google/wiki40b huggingface dataset:
אלכסנדר צאנקוב

הקריירה הפוליטית

צאנקוב סיים בית ספר תיכון בעיר רוסה וב-1910 רכש את תוארו בכלכלה פוליטית באוניברסיטת סופיה. ב-1907 סיים דוקטורט בכלכלה באוניברסיטת ברלין. מ-1911 ועד 1923 היה מרצה לכלכלה באוניברסיטת סופיה ובמקביל פעיל פוליטי ימני מרכזי ואחד מראשי החזית העממית הבולגרית. ב-9 ביוני 1923 פרצה הפיכה בממלכה שהובלה על ידי החזית העממית ונתמכה על ידי הצבא ובמסגרתה הודח ונרצח ראש הממשלה אלכסנדר סטמבוליסקי. צאנקוב נבחר על ידי ראשי ההפיכה לעמוד בראשות ממשלת בולגריה כמנהיג מפלגה חדשה שהוקמה ונקראה הברית הדמוקרטית הבולגרית.
צאנקוב ומפלגתו נקטו בקו פרו פאשיסטי מובהק ולא הססו להפעיל כוחות צבא ומשטרה לדיכוי אופוזיציה למשטרם. תקופת כהונתו לוותה באי שקט פוליטי, סמוך לתחילת כהונתו היה ניסיון הפיכה קומוניסטי שדוכא בכוח רב על ידי הצבא, תוך הוצאה להורג של מאות אזרחים שנחשדו בסיוע לקושרים. ב-1925 לאחר הפיגוע בכנסיית סווטה נדליה בסופיה, שכוון לחסל את המלך בוריס השלישי ובמהלכו נהרגו 160 בני אדם ועוד 300 נפצעו הכריז צאנקוב על ממשל צבאי בממלכה. מאות אנשים נעצרו והוצאו להורג. המצב הכלכלי המעורער בממלכה הוביל לאי שקט וביקורת נוקבת על ממשלו. בינואר 1926 התפטר צאנקוב מראשות הממשלה.

שלהי הקריירה ואחריתו

בראשית שנות ה-30 הפך צאנקוב לחסידה של התנועה הנאצית וב-1932 יזם את הקמתה בבולגריה של התנועה החברתית הלאומית, אשר משנתה דמתה מאד למשנת המפלגה הנאצית. בספטמבר 1944, לאחר כיבוש בולגריה בידי הצבא האדום הקימו הנאצים ממשלה בולגרית גולה וב-16 בספטמבר מינו את צאנקוב לעמוד בראשה. לאחר תום מלחמת העולם השנייה נמלט צאנקוב לארגנטינה, שם הלך לעולמו ב-1959 והוא בן 80 שנים.

צאנקוב והקהילה היהודית

לצאנקוב היה יחס אמביוולנטי לבני הקהילה היהודית. ב-1937 בגבור האירועים האנטישמיים בבולגריה תוך התקרבותו של הממשל הבולגרי לגרמניה הנאצית, החליטו ראשי הקהילה היהודית לערוך סקר בקרב מדינאים, ראשי ציבור ומובילי דעת קהל בולגרים, כדי לבחון את חומרת הבעיה. צאנקוב השיב לשאלות וציין את התנגדותו לרדיפת היהודים על רקע מוצאם האתני. עם זאת הוסיף וענה כי יהודי בולגריה מפגינים נחשלות תרבותית, חומרנות ובדלנות המונעת מהם להיטמע בעם הבולגרי. צאנקוב תמך בכינון החוק להגנת האומה שאושר בינואר 1941 ודמה במתכונתו לחוקי נירנברג, אך ב-17 במרץ 1943 היה בין 43 הפוליטיקאים שחתמו על מכתבו של דימיטר פשב לראש הממשלה בוגדן פילוב כנגד גירוש יהודי הממלכה למחנות ההשמדה.
כריסטיאן פוקס

קריירת מועדונים

פוקס הצטרף לבוכום לאחר טורניר יורו 2008 וכעבור שנתיים הושאל לעונה למיינץ 05. כאשר בשנת 2011 הצטרף לשורותיה של שאלקה 04.
פוקס אף הבקיע צמד במשחקה בבית כנגד מכבי חיפה במסגרת הליגה האירופית 2011, משחק שהסתיים בתוצאה 3-1 לטובת קבוצתו.
ב-3 ביוני 2015 חתם לשלוש שנים בלסטר סיטי האנגלית.

נבחרת אוסטריה

פוקס הוא קפטן נבחרת אוסטריה וערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטריה ב-23 במאי 2006 במשחק נגד נבחרת קרואטיה.
נכלל בסגל הנבחרת ביורו 2008 ויורו 2016, שבשניהם נבחרתו לה הצליחה להעפיל משלב הבתים. ב-29 ביוני 2016 הודיע על פרישה מהנבחרת.
אלכסנדר לאקזט

קריירת מועדונים

לאקזט התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אולימפיק ליון אליו הגיע בגיל 12. בעונת 2008/2009 התחיל לשחק בקבוצת המילואים במדיה רשם 19 הופעות והבקיע 5 שערים. עונה לאחר מכן כבש 12 שערים ב-22 הופעות. ב-2 במאי 2010 נכלל לראשונה בסגל הקבוצה הראשונה בניצחון 0-1 נגד מונפלייה. שלושה יומיים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת נגד אוסר. ב-3 ביולי 2010 חתם על החוזה המקצועי הראשון שלו ל-3 שנים שיצא לפועל שנה לאחר מכן כיוון שלפי חוקי פיפ"א לשחקן אין גיל לחתום על חוזה מקצועי. ב-31 באוקטובר 2010 הבקיע את שער הבכורה של בליגה נגד סושו. שלושה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות נגד בנפיקה ליסבון. במשחק עצמו בישל שני שערים, אך ליון הפסידה 4-3.
בספטמבר 2014 האריך את חוזהו עד שנת 2018. ב-5 באוקטובר 2014 הבקיע שלושער בניצחון 0-3 נגד ליל. בעונת 2014/2015 היה מלך השערים בליגה הצרפתית עם 26 כיבושים.
ב-5 ביולי 2017 חתם לחמש שנים בארסנל עבור 44 מיליון שטרלינג והיה לשחקן היקר ביותר בתולדות המועדון, עד להחתמתו של החלוץ הגבוני פייר-אמריק אובאמיינג.

קריירה בינלאומית

לאקזט היה שחקן בכל הנבחרות הצעירות של צרפת וזכה עם נבחרת הנוער באליפות אירופה עד גיל 19 בשנת 2010 כאשר הוא כבש את שער הניצחון בגמר. במאי 2013 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת, וב-5 ביוני 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד אורוגוואי. ב-29 במרץ 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-2 נגד דנמרק.
סלינה הייסטינגס, הרוזנת מהנטינגדון

סלינה הייסטינגס, הרוזנת מהנטינגדון (אנגלית: Selina Hastings, Countess of Huntingdon‏; 24 באוגוסט 1707 - 17 ביוני 1791) הייתה מנהיגת דת אנגלייה שמילאה תפקיד מרכזי בתחייה הדתית של התנועה המתודיסטית באנגליה ובוויילס במאה ה-18.
רכוש פרטי

רכוש פרטי הוא כינוי כולל לזכויותיו של אדם או חברה כלשהם להשיג, לרכוש, לשלוט, לנהל, למכור, ולהחליף כל סוג של קניין דוגמת קרקע, הון, ומוצרי צריכה וחפצים שונים.
בכל מקרה, המדובר על רכוש שהגיע לחזקתו כדין ולא באמצעות ביצוע פעולה אלימה או מהלך של הונאה או בכל דרך בלתי לגיטימית אחרת. רכוש שהושג בדרך של הטעייה או כפייה מסוג כלשהו לא יחשב כרכושו הפרטי של המחזיק. בדרך כלל הכוונה היא למשאבים אשר אותו אדם היה הראשון להפיק מן הטבע, או שקיבל אותם בירושה או במסירה בלתי מאולצת אחרת (כגון מתנה). 
רכוש פרטי נבדל מרכוש ציבורי אשר מתייחס לנכסים הנמצאים בבעלות של מדינה, ממשלה, רשות מקומית וכל גוף אחר אשר אינו פרטי.
השימוש במונח רכוש פרטי התפתח במהלך המאה ה-18 כפועל יוצא של המהפכה התעשייתית אשר יצרה מעמד חדש של אנשים פרטיים אשר הפכו לבעלי שליטה על גורמי יצור וקרקע.

רכוש פרטי ואמצעי יצור

על פי התאוריה הכלכלית-פוליטית, קיימת הבחנה בין רכוש פרטי כגון מוצר צריכה כלשהו, לבין רכוש פרטי שהוא הון המשמש כאמצעי יצור.
הראשון משמעותו היא כי בעל הרכוש יכול למנוע מאחרים להשתמש או לקבל חזקה או שליטה ברכושו ללא הסכמתו. לעומת זאת השליטה ברכוש שהוא אמצעי יצור מתייחס לשליטתם של בודדים בכלים המאפשרים להם להגדיל את רכושם הפרטי כתוצאה מעבודתם של אחרים.

ההשקפה הליברלית

תומכי ההשקפה הכלכלית הליברלית המכונים לעיתים גם קפיטליסטים, רואים ברכוש הפרטי אבן יסוד בבנייתה של חברה בריאה המתנהלת בתהליך של צמיחה והתפתחות. כך למשל על פי השקפה זו, הבעלות הפרטית על קרקע, דוחפת את בעליה לפעול לפיתוח שלה, אשר תוצאתו תהיה שיפור הרווחה לכלל הציבור כתוצר של השימושים בקרקע המפותחת ובתוספת המס שיגבה מן הבעלים בגין הפיתוח לטובת אוצר המדינה. יחד עם זאת, העלאת ערכה של הקרקע פועלת לטובת בעליה אשר סך הערך של רכושו הפרטי עולה.
המצדדים בזכויות האדם להחזקה של רכוש פרטי, טוענים עוד כי עצם ההחזקה של רכוש פרטי מעניקה לבעליה תחושה של יציבות כלכלית וחברתית, ולכן בעלי רכוש פרטי יפעלו להקפדה על אכיפת חוק ושמירה על ביטחון רכושם על מנת לשמר את הסדר הקיים המעניק להם את תחושת הביטחון. בעלי רכוש פרטי שואפים לצימצום תופעת השחיתות הציבורית בקרב בעלי התפקידים השונים בממשל שכן שחיתות ציבורית מהווה איום על רכושם וערכו.

ההשקפה הסוציאליסטית

בעלי ההשקפה הכלכלית מן האסכולה הסוציאליסטית טוענים כי החזקה ושליטה על רכוש בידי אנשים פרטיים מצמצמת את פוטנציאל הצמיחה היצרני של הכלכלה.
לטענתם, החזקה של רכוש פרטי היא בעייתית מכיוון שהיא יוצרת בהכרח תהליך שבו ההון והעושר מתרכזים בידי קבוצה מצומצמת של אנשים, אשר ככל שכמות הרכוש הפרטי המצויה בידיהם גדלה, כך הם מאבדים עניין בהמשך הפיתוח הכלכלי לטובת רווחת שאר החברה ומתרכזים בפעילות להגנה ושמירה על הרכוש שצברו לעצמם.
בעלי השקפת עולם כלכלית מרקסיסטית מגדירים את צבירת הרכוש הפרטי כ"זכותם של מספר מצומצם של בעלי הון למנוע מאחרים את ההחזקה ברכוש פרטי משלהם". בעלי השקפת עולם מרקסיסטית טוענים כי הצורה הקיצונית של החזקה ברכוש פרטי היא יצירת מערכת יחסים חברתית של עובד בשכר חסר רכוש מול בעל הון.
ארסנאלה

מקור השם והשפעתו

ככל הנראה מקור השם "ארסנאלה" מערבית: "דאר אל סינא'א" (מספנה). לימים, בשל השפעתה וגודלה של הארסנאלה, הפכה המילה למונח מקובל בשפות אירופיות לאתר ייצור ואחסון כלי נשק (ארסנל).

היסטוריה

המספנה הראשונה באתר זה החלה לפעול, ככל הנראה במאה השמינית, כאחת המספנות של האימפריה הביזנטית. מבני המספנה הקיימים עד ימינו החלו להיבנות בשנת 1104 בתקופת כהונתו של אורדלאפו פאליירו כדוג'ה. 
מטרתה הראשונה של הארסנאלה הייתה לצורך בנייה ותחזוקה של ספינות פרטיות. בשנת 1320 הוקמה ה"ארסנאלה החדשה" (Arsenal Nuovo) אשר היוותה למעשה קו ייצור לבניית ספינות (הן ספינות קרב והן ספינות סוחר). בארסנאלה נבנו מפעלי ייצור חבלים ותחמושת, והוקמה במתחם המבוצר של הארסנאלה מבני מגורים עבור העובדים הרבים של המספנות והמפעלים.
קו הייצור של הארסנאלה הרשים כל כך את דנטה אליגיירי שהוא כלל התייחסות אליו בתיאור הגיהנום בקומדיה האלוהית.
במהלך המאה ה-16 הגיעה המספנה לשיאה, והועסקו בה 16,000 פועלים אשר ייצרו מדי יום ספינה חדשה על חימושה באמצעות קו הייצור היעיל והמהיר שלה.
מפעלי הארסנאלה עסקו בייצור כלי נשק שונים. כבר בשנות ה-70 של המאה ה-14 החלו בייצור בומבארד (מעין בליסטרא). בהמשך הוקמו באסנאלה מפעלים לייצור ארטילריה, והיה זה ברטולומאו קולאוני, מראשי הקונדוטיירי, שהגה לראשונה את הרעיון להציב את התותחים הקלים שיוצרו בארסנאלה על עגלות, וליצור ארטילרייה ניידת.
שער הכניסה של האסנאלה - "פורטה מאגנה" הוקם בשנת 1460 בסגנון קלאסי. ככל הנראה השער נבנה על ידי אנטוניו גאמבלו אשר התבסס על תוכניותיו של יאקופו בליני. בשנת 1687 הוצבו בשני צידי השער פסלי אריות שהובאו מיוון. אחד האריות - המכונה כיום "אריה פיראוס" כוסה גרפיטי במהלך המאה ה-11 על ידי שכירי חרב מסקנדינביה ששמרו על הארסנאלה.
בשנת 1473 הוקם אגף חדש של הארסנאלה - "הארסנאלה החדשה ביותר" (Arsenal Novissimo) ובה קווי ייצור נוספים.
במאה ה-16 נבנו באסנאלה ספינות תותחים אשר לימים נעשה בהם שימוש בקרב לפאנטו.
מרבית הארסנאלה נהרסה בתקופת שלטונו של נפוליאון בונפרטה בעיר ונציה. לאחר הקמת איטליה המודרנית הפכו חלקים מהארסנאלה לבסיס חיל הים האיטלקי, וכן פועלים בה מכוני מחקר ומכון לשימור ספינות היסטוריות. חלק משטחי הארסנאלה משמשים את הביאנלה של ונציה.
נחצ'ה והגנרל

תקציר העלילה

נחום (נחצ'ה) רבינוביץ (יעקב בודו) מסתובב ברחבי תל אביב עם מרכולתו ומוכר כל מיני "פטנטים". הפקחים רודפים אחריו והוא נאלץ להימלט ועולה על טרמפ בו נוהג קצין העיר, סגן-אלוף רמי (גדעון זינגר).
נחצ'ה מכנה את רמי בשם "גנרל" ו"משכנע" אותו שהוא חולה מאד. הגנרל משתכנע מדבריו, מגיע לביתו וחש כי הוא נוטה למות. רופא שמוחש למקום קובע שהוא בריא ואז מבקש הגנרל משניים מפקודיו, הגברתן פולי (פול סמית) והנמוך דובי (דובי גל) לחפש את נחצ'ה על מנת להענישו. הוא נעזר גם בידידו הבלש שרלו (גבי עמרני).
גם המשטרה מחפשת אחרי נחצ'ה בעקבות תלונת חברתו המסז'סטית שוש (ציפי שביט) על הפרת הבטחת נישואים. לבסוף נתפס נחצ'ה במסדר זיהוי והגנרל מחייל אותו לאחר שהתחמק ממילואים במשך חמש שנים.
נחצ'ה נשלח לחרמון המושלג וממשיך בתעלוליו. הוא מראה לחיילים כדור נמס במים ומנקה בצורה יסודית את קנה הנשק. הגנרל שמגיע לשם מתרשם שהוא שוב עובד על כולם ומכייף ושולח אותו עם פולי ודובי ליחידת סיירים על גמלים.
גם שם ממשיך נחצ'ה בתעלוליו במטבח ובחדר האוכל ולבסוף הוא בורח מהמחנה ועולה לחלק האחורי של טנדר המוביל גופה לאיכילוב. הוא מתחיל לדבר עם הגופה ולאחר שמתברר לו שזו גופה הוא נוקש בחלון והנהג (שלמה וישינסקי) עוצר ובורח בפחד מהמקום ביחד עם חיילת טרמפיסטית.
הטנדר מגיע לאיכילוב ונחצ'ה נכנס לבית החולים ושואל על חדר המתים. לאחר שהוא מולבש בבגדי מנתח הוא נכנס לחדר ניתוח ומורה למנתח איך להמשיך בניתוח...
נחצ'ה מגיע למכון בו עובדת שוש המסז'יסטית ומבטיח להתחתן אתה אם תבטל את התלונה נגדו אך למקום מגיעים גם הגנרל ועוזריו ונחצ'ה נמלט מהם. לבסוף הוא נתפס ומוכנס למחנה צבאי בו הוא מספר לחיילים כי הוא למעשה הציל את הגנרל מטנק בוער.
הגנרל שולח את נחצ'ה לפסיכיאטר צבאי (טוביה צפיר) בעל התנהגות הומוסקסואלית אך גם כאן נחצ'ה משגע אותו. לבסוף מקבל הגנרל מכתב מלשכת הרמטכ"ל כי הוחלט להעניק לנחצ'ה תעודת הוקרה על ההמצאה שלו לניקוי הנשק.
לבסוף כולם נפגשים בחגיגה לכבוד נחצ'ה והגנרל משבח אותו על שהביא כבוד לעיר.
צב יבשה מצוי

פגיעה באוכלוסיית הצבים בישראל

צבים רבים נאכלים מדי יום על ידי בני אדם ברחבי העולם, בעיקר צבי ים.
סיכויי ההישרדות של צבים רכים שזה עתה נולדו פחותים הרבה יותר מכיוון ששריונם רך וכל דבר עלול להרוג אותם, בין אם חיות טרף, בין אם עקב התהפכות על הגב עד שהם מתים מהתייבשות. צב היבשה נמצא איפוא בסיכון עקב גורמים שונים - שהאדם אחראי להם.

הצב כחיית מחמד לא חוקית

צב היבשה המצוי הוא חיית בר מוגנת, ועל כן נמצא תחת הגנת החוק להכנת חיות הבר. אסור על פי חוק לגדלו בבתים, בחצרות, בגני ילדים, או בכל מסגרת אחרת שאינה פינת חי או גן חיות מורשה עם היתר מרשות הטבע והגנים. המנהג הנפוץ בארץ של לקיחת צבים מהטבע והחזקתם בבתים וחצרות הוא אחד הגורמים המרכזיים להיעלמותו ההדרגתית של מין זה מנופי ארץ ישראל. עשרות אלפי צבים גדלים בפינות חי ובבתים וזאת משום שניתן לגדלו יחסית בקלות כל עוד דואגים לו למזון של ירקות, מסתורים בהם יוכל להסתתר ומצע הולם כמו אדמת גינה. עם זאת, פירות אינם מתאימים לתזונה של צב היבשה המצוי, וצבים שגדלו בבתים ואכלו מזון לא הולם סובלים לרוב מבעיות בריאות קשות, שבמקרים רבים מובילים לרככת ועיוותים קשים בשריון.גם החזקתם בתוך מבנים סגורים ללא חשיפה לקרינת UV פוגעת בהם ויש להוציאם להתחחמות וקליטת UV בשטח לא בנוי. צבים במצב זה צריכים טיפול רפואי, ולעיתים קרובות מאבדים לחלוטין את יכולתם לשרוד בטבע.

רבייה

הצבים מזדווגים בשתי עונות: בסתיו לקראת אוקטובר ואז הנקבה שומרת את הזרע ואינה מפרה את הביצים. עונה עיקרית נוספת באביב שלאחר מכן הנקבה מתחילה לחפש מקום לבניית הקן וההטלה. הנקבה מטילה 1–3 מחזורי הטלה. בכל תטולה 3–5 ביצים. לאחר ההטלה, הנקבה מכסה את הביצים בקרקע. לאחר 3 חודשים נסדקת הביצה, והצבים הקטנים מגיחים ממנה. הצבים הקטנים נוהגים לאכול את החול שסביבם, ויש פרשנויות שונות הגורסות שאכילת החול מספקת לצבים ארוחה של חד-תאים שהם זקוקים להם.
ביצי הצבים, בשונה מביצי עופות, ממוקמות באדמה ואינן זזות, היפוך של ביצת צב תגרום לעובר שבביצה למות, לכן חשוב לדעת לא לשנות את תנוחת הביצה.
לכול צב סביבת מחיה קבועה, והוא שב ופוקד את אותם מקומות קבועים.

קביעת הזוויג (זכר או נקבה) בצבי יבשה

לצבי היבשה כמו גם לצבים ימיים אין כרומוזומי מין. קביעת הזוויג שלהם נקבעת בשלב העוברי, בערך לאחר כחודש משלב ההטלה במנגנון הנקרא (TSD (Temperature dependent sex determination. התפתחות הגונדות: שחלות (לנקבות) או אשכים (לזכרים) תלויה בטמפרטורה בה הביצים מתפתחות. בתנאי מעבדה קבועים עבור המין צב יבשה מצוי בטמפרטורה מעל 31.8 מעלות צלזיוס יתפחו בעיקר נקבות ובטמפרטורת דגירה קבועה של 29 מעלות צלזיוס יתפתחו בעיקר זכרים. בטמפרטורה 30.5 מעלות צלזיוס יחס הזוויגים שווה.
אריה וינברג

ביוגרפיה

נולד בוורשה, לפיגע רויזא בת דוד וינפלד ולרב אברהם יהושע העשיל וינברג, לימים האדמו"ר מסלאנים בתל אביב. בשנת 1935 עלה לארץ ישראל משפחתו לתל אביב. למד בישיבת חברון בירושלים. בשנת תש"ח עזב את ירושלים בעקבות מלחמת העצמאות ועבר ללמוד בישיבת פוניבז'. לאחר פחות משנה עבר לישיבת סלבודקה למשך כשלשת רבעי שנה, ומשם חזר לישיבת חברון עד לנישואיו.
בשנת תשי"ד נישא לבת הרב הלל ליברמן, (לימים מייסד הסמינר החדש בירושלים).
ניהל את ישיבת אור שמח. הקים את ישיבת 'לב בנים' בירושלים, שבה כיהן כראש ישיבה במשך כ-50 שנים ועמד בראשות הכולל הצמוד אליה. וינברג היה אחד משלושת הנאשמים במתן שוחד לאריה דרעי במסגרת התיק האישי. עוד הואשם בסעיפים של קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות ורישום כוזב במסמכי תאגיד. בעקבות זאת נגזרו עליו שנתיים מאסר על תנאי וקנס בסך 50 אלף שקלים.
בשנותיו האחרונות מסר שיעורים גם בהיכל הכולל בבית הכנסת 'אוהל לוי' שבהר שמואל – שם כיהן כראש הכולל.
בסוף ימיו אושפז בבית החולים מעייני הישועה, עד לפטירתו ביולי 2018. נקבר בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק.
לוינברג חמישה ילדים. אחיו שמואל היה ראש עיריית בני ברק.
יוטה אוסטרלה-שוורין

חייה

יוטה שוורין היא בתם של היינץ שוורין (1910–1948) וריקרדה מלצר, ואחותו הגדולה של ההיסטוריון הישראלי תום שגב. אביה היה יהודי קומוניסט שהיגר מגרמניה לישראל בשנת 1935.
שוורין נולדה בירושלים ובילתה את ילדותה בישראל.
ב-1948 נהרג אביה במלחמת העצמאות. בערך בהיותה בת 10, הייתה לחברת תנועת השומר הצעיר. לאחר מכן הצטרפה לתנועת הנוער הקומוניסטית. בשנת 1958, בהיותה בת 17, סירבה לשרת בצבא. העילה שסיפקה לסירוב הייתה שהיא בת לאם לא יהודיה. בהקשר זה, הגיעה גם לשיחה אישית עם דוד בן-גוריון.
בשנת 1960, לאחר לימודיה בבית הספר, עזבה את ישראל. למשך זמן מה, עבדה בבית ילדים יהודי בשווייץ. ב-1962 החלה ללמוד באקדמיה לאמנויות בשטוטגרט (גר'). באותה שנה החלה את עיסוקה בפוליטיקה בגרמניה בתנועת אוסטרמארש (גר'), הפציפיסטית והאנטי-מיליטריסטית. בתקופה זו באה גם בקשר עם אגודת הסטודנטים הסוציאליסטית הגרמנית (גר')‏ (SDS).
שוורין התחתנה בשנת 1967, ב-1970 ילדה את בנה וב-1974 ילדה את בתה. ב-1969 סיימה את לימודיה כמעצבת פנים. לאחר שנפרדה מבעלה, הייתה פעילה כמעצבת פנים עצמאית בעיר אולם.
מאז הולדת בנה, הקדישה עצמה ל"קינדרלאדן" (גר') (גן ילדים אלטרנטיבי) ולתנועה הפמיניסטית הגרמנית. ב-1974 הפכה לחברה במפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD), שממנה יצאה ב-1980 במחאה נגד ההחלטה הכפולה של נאטו . ב-1983 הפכה לחברת מפלגת הירוקים הגרמנית. בין השנים 1975–1980 הייתה חברת מועצת העיר אולם מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ובין השנים 1984–1987 הייתה חברה בה מטעם הירוקים.
ב-1987 נבחרה דרך הרשימה הארצית לבונדסטאג, וב-1989/90 הייתה אחת משלושת חברי הנהלת סיעת הירוקים, ומלבד זאת הייתה גם חברת ועדות התכנון האזורי, תעשיית הבנייה והתכנון העירוני. היא הפכה ידועה כפוליטיקאית מסורה שהציגה שאילתות רבות בבונדסטאג. הפעולה המפורסמת ביותר שלה הייתה מחאתה נגד נאום הזיכרון מעורר המחלוקת של נשיא הבונדסטאג, פיליפ ינינגר (Philipp Jenninger), ביום השנה ה-50 לפוגרומים של נובמבר 1938 (ליל הבדולח). ב-9 בנובמבר 1989 הייתה שוורין בין שלושת הצירים שעזבו את אולם המליאה בשל שירת ההמנון הגרמני על ידי חלקים מסיעת CDU/CSU.
לאחר כישלון הירוקים לעבור את אחוז החסימה (5%) בבחירות הפדרליות של 1990, היא התפטרה מהבונדסטאג והפכה לעמיתתה של הצירה כריסטינה שנק (גר') בקבוצת הבונדסטאג "ברית 90 / הירוקים". ב-1990 הייתה דוברת הארגון הלסבי "לסבנרינג"  ועסקה בשנים הבאות בהכללת אורח החיים הלסבי בפוליטיקה של הנשים. לפני הבחירות הפדרליות של 1994, היא נכשלה בהקמה מחדש של הירוקים. בפברואר 1994 עזבה את המפלגה והתמודדה בעיר בון מטעם מפלגת הנשים הפמיניסטית.
עד 2008 עבדה יוטה שוורין כאדריכלית עצמאית בברלין.
בשנת 2012 הופיע סיפורה האוטוביוגרפי בהוצאת "ספרי ספקטור לייפציג" (Spector Books Leipzig) תחת השם "הבת של ריקרדה – חיים בין גרמניה וישראל" (Ricardas Tochter – Leben zwischen Deutschland und Israel).
עדה ירדני

ביוגרפיה

נולדה בירושלים לד"ר מנחם זולאי, מחוקרי הפיוט העברי.
למדה בבית הספר לאומנות בצלאל במגמה לאומנות גרפית. הייתה מעורבת בפרויקטים הקשורים לעיצוב אותיות עבריות בהם עיצוב אותיות "קורן" ששימשו בין היתר את הוצאת תנ"ך קורן, וכן עיצוב הגופן "עדה" שנקרא על שמה.
מ-1976 למדה באוניברסיטה העברית בירושלים. למדה תואר ראשון במחלקה לעברית ותואר שני ושלישי במחלקה לשפות שמיות. עבודת הדוקטורט שלה הייתה בנושא "התעודות הארמיות והעבריות בכתב רהוט מואדי מרבעאת ומנחל חבר וחומר קרוב: בדיקה פליאוגראפית ואפיגראפית".
בתחילת 1986 עבדה ירדני כעורכת באקדמיה ללשון העברית. לקראת הצגת לוחיות ברכת כהנים בתערוכה במוזיאון ישראל, ביקשה מיכל דייגי-מנדלס מפרופסור יוסף נוה לנסות לפענח את הכיתוב על הלוחיות. נוה הפנה אותה לירדני שהתמחתה בציור כיתובי כתב על קמיעות. ירדני ציירה במדויק את הכיתוב על הקמיעות וזיהתה שבסוף הקמיעות מופיע נוסח המהווה וריאציה מקוצרת של ברכת הכוהנים. ביוני 1986 הציגו במוזיאון ישראל את הלוחיות מבלי לציין את ירדני כמפענחת תוכנן, וירדני מחתה על כך.
חיברה ספרים ועשרות מאמרים בנושא הכתב העברי ובנושאים הקשורים לכתב העברי בחקר מגילות וכתובות עבריות בכלל ומגילות מדבר יהודה בפרט.
במקביל עסקה גם באומנות של הכתב, עיצבה אותיות לספרים ויצירות אומנות בהם מספר מהדורות של ההגדה של פסח.
מאז 1990 הייתה חלק מהצוות המכין את קורפוס הכתובות של יודיאה-פלשתינה מהמאה הרביעית לפני הספירה ועד המאה השביעית.
ירדני עסקה גם בתרגום. במלאת חמישים שנה למותו של אביה תרגמה והוציאה לאור את עבודת הדוקטורט שלו שנכתבה בגרמנית והוגשה לאוניברסיטת בון - "לפיוטים של יהודי בבל : קטעי גניזה" (ירושלים, 2010). כן תרגמה מצרפתית את ספרו של ז'ורז' יפרח - סְפָרוֹת וּמִסְפָּרִים: היסטוריה של המצאה גאונית, הוצאת כרטא, 1990.
מעלה בני המושבים

מעלה בני המושבים הוא שביל הסימון הראשון שנפרץ במדבר יהודה. הוא נקרא על שם חטיבת בני המושבים אשר ביצעה את עבודות הפריצה והסלילה של השביל.
פריצת השביל הוצעה בשנת 1963 על ידי איתן גולן, בולט מפורצי שבילי הטיולים בישראל, יוסי פלדמן ולוי יהב - מקימי בית ספר שדה עין גדי, בזמן ההכנות לטיול התנועה למדבר יהודה. בחג הפורים באותה שנה, יצאה קבוצת נערים מטעם חטיבת בני המושבים למצוק הצפוני של נחל ערוגות. במהלך ארבעה ימי עבודה סללו החניכים, בהנחיית פלדמן וגולן, את השביל התלול המחבר את נחל ערוגות למצודה הישראלית בראש הר מצפה עין גדי.
חץ הזמן (משחק)

חץ הזמן הוא משחק תפקידים מקורי בעברית, שנכתב על ידי חמישה שחקנים ישראליים מירושלים תחת השם סולאר קטאליסט ויצא לאור בשנת 2012. המשחק משלב אלמנטים של מדע-בדיוני עם פנטזיה, כאשר בסיפור העלילה הדמויות משחקות חוקרים שחוזרים אחורה בזמן לעבר של העולם שלהם, עבר שהוא למעשה עולם פנטזיה כשהדמויות מצוידות בטכנולוגיה מהעתיד.

העולם נולד כעולם מערכה למבוכים ודרקונים למתקדמים, בידי נועם קימחי כשהשיטה התפתחה כדי לתת דגש על הסיפור ועל היכולות המגניבות של הדמויות במשחק, ופחות על הקרב. אחד מהדברים הייחודיים בשיטה היא השימוש הבלעדי בקובית ק12 (קובייה עם 12 פאות).
ספר המשחק של חץ הזמן יצא לאור באוגוסט 2012, בכנס המשחקים דרקוניקון. הספר הוא בכריכה קשה ובצבע מלא, והוא מכיל בתוכו הן את השיטה והן את עולם המערכה. חברי סולאר קטאליסט מתעתדים להמשיך ולהוציא מוצרים לאור, כדי לתמוך בעולם ובשיטה.
מחנה הפליטים אל-אמערי

היסטוריה

מחנה אל-אמערי הוקם בשנת 1949 על שטח של כ-90 דונמים בגבולות המוניציפליים של אל-בירה. ב-1957 הוחלפו כל אוהלי המחנה במבני בטון. כמו רוב מחנות הפליטים בגדה המערבית, תושבי אל-אמערי סובלים מצפיפות ומתשתיות ביוב ומים ירודות. בעקבות הסכמי אוסלו נמצא המחנה בשטח A שבשליטת הרשות הפלסטינית. בזמן האינתיפאדה השנייה פשט צה"ל על המחנה מספר פעמים, הרס בתים רבים ואסר עשרות מתושבי המחנה.
בשנת 2016 ייסד הגנגסטה ראפר הגרמני "קולגה" את "בית הספר לחינוך ע"ש קולגה", המספק שירותי חינוך לילדים החיים במחנה.
מנחם שיזף

מנחם שיזף (15 ביוני 1955 – 5 בינואר 2011) היה עיתונאי, עורך דין, יועץ תקשורת, לוביסט, סוציאליסט ואקטיביסט ישראלי שכיהן כיושב ראש אגודת הלהט"ב בשנים 1997 – 1999. כמו כן היה ליועץ התקשורת של הנשיא עזר ויצמן. על פועלו זכה לאות מפעל חיים מעיריית תל אביב ולאות יקיר אגודת הלהט"ב על תרומתו רבת השנים.

ביוגרפיה

שיזף נולד בתל אביב בשנת 1955. בבחרותו למד משפטים באוניברסיטת תל אביב בעת ששימש כמדריך נוער בפנימיית הכפר הירוק וכרכז נוער במתנ"ס בפרדס כץ. במסגרת שירותו הצבאי שירת בחיל האוויר. שיזף היה יושב ראש מועצת התלמידים בפקולטה למשפטים וחבר ועד אגודת הסטודנטים.
לאחר שהתפרנס כעורך דין פלילי, ביצע הסבה מקצועית לכתב חדשות לענייני פלילים, תחילה במקומון "תל אביב", לאחר מכן בעיתונים "חדשות", ב"רשת שוקן", ב"העולם הזה", ב"שישי", וב"ידיעות תקשורת".
שיזף עסק במקצועות ותחומים רבים. בין השאר, היה מורה בכפר הירוק, הקים חברה לייעוץ תקשורתי ולשתדלנות, במסגרתה שימש כיועץ תקשורת של מספר חברי כנסת וכן של נשיא המדינה השביעי עזר ויצמן בבחירות של 1993 ו-1998, על אף התבטאויותיו ההומופוביות, אליהן התייחס: "תדמיתו של עזר ויצמן נפגמה לאחר התבטאויותיו המכוערות. אבל כדי לא לחטוא על האמת מהתנהגותו אליי, כהומוסקסואל מוצהר, לא הרגשתי בעיה. אני יודע שגם לא הייתה לו בעיה מיוחדת עם הומואים אחרים שהיו מקורבים אליו. אני תמיד אומר ללקוחותיי מראש על היותי הומוסקסואל, כדי שלא יתעוררו בעיות אחר כך. מניסיוני, מעולם לא קיבלתי סירוב לעבודה בשל כך אפילו מאנשים דתיים". 
במשרד שפתח הריץ אישים רבים לכנסת ולתפקידים שונים; ביניהם – מיכה גולדמן, אלי גולדשמידט, יוסי כץ, יוסף ונונו, זאב בוים, אלי בן מנחם, רפי אדרי, אברהם הירשזון, רובי ריבלין ואיתן כבל. כמו כן, הריץ את רוני מילוא לראשות עיריית תל אביב. 
בתור לוביסט עבד שיזף בעבור חברות כ"דובק", "פלאפון", "בזק בינלאומי" ו"קשת", בראשית דרכה כשהתמודדה לראשונה לקבלת הזיכיון לערוץ 2.
אחד ממאבקיו הממושכים של שיזף למען קהילת הלהט"ב היה נגד הזמר והמוזיקאי מאיר אריאל, לאחר שהתבטא כנגד הקהילה, מאבק שגרם להחרמת הזמר ולביטול הופעותיו. 
ב-27 במרץ 1997 מונה ליושב ראש אגודת הלהט"ב לקידום מאבקה של הקהילה ושל האגודה בפרט. במהלך כהונתו, היה ממייסדי מצעד הגאווה בתל אביב, וארגן סדר פסח לחברי הקהילה הגאה שנותרו בודדים בחג. ביולי 1998 עולה לשידור תוכנית רדיו "גאים באוויר" ברדיוס 100FM בהגשת שיזף ואלי שרון ובעריכתו של יניב שרון. ב-14 באוקטובר 1999 פרש מתפקידו עקב מחלוקת.
כמו כן, יזם מפגש פעילי להט"ב מהקהילה לפגישה עם נשיא המדינה משה קצב בבית הנשיא וגם בין אריאל שרון לפעילים מהקהילה גם הם. במסגרת המפגש ספג ראש הממשלה ביקורת מצד המפלגות הדתיות.
ב-2005 זכה לאות מפעל חיים מאת עיריית תל אביב לכבוד פעילותו החברתית רבת השנים באגודה לקידום שוויון זכויות בין חברי הקהילה ההומו-לסבית לשאר האוכלוסייה בראשות איתי פנקס ובנוכחותם של מכרים רבים, ביניהם – חבר הכנסת יוסי שריד, סגנית העירייה יעל דיין וכן ראש העירייה רון חולדאי. 
בשנותיו האחרונות היה שיזף נכה בכסא גלגלים ופעל גם למען זכויות הנכים בישראל. 
שיזף נפטר ב-5 בינואר 2011 לאחר מאבק של שנים ארוכות במחלת הסוכרת.