אתלוולף, מלך וסקס

רקע

אגברט אביו של אתלוולף היה מלכה של וסקס במשך 37 שנים (802-839). הוא היה מלך חזק ודומיננטי, איש מלחמה וקיבל את התואר ברטוולדה למשך עשר שנים. בשנת 825 ניצח אגברט בקרב את ברנוולף מלך מרסיה וקיבל את הסמכות על ארצות חסותו בדרום אנגליה. בשנת 829 כבר מלך אגברט על מרסיה ישירות. מאוחר יותר באותה שנה הכניע את ממלכת נורת'מבריה. הוא התקשה לשמור על הדומיננטיות של עמדתו ולאחר שנה איבד את השלטון הישיר על מרסיה. בשנת 825 מינה את בנו אתלוולף כמשנה למלך בקנט. לאחר מותו בשנת 839, קיבל אתלוולף את השליטה על וסקס ועל כל ארצות החסות שהיו בשליטת אביו. אתלסטאן  שהיה עד עכשיו המשנה למלך במזרח אנגליה, מונה כשליט של קנט, אסקס, סאסקס, וסארי.
במחקר קיימת מחלוקת לגבי אתלסטאן, האם היה אחיו הצעיר של אתלוולף או שהיה בנו. צ'ארלס אומאן טוען כי הוא היה אחיו ואילו היסטוריונים מאוחרים יותר כגון דייוויד קירבי ופרנק סטנסון טוענים שהיה בנו וזו הדעה המקובלת כיום במחקר. הממלכה הדרומית של אנגליה נתווספה לממלכת וסקס לאחר מותו של אתלוולף בשנת 858.

אתלוולף כמלך וסקס

ירושתו של אתלוולף את אביו בשנת 839, טמנה בחובה כניסה ל"נעליים גדולות". אביו היה כאמור ידוע כמנהיג דגול שהצליח לכבוש שטחים גדולים באנגליה ולשמור על יציבותם ועצמאותם. לדעת ההיסטוריון הבריטי צ'ארלס אומן, אתלוולף היה חלש מאביו בתחום השלטוני ובתחום המלחמתי. אתלוולף מתואר כאדם דתי וחסוד החש מחויבות לממלכתו. הוא לא אהב לעסוק בפוליטיקה ובעסקי המלחמה, הוא היה אדוק בדתו ופעל על פי צו מצפונו. הוא היה אדם רך ועדין ולא הייתה לו התקיפות וההחלטיות שאפיינה את אביו. בתור אב, הוא נהג בילדיו בעדינות ובוותרנות, הוא פינק אותם ונהג עימם במורך לב. לדוגמה, כאשר סבל ממרידת בנו אתלבאלד, הוא לא נהג עמו בקשיחות אלא מצא את הדרך לפשרה ללא מלחמה.

המאבק בוויקינגים

הוויקינגים הדנים ניצלו את העובדה שאגברט השליט החזק איננו וליוו את עלייתו לשלטון של אתלוולף בפלישות חוזרות ונשנות לאנגליה. כבר בשנת 840, כשנה לאחר עלייתו לשלטון, החלו בפשיטות. בשנת 841 היוו התקיפות איום משמעותי עבור אנגליה כיוון שהן כבר לא היו מכוונות לעבר וסקס בלבד. צי ויקינגי הופיע בחופי לינקולנשייר, אנשיו רצחו את האילדורמן של לינדסי והשתלטו על אדמתו ולאחר מכן התקדמו דרומה ובזזו את חופי מזרח אנגליה וקנט. בשנת 842 תקפו הוויקינגים בהצלחה את לונדון, שאז עוד הייתה בשליטת מרסיה, את קונטוביק, את הנמל הגדול של פיקארדי ולבסוף את רוצ'סטר. בקיץ של אותה שנה הגיעו הוויקינגים שוב לחופי וסקס. אתלוולף תקפם במהירות, אך הובס. יש חוסר במידע על הכרוניקה של אנגליה לגבי פלישות ויקינגיות בארבע השנים שלאחר מכן. בשנת 846 מוזכר קרב שנוצח על ידי הבישוף אלסטאן , האילדורמנים  אנוולף (Eanwulf) מסומרסט ואוסריק מדורסט. לאחר מכן ישנו פער נוסף בתיעוד ההיסטורי עד שנת 850. בשנת 851 תקפו הוויקינגים לראשונה כצבא ולא כיחידות קטנות; הם תקפו את לונדון ובזזו אותה. כאשר הגיעו לסארי, השתתפו אתלוולף ובנו אתלבאלד בקרב אקלאה המפורסם והביסו את הוויקינגים.

המסע לרומא ותרומתו לכנסייה

בשנת 855 נסע לרומא ושהה שם 12 חודשים. באותו מסע גם תרם אתלוולף לכנסייה עשירית משטחו שברחבי ממלכתו "לכבוד תפארת האל ובשביל גאולתו הנצחית". הוא לקח איתו לרומא את בנו אלפרד, שזו לו הפעם השנייה שנוסע לרומא, לאחר שנסע כבר כאשר היה בן ארבע. בדרך לרומא אתלוולף ואלפרד התקבלו בכבוד רב אצל שארל הקירח מלכה של מערב פרנקיה. כאשר הגיעו לרומא תרם אתלוולף לכנסייה כתר במשקל ארבע ליבראות של זהב טהור, שני אגרטלים מזהב, שתי תמונות מוזהבות, נדן חרב מוזהב, מנורת כסף ועוד. בנוסף לכך הוא תרם בזהב לכמרים ולאצילים של רומא ובכסף לפשוטי העם.

חתונתו השנייה ואחרית ימיו

בשנת 855, לאחר שהיה ממושכת ברומא החל את מסעו חזרה הביתה. בדרך הוא עבר בחצרו של שארל הקירח ולקח את בתו יהודית לאשתו השנייה. יהודית הייתה בת 13 כאשר נישאה לו והוא היה בסביבות גיל 50. ככל הנראה אתלוולף איבד את אשתו הראשונה אוסבורגה פחות משנה לפני נישואיו השניים, אך יש דעה שאומרת כי התגרש ממנה לפני צאתו למסע. חתונתם נחגגה בוורוויק בראשון באוקטובר בשנת 856. בסופו של דבר חזר לאנגליה בסוף אותה שנה, לאחר היעדרות של לפחות שמונה עשר חודשים. אתלוולף נתן ליהודית את כל הזכויות המגיעות לה כמלכה ונתן לה מקום של כבוד לידו באירועים מלכותיים. חזרתו של אתלוולף לביתו שבאנגליה לא הייתה משמחת. בזמן היעדרו הצליחו הוויקינגים לפלוש לאנגליה, להתקרב אל לב ליבה של אנגליה ולהוות איום ממשי. בנוסף לכך הוא לא זכה לקבלת פנים מלבבת מבנו הבכור אתלבאלד. הלה תפקד כשליט בזמן היעדרו, חתר תחתיו יחד עם אנוולף – אילדורמן של מחוז סאמרסט ועם אלסטאן, במטרה לסרב להחזיר לו את השלטון בעת חזרתו. יש האומרים כי נאלצו לשכנע את אתלבאלד לבגוד באביו ויש האומרים כי הוא לא נזקק לשכנוע, אך מכל מקום ניסה להדיח את אביו. נראה שאתלבאלד הרגיש מאוים מחתונתו השנייה של אביו. היחס המיוחד שהעניק אתלוולף ליהודית לא היה מקובל בממלכת וסקס. אתלבאלד חשש לעתידו בעקבות הנישואין וחשש מצאצאים חדשים שיתחרו בו על ירושתו. אתלוולף החליט לנהוג בו בעדינות ולא להילחם עם בנו. הוא החליט להשאיר לו את השליטה על וסקס והוא עצמו שלט לבד על קנט, סאסקס ואסקס ובכך מנע מלחמת אזרחים, כאשר הוויקינגים מאיימים בפתח. אתלוולף מת ב-13 בינואר 858 כשנתיים לאחר חזרתו מצרפת. הוא הוריש את תחום שלטונו לבנו השני אתלברט אך לאחר מותו השתלט אתלבאלד על הממלכה כולה.