google/wiki40b huggingface dataset:
לוסיל קליפטון

חייה

לוסיל קליפטון, בשם נעוריה סיילס, נולדה בפרבר של שחורים שליד העיר באפלו, בצפון מדינת ניו יורק. הוריה היו עניים מאד, והיא נאלצה לצאת לעבודה מגיל צעיר. היא הייתה חופפת שיער במספרה, ובמקביל נאבקה על השלמת לימודיה. כבר מילדותה התבלטה בכישרונותיה, גם בתחום המתמטיקה וגם בתחום הכתיבה היוצרת.
היא החלה את לימודיה באוניברסיטת הווארד ולמדה שם בין השנים 1953 ל-1955. אחר כך השלימה את לימודיה באוניברסיטה של מדינת ניו יורק, שליד עיר הולדתה באפלו. בשנת 1958 נישאה לפסל ופילוסוף פְרֶד קליפטון, שמת במיטב שנותיו. נולדו לשניים ארבע בנות ושני בנים. 
בשנת 1969 פרסמה לוסיל קלפטון את ספר שיריה הראשון, שזכה להיכלל בין עשרת ספרי השירה האמריקאיים הטובים ביותר, שערך "ניו יורק טיימס". מאז היא פירסמה קובצי שירה רבים שהקנו לה פרסי-ספרות חשובים, הייתה "שרת השירה" של מדינת מרילנד, נבחרה לנגידה של האקדמיה של המשוררים האמריקנים. בשנים 1985 עד 1989 כיהנה כפרופסור לספרות באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז ולאחר מכן במכללת סנט. מרי שבדרום מרילנד.
שירתה עזת-הביטוי חושפת ללא רתיעה את עולם האישה בכלל ואת זה של האישה השחורה בפרט. לוסיל קליפטון קיבלה את פרס ספר השירה האמריקאי הטוב ביותר לשנת 2006. שם הספר "Blessing The Boats: New And Selected Poems 1988-2000", אסופה של 19 שירים העוסקים במיתוסים, משפחה, דרום ארצות הברית ואלוהים.
לוסיל קליפטון זכתה לפרסום רב הן בשל ספרי הילדים הרבים שלה והן בשל הופעותיה בתוכניות טלוויזיה שונות. היא זכתה לפרסים ספרותיים על שירתה (בהם פרס אניספילד-וולף למפעל חיים בשנת 2001), לעיטורי כבוד וציונים על כתיבתה לילדים, ולשבחים על עבודתה כמורה ומנחה בחוגי יצירה. לעברית תורגמו רק שירים מועטים משלה, בעיקר על ידי חובבים.
בית הכנסת אגודת צעירי פרס

הקמת המבנה

בית הכנסת הוקם על ידי יוצאי בושהר באיראן שעלו לירושלים החל משנת 1899 ואף הביאו עמם את ספרי התורה העתיקים בני מאות השנים. במהלך הבניה התגלה גוש סלע ענק שלא ניתן היה לפוצצו. הסתת, בן העדה, מאיר בן שמעון כהן, התנדב וסיתת את האבן בעבודה מפרכת וארוכה בעוד רעייתו מסייעת בידו, נושאת סלים מלאי עפר ומעמיסה אותם על חמורים. מממן הבניה היה יצחק בן יצחק בושהרי ששילם הכל מכיסו הפרטי ואף הקים את בית הכנסת "דגל ראובן" שמצפון לשוק מחנה יהודה. בתחילה התפללו יהודי בושהיר בנוסח של מנהג עירם וכעבור זמן שינו את הנוסח למנהג הספרדים בירושלים. לאחר שנתגלע סכסוך בין קהילת יוצאי בושהיר מבנה בית הכנסת ננטש.

תולדות בית הכנסת

בשנת 1920 הוקמה אגודה של צעירי פרס בירושלים, שיזמה פעילויות חברתיות ותרבותיות שונות בקהילה כגון: הרצאות, שיעורי ערב בעברית, הקמת ספרייה והעלאת מחזות. בשנת 1922 החליטו חברי האגודה להקים מרכז שישמש את הקהילה כמרכז תרבותי רוחני ובו יהיה גם בית כנסת. חברי האגודה רכשו מיצחק בן יצחק בושהרי את המבנה הנטוש שברחוב אגריפס והמגרש שלידו עבור 250 לירות. בכניסה לבית הכנסת קיים לוח שיש משנת 1922 ובו מקדיש יצחק בן יצחק את המקום לעילוי נשמת אשתו, לבית הכנסת, להכנסת אורחים ולאגודת צעירי פרס. הקניה והשיפוץ הצריכו כסף רב והאגודה נקלעה לא אחת לקשיים.
המקום שימש במשך שנים רבות כמרכז קהילתי רוחני לעדה ובו ייסדו את תנועת "בני עמי" שפעלה שנים רבות בירושלים מתוך כותלי בית הכנסת, ועסקה בין השאר, בלימוד תהילים בניגון ירושלמי לילדים ובני נוער. מקדם תנועת "בני עמי" היה משה כהן שאולי שלימים הפך לרבה הראשי של יהדות איראן בארץ ובתפוצות. חברי האגודה אף הציגו בשנת 1923 את המחזה "אחשוראש" בקולנוע ציון. רבים נרתמו למשחק אך אף נערה מבנות העדה לא הסכימה לגלם את דמותה של אסתר המלכה והישועה נמצאה בזכות פנינה ריבלין "האשכנזית" שעלתה לבמה וזכתה לתשואות רמות. המוניטין שיצא לבית הכנסת היה בשירת הבקשות והפיוטים הנאמרים בו באשמורת הבוקר.
בימי המנדט אסר השלטון הבריטי על יהודים לתקוע בשופר בכותל המערבי. תנועת בית"ר וארגון האצ"ל החליטו למרות הסיכון להפר את הגזרה, ושלחו את אפרים שטיינברג, שמואל בג'איו ומוישלה קרוואני, אל "בעל התקיעה" בבית הכנסת ללימוד מלאכת התקיעה. על אף הסיכון יצאו השלושה למשימה במוצאי יום הכיפורים של שנת 1945 ועמדו בה בהצלחה.

לאחר קום המדינה

לאחר קום המדינה היה בית הכנסת עמוס מתפללים שמחוסר מקום התקבצו במדרגות הכניסה למבנה. נשיאה השני של מדינת ישראל, יצחק בן צבי, הוזמן והשתתף באחת התפילות. בשנת 1958 עבר בית הכנסת הרחבה. נוסח התפילה בבית הכנסת כיום הוא ספרדי ירושלמי. בית הכנסת ממשיך גם היום לקיים אירועים לחסרי אמצעים וזאת כחלק מגמילות חסדים ומסוגל להכיל בחצרו כ-150 איש.

מבנה בית הכנסת

בית הכנסת וחצרו הרחבה מוקפים חומה ובה שער בולט ומרשים משנת 1922 הפונה לרחוב אגריפס. מבנה האבן הוא בין שלוש קומות, בחלונותיו סורגים בצורת המנורה ובחצר קיימת סככת עץ בצורת מגן דוד. בבית הכנסת קיימות שש פרוכות שאחת מהן עבור חתן וכלה. עזרת הנשים היא בקומה העליונה.
נכון ל-2015 המבנה לא נמצא ברשימת השימור של המועצה לשימור אתרים מכיוון שעד כה לא בוצע סקר במקום. עם זאת המועצה רואה חשיבות בשימורו כמבנה הממוקם בתחומי העיר ההיסטורית וכבית כנסת ייחודי שנבנה בשנת 1922.
צנהג'ה

צנהג'ה (בערבית:صنهاجة) הם קונפדרציית שבטים ברבריים במגרב, בדומה לזנאטה והמסמודה.
עד המאה ה-9 חיו הצנהג'ה בצפון הסהרה והיו פגנים, נוצרים, פוליתאיסטים או אנימיסטים. עם בואם של הערבים למגרב נדחקו בני הצנהג'ה דרומה להרי האטלס, דרום מרוקו ומאוריטניה. חלקם הגיעו לסודאן, לאזור נהר סנגל ולניז'ר. שבט קוטאמה נדד לאזור ג'יג'ל (جيجل), כיום באלג'יריה. 
כחלק מגל ההתאסלמות, הפכו בני הצנהג'ה למוסלמים סוניים אולם לא היו אדוקים בדתם ושימרו על חלק מהמנהגים הישנים. בתחילת המאה ה-11 השתלטה קבוצה מתוך הצנהג'ה, אנשי המורביטון האדוקים יותר בדתם על הנהגת קונפדרציית השבטים הצנהג'יים.
בהנהגת המורביטון השתלטו שבטי הצנהג'ה על רוב שטחה של מרוקו בגבולתיה היום וחלקים ממדינות נוספות.
במחצית המאה ה-11 יצאו אנשי הצנהג'ה לעזרת השושלת העבדית בספרד, סייעו בניצחונות על הכוחות הנוצריים והשתלטו על מחוז סביליה.
מלחמות המהפכה הצרפתית

מלחמות המהפכה הצרפתית (צרפתית: guerres de la Révolution française) הוא השם שניתן לסדרת עימותים צבאיים גדולים שניטשו מ-1792 עד 1802 בין ממשלת צרפת המהפכנית לבין אחדות ממדינות אירופה האחרות. במהלך מלחמות אלו, שהצטיינו בלהט מהפכני צרפתי ובחידושים צבאיים, הנחילו צבאות צרפת המהפכנית תבוסה לשתי קואליציות שנתאגדו מולם, והרחיבו את שליטת צרפת אל ארצות השפלה, איטליה וחבל הריין. הצבאות שנטלו חלק באותן מלחמות היו אדירי ממדים, בעיקר בשל הנהגת שיטת הגיוס ההמוני.
מלחמות המהפכה הצרפתית נחלקות בדרך כלל לשתיים: מלחמת הקואליציה הראשונה (1792-1797) ומלחמת הקואליציה השנייה (1798-1801), אף שצרפת הייתה במלחמה עם בריטניה הגדולה ברציפות מ-1793 עד 1802. פעולות האיבה נפסקו עם חתימת הסכם אמיין ב-1802, אולם העימות נתחדש שוב עם פרוץ המלחמות הנפוליאוניות. הסכם אמיין מציין בדרך כלל את סוף מלחמות צרפת המהפכנית; ברם, ישנם חוקרים המצביעים על מאורעות אחרים לפני 1802 ולאחריה כנקודת ההתחלה של המלחמות הנפוליאוניות.
פלופיה

פלופיה (יוונית עתיקה: Πελόπεια) היא דמות במיתולוגיה היוונית, בתו של תיאסטס ואם אייגיסתוס.
תיאסטס, אבי פלופיה, שאף להיות מלך מיקנה. כדי להגשים שאיפה זו, הוא התחרה באחיו התאום, אטראוס. אשת אטראוס, איירופה, התאהבה בתיאסטס ונתנה לו את גיזת הזהב אשר הופקדה בידיה על ידי בעלה. תיאסטס ניצל זאת כדי להשיג את המלוכה, אך אטראוס הצליח בעזרת הרמס וזאוס להשיב את המלוכה לידיו. כדי לנקום באחיו, הזמין אטראוס את תיאסטס לסעודה והגיש לו את בשר בניו של תיאסטס, שהומתו ובושלו.
תיאסטס הנזעם חיפש דרך לנקום באחיו ואורקל אמר לו שאם יוולד לו בן מבתו, פלופיה, הבן הזה יהרוג את אטראוס. תיאסטס עיבר את בתו ומזיווג זה נולד אייגיסתוס. פלופיה, הנכלמת מכך שהרתה לאביה, זנחה את התינוק, אך רועה צאן שמצא אותו מסר אותו לאטראוס מבלי שהם ידעו את זהות התינוק. אטראוס גידל את התינוק כאילו היה בנו, אך לאחר התבגרותו של אייגיסתוס, הגיע תיאסטס שגילה לו את מוצאו והסית אותו להרוג את אטראוס. אייגיסתוס רצח את אטראוס ויחד עם אביו תפס את המלכות.
אתר הגלעד

רקע

עם פרוץ מלחמת העצמאות בשלהי שנת 1947 הותקף היישוב היהודי בכל הארץ, ועמו גם הרובע היהודי. ההתקפות הקשות מצד המוסלמים יושבי העיר העתיקה הביאו לנטישה המונית של יושבי הרובע היהודי אל מחוץ לחומות. הנטישה נבלמה כאשר מפקדת ההגנה החליטה לאסור על תושבי הרובע לעזוב, בנימוק שלערבים יהיה קשה יותר לכבוש שטח מאוכלס. כאשר עזבו הבריטים את הארץ ב-15 במאי 1948, נותר הרובע היהודי מכותר, ובמשך כמה ימים נמשכו הקרבות בין מגיני הרובע (רובם ילדים ונערים) ובין כנופיות מקומיות.
בימים שחלפו מעזיבת הבריטים ועד נפילת הרובע נהרגו בו עשרות יהודים. למרות שהמנהג בירושלים הוא לקבור את המת בו ביום, לא ניתן היה לערוך הלוויות ולנהל טקסי קבורה בבית הקברות בהר הזיתים הסמוך, עקב הקרבות וההפגזות. במקביל, לא ניתן היה גם לקבור את המתים בתחומי העיר העתיקה, עקב האיסור ההלכתי לקבור את המת במרחק של פחות מ-25 מטרים ממקום יישוב. בשל כך החליטו רבני הרובע להמתין עד שתתאפשר הקבורה מחוץ לעיר, ובינתיים נשמרו גופות המתים בבית החולים משגב לדך.

הקמת אתר הקבורה הזמני

ארבעה ימים לאחר עזיבת הבריטים, ב-19 במאי, פרצו כוחות סדירים של הלגיון הירדני לעיר העתיקה, וניהלו מלחמה קשה מול התגבורת שנשלחה להגן על הרובע. בימי קרבות אלה הלך המצב והחמיר, ומספר החללים הלך וגדל. בעקבות כך החליטו הרבנים לקבור בכל זאת את המתים באופן ארעי בין החומות. הלוויה קצרה ומהירה יצאה תחת הפגזה כבדה ממשגב לדך לכיוון חצר קטנה ליד כיכר בתי מחסה בלב הרובע היהודי. ארונות הקבורה נעשו מדפנות של סוכה מאולתרים, והרב יצחק אביגדור אורנשטיין, שניהל את טקס הקבורה, ביקש את סליחת המתים על שלא נקברו כראוי. כמה טקסי קבורה מהירים כאלה נערכו במשך הימים הבאים, ובהם נקברו בסך הכל 34 חללים. המתים נקברו זה בצד זה, ללא סימון מדויק מיהו מי. הנקבר הצעיר ביותר היה נסים גיני, ילד בן תשע וחצי, ששימש כקָשָר בין עמדות המגינים, ונורה בידי צלף ירדני.
בתום תשעה ימי קרבות, בבוקר ה-28 במאי, נאלצו מגיני הרובע להיכנע בפני הלגיון הירדני, ונלקחו בשבי לירדן למשך כתשעה חודשים. במסגרת תנאי הכניעה אולצו היהודים לפנות את העיר העתיקה עד השעה חמש אחר הצהריים, ולא הותר להם ליטול עמם את המתים מחצר הקבורה הזמנית. לאחר שהרובע ננטש, אספו הירדנים את גופותיהם של 14 חללים יהודים נוספים מרחבי הרובע שטרם הובאו לקבורה, וקברו אותם בקבר המשותף, כך שהמקום הכיל בסך הכל 48 מתים.

אחרי מלחמת ששת הימים

במשך 19 שנים לא יכלו מגורשי הרובע היהודי להתייחד עם זכר יקיריהם שנפלו במהלך הקרבות, בשל סירוב שלטונות ירדן לאפשר כניסת אזרחי ישראל לעיר העתיקה. לכן הוקמה לזכר החללים אנדרטה בבית העלמין הצבאי בהר הרצל, שעוצבה כסמטה ירושלמית. על קירות הסמטה נרשמו שמותיהם של המתים, גילם ומעט מידע אודותיהם. באנדרטה זו נערכו טקסי אזכרה, וכן על גג קבר דוד המלך, שהיה במשך 19 שנים המקום הקרוב ביותר לעיר העתיקה, אליו יכלו יהודים להגיע. על גג זה מופיעה עד היום כתובת ממלכתית, ובה שמות המתים.
רק אחרי איחוד ירושלים ב-1967 הועברו המתים ממקום קבורתם הזמני לקבר אחים בהר הזיתים. לאחר העברת גופות החללים להר הזיתים תוכנן האתר כאתר הנצחה על ידי האדריכל תושב הרובע יואל בר־דור ונחנך ב-1970. אתר ההנצחה מכונה אתר 'הגַלְעֵד', והוא סומן במשך שנים בקוביית אבן קטנה עשויה אבן גיר, ובכתובת המספרת על המקום. באפריל 2019 הוסיפה החברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי אלמנטים נוספים סביב ומעל האנדרטה המקורית.
יותם (מיצב)

"יותם" הוא מיצב מעשה ידי האמן גדעון גכטמן לזכרו של יותם בנו.
ב-7 בפברואר 1998 נפטר בנו של גכטמן, יותם, ממחלה אוטואימונית מסוג טקיאסו. מחלה זו התגלתה עת יותם היה בן שש, והוא נפטר בגיל 26. המיצב הוצג לראשונה בשנת 1999 במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית. בשנת 2000 הוצג המיצב בגלריה העירונית לאמנות של רחובות ובמשכן לאמנות עין חרוד.
יצירה זו מהווה המשך ופיתוח של היצירה "מאוזוליאום" אותה מציג גכטמן החל משנות ה-80 של המאה ה-20. את היצירה אצר האמן משה ניניו, חבר קרוב של גכטמן.

תיאור המיצב

את פני הנכנסים לחלל התערוכה קיבל פוחלץ של טווס, המסמל באיקונוגרפיה נוצרית את הנצח שלאחר המוות, הטווס הועמד על כן שיש. בהמשך המציב ראה הצופה ריהוט הלקוח מתחום הרפואה והקוסמטיקה. בחדר מוצבים שולחנות טיפול לבן וארונות מגירות לבנים, כדוגמת אלא המצויים בחדרי חולים בבית חולים; כל רהיטים אלה ניצבים על גלגלים. על עמודי נירוסטה תלויים תצלומים של חלקי גוף. כמו כן מוצבים ביצירה פרגוד בית חולים, אקווריום ועגלת משחק העשוייה שיש בצבע אדום, וכן מגבות ועליהן שם הבן. המיצג כוללת תצלומים מחדר האשפוז של יותם, ויציקות רגליים שלו בגבס.
המראה הלבן של היצירה נועד לעורר הרגשה "סטרילית" של הצופה, בדומה להרגשה המתקבלת בבית חולים.
בתוך ארון המגירות מוצגים תצלומים של קברו של הבן יותם וארבעה תצלומי שיש שונים (תצלום היצירה "כד", תצלום של שיש אמיתי בקניון מראשון לציון ותצלום פורמייקה דמוית שיש). הארון מיועד להיות ארכיב המציג את זכרונות העבר של האמן ושל הבן. השימוש בשיש כמשטח לתצלומים מיועד להזכיר מצבות בבית קברות, וכן השיש משמש לרוב לפיסול מונומנטלי והנצחה מיועד לעורר אסוציאציה זו אצל הצופה. תצלום הבן מופיע כשהוא חקוק על אבן בזלת שחורה. 
בארונית אחרת שלוש מגירות המציגות עבודות קודמות של האמן: בעליונה שבהן חצץ של אבן בזלת בדרגות שונות של ריסוק (מאבק ועד אבני חצץ גדולות); באמצעית כפיסי עץ בדרגות שונות של ריסוק (נסורת וכפיסים גדולים יותר); ובתחתונה חבל שלם, וכן חבלים המופרדים לסיבים הולכים וקטנים. ארון מגירות זה מציג פירוק ודיקומופזיציה של חומר למרכיביו, ומסמל כיליון ומוות.
הגוף המרכזי של היצירה, שניצב במרכזה, הוא האקווריום. באקווריום יש מספר חפצים ובהם אבנים וקונכיות על קרקע של חצץ, פירות, צמחים מפלסטיק ואבנים מפלסטיק. חלק מהחפצים מונחים על קרקעים האקווריום וחלקם צפים במים. העדרם של דגים באקווריום והחפצים הדוממים השקועים או צפים בו נועדו לעורר בצופה הרגשה של כיליון - מצב הופכי לאקווריום בו הדגים והצמחים החיים. בועות המוזרמות לאקווריום יוצרות בו תנועה, אשר נועדה להזכיר לצופה את מחזור הדם.
בסרטון וידאו המוצג במסגרת היצירה נראה גכטמן כמעין איש מעבדה כשהוא שוקל אותיות עשויות שיש - המרכיבות את שמו של בנו, ואשר לכאורה נוסרו מלוח השיש של המצבה של הבן. גכטמן מפורר אותן ומאכסן את המרכיבים במבחנות זכוכית. 
עגלת הצעצוע מסמלת את משחקי הילדים של הבן מחד, ומאידך, עצם היותה עשויה שיש נועד להזכיר כירכרת קבורה.
שבעים שמונים

הפקה

במהלך שנות השבעים השתתף קראוס במספר הרכבים והקליט שירים שביצע בעצמו או אחרים ולא יצאו על גבי תקליט. ב-1981 נאספו השירים שהוקלטו החל משנת 1964 ועד 1978.
ב-11 השירים המרכיבים את האלבום כלולים כמה מאלה שהפכו לנכסי צאן הברזל של המוזיקה הישראלית ובהם: "בלדה לעוזב קיבוץ", "לוח וגיר", "אצלי הכל בסדר", "ימי ראשית הקיץ" ו"שוב". במרבית השירים משתתפים זמרים אחרים כמו אריק איינשטיין המבצע את שיר הנושא בסרטו של יקי יושע "סוס עץ", בו כיכב קראוס בתפקיד הראשי. כמו כן בין המבצעים: ג'וזי כץ, חנן יובל, זהר לוי ואלי מגן. באלבום כלולות הקלטות הלהקה כיף התקווה הטובה, שלא התגבשו לכדי אלבום ומופיעים כאן. רבים משירי האלבום זכו לגרסאות כיסוי כשהבולט שבהם הוא "שוב" שהוקלט על ידי אריק סיני וחוה אלברשטיין.
האלבום כולל ששה שירים שכתב הפזמונאי יעקב רוטבליט, שיר אחד של חנוך לוין, שאול טשרניחובסקי, אהרון צייטלין וכן שמוליק קראוס. בין מלחיני השירים, לבד מלחנים של קראוס, לחנים מאת שלום חנוך, אריק איינשטיין, זהר לוי ושלום סקונדה.
עטיפת האלבום שעוצבה על ידי דוד טרטקובר מורכבת ממגזרות נייר ותצלומי המוזיקאים המשתתפים באלבום.
פזעה

פַזְעָה ("אזעקה") הוא מושג בערבית שמשמעו אזעקת לוחמים בלתי סדירים מכפרי הסביבה לצורך פעולה צבאית. הלוחמים היו מביאים איתם את נשקם האישי מביתם ולאחר סיום הקרב היו חוזרים לביתם.
פעולה זו אפשרה גיוס מהיר וקל של אנשים ונשק, במגבלה של צמידות מקום הקרב לריכוז אוכלוסייה ואי־יכולת לניהול קרב ממושך מאוד או קרב במקום מרוחק.
הפזעה היא תופעה מסורתית עתיקת יומין, המונעת מכוח נאמנות למשפחה, לחמולה ולשבט, ממניעים דתיים, לאומיים, ומתאוות שלל.
במלחמת העצמאות היו מספר אירועי פזעה של ערביי ארץ ישראל בפיקודם של מפקדים מקומיים, כמו קרב ג' בשבט, ההתקפה על מחלקת הל"ה וההתקפה על הקסטל (במסגרת קרב הקסטל) במטרה לחלץ את גופתו של עבד אל-קאדר אל-חוסייני.
נטורליזם (אמנות)

נטורליזם הוא זרם באמנות המאה ה-19. תחילתו בתקופת הרנסאנס המוקדמת, והוא הלך והתפתח לאורך התקופה יחד עם אסכולת פירנצה.
הזרם הנטורליסטי באומנות שאף לתיאור הטבע בצורה המציאותית ביותר, תוך הקפדה על פרטים. בתחום אמנות התיאטרון, מדובר בפירוט מדויק של כל פרטי התפאורה. הבמה הנטורליסטית כוללת בתוכה את כל מרכיבי הבית (לדוגמה), בלי להחסיר אף לא פרט אחד. לפעמים עד כדי שימוש במרכיבים טבעיים כמו חול, מים ואש. וכך גם בספרות המתארת הכל בפרטי פרטים.
דוגמה לציור בסגנון הנטורליסטי ניתן למצוא בעבודותיו של הצייר האמריקני וויליאם בליס בייקר (William Bliss Baker) אשר ציורי הנוף שלו ממחישים היטב את מאפייני הסגנון.
גם עבודותיו של הצייר הצרפתי בן אסכולת ברביזון, אלבר שרפן (Albert Charpin) וציורי עדרי הכבשים שלו מהוות דוגמה לסגנון הנטורליסטי.
הגישה הנטורליסטית היא חיובית באופיה, שלא כתפיסה הרומנטית שהתייחסה לטבע כדרמטי ומסתורי והציגה את הכוחות ההרסניים של הטבע, שאין לאדם שליטה עליהם. הנטורליסטים עוסקים בתאורי טבע לשמו ובאנשים בטבע שמשתלבים עם הנוף, כאשר ההצגה היא אובייקטיבית, נטולת רגשות.
אופן העבודה של הנטורליסטים התמקד ברישום סקיצות רבות בנוף ויצירת קומפוזיציה סופית בסטודיו על בסיס אותן סקיצות.
בפילוסופיה מתבטא הנטורליזם בגישה שלפיה הטבע והמציאות הם רק מה שניתן להסבר מדעי.
הפרעות רקע (מכ"ם)

הפרעות רקע (באנגלית: clutter) הן מונח לתיאור הדים לא רצויים במערכות אלקטרוניות, במיוחד בהתייחס למערכות מכ"ם. הדים לא רצויים כאלו יכולים להיות החזרים מהקרקע, פני הים, גשם, בעלי חיים/חרקים, מוץ מתכתי וטורבולנציות אטמוספיריות, ועשויים לגרום לבעיות ביצועיות רציניות במערכות מכ"ם.

מקדם הפיזור

מה שנחשב למכשול בעיני משתמש אחד עשוי להיות מטרה בעיני משתמש אחר. בדרך כלל מטרות נחשבות למפזרים נקודתיים ומכשול כמורחב, המכסה תאי טווח, זווית, ותאי דופלר רבים. המכשול עשוי למלא נפח (גשם) או להיות תחום במשטח (אדמה). בעקרון כל מה שדרוש כדי להעריך את החזרה (פיזור לאחור) הוא ידע של הנפח או השטח שמואר וההד ליחידת נפח η, או ליחידת שטח, σ°, (מקדם הפיזור).

הפרעות רקע עקב מכשול משטחי

ההחזר ממכשול משטחי תלוי באופי המשטח, מידת חספוסו, זווית הפגיעה, התדירות והקיטוב. האות המוחזר הוא הסכום הפאזי של חזרות אינדיודואליות ממגוון של מקורות, כמה מהם מסוגלים לנוע (עלים, טיפות גשם, אדוות), וכמה מהם נייחים (עמודי חשמל, מבנים, שדרות עצים). דגימות אינדיווידואליות נבדלות זו מזו מתא רזולוציה אחד לאחר (שינוי מרחבי), ומשתנות בזמן בתוך תא רזולוציה נתון (שינוי זמני).

זווית פגיעת האלומה

עבור מטרה קרובה מספיק לפני כדור הארץ כך שפני הארץ והמטרה הם באותו תא רזולוציה שני מקרים אפשריים. המקרה השכיח יותר הוא זה שבו השטח המואר בכל רגע נתון הוא רק חלק מסך השטח שמואר על ידי האלומה (סך השטח = חלק המשטח שהאלומה חותכת), כפי שמוראה באיור 2.

Anti-Cluttering

דרך אחת להימנע מהמגבלות שה־clutter יוצר על זיהוי מטרות היא זכירת המפה האחרונה שנוצרה בסריקה והשוואה עם המפה החדשה. רק מטרות שהוזזו משמעותית מוצגות כעת על תצוגת המכ"ם. שיטה זו מסננת משמעותית את כמות ה־clutter המופיע על התצוגה. דרך נוספת היא סינון מטרות באמצעות אפקט דופלר; ההסחה בתדר מאפשרת לקבוע את מהירות המטרות ולהשוות למהירויות אופיינית של clutter (כמו למשל עננים על גבי רוחות גבוהות, להקות ציפורים, לרוב אלו מטרות נייחות) ובכך להוסיף פונקציית סינון של clutter למכ"ם.
Grum botnet

גרם בוטנט (אנגלית: Grum botnet, ידוע גם בכינויו: Tedroo, Reddyb) היה בוטנט זדוני שהפיץ דואר זבל אלקטרוני והופעל ידי פאנל ניהול שנכתב בשפת PHP. 
שיא פעילותו היה בחודש מרץ 2010 בעת ששלח כ-39.9 מיליארד הודעות ספאם והיה מורכב מיותר מחצי מיליון מחשבים נגועים.  
מערך השליטה של הבוטנט כלל שני שרתים, הראשון העביר עדכונים אל המחשבים הנגועים והשני שלח את הודעות הדואר האלקטרוני. 
בחודש יולי 2012 פרסמה חברת המודיעין FireEye דו"ח אודות פעילותו הזדונית של הבוטנט ומצאה ששרתי השליטה והבקרה שלו נמצאים בהולנד, פנמה, רוסיה ואוקראינה. 
בעקבות אותו פרסום, ספקית האינטרנט ההולנדית קולו (Colo) ושותפתה הפנמית איתרו את שרתי הבוטנט והשביתו אותם.
שיתוף פעולה בין חברת FireEye ופרויקט ספאם האוס (Spamhaus) גרמו לסגירתם של ששת השרתים האחרונים באוקראינה ומיד לאחר מכן הבוטנט הפסיק את פעילותו.   
בעת סגירתו הוא היה מפיץ הספאם השלישי בגודלו בעולם והיה אחראי ל-18 אחוזים מתנועת הספאם העולמית.
עירית נתן בנדק

ביוגרפיה

עירית נתן-בנדק נולדה בלוד והיא בוגרת החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב (1997).
הצגות שבהן הופיעה: "גבר אשה מילים" (עליה זכתה בפרס המשחק בפסטיבל עכו 99), "האשה שרצתה", "לילה בתל אביב", "השליח" (תיאטרון צוותא), "ילדים רעים", "ינטל" (התיאטרון הקאמרי), "האוהל האדום", "התבוננות", "מעשה מופלא" (התיאטרון הערבי-עברי ביפו), "סיפור פשוט" ע"פ עגנון בתיאטרון חיפה. "משחקי חברה", "שיחות לילה", "איכה?", "האישה מן הים" מאת הנריק איבסן (בתיאטרון תמונע) בבימויו של שלומי ליברמן, "פצפונת ואנטון" (תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער), "מחכות לכבודו" (פרס השחקנית, פסטיבל Smallבמה 2005), "המלך ליר" בבימויו של יוסי יזרעאלי באוניברסיטת ת"א. ב-2012 מופיעה בהצגת היחיד "בומפס והופ" בתיאטרון צוותא. ב-2013 שיחקה בהצגה המלט בתיאטרון תמונע.
סרטי קולנוע שבהם הופיעה: "צדק מוחלט", "מתנה משמיים", "סימה וקנין - מכשפה", "וסרמיל", "רעבות בערבות", ובטלוויזיה: "וסרמן איש הגשם". 
תוכניות טלוויזיה שבהן הופיעה: "לגעת באושר", "החיים זה לא הכל", "שאול", "פרשת השבוע", "מי פירסט סוני", "עבודה ערבית" ועוד. 
בשנת 2011 שיחקה בסדרה האינטרנטית של ynet "במעגל סגור" בתפקיד אלנה, לצד הנרי דוד וליאל דניר, ושיחקה בתפקיד אורח בסדרה "סברי מרנן" את אשתו של צבי, יעל. 
בשנת 2014 השתתפה בסדרת הדוקו "6 אימהות".
מתגוררת בגבעתיים, נשואה לשחקן דביר בנדק ולשניים שתי בנות.
טראון (עיר)

גאוגרפיה

העיר שוכנת בגובה של 273 מטר, במחוז לינץ ומעט ממערב לעיר לינץ. אורך העיר מצפון לדרום הוא 6.5 ק"מ, וממערב למזרח 5.1 ק"מ. שטחה של העיר משתרע על 15.49 קמ"ר, כש 11.7% ממנו מיוער.

היסטוריה

קברים שנחשפו באזור העיר ומתוארכים לתקופת האבן החדשה, מעידים על יישוב שהיה באזור העיר כבר בתקופה זו. במאה ה-6 לפנה"ס הגיעו הבווארים לאזור העיר. ב 21 במאי 1973 קיבלה טראון זכויות של עיר.

כלכלה

במשך שנים רבות במהלך ההיסטוריה התבססה כלכלת העיר בעיקר על דייג וטחינת קמח. מתחילת המאה העשרים התפתחה בעיר תעשיית הנייר והביגוד.

פוליטיקה

ראש העיר הנוכחי הוא האראלד זיידל מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית, המכהן בתפקיד מאז 2003. מאז 1994 העיר נחשבת ל "עיר ידידותית לאופניים", ואף חברה באגוד הערים האוסטריות "ידידי האקלים", למען שמירה על האקלים.
EBay

היסטוריה

אתר eBay נוסד ב-3 בספטמבר 1995 בשם AuctionWeb על ידי פייר אומידיאר, מתכנת איראני יליד צרפת, כדי לספק פלטפורמת מסחר עולמית, בה כל אחד יכול לסחור בכל דבר. בספטמבר 1997 שונה שם האתר מ-AuctionWeb ל-eBay. תחילה רצה אומידיאר לשנות את שם האתר ל-Echo Bay, אך מכיוון שהדומיין echobay.com היה תפוס, הוא בחר בשם המקוצר eBay.
בין השנים 1996 - 1998 שימש ג'ף סקול כנשיא החברה עד להגעתה של מג ויטמן אשר
בשנים 1998 - 2008 שימשה כנשיאה ומנכ"לית של eBay. במהלך עשר שנותיה ב-eBay היא הובילה את צמיחתה של החברה מחברה המעסיקה 30 עובדים ונהנית מפדיון שנתי של ארבעה מיליון דולר, לכדי חברת ענק המעסיקה יותר מ-15,000 עובדים ובעלת פדיון שנתי של כשמונה מיליארד דולר.
נכון לדצמבר 2008, רשומים ב-eBay כמאתיים חמישים מיליון משתמשים מכל רחבי העולם. בכל יום מוצעים למכירה ב-eBay עשרות מיליוני פריטים. באתר ניתן למצוא מגוון רחב מאוד של פריטים ושירותים, מפריטי אספנות ועד פריטים לשימוש יומיומי כגון מכוניות, ביגוד, ספרים, תכשיטים, דיסקים ומכשירי חשמל.

הצעות

המוצרים מוצעים למכירה במכירה פומבית או במחיר קבוע מראש הידוע כ-Buy-it-now. האתר מציע מגוון כלים ושירותים המאפשרים למשתמשים רשומים באתר לקנות ולמכור. בין השירותים הללו מוצעים גם שירותי תשלום מקוון דרך אתר חברת PayPal (אשר נרכשה על ידי אי ביי בשנת 2002 ולאחר מכן הפכה לחברה עצמאית) ועצות על סחר בטוח ברשת.

שיטת המשוב ומדיניות

כדי לבנות אמון בזירת הסחר מצד קונים, הנדרשים לשלם מראש עבור סחורה שלא בחנו אותה מקרוב, אי ביי משתמשת במערכת מוניטין. בתום כל עסקה מתבקשים קונים לדרג את המוכרים על ידי הענקת משוב חיובי, נייטרלי או שלילי, וכמו כן להוסיף הערה עד 80 תווים. במקביל, מוכרים יכולים להשאיר משוב לרוכשים. פרופיל המשוב של משתמש, המהווה דירוג לאמינות המוצג לצד שם המשתמש, הוא ההפרש בין מספר המשובים החיוביים למספר המשובים השליליים. היעילות של מערכת זו מתבטאת בהרתעת סוחרים מפוקפקים משימוש באתר, בתגמול עבור התנהגות הוגנת, וביצירת שקיפות בדירוג אמינות המשתמשים. משתמשים שאינם מציעים פריטים למכירה, יכולים לבחור להסתיר את פרופיל המשוב שלהם.

מדיניות ביטחון

איביי נזהרת מאד מאפשרות שנוכלים יעשו שימוש בפלטפורמת המסחר שלה ולכן מפעילה מעקב דקדקני וחסימות כלפי משתמשים (מוכרים) חדשים, אבל גם ותיקים. העילה השכיחה לחסימה היא תלונות מרובות של לקוחות (משתמשים קונים) על מוצרים פגומים או מזויפים, וכן שירות לקוחות גרוע. גם לקוחות עלולים להחסם, אם יתברר שהונו את המוכרים. משתמשים רבים דיווחו שנחסמו כאשר ניסו למכור מוצרים. בדרך כלל, ניתן לבקש עירעור על החסימה במייל או בטלפון.
הערעור מתבצע, בין השאר, על ידי הוכחת זהות המשתמש וכתובתו באמצעות שליחת צילום מסמכים רשמיים (הוכחת זהות: רישיון נהיגה/דרכון/תעודה צבאית/תעודת זהות | הוכחת כתובת: מסמך בנקאי/דו"ח אשראי/חשבונות שירות(חשמל, מים)/מסמכי ביטוח).

תשלום

התשלום לאתר, על פעילות מכירה בו, מתבצע על ידי תשלום עמלת מכירה קבועה (Insertion Fee) לכל פריט העומד למכירה (0.10$-4$), וכן אחוז מסוים (Final Value Fee) מהתשלום הסופי שהתקבל ממכירת הפריט בפועל. אפשר להוסיף תוספות שונות כגון הצגת תמונות משופרת, המטיבה את תהליך המכירה, אך כרוכות בתשלום נוסף (Additional Option Fee).
כמו כן, הקמת חנות באתר כרוכה בתשלום, אך בעלי החנויות משלמים עמלות מופחתות על מוצרים שנמכרו. האתר מציע שלוש דרגות של חנות.