google/wiki40b huggingface dataset:
גרד פאלטינגס

ביוגרפיה

בשנים 1972-1978 למד מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת מינסטר. בשנת 1978 קיבל תואר דוקטור למתמטיקה ובשנת 1981 סיים "הביליטציה" (מקביל בערך לפוסט דוקטורט), שניהם מאוניברסיטת מינסטר. בשנים 1982-1984, שימש כפרופסור באוניברסיטת וופרטל, ובשנים 1985-1994 שימש כפרופסור באוניברסיטת פרינסטון.
בשנת 1986 זכה במדליית פילדס על הוכחת השערת מורדל: לעקום לא-סינגולרי מגנוס  מעל שדה מספרים, יש רק מספר סופי של נקודות רציונליות. תוצאה זו ידועה כיום בשם "משפט פאלטינגס". 
משנת 1995 עמד בראש מכון מקס פלאנק למתמטיקה בבון. בשנת 1996 זכה בפרס גוטפריד וילהלם לייבניץ מהקרן הגרמנית למחקר, הפרס הגבוה ביותר בתחום המחקר בגרמניה.
פרק שירה

היסטוריה

יש במסורת היהודית שייחסו חיבור זה לדוד המלך (כמשתמע מפתיחת החיבור), וכך כתב גם המבי"ט, ויש המוסיפים גם את שלמה המלך שחיברו עם אביו במשותף. רבי משה תקו התייחס לחיבור בביקורתיות וטען שהוא אינו אלא זיוף פסבדוני.
במחקר, מלאכי בית אריה שיער כי פרק שירה הנו חלק מספרות ההיכלות, שהתפתחה בתקופת התנאים ובראשית בתקופת האמוראים, והוא מן הקבצים הקדומים ביותר בספרות זו, וחובר בתקופת התנאים, במאה השלישית.
ככול הנראה, עד המאה השלוש עשרה המדרש היה ידוע בעיקר בחוגים מיסטיים. מהמאה השלוש עשרה והלאה הוא החל להופיע במחזורים, קובצי תפילה, וסידורים. בתחילה בעיקר בקשר לתפילות בעלות גוון מיסטי, ובמחזורי מקובלים, ובהמשך גם הופיע גם בסידורים של חוגים רבניים שלא היו בעלי נטייה למיסטיקה.
תוכנו של המדרש, המייחס פרסוניפיקציה (האנשה) קיצונית לכל דבר בבריאה, דבר הנראה לכאורה זר ליהדות, עורר עליו במהלך הדורות ביקורות חריפות, ואף טענות לזיוף. כתגובה, נתחברו למדרש פירושים והסברים שונים, על דרך הקבלה, הפילוסופיה, הדרשנות, ועוד.
אסטלת הניצחון של אסרחדון

אסטלת הניצחון של אסרחדון היא אסטלה העשויה מדיאבז שהוקמה על ידי המלך האשורי אסרחדון, המנציחה את ניצחונו על המלך המצרי תהרקה בקרב שהתרחש בצפון מצרים העתיקה בשנת 671 לפנה"ס. האסטלה הוקמה בשער העיר שמאל, היום התל זנג'ירלי הויוק, שבאותה עת הייתה בירת פחווה אשורית. האסטלה התגלתה בשנת 1888 על ידי משלחת ארכאולוגית גרמנית של החברה הגרמנית האורינטלית (Deutsche Orient-Gesellschaft), בראשותם של הארכאולוג האוסטרי פליקס פון לושאן (Felix von Luschan) והארכאולוג הגרמני רוברט קולדווי (Robert Koldewey). האנדרטה מוצגת במוזיאון פרגמון בברלין. 
הקרב הקודם בין שני המלכים התרחש בשנת 674 לפנה"ס. בקרב זה ניצח תהרקה. הקרב התרחש לאחר שתהרקה פשט לאזור הלבנט. בעקבות פלישה זו, נכנס אסרחדון לצפון מצרים, אך נהדף על ידי כוחותיו של תהרקה.
בקרב הנוסף שהתרחש שלוש שנים לאחר מכן, נסוג תהרקה עם צבאו לממפיס. לאחר שממפיס נכבשה, ברח תהרקה לכוש. הכתובת מתארת את ניצחונותיו ואת מה שעשה למלך המצרי ולבני ביתו לאחר הניצחון.
חלק מהכתובת:
אשר לתהרקה מלך מצרים וכוש, מקולל אלוהותם הגדולה, הנחלתי לו מפלה כבדה מאִשְחֻפְּרִ עד מוף עיר מלכותו, מהלך 15 יום, יום יום ללא הפסקה. היכיתיו חמש פעמים בחץ ו (עוד) חץ, מכה שאין לה מרפא. על מוף עיר מלכותו צרתי ולכדתי (אותה) בחצי יום באמצעות מנהרות, פרצים (בחומות), ובסולמות. הרסתי והחרבתי ובאש שרפתי (אותה). את אשת המלך, את נשי ארמונות, את אֻשַנַחֻרֻ, יורש העצר, ויתר בניו ובנותיו, נכסיו ורכושו, סוסיו, בקר וצאן ללא מספר הוצאתי כשלל לארץ אשור. עקרתי את שורש ארץ כוש ממצרים ולא השארתי אחד להלל (אותי). בכל ארץ מצרים מניתי מחדש מלכים, פחות, שרים, פקחי-נמלים, מפקחים ופקידים. (תשלום) קורבנות התמיד לאשור ולאלים הגדולים אדוני שמתי עליהם לעד והטלתי עליהם מס ומנחה לאדנותי (המשתלמים) מדי שנה ללא הפסקה
— תרגום מרדכי כוגן, אסופת כתובות היסטוריות מאשור ובבל: מאות ט-ו לפסה"נ 
אִשְחֻפְּרִ (אישחוּפרי) המוזכרת בכתובת לא זוהתה על ידי החוקרים. לגבי תהרקה, למרות שאסרחדון מצהיר שהוא הכה את תהרקה "מכה שאין לה מרפא", המשיך תהרקה להציק לשלטון אשור במצרים. אשור שלטה על מצרים התחתונה וממפיס, ותהרקה המשיך לשלוט במצרים העליונה. שנתיים לאחר מכן, בשנת 669 לפנה"ס, מת אסרחדון, ותהרקה כבש את ממפיס, בעקבות כך נלחם אשורבניפל בנו של אסרחדון בתהרקה וכבש את נוא אמון, ותהרקה ברח לנפאטה, שם מת.

תיאור האסטלה

גובהה של האסטלה הוא 3.5 מטר. האסטלה מתארת את אסרחדון עומד בצד שמאל בתנוחה אומרת כבוד. הוא מחזיק בידו השמאלית מוט המשמש כנשק, כשזרועו לצידו במחצית הגוף. ידו הימנית פונה לשורה של סמלים המייצגים את האלים. כל חלקו של התבליט ממותני אסרחדון ומטה מכוסה בכתובת המתארת את ניצחונו.
בחזית המצבה נראה המלך מחזיק באמצעות חבלים המחוברים למוט שבידו השמאלית, שני אנשים קטני קומה. על פי לבושם, זיהו החוקרים את הדמות הגבוהה יותר כבעל הראשון מלך צור שמוזכר בכתובת אחרת של אסרחדון. הדמות הקטנה יותר מבין השניים הוא אושנחורו, בנו השבוי של תהרקה, שחבל קשור לצווארו.
פגם גנטי

אפידמיולוגיה

כיום ידועים כ-4,000 פגמים גנטיים, אם כי סביר להניח שמחלות רבות שמקורן ואופן הופעתן טרם ידוע הן למעשה מחלות גנטיות. רובם המוחלט של הפגמים הגנטיים נדירים מאוד ומתרחשים באדם אחד לכל כמה אלפים או מיליונים. סיסטיק פיברוזיס היא המחלה התורשתית הנפוצה ביותר; כ-5% מתושבי ארצות הברית נושאים את הגן הפגום; תינוק אחד מכל 2,500 חולה במחלה וכ-60,000 איש בכל העולם חולים בה. תסמונת דאון, שהוזכרה לעיל, היא הפגם הכרומוזומלי הנפוץ ביותר. היא מתרחשת אחת ל-660 לידות בממוצע, כשלגיל האם השפעה מכרעת: אצל אמהות בשנות ה-20 לחייהן שיעור התינוקות בעלי תסמונת דאון הוא 1 ל-5,000, בעוד שאצל אמהות בגיל 49 מזנק השיעור לתינוק אחד מכל 11.
פגמים גנטיים אינם תמיד מוחלטים. קיימות מחלות שהגורם להן אינו ידוע לגמרי, אף שהתברר כי לאנשים בעלי מאפיינים גנטיים מסוימים יש נטייה מוגברת ללקות בהן; מחלת אלצהיימר היא דוגמה למחלה כזו. קיימות נטיות גנטיות לתחלואה בלחץ דם גבוה, סוכרת ומחלות נוספות; קיימות גם, כמובן, נטיות גנטיות למצבים גופניים רבים, אשר מוגדרים כמחלות בצורה גבולית בלבד: השמנה, פזילה ועוד.
ישנן מחלות גנטיות בעלות תפוצה רחבה במיוחד בקרב אוכלוסיות מסוימות. מחלת טאי-זקס, למשל, נפוצה בקרב יהודים אשכנזים בשיעור ניכר פי כמה מאשר תפוצתה בקרב האוכלוסייה הכללית; 1 מכל 27 יהודים אשכנזים בארצות הברית נושא את הגן הפגום, לעומת 1 מתוך 200 בקרב האוכלוסייה הכללית.

טיפול

פגמים גנטיים כמעט תמיד חשוכי מרפא, היות שהפגם מצוי בכל תאי הגוף, דבר ההופך את תיקונו לכמעט בלתי-אפשרי. את הפגמים הגנטיים, שמנגנון גרימת המחלה שלהם נעוץ עמוק בתהליכי השעתוק והתרגום התאיים, לא ניתן לרפא באמצעות תרופות. מאמץ מסוים מושקע בניסיון למניעה של פגמים גנטיים, וזאת על ידי עריכת בדיקות סקר גנטיות. 
מחלות הסרטן מהוות יוצא דופן, שכן לרוב הן ממוקדות באזור מסוים ולא בכל תאי הגוף. למידע נוסף ראו: סרטן.
הקלה מסוימת ניתן להעניק לחולים בפגמים גנטיים באמצעות טיפול סימפטומלי - טיפול המתמקד בהקלת תסמיני המחלה, מבלי להילחם בגורם המחלה. חולי סיסטיק פיברוזיס, למשל, נוטלים תרופות הממיסות את הריר שמצטבר בריאות והמביאות להקלה בנשימה. על חולים במחלות תורשתיות מטבוליות ניתן להקל באמצעות הימנעות מגורמים מסוימים (מזונות, למשל) המחמירים את המחלה. חולי פנילקטונוריה, למשל, נמנעים מאכילת מזונות המכילים את חומצת האמינו פנילאלנין; תאי הגוף של החולים במחלה זו אינם מסוגלים לפרק פנילאלנין, וכתוצאה מכך מצטברת החומצה במוח וגורמת לפיגור שכלי ולבעיות אחרות.
מליסה בנויסט

ביוגרפיה

מליסה בנויסט, בתם של ג'ים וג'וליה בנויסט, נולדה ביוסטון שבטקסס וגדלה בדנוור שבקולורדו. לבנויסט ארבע אחיות ושלושה אחים. היא סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון "Arapahoe High School" בסנטניאל שבקולורדו ב-2007, וב-2011 סיימה תואר ראשון במכללת "מרימאונט מנהטן" בניו יורק.

קריירה

הופעת הבכורה הקולנועית של בנויסט הייתה בסרט "טנסי" ב-2008. 
לאחר מכן היא הופיעה ב בתפקיד אורח בסדרות הטלוויזיה בהן: "שוטרים בדם", "האישה הטובה", "חוק וסדר: מדור מיוחד", "חוק וסדר: כוונה פלילית" ו-"האישה הטובה". 
במאי 2012 היא ניגשה לאודישן עבור "Glee" בניו יורק, כשהיא שרה שיר שונה עבור כל אחד מחמשת האודישנים. בין השירים היו: "Fidelity" של רגינה ספקטור, "King of Anything" של שרה ברליס, שיר של קולבי קאליי ומספר יצירות ממחזות זמר. ביולי היו לה שני מבחני בד בקליפורניה עבור יוצר ותסריטאי הסדרה ריאן מרפי, מנהלי הליהוק והמפיקים בפועל. מאחר שמנהלי ההפקה חיפשו שחקנית עבור התפקיד של מארלי במשך זמן מה, בנויסט קיבלה את התפקיד באופן מיידי. 
ב-2014 היא הופיעה בסרט "ויפלאש",  אשר זכה בפרסי חבר המושבעים וחביב הקהל בפסטיבל סאנדנס ב-2014. 
ב-2015 שיחקה בנויסט בסרט הקולנועי "דני קולינס". היא גילמה את דמותה של ג'יימי, פקידת קבלה במלון שבו מבקר בתכיפות אחד מכוכבי הרוק של כל הזמנים האהוב עליה. החל משנת 2015 בנויסט מגלמת את דמותה של גיבורת העל סופרגירל, בסדרת הפעולה-פנטזיה של רשת "The CW" הנושאת את אותו השם.
בשנת 2016  שיחקה בסרט הדרמה "הגיבורים של בוסטון" בכיכובו של מארק וולברג. בשנת 2017 שיחקה בסרטה של ג'ניפר מוריסון "כלבי השמש", בתפקיד ראשי של טלי פטרסון לצידו של מייקל אנגרנו. 
בשנת 2018 גילמה את דמותה של רייצ'ל כורש במיני-סדרה ההיסטורית "וייקו", המבוססת על אירועי המצור בווייקו.
בשנת 2019 השתתפה בסרט "ג'יי ובוב השקט מכים שנית" בבימויו של קווין סמית', המהווה חידוש לגרסה המקורית מ-2001.

חיים אישיים

בנויסט החלה לצאת עם השחקן בלייק ג'נר (שגילם את דמותו של ריידר ליין ב-"Glee") ב-2012. השניים הודיעו על אירוסיהם ב-11 ביולי 2013, והתחתנו במרץ 2015. בדצמבר 2016 נפרד הזוג, ובדצמבר 2017 התגרשו.
במרץ 2017 התחילה בנויסט לצאת עם השחקן כריס ווד, ששיחק כבן זוגה בסדרה "סופרגירל". ב-10 בפברואר 2019 השניים התארסו וב-1 בספטמבר באותה השנה התחתנו.
אגוסטין רודריגס סנטיאגו

קריירת מועדונים

אגוסטין נולד במרין שבספרד וגדל במחלקת הנוער של ריאל מדריד. בעונת 1978/1979 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, ריאל מדריד קסטיליה, ששיחקה בליגה הספרדית השנייה. ב-16 בדצמבר 1978 ערך אגוסטין את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כששיחק 90 דקות בניצחון 2-0 על אוסאסונה במסגרת המחזור ה-15 בליגה. בעונתו הראשונה ערך 23 הופעות ליגה, ובעונתו השנייה 26 הופעות נוספות.
בעונת 1980/1981 החל אגוסטין לשחק בריאל מדריד כשוער מחליף. ב-4 באפריל 1981 ערך אגוסטין את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, כשנכנס כמחליף בדקה ה-14 בניצחון 3-1 על סלמנקה במסגרת המחזור ה-31 בליגה בשל פציעתו של מריאנו גרסיה רמון. הוא סיים את העונה עם 4 הופעות ליגה, ובעונה הבאה ערך 16 הופעות ליגה. בעונת 1982/1983 ערך אגוסטין 29 הופעות ליגה, בהן ספג 25 שערים, דבר שהביא לזכייתו בפרס ריקרדו זאמורה, אך בעונות הבאות שימש כשוער מחליף לשוערי הקבוצה. בעונת 1985/1986 שיחק אגוסטין בשני משחקי הגמר של גביע אופ"א, בו זכתה ריאל מדריד לאחר שניצחה את פ.צ. קלן 5-1 והפסידה לה 2-0 במשחק הגומלין.
לקראת עונת 1990/1994 עבר אגוסטין לטנריפה, גם היא מליגת העל הספרדית, בה שיחק במשך 4 עונות וערך 55 הופעות.
בשנת 1994, כשהוא בן 35, פרש אגוסטין מכדורגל. הוא היה מאמן שוערים בטנריפה למשך תקופה קצרה.
משרד הפנים (בריטניה)

תולדות המשרד

ב-27 במרץ 1782 הוקם משרד הפנים (Home Office) לאחר שינוי שמה של המחלקה הדרומית וכל הצוות שעבד בה עבר לעבוד במשרד החדש. באותו היום, המחלקה הצפונית שינתה את שמה למשרד החוץ (Foreign Office).
על מנת להתאימם לשמות החדשים, חולקו התפקידים בין שני המשרדים החדשים, כך שכל ענייני הפנים היו באחריות משרד הפנים, בעוד כל ענייני החוץ היו מענייניו של משרד החוץ. ברם, לאורך השנים, הלכו סמכויותיו של משרד הפנים והצטמצמו משהוקמו משרדים חדשים, שיועדו לטפל בעניינים ספציפיים בתוככי המדינה, עד שמשרד הפנים הצטמצם והפך למשרד האחראי לענייני ביטחון פנים.
עד ה-11 ביולי 1794 היה המשרד מופקד גם על ניהול הצבא הבריטי (באות יום הוקם משרד המלחמה). משנת 1823 ועד 2005 היה משרד הפנים אחראי גם על אחזקת בתי הכלא ומתקני המאסר. ב-1829 החל לטפל בכל ענייני השיטור במדינה. בשנת 1875 נוספו לו תפקידי הפיקוח על חומרי נפץ וב-1920 גם הפיקוח על כלי ירייה. בשנת 1914 החל לעסוק גם במאבק בסחר לא חוקי בסמים ובשנת 1935 נוספו לו גם תפקידי הגנה אזרחית ומאז מופקד גם על טיפול במצבי חירום ושירותי הגנה אזרחית. בשנת 1938 שירותי הכבאות הוכפפו לאחריות המשרד. בשנת 2007 נוספו לו תפקידי המלחמה בטרור בעוד ענייני המשפט הפלילי, אחזקת בתי הכלא וענייני משפט הועברו לאחריות משרד המשפטים הבריטי.
משנת 1972 משרד הפנים פועל אך ורק באנגליה ובוויילס בלבד. קודם לכן פעל בצפון אירלנד עד 1972 ובסקוטלנד עד הקמת משרד סקוטלנד (ובראשו מזכיר המדינה לענייני סקוטלנד) בשנת 1885.
המוזיאון לתולדות המבורג

היסטוריה

המוזיאון נבנה באתר של מצודת הנריקוס (Bastion Henricus), בשטח המהווה חלק מחומות המבצר שנבנה בסגנון הבארוק, בין השנים 1616–1625 על ידי ההולנדי יאן ואן ולקנבורג (Jan van Valckenborgh) להגנת העיר. אגודת ידידי המוזיאון החלה לפעול בשנת 1839 ומיד עם הקמתה עסקה באיסוף עתיקות העיר. בתחילה נשמרו האוצרות בבית-הספר על-שם יואנום, בו היה מיקומו הראשון של המוזיאון.
מצפה הכוכבים של המבורג תפס חלק משטח המוזיאון בין השנים 1825–1912 ולאחר מכן הועבר לעיר ברגדורף.
הבניין המרכזי של המוזיאון תוכנן ונבנה בין השנים 1922-1914, על ידי פריץ שומכר (Fritz Schumacher), אדריכל ומתכנן ערים גרמני ידוע.
החצר הפנימית של המוזיאון נהרסה במהלך השריפה הגדולה שהתחוללה בהמבורג בשנת 1842 ושוחזרה במלואה בשנת 1995. גג הזכוכית המכסה על כל החצר הפנימית הושלם בשנת 1989. הגג תוכנן על ידי הארכיטקט פרופסור וולקין מרג ומהנדס הבניין פרופסור יורג שלייך ונחנך בשנת 1989 בחגיגות שנת ה־800 לעיר. גג הזכוכית הזה נחשב ליצירה ארכיטקטונית.
בחצר המוזיאון ניתן לראות את "שער פטרי" מכנסיית סנט פטרי שבהמבורג. השער, אשר נבנה במקור בשנת 1604, ניזוק קשות בשריפה שהתחוללה ב-1842, ונבנה מחדש. הוא ניזוק שנית מהפצצות בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, אך הועבר למוזיאון ושם שוחזר ושוקם.
אוטו לאופה (Otto Lauffe) היה מנהלו הראשון של המוזיאון ובשנות כהונתו (החל משנת 1908) היה המוזיאון בבעלות המדינה. בשנת 1999 הוחזר למעמדו הקודם ומנוהל מאז באמצעות אגודה אזרחית. המוזיאון אימץ את השם "המבורג-מוזיאון" (Hamburgmuseum (HM בשנת 2006 ומשנת 2008 מתנהלת בו תוכנית הקרויה "אגודת ידידי המוזיאון ההיסטורי של המבורג".
המוזיאון מכיל אוצרות אמנות רבים אשר נאספו ושוקמו על ידי חברי אגודת המוזיאון. החל מחודש דצמבר 2010 המוזיאון לוקח חלק בפעילות "גלאם". במסגרת זו מועברות חלק מהיצירות במוזיאון לרישיון חופשי ומאוכסנות בשרתי מיזם ויקישיתוף.
נואף מסאלחה

ביוגרפיה

מסאלחה נולד בכפר קרע, ארץ ישראל. הוא למד באוניברסיטת תל אביב ובמקצועו הוא מורה.
מסאלחה נבחר לכנסת ה-12 מטעם סיעת המערך. הוא חבר לשמינייה של חברי הכנסת הצעירים במפלגת העבודה אברהם בורג, חיים רמון, יוסי ביילין, עמיר פרץ, חגי מרום, נסים זווילי ויעל דיין. מסאלחה היה ראש המגזר הערבי במפלגת העבודה ובישראל אחת. ב-1992 מינה אותו חיים רמון לסגן שר הבריאות, והשניים שיתפו פעולה בקידום שירותי הבריאות הציבורית במגזר הערבי ובעיקר בהקמת כמאה תחנות "טיפת חלב". בממשלת ברק שימש בשנים 1999–2001 כסגן שר במשרד החוץ תחת דוד לוי ושלמה בן עמי. בבחירות המקדימות במפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת השש עשרה, לא הצליח מסאלחה להתברג למקום ריאלי, ובעקבות כך הצטרף למפלגת עם אחד ושובץ במקום ה-12 הלא-ריאלי ברשימתה.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2008 התמודד לראשות עיריית כפר-קרע, אך לא עלה לסיבוב השני, ורשימתו למועצת עיריית כפר-קרע אף לא עברה את אחוז החסימה 
עמדותיו המדיניות של מסלאחה נחשבות חריגות בין חברי הכנסת הערבים. מסלאחה העמיד במרכז פעילותו הפוליטית את הדאגה לצרכיהם האזרחיים והקהילתיים של הציבור הערבי בישראל לצד עמדות מדיניות נחרצות שאף שאינן מקובלות על רוב הציבור היהודי בישראל, הן אינן שוללות את המדינה היהודית ומציגות תמונה מאוזנת ביחס למעמד הערבים במדינת ישראל. הוא הביע הסתייגות מהזדהות גורפת עם אויבי מדינת ישראל, למרות שהעיד על עצמו כי הוא חצוי ברגשותיו, והציג את עצמו כמי ש"מאמין בדרך הפשרה".
ההיכל

בבית המקדש, ההיכל (או הקודש ) היה חלקו של המבנה שנמצא בין הדביר (או קודש הקודשים) לבין האולם, אם כי לעיתים השילוב של ההיכל והדביר, או המבנה כולו, נקרא בשם הסתמי היכל.

מבנה ההיכל

בבתי המקדש אורכו של ההיכל היה 40 אמות ורוחבו 20 אמות.
בין ההיכל, שהוגדר כ'קודש', ובין הדביר, שהוגדר 'קודש קודשים', הייתה מחיצה. במשכן הייתה זו הפרוכת. בבית ראשון נבנה במקום קיר שנקרא אמה טרקסין, ובבית שני, כאשר ההיכל היה גבוה מכדי לאפשר בניית קיר בעובי אמה, חזרה הפרוכת למקומה.
בין ההיכל לאולם היו זוג דלתות מוזהבות, שנפתחו כלפי פנים.
חבר פבר

חבֵר פַּבֶר (ביידיש: כאוור-פאוור; באנגלית: Chaver-Paver) הוא שם העט של גרשון אַינְבִּינְדֶר (באנגלית: Gershon Einbinder)‏ (1900, בֶּרשַׁאד, בסרביה – 1964, לוס אנג'לס), סופר יידיש, משורר וסופר ילדים בולט, שהיה ממייסדי ספרות הילדים ביידיש בארצות הברית
גרשון אינבינדר נולד במשפחה של סוחרי יערות, זכה לחינוך דתי מסורתי. כשהיה בן 17 יצא לאודסה, להשלים לימודיו בישיבה גבוהה. עם פרוץ המהפכה באוקראינה ועם מלחמת האזרחים שבאה בעקבותיה, נמלט לרומניה. לאחר זמן קצר, בשנת 1923, היגר לאמריקה, והשתקע בניו יורק. שנים רבות ישב בניו יורק ושם פרחה כתיבתו לילדים ביידיש. היה מורה ומחנך בבתי ספר יהודיים ביידיש, ועבר ללוס אנג'לס.
מראשית כתיבתו אימץ לו את שם העט ההומוריסטי "חבר פבר", הלקוח מזמר יידיש עממי במזרח אירופה, השם הוא משחק מילים המושך את האוזן של הקוראים הצעירים. סיפוריו הקצרים נדפסו ברוב עיתוני היידיש לצעירים, באמריקה, במזרח אירופה ובארגנטינה. הוא כתב שירה וסיפורת לילדי הגיל הרך, בד בבד עם רומנים למבוגרים, שאחדים מהם תורגמו לאנגלית. כמו הרומן "ברונזוויל" (Brownsville), לוס אנג'לס, 1976.
חבר פבר פרסם כחמישה עשר כרכי שירה וסיפורת לילדים. שירים בודדים משלו תורגמו לעברית בידי לוין קיפניס. אך אף אחד מספריו לא תורגם לעברית.
רבקה נרדי

ד"ר רבקה נרדי (נולדה ב-4 ביולי 1941 בתל אביב) היא פעילה פמיניסטית, סופרת ויועצת אישית וזוגית.

ביוגרפיה

רבקה נרדי נולדה למינה ואהרון אושפיז, שעלו לארץ מפולין בשנות השלושים של המאה העשרים. נרדי שירתה בחיל מודיעין (1961-1959). היא בעלת תואר ראשון מהאוניברסיטה העברית בירושלים בספרות עברית ומקרא (1965-1961), תואר שני מאוניברסיטת המדינה של אוהיו בחינוך מבוגרים (1970) ותואר דוקטור בפסיכולוגיה חברתית ומגדר מטעם יוניון אינסטיטיוט (Union Institute) בסינסינטי שבארצות הברית (1999-1996). את עבודת הדוקטורט שלה כתבה על "תפיסת המחויבות בנישואים המודרניים, ההבדלים בין המינים וההשלכות המוסריות". עותק מעבודת הדוקטורט בשפה האנגלית נמצא בספריית מדעי החברה, אונ' בר-אילן ומדעי החברה של מכללת בית ברל. המחקר עובד לספר פופולרי "זוגיות בסערה" ופורסם בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 2003. בינואר 1977 נישאה לד"ר חן נרדי (סא"ל בדימוס) בנישואים שניים, ולהם שלושה ילדים ושני נכדים.

פעילות מקצועית וציבורית

בשנת 1978 פתחה נרדי את "המרכז הראשון בישראל לקידום האישה", שפעל בחסות עיריית הרצליה ומשרד העבודה והרווחה. הניסיון שהצטבר בהפעלת המרכז סוכם בספר שהופיע ב-1981 בשם "אשה גם למען עצמה". בשנת 1983 הייתה בין מקימי מכון "נ.ו.ר.ה". באותן שנים נמנתה בין מעצבי תוכניות ההשתלמות הראשונות בארץ למנהיגות נשים, התמודדות נשים בעולם עבודה גברי וסקסיסטי וקידום מעמדן של נשים. כמו כן פעלה כמנהלת וכמנחה מקצועית במסגרות ציבוריות ופרטיות לקידומן של נשים. במקביל החלה לפעול ב-1982 בתחום של העצמת נשים וחינוך למנהיגות. בעבודת הדוקטורט שלה בדקה את המחויבות של שני בני הזוג לנישואין ואת תפיסת המוסר בקשרי הזוג, שני נושאים שעוסקים בצדק והוגנות ביחסים בין גברים ונשים. החשיבה על הצדק בזוגיות מלווה גם את כל ארבעה עשר ספריה שנכתבו עד 2016.
היא הקימה את מכון דיאלוג ב-1990 ובן זוגה ד"ר חן נרדי הצטרף אליו ב-1992, במטרה ליצור דיאלוג בין גברים לנשים. 
משנת 2000 ואילך פעלה בהנהלת תנועת "ש.י.ן - שוויון ייצוג לנשים", וכחברה בקבוצת "אנואר – שותפות נשים יהודיות וערביות". בשנת 2004 נמנתה בין יוזמי הקמת "התנועה לשוויון ושלום בין המינים" ופעלה מספר שנים בהנהלתו.
תחומי התמחותה העיקריים של ד"ר רבקה נרדי: יחסי נשים גברים, זוגיות פרק א' ופרק ב', יחסי הורים ילדים, קשר בין דורי, קריירה ומשפחה, מעברים ושינויים בחיים, סוגיות בגיל המבוגר, יחסים בעולם העבודה, מנהיגות והעצמת נשים.
במהלך השנים פרסמה והציגה מאמרים בכתבי עת מקצועיים ובכנסים בינלאומיים. בין השנים 2009-2016 פרסמה טור אישי באתר "מכון דיאלוג" (מחובר לאקטואליה) בנושאים מגוונים מתחום החיים האישיים והזוגיים.
איילת הירשמן

איילת הירשמן (נולדה ב-6 באוקטובר 1973) היא עיתונאית, בעלת טור ומחברת ספרי בישול ישראלית.

קורות חייה

הירשמן נולדה בירושלים לשוש וחיים הירשמן. בהיותה בת שנתיים וחצי עברה עם משפחתה לחולון, ובגיל 11 עברה המשפחה לרמת השרון, שם למדה בנעוריה ב"תיכון אלון". בצה"ל שירתה בלשכת הרמטכ"ל ובחיל הים. בשנת 1997 סיימה תואר ראשון בהיסטוריה וספרות כללית באוניברסיטת תל אביב. 
בשנת 1999 התחתנה הירשמן עם תומר עמיר ועבדה במשך כשנה כעורכת וכעיתונאית במגזין "על השולחן". בשנת 2000 עברה לעיתון "לאשה", בו שימשה כעורכת הראשית של תחום האוכל ומגזין האוכל "שף" עד לשנת 2010. החל מ-2006 יש לה מדור וידאו ב"לאשה", באתר ynet. במקביל לעבודתה בעיתון, הוציאה את ספרה הראשון "פשוט טעים" ב-2005, שהיה לרב מכר. מאז הוציאה עוד שמונה ספרי בישול וכן ערכה את הספר "עוגת השבוע של לאשה" (2009). משנת 2009 כותבת ביקורת מסעדות בעיתון "ידיעות אחרונות". כיום (2011) יש לה טור אישי ב"לאשה" (העוסק בכתיבת אוכל, מתכונים וביקורת מסעדות). ב-2011 השיקה את אתר האינטרנט שלה "יומן מטבח". 
במאי 2012 החלה להנחות את התוכנית "פשוט וטעים" בערוץ 10.
הירשמן נשואה לתומר עמיר, בעל משרד "גורן עמיר" ללובי פוליטי וניהול משברים (בשיתוף עם עליזה גורן) ולהם שלושה ילדים.
ציטופלזמה

הרכב הציטופלזמה

הציטופלזמה מכילה שלושה מרכיבים עיקריים: ציטוזול, אברוני התא ו-Cytoplasmic inclusion.

Cytoplasmic inclusion

חלקיקים קטנים ובלתי מסיסים המרחפים בתוך הציטוזול וחסרי כל פעילות מטבולית מכונים Cytoplasmic inclusions. ישנו מגוון רחב מאוד של חומרים אלו בציטופלזמת תאים שונים, כגון צורן דו-חמצני המצוי בציטופלזמת תאי צמח. כמו כן, משפחת חומרים זו כוללת את כל החומרים האוגרים אנרגיה בתא, כגון גליקוגן, עמילן ופוליהידרוקסיבוטיראט (PHB). גם הליפידים המצויים בתא משתייכים לקבוצה זו. הליפידים נאגרים לרוב בתאי אדיפוציט, המתמחים באגירת שומן, אך ניתן למצוא אותם בכל התאים הפרוקריוטים והאיקריוטים והם עוברים תהליכי פירוק לצורך הפקת אנרגיה זמינה לתא.
דה זור'ב

משפחת דה זור'ב (באנגלית וצרפתית: de Zogheb, או דה זור'ייב Zughayb) היא משפחה של אנשי רוח ודיפלומטים ממוצא סורי–לבנוני, שהתיישבו במאה ה-19 באלכסנדריה שבמצרים.
מקור המשפחה היה ככל הנראה מדמשק ומהעיירה ראשיא אל-פוח'אר  שבדרום לבנון. דתם הייתה נוצרית אורתודוקסית. אליאס זור'ב היה אחד מראשי העירייה החשובים בתולדות היישוב רשיא אל-פוחאר. ענף המשפחה במצרים קיבל תואר של רוזנים.
למשפחה הייתה באלכסנדריה וילה מפורסמת שנבנתה בשנת 1898, שמשמשת כיום אכסניה לבית הספר "טושקה". בקהיר ברחוב קאסר אנ-ניל נמצא ארמון זור'ב, שתוכנן בידי מקס הרץ פאשה, והפך מאוחר יותר לבניין נציגות דנמרק.
יואל פלגי

שרותו בארגון ההגנה ושליחותו באירופה

יואל נוסבכר נולד בקלוז', טרנסילבניה. ב-1939 עלה לארץ ישראל והצטרף לגרעין שהקים לימים את קיבוץ מעגן.
פלגי התנדב לקבוצת צנחני היישוב אשר הוקמה על ידי הצבא הבריטי בשיתוף עם ארגון "ההגנה". ב-13 באפריל 1944 צנח ביוגוסלביה יחד עם פרץ גולדשטיין ושני אנשי צבא בריטיים. כעבור חודשיים חצו את הגבול להונגריה והגיעו לבודפשט הכבושה. במסגרת פעילותו שם הגיע פלגי לביתו של ישראל קסטנר, חבר ועד העזרה וההצלה בבודפשט, אשר היה מעורב בעסקאות השונות לגבי רכבת ההצלה ו"סחורה תמורת דם". קסטנר ביקש מפלגי שיגש לגסטפו ויציג עצמו כשליח הסוכנות היהודית שבא לוודא אם הגרמנים רציניים באשר לעסקת רכבת ההצלה ו"סחורה תמורת דם".
לבסוף נלכד פלגי ועבר חקירות ועינויים על ידי המשטרה החשאית ההונגרית וע"י הגסטפו, יחד עם גולדשטיין וחנה סנש. בנובמבר 1944, לאחר כחמישה חודשים בכלא ההונגרי, הוצאה סנש להורג, ואילו פלגי וגולדשטיין נשלחו ברכבות למערב הונגריה. פלגי הצליח לברוח מהרכבת, חזר לבודפשט והשתתף במאמצי ההצלה עד תום המלחמה.
בעקבות שליחותו באירופה חיבר פלגי את ספרו, רוח גדולה באה.
עם שובו ארצה פעל בתחומים שונים ומגוונים לחיזוק היישוב היהודי בארץ, בהם ארגון ספינות מעפילים ארצה וגיוס טייסים ומטוסים לשורות "ההגנה".

שירותו בצה"ל וחייו האזרחיים

לקראת סוף 1948 קיבל על עצמו פלגי את הקמת יחידת הצנחנים הראשונה בצה"ל. הוא הקים תשתית ארגונית ומבנית ליחידה החדשה במחנה אחוזה שבהר הכרמל. ואכן, כעבור מספר חודשים כבר היו במקום מגרש מיוחד לאימוני צניחה וכ-250 חיילים וקצינים, אשר הרכיבו את יחידת הצנחנים הראשונה.
זמן קצר לאחר מכן, באפריל 1949, השתחרר מצה"ל בדרגת רב-סרן. פלגי הצטרף למקימי קיבוץ מעגן, ועסק בפעילות ציבורית במסגרת מפא"י. פלגי אף היה מועמד המפלגה לכנסת הראשונה, אך פרש מהרשימה לפני הבחירות. מאוחר יותר פנה לעסקים פרטיים, כיהן כסמנכ"ל "אל על" וכשגריר ישראל בטנזניה.
פלגי נפטר בשנת 1978, ונקבר בהר הרצל בקרבת צנחני היישוב.

פרשת קסטנר

שמו של פלגי נקשר בהמשך ב"משפט קסטנר". אחת הטענות כלפיו הייתה כי קסטנר הפקיר את פלגי וחבריו הצנחנים באירופה וכי לא עשה די כדי לפעול לשחרורם ולאפשר להם לבצע את הפעולות שלשמן נשלחו.
לאחר הירצחו של ישראל קסטנר הוציא פלגי את ספרו "רוח גדולה באה" בהוצאה מחודשת, ובו נראה כי הוא מתגבר על רגשותיו האישיים (קסטנר ככל הנראה לא הציל את משפחתו של פלגי, שנספתה בשואה) ומצליח להבין ללבו של קסטנר.
הסניגור במשפטו של גרינוולד, שמואל תמיר, האשים את העד פלגי בבגידה, כיוון שהצדיע במועל יד לאנשי אס אס על מנת שלא יחשדו בו. על כך כתב פלגי בספרו:
ואילו אנו טרם השתחררנו ממלכוד עצמנו ועודנו נוהגים לפי הכלל:
 אם תצא ולא תחזור – גיבור תהיה; 
אם תצא ותחזור – תישפט;
 אם תשב ולא תעשה – תשפוט;
 ואולם העם הזה יוסיף להתקיים אם תמיד יימצאו לנו כאלה שיאמרו: מי ילך אם לא אני? והם ילכו בדעתם, שאם יחזרו – אולי יישפטו בידי אלה שלא הלכו.
אנה, מלכת רומניה

ביוגרפיה

אן נולדה ב-18 בספטמבר 1923 בפריז, לרנה, נסיך בורבון-פארמה, בנו של רוברטו הראשון, דוכס פארמה, ולמרגרט, נסיכת דנמרק, בתם של ולדמר, נסיך דנמרק ומארי, נסיכת אורליאן. אן בילתה את ילדותה בצרפת, יחד עם שלושת אחיה. בשנת 1939 המשפחה נמלטה מצרפת לספרד, ומשם לפורטוגל ולארצות הברית. אן למדה ציור בניו יורק בשנים 1940 עד 1943, ולאחר מכן התנדבה לשרות צבאי בצבא צרפת החופשית. אן הייתה נהגת אמבולנסים ושירתה בצפון אפריקה, איטליה, לוקסמבורג וגרמניה, ואף הוענק לה צלב המלחמה.
בנובמבר 1947 פגשה אן בלונדון את מיכאי הראשון, מלך רומניה, במהלך חתונת הנסיכה אליזבת ופיליפ, דוכס אדינבורו, וב-10 ביוני 1948, לאחר שמיכאי כבר הודח ממלכותו על ידי השלטון הקומוניסטי של רומניה, התחתנו השניים באתונה. בתחילה התגוררו בני הזוג בפירנצה, איטליה, לאחר מכן עברו ללוזאן, שווייץ, משם עברו להמפשייר, אנגליה, ולאחר מכן עברו לורסואה, שווייץ, שם גרו כ-45 שנים. במהלך השנים עבד מיכאי כחקלאי, טייס, יזם וברוקר, ונולדו להם 5 בנות.
בשנת 1992 ביקרו השניים ברומניה, אולם בשל הפופולריות העצומה שזכה לה מיכאי ברחבי המדינה, נאסרה עליו הכניסה לרומניה עד לשנת 1997. בשנת 1997 לאחר תבוסתו של יון איליאסקו על ידי אמיל קונסטנטינסקו, החזירה ממשלת רומניה את אזרחותו של מיכאי, ושוב איפשרה לו לבקר בארץ.
בשנת 2008 נערך טקס חתונת היהלום של השניים ברומניה, בהשתתפות הרבה ממשפחות המלוכה האירופיות, וחברי הממשלה הרומנית.
ב-1 באוגוסט 2016 מתה אנה במורגס שבשווייץ, ובעקבות כך הוכרזו ימי אבל לאומיים ברומניה ובמולדובה. ב-13 באוגוסט נערך טקס ההלווייה בבוקרשט, והיא נטמנה בקתדרלת קורטה דה ארג'ש.