google/wiki40b huggingface dataset:
טמפל בר (לונדון)

טמפל בר (באנגלית: Temple Bar) או מחסום טמפל מסמל את הגבול בין וסטמינסטר לסיטי של לונדון בלונדון שבאנגליה. במקום זה הופך רחוב פליט לסטרנד.
עד שנת 1878 ניצב במקום פתח שער עשוי אבן שסימל את הגבול בין הערים. בימי הביניים שלט האיגוד של העיר לונדון על שטחים מחוץ לחומות העיר. חלק מהזכויות של לונדון היו שליטה במסחר הנכנס אל העיר. לשם כך הוקמו מספר מחסומים על הדרכים הראשיות לעיר, במקום שבו עבר גבול שטח השיפוט של העיר. המפורסם במחסומים אלה היה "טמפל בר" - מחסום טמפל - שמקור שמו בקרבתו לכנסיית טמפל והאתר שהיה שייך פעם לאבירים הטמפלרים וכיום נמצאות בו אכסניות המשפט. המחסום התפרסם בהיותו המפריד בין המרכז המסחרי של אנגליה, הסיטי של לונדון, לבין המרכז הפוליטי של אנגליה, וסטמינסטר.
לפי המנהג נאסר על המלך האנגלי להיכנס לתחומי הסיטי, והיה עליו לעצור במחסום טמפל ולבקש את רשותו של הלורד ראש העיר על מנת להיכנס לסיטי. הרשות ניתנה כשהלורד ראש העיר נתן למלך את חרב המדינה מצופת הפנינים כדי להראות את נאמנותו. 
כיום אין המחסום קיים, אולם אנדרטה עליה ניצב גריפין מציינת את מקומו.

המחסום

ככל הנראה המחסום היה מחסום עץ. שער שהיה במקום מאז שנת 1293 נהרס בזמן מהפכת פשוטי העם בשנת 1381.
בימי הביניים ניצב במקום שער עץ, שבקומתו העליונה בית כלא. השער נשרף בזמן השריפה הגדולה של לונדון בשנת 1666.
לאחר השריפה מינה צ'ארלס השני את סר כריסטופר רן לבנות שער חדש. השער נבנה בין השנים 1669 ו-1672 ונהגו להציג עליו את ראשי הבוגדים.
שאר שערי לונדון (אלדגייט, אלדרסגייט, בישופסגייט, קריפלסגייט, לודגייט, מורגייט וניוגייט) נהרסו בשנת 1800, אולם מחסום טמפל נשאר על מכונו עד שנת 1878, אז נאלצו להרחיב את הרחוב בשל התנועה הרבה, והגשר פורק. אבניו אוחסנו ונרכשו בשנת 1880 על ידי סר הנרי מוקס שבנה את השער מחדש באחוזתו.
ב-1984 נרכש השער מחדש בעלות של מיליון ליש"ט והוקם מחדש בכיכר פטרנוסטר צפונית לקתדרלת סנט פול.
אינדטרמיניזם

אינדטרמיניזם היא עמדה פילוסופית המנוגדת לדטרמיניזם. לפי עמדה זו, לא לכל דבר יש סיבה, וישנן תופעות בעולם אשר אין להן סיבות כלל. העמדה מאפשרת לעשות שימוש במושג חופש הבחירה, בניגוד לעמדה הדטרמיניסטית. מאידך, המדע - והתודעה האנושית בכלל - מתקשים לתמוך באפשרות של תופעה ללא סיבות. עם זאת יש לציין, כי ישנם הרואים בעקרון אי הוודאות של ורנר הייזנברג עקרון מדעי בסיסי המאשש, לכאורה, עמדה אינדטרמיניסטית.
קווין מאייר

קריירת הספורט כנער

מאייר החל להתאמן באתלטיקה כילד, ורשם הישגים גבוהים בתחרויות בינלאומיות בגילאי נוער. באליפות העולם עד גיל 18 שנערה בברסנונה שבאיטליה בשנת 2009 הוא זכה במדליית הזהב בקרב שמונה. באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה במונקטון שבקנדה ב-2010 הוא זכה במדליית הזהב בקרב עשר. באליפות אירופה עד גיל 19 שנערכה בטאלין ב-2011 זכה מאייר במדליית הזהב, עם שיא אליפות חדש (8124 נקודות).

2012

באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי בשנת 2012, הוא שבר את שיאו האישי בריצת 100 מטר, אך פסל בשלושה ניסיונות בקפיצה לרוחק ופרש מהתחרות. שלושה ימים לאחר כישלונו בהלסינקי, השתתף בתחרות בבריסל, בה שבר את השיא הצרפתי בן 27 השנים בקרב עשר, והעמידו על 8415 נקודות. עם קביעת תוצאה זו, השיג את הקריטריון האולימפי להשתתפות באולימפיאדת לונדון (2012). במשחקים עצמם היה רחוק מהתוצאה שהשיג בבריסל, וסיים במקום ה-15.

2013

באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בגטבורג ב-2013 זכה מאייר במדליית כסף בקרב שבע. באליפות העולם שנערכה באותה שנה במוסקבה הוא סיים במקום רביעי בשיא אישי חדש של 8446 נקודות, 66 נקודות פחות מדמיין וורנר מקנדה שזכה במדליית ארד.

2014

באליפות אירופה שנערכה בציריך באוגוסט 2014 הוא זכה במדליית כסף בשיא אישי חדש של 8521 נקודות, אחרי אנדריי קראוצ'נקה מבלארוס (8616 נקודות) ולפני איליה שקורניוב מרוסיה (8498 נקודות).

2015

הוא נעדר מאליפות העולם שנערכה בבייג'ינג ב-2015, עקב פציעה בשרירי מיתר הברך.

סגן אלוף אולימפי

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה מאייר במדליית כסף בשיא אישי חדש של 8834 נקודות, אחרי אשטון איטון מארצות הברית שקבע שיא אולימפי חדש של 8893 נקודות ולפני דמיין וורנר (8666 נקודות). בשלושה מהמקצועות שיפר את שיאיו האישיים: ריצת 100 מטר (10.81 שניות), ריצת 400 מטר (48.28 שניות) וקפיצה במוט (5.40 מטר).

אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בלונדון באוגוסט 2017 הוא זכה במדליית זהב בקב עשר בתוצאה של 8768 נקודות, לפני ריקו פריימוט (8564 נקודות) וקאי קצמירק (8488 נקודות), שניהם מגרמניה.

2018

באליפות העולם באולם שנערכה בברמינגהאם בתחילת מרץ 2018 זכה מאייר במדליית זהב בקרב שבע בתוצאה של 6348 נקודות, לפני דמיאן וורנר (6343 נקודות) ומייקל אויבו מאסטוניה (6265 נקודות).
באליפות אירופה שנערכה בברלין באוגוסט אותה שנה הוא קבע במסגרת קרב העשר שיא איש חדש בריצת 100 מטר, המקצוע הראשון, של 10.64 שניות, אך פסל בשלושת הניסיונות בקפיצה לרוחק, המקצוע השני ופרש מהתחרות.

שיאן עולם

בתחרות שנערכה בבורדו ב-16 בספטמבר הוא קבע שיא עולם חדש בקרב 10 של 9126 נקודות, ושבר את שיאו בן 3 השנים של אשטון איטון (9045 נקודות). בדרך לשיא העולם הוא קבע מספר שיאים אישיים: בריצת 100 מטר הוא קבע 10.55 שניות, בקפיצה לרוחק הוא שיפר ב-20 ס"מ את שיאו האישי וקבע תוצאה של 7.80 מטר, בקפיצה במוט הוא קפץ 5.45 מטר ובהטלת הכידון הוא שיפר בכמטר וחצי את שיאו האישי והעמידו על 71.90 מטר. בנוסף לכך, הדף את כדור הברזל למרחק של 16.00 מטר, בקפיצה לגובה עבר 2.05 מטר, בריצת 400 מטר קבע תוצאה של 48.42 שניות, בריצת 110 מטר משוכות קבע תוצאה של 13.75 שניות, זרק את הדיסקוס למרחק של 50.54 מטר ובריצת 1500 המטרים קבע תוצאה של 4:36.11 דקות.
דה פאראגון

דה פאראגון (אנגלית: The Paragon) הוא רחוב השוכן בעיר באת' שבסומרסט, אנגליה. רחוב זה מורכב מבתי מגורים בסגנון ג'ורג'יאני, שתוכננו על ידי תומאס וור אטווד והוכרזו כבניינים רשומים. כיום הוא מהווה חלק מדרך A4.
בתים 1 עד 21 הם בני שלוש קומות ובעלי גג מנסארד. בכל בניין יש דלתות וחלונות תואמים, המורכבים מגמלון מרכזי ואנטבלטורות משני צידי חלונות הקומה הראשונה, ועמודים טוסקניים וגמלונים בדלתות. ג'יין אוסטן וקרוביה התגוררו בבית מספר 1 בין 1797 ל-1810, אז עברו לבית ברחוב גרייט פולטני. בתים 22 עד 37 מהווים המשך לסגנון האדריכלי של 21 הבתים הקודמים, והם הושלמו ב-1775 על ידי בנאי מקומי בשם ג'וזף אקספורד. בתים 28 עד 32 נפגעו בהפצצה במהלך מלחמת העולם השנייה, אך שוקמו מאז.
בין 1779 ל-1790 נבנתה ברחוב כנסיית סנט סווית'ין, על ידי ג'ון פאלמר. ב-30 במאי 1797 נישא בה מתנגד העבדות ויליאם וילברפורס לברברה ספונר. ב-805 נקבר בה הסופר והמשורר כריסטופר אנסטיי, וב-1831 נקבר בה איש הצי המלכותי סר אדוארד ברי. הכניסה לבית הקברות הסמוך היא דרך שער עם בסיס כפרי ופאנלים בעלי לפידים הפוכים בין פילסטרים. במקום יש גם אנטבלטורה עם מטופות וטריגליפים.
בית מוזיאון באת' שוכן במרחק קצר מדה פאראגון בחצר הקרויה "הכרמים" (The Vineyards), השוכנת בבניין שנבנה ב-1765 ככנסיית השילוש הפרסביטריאנית. המקום נודע גם כקפלת הרוזנת מהנטינגדון, שהתגוררה בבית הסמוך בין 1707 ל-1791.
חיי יוסף

זמן חיבורו

הזיקה שהוזכרה בין "קדמוניות היהודים" ל"חיי יוסף" מעידה כי "חיי יוסף" נכתב זמן קצר לאחר חיבור "קדמוניות היהודים" - מה גם שאוסביוס מצטט קטע מ"חיי יוסף" באומרו כי קטע זה הוא "מסוף קדמוניות". יוספוס עצמו מציין כי הוא חיבר את "קדמוניות" בשנה ה-13 לשלטונו של הקיסר דומיטיאנוס עת היה בן 56 - משמע שזמן תום כתיבת החיבור הוא 93/94 לספירת הנוצרים. עם זאת ישנה דעה הטוענת כי תחילת חיבורו של הספר היא משנות ה-60 של המאה ה-1, וזאת בשל העובדה שכל התיארוכים שהוזכרו לעיל נמצאים בחלקו הראשון של הספר, המספר על ראשית חייו של יוסף או בחלקו האחרון המספר על יוסף ברומא. רוב רובו של הספר העוסק במרד עצמו, אינו בעל תיארוך כלשהו. זאת ועוד, למרות שיוספוס כאמור טוען שהספר נכתב עת היה בן קרוב ל-60, הרי שהביוגרפיה אותה הוא מוסר היא רק בנוגע לתקופת היותו מפקד הגליל במרד הגדול. כלומר, למרות שהספר יצא לאור בשנות ה-90, ישנה הסברה כי עיקרו של הספר נכתב בעצם ימי המרד הגדול נגד הרומאים, וליתר דיוק במחצית השנה שבין מינויו למפקד הגליל לקראת סוף שנת 66 לבין הגעת צבא הרומי בפיקודו של אספסינוס לגליל בשנת 67.
Corporal Clegg

מילים

השיר מדבר על חייל שאיבד את רגלו במלחמת העולם השנייה. זהו השיר הראשון של פינק פלויד המדבר על מלחמה. השיר נכתב על ידי רוג'ר ווטרס והשירה ניתנה לריצ'רד רייט. השיר גם כולל צלילי קאזו על ידי דייוויד גילמור ואפקט של מלחמה בסוף. בראיון אמר גילמור:
"האם Corporal Clegg שב-Saucerful Of Secrets נכתב באופן מכוון כדי להשמע בסגנון הצליל של הנדריקס?" "לא, לא ממש. לא ידעתי מה לעזאזל ניסיתי לנגן באותה תקופה, אם להיות כנים. אין לי שום מושג. מה שנהגתי לנגן, הסגנון שהיה לי, לא התאים לפינק פלויד באותו זמן, ולא ידעתי למען האמת מה לעשות" דייוויד גילמור - מגזין "גיבורי גיטרה", מאי 1983.
נעלמת

עלילה

הספר מגולל את קורות מערכת היחסים ונישואיהם המתוסבכים של ניק ואיימי דאן החיים בניו יורק. המחצית הראשונה של הספר מסופרת בגוף ראשון מנקודת מבטם של ניק ואיימי, כשנקודת מבטו של ניק היא בהווה ושל איימי היא בעבר. שני הסיפורים שונים, בעוד סיפורה של איימי מגולל כיצד חיי הנישואין משפיעים עליה לטובה וגורמים לה שמחה, מצדו של ניק, הנישואים מעוררים שאט נפש ואובדן חיי חברה. תיאורה של איימי מציג את ניק באור אלים בהרבה מכפי שנדמה.
ניק מאבד עבודתו כעיתונאי והזוג מתמקם מחדש בעיירה נורת' קרת'ייג' שבמיזורי. ניק מטפל באמו הגוססת ופותח בר מכספי קרן הנאמנות של רעייתו ומנהל אותו עם אחותו התאומה, מרגו. החיים השקטים בעיירה הופכים למעמסה על איימי שלא מסתגלת למצב החדש.
ביום השנה החמישי לנישואיהם, איימי נעלמת. ניק הופך לחשוד עיקרי בהיעלמותה משלל סיבות: הוא השתמש בכספה כדי לנהל עסק, הגדיל את ביטוח החיים שלה ומתגלה כחסר רגש אל מול המצלמה. המשטרה, מאוחר יותר, מוצאת קופסאות של תצלומי פורנוגרפיה אלימים בבקתת העץ של ניק, מה שמחזק את החשדנות כלפיו.
במחצית השנייה של הספר, הקורא לומד שאיימי וניק לא חלקו עמו את כל המידע שברשותם. ניק מנהל רומן ואיימי לא נעלמה, אלא חיה ומסתתרת ומנסה לעורר בו רגשות אשם על "מותה". היומן שלה הוא זיוף ונועד להסגיר את ניק למשטרה. ניק חושף זאת עד מהרה, אך לא מוצא דרך להוכיח זאת.
איימי נשדדת בידי עוברי אורח במלון דרכים ועוזבת ללא כסף. בינתיים, ניק מתחיל להתחנן לחזרתה, מה שגורם לה לראות שהוא אוהב אותה עדיין. נואשת, היא מבקשת את עזרת החבר הכפייתי הראשון שלה, דסי. דסי מסכים להסתיר אותה, אבל איימי עד מהרה חשה לכודה בביתו כשדסי הופך לרכושני. היא רוצחת אותו וחוזרת לבעלה ואומרת שהיא נחטפה. ניק מבין שהיא רוצחת, אך אינו עושה דבר כי אין לו הוכחות. איימי מתחילה בכתיבת זכרונותיה, ואילו ניק כותב ספר זיכרונות משלו, החושף את השקרים של איימי. איימי מעברת את עצמה עם הזרע של ניק וגורמת לו למחוק את ספרו כשהיא מאיימת להרוג את הילד שבבטנה. בסופו של דבר ניק בוחר להישאר עם איימי, למען הילד שלו.
אבשה (נהר)

גאוגרפיה

מקורו של נהר אבשה נובע ממפגש הנהרות רַצ'חִיסצקַאלִי וטובא, הממוקמים ליד הכפר בָּלדָה בנפת מרטווילי, בגובה 325 מטר מעל פני הים. הוא מצטרף, בסופו של דבר, לנהר הטחורי מצידו השמאלי.
זרימת הנהר יצרה קניון ליד הכפר גַאצֵ'דִילִי, במקום בו נבנתה, בשנת 1928, תחנת כוח הידרואלקטרית. ביולי 2010, חשפו חוקרים מאוניברסיטת טביליסי, עקבות של דינוזאורים אוכלי עשב, כמו גם, אמוניטים, צדפות, קיפודי ים מתקופת הקרטיקון העליון (100.5-65.5 לפנה"ס). באוקטובר של אותה שנה הפכה ממשלת גאורגיה את קניון גאצ'דילי לשטח מוגן.

מקור השם

על פי האגדה ברשומות הגאורגיות, קשור שמו של הנהר לסיפור על הפלישה הערבית לגאורגיה בשנת 735, המסופר בחיבור "ההיסטוריה של המלך ואחטנג גורגסלי". על פי הסיפור הצפת הנהר אימללה את יחידת החיילים החבשים של הצבא הפולש, ומכאן שם הנהר. חבש גאורגית אַבַּשֵתִי (აბაშეთი) ותושביה אַבַּשֵבִּי (התוספת אֵבִּי עבור תושבי המקום בגאורגית). לעומת זאת, חוקרים מודרניים טוענים כי שם הנהר הוא שילוב של שם פרטי אַבַּא עם סיומת התואר שִי. אפשרות נוספת הוא שילוב של המילה הפרסית, אבּ (آب), שפירושה מים עם צורת ההקטנה צ'ה ומכאן אב-שה.
קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ

ביוגרפיה

קרל נולד ב-10 באוקטובר 1741 במירוב שהשתייכה לדוכסות מקלנבורג-שטרליץ, להדוכס קרל לודוויג פרידריך ממקלנבורג, נסיך מירוב, ואליזבת אלברטינה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן, בתו של ארנסט פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן. ב-11 בדצמבר 1752 מת דודו אדולף פרידריך השלישי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, ואחיו הבכור אדולף פרידריך הרביעי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ עלה לשלטון במקומו. עם עלייתו של אחיו לשלטון, הועברו קרל ושאר בני המשפחה לעיר הבירה נוישטרליץ.
בעקבות נישואי אחותו שארלוט ממקלנבורג-שטרליץ בשנת 1761 לג'ורג' השלישי, מלך בריטניה, מונה קרל למפקד צבא נסיכות הבוחר מהנובר. בשנת 1776 מונה קרל למושל הנובר, ומילא תפקיד זה עד למות אשתו בדצמבר 1785. לאחר מכן קיבל קרל דרגת פילדמרשל וקיצבה מהכתר הבריטי, וכעבור תקופה קצרה התיישב בדרמשטדט.
ב-2 ביוני 1794 מת אחיו אדולף פרידריך הרביעי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ ללא ילדים, וקרל עלה במקומו לשלטון. כשליט, עודד קרל מגמות חקלאיות חדשות, הקים משטרה חדשה, ויישם חוק חינוך חובה ברחבי הדוכסות. בתקופת המלחמות הנפוליאוניות שמר קרל על נייטרליות, אולם לאחר קרב ינה וקרב אאורשטדט הצטרף קרל לקונפדרציה של הריין. לאחר תבוסת נפוליאון ברוסיה, פרש קרל מהקונפדרציה של הריין, והצטרף למדינות הקואליציה השישית, והשתתף בקרב לייפציג. בקונגרס וינה קיבל קרל יחד עם בן דודו פרידריך פרנץ הראשון, דוכס מקלנבורג-שוורין, מעמד של דוכס גדול.
ב-6 בנובמבר 1816 מת קרל כתוצאה מדלקת ריאות, ובנו גאורג, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ עלה לשלטון במקומו.
חמצן

תכונות

טמפרטורת ההתכה של חמצן היא 218.79- מעלות צלזיוס וטמפרטורת הרתיחה שלו היא 182.96- מעלות צלזיוס. מסתו האטומית 15.9994 וסידור האלקטרונים שלו הוא 2,6. הערכיות של החמצן היא 2-.
החמצן הוא יסוד אל-מתכתי המופיע בצורתו הטבעית כמולקולת O₂, והוא גז בטמפרטורת החדר, ושני אטומי החמצן שבמולקולה קשורים ביניהם בקשר קוולנטי כפול (O=O). האלוטרופ אוזון (O₃) הוא גז רעיל והאלוטרופ החדש של חמצן שהתגלה לאחרונה, O₄ הוא בעל צבע אדום כשהוא מוצק. O₄ מתקבל בהפעלת לחץ של 20 ג'יגה-פסקל על O₂. צורה זו של חמצן היא חומר מחמצן חזק יותר מאוזון או מחמצן אטמוספירי.
החמצן חסר טעם, צבע או ריח בטמפרטורת החדר.

שימושים

חמצן הוא היסוד האלקטרושלילי ביותר אחרי פלואור, ולכן הוא משמש לעיתים קרובות כחומר מחמצן. חמצן נוזלי משמש כחומר מחמצן בטילים.
החמצן משמש גם לתהליכים תעשייתיים שונים, בהם הוא משמש כדלק, כגון ריתוך, ייצור פלדה והפקת מתנול.

היסטוריה

החמצן זוהה על ידי מיכאל סנדיבוג (Michał Sędziwój, Michael Sendivogius), כימאי ופילוסוף פולני, בשלהי המאה ה-16.
מאוחר יותר זוהה שוב החמצן על ידי הכימאי השוודי קרל וילהלם שלה בשנת 1773. במקביל, זיהה האנגלי ג'וזף פריסטלי באופן עצמאי את החמצן ב-1 באוגוסט 1774. פריסטלי פרסם את ממצאיו ב-1775 ושלה ב-1777. לרוב, ספרי ההיסטוריה מעניקים את הזכות על גילוי החמצן לפריסטלי כי פרסם את ממצאיו לפני שלה. שמו הלועזי של החמצן, Oxygen, ניתן לו על ידי אנטואן לבואזיה שערך בו ניסויים רבים.

אטימולוגיה

המילה חמצן חודשה על ידי יחיאל מיכל פינס מהשורש ח.מ.צ לפי המילה הלועזית oxygen שמקורה במונח שטבע לבואזיה principe oxigine: "יסוד יוצר־חומצות" (ביוונית ὀξύς (אוקסיס) - חומצה); אליעזר בן יהודה הציע את המילה "אבחמץ" שלא נקלטה בשפה.

מבנה מולקולת החמצן

למולקולות חמצן מבנה דו-אטומי, סדר הקשר 2 (קשר כפול).

מצבים מעוררים של מולקולת החמצן

מולקולת חמצן עשויה להימצא במצב מעורר בו הספינים של האלקטרונים האנטי-קושרים הפוכים, כלומר במצב של סינגלט מגנטי שבו המולקולה דיא-מגנטית. ייתכנו שני מצבים כאלו: כאשר 2 האלקטרונים מאכלסים אותו אורביטל אנטי קושר (המעבר למצב מעורר זה על ידי בליעה ב-1268nm) או (מצב גבוה יותר באנרגיה) כששני האלקטרונים בשני אורביטלים אנטי-קושרים מסתדרים בספינים הפוכים (המעבר למצב מעורר זה על ידי בליעה ב-762nm).
המכשפות והגריניגוג

מקור

מקור הסיפורים הוא בסיפורי מכשפות, מעברי זמן ועבודת אלילים מן התקופה הפרה-נוצרית באנגליה ששרדו עד לתקופה החדשה.

עלילה

בעקבות החלטה להרוס את כנסיית סנט קת'ברט הנושנה, התושבים מארגנים מחאה ועקב כך מחליטים לפרק את הכנסייה לאבניה ולהעתיק אותה אל אתר חדש שם היא תיבנה בשנית מן הלבנים המקוריות שלה. בזמן העברתה, אחד מן הפסלים העתיקים והמוזרים בה - הגריניגוג נופל ממשאית התובלה. הגריניגוג מתגלה על ידי אשה שלא מכירה את חשיבותו והיא מעניקה אותו לאביה המבוגר שמניח אותו בגינתו כגמד גינה. 
הכומר של סנט אדמונד מבין שהכנסייה פורקה מפני שסנט קת'ברט הייתה אפופה מסתורין ולא היה ידוע רבות על עברה. הכומר מחליט להקים מוזיאון להיסטוריית סנט אדמונד במכבסה ישנה ומפקיד את ילדיו על מבצע הקמת המוזיאון.
עם הופעת הגריניגוג, אירועים מוזרים מתרחשים: נראה כי הגריניגוג מנצנץ וזז ואחד הילדים טוען כי הוא דיבר אליו, מופיעים פסלים משונים ומגיעים אל הכפר גבר אפריקני השואל אודות הגריניגוג ושלוש נשים תמהוניות שנראה כאילו הן מחפשות משהו חבוי - ילד מעולם אחר. אנשי העיירה מפשפשים בעברם המשותף כדי לעזור, אך דווקא קבוצת הילדים מצליחה לפתור את החידה ולתקן את העוולה העתיקה.
בנזייטן

בנזייטן (ביפנית: 弁才天, 弁財天) היא אלה בודהיסטית-יפנית, אשר דמותה עוצבה בהשראת האלה ההינדואיסטית סראסווטי. פולחן בנזייטן הגיע ליפן במהלך המאות ה-6 עד ה-8, בעיקר באמצעות תרגומים סיניים לסוטרת אור הזהב, אשר בה פרק שלם העוסק בה. היא נזכרת גם בסוטרת הלוטוס, ולעיתים קרובות מתוארת אוחזת ביווה - לאוטה יפנית מסורתית, בדיוק כפי שסארסוואטי מחזיקה בלאוטה מסורתית הודית.
בנזייטן היא אלת כל מה שזורם, וזה כולל: מים, זמן, מילים, רהיטות, דיבור, מוזיקה ובמשתמע, ידע. בסוטרת אור הזהב, היא מודגשת כאלת מגן, ובהדרגה היא הפכה לאלה המגינה על יפן, ובהמשך גם על אנשים יחידים. היא נחשבת לאחת מ"שבעת אלי המזל". כיום היא מזוהה בעיקר עם הנגינה, ולפיכך במרבית הייצוגים האמנותיים שלה היא אוחזת ביווה. על פי גרסאות מסוימות, היא הייתה זו שהרגה את הנחש או הדרקון בעל שלושת הראשים וריטרה. מקדשים בודהיסטיים שונים ברחבי יפן מוקדשים לה, והיא אף זוכה ליחס מסוים בשינטו.
פקח העמסה

פקח העמסה (באנגלית: Loadmaster) הוא איש צוות אוויר במטוס תובלה כבדה האחראי על תא המטען ומשימותיו.

שירות בחיל האוויר הישראלי

פקחי העמסה בחיל האוויר הישראלי משרתים במסגרת יחידת העמסה 757, בטייסת 131, בטייסת 103 ובטייסת 120 המוצבות בבסיס נבטים, במטוסי קרנף, שמשון וראם. הם מוגדרים כלוחמי חוד בצה"ל.
במטוסי הקרנף והשמשון פקחי העמסה מהווים צוות טיסה מינימלי. במטוס הראם פקחי העמסה טסים כצוות במשימות הטסת מטען ונוסעים.
מארי ויקטואר דה נואיי

ביוגרפיה

מארי ויקטואר נולדה ב-6 במאי 1688 בארמון ורסאי, לאן ז'ול דה נואיי ולמארי פרנסואז דה בורנונוויל, בתם של אמברואה פרנסואה, דוכס בורנונוויל ולוקרס פרנסואז דה לה ויוויל. ב-25 בינואר 1707 התחתנה מארי ויקטואר עם לואי דה פרדאילאן דה גונדרין, בנו של לואי אנטואן דה פרדאילאן דה גונדרין, שהיה בנם של לואי אנרי דה פרדאילאן דה גונדרין ופרנסואז-אתנה דה רוששור דה מורטמר, ממנו נולדו לה שני ילדים. לאחר נישואיה היא שימשה כנערת לוויה של מארי אדלייד, דוכסית בורגונדיה, אולם בשנת 1712 מתו גם בעלה וגם דוכסית בורגונדיה.
ב-2 בפברואר 1723 התחתנה מארי ויקטואר עם לואי אלכסנדר, רוזן טולוז, בנו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ממנו נולד לה ילד אחד - לואי ז'אן מארי דה בורבון, דוכס פנתייבר, אולם הנישואים הוכרזו באופן רשמי רק לאחר מותו של פיליפ השני, דוכס אורליאן, שהיה עוצר הממלכה. בשנת 1737 מת בעלה לואי אלכסנדר, ובשנת 1744 היא סידרה את נישואי בנה עם מריה תרזה פליצ'יטה ד'אסטה. מארי ויקטואר הייתה ביחסים טובים מאוד עם לואי החמישה עשר, מלך צרפת, שהיה הסנדק של בנה, ואף היה לה אליו גישה חופשית ללא הגבלה. ב-30 בספטמבר 1766 מתה מארי ויקטואר בפריז, ונקברה לצד בעלה.
מרדכי נרקיס

מרדכי נרקיס (כ"ו בכסלו תרנ"ט, 10 בדצמבר 1898, פולין - כ"ג באדר ב' תשי"ז, 26 במרץ 1957, ירושלים) היה חוקר אמנות ישראלי, אוצר עברי, ומנהל מוזיאונים.

תולדותיו ומפעליו

נולד לחנה בת מרדכי בורנשטיין וליקותיאל פוטאש בסקאלה במזרח גליציה, אז חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית, והיום בפולין. ואמו הייתה ממשפחת חסידים נודעת ואביו היה מצאצאי הרב יקותיאל מוולברום.
בשנת 1920 עלה לארץ ישראל, והשתקע בירושלים. הוא עברת את שמו מפוטאש לנרקיס, ומשנת 1925 החל לנהל את בית הנכות בצלאל. בהמשך עבר לגור בשכונת נווה בצלאל שיועדה לעובדי בית הנכות, ולתלמידי בית הספר לאמנות בצלאל.
תחומי המחקר שלו כללו אמנות יהודית מאז העת העתיקה ועד העת החדשה: אמנים יהודים במאה העשרים: בוריס שץ, מאוריצי גוטליב, מרק שגאל ואחרים, אמנות ואתנוגרפיה של יהדות תימן, נומיסמטיקה וארכאולוגיה: מטבעות ארץ ישראל, סמלים וגרפיקה.
נפטר בירושלים, ולאחר מותו נקרא על שמו הרחוב המחבר בין בית ספר בצלאל, לבין שכונת נווה בצלאל.

משפחתו

הוא נישא לנסיה, אחותה פרידה נישאה לחברו שעלה עמו לישראל ועברת איתו את שמו - יצחק נרקיס. בשל כך טועים רבים לחשוב כי מרדכי ויצחק הם אחים. 
יצחק נרקיס, הוא אביו של עוזי נרקיס, אלוף פיקוד המרכז במלחמת ששת הימים, היה אף הוא מעובדי בית הנכות, והיה האחראי על מכירת עבודותיהם האמנותיות של תלמידי בית הספר. שתי המשפחות גרו בשכנות בנווה בצלאל.
בנו של מרדכי נרקיס היה פרופסור בצלאל נרקיס, חוקר האמנות היהודית וחתן פרס ישראל. נרקיס קרא לבנו על שם בצלאל, האמן העברי הנזכר בתנ"ך שתכנן ובנה את המשכן. בתו נפשיה נרקיס נישאה ללשונאי ד"ר מרדכי קמרט.
אחותו של מרדכי נרקיס הייתה ריקודה פוטאש, משוררת יידיש שניהלה את הספרייה בבית הנכות שבניהול אחיה.
טלטאביז

תקציר העלילה

הסדרה שיכולה להיות מסווגת מדע בדיוני אוטופי מיועדת לקהל צעיר בין הגילאים שנה עד ארבע. התוכנית מתמקדת בהרפתקאותיהן של ארבע דמויות עגלגלות וצבעוניות בעלות אנטנות על ראשן ומקלטי טלוויזיה על בטנן, אשר מאפשרים להן לצפות בתוכניות ילדים (כאשר בכל פעם טלטאבי אחר משדר את התוכנית). הטלטאביז גרים ב"ארץ הטלטאביז", בבית עתידני הממוקם בין גבעות ירוקות ובה חיים גם ארנבונים רבים ופרחים המסוגלים לדבר. כן נוהגים הטלטאביז לסעוד ביחד ולאכול "טאבי פודינג" ו"טאבי טוסט", חביתית בעלת פרצוף חייכני העשוי מווניל.
וסילי פולנוב

קורות חיים

פולנוב למד תחת פאבל צ'יסטיאקוב ובין השנים 1863–1871 למד באקדמיה הקיסרית לאמנויות. בתום לימודיו נסע לאיטליה ולצרפת ללמוד את סגנונות הציור של אירופה המערבית, ובמסע זה צייר את "זכות הגביר" (1874, גלריית טרטיאקוב). 
בין השנים 1877–1878 השתתף במלחמת רוסיה-טורקיה כצייר מלחמה. בשובו מהמלחמה הצטרף לתנועת "הנודדים" והציג בתערוכות הנודדות של קבוצת האמנים. 
עבודותיו זכו לפופולריות רבה, ונרכשו על ידי האספן העשיר פאבל טרטיאקוב עבור הגלריה שלו.
בשלהי שנות ה-70 של המאה ה-19 התמקד פולנוב בציור ציורי נוף בסגנון ריאליסטי, ושאף להציג את הנוף הרוסי ולגרום לצופה לחוש באוויר הצח שבאזור הכפרי. דוגמות ליצירות אלה הן "החצר במוסקבה" (1878), "גן הסבתא" (1878), "אגם זארוסשי" (1879).
בין השנים 1881–1882 נסע פולנוב למזרח התיכון וליוון ואייר איורי נוף אשר שימשו בסיס ליצירת המופת "ישו והחוטא" (1886 - 1887). ביצירות שנוצרו לאחר ביקור זה, התמקד פולנוב בשילוב תמות מהברית החדשה עם ציורי נוף ריאליסטיים של נופי ארץ הקודש.
במקביל בשנות ה-80 של המאה ה-19 עסק פולנוב בציור תפאורות לתיאטרון. בנוסף עיצב פולנוב את ביתו של סאווה מאמונטוב שבאברמצבו, ואת האופרה הרוסית הפרטית.
פולנוב התקבל לאקדמיית סנקט פטרבורג לאמנויות בשנת 1893 והוכרז כ"אמן עממי של ברית המועצות" בשנת 1926.
פולנוב עסק בהוראה ולימד אמנים רבים בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות של מוסקבה ובהם אברם ארחיפוב, יצחק לויתן, קונסטנטין קורובין ואלכסנדר גולובין.
לאחר מותו, הוכרז בית אחוזתו של פולנוב בבורוק כמוזיאון לאומי לאמנות, ושם הכפר בו שוכנת האחוזה שונה ל"פולנובו" על מנת להנציח את האמן.
מארו טפרי

ביוגרפיה

טפרי נולד בעיר בנגלה שבצפון-מערב אתיופיה. בשנת 2006, בגיל 14, עלה לישראל עם הוריו ושישה מאחיו ואחיותיו (שלושה נוספים נשארו באתיופיה). בשלוש השנים הראשונות התגורר בקריית ים, ולאחר מכן עבר לכפר הנוער בן שמן, שם גילה את הריצות הארוכות והחל לעסוק בהן.
כיום משתייך טפרי למועדון האתלטיקה מכבי תל אביב, תחת המאמן דן סלפטר. במרתון ברלין שנערך בספטמבר 2015 הוא רץ את מרתון הבכורה שלו, אותו סיים תוך 2:19.20 שעות. בדצמבר 2015 הוא זכה באליפות ישראל בחצי מרתון בתוצאה של 1:06.16 שעות, תוך קרב צמוד במאית השנייה מול חברו-יריבו יימר גטהון, לאחר שבשנתיים הקודמות לכך זכה בשתי מדליות ארד באליפות זו. לאחר שהקריטריון האולימפי לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הוקל בשתי דקות, ניסה טפרי שנית להשיגו במרתון רוטרדם שנערך בחודש אפריל 2016, קבע שיא חדש וקריטריון אולימפי כשגמע את המרחק ב-2:18.19 שעות, סיים במקום ה-23 הכללי, והצטרף בכך למרתוניסטים טסמה מוגס ולונה צ'מטאי למשלחת הישראלית למשחקים. באותו המירוץ קבע גם דניאל גואדי את הקריטריון לאולימפיאדה, לאחר שרץ יחד עם טפרי לאורך רוב הריצה.

2018

באליפות ישראל בריצת 15 ק"מ (כביש) שנערכה בראשון לציון בפברואר ניצח טפרי וקבע שיא ישראלי חדש של 44:50.78.
באליפות העולם בחצי מרתון שנערכה בוולנסיה במרץ סיים במקום השלישי בזמן של 1:02:24, ובכך שבר את שיאו הישראלי של היילה סטאין. באותה ריצה קבע גם שיא ישראלי חדש בריצת 20 ק"מ (59:14 שעות), ובריצת 15 ק"מ (44:36 שעות). ביולי אותה שנה הגיע למקום הרביעי בחצי מרתון המבורג ושיפר את שיאו בחצי המרתון לתוצאה 1:02:22.
באליפות אירופה שנערכה בברלין באוגוסט אותה שנה סיים טפרי במרתון במקום השביעי עם שיא ישראלי חדש, 2:13:00 שעות, שיפור של דקה ו12 שניות לשיאו הקודם של היילה סטאין מ-2003.

2019

במרתון סביליה שנערך ב-17 בפברואר סיים טפרי במקום שמיני בשיא ישראלי חדש של 2:10:10 שעות, שיפור של 2 דקות ו-27 שניות לשיאו הקודם של גירמה אמרה
בחצי המרתון של ברלין שנערך בחודש אפריל, סיים במקום השישי בשיא ישראלי חדש של 1:02:05 שעות.
בחודש מאי, טפרי סיים במקום הראשון בריצת 10 ק"מ (כביש) במסגרת מרוץ הרצליה בשיא ישראל חדש של 28:33 דקות, שיפור של 22 שניות לשיאו הוותיק של דב קרמר, שנקבע לפני 28 שנים. הוא סיים שלוש שניות לפני איימרו עלמיה.
מספר שבועות לפני אליפות העולם בדוחה נאלץ לפרוש בעקבות פציעה.

חיים אישיים

טפרי נשוי לרצה סלאמוויט באיולי, שקיבלה אזרחות ישראלית באפריל 2019.
סינאל מלל פייוויי

היסטוריה

סינאל החלה את דרכה בשנת 1991, כאשר נשיא החברה, גבי בוגנים, הוביל מהלך של מיזוג בין חברות תוכנה ליצירת החברה הנוכחית. תחת הנהגתו של בוגנים החברה צמחה מחברה קטנה לקבוצת חברות טכנולוגיה גדולה. מערכותיה מותקנות בעשרות אלפי ארגונים ברחבי העולם, ביניהן ישראל. 
בשנת 2000 הונפקה החברה בבורסה של ת"א, ובראשית שנת 2012, הצטרף לסגל ההנהלה עו"ד ארז בוגנים, משנה למנכ"ל וסגן נשיא לפיתוח עסקי ושיווק ואחראי שוקי חו"ל.  
דורסל - חברת בת של סינאל הנסחרת בבורסה לניירות ערך בת"א, משמשת כזרוע הנדל"ן של החברה, ומתמקדת בנדל"ן מסחרי מניב. החברה נהנית משיעורי תפוסה גבוהים. חברת הדירוג S&P מעלות דירגה את האג"ח של החברה ברמת "A-" עם תחזית דירוג יציבה. לחברה 11 נכסים מניבים בפריסה ארצית, בשטח כולל של כ–105,000 מ"ר.