google/wiki40b huggingface dataset:
קטרפילר די-7

היסטוריה

דחפור ה-D7 הראשון הופיע לראשונה ב-1938. שיפורו, ה-D7C, הופיע ב-1955. אחריו בא ה-D7D ב-1959 וב-1961 ה-D7E (הישן, לא להתבלבל עם הדגם הנוכחי) בעל 160 כ"ס. אחריו באו ה-D7F עם 180 כ"ס ב-1969 וה-D7G עם 200 כ"ס ב-1974. ב-1986 הומצא ה-D7H והיה בעל תכנון High Drive בו גלגל ההנע נמצא מעל לגלגלי המרכוב. ב-1996 הוא הוחלף בידי ה-D7R ובשנות ה-2000 שודרג ל-D7R Series 2. ב-2009 הושק הדור האחרון של ה-D7, דחפור ה-D7E הדיזל-חשמלי.

D7E מודל 2009

בשנת 2009 הציגה חברת קטרפילר לראשונה דחפור דיזל-חשמלי. הדחפור הוא CAT D7E (ה-E בשם הדגם הוא תחילת המילה "Electric") ובו מנוע הדיזל הגדול היחיד, הוחלף במערכת שכוללת גנרטור דיזל המפעיל מנוע חשמלי המחובר למערכת ההינע שמניע לבדו את הדחפור (בדומה לאופן פעולתם של רוב קטרי הדיזל בעולם). בניגוד למכונית היברידית טורית, שבה יש מצבר ביניים שהגנרטור טוען, והמנוע החשמלי מוזן ממנו, ב-CAT D7E, גנרטור הדיזל, מספק את החשמל ישירות למנוע החשמלי, ללא צורך במצבר ביניים, כך שהדחפור הוא למעשה דחפור חשמלי הנושא עמו את תחנת הכוח שלו. בנוסף, ב-D7E מנוע הדיזל עובד ללא הפסקה כל עת שהדחפור פעיל, בניגוד למכונית היברידית טורית, שבה מנוע הבעירה הפנימית כבה חלק מזמן הנסיעה. למרות זאת, עקב פרסומו של הדחפור על ידי יבואן קטרפילר בישראל, זוקו שילובים, כהיברידי, וכן עקב הרגלה של החברה הישראלית לקרוא לכל כלי רכב עם שני מנועים מסוגים שונים (במיוחד אם אחד מהם הוא מנוע בעירה פנימית והשני הוא חשמלי) "היברידי". כלי התקשורת הישראלית כמו גם בתחום הציוד המכני ההנדסי בישראל, הכירו את הדחפור כהיברידי ולא כדיזל חשמלי, אף שהוא אינו מוכר ככזה בחו"ל. עם זאת, לטענת קטרפילר מנוע הדיזל חסכוני בדלק בשל גודלו וכן העובדה שהוא עובד במהירות סיבוב קבועה ומשפר את התפוקה בכ-10%. כמו כן, הדחפור כולל כ-60% פחות חלקים מדחפור D7 לא חשמלי, וקל יותר לתחזוקה. שינויים נוספים היו החלפת שתי הבוכנות המגביהות את הכף בבוכנה יחידה באמצע הכף, וכן חזרה לתצורת מזקו"ם של "Low Drive" בה גלגל ההינע נמצא בגובה גלגלי המרכוב.

שימושים צבאיים

בעבר הפעיל חיל ההנדסה הקרבית של צה"ל דחפורי D7 בחזית ובעורף, לצד דחפורי ה-D9 הכבדים יותר, כאשר רוב דחפורי ה-D7 לא היו ממוגנים. בשנות ה-80 של המאה ה-20 הוחלפו דחפורי ה-D7 לטובת דחפורי D9 משוריינים. כיום צה"ל משתמש במספר מועט של דחפורי D7 רק לעבודות הנדסיות בעורף.
הכוחות המזוינים של ארצות הברית השתמשו בדחפורי D7G ו-D7H לא ממוגנים לניקוי שדות מוקשים ועבודות עפר. מאוחר יותר פיתחה תע"ש ערכת מיגון, שהותקן על הדחפורים. המיגון כלל בעיקר לוחות פלדה, וחלונות תא המפעיל הוחלפו בחלונות קטנים וחרכי ירי שפגעו בראות. ב-1998 פיתח צבא ארצות הברית את ה-D7G MCAP, דחפור די-7 בלתי-מאויש בשלט רחוק שנועד לפינוי מוקשים וטיפול במטעני חבלה.
ב-2003 החלו צבא ארצות הברית וחיל הנחתים האמריקאי להצטייד בדחפורי קטרפילר D9R עם ערכות מיגון שרכשו מישראל. דחפורי ה-D9 הממוגנים גדולים וחזקים יותר מדחפורי הדי-7 ונמצאו מתאימים ויעילים יותר לעבודות עפר ובנייה/הריסה בתנאי עבודה קשים, כגון אלה של המדבריות בעיראק. למרות זאת, יש עדיין שימוש נרחב בדחפורי ה-D7 לעבודות עפר, סלילת כבישים ופינוי מוקשים.
בשנים האחרונות משווקת קטרפילר דחפור D7R משוריין לשימושי הנדסה קרבית. ה-D7R המשוריין נרכש על ידי צבא ארצות הברית ועל ידי צבא עיראק המחודש, שם הוא משמש לניקוי שדות מוקשים ולחימה בדאעש.
מצר מלאקה

גאוגרפיה

מצר מלאקה הוא נתיב השיט העיקרי בין האוקיינוס ההודי והאוקיינוס השקט. דרכו עוברת, בין השאר, התנועה הימית בין שלוש מהמדינות המאוכלסות ביותר בעולם: הודו, אינדונזיה וסין, ובשל כך גבוהה חשיבותו הכלכלית והאסטרטגית. המעבר במצר מקצר את הדרך בין האוקיינוסים בכ-1,600 קילומטר (כשלושה ימי הפלגה) לעומת ההפלגה דרומה אל מצר לומבוק ושיט לאורך חופם הדרומי של ג'אווה וסומטרה או הפלגה דרומה אל מצר סונדה, שאינו מתאים לחלק מכלי השיט, ושיט לאורך סומטרה. אורך המצר כ-800 קילומטרים, ורוחבו בנקודה הצרה ביותר (מערבית לסינגפור) כ-2.8 קילומטר. במצר עוברים מדי שנה כ-50,000 כלי שיט, בנפח מטען המהווה כרבע מהתעבורה הימית העולמית (יותר מכפול מהתעבורה הימית בתעלת סואץ). כמעט כל יבוא הנפט והגז הטבעי לסין וליפן עובר דרך מצר מלאקה. 
גורמים אלה הפכו את מצר מלאקה ליעד מועדף לשוד ימי ולנתיב רגיש לפעילות טרור. בתחילת המאה ה-21 גברו מעשי השוד הימי במצר, מכ-25 פעולות ב-1994 לכ-220 פעולות בשנת 2000. תקיפות שודדי ים במצר מלאקה במהלך שנת 2003 היוו כשליש מכלל הפעולות הפיראטיות הימיות בעולם. חלקן מבוצעות נגד יאכטות, ומקורן בעיקר מכיוון חופי סומטרה. 
עם התגברות תקיפות השוד הימי במחצית הראשונה של 2004 ועליית הטרור הבינלאומי לאחר פיגועי 11 בספטמבר 2001, נחתם הסכם שיתוף פעולה בין סינגפור, מלזיה ואינדונזיה, ומאמצע 2004 מתקיימים סיורים ימיים משותפים במימי המצר. המאמצים נשאו פרי, ולקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21 חלה ירידה משמעותית במספר ניסיונות השוד הימי.
מדי מספר שנים עולה יוזמה מצד שלטונות תאילנד לבדיקת היתכנות כריית תעלה בתחומה שתהווה נתיב שיט חליפי למצר מלאקה. המיזם שנוי במחלוקת, בעיקר בשל עלותו הכספית הגבוהה, וספק אם יצא אל הפועל.
בחירתה של סופי (ספר)

תקציר העלילה

הסיפור מסופר מנקודת מבטו של סטינגו, אשר נזכר בקיץ 1947, בו כתב את ספרו הראשון. בדומה לסטיירון, סטינגו פוטר מעבודתו ועבר לגור בבית דירות זול בברוקלין, שם הוא מקווה להקדיש חודשים לכתיבת רומן. בזמן עבודתו, הוא נגלה אל פרשיית אהבים רומנטית ומסובכת של זוג אשר גר מעליו. סופי היא פולניה קתולית יפה, אשר שרדה את מחנות הריכוז במלחמת העולם השנייה ונתן הוא יהודי אמריקאי ולכאורה גאון. אף על פי שנתן מציג עצמו כבוגר אוניברסיטת הרווארד, הדבר מתגלה מאוחר יותר כבדיה. איש כמעט אינו יודע, כולל סופי וסטינגו, כי נתן הוא סכיזופרן פרנואיד. למרות זאת, סופי מודעת לכך שנתן משתמש בתרופות וסמים, לרבות קוקאין ובנזדרין שהוא ככל הנראה מקבל בחברת פייזר בה הוא מועסק. משמעות הדבר היא כי אף על פי שלעיתים נתן מתנהג כשורה, הרי לעיתים הוא נוהג באופן אלים, קיצוני ובוטה.
ככל שהסיפור ממשיך, סופי מספרת את עברה לסטינגו ומגלה דברים שמעולם לא סיפרה קודם לכן לאיש. היא מתארת את אביה האלים והאנטישמי, מומחה למשפט בקראקוב; חוסר רצונה לעזור לו להפיץ את רעיונותיו; את מעצרה על ידי הנאצים בגין הברחת מזון לאמהּ  שהייתה על ערש דווי; ובעיקר, תקופה קצרה בה שימשה כקלדנית בביתו של רודולף הס מפקד אושוויץ, שם הוחזקה במעצר. היא מתארת במיוחד את ניסיונותיה לשכנע את הס להעביר את בנה הבלונדיני בעל העיניים הכחולות ודובר הגרמנית לתוכנית לבנסבורן, שם יגדל כילד גרמני. ניסיונה זה כשל, והיא מעולם לא ידעה מה עלה בגורלו של בנה. רק לקראת סופו של הספר, נודע לקוראים מה עלה בגורלה של בתה השנייה, אווה.
בעקבות הזיות של נתן, לפיהן סופי וסטינגו מנהלים רומן, הוא מאיים על חייהם. סופי וסטינגו, בתגובה, מתכננים לברוח אל חווה בבעלות אביו של סטינגו בווירג'יניה. בדרכם לשם, סופי מגלה לו את סודה העמוק והאפל ביותר: בלילה שבו הגיעה לאושוויץ, רופא סדיסט הכריח אותה לבחור, מי מבין ילדיה יומת מיידית בתא גזים, ומי ימשיך לחיות איתה במחנה. בלית ברירה, בוחרת סופי להקריב את בתה בת השבע, אווה, בהכרעה קורעת לב, מלאת אבל ורגשות אשם עליהם היא לא מתגברת. בזמן זה, כשהיא שתויה, היא מקבלת על עצמה, תוך שיקול של הרס עצמי, את הרצון לחזור לנתן, שבעבר ניסה לשכנע אותה להתאבד יחד איתו. למרות לילה שבו בילתה עם סטינגו, שבו איבד את בתוליו ומיצה חלק מהפנטזיות המיניות שלו, ולמרות הצעתו להינשא לה, סופי נעלמת לו, ומשאירה אחריה רק מכתב שבו היא מסבירה לסטינגו כי היא חייבת לחזור אל נתן. סטינגו חוזר לברוקלין, שם הוא מגלה כי סופי ונתן התאבדו על ידי הזרקת ציאניד, ולבו נשבר.

סגנון הכתיבה

בחירתה של סופי הוא רומן ריאליסטי, המסופר מנקודת מבטו של סטינגו כבוגר, סופר מצליח, אך כולל גם את זכרונותיה של סופי מילדותה, מורשה, ומתקופת מעצרה באושוויץ. הסיפור עוסק, על ידי כך, בעיסוק בשואה מנקודת מבט אמריקאית.

מחלוקות

מאז יציאתו לאור, נאסר הספר לפרסום במקומות רבים. בפעם האחרונה בה נאסר לפרסום, היה זה בשנת 2002, בבית ספר בקליפורניה לאחר שהורים רבים התלוננו על תכניו המיניים. אולם, לאור מחאתם של התלמידים בבית הספר, שנה לאחר מכן הוחזר הספר אל ספריית בית הספר.
Brujería

רקע וכתיבה

את השיר כתב אדוארדו פאס, והוא הופק על ידי שאקירה. לאחר שהוציאה את "Peligro", כסינגל הראשון מתוך האלבום הוחלט להוציא את השיר הזה כסינגל השני מתוכו. חברת התקליטים של הזמרת קיוו כי השיר יצליח להסב לשאקירה תשומת לב נוספת שהצטברה עוד מהוצאת אלבומה הראשון, Magia.

קידום

השיר הושק באופן רדיאלי ולא היה לו ווידאו קליפ. את השיר ניתן להשיג בצורה דיגיטלית בלבד, והוא נכלל באחד הכרכים של הסדרה "Baladas de Platino". 
ביוטיוב עלו כמה ראיונות שבהם שאקירה מדברת על השיר, ועל הנושא שבו. בנוסף, הופיעה שאקירה עם השיר בכמה תוכניות טלוויזיה קולומביאניות, ובכמה מן המופעים שביצעה בהמשך סיבוב ההופעות הראשון שלה "Tour Anfibio".
מקדש סטורנוס

מקדש סטורנוס (בלטינית: Templum Saturni או Aedes Saturnus) הוא מקדש שהיה ממוקם בפורום של רומא העתיקה. המקדש הוקדש לאל הרומי סטורנוס - אל החקלאות.
המקדש, הממוקם בקצהו המערבי של הפורום, הוא אחד המקדשים העתיקים ביותר שהיו בפורום. המקדש הוקם בין השנים 501 לפנה"ס ו-498 לפנה"ס.

הקמת המקדש

לפי חלק מהמקורות ההיסטוריים, המקדש הוקם על ידי המלך טרקוויניוס סופרבוס ולפי מקורות אחרים על ידי לוקיוס פוריוס, אולם ייתכן כי המקורות המשייכים את המבנה ללוסיוס מתייחסים להרס המקדש נהרס במאה הרביעית לפני הספירה בשריפה ובנייתו מחדש.
השרידים הנוכחיים של המקדש מקורם במקדש השלישי שנבנה במקום, לאחר שהמקדש השני נהרס בשריפה בשנת 283.

תיאור המקדש

לפי מקורות היסטוריים בתוך המקדש עמדה דמות האל המכוסה צעיף, שבידו מגל. הכיסויים המכסים את פסל האל הוסרו רק ב-17 בדצמבר כל שנה - חג הסטורנאליה.

שימושים

המקדש שימש כמקום אוצר האימפריה הרומית (aerarium) ובו הוחזקו רזרבות הזהב והכסף של האימפריה, וכן החותמות הרשמיות.
‪‬
שנת הדרקון (סרט)

עלילה

סטנלי וייט (רורק) הוא שוטר מעוטר ויוצא צבא אשר שירת במלחמת וייטנאם. בתור קפטן המשטרה החדש בצ'יינה טאון, הוא מחליט לחסל את הפשע המאורגן ואת המאפיה הסינית הפעילה מאוד במקום.
וייט מסתכסך עם ראש הטריאדה המקומית החדש ג'ואי טאי (לון), אשר התקדם בסולם הדרגות בצורה מושחתת ואלימה. ביחד, הם שוברים את הסטטוס-קוו אשר שורר בין המשטרה לבין הפשע המאורגן, למורת רוחם של פקידי המשטרה ושל ראשי ארגוני הפשע הוותיקים.
במקביל, וייט הנשוי יוצר קשר רומנטי עם טרייסי צו, כתבת פלילים ממוצא אסיאתי (קואיזומי), ומנצל אותה למען מימוש מטרותיו. וייט מפתח במהלך הסרט אובססיה, אשר מתעצמת עם הרג אשתו ועמיתיו. בסיום הסרט, בניסיון לחשוף עסקת סמים בהיקפים גדולים מאוד, וייט נקלע לקרב יריות עם טאי ולבסוף הורג אותו. סצנת הסיום מתרחשת בהלוויתו של טאי, וייט הפצוע מגיע לשם ומתחיל לעצור בפזיזות את אנשי המאפיה הקשישים. בעוד שההמון מתנפל עליו ומגדף אותו, הוא מתעלם לחלוטין ומנשק את צו.

ביקורת

הסרט קיבל ביקורות מעורבות. וינסנט קנבי מהניו יורק טיימס כתב על הסרט : "הסרט רחוק שנות אור מלהיות קלסיקה, אך הוא לא מתיימר להיות יותר ממה שהוא — סרט גנגסטרים מיוצר בקפידה שלא משעמם לרגע, המורכב מחריגה בהתנהגות, שפה ומאפקטים חזותיים אשר לבסוף יוצרים השפעה היפנוטית משלהם", בעוד שג'נט מסלין גם היא מהטיימס, גינתה את: "חוסר התחושה, הסיבה והמשכיות הנרטיב" וציינה שמשחקה של קואיזומי היה גרוע במיוחד.
הסרט קיבל ממוצע של 60% באתר Rotten Tomatoes. קוונטין טרנטינו ציין את הסרט כאחד מהאהובים עליו ביותר.
האזור הסמוך לים (סנקט פטרבורג)

היסטוריה

קודם להקמת הרובע בשטחו התקיימו יישובים בשם לאחטה, קולומיאגי ובובילסקאיה (כששני הראשונים הפכו ברבות הזמן למחוזות מוניציפליים בתחומי הרובע). בשנת 1703 היישובים הפכו לחלק מרוסיה ולפרברי העיר פטרבורג שאך הוקמה.
פיוטר הגדול הציב באזור מפקדה צבאית שהשתמשה בשטח עבור גידולים חקלאיים. כך קרה שבגדה השמאלית של הנהר השחור החוצה את הרובע הוקמו בתי קיץ של מפקדי הצבא. כשבאחת מהן נהג להתארח פושקין עצמו.
בתקופת המאה ה-19 בתחומי הרובע עברה מסילות הברזל לויבורג וססטרורצק. במאה ה-20 הוקם שדה תעופה צבאי ששיחק תפקיד משמעותי בתולדות חיל האוויר הסובייטי. בשנת 1936 שדה התעופה נסגר ובשטחו נבנו בתי מגורים.
בשנות ה-60 הרובע אופיין בפרויקטי בנייה רבים למגורים, פרויקט שנתמך על ידי מכון המחקר המדעי לפרויקטים של לנינגרד (ЛенНИИпроект). הבנייה ההמונית היוותה חלק מהליך התיעוש בעיר. כשהבנייה בתחומי הרובע נמשכה עד לסוף שנות ה-80.
לאחר התפרקות ברית המועצות, בנייה רבה הוקפאה וחודשה רק באמצע שנות ה-90. בתקופת העשור הראשון של המאה ה-21 נבנו בניינים חדשים רבים.
הרובע הוקם בשנת 1936. בשנים 1949-1989 הרובע כונה ז'דאנוב והוא כלל חלק מרובע פטרוגרד. ב-1977 לאחטה סופחה לאזור וב-1980 צורפו גם הכפרים אולגינו, קאמנקה, וכפר חוטם השועל.
במשך שנים רבות היה האזור אזור בלתי מפותח ורק בשנת 2005 בוצעו פרויקטים רבים לשיפור פני הרובע וכלכלתו. נבנו מרכזי מסחר רבים והגישה התחבורתית שופרה וגדלה ההשקעה בפיתוח התשתיות. בנוסף, בתחומי הרובע נבנה מתחם המכונה מרכז לאחטה (Лахта-центр), שיכלול גורד שחקים שמתוכנן להיות המגדל הגבוה ביותר ברוסיה ובאירופה. בנייתו מתוכננת להסתיים בשנת 2018 יחד עם השלמת בניית מרכזי מסחר חדשים שהשלמתם תוביל להפיכת הרובע לרובע עסקים.

תחבורה

תשתית התחבורה ברובע היא אחת הפחות מפותחות בעיר. הרובע סובל מפקקי תנועה רבים עקב מסילות ברזל העוברות בתחומו ויוצרות פקקים במפגשי התנועה עם הכבישים.
המצב השתפר לטובה בשנת 2011 עם השלמת השלב הראשון של כביש הטבעת שנועד לפזר את התנועה ולאפשר לתושבי רובע פטרוגרד הסמוך לנסוע סביב לאזור הסמוך לים ובכך להימנע מלעבור באזור שלא לצורך.
בתחומי האזור ישנן 4 תחנות רכבת תחתית ותחנה חמישית נמצאת בבנייה.
וורונז' (מכ"ם)

וורוֹנֶז' (ברוסית: Воронеж; נהגה וַארוֹנֶז` ולפעמים וַארוֹנֶשׁ) הוא מכ"ם המהווה את הדור הנוכחי של מערכות "התרעה מוקדמת" (Early warning) של רוסיה, המאפשרות ניטור בטווחים גדולים של המרחב האווירו-חללי להתרעה מפני התקפות על ידי טילים בליסטיים, גילוי ועקיבה אחר מטוסים ואובייקטים בחלל. המכ"ם הראשון נכנס לשלב מבצעי בשנת 2009 ומוקם בלקטוסי שליד סנקט פטרבורג. רוסיה הודיעה על תכנון להחליף את מערכות המכ"ם הקיימות במכ"מי וורונז' עד 2020.
שמו הנפוץ של המכ"ם, הקרוי על שם הנהר וורונז', תואם את סדרת מערכות המכ"ם הקרויות על שמות נהרות. הדור הקודם של המכ"ם היה ידוע בתור דריאל (על שם מעבר דריאל), הוולגה (על שם נהר הוולגה) דווינה (על שם נהר הדווינה) והדור שלפניו – הדנייפר (על שם נהר הדנייפר) והדניסטר (על שם נהר הדניסטר).
מכ"מי וורונז' מיוצרים באופן טרומי, ולכן הם זקוקים לזמן הקמה של חודשים (ולא שנים), והם צריכים פחות אנשי צוות מאשר הדורות הקודמים. הם גם מודולריים, כך שהמכ"ם יכול לפעול (לפחות באופן חלקי) גם בזמן שלא הושלמה בנייתו.
רוסיה השתמשה בהשקת סדרת המכ"מים כדי להעלות את חששותיה לגבי מערכות אמריקאיות להגנה נגד טילים באירופה. בעת ההשקה של המכ"ם בקלינינגרד בנובמבר 2011 נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב צוטט כאומר "אני מצפה כי צעד זה [השקת המכ"ם] ייראה על ידי השותפים שלנו כסימן הראשון של מוכנות מדינתנו לתת מענה הולם לאיומים אשר ההגנה מטילים מהווה עבור אסטרטגיית הכוחות הגרעיניים שלנו."
מסקיט (טקסס)

היסטוריה

לפני הקמתה של מסקיט, סביבת העיר שימשה כאם דרך מסחרית ששימשה את האינדיאנים. העיר נוסדה ב-14 במרץ 1878. כלכלת העיר והחקלאות שבה שגשגו מאוד בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. הזינוק המהיר ביותר היה בשנים 1950-1970. בשנת 1970 התגוררו בעיר כ-55,000 תושבים, לעומת 1,700 בשנת 1950. בשנת 1959 הוקם קניון בעיר.

דמוגרפיה

לפי מפקד האוכלוסין משנת 2010, התגוררו בעיר כ-139,824 תושבים בכ-48,390 משקי בית, כאשר הצפיפות היא 1,241.7 נפש לקמ"ר. החלוקה הגזעית היא 59% לבנים, 21.8% אפרו-אמריקאים, 3.24% אסייתים, 0.84% אינדיאנים, 0.07% מגזעים אחרים, 3.12% משני גזעים או יותר.
רונגו-רונגו

רונגו-רונגו הוא כתב הירוגליפי שבו כתבו ילידי אי הפסחא.
בשנת 1864 דיווח המיסיונר אז'ן אירו במכתב לממונה עליו כי הוא ראה ב"כל הבתים" שבאי הפסחא, מאות לוחיות עץ ומוטות חקוקים באלפי סמלים הירוגליפיים. שנתיים אחר כך אותרו רק קומץ מהם. רובם נשרפו, הוחבאו או שימשו לבנייה. הכתב שקיבל את השם רונגו-רונגו (ככל הנראה, "שלום-שלום") הוא הכתב המקורי היחיד באוקיאניה שלפני המאה העשרים. כיום נותרו בעולם רק 24 דוגמאות לכתב זה. הן מפוזרות במוזיאונים ברחבי העולם, מסנקט פטרבורג ועד סנטיאגו דה צ'ילה, אך אף אחת מהן לא נותרה באי הפסחא עצמו. כל הניסיונות לפענח כתב זה לא צלחו, אם כי מדי פעם מתפרסמים מאמרים של בלשנים הטוענים כי הצליחו. הכתב התחיל כנראה כתוצאה מהמפגש עם הספרדים בשנת 1770. הספרדים החתימו את ראשי הילידים על מסמך (הכרה בשלטון ספרד על האי), שאותו כמובן לא ידעו לקרוא. נראה כי עצם הכתיבה קסמה לילידים. תוך זמן קצר המציאו כתב משל עצמם עשוי מציורים (הירוגליפים). הידע נשמר במשך שלושה דורות ואז נעלם.
המסורת המקובלת טענה כי העץ ששימש מקור ללוחיות עליהם חקקו את הכתובות בכתב הייחודי לאי הפסחא היה טורומירו, עץ שמאז נכחד מהאי, אבל מחקר מודרני גילה שכל לוחיות העץ עליהם חקוק כתב הרונגו-רונגו מקורן בעץ תספזיה צפצפנית (Thespesia populnea) .
סימון אסימפטוטי

סימון אסימפטוטי (ידוע גם כסימון לנדאו) משמש במתמטיקה כסימון מקוצר שמתאר את התנהגותן של פונקציות עבור ערכים הולכים וגדלים (או הולכים וקטנים), וזאת באמצעות השוואתן לפונקציות אחרות. היתרון שבשימוש בסימונים אסימפטוטיים הוא שהוא מאפשר לקבל הערכה טובה על אופן הגידול של ערכי הפונקציה מבלי שיהיה צורך לדעת אותו במדויק. לסימונים אסימפטוטיים שני תחומים מרכזיים שבהם הם יעילים: במדעי המחשב הם משמשים כדי להעריך את הסיבוכיות של אלגוריתמים, ובמתמטיקה הם משמשים על מנת להעריך את גודל השגיאה בקירובים שונים.

הגדרה פורמלית

השימוש בסימון אסימפטוטי מערב תמיד פונקציה , על פי רוב מקבוצת הטבעיים לעצמה או הממשיים לעצמה. הפונקציה  משמשת בתור קנה המידה ההשוואתי לפונקציות אחרות. לרוב ההתעניינות היא בקצב הגדילה של  כאשר הערכים שהיא מקבלת שואפים לאינסוף, אולם הדבר אינו הכרחי. בהגדרות שנביא כאן נניח כי כל הפונקציות הן מהטבעיים לעצמם (מצב נפוץ במיוחד במדעי המחשב, מכיוון שמדדי סיבוכיות זמן וזיכרון הם חיוביים ובדידים).

הסימון O

הסימון הנפוץ ביותר הוא הסימון "O" (קרי: או גדול). כאשר עוסקים בשאיפה של  לאינסוף, מוגדרת הקבוצה  בתור אוסף  כל הפונקציות  (בעלות אותו תחום וטווח כמו ) עבורן קיימים קבועים חיוביים  כך שלכל  מתקיים . כלומר: עבור ערכי n הולכים וגדלים שמקבלת , היא קטנה יותר מ- עד כדי כפל בקבוע.
בסימון מתמטי המשתמש בגבולות, ניתן להגדיר כי פונקציה  שייכת ל- אם . שתי ההגדרות שקולות.
מטעמי פשטות, נהוג לכתוב  כאשר הכוונה היא שמתקיים . ביטוי זה עשוי לגרום לבלבול אם מתייחסים אליו כמציין שוויון ולא שייכות; בפרט, הוא אינו סימטרי. למשל, מתקיים , אבל .

הסימון o

בעוד הסימון O מציין כי הפונקציה  חסומה בקצב גידולה על ידי קצב הגידול של , הרי שהסימון "o" (קרי: או קטן) בא לציין כי קצב הגידול של  קטן ממש יחסית לקצב הגידול של .
בצורה פורמלית, אומרים ש- היא  אם לכל קבוע  קיים  כך שלכל  מתקיים . בסימון באמצעות גבולות ניתן לתאר תכונה זו על ידי הגבול .

הכללה

אף שהחסמים שהוצגו לעיל עוסקים בפונקציות מהמספרים הטבעיים לעצמם ובתכונותיהן כאשר הן מקבלות ערכים השואפים לאינסוף, ניתן להכליל את הסימון לטיפול במקרים אחרים. עיקר החשיבות בביצוע הכללה שכזו הוא בהבהרה של הגודל אליו שואפים הערכים שהפונקציות מקבלות.
לדוגמה, אם עבור הפונקציות הממשיות החיוביות  משתמשים בסימון  כאשר , הכוונה היא שמתקיים . כלומר, ההבדל המרכזי הוא בכך ש- שואף בדוגמה זו לאפס, לא לאינסוף.

ניתוח סיבוכיות אלגוריתמים

נניח כי אלגוריתם מיון מסוים מבצע בדיוק  פעולות בסיסיות על קלט מגודל . ככל ש- גדל כך ההשפעה של הגורם  גדלה בעוד ההשפעה של שאר הגורמים הופכת לזניחה. לדוגמה, עבור , גודלו של  גדול פי 1,000 מגודלו של , ופי מיליון מגודלו של , ולכן שני הגורמים הללו זניחים ביחס ל- ובמרבית השימושים לא תהיה להם כל חשיבות.
בנוסף, למקדם  של הביטוי  יש חשיבות אפסית בלבד כאשר משווים את הביטוי לביטויים גדולים יותר. למשל, אם משווים את  ל-, כבר עבור  הביטוי  יהיה גדול יותר. אפילו אם המקדם של  יהיה 1,000,000, עבור  ומעלה שוב יתקבל כי  גדול יותר. על כן, כאשר מתעניינים בגידול האסימפטוטי של  אין חשיבות למקדם שלו.
בשל כך משתמשים בסימון  על מנת לייצג את המאפיין העיקרי של קצב הגידול של הביטוי שבאגף שמאל.
שמואל זעפרני

ביוגרפיה

נולד בטבריה, לחנה ולרב שמעון זעפרני. לאחר כמה שנים עברה משפחתו לשכונת בית וגן בירושלים. כילד למד תורה אצל סבו הרב מרדכי ואצל אביו. לאחר מכן למד בישיבת קול תורה ובישיבת "בית שמואל" בחדרה. התגייס לצה"ל לחטיבת הצנחנים וסיים קורס קצינים.
שימש כר"מ בישיבת "בית שמואל" בחדרה. בשנות ה-80 נבחר לשמש כראש לשכתו של הראשון לציון והרב הראשי לישראל הרב מרדכי אליהו, ובתפקיד זה כיהן עד פטירתו של הרב אליהו. בשנת ה'תשנ"ה בהוראתו של הרב אליהו החלו הרב זעפרני וד"ר יעקב הדני בהקמת ישיבת המאירי, המשלבת לימודים, שירות צבאי במסגרת ההסדר ולימודים לתואר אקדמי.
הרב זעפרני נשוי למירה ואב לחמישה בנים. מתגורר בירושלים.
When

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי שאניה טוויין ורוברט לנגה, שהפיק אותו גם כן. בפברואר 2000, הוחלט להוציא את הסינגל מחדש בקנדה, כסינגל פופ.
עם השיר הופיע טוויין בשני סיבובי ההופעות הראשונים שלה, "Come On Over Tour", ו-"Up! Tour".

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר צולם בניו יורק, והוא בוים וצולם על ידי מרקוס בלנדר. הקליפ פורסם לראשונה בבריטניה, באותה שנה שבה יצא כסינגל רשמי מן האלבום, ורק לאחר מכן פורסם גם בארצות הברית.
הקליפ מתחיל כאשר ניתן לראות את טוויין כשהיא גוססת במיטתה, ולאחר מכן הופכת למלאך, ומטיילת ברחובות ניו יורק, כשהיא רודפת אחרי אהובה. בין לבין ניתן לראותם, כאשר הם רוכבים על אופניים, מטיילים בעיר וכולי.
הקליפ הועלה לערוץ ה-Vevo של טוויין באמצע שנת 2009, 11 שנים מצאתו המקורית. מונה הצפיות של הקליפ נכון לאוקטובר 2017, עומד על למעלה מ-5 מיליון צפיות.
ג'ורג'ונה

חייו

חייו של ג'ורג'ונה נזכרים באנציקלופדיה Le Vite של ג'ורג'ו ואזארי. הוא נולד בעיירה קסטלפרנקו ונטו שליד ונציה, ומכונה לפעמים זורזו (צורת הביטוי הוונציאנית של שמו) מקסטלפרנקו. לפי מסורת מהמאה ה-17 (שהופרכה מאז) נהגו לחשוב שהוא בנו מחוץ לנישואין של אחד מבני משפחת האצולה ברברלי, ושל בת איכרים מהכפר הסמוך, וֵדֵלַגוֹ, ומכאן כינויו "ג'ורג'ו ברברלי" או "ג'ורג'ו ברברלה". 
סביר כי סביבת קסטלפרנקו, שהייתה נוף ילדותו של ג'ורג'ונה, היא המקור לאידיאל שלו של נופים פסטורליים, גבעות ומעיינות. לא ידוע באיזה שלב בילדותו עבר לוונציה. לפי רידולפי היה ג'ורג'ונה שוליה של ג'ובאני בליני. הוא התגורר אצלו ושם הכירו בכישוריו בגיל צעיר. לפי מסמכים מהתקופה, כשהיה בן 23 נבחר לצייר פורטרטים של הדוג'ה אגוסטינו ברבריגו ושל שכיר החרב קונסלבו פרנטה, ב-1504 הוטל עליו לצייר לזכר מטאו קוסטנצו בקתדרלה של עיירת הולדתו, וב-1507 קיבל תשלום מאחד מגופי הממשל הוונציאניים עבור תמונה שצייר עבור ארמון הדוג'ים. ואזארי מספר כי ג'ורג'ונה נפגש עם לאונרדו דה וינצ'י ב-1500, בעת ביקורו של זה בוונציה. היה זה אירוע חשוב בחיי ג'ורג'ונה, שהשפיע על עבודותיו לאחר מכן. ואזארי מציין כי ג'ורג'ונה צייר ישירות על הבד, ולא באמצעות רישום מקדים כפי שנהוג היה בפירנצה.
ג'ורג'ונה מת בספטמבר או באוקטובר 1510 ממגפת הדבר שהכתה אז בוונציה.
דויד פואנקינוס

קריירה

דויד פואנקינוס נולד בפריז בשנת 1974. בגיל 16 התגלתה בגופו מחלת לב נדירה, שהביאה אותו לסף-מוות ולמעבר ניתוחים רבים ובעקבותיה הוא החל לכתוב. המחלה חייבה אותו להיות מאושפז בבית חולים למשך תקופה ארוכה: "הדבר הזה שינה את חיי. אחרי החוויה הזאת שקעתי בקריאה, בכתיבה, בעשיית מוזיקה. לא גדלתי בבית ספרותי במיוחד. אבל מכיוון שאמי עבדה באייר פראנס, נסעתי המון בעולם וזה הרחיב את אופקי".
פואנקינוס למד ספרות בסורבון, ונעשה לשם מוכר בספרות הצרפתית העכשווית. ספרו הראשון, "היפוכה של אידיוטיות: השפעתם של שני קטבים", פורסם בשנת 2001 בהוצאת גאלימאר וזיכה אותו בפרס פרנסואה מוריאק. בתקופת היותו סטודנט בסורבון, פואנקינוס למד גם מוזיקה בבית ספר לג'אז, ועסק בהוראת גיטרה למחייתו, תוך כדי עבודת מלצרות בערבים. באותה תקופה ניסה פואנקינוס גם להקים להקה, ניסיון שכשל עד שבסופו של דבר הוא החליט להתרכז בכתיבה.
ספרו "העדינות" של זכה להצלחה ספרותית ומסחרית. הספר נמכר בלמעלה מ-700,000 עותקים, וראה אור כסרט קולנוע, אותו עיבד וביים פואנקינוס ביחד עם אחיו סטפן, בכיכובה של אודרי טוטו. פואנקינוס: "לביים עם אחי את 'העדינות' היה עוד דרך להישאר עם הדמויות שלי, ורק להמציא מחדש ויזואליזציה לסיפור. בשבילי, לעשות אדפטציה לסרט, זה לא להעתיק את הספר. נהניתי לכתוב סצנות חדשות, ולספר בדרך אחרת את הסיפור. ובסוף, כמו שעושים בקולנוע בדרך כלל, נהניתי לצלם שחקנית יפה. אבל אחרי הסרט הזה כבר סירבתי לעשות אדפטציות נוספות לספרים שלי".
ספרו של פואנקינוס, "שרלוטה" יצא לאור בצרפת בשנת 2014. "שרלוטה" נמכר בחצי מיליון עותקים, הגיע לרשימת המועמדים הסופיים לפרס גונקור וקיבל את פרס רנודו, השני בחשיבותו בהיררכיית הפרסים הספרותיים, ואת גונקור של תלמידי התיכון. הוא גם נבחר לספר האהוד ביותר על בעלי חנויות הספרים. הספר מבוסס על סיפור חייה של האמנית שרלוטה סלומון שנרצחה באושוויץ בשנת 1943.
בשנת 2014 ראה אור גם ספרו של פואנקינוס "ברנאר, זה אני". ספר זה עוסק בבעיה חברתית אקטואלית בצרפת, אך למרות זאת, התעלמה ממנו הביקורת בצרפת, ורוב הביקורות עסקו בספרו "שרלוטה".
הספר "ברנאר, זה אני", שהתפרסם בעברית בשנת 2018, מספר על יועץ בנקאי שמתמודד בגיל 50 עם בעיות קיומיות: בתוך זמן קצר יחסית הוא מאבד את מקום העבודה, אשתו מזה 30 שנה עוזבת אותו ובתו היחידה מתרחקת ממנו.
פואנקינוס טוען שהוא מושפע מיצירתו של וודי אלן, יצר בספר זה בהשראת אלן, גיבור שהוא לוזר קלאסי, המונה את כישלונותיו בגוף ראשון ועומד חסר אונים מול העולם.
פואנקינוס סיפר כי כתיבת הספר החלה מספר שנים לפני גילוי פרשת ברנרד מיידוף ופרוץ המשבר הכלכלי העולמי: "רציתי לבדוק כיצד מתמודד גבר בערך בן דורי, 'דור הבומרנג' כפי שמכנים אותנו, עם החיים בזמן משבר כלכלי. הכינוי 'דור הבומרנג' ניתן לאלה שהתחילו את חייהם המקצועיים בשנות ה–80, שנים שבהן הכסף היה המפתח לאושר, והגיעו לגיל 50 כשמצבם הכלכלי מתערער. במקומות עבודה שנחשבו ל'בטוחים' גרם המשבר הכלכלי לדה־הומניזציה של המסגרות, ללחץ פסיכולוגי, לחרדה מפני פיטורים ולצמצומים (...) זה קרה בכל הרבדים, גם בתחום הספרים: מאז 2002, שבה התחלתי לפרסם, נסגרו ברחבי צרפת עשרות אם לא מאות חנויות ספרים".
בשנת 2016 ראה אור הרומן "תעלומת הנרי פיק", שזכה לביקורות נלהבות. פואנקינוס מתנסה לראשונה בסיפור בלשי המתרחש בעולם ההוצאה לאור והכתיבה הספרותית.