו. לדוגמה, המטע"ד בלוויין צילום הוא המצלמה.
מדד חשוב ביכולותיו של כלי הטיס, הוא משקל המטע"ד אותו הוא מסוגל לשאת. המטען הייעודי מגביל את יכולת הטיסה של כלי הטיס, וככל שהמטען הייעודי כבד יותר, יכולת התעופה של הכלי מוגבלת יותר. לדוגמה: לאנטונוב An-225 יש יכולת נשיאה של מטע"ד במשקל 225,000 ק"ג למרחק של 4,000 ק"מ, וללא מטע"ד טווח המטוס הוא 15,400 ק"מ. לסטורן 5, יש יכולת נשיאה של מטע"ד למסלול לווייני נמוך של 118,000 ק"ג, אולם למסלול לוויני לירח יכולת הנשיאה של מטע"ד היא רק 47,000 ק"ג.
סלטה ויגו

היסטוריה

סלטה ויגו נוסדה בשנת 1923 מאיחוד שתי קבוצות בעיר ויגו, ריאל ויגו ספורטינג וריאל קלוב פוצ'ונה דה ויגו, במטרה ליצור קבוצה חזקה שתייצג את העיר ואת חבל גליסיה כהלכה ברמה הלאומית. שמה הראשון של הקבוצה היה ריאל קלוב סלטה ונשיאה הראשון היה מנואל ברסנה דה אנדרס.
סלטה ויגו שיחקה שנים רבות בלה ליגה, והייתה לעיתים קרובה לזכייה בתואר האליפות. בעונת 1947/1948 הגיעה בפעם הראשונה לגמר הגביע הספרדי והפסידה לקבוצת סביליה. העונה הטובה ביותר של המועדון הייתה 1970/1971, שבה לא הפסידה אף משחק בית. הקבוצה סיימה את העונה במקום השישי (עם מספר נקודות זהה לאתלטיק בילבאו). בעונה שלאחר מכן העפילה הקבוצה לגביע אופ"א, אך הודחה ממנו בשלב הראשון. תחילה שיחקו השחקנים בחולצות אדומות ומכנסיים שחורים, אך בשלב מוקדם שונו צבעי המדים לכחול ולבן בהתאם לדגל גליסיה.
בעונת 1993/1994 הגיעה בפעם השנייה לגמר הגביע הספרדי והפסידה לקבוצת ריאל סרגוסה. לקראת סוף שנות ה-90 גדל תקציב הקבוצה, וסלטה ויגו הפכה למתחרה על תואר האלופה. הצלחה ניכרת הגיעה בעונת 1998/1999, בה הקבוצה נשארה בצמרת הליגה במשך כל העונה ואף העפילה לגביע אופ"א, שם גברה על ליברפול. בעונת 2000/2001 הגיעה בפעם השלישית לגמר הגביע הספרדי והפסידה שוב לקבוצת ריאל סרגוסה. בעונת 2003/2004 חוותה קוטביות של הצלחה בשני המפעלים הראשיים בה השתתפה: בליגת האלופות הגיעה עד לשמינית הגמר, אך בליגה כשלה וירדה לליגת המשנה בסוף העונה. בעונה הבאה שבה לליגה הראשונה, סיימה במקום השישי והעפילה לגביע אופ"א, אך פעם נוספת כשלה בליגה, בניגוד להצלחה במסגרת האירופית, וירדה לליגה השנייה.
בסיום עונת 2011/12, אחרי חמש עונות רצופות בליגה השנייה, חזרה סלטה ויגו לליגה הספרדית הראשונה.
מקודד

מקודד או Encoder הוא התקן המשמש לשינוי אות או נתון לכדי קוד. הקוד מסוגל לשרת מגוון של מטרות כמו דחיסת נתונים (לקראת שליחתם), אחסון, תירגום מקוד אחד למשנהו ועוד. האלגוריתם שמבצע את הקידוד יכול להיות בנוי בתוכנה, במעגל חשמלי, בהתקן אלקטרוני,  אופטי, ביולוגי, או מכני והוא המבצע את הפעולה העיקרית של קידוד בכל שטחי תורת הקודים. מקודד גם יכול לשמש כשם תיאור כללי להתקן המבצע המרה כלשהי של מידע מתבנית מסוימת לתבנית אחרת כמו למשל הדרך בה מקודד מוח האדם את המידע אותו הוא אוגר.

מעגל קידוד

מעגל קידוד הוא התקן המבצע המרה של אות המיוצג כאוסף סיביות או נתון אחר לקוד. המקודד מסוגל לכווץ את המידע לצורך ייעול ההעברתו או למטרות חיסכון בשטח אחסון או לצורך הגנתו והצפנתו וכמו כן הוספת מידע נוסף המשמש לצורכי תיקון שגיאות. קיימים מעגלים ספרתיים או אנלוגיים.
יחסי גרמניה–סלובניה

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים בין גרמניה לסלובניה כוננו ב-15 בינואר 1992. במהלך השנים הראשונות לעצמאות סלובניה, גרמניה תמכה באופן נלהב בעצמאות סלובניה, והקימה תוכנית ייעוץ ותמיכה מקיפה לקידום תהליך הדמוקרטיזציה והרפורמה בשוק בסלובניה. כמן כן גרמניה גם תמכה כניסת סלובניה לאיחוד האירופי ולנאט"ו.
בגרמניה חיים כ-50,000 סלובנים, ומאידך בסלובניה חיים כ-50,000 גרמנים, אולם על פי החוקה הסלובנית אין הגנה על זכויות המיעוטים בסלובניה. סוגיית המיעוט הגרמני בסלובניה נותרה עדיין ללא פתרון, והפרות זכויות אדם מתרחשות לעיתים קרובות בשטיריה תחתית ובקרניולה.

יחסים דיפלומטיים

סלובניה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין ו-4 קונסוליות בדרזדן, פרנקפורט, המבורג ומינכן, ואילו גרמניה מחזיקה בסלובניה רק שגרירות בליובליאנה.

ביקורים רשמיים

קנצלר גרמניה גרהרד שרדר ביקר בילובליאנה ב-26 ביוני 2001, לרגל יום השנה העשירי לעצמאות סלובניה. במרץ 2003 וולפגנג תירזה, נשיא הבונדסטאג, ביקר בליובליאנה, צליה וקופר, ונשיא גרמניה יוהאנס ראו היה ממקדמי פגישתם של נשיאי מרכז ומזרח אירופה מה-29 במאי ועד ה-1 ביוני 2002 בבלד, ליובליאנה ומריבור. מאז הצטרפות סלובניה לנאט"ו ולאיחוד האירופי באביב 2004, השותפות של שתי המדינות הגיעה לרמה חדשה. ב-11 ביולי 2006 נערך ביקור של חברי מפלגת האיחוד הנוצרי-סוציאליסטי בבוואריה בבונדסטאג הגרמני עם שר הכלכלה הפדרלי גלוס ושר החקלאות הפדרלי זיהופר בליובליאנה, וב-15 בינואר 2007 ביקרה קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל בליובליאנה.
אשור (דמות מקראית)

אַשּׁוּר, דמות מקראית, מוזכר במקרא כאחד מבניו של שם בן נח, ושממנו התפתחה האומה והממלכה האשורית. המקרא אינו ממשיך לסקור את צאצאיו של אשור והוא עובר לסקירת שאר משפחתו - צאצאי שם.
על פי המקרא, אשור נולד לשם בתקופה שלאחר המבול, בין השנים 2103 לפנה"ס עד 1602 לפנה"ס, לפי התיארוך המקראי.
ישנו איזכור נוסף בתנ"ך לגבי אשור, בעת סקירת צאצאי חם בן נח.
וְכוּשׁ, יָלַד אֶת-נִמְרֹד; הוּא הֵחֵל, לִהְיוֹת גִּבֹּר בָּאָרֶץ.  הוּא-הָיָה גִבֹּר-צַיִד, לִפְנֵי ה'; עַל-כֵּן, יֵאָמַר, כְּנִמְרֹד גִּבּוֹר צַיִד, לִפְנֵי ה'.  וַתְּהִי רֵאשִׁית מַמְלַכְתּוֹ בָּבֶל, וְאֶרֶךְ וְאַכַּד וְכַלְנֵה, בְּאֶרֶץ, שִׁנְעָר.  מִן-הָאָרֶץ הַהִוא, יָצָא אַשּׁוּר; וַיִּבֶן, אֶת-נִינְוֵה, וְאֶת-רְחֹבֹת עִיר, וְאֶת-כָּלַח.  וְאֶת-רֶסֶן, בֵּין נִינְוֵה וּבֵין כָּלַח--הִוא, הָעִיר הַגְּדֹלָה
— בראשית, י', ח' - י"ב
אולם לא ניתן להסיק בצורה חד משמעית האם אשור הוא זה שיצא מארצו של נמרוד ובנה את כל הערים האלה, או שנמרוד יצא מארצו לארץ אשור ובנה את אותם הערים. בפרשנות המסורתית למשל, רש"י נוקט כמובא במדרש "כיון שראה אשור את בניו שומעין לנמרוד ומורדין במקום (כינוי לה') לבנות המגדל יצא מתוכם" (רש"י בפירושו למקרא). אולם הרמב"ן מפרש את המשך הפסוק על נמרוד, "במלכו עליה... יצא אל אשור, כי אשור מבני שם היה, ....ולכך תקרא ארץ אשור "ארץ נמרוד"." (הרמב"ן בפירושו למקרא).
עם זאת, במקורות הארכאולוגיים מתארכים את יישובם של הערים הללו לקראת 5,000 לפנה"ס. ואת ראשית ביסוס הממלכה לקראת 2500 לפנה"ס. ראו בהרחבה בערך ממלכת אשור.
ורביצה

היסטוריה

ראשית ההתיישבות במקום הייתה בתקופת הממלכה התראקית. בהמשך נשלט האזור על ידי האימפריה הרומית ואחר כך האימפריה הביזאנטית. דרומית לעיירה מצויות חורבותיה של העיר פליסקה, עיר הבירה הראשונה של האימפריה הבולגרית הראשונה. בתוך שטחי העיירה המודרנית נערך ב-811 קרב פליסקה, בו הביסו צבאותיו של החאן קרום, את צבאות הביזאנטים, תוך שהם הורגים את הקיסר ניקופורוס הראשון.

דמוגרפיה

מרבית האוכלוסייה היא ממוצא בולגרי בני הדת הנוצרית אורתודוקסית ומיעוטם ממוצא טורקי, שהם מוסלמים סונים.

כלכלה

באזור העיירה קיימת תעשייה זעירה, בעיקר עיבוד עץ וטקסטיל וכן מוצרי מזון. האזור מתוייר, הן בשל מעיינות המרפא המצויים בו והן לתיירות נופש, הסובבת את אגם טישה, הסמוך. עיקר הגידולים החקלאיים הם חיטה, שעורה, תירס, סלק סוכר, עגבניות, פלפל, חמניות, דלעת וכוסברה. האזור מצוי במשבר כלכלי ורמת האבטלה גבוהה מהממוצע בבולגריה.
מיכאיל פרונזה

תקופת המהפכה ומלחמת האזרחים

ב-4 במרץ 1917 פרונזה (תחת זהות בדויה) מונה לראש כוחות המיליציה בעיר מינסק. תוך זמן קצר כוחות מזוינים שבראשותו השתלטו על העיר. פרונזה המשיך לפעול במוסדות שונות במינסק עד לאוגוסט 1917. 
לקראת סוף שנת 1917 הוא עבר למוסקבה והשתתף בקרבות שאם סיומם הבולשביקים קיבלו שליטה על העיר במהלך אוקטובר 1917. במעמד זה פרונזה זנח את הזהות הבדויה וחזר לזהות המקורית. החל מתחילת 1918 הוא היה בתפקידים שונים בממסד הסובייטי החדש. 
בסוף 1918 הוא התקבל לשורות הצבא האדום ובפברואר 1919 ומונה למפקד הארמייה ה-4 שלחמה בחזית המזרחית במלחמת האזרחים ברוסיה. ביולי 1919 הוא כבר היה מפקד החזית והצליח להביא לקריסה מוחלטת של כוחות שהיו בפיקוד של אלכסנדר קולצ'ק. על פעילות זו לפרונזה הוענק עיטור הדגל האדום. 
ב-15 באוגוסט 1919 פרונזה הועבר לחזית באסיה המרכזית. פרונזה היה מפקד הצבא האדום באזור והביא לכיבוש מלא של האזור כולל שטח של חאנות בוכרה שלא היה נכלל בתחומי האימפריה הרוסית.
ב-27 בספטמבר 1920 פרונזה הועבר לאזור חצי האי קרים. כשלב מקדים למתקפה על כוחות הצבא הלבן בפיקוד פיוטר וראנגל, פרונזה חתם על הסכם שיתוף פעולה עם נסטור מאכנו. במהלך מבצע פרקופ היחידות של פרונזה ומאכנו הצליחו לפרוץ את קו הביצורים וכבשו את חצי האי קרים. זמן קצר לאחר כיבוש חצי האי קרים, פרונזה פיקד על חיסול יחידות צבאיות של נסטור מאכנו, בעל ברית לשעבר.

לאחר מלחמת האזרחים

בנובמבר 1921 פרונזה היה בראש משלחת סובייטית לטורקיה. פרונזה הצליח להגיע ליחסי אמון עם מוסטפא כמאל אטאטורק ולהביא לכינון יחסים דיפלומטיים בין המדינות.
במרץ 1924 פרונזה מונה לסגן הקומיסר העממי לענייני צבא ובאפריל 1924 הוא מונה לראש המטה של הצבא ומפקד האקדמיה הצבאית. במהלך השנים 1924–1925 פרונזה היה בראש צוות שיישם רפורמה בצבא. הרפורמה התרכזה בקיצוץ בצבא, הסדרת סדר הפיקוד והחדרה של מעמד פוליטרוקים בכל היחידות הצבאיות. לפי המדיניות של פרונזה למפלגה היה מעמד מיוחד וחשוב בפיקוד צבאי.
בינואר 1925 פרונזה מונה לשר ההגנה. זמן קצר לאחר המינוי פרונזה עבר ניתוח ומת במהלכו. על פי רמת הרפואה בשנות ה-20 הניתוח לא נחשב למסוכן. מייד עם מות פרונזה החלו להתפשט שמועות על כך שמותו לא היה מקרי ורופאים פעלו בהתאם להוראת יוסיף סטלין. גרסאות מסוג זה קיימות עד היום אך אין להן הוכחה חד-משמעית.
מיכאיל פרונזה נטמן בבית הקברות של חומת הקרמלין כאחד מראשי המדינה הסובייטית. זמן קצר לאחר מותו, מתה גם אשתו (קיימות גרסאות שהתאבדה). שלושת ילדי המשפחה התגוררו אצל סבתה ולאחר מותה בשנת 1931 אומצו על ידי קלימנט וורושילוב.
בתקופת ברית המועצות ערים, מפעלים ורחובות רבים נקראו על שמו. האקדמיה הצבאית המרכזית של הצבא האדום נקראה על שמו.
קודימה

תולדות היישוב

קודימה, שנמצאת על אתר שהיה מיושב מתקופות קדומות, נוסדה בשנת 1754, והוחזקה מספר שנים בידי משפחות אצולה פולניות. פיתוחה של העיר הואץ עם חיבורה לקו מסילת הברזל.

יהודי קודימה

בראשית המאה ה-20 נמנו בעיירה 2,241 יהודים. במספר פוגרום שנערכו בעיר במאי 1919 נרצחו בה למעלה מ-130 יהודים. בתקופה הסובייטית פעלו בעיר מועצה יהודית ממלכתית ובית ספר יידי, ונמנו בה כ-1,600 יהודים, כרבע מתושביה.
ב-22 ביולי 1941, חודש לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו הטילו גזירות שונות על יהודיה ועל הפליטים היהודים מבסרביה שהגיעו אליה. ב-1 באוגוסט 1941 הוצאו להורג 97 יהודים מהעיר שהואשמו בקומוניזם, ומספר ימים לאחר מכן רצחו הגרמנים את כל הפליטים היהודים שהגיעו לעיר, לאחר שאלו הצטוו להתרכז עבור רישום לעבודה לכאורה. ב-12 באוגוסט 1941 רצחו הגרמנים כ-120 צעירים יהודים נוספים מהעיר.
לאחר סיפוח העיר לחבל טרנסניסטריה הרומני ב-1 בספטמבר 1941, רוכזו כל היהודים שנותרו בעיר בגטו צפוף שהוקם בה. ב-1 באוקטובר 1941 נערכה בגטו אקציה, במסגרתה הוצעדו כל יושביו לעבר אזור הכיבוש הגרמני, כאשר בדרך נספו רבים מהם. כ-300 מהיהודים הצליחו לחזור לעיר. ב-12 בינואר 1942 רוכזו כולם לעבודה לכאורה, ונורו בידי שוטרים רומנים. מעט פצועים יהודים שניצלו מהטבח, ושהצליחו לחזור לעיר ולהסתתר בה, נתפסו בידי הרומנים, ונרצחו במקום.
בקיץ 1943 הועברו למחנה עבודה שהוקם בעיר כמה מאות יהודים שגורשו מרומניה. עם שחרור העיר ב-23 במרץ 1944 בידי הצבא האדום נותרו בה כמה עשרות יהודים בחיים.
שריל פורד

ביוגרפיה

פורד שיחקה כדורסל במסגרת אוניברסיטת לואיזיאנה טק, ובשנת 2003 דורגה שלישית בדראפט ליגת ה-WNBA. היא הצטרפה לשורותיה של דטרויט שוק, וכבר בעונתה הראשונה הצטיינה במדי הקבוצה, שאף זכתה באליפות הראשונה בתולדותיה. בסיום העונה נבחרה לשחקנית החדשה הטובה ביותר. בעונה הבאה הוליכה את ה-WNBA במספר הריבאונדים למשחק. בשנת 2006 זכתה פורד באליפות נוספת עם קבוצתה. בשנים 2003, 2005, 2006 ו-2007 שיחקה במשחקי האול-סטאר של הליגה, ובאחרון אף נבחרה ל-MVP. בשנת 2008 זכתה עם דטרויט שוק באליפות נוספת, אף שלא השתתפה במרבית העונה, לרבות שלביה הסופיים, לאחר ששברה את רגלה במהלך משחק מול לוס אנג'לס ספארקס. בשנת 2009 עזבה את הקבוצה.
בדומה לכדורסלניות אמריקאיות רבות שבפגרת ה-WNBA משחקות בקבוצות אירופיות, שיחקה פורד בשנת 2006 בקבוצת אנדה רמת השרון, לצדה של שחקנית נוספת מדטרויט, דיאנה נולאן. בסיום העונה נבחרה לחמישיית העונה של ליגת העל. בעונה שלאחר מכן שחיקה בקבוצת יקאטרינבורג ברוסיה. לאחר פרישתה מליגת ה-WNBA, הצטרפה, בשנת 2010 לקבוצת CCC פולקוויצה מהליגה הפולנית.
פורד הייתה חברה גם בנבחרת ארצות הברית, וזכתה עמה במדליית ארד באליפות העולם שנערכה בברזיל ב-2006.
פרנצ'סקו פטרארקה

ילדותו

ב-1302, אביו של פטרארקה, הנוטריון סר פטראצ'ו, גורש מן העיר פירנצה ועבר להתגורר עם אשתו הצעירה בעיר אַרֶצו, שמדרום מזרח לפירנצה, שם נולד פטרארקה ב-1304. ב-1312 עברה המשפחה להתגורר בעיר פיזה שממערב לפירנצה, אך ב-1313, בגלל דאגה לביטחונה, היגרה המשפחה לפרובנס והתגוררה בקרפנטרה שליד העיר אביניון. ב-1319 נשלח פטרארקה על ידי אביו ללמוד בעיר מונפלייה שבדרום צרפת, וב-1323 ללמוד משפטים באוניברסיטה של העיר בולוניה שבאיטליה. אולם פטרארקה הצעיר התעניין בעיקר בכתיבה ובספרות לטינית. ב-1326, אחרי מות אביו, חזר לאביניון שבה שימש ככומר מחליף, מה שהותיר לו פנאי כדי להתמסר לכתיבה.

שיריו לגבירה לאורה

ב-1327 ראה בכנסייה באביניון אישה בשם לאורה שעוררה בו רגשות אהבה עזים. הייתה זו אהבה נכזבת, אך פטרארקה הביע את רגשותיו ב-366 "שירים" שכתב במשך יותר מעשרים שנה ושהקדיש ללאורה. שירי אהבה אלה, שנכתבו בשפה האיטלקית, התפרסמו באיטליה וזכו להצלחה רבה. היות שהיה כומר, פטרארקה לא נישא, אך היו לו שלושה ילדים מחוץ לנישואין.

מסעותיו בעולם

ב-1331 נסע פטרארקה לפריז, ומשם לפלנדריה ולגרמניה. ב-1333 גילה בעיר ליאז' (כיום בבלגיה), כתב יד עתיק ובו נאום של קיקרו. משם נסע לרומא וחזר לאביניון. ב-1336 טיפס עם אחיו ושני משרתים אל פסגת מון ונטו (הר גבוה ליד אביניון) ובעקבות כך כתב את חיבורו המפורסם "העלייה להר ונטו". כתיבתו בחיבור זה מתאפיינת ברגישות רבה לעולם הטבע וניתן למצוא בו ביטוי לעיסוק בחיים הארציים לעומת ההתמקדות בתאולוגיה ובאל. רעיון זה עומד בבסיס תרבות הרנסאנס. 
ב-1337 קנה בית בכפר פונטיין דה ווקלוז שבמורדות רכס הרי ווקלוז, וחי שם חיי התבודדות בחיק הטבע. הוא כתב מכתבים לחכמי העולם העתיק: הומרוס, קיקרו וורגיליוס, כאילו היו בני שיחו. שם גם החל לכתוב את "אפריקה", שירה שנכתבה בשפה הלטינית ותיארה את ניצחונו של סקיפיו אפריקאנוס על חניבעל. בניסיון להחיות את תפארתם של יוון ורומא בעת העתיקה העניק לו האציל הרומאי ג'יורדנו אורסיני על שירה זו את "כתר הדפנה של המשוררים" (Poeta Laureato) ב-1341. 
ב-1343 האפיפיור קלמנס השישי שלח את פטרארקה לנפולי בשליחות דיפלומטית. ב-1345 גילה פטרארקה בעיר ורונה כתב יד עתיק ובו מכתביו של קיקרו לאטיקוס, ברוטוס וקווינטוס. ב-1346 מינה קלמנס השישי את פטרארקה לכומר בעיר פארמה, וזיכה אותו בהכנסות מרכוש הכנסייה.

שנותיו האחרונות

ב-1350 פגש פטרארקה את הסופר האיטלקי ג'ובאני בוקצ'ו בפירנצה, והתפתחה ביניהם ידידות מופלאה. פטרארקה כתב על ידידות זו: "היה לנו לב אחד." את עשרים שנותיו האחרונות בילה פטרארקה בערי צפון איטליה ב-1353 נסע למילנו ונשאר שם שמונה שנים, בחסות שליט פאביה, גלאצו ויסקונטי השני. ב-1361 עבר לוונציה, ב-1368 לפביה וב-1370 לפדובה. לפני מותו כתב: "יש ברצוני שהמוות ישיגני כשאני עוסק בכתיבה או בתפילה." הוא נפטר ב-1374 בכפר ארקווה, שבגבעות הסמוכות לפדובה, בעת שעסק בקריאה. בצוואתו השאיר סכום של 49 פלורין כדי לקנות מעיל לידידו בוקצ'ו.
שירתו תורגמה לעברית בעיקר בידי המשוררת לאה גולדברג, שהוציאה לאור בשנות ה-50 מבחר משירי פטררקה, בספר בעריכת שלונסקי.
זאב וולף איינהורן

חיבוריו

ביאורו המקיף למדרש רבה, שנדפס בווילנה, נחשב כאחר הפירושים החשובים למדרש. מלבד זאת כתב גם חיבור בשם "מדרש תנאים" על ברייתא דל"ב מידות לרבי אליעזר ברבי יוסי הגלילי ופרקי דרבי אליעזר, וחיבור בשם "נתיב חדש", שבו הרחיב את פירושיו על המדרש. כן הוציא מחדש ב-1831 את מדרש פסיקתא רבתי בתוספת הגהות והערות.
שיטתו בפירושו למדרש מתבססת על מיון מאמרי חז"ל במדרש לפי "מידות", כלומר דרכי דרשה שונות, שאותן מנה ונתן להן שמות בהקדמתו לפירוש. בעיקר השתדל לעשות זאת בדרשות הנראות רחוקות מפשט הכתוב. באופן זה הראה כי אין הבדל מהותי בין הדרש לפשט וכי הדרש נובע גם הוא מצורך פרשני. לשיטתו, דרשות חז"ל כבר טמונות בלשון המקרא, והן למעשה עומק הפשט על פי "המידות" שאותן מנה.
מגמתו הפרשנית מזכירה את פירושו של בן תקופתו המלבי"ם, שנלחם רבות ברפורמה המתעצמת, ובהקדמה לפירושו לספר ויקרא ציין את מגמתו זו באופן ברור: "כי הדרש הוא הפשט הפשוט המוכרח והמוטבע בעומק הלשון וביסודי השפה העבריה".
דוב חום אירופי

מאפיינים פיזיים ומראה

פרוותו חומה וגוונה נע בין חום צהבהב עד לחום כהה ואף לעיתים כמעט שחור. לעיתים תהיה הפרווה בגוון אדמדם. ראשו של הדוב עגלגל עם אוזניים קטנות ועגלגלות גם כן. הגולגולת רחבה ופיו מצויד בכ-42 שיניים, הכוללות שיניי טורף. לדוב מבנה עצמות חזק וכפות רגליים גדולות, המצוידות בטפרים גדולים גם כן אשר יכולים להגיע לאורך של למעלה מ-10 ס"מ. משקלו תלוי בסביבת מחייתו ובתקופת השנה. משקלו של דוב זכר בוגר נע בין 250-135 ק"ג ומשקלה של נקבה בוגרת נע בין 150-90 ק"ג. הדוב החום הגדול ביותר שנתפס שקל 481 ק"ג וגובהו היה כמעט 2.5 מטר.
הדובים האירופיים החיים במזרח אורל בהירים יותר וצבע פרוותם נוטה יותר לחום אדמדם. הדובים מתת-מין זה החיים באסיה נראים יותר אגרסיביים לעומת אותם דובים החיים באירופה.

תפוצה

בעבר הדוב החום האירופי היה נפוץ מאירלנד במערב ועד ליפן שבמזרח.
הדוב החום האירופי נכחד באירופה בעיקר במערבה במדינות כמו אירלנד, בלגיה והולנד. בבריטניה הוא נכחד כנראה לפני 1,500 שנה בעקבות פעילות ציד. בצפון אירופה וברוסיה נשמרה אוכלוסייה טבעית וגדולה. לאחר שנכחדו מצרפת, הושבו לאחרונה פרטים לאזור רכס הרי הפירנאים שבגבול בין ספרד וצרפת. בספרד השתמרה אוכלוסיית דובים בשני גושים גדולים באזור רכס הרי הקאנטאבריים. כמו כן ישנה אוכלוסייה נוספת באיטליה בהרי אברזוי ובעמק טרנטינו.
אוכלוסיות גדולות נוספות נמצאות בסלובקיה, סלובניה, בולגריה ורומניה, אך אלו אוכלוסיות מבודדות המנותקות אחת מהשנייה. אוכלוסיות אלו כמעט נכחדו בעת המהפכה הרוסית ב-1917.
מחוץ לאירופה האוכלוסייה הגדולה ביותר של דובים נמצאת במזרחם של הרי אורל. בעיקר ביערות סביר ובמרכז אסיה (אפגניסטן, פקיסטן, קשמיר שבהודו, מרכז סין והאי הוקאידו ביפן). בצפון אסיה הדובים נפוצים בהרבה. קיימים אלפים רבים ביערות צפון סיביר, מספר לא ידוע בצפון סין ומונוגוליה, וכנראה אלפים רבים ביערות הוקאידו ואיים אחרים ביפן. בדרום אסיה קיימים הדובים במספרים קטנים יותר: מסוריה ואיראן דרך רכסי ההרים של אפגניסטן ופקיסטן עד הודו.

הדוב החום האירופי והאדם

הרומאים לכדו דובים אלו ונלחמו נגדם או צפו בהם נלחמים נגד חיות אחרות כמו נמרים, טיגריסים ואריות. הדובים החזקים ביותר נלכדו כנראה באזור הדלמטים וקאלדוניה.
שלא כמו באמריקה, בה כל שנה נהרגים בממוצע שני אנשים בידי דובים, באירופה רק שלוש תקיפות תועדו בכל המאה האחרונה.
קמיל ואצק

קריירה

ואצק החל את קריירת הבוגרים בסיגמה אולומואוץ מליגת העל הצ'כית, תחילה בקבוצת המילואים ובהמשך נמנה עם סגל הקבוצה הבוגרת. לאחר עונה אחת הושאל לארמיניה בילפלד מהבונדסליגה אך ערך במדיה הופעה אחת בלבד עקב פציעה ובתום ההשאלה נמכר לספרטה פראג. במדי ספרטה פראג זכה באליפות צ'כיה בעונת 2009/2010 ולאחר מכן בסופר קאפ הצ'כי שנערך לראשונה במדינה באותה עונה.
בשנת 2011 עבר ואצק לקייבו מהסרייה א' וערך במדיה 31 הופעות, אך בחלוף שתי עונות שב לספרטה פראג, תחילה בהשאלה. בסוף עונת 2013/2014 זכה עם הקבוצה בדאבל וזו בחרה לממש את האופציה לרכוש אותו בחזרה, אולם ואצק מיעט לשחק ובינואר 2015 הושאל לחצי עונה למלאדה בולסלאב. בתום העונה הושאל בשנית, הפעם לפיאסט גליביצה מליגת העל הפולנית. לאחר מספר עונות מאכזבות שבהן נע ונד בין ההרכב לספסל המחליפים, תפס ואצק מקום של קבע בהרכב הקבוצה הפולנית. הוא סיים את העונה עם 5 שערים ו-8 בישולים, ולאחר מאבק ממושך על תואר האליפות עם לגיה ורשה סיימה גליביצה את העונה כסגנית האלופה.
ב-9 באוגוסט 2016 חתם במכבי חיפה. ב-11 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה בהפסד 2–4 להפועל באר שבע במשחק אלוף האלופים וב-22 באוגוסט את הופעת הבכורה בליגה בניצחון 1–0 על הפועל תל אביב. נבחר לשחקן חודש ספטמבר 2016 בליגת העל, אך שוחרר מהקבוצה בתום העונה. ב-30 באוגוסט 2017 חתם בשלונסק ורוצלב הפולנית. ב-22 באוגוסט 2018 חתם באודנזה בולדקלאב הדנית. ב-28 בינואר 2019 הושאל לבוהמיאנס 1905 הצ'כית. ב-1 ביולי 2019 חתם באופן קבוע בקבוצה לשנתיים.

נבחרת צ'כיה

במאי 2011 זומן לראשונה לסגל נבחרת צ'כיה. את הופעת הבכורה ערך ב-4 ביוני אותה שנה נגד נבחרת פרו.

סגנון משחק

קמיל ואצק הוא קשר 50-50 שמסייע הן להגנה והן להתקפה. הוא משחק בעיקר במרכז השדה.