google/wiki40b huggingface dataset:
מיקל סן חוסה

קריירת מועדונים

סן חוסה הצטרף בגיל 16 למחלקת הנוער של אתלטיק בילבאו. באוגוסט 2007 חתם על חוזה ל-3 שנים בליברפול מהפרמייר ליג. באוגוסט 2009 הושאל לאתלטיק בילבאו עד לסיום העונה. ב-17 בספטמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון במשחק בו ניצחה בילבאו 0-3 את אוסטריה וינה במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית. את העונה התחיל סן חוסה על הספסל והתקשה לקבל דקות משחק ורק ב-8 בנובמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הספרדית. במהלך העונה השתנה מעמדו וסן חוסה תפס מקום בהרכב של הקבוצה. ב-19 במאי 2010 חתם על חוזה חדש בבילבאו ל-5 עונות.
ב-5 בדצמבר 2010 סחט פנדל שהוביל לשער הראשון בניצחון של בילבאו 0-2 נגד ריאל סוסיאדד בדרבי של חבל הבסקים. בעונת 2011/2012 הגיע עם המועדון לגמר הליגה האירופית ולגמר גביע המלך הספרדי אך בשניהם בילבאו הפסידה. ב-16 בספטמבר 2013 הבקיע את השער הראשון אי פעם באצטדיון סן ממס החדש במשחק בו ניצחה בילבאו 2-3 את סלטה ויגו. סן חוסה הבקיע את השער הראשון בניצחון 0-4 נגד ברצלונה במסגרת הסופר קאפ הספרדי שהיה גם התואר הראשון של השחקן.

קריירה בינלאומית

סן חוסה זכה עם נבחרת הנוער באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 - 2007 ועם הנבחרת הצעירה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2011. ב-4 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד בהפסד 1-0 לצרפת. סן חוסה נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2016.
אפרים כהן

ביוגרפיה

נולד בבגדאד שבעיראק למנשה ולשמחה זלכה. למד בישיבת מדרש בית זלכה אצל הרב אברהם דנגור, בהמשך למד קבלה אצל הרב שמעון אגסי, והיה בן בית אצל הרב יוסף חיים.
בחודש אוגוסט 1924 (אב ה'תרפ"ד) עלה לארץ ישראל והשתכן בעיר העתיקה שבירושלים, שם החל ללמוד בישיבת פורת יוסף אצל הרב חיים שאול הכהן דוויק. בהמשך שימש כראש המקובלים בישיבה במשך 20 שנה.
במשך תקופה מסוימת שימש כמלמד בתלמוד תורה "תורת אהרון" בשכונת בית ישראל שבירושלים, וכשהחלו יהודי עיראק לעלות לישראל לאחר פרעות תש"א, נסע עם רבנים נוספים אל מחנות העולים בהם שוכנו, כדי לסייע להם.
בסוף ימיו התגורר בשכונת קטמון, ומדי שבת היה דורש בבית הכנסת "אוהל רחל". כן היה לומד בישיבת "שושנים לדוד".
הלך לעולמו ביום שבת 8 בספטמבר 1956 (ג' בתשרי ה'תשי"ז) לאחר מחלה, ונקבר בהר המנוחות.
היה נשוי למלכה, ובניו הם הרב שלום כהן, ראש ישיבת פורת יוסף ונשיא מועצת חכמי התורה של תנועת ש"ס, הרב רפאל כהן, סופר סת"ם הנשוי לבתו של הרב סלמאן מוצפי, ובתו שולמית. שיכל שני ילדים שנפטרו בילדותם.
אלינור אהרון

ביוגרפיה

נולדה בשם אלינורה אהרון, וגדלה בתל אביב. בצעירותה למדה לנגן בפסנתר. את לימודי התיכון עשתה אהרון בבית הספר "תלמה ילין", ושירתה בלהקת חיל החינוך. אהרון היא אחייניתו של בצלאל אלוני (שהיה המנהל האישי של הזמרת עפרה חזה).
בוגרת בית הספר למשחק ניסן נתיב של שנת 1998.

קריירה

בין השנים 1987–1992 הייתה חברה בלהקת "צעירי תל אביב" והופיעה בתוכניות הטלוויזיה של הלהקה "החופש האחרון" ו"לא כולל שירות" בערוץ 1. בנוסף בשנים 1993- 1994 הנחתה גם את התוכנית "תוסס" באותו ערוץ.
ב-1990 השתתפה אהרון בתוכנית "הופה היי" ביחד עם שני חבריה מלהקת "צעירי תל אביב" : איריס קליין וניר גבע.
ב-1991 השתתפה אהרון לצד חברה מלהקת "צעירי תל אביב" טל זייברט בתוכנית "תוסס". באותה השנה השתתפה אהרון בליווי ארבעת חבריה מלהקת "צעירי תל אביב" : בטי כהן, סער פין, טל מוסרי ואסף פריינטא לצד השחקן שלמה בר שביט בתוכנית על החשמל בשם "תחנת הכח".
בנוסף באותה השנה השתתפה אהרון בליווי ארבעת חבריה מלהקת "צעירי תל אביב" : ליאת אחירון, אביבית צמח, סער פין ויריב יפת בקדם אירוויזיון בשם "אלינור וצעירי ת"א" עם השיר "נערה צעירה" שזכה במקום הרביעי.
ב-1994 הצטרפה אהרון ללהקת שחקני התיאטרון הקאמרי כשהחלה לשחק בהעלאתו הראשונה של המחזה "דבר מצחיק קרה" בישראל בבימויו של מיכאל גורביץ'. מאז, משחקת בתיאטרון הבימה, תיאטרון בית ליסין ותיאטרון חיפה.
ב-1996 שיחקה אהרון בקומדיה הישראלית "חצי המנשה". באותה שנה זכתה במלגת קרן שרת.
בשנת 2001 זכתה במלגה ע"ש עדנה פלידל.
אהרון הופיעה במספר קלטות וידאו לילדים, בהם "שירי משחק" של דתיה בן דור, "סבתא בישלה דייסה" וב-DVD חינוכי על תקופת התנ"ך בשם "התנ"ך לילדים" מאת אפרים סידון. כמו כן השתתפה בתוכנית הילדים "פרפר נחמד" בשנים 1998 –2004. השתתפה במופעים "פתחו את השער" על פי שירי וסיפורי קדיה מולודובסקי, "איך באים השירים אל לב האדם" בשיתוף תזמורת סימפונט רעננה ובמופע "כי אשמרה שבת" של התזמורת האנדלוסית.
ב-2012 הוציאה סינגל בשם "לא סתם", ומאוחר יותר באותה שנה יצא אלבום הבכורה שלה, "אלבום ראשון", אותו יצרה במשותף עם בעלה. בנובמבר אותה שנה יצא קליפ בהשתתפות בעלה אוהד בן אבי, במאי הסדרה "לא כולל שירות" יצחק שאולי, אשתו לשעבר של חברה ללהקת "צעירי תל אביב" סער פין, שרון פין, וחבריה מלהקת "צעירי תל אביב" ששיחקו עמה ב"לא כולל שירות" : טל זייברט, איריס קליין,שי פלד, בטי כהן, עדי עמרני, נועה כהן, אסף פריינטא, תומר גוטליב, דנה דבורין, רינת הלון וסער פין.
משנת 2018 עוסקת אהרון בנוסף למשחק ולשירה, גם בתחום התיירות כעובדת במכירות חבילות נופש ובידור לחו"ל.

חיים אישיים

בתחילת דרכה הייתה אהרון בזוגיות עם דני גומס, שהיה חבר עמה בלהקת "צעירי תל אביב" והשתתף עמה בסדרה של הלהקה "החופש האחרון".
ב-20 בנובמבר 2007 נישאה אהרון לזמר והיוצר אוהד בן אבי, ולהם בת אחת בשם אביגיל שנולדה ב-2013.
מתגוררת בשכונת אפקה בתל אביב.
יש לה ביצים

עלילה

ויולה היא שחקנית כדורגל המשחקת יחד עם נבחרת הבנות בבית ספר. בתחילת הסרט הקבוצה נסגרת והבנות פונות אל המאמן (רוברט טורטי) של קבוצת הבנים ומבקשות שיצרפן. המאמן אינו מאמין בכישוריהן והן נדחות. ויולה מתחפשת לאחיה, לאחר שנודע לה כי הוא מתכוון לא להופיע במשך מספר שבועות בתחילת הלימודים.
במהלך העמדת הפנים ויולה מתאהבת בחבר לחדרה, דיוק. ויולה, בהיותה אישה המחופשת לגבר, מגלה תכונות כמו רגישות, פתיחות ורצינות. יתר הבנות במוסד מגלות חיבה לתכונות אלו, ומתאהבות בויולה המחופשת לסבסטיאן. בסוף הסרט, מתקיים משחק כדורגל חשוב בין שתי נבחרות. באמצע המשחק, העמדת הפנים של ויולה מתגלה, והיא ממשיכה לשחק הודות לנחישות המאמן של קבוצתה. כעת בתור אישה, היא מבקיעה שער וזוכה עם קבוצתה במשחק.
מילבאואר אדריכלים

מילבאואר אדריכלים (Muhlbauer Architects) הוא משרד אדריכלים ישראלי, המתמחה בתחום הבנייה למגורים, התחדשות עירונית ופרויקטים להשכרה, והוא מונה צוות של 17 אדריכלים.

היסטוריה

מילבאואר אדריכלים הוקם בשנת 1998 על ידי האדריכלית אורית מילבאואר-אייל, בוגרת הטכניון.

בשנת 2011 זכה המשרד במכרז עיריית תל אביב לתכנון פרויקט "גני שפירא" - הפרויקט הראשון בתל אביב לדיור בר השגה. פרויקט זה זיכה את אורית מילבאואר-אייל בפרס רוקח לשנת 2015 ובפרס אות האדריכלות לשנת 2018.
המשרד עוסק בעיקר בתכנון אורבני. במסגרת זו המשרד מתכנן פרויקטים עבור עיריית תל אביב, עיריית הרצליה ועיריית כפר סבא, בין היתר תוכניות בניין עיר, כדוגמת תוכנית עיצוב אדריכלי לשכונת נוף ים (הגוש הגדול) בתל אביב, תב"ע עבור תפרי נווה צדק צפון מזרח ומתחם אקדמי ומעונות סטודנטים בכפר סבא.

כמו כן, המשרד עוסק בשימור מבנים ומתחמים. במסגרת התמחות זו המשרד מנהל את פרויקט תחנת הכח רדינג עבור חברת החשמל, בשותפות עם ישר אדריכלים: תכנון המתחם (350 דונם), כולל שימור מבנה תחנת הכוח ההיסטורית והפיכתו למרכז מבקרים ומוזיאון.
המדור לחיפוש קרובים

המדור לחיפוש קרובים ולריכוז מענים (במסמכים שיצאו לאור מטעמו באנגלית כונה "Search Bureau for Missing Relatives") של הסוכנות היהודית פעל בין השנים 1945‏ ו-2002, ונועד לסייע לניצולי השואה לאתר קרובים ומכרים שאבדו בזוועות השואה.
את המדור ניהלה בתיה אונטרשץ משנת 1972 ועד לסגירתו.

פניות אל המדור

במהלך שנות קיומו של המדור תועדו בו למעלה ממיליון פניות. במדור נוהל רישום של הפניות, ובשנות ה-90 מוחשבו רשומות הבקשות. לאחר סגירת המדור הועבר מאגר נתונים של רשומות הבקשות משנות ה-40 עד שנות ה-70 אל הארכיון הציוני המרכזי.
פעילותו של המדור התרחבה במשך השנים לחיפוש קרובים נעדרים גם שלא בעקבות השואה. כך למשל פעל המדור בשנות ה-90, בעת העלייה ההמונית, לאיתור קרובים בישראל של יהודים מחבר המדינות.
פניותיהם של מחפשי הקרובים אל המדור תויקו. בקשות מידע אלו כללו נתונים לגבי הפונה (כדרך כלל שמו, כתובתו, תאריך לידה, ארץ מוצאו) ונתונים לגבי האנשים אותם יש לאתר. אם התקיימה תכתובת לגבי הבקשה או צורפו מסמכים, תויקו אף הם בתיק עם הפנייה המקורית.
תיקי הפניות שמורים בגנזך של הסוכנות היהודית. תיקי הפניות אינם פתוחים לעיון הציבור, אך ניתן לפנות אל הארכיון הציוני לקבלת מידע ממאגר הנתונים של רשומות הפניות ומתיקי המדור.

פרסום פניות לחיפוש ופרטי ניצולים

בקשות לחיפוש קרובים פורסמו בתקשורת בארץ ובחו"ל. בישראל שודר המדור בתחנת הרדיו קול ירושלים שהפכה לקול ישראל לאחר קום המדינה. מחוץ לגבולות המדינה שודרו בקשות בתחנת קול ציון לגולה, תחנה שהוקמה במטרה לשדר מישראל ליהדות הגולה. השידורים הועברו בעברית וביידיש על מנת להגיע למספר רב ככל הניתן של מאזינים. אחת מקרייניות "המדור לחיפוש קרובים" בקול ישראל, יעל בן יהודה, סיפרה בשנת 2006 כי במשך שנים רבות לא קריינה פרסומות לחברות גרמניות בעקבות השתתפותה בתוכנית המדור לחיפוש קרובים.
בקשות איתור פורסמו גם בשבועון "לקרוב ולרחוק", שהופק בשיתוף עם ועד ההצלה. הידיעון כלל פרוט שמות הניצולים במחנות העקורים ובערים שונות באירופה, רשימות עולים, בקשות לאיתור קרובים, דרישות שלום שנמסרו ברדיו וכדומה. בסך הכול פורסמו 73 גליונות של העיתון (וגיליון תוספת מיוחד בין גליונות ל"ח-ל"ט) שכללו יותר מ-180,000 שמות של ניצולים.
המדור לחיפוש קרובים הוציא לאור חוברות של שמות ניצולים מהתופת - "פנקס הניצולים". בפנקס 1 פורסמו 60,000 שמות, בפנקס 2 - 58,000 שמות.
עמוס קוצר

שירותו הצבאי

קוצר התגייס לצה"ל והתנדב לצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם והשתתף באימונים ופעילות מבצעית במסגרת הגדוד והחטיבה, וכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. לאחר סיום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה ובהמשך מונה למפקד פלוגה. בשנת 1974 הקים את בית הספר ללוחמה בטרור והיה למפקדו הראשון. בשנת 1975 היה קוצר מפקד גדוד 202 של הצנחנים. בשנת 1975 פיקד קוצר על כוח מן הגדוד בפשיטה מוסקת בעומק לבנון כנגד יעדי מחבלים מצפון לצור. בשנים 1978–1980 שימש כמפקד חטיבת כרמלי בדרגת אלוף-משנה. במלחמת לבנון הראשונה פיקד על חטיבת ביסלמ"ח, תחת עוצבת הגליל בפיקוד יצחק מרדכי. בהמשך הועלה קוצר לדרגת תא"ל. 
בשנות התשעים עסק קוצר בסחר בנשק והיה בקשרים עסקיים עם נחום מנבר, שלימים הורשע בסיוע לאויב בכך שמכר נשק כימי לאיראן. קוצר נמנה עם עדי התביעה כנגד מנבר. בשנת 2009, בעקבות כישלון עסקיו, הוכרז פושט רגל.
צבא הג'יהאד הקדוש

שנות ה-30

בשנת 1931 ארגן עבד אל-קאדר אל-חוסייני צעירים באזור ירושלים כדי להתכונן למאבק מיליטנטי. ב-1933 הצטרף אליו אמיל אל-ע'ורי והארגון קרא לעצמו "הג'יהאד הקדוש" ובחר באל-חוסייני למנהיגו. בזמן הקמתו, היו בו 17 חברים, שלושה מהם נוצרים. ב-25 במרץ 1934 התכנסו 27 מחבריו הפעילים ביריחו והחליטו על ארגון של תאים בני חמישה חברים ועל בחירת "ועדה ארגונית עליונה", שתסייע לאל-חוסייני בניהול: נאפד' אל-חוסייני ואמיל אל-ע'ורי (ירושלים), צאלח אל-רימאוי (בית רימא, ליד רמאללה), חסן סלאמה (קולה, ליד לוד) וג'מיל אל-פארס (טלוזה ליד שכם). במהלך 1934 התפתח הארגון. בעזרת תרומות מעשירים נקנו כמאה רובים ואקדחים. על פי ע'ורי, הצטרפו אז 400 צעירים נוספים לארגון, ואלה קיבלו הדרכה צבאית. ביולי אותה שנה גילתה הוועדה העליונה לחאג' אמין אל-חוסייני על קיומו של הארגון. המופתי שמח על לשמוע זאת וב-1935 לקח לידיו את הפיקוח על האגודה.

1946–1948

בשנת 1946 הוקמה המליציה מחדש על ידי הוועד הערבי העליון וסרה למרותו של אמין אל-חוסייני, כקריאת תיגר על מגמת הליגה הערבית לשלול מההנהגה הפלסטינית כל סמכות שהיא בניהול מאבקם, וכתוצאה מסירובה של הליגה הערבית למנות את חאג' אמין אל-חוסייני או את בן דודו עבד אל-קאדר אל-חוסייני למפקד צבא ההצלה , תפקיד בו זכה פאוזי אל-קאוקג'י. יחידות המיליציה אשר הונהגו על ידי עבד אל-קאדר אל-חוסייני וחסן סלאמה לחמו במהלך מלחמת העצמאות  סביב ירושלים ולאורך כביש תל אביב-ירושלים.
עבד אל-קאדר אל-חוסייני הגיע לירושלים בדצמבר 1947 עם כמאה מתומכיו, אשר הוכשרו בסוריה לפני פרוץ המלחמה והפכו לקצינים בצבא שלו. הוא הקים את מפקדתו בעיירה ביר זית שליד רמאללה והחל לגייס מתנדבים. באמצעותם הוא ארגן בהמשך מצור על ירושלים וביצע התקפות מאורגנות על שיירות יהודיות בעיר. במקביל, חסן סלאמה היה אחראי על פעולות הארגון באזור לוד ורמלה ובכניסה לכביש תל אביב-ירושלים.
אל-חוסייני נהרג לבסוף על ידי כוחות ההגנה ב-8 באפריל באזור מצודת הקסטל בעת ניסיון כיבוש המקום. בעקבות מותו של אל-חוסייני הפך אבראהים אבו דאיה למפקד הבכיר של מיליציית צבא הג'יהאד הקדוש באזור ירושלים. מותו של עבד אל-קאדר אל-חוסייני המריץ בתחילה את הכוחות הערביים, אשר כבשו במהירות את המצודה. אולם זו חזרה לידי הפלמ"ח כאשר יחידה שנשלחה לכבוש את המצודה מצאה אותה ריקה; הכוחות הערביים היו עסוקים באותה עת בהלווייתו של אל-חוסייני. מותו של אל-חוסייני נחשב מכה מוראלית קשה לכוחות הערביים הבלתי סדירים. חסן סלאמה מת מפצעיו בתחילת יוני, לאחר שנפצע קשה בקרבות עם האצ"ל, בסוף מאי, בגזרת ראש העין. כוח נוסף של 'הג'יהאד הקדוש' פעל באזור נצרת עד לכיבושה על ידי צה"ל באמצע יולי.
כאשר הליגה הערבית הקימה את ממשלת כל פלסטין בעזה ב-22 בספטמבר 1948 במהלך מלחמת העצמאות, היא הקימה מחדש את מיליציית צבא הג'יהאד הקדוש, אשר מטרתה המוצהרת כעת הייתה "שחרור פלסטין". ב-3 באוקטובר 1948 הורתה ירדן ללגיון הערבי לפרק את היחידות השונות של מיליציית צבא הג'יהאד הקדוש מנשקן. בפועל המשיכו יחידות אלה בקיומן עד לאביב 1949, באזור הר חברון.
Like This

וידאו קליפ

הוידאו קליפ לשיר בוים על ידי מייק רויז. הקליפ צולם בחודש מרץ 2007 בבית בהוליווד הילס שבלוס אנג'לס. הקליפ שודר לראשונה בתוכנית TRL ב-26 במרץ 2007.
בקליפ מוצגת רולנד כנערת מסיבות שעורכת מסיבה גדולה בביתה. בתחילת הקליפ מוצגת רולנד כשהיא יוצאת מהמקלחת עטויה מגבת ומגלה מצלמה נסתרת שמצלמת אותה בביתה. לאחר מכן רואים את רולנד כשהיא מתאפרת ומתארגנת למסיבה שבביתה. בהמשך הקליפ מגלים אורחי המסיבה מצלמות נוספות ברחבי הבית המצלמות אותם ברגעים אינטימיים. בזמן קטע הראפ של איב מתמקדת המצלמה בתווי פניה ולאחר מכן היא רוקדת במסיבה לצד רולנד. בחלקים אחרים בקליפ רולנד רוקדת כשפתיתים לבנים נופלים עליה.
קרש כביסה

קרש כביסה הוא כלי המשמש לכביסה ידנית. קרש הכביסה המסורתי הוא לוח עץ מלבני, בעל חריצים או גלים אשר כנגדם שופשפו הבגדים המלוכלכים. עד המאה ה-19 גלי הלוח היו מעץ; מתחילת המאה ה-20 היו גם לוחות עם מסגרת עץ וגלי מתכת, בין השאר פליז. בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 לחלק מהלוחות גלים העשויים פלדה מגולוונת או זכוכית.
בגלל העלייה בתפוצת מכונות הכביסה ירד השימוש בקרשי כביסה והם אינם בשימוש עוד במדינות מפותחות.
מאלי במשחקים האולימפיים לנוער

משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של מאלי למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור והייתה המשלחת הגדולה ביותר שמאלי שלחה עד כה. המשלחת כללה שבעה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים אתלטיקה, טאקוונדו וכדורסל וסיימו במקומות האחרונים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה ארבעה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפים: אתלטיקה, טאקוונדו ושחייה. המשלחת לא הגיעה להישגים והשתתפותה היא סמלית.
בלצ'יאנה

דמוגרפיה וממשל

על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2011, אוכלוסיית הקומונה של בלצ'יאנה מונה 1,520 תושבים, ירידה לעומת 1,619 במפקד הקודם שנערך בשנת 2002. רוב התושבים רומנים (98.62%), והשאר (1,12%) משתייכים לקבוצות אתניות אחרות. מבחינה דתית, רוב התושבים הם נוצרים אורתודוקסים (95.33%), והשאר, משתייכים לקבוצות נוצריות אחרות, או שדתם אינה ידועה. 
הקומונה (יחידת ממשל בדרגה הנמוכה ביותר בחלוקה האדמיניסטרטיבית של רומניה) של בלצ'יאנה מנוהלת על ידי ראש עיר ו-11 חברי מועצה.

קהילה יהודית בעבר

אוכלוסייתו היהודית של כפר זה בתקופת טרום השואה הייתה ידועה כיראת שמיים, עד כדי שאמרו על בלצ'יאנה "ארץ ישראל הקטנה". כי בכפר, למרות היותם במיעוט, בלטו היהודים לעומת הגויים שהיו הרוב.
רוב יהודי בלצ'יאנה התיישבו במקום לקראת סוף המאה ה-19 והתפרנסו ממסחר זעיר. למרות עיסוקם במסחר, לרובם היו משקי עזר קטנים, בהם עבדו והעסיקו אף עובדים אחרים.
הקהילה היהודית הקטנה במקום לא הייתה עצמאית, אלא מסונפת לקהילת סוצ'אבה, שם גם נקברו מתיהם. בקהילה היו כ-50 משפחות.
בבלצ'יאנה היה בית כנסת עשוי עץ, שהוקם בשנת 1910, ובו היו 5 ספרי תורה. קודם הקמתו של בית כנסת זה התפללו תושבי המקום בבית פרטי. המתפללים במקום היו מחסידות ויזניץ. למרות היות הקהילה קטנה היה במקום גם מקווה טהרה, ואף "חדר" עבור הילדים. היהודים במקום נודעו באדיקותם הדתית ובבקיאותם בתלמוד.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה, סבלו יהודי בלצ'יאנה עקב הקרבות שהתחוללו בקרבת מקום.
במהלך התקופה שבין מלחמות העולם נפתח במקום סניף של ההסתדרות הציונית וסניפים של "המזרחי" ו"אגודת ישראל". בשנת 1934 הוצא חוק לשמיטת חובותיהם של האיכרים ליהודים. על רקע אוירה זו, הגיעו מסיתים אנטישמים מחוץ לכפר וארגנו את תושביו הלא יהודיים לערוך פרעות ביהודים. בפרעות אלה נחרב בית הכנסת ונגרמו פגיעות ברכוש ובנפש, אך בהתערבות השלטונות הן הופסקו.

בשואה

בקיץ 1940, נסוגו יחידות מצבא רומניה מבסרביה. לבלצ'יאנה הגיעה יחידה צבאית שבראשה עמד ואלריו קארפ, במסלול נסיגת יחידתו מבסרביה.
למזלם הרב של היהודים, בבלצ'יאנה הייתה מוצבת יחידת תותחנים רומנית. מפקדה של אותה יחידה מנע עריכת פרעות ביהודים ויחידתו הגנה עליהם.
בספטמבר 1940, עם עלייתו לשלטון של יון אנטונסקו, החלו רדיפות היהודים במקום. אדמותיהם ורכושם של היהודים הוחרם, ואלה החלו לעזוב את בלצ'יאנה בזה אחר זה ללא הרכוש אותו השאירו מאחור.
בבלצ'יאנה נשארו יהודים מעטים בלבד ובינואר 1940 פרצו אנשי משמר הברזל לבתיהם, עינו אותם ושדדו את מעט הרכוש שעוד נותר בידיהם. ב-5 בינואר עזבו היהודים האחרונים את בלצ'יאנה אל סוצ'אבה השכנה, ובאוקטובר 1941 גורשו ביחד עם יהודי סוצ'אבה לטרנסניסטריה. לאחר המלחמה שבו לעיר יהודים בודדים.
הנדיה סולימן

הנדיה סולימאן (בערבית: هندية سليمان; נולדה בשנת 1953) היא מקימת מיזם "פנינת העמק" בכפר בועיינה-נוג'ידאת, הפועל לשימור מלאכות-יד מסורתיות. סולימאן נכללה בשנת 2014 בין מדליקות המשואות ביום העצמאות ה-66 למדינת ישראל.

ביוגרפיה

הנדיה סולימאן היא בת למשפחת פלחים מוסלמית מבועיינה-נוג'ידאת. היא נישאה בגיל 16, והתאלמנה בהיותה בת 28 ואם לארבעה ילדים אותם גידלה ופרנסה לבדה.
כשילדיה בגרו, היא החליטה למצוא מטרה חדשה בחייה, ויזמה והקימה בכפרה מיזם נשים בשם "פנינת העמק". המיזם מעסיק נשים מהכפר בעבודות יד ואמנות עממית, ומנהל מרכז הפועל לשימור מלאכות יד מסורתיות.
סולימאן ומיזם פנינת העמק נכללו בלוח השנה תשע"ח בהוצאת המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, בדף אוקטובר 2017, לפיו:
בכפר בועיינה-נוג'ידאת היה נהוג כי מקומן של הנשים הוא בבית. אך הנדיה סולימאן הפכה לפורצת דרך. כאלמנה שגידלה את ארבעת ילדיה לבד, היא החליטה לאחר שבגרו להקים יחד עם חברותיה מיזם בשם פנינת העמק, אשר פועל לשימור מלאכות יד מסורתיות. בבית עתיק בכפר יוצרות הנשים מוצרים מקליעת קש, חרוזים, אריגה ורקמה, והמקום הפך למוקד תיירותי שגם מפרנס את הנשים ומשפחותיהן. מועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ביצעה עבודות תמיכה לקירות המבנה, שהיו בסכנת קריסה.
העסקת הנשים במיזם זה תורמת לפרנסת הנשים מעמל כפיהן, לגאוותן בשימור המסורת האמנותית, ולהעצמתן האישית ולקידום מעמד הנשים בכפר.
המפעל נתמך על ידי משרד התיירות, אשר הפך את המרכז ליעד תיירותי המארח קבוצות מהארץ ומחו"ל.
בפתח יום העצמאות ה-66 למדינת ישראל, הייתה סולימאן אחת מ-14 נשים שנבחרו להיות מדליקות המשואות בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל. נושאו של הטקס באותה שנה היה "זמן נשים", ביוזמת השרה לימור לבנת, כדי להכיר ולהוקיר את הישגיהן של נשים בעלות תרומה משמעותית למדינת ישראל ולחברה הישראלית.
ברנד ניקל

קריירת מועדונים

ניקל החל את הקריירה שלו באיינטרכט פרנקפורט בשנת 1967, ושיחק במועדון במשך 16 עונות רצופות, בצוותא עם ברנד הולצנביין בחוד ההתקפה. ניקל הבקיע במדי פרנקפורט 141 שערים ב-426 הופעות בבונדסליגה, נתונים שמעמידים אותו במקום השני בדירוג המבקיעים של איינטרכט פרנקפורט בכל הזמנים, ובמקום ה-15 בדירוג המבקיעים של הבונדסליגה בכל הזמנים. בשנת 1974 זכה ניקל בתואר הראשון שלו במדי פרנקפורט, כשהיה שותף לניצחונה של הקבוצה בגמר הגביע הגרמני על המבורג בתוצאה 3-1 בהארכה, לאחר 1-1 בתום 90 דקות. כעבור שנה, בשנת 1975, זכתה פרנקפורט בגביע נוסף, לאחר ניצחון 1-0 בגמר על דיסבורג משער של קרל-היינץ קורבל. בשני גמרים אלו, שיחק ניקל את מלוא הדקות. בשנת 1980 היה ניקל שותף לזכייתה של איינטרכט פרנקפורט בגביע אופ"א, לאחר ניצחון במפגש כפול בגמר מול בורוסיה מנשנגלאדבך. בשנת 1981 זכה ניקל בגביע המקומי השלישי שלו עם הקבוצה, לאחר ניצחון 3-1 בגמר על קייזרסלאוטרן, במשחק בו השלים 90 דקות. בשנת 1983 עבר ניקל ליאנג בויז ברן מליגת העל השווייצרית, וכעבור שנה פרש ממשחק פעיל.

קריירה בינלאומית

לניקל הופעה אחת במדי נבחרת גרמניה המערבית הבוגרת בניצחון 1-0 על נבחרת מלטה במסגרת מוקדמות יורו 1976. ניקל נכלל בסגל של גרמניה המערבית לאולימפיאדת מינכן בשנת 1972. בטורניר אולימפי זה הבקיע ניקל צמד פנדלים מול נבחרת מרוקו במשחק שהסתיים בתוצאה 3-0, ורביעייה מול נבחרת ארצות הברית, במשחק שהסתיים בתוצאה 7-0. נבחרת גרמניה המערבית הודחה מהאולימפיאדה בשלב הבתים השני.
ג'אנג ג'ה-שין

ביוגרפיה

ג'אנג ג'ה-שין נולדה בטיינג'ין בשנת 1930. היא למדה באוניברסיטת רנמין מ-1951 עד 1952, ולאחר מכן עבדה באוניברסיטה. מאוחר יותר, ז'אנג הצטרפה למחלקת התעמולה של המפלגה הקומוניסטית במחוז ליאונינג.
דוגמה לעמדות שהביעה ז'אנג והביאו למעצרה:
יש לי ספקות לגבי ג'יאנג צ'ינג (גברת מאו). מה פסול בלמתוח עליה ביקורת? למה שהבעיות של ג'יאנג צ'ינג לא ייחשפו? עלינו לחשוף אפילו את הוועדה המרכזית של המהפכה התרבותית... למה שניאלץ להסכים לרעיון שעלינו לציית גם בלי להבין? אם ניתן לזה להמשיך, המצב רק יתדרדר. כל זאת בניסיון לחזק את המוניטין של יו"ר מאו ושל לין ביאו. באופן אישי, אין לי אמון בלין ביאו.

מאסר ועינויים

ב-1969, היא נכלאה בתא זעיר בגין הערותיה לגבי מאו. היא העבירה את הזמן שם בקריאת ספרים אותם קנתה במעט כסף שהצליחה לחסוך במסגרת כליאתה, והייתה כותבת הערות על נייר טואלט. הסוהרים אז החרימו את העט שלה. היא הכריזה שהמפלגה "תענש בידי ההיסטוריה; אם לא במוקדם, אז במאוחר". במשך שנה וחצי היא הוחזקה לעיתים קרובות כבולה באזיקי רגליים וברתמה.
המפלגה אילצה אותה לחתום על מסמכי גירושין. מכיוון שכלאו אותה במתקן כליאה של גברים, היא גם נאנסה ועונתה. לאסירים הגברים נאמר שהם יכולים להפחית מעונשם אם הם יהיו מוכנים לענות את ז'אנג.
במפגש פוליטי שאירגנה בכלא כדי להוקיע את לין ביאו, היא צעקה שהאחראיות צריכה להיות מוטלת על מאו על כל מה שלין עשה. מזכיר מפלגה ממחוז ליאונינג הכריז שצריך להוציא אותה להורג במהירות האפשרית. מכיוון שרוב ההליכים המשפטיים הושעו במהלך מהפכת התרבות, רוב התיקים הוכרעו ללא שופטים או משפטים, אלא על ידי ועדות שונות של המהפכה ושל המפלגה הקומוניסטית.

מוות ושיקום

בשנת 1975 הובאה ג'אנג למגרש ההוצאה להורג בדונגלינגדה, שן-יאנג, שם נקשרה לעמוד, ואז שופדה והוצאה להורג בעריפת ראשה. מילותיו האחרונות היו: "מפלגה, מפלגתי! לאן את רוצה לקחת אותי?" ארבע שנים אחרי הריגתה, באביב של 1979, היא הוכרזה רשמית כמרטירית של המהפכה; תאריך 4 באפריל 1979 הוכרז כיום הזיכרון שלה. למרות שהתחילה חקירה בעניינה, היא הופסקה על ידי מנהיג המפלגה הו יאובאנג.

הנצחה

בפארק העם במרכז גואנגג'ואו, הועמד לזכרה של ג'אנג ג'ה-שין פסל בשם "מנגשי" (האמיצה). הפסל מציג דמות של לוחמת עירומה יורה חץ מגב סוס, והכיתוב לרגלי הפסל הוא "מוקדש לכל מי שנאבק למען האמת".
האופטשטורמפיהרר

האופטשטורמפיהרר (בגרמנית: Hauptsturmführer, מילולית: "מנהיג סער ראשי") הייתה דרגה של המפלגה הנאצית שהייתה בשימוש בארגוני האס אס, ה-NSKK וה-NSFK, והייתה שוות ערך לדרגת האופטמן בוורמאכט וכן לקפטן בצבאות זרים.

היסטוריה

דרגת האופטשטורמפיהרר התפתחה מדרגת שטורמהאופטפיהרר, שהייתה דרגה של האס אה (SA). אנשי האס אס השתמשו בדרגת שטורמהאופטפיהרר מ-1930 עד 1934, אולם בעקבות ליל הסכינים הארוכות, שונה שם הדרגה להאופטשטורמפיהרר, למרות שסמליה נשארו אותו הדבר. שטורמהאופטפיהרר נשארה דרגת SA עד 1945.
חלק מחברי האס אס הידועים לשמצה ביותר החזיקו בדרגת האופטשטורמפיהרר. ביניהם יוזף מנגלה, הידוע לשימצה כרופא שהוקצה לאושוויץ; קלאוס ברבי, מפקד הגסטפו של ליון; יוזף קרמר, מפקד מחנה הריכוז ברגן-בלזן; אלויס ברונר, ועוזרו של אדולף אייכמן; אמון גת, אשר נידון למוות ונתלה על ביצוע מספר גלים של רצח המוני (החיסולים של הגטאות בטרנוב וקרקוב, מחנה בSzebnie, פלאשוב, כפי שתואר בסרט רשימת שינדלר).
חיסיון רפואי

טיב המידע החוסה בגדר החיסיון

החיסיון עוסק רק במידע אותו מבקשים להפוך לראיה. 
באשר לטיב המידע החוסה בגדרו של חיסיון זה, נפסק כי הדברים שמתגלים לרופא תוך כדי בדיקה בחדר סגור או הבדיקות שהוא עושה בחדרו הסגור הם סוד רפואי.
אחת הסוגיות שעולות מהפסיקה, היא תחולת החיסיון על מידע שבין הלקוחות לרופא ועל חשיפת רשימת שמות הלקוחות של רופאים. נקבע כי יש בך פגיעה בפרטיותם של המטופלים מאחר שמידע זה נכנס בגדרי סעיף 2(9) לחוק הגנת הפרטיות, התשמ"א-1981, בשל השימוש בידיעה על "ענייניו הפרטיים של אדם או מסירתה לאחר, שלא למטרה שלשמה נמסרה". חשיפת מידע זה על ידי הרופא מהווה הפרת חובת סודיות של לקוחותיו. 
בבג"ץ 447/72 ד״ר ברנרדו ישמחוביץ נ' אהרון ברוך, ו 133 (1973) נתחם גבולו של חסיון רופא–מטופל אשר הוגדר על ידי המחוקק, ונקבע כי אבחנתו של הרופא ודרכי הטיפול חוסים בצלו של החיסיון הקבוע בחוק, בעוד חיסיון זה אינו חל, בדרך כלל, על זהותו של המטופל. 
ההלכה היא אפוא כי "עצם הפניה לרופא – לרבות זהותו של הפונה – והסכום ששולם לרופא – כל אלה אינם פרטים שמסירתם מפרה את החיסיון הרפואי הקבוע בסעיף 49 לפקודה".
ארבוס מונטס

מקור השם

שמו של הרכס ניתן לו בשנת 1982, והוא נקרא על שם האלבדו שלו (מידת החזרת האור שלו) - המילה "ארבוס" במיתולוגיה היוונית היא "חושך".