google/wiki40b huggingface dataset:
פרנבזוס השלישי

פרנבזוס השלישי (ביוונית: Φαρνάβαζος; המאה ה-4 לפנה"ס) היה מצביא פרסי שפעל בתקופת כיבוש האימפריה הפרסית בידי אלכסנדר הגדול.

מוצאו וילדותו

פרנבזוס היה בן לשושלת הפרנקידית. מייסד השושלת פאראנקס הראשון היה דודו של המלך דריווש הראשון. בנו של פאראנקס ארטבזוס, לקח חלק בולט במלחמת פרס יוון, וארגן את הנסיגה הפרסית מיוון לאחר קרב פלטאיה. דודו של פרנבזוס, אריוברזנס, היה בין יזמי מרד הסטרפים. אריוברזנס הוצא להורג לאחר המרד, ואביו של פרנבזוס ארטבזוס השני הפך לסטרפ של פריגיה ההלספונטינית. אולם מסיבה לא ברורה, ארטבזוס מרד במלך פרס בשנת 358 לפנה"ס. המרידה נכשלה, וארטבזוס ומשפחתו נמלטו לפלה, אל חצרו של פיליפוס השני, מלך מוקדון. אחותו של פרנבזוס, ברסינה, הייתה נשואה לאציל יווני-פרסי בכיר בשם מנטור, שהצליח להשפיע על המלך להתיר לארטבזוס לחזור לפרס ואף להחזיר אותו לתפקידו כסטרפ פריגיה. מנטור נפטר בשנת 340 לפנה"ס, וברסינה חותנה עם אחיו המצביא ממנון.

קריירה צבאית

פרנבזוס שרת תחת פיקודו של גיסו ממנון, במהלך כיבוש האימפריה הפרסית בידי אלכסנדר הגדול. השניים לחמו נגד אלכסנדר הגדול במהלך המצור על הליקרנסוס. אלכסנדר הצליח לכבוש את העיר בשנת 334 לפנה"ס, אולם אך בקושי. לאחר מכן קיבל המלך דריווש השלישי את הצעתו של ממנון לפלוש בראש צי אל איי יוון, וכך להכריח את אלכסנדר לחזור לאירופה. פרנבזוס שימש כסגנו של ממנון במהלך מבצע זה. היה להם יתרון מכריע על פני המוקדונים: הצי הפרסי היה גדול וחזק ומנה 300 - 400 ספינות קרב ו-10,000 - 15,000 שכירי חרב ששירתו כנחתים שאפשר היה לנצלם להשתלטות על ערי החוף והאיים. הם הצליחו לכבוש את כיוס, לאחר מכן השתלטו על מספר ערים בלסבוס והטילו מצור על עיר הבירה של האי מיטילנה. הצי הפרסי החזק הטיל מורא על פולייס רבות באיים הקיקלאדיים, וחלק מהפולייס נקנו בעזרת שוחד נדיב. מצב המוקדונים הלך והחריף. אולם בסוף יולי או בתחילת אוגוסט של שנת 333 לפנה"ס, נפטר ממנון והוריש את הפיקוד לפרנבזוס. פרנבזוס מינה את אאוטופרדטס כסגנו, והמשיך בכיבוש לסבוס. הוא סיים בהצלחה את המצור על מיטילנה, אולם נראה שהמלך איבד עניין באסטרטגיה הימית, והורה לפרנבזוס לחזור לסוריה. פרנבזוס פירק את ציו והחיילים נשלחו אל המלך שהיה זקוק להם בקרב איסוס.
פרנבזוס המשיך לנסות בעזרת הצי שנותר לו לחבל במסעו של אלכסנדר. הוא עודד את המרד של אגיס השלישי מלך ספרטה, אולם לאחר קרב מגלופוליס המרד דוכא. פרנבזוס התקשה לשלוט בשטחים הכבושים באיי יוון, בהם פרצו מרידות ושכירי החרב שלו החלו נוטשים אותו. בסיסיו ביבשת אבדו בזה אחר זה, עד שלבסוף הוא הובס ליד כיוס בידי שייטת אתונאית-מוקדונית גדולה בהרבה ונלקח בשבי. אולם הוא הצליח להימלט לקוס.
לאחר מכן הוא אינו נזכר עוד ברשומות למשך תקופה מסוימת. לאחר קרב גאוגמלה בשנת 331 לפנה"ס, ארטבזוס אביו של פרנבזוס החליף צדדים וערק למחנה המוקדוני. ככל הנראה גם פרנבזוס עשה כך. אחותו אורטוניס נישאה לאאומנס, גיזברו של אלכסנדר. הוא נזכר גם במהלך מלחמות הדיאדוכים, כאשר תמך בגיסו אאומנס נגד יריביו.
נתן ברון

ביוגרפיה

נתן ברון נולד בארץ ישראל בשנת 1937. אביו, עו"ד עקיבא ברון, היה פעיל בתנועה הרוויזיוניסטית, ממייסדי הסתדרות העובדים הלאומית וחבר הלח"י.
בשנות החמישים היה נתן ברון פעיל בתנועת בית"ר, ובין השאר היה "מפקד מעו"ז".
בשנות השישים למד בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים והיה חבר תא הסטודנטים של תנועת החרות. לאחר קבלת תואר הבוגר למד לתואר מוסמך ולאחר מכן לתואר דוקטור למשפטים. את עבודת הדוקטורט שלו עשה על פרשת הדחתו של השופט יוסף סטרומזה בה כתב כי אין שום הוכחה שהשופט סטרומזה קיבל שוחד, אלא רק רצה לסייע בביצוע עסקת קרקעות זיתא.
בשנת 1961 סיקר את משפט אייכמן לעיתון "ידיעות אחרונות" ובשנת 1965 יסד בית ספר לעיתונאות בתל אביב. בשנת 1973 שימש מנהל מסע הבחירות של שלמה להט לראשות עיריית תל אביב, ובשנים 1975-1976 שימש יועץ כללי של ראש העיר להט. בשנת 1978 ניהל את מערכת הבחירות של יהושע מצא מטעם הליכוד בהתמודדות מול טדי קולק לכהונת ראש עיריית ירושלים.
בבחירות לכנסת העשירית, בשנת 1981, היה היועץ לענייני הסברה של הליכוד. הבחירות הסתיימו בניצחונו של הליכוד בראשות מנחם בגין, שזכה לתקופת כהונה נוספת כראש ממשלת ישראל. 
בשנת 1984 נתמנה כחבר הוועד המנהל של רשות השידור. הוא תמך בהנהגת פרסומת בטלוויזיה הישראלית ועמד בראש ועדת תשדירי השירות, שהיו תשדירי פרסומת של גופים ממשלתיים וציבוריים. 
ד"ר נתן ברון חוקר את ההיסטוריה של מערכת המשפט הישראלית לדורותיה, ומרצה על נושא זה בפקולטות למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת בר-אילן.
התגורר בבית מגורי העיתונאים, שני בנייני מגורים בשכונת יד אליהו בתל אביב בהם התגוררו כמה עיתונאים מרכזיים, ובהם יוסף לפיד, יגאל לב, שבתאי דון-יחיא, לוי יצחק הירושלמי, ברוך אדלר ונפתלי קראוס. 
באפריל 1959 התחתן עם ציפורה לב, לימים שופטת. בנם הוא תא"ל במיל. איתי ברון.
בנדיקוטיים

מאפיינים

הבנדיקוטיים הם חיות כיס קטנות יחסית: החל מהבנדיקוט העכברי שאורכו הוא 17.5-15 ס"מ וגודלו כגודל עכבר, וכלה בבנדיקוט הענק אשר מגיע לאורך של 56-39 ס"מ ולמשקל של 4.7 ק"ג וגודלו כגודל הארנבת. הבנדיקוטיים מתאפיינים בזנבות דקים וקצרים, באוזניים דמויות עכבר, ובחוטם ארוך וחד. גופם קומפקטי ועגלגל ויש להם שיניים חדות; נוסחת השיניים שלהם בשתי הלסתות היא די מקבילה: בלסת העליונה היא 5.1.3.4, ובלסת התחתונה 3.1.3.4.
בניגוד לכיס של נקבת הקנגורו שפתחו בצד הקדמי, פתח הכיס של נקבות הבנדיקוטיים ממוקם בצד האחורי, והוא מכיל כשמונה פטמות. הגודל המרבי של ההמלטה הוא כ-8 ולדות, אם כי 4-2 ולדות בכל המלטה הוא מספר אופייני יותר. תקופת ההריון של הבנדיקוטיים היא הקצרה ביותר מבין היונקים: 12.5 ימים בלבד. ולדות הבנדיקוט נגמלים לאחר כחודשיים ומגיעים לבגרות מלאה בתום 3 חודשים בלבד. מאפיינים אלו מאפשרים לנקבות להמליט יותר מפעם בכל עונת רבייה, ועל כן למשפחת הבנדיקוטיים יש פריון גבוה במיוחד לעומת חיות כיס אחרות.
חלק הארי של תזונת הבנדיקוטיים מורכב מחסרי חוליות הקבורים באדמה, והם גם נוהגים לאכול כמויות ניכרות של  זרעים, פטריות ופירות. בית הגידול של הבנדיקוטיים משתנה בחדות בין המינים: מינים רבים יעדיפו יערות גשם טרופיים, בעוד אחרים יעדיפו אזורים מדבריים.
יצחק בן ארי

יצחק בן ארי (22 בינואר 1924 - 24 במרץ 2004) היה דיפלומט ישראלי, שכיהן כשגריר ישראל בדנמרק ובגרמניה המערבית.

ביוגרפיה

בן ארי נולד בווינה שבאוסטריה בשם ארווין רינדנר. למד בגימנסיה הקלאסית, וסולק ממנה בעקבות האנשלוס. הוא עלה לארץ ישראל ב-1939 במסגרת עליית הנוער ולמד בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה. 
התגייס למשטרת המנדט, שירת כנוטר בגבול הצפון ובמחלקת החקירות הפליליות של משטרת המנדט בירושלים, בה היה ממונה על הפעלת עובדים יהודיים. במקביל הוא שימש סוכן של הש"י וקיבל את הכינוי המחתרתי "מיקי" שהמשיך ללוות אותו לאורך חייו. לאחר הקמת המדינה שירת במשטרת ישראל בדרגת עוזר מפקח מחוזי במחוז תל אביב וירושלים והיה שליח המשטרה לארגון האינטרפול בפריז. 
ב-1958 גויס למוסד על ידי יעקב כרוז, ראש אגף "תבל" האמון על הקשרים הדיפלומטים והמודיעיניים של הארגון. הוא שימש שליח המוסד ומשרד החוץ בשגרירות ישראל באדיס אבבה שבאתיופיה ושימש מפקח קונסולרי בנציגויות ישראל במזרח אפריקה. לאחר מכן שירת כמזכיר ראשון בשגרירות ישראל בפריז ושירת בתפקידים בכירים במוסד. 
ב-1971 מונה לציר בשגרירות ישראל בבון שבמערב גרמניה, כיהן בתפקיד במהלך טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן. ב-1975 מונה לשגריר ישראל בדנמרק וכיהן בתפקיד עד 1978. לאחר שובו שימש מנהל מחלקת אירופה 2 באגף מערב אירופה במשרד החוץ וראש לשכת מנכ"ל המשרד. ב-1981 מונה לשגריר ישראל במערב גרמניה. כיהן בתפקיד עד 1989 ופרש לגמלאות.
ביגלו אירוספייס

ביגלו אירוספייס (Bigelow Aerospace) היא חברת הזנק בתחום טכנולוגיית החלל מלאס וגאס, נוואדה, שבארצות הברית. החברה ידועה בפיתוח החלוצי של רכיבי תחנת חלל מתנפחים.
רכיב מתנפח במבנה חללי הוא בעל מעטפת חיצונית גמישה המאפשרת שמירה על קוטר מוגבל בעת השיגור, כדי להתאים את עצמה לרכב השיגור. כאשר הרכיב מגיע לחלל הוא מתנפח כדי לספק מקום עבודה, מגורים, ובידור לאסטרונאוטים שיאיישו אותו. רכיבים מתפנחים פותחו לראשונה בידי נאס"א בתוכנית שכונתה "Transhab". לאחר ביטול התוכנית, נכנסה חברת ביגלו אירוספייס לשלושה הסכמים עם נאס"א שלפיהם ביגלו אירוספייס היא הזכיינית היחידה למסחור מספר טכנולוגיות ניפוח רכיבי חלל שפותחו בנאס"א.

תכנון הרכיב

החברה מתכוונת לפתח משפחת אבות טיפוס ולייצר רכיבי תחנת חלל לרבות ג'נסיס 1, רכיב אב טיפוס בקנה מידה של 1:3 ששוגר ב-12 ביולי 2006 ושוקל 1,360 ק"ג, אורכו 4.4 מטרים וקוטרו 1.6 מטרים. הוא מתרחב לקוטר כמעט כפול כשהגיע למסלול. ג'נסיס 2, בעל ממדים זהים לאלו של ג'נסיס 1, שוגר ב-28 ביוני 2007 אך הוא מכיל מכשירים נוספים לצורכי ניסוי בחלל וכן פריטים שנשלחו בידי אנשים פרטיים. בעתיד מתכוונת החברה לשגר את גלקסי - אב טיפוס בקוטר 45% מהרכיב כפי שייבנה בסופו של דבר, שתוכנן לגשר על פער הפיתוח בין רכיבי ג'נסיס לבין הרכיבים שיאכלסו אסטרונאוטים בסופו של דבר. 
הרכיב המאויש הראשון יכונה "Sundancer" ולבסוף BA 330 יהיה רכיב בקנה מידה מלא שייוצר בייצור המוני וישקול כ-23 טון בתפוסה מלאה. ממדיו יהיו 13.7 מ' לאורך וקוטר של 6.7 מטרים כאשר יורחב למלוא קוטרו. באופן פורמלי יכונה הרכיב BA 330 גם בשם נאוטילוס.
סנייק (עיר)

היסטוריה

סנייק נוסדה במאה ה-10 על חצי אי חולי בסמוך למקום חצייה של סוללה על פני נתיב מים חשוב שנקרא במקורות עתיקים Magna Fossa. נתיב מים זה נחפר כאשר שפך הנהר שנקרא אז מידלזיי (Middelzee) נסתם בסחף. עד היום ניתן לראות את תוואי הסוללה הזאת במתאר הרחוב הנוכחי ובשמות אתרים שונים בעיר.
סנייק קיבלה חלק מזכויותיה כעיר במאה ה-13 ובאופן רשמי הפכה לכזאת ב-1456. בשלב זה הייתה העיר אחת מ-11 הערים של פריסלנד. הייתה זו גם תחילתה של תקופת פריחת הסחר עבור העיר שנמשכה עד שנת 1550 לערך. ב-1492 החלה בנייתם של החפיר והחומה סביב לעיר. באותה תקופה הייתה סנייק העיר היחידה בפריסלנד שהייתה מוקפת חומה. מתקופה זו שרדו "שער המים" והבאסטיונים בחומה.
ב-1519 – 1520 בילה המצביא ולוחם החופש פיר חרלופס דוניה (Pier Gerlofs Donia) את ימיו האחרונים בסנייק. הוא מת בשלווה במיטתו ב-18 באוקטובר 1520 ונקבר בכנסייה המקומית מהמאה ה-15. קברו ממוקם בחלק הצפוני של הכנסייה.
מגוג

מָגוֹג הוא בנו השני מתוך שבעה של יפת בנו של נח במקרא, אחיהם של גומר, תירס, יוון, תובל, משך ומדי. מגוג בדרך כלל משתייך למסורות של אחרית הימים, בעיקר בספר יחזקאל פרקים ל"ח-ל"ט בהקשר של: 
"גּוֹג אֶרֶץ הַמָּגוֹג נְשִׂיא, רֹאשׁ מֶשֶׁךְ וְתֻבָל."
— יחזקאל לח ב'
 הוא ידוע במיוחד על אזכורו בהקשר של מלחמת גוג ומגוג.

צאצאיו של מגוג

יוסף בן מתתיהו זיהה כצאצאיו של מגוג את העם הסקיתי, עם ממוצא הודו-אירופי שישב בין המאה ה-8 לפנה"ס למאה הראשונה לפנה"ס בערבות אוקראינה הדרומית לחופיו של הים השחור. לפי דבריו היוונים קראו לסקיתיה מגוגיה.
איזידורוס מסביליה הוסיף גם את הגותים לבניו של מגוג. ג'ואנס מגנאוס החשיב את בניו של מגוג גם לגותים וגם לשוודים וכריסטינה, מלכת שוודיה, החשיבה את עצמה כמספר 249 בשושלת המלכים יוצאי חלציו של מגוג.]
על פי המלומד הפיני דניאל יוּסְלֶנְיוּס (Daniel Juslenius;‏ 1676–1752), העם הפיני הוא אחד מצאצאיו של מגוג שהיגר לפינלנד. על פי כמה מקורות הוא קשור גם לעם האירי. למגוג היה גם נין שנקרא "חבר", שצאצאיו הופצו באזור הים התיכון.]
ליופלרודון

בתרבות

הליופלרודון הופיע בפרק "ים האכזרי" בסדרה "ללכת עם דינוזאורים", שם הוא מתואר כגדול בהרבה ממה מכפי שהוערך כיום וכטורף העל הימי הגדול ביותר בים.
הרי סמן

אטימולוגיה

המילה "סֵמֵן" פירושה צפון באמהרית ובתיגרינית, בדומה למילה "שמאל" (شمال) בערבית. זיהוי הדרום כצד ימין והצפון כצד שמאל מוצאו בתפיסה המסופוטמית בה מכוונות המפות מזרחה כלפי השמש. זאת להבדיל מהתפיסה המצרית, בה מכוונות המפות דרומה במעלה הנילוס.

גאוגרפיה ואקלים

מסיב ההרים נוצר לפני 40 עד 75 מיליון שנה כאשר לבה פרצה מהקרקע והגיעה לעיתים לשכבה בעובי של 3 ק"מ. מאז התעצבו ההרים כתוצאה מתהליכי בליה, והם עשירים בפסגות מחודדות, עמקים עמוקים וצוקים הנישאים עד לגובה של 1,500 מטר. הפסגה הגבוהה בהרי סמן היא ראס דשן הנישא לגובה של 4,533 מטר, והוא ההר הגבוה באתיופיה והרביעי בגובהו באפריקה כולה.
המשקעים בהיקף שנתי ממוצע של 1550 מ"מ יורדים בשתי עונות גשומות, האחת בחודשים פברואר ומרץ והשנייה
בין יולי לספטמבר. מחקרים גילו כי כמות המשקעים השנתית הממוצעת פחתה מאז שנות השישים של המאה ה-20. הטמפרטורות נעות בין מינימום של 2.5°C- עד 4°C למכסימום של 11°C עד 18°C; קרה שוררת בחלק מהלילות ושלג יורד לעיתים על פסגת ראס דשאן.

חי, צומח וטיב הקרקע

בהרים מספר מיני בעלי חיים נדירים כמו זאב חבשי, בבון זנוב (ז'לאדה Theropithecus gelada) ממשפחת קופים בעלי זנב, ויעל אתיופי (Walia Ibex) שלעיתים נחשב כתת-מין של יעל אלפיני. בשנת 1996 הכריז ארגון אונסק"ו על המקום כעל אתר בסיכון בגלל הירידה באוכלוסיית היעלים האתיופים אשר נגרמה כתוצאה מהתיישבות אנושית, עיבוד הקרקע וצמצום בשטחי המרעה. אוכלוסיית היעלים מונה כעת כחמש מאות פרטים, ובעלי חיים אחרים כמו הזאב החבשי נעשו נדירים ביותר.
הצמחייה בהרים מחולקת לארבע רצועות בהתאם לגובה פני השטח - חורש אפריקאי הררי בתחתית, ומעליו רצועות יער, אדמת מרעה ואחו אלפיני המשתרע מעל גבהים של שלושת אלפים ושמונה מאות מטרים מעל גובה פני הים. הקרקע בגבהים העולים על שלושת אלפים מטרים נוחה להגנה אך קשה לעיבוד חקלאי. אוויר ההרים באזורים אלה, המכונים דֶגָה, נחשב מועיל לבריאות, לאריכות ימים ולכושר גופני. מרבית יישובי ביתא ישראל הוקמו על קרקע "ווֹאִינָה דֶגָה" ("אדמת גפנים") בגבהים של כאלפיים עד שלושת אלפים מטרים. יישובי אדמת הגפנים שוכנים לגדות יובלות נהר תכזה וסביב אגם טאנה, מקור הנילוס הכחול, המזוהה במסורת היהודית עם נהר פישון (אחד מארבעת נהרות גן עדן).

התיישבות אנושית

למרות גובהם הניכר והטופוגרפיה הקשה, שוכנים מספר כפרים בהרים, ואלה מקושרים ביניהם בשבילים. האזור היה מיושב כבר לפני 2000 שנים ועיבוד הקרקע החל במדרונות המתונים ולאחר מכן עבר גם לתלולים יותר. כיום מתגוררים בהרים כ-30,000 איש בכ-30 כפרים. בשנים האחרונות רבו הטיולים הרגליים המאורגנים בפארק הלאומי ורכס הרי סמן, הוקמה תשתית תיירותית מתאימה ותופעת שודדי הדרכים הצטמצמה.
פבלו סקורופדסקי

ביוגרפיה

נולד ב-3 במאי 1873 במשפחת אצולה אוקראינית. אביו היה קצין בצבא האימפריה הרוסית (לימים הגיע לדרגת קולונל בחיל הפרשים). פבלו סקורופדסקי למד בבית הספר לבני האצולה בסנקט פטרבורג. בסיום לימודיו הוסמך לקצונה. 
שירת במספר תפקידי פיקוד ומטה שונים ביחידת קירסירים. השתתף במלחמת רוסיה-יפן. בשנת 1910 הועלה לדרגת קולונל ומונה למפקד רגימנט דרגונים. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נשלח עם יחידתו לחזית. בשנת 1915 הועלה לדרגת גנרל ומונה למפקד חטיבת פרשים. בהמשך פיקד על דיוויזיה וגיס.
לאחר מהפכת אוקטובר פרש מהצבא הרוסי ושב לאוקראינה. בסוף 1917-1918 ריכז סקורופדסקי סביבו תומכים מקרב עשירי אוקראינה ויצר קשרים עם הפיקוד העליון של כוח הכיבוש הגרמני (בעקבות הסכם ברסט-ליטובסק כל שטחה של אוקראינה נכבש על ידי צבאות גרמניה ואוסטרו-הונגריה). 29 באפריל 1918, בעזרת הגרמנים, ביצע סקורופדסקי הפיכה צבאית ועלה לשלטון.
הוא פירק המועצה המרכזית והקים ממשלה שמרנית בראשותו. את הרפובליקה העממית של אוקראינה החליפה "מדינה אוקראינית". סקורופדסקי העניק לעצמו תואר "הטמאן" (באופן רשמי הוא נקרא :" הוד רוממותו הנאצל אדון הטמאן של כל אוקראינה ").
בניהול המדינה הסתמך סקורופדסקי על בעלי האדמות ועל קצינים לשעבר בצבא האימפריה הרוסית (שרובם המכריע התנגד לניתוק אוקראינה מרוסיה). הממשלה ברשותו זכתה לתמיכה מועטה מצד הלאומנים האוקראינים. למרות שבפועל ממשלתו הייתה ממשלת בובות של גרמניה, היא השכילה ליצור מערכת אדמיניסטרטיבית יעילה. סקורופדסקי פעל רבות לפיתוח החינוך והתרבות האוקראינית - תוך מספר חודשים, הממשלה הדפיסה מיליוני ספרים בשפה האוקראינית והקימה בתי ספר אוקראינים רבים, שתי אוניברסיטאות ואת האקדמיה האוקראינית למדע.
סקורופדסקי גם ניסה להקים צבא אוקראיני, אך נתקל בהתנגדות לכך מצד כוח הכיבוש הגרמני. מתוך 3 דיוויזיות שהוא הקים, שתיים פורקו על ידי הגרמנים. הכוח הצבאי ברשותו הסתכם בדיוויזיה אחת בת כ-6000 חיילים.
תמיכתו של סקורופדסקי בהענקת אדמות של איכרים, שהולאמו במהלך מהפכת אוקטובר, לבעלי נכסים עשירים הובילה למתיחות עם האיכרים, שהיוו את הרוב באוכלוסיית המדינה. בעקבות המעשים הללו הוקמה תנועת פרטיזנים מקרב הכפריים והתחוללו מספר התקוממויות מזוינות.
בנובמבר 1918, לאחר הפסד גרמניה במלחמת העולם הראשונה, היא התחילה להסיג את כוחותיה מאוקראינה וסקורופדסקי נשאר למעשה ללא כוח צבאי משמעותי, שיוכל להגן על שלטונו. הוא ניסה להקים צבא והתחיל באופן חפוז לגייס קצינים וחיילים לשעבר של צבא האימפריה הרוסית, אשר התגוררו בקייב, אך זה היה מאוחר מדי.
בינתיים הלאומנים האוקראינים סימון פטליורה וולדימיר ויניצ'נקו הקימו ממשלה חלופית, שכונתה ה"דירקטורט". לממשלה זו היה כוח צבאי לא מבוטל, שחלק גדול ממנו היוו יחידות שערקו מצבאו של סקורופדסקי.
בתחילת דצמבר 1918 החל הצבא של הדירקטורט להתקדם לכיוון קייב. הכוחות המעטים שעוד נשארו נאמנים לסקורופדסקי לא הצליחו לעמוד בפני התקפותיו. ב-14 בדצמבר, כאשר הגיע צבא הדירקטורט לפאתי קייב, עזב סקורופדסקי את ארמונו ונמלט בסתר מקייב בעזרתם של הקצינים מכוח הכיבוש הגרמני.
הוא התגורר אחר כך בברלין. במהלך מלחמת העולם השנייה הציעו לו נאצים כמה תפקידים בכירים בשלטון הכיבוש שלהם באוקראינה, אך הוא דחה את כל ההצעות. בתחילת 1945, עם התקרבות הצבא האדום אל ברלין, עזב סקורופדסקי את העיר, כיוון שחשש ליפול לידי הסובייטים, ונסע לבוואריה.
באפריל 1945 נפצע בהפצצות של בעלות הברית על רגנסבורג וכעבור כמה ימים מת מפצעיו.
קלאסיקות סיניות

קלאסיקות סיניות או טקסטים קאנוניים (בסינית מסורתית: 中國古典典籍, בסינית מפושטת: 中国古典典籍, בפין-יין: Zhōngguó gǔdiǎn diǎnjí) הם טקסטים סיניים שמקורם לפני האיחוד הקיסרי בידי שושלת צ'ין ב-221 לפנה"ס, ובמיוחד הכוונה ל"ארבעת הספרים וחמש הקלאסיקות" של מסורת הנאו-קונפוציאניזם, אשר הם בעצמם מהווים רשימה מקוצרת של "שלוש עשרה הקלאסיקות". כל הטקסטים הללו נכתבו בסינית קלאסית. כל הקאנונים ידועים ביחד בתור "הקלאסיקות" (מסורתית: 經, מפושטת: 经).
המונח "טקסטים סיניים קלאסיים" בצורתו הרחבה יותר מתייחס לטקסטים שנכתבו בסינית מדוברת או בסינית הקלאסית שרווחה עד נפילתה של השושלת הקיסרית האחרונה, שושלת צ'ינג, ב-1912. הטקסטים הקלאסיים מחולקים בדרך כלל לארבעה ענפים: קלאסיקות, היסטוריות, חכמים ואוספים.  "קלאסיקות" (经) מתייחס לאותן קלאסיקות שהוגדרו בקונפוציאניזם. "היסטוריות" (史) כולל כתבים העוסקים בתיעוד היסטורי. "חכמים" (子) הכולל יצירות הגות שאינן קונפוציאניות, כמו גם יצירות בתחום החקלאות, הרפואה, המתמטיקה, האסטרונומיה, הניבוי, ביקורת האמנות ותחומים אחרים. ו"אוספים" המכיל אסופות של יצירות המרכיבות ביחד יצירה מייצגת כגון אוסף שירים, אוסף כתבים דאואיסטים ואוסף כתבים בודהיסטיים.
בתקופת שושלות מִינְג וצִ'ינְג מלומדים קונפוציאניים אשר רצו להשתתף בבחינות הקיסריות, במטרה להשתלב במשרה ממשלתית, נדרשו ללמוד את ארבעת הספרים וחמש הקלאסיקות. כל דיון פוליטי היה רווי בהתייחסויות לרקע הזה, ומבלי לשנן אותם לא ניתן היה להשתלב כמלומד, ובתקופות מסוימות אף כאיש צבא. גם במסגרת חינוך ילדים, בדרך כלל שיננו ילדים קודם את הסימנים הסיניים של "קלאסיקת שלושת הסימנים" ואת "מאה שמות משפחה", ומשם המשיכו לשינון הקלאסיקות האחרות. כך חלקה העילית המלומדת בסין רקע תרבותי וסט ערכים משותפים.
הלימוד בתחום זה מתחלק להתמקדות בשתי תקופות, זו שלפני שריפת הספרים הגדולה בתקופת שושלת צִ'ין במסגרתה אבדו יצירות רבות, וזו שלאחריה.

טרום 221 לפנה"ס

פעמים רבות קשה או אפילו בלתי אפשרי לתארך בבירור יצירות מתקופת טרום צִ'ין, והדבר היחיד שניתן להגיד בבירור הוא שהן משתייכות לתקופת 1,000 השנים שקדמו לתקופת צִ'ין. בסין העתיקה הידע הועבר לרוב בעל-פה לפני שנכתב, כך שאין בהכרח קשר בין סדר כתיבת היצירות לסדר התקופות בהן חיו יוצריהן.
הרשימה להלן היא רשימת קלאסיקות מתקופת טרום שושלת צ'ין שמוכרות יחסית במערב ומרכזיות בתפיסה הסינית. הרשימה מאורגנת לפי החלוקה המקובלת ב"כלל הספרים של ארבעת האוצרות" (四庫全書), שהיווה את הספרייה הקיסרית של שושלת צִ'ינְג. "כלל הספרים של ארבעת האוצרות" מסווג את כל היצירות לארבעת הענפים שתוארו מעלה: "קלאסיקות" (קונפוציאניות), "היסטוריות", "חכמים" ו"אוספים".
שחר ברלוביץ'

שחר ברלוביץ' (נולד ב-11 במאי 1974) הוא במאי, תסריטאי ויוצר בתחום הטלוויזיה.

ביוגרפיה

שחר ברלוביץ' למד במגמה לקולנוע וטלוויזיה בתיכון החדש ע"ש פנחס אילון בחולון בשנים 1989–1992. כשהיה בכיתה י"א צילם וערך קליפ לשיר 'דיאלוג' מתוך תקליט של שלום חנוך. הקליפ זכה במקום השלישי בתחרות הקליפים הארצית שנערכה באותה שנה בחיפה.
בין 1991–1997 כתב וביים וידאו קליפים רבים למופע הארנבות של ד"ר קספר, אביב גפן, ריטה, רמי קלינשטיין, משינה, היהודים, שרון חזיז, ורמי פורטיס.
עם פתיחת ערוץ שתיים המסחרי, הפך שחר לבמאי פרסומות כשהיה רק בן 20.
ובין השנים 1994–2002 ביים עשרות פרסומות לחברות מובילות כגון : קוקה קולה, בנק דיסקונט, ביטוח אישי ישיר, פריגת, אסם, תלמה, שטראוס, אל על וAIG.
ב-1998 התחיל ברלוביץ' לעבוד במקביל בערוץ הילדים. הוא ביים שידורים חיים עם מנחי הערוץ וביים שלושה מחזות זמר מצולמים: "הכבש השישה עשר", על פי ספר השירים של יהונתן גפן, "כובע הקסמים", בו שולבו שירי ילדות קלאסיים וכן "ורק אני לא", עיבוד לספרו של יהודה אטלס "הילד הזה הוא אני". שניים ממחזות הזמר כתב ביחד עם מירי חנוך.
ברלוביץ' ערך וביים את "שידורי המהפכה", תוכנית הטלוויזיה הקומית-סאטירית בכיכובם של אסי כהן וגורי אלפי, ששודרה ב-2002 בערוץ השני, נהפכה להצלחה והזניקה את הקריירה של שלושתם.
ברלוביץ' תרם אף בפיתוח, יצירה וייעוץ בפיתוח תוכניות טלוויזיה רבות.
ברלוביץ' ביים עבור Yes את "חיים בסרט – פרויקט גרינלייט הישראלי" (2005), סדרת ריאליטי על קולנוען מתחיל.
הוא ערך תוכן וביים את הסדרה "ככה לא מתנהגים" בהנחיית גורי אלפי (2004) וכן ביים וערך את התסריט של הסדרה הקומית "מסודרים" (2007), בה כיכבו אסי כהן ואסף הראל. התוכנית זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה וזכתה להצלחת רייטינג מסחררת.
ברלוביץ' ביים גם את סדרת הריאליטי "קחי אותי שרון" (2003), בהנחיית אקי אבני, שהייתה תוכנית המציאות המצליחה הראשונה בישראל.
ב-2010 פיתח וביים את סדרת הדוקו-ריאליטי "TLV - עושים את תל אביב", ששודרה בHOT.
ב-2011 עלתה סדרת הדרמה "2.3 בשבוע" בערוץ 10, סדרה שיצר ברלוביץ' עם עמליה רוזנבלום. הסדרה עסקה בקבוצת אנשים שמשתתפים במחקר על חיי המין שלהם.
באוקטובר 2012 החלו לשדר בערוץ 2, רשת את התוכנית "דייט בחשיכה", תוכנית דייטים בהנחיית ירון ברובינסקי, בבימויו של ברלוביץ'. מאז ביים גם את "המירוץ למיליון" (2015), ושימש יועץ לתוכנית הריאליטי "אמזונס", ששודרה בסתיו 2015 בשידורי קשת.

משפחה

שחר ברלוביץ' נולד וגדל עד גיל 21 בחולון. אביו, יצחק ברלוביץ', כיהן שנים רבות כמשנה למנכ"ל משרד הבריאות וכיום הוא מנהל בית החולים וולפסון. אמו, מרים ברלוביץ', עובדת בחברת התרופות MSD. שחר הוא הבן הבכור ולו אח קטן ממנו בשלוש שנים, ערן ברלוביץ' שהוא גריפ במקצועו.
חינוך ישראלי (תנועה)

חינוך ישראלי היא תנועה ישראלית שמטרתה העמקת ערכי החינוך הממלכתי בישראל, על ידי חיזוק זהות לאומית (יהודית או ערבית) לצד זהות דמוקרטית-הומניסטית, כבסיס משותף לכלל ילדי ישראל. חזון התנועה מדגיש את הצורך במנהיגים חינוכיים משכילים ובנורמות של איכות ושוויון.
התנועה הוקמה ב- 1999 על ידי אורן יהי שלום והיא ממשיכה פעילויות בתחום החינוך שהחלו במסגרת תנועת דור שלום. היא פועלת בשלושה אפיקים עיקריים: מוסדות חינוך מדגימי שינוי; מרכז מידע לקידום השיח על תיקון החינוך בישראל, המיועד לפעילי חינוך ולעיתונאים; רשת חברתית של פעילי חינוך.
עם חברי ועד העמותה נמנים פרופ' עמרי ידלין, התעשיין דב לאוטמן, ויובל רבין. בפורום החינוך של התנועה חברים הפרופסורים יעקב מלכין, רון מרגולין ויובל דרור, וראשי חוגים במכללת סמינר הקיבוצים.

פעולות התנועה

בשנותיה הראשונות הקימה התנועה או שיקמה כ-20 גני ילדים ומעונות יום, בפרט באזורי מצוקה, ובסיום התהליך העבירה את רובם לניהול הרשויות המקומיות.  
רשת חינוך ישראלי, זרוע השטח של התנועה, מפעילה בבתי ספר את מודל בית הספר הישראלי על-שם השופט חיים כהן, בתהליך הכולל ליווי מטעם התנועה במשך ארבע שנים. המודל נוצר בשיתוף פעולה עם מכללת סמינר הקיבוצים ומכון "תמורה" למנהיגות יהודית. בין תחומי הפעילות - ניסוח חזון חינוכי; ניהול אוטנומי; עיצוב תוכנית לימודים השואפת למצוינות; טיפוח התלמיד; אווירת כבוד ואכפתיות; בית הספר כמוקד תרבות בקהילה. 
מאז 2007 מופעל מודל "צהרון חינוך ישראלי". מטרותיו הן פיתוח יכולות אישיות וכישורים חברתיים, וחינוך לערכי כבוד האדם.
עמותת-בת של תנועת חינוך ישראלי, "משמר החינוך", יזמה ב-2005 את פרויקט "מעקב צמוד" לתיעוד מעשי אלימות בבתי הספר, במטרה לעודד דיון ציבורי בנושא.
שמלת ערב

שמלת ערב היא שמלה ארוכה ומפוארת הנלבשת, בין השאר, באירועים רשמיים, נשפים וטקסים. 
שמלת ערב עשויה בדרך כלל מבד איכותי ויוקרתי כגון שיפון, קטיפה ואורגנזה. שמלה זו מקבילה אצל נשים לחליפת טוקסידו הנלבשת על ידי גברים לאירועים רשמיים. לעיתים שמלות ערב הן חושפניות למדיי, בעיקר בחלק העליון והגבי. לעיתים הן כוללות קישוטים נוצצים.
תחילתן של שמלות הערב הוא בנשפים שאורגנו בבתי המלוכה ואצולה במאה ה-15. התפתחות שמלות הערב המשיכה גם בעת החדשה ובמאות ה-18 וה-19. נשים עשירות ובנות המעמד הגבוה נהגו להפגין את יופיין ואת עושרן על ידי שמלות ערב מפוארות ותכשיטים, אותן לבשו לאירועי תרבות כגון אופרה ובלט. במאה ה-20 קיבל תחום שמלות הערב דחיפה בעקבות עלייתן של כוכבות הראינוע והקולנוע. אלה נהגו להגיע לטקסים כגון פרס האוסקר ופרמיירות של סרטים בשמלות ערב נוצצות, שלעיתים "גנבו את ההצגה" וזכו לסיקור תקשורתי נרחב. בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 התרחבה האופנה של לבישת שמלות ערב חושפניות ולעיתים פרובוקטיביות בקרב כוכבות קולנוע.
בתחרויות יופי רבות המתחרות נשפטות גם על מראן בשמלות ערב.
טיסה U6-178 של אורל איירליינס

התאונה

המטוס ספג מכת ציפורים זמן קצר לאחר ההמראה משדה התעופה הבינלאומי ז'וקובסקי שבמוסקבה, רוסיה, אל שדה התעופה הבינלאומי בסימפרופול, קרים. נוסע תיעד את הרגע בו להקת שחפים פגעה בשני מנועי ה-CFM56-5. להקת הציפורים הראשונה שהתנגשה במטוס גרמה לאובדן כוח מוחלט במנוע השמאלי. תנודת ציפורים שנייה הביאה לכך שהמנוע הימני התקשה לייצר דחף מספיק כדי לשמור על מעוף. המטוס ביצע נחיתת אונס קשה בשדה תירס במרחק 5.13 קילומטרים משדה התעופה הבינלאומי ז'וקובסקי. כל האנשים שהיו בטיסה שרדו. 50 אנשים קיבלו טיפול רפואי במקום. עשרים ותשעה אנשים נוספים נלקחו לבית החולים, מתוכם נפצעו 23 אנשים. שישה אנשים אושפזו בבית החולים.
זמן קצר לאחר התאונה, אוראל איירליינס פרסמה הודעה בטוויטר ובה נאמר כי "בטיסת U6178 ז'וקובסקי-סימפרופול, כשטסה מז'וקובסקי, הייתה פגיעה גדולה של ציפורים במנועי המטוס. המטוס ביצע נחיתת חירום. הנוסעים ואנשי צוות לא נפצעו." חברת התעופה שיבחה את מקצועיות הטייסים.

המטוס

מטוס התאונה היה מטוס איירבוס A321-211, שנרשם בברמודה כ-VQ-BOZ, msn 2117. הוא נבנה בשנת 2003. כלי הטיס נפגע באופן שאינו מאפשר את תיקונו.

חקירה

ועדת התעופה הבין-מדינתית (Межгосударственный авиационный комитет, בראשי תיבות МАК) האחראית לחקירת תאונות תעופה אזרחיות ברוסיה, חקרה גם את נסיבות טיסה זו, בשיתוף פעולה עם ועדת החקירות הפדרלית והמשרד הצרפתי לחקר וניתוח ביטחון התעופה האזרחית והמכון לחקר התעופה על שם גרומוב.

תגובות

לאחר התקרית, בישיבת ממשלת רוסיה, ראש הממשלה מדבדב הודה שפעולות הטייסים מהווה למעשה הרואי וכי יוענקו להם עיטורים ממלכתיים. דובר הקרמלין דמיטרי פסקוב, אישר כי הנשיא פוטין אכן יעניק להם עיטורים. הטייס וטייס המשנה עוטרו בתואר גיבורי רוסיה ואות האומץ.
בתקשורת הרוסית ובניו יורק טיימס השוו את התקרית במחוז מוסקבה עם הנס על ההדסון, כאשר קברניט הטיסה סאלנברגר הצליח להנחית מטוס נוסעים על ההדסון לאחר שהמנועים כשלו בעקבות התנגשות בציפורים.