google/wiki40b huggingface dataset:
פודו

מאפיינים

הפודו הוא האייל הקטן ביותר במשפחת האייליים. הוא מתאפיין בגוף חסון ועגלגל המתאים להליכה מהירה בצמחייה סבוכה ובאזור הררי, ברגליים קצרות ודקות, ובפרווה עבה ונוקשה המגנה עליו מפני מזג אוויר קפוא בבית גידולו. העיניים והאף שלו קטנים ושחורים, והאוזניים קצרות ומעוגלות. הפנים קצרות ואלכסוניות יותר מאיילים אחרים. בשונה מיתר האיילים, לפודו יש רק לעיתים רחוקות סיעופים בקרניים ובדרך כלל הן נראות כקרני דוקרן פשוטות. הזכרים והנקבות דומים למדי בחזותם, וניתן להבדיל ביניהם על ידי הקרניים המצויות אצל הזכרים בלבד.

תפוצה ואקולוגיה

תפוצתו של הפודו היא במדינות: אקוודור, קולומביה, ארגנטינה, פרו, וצ'ילה. הפודו חי ביערות גשם בסבך במבוק צפוף המגן עליו מפני טורפים, עם זאת מדי פעם הוא יוצא לשטחים פתוחים כדי לרעות. הפודו מאכלס בעיקר אזורים הרריים גבוהים, אולם יש כאלה הנמצאים גם במקומות נמוכים ליד החוף.
הפודו הוא בעל חיים יחידאי, הפעיל בעיקר בשעות הבוקר המוקדמות, ושעות הצהריים והערב. הפודו מייצר לעצמו בצמחייה הצפופה רשת של שבילים ומנהרות קטנות המובילות לאזורי אכילה נוחים, ואורכם עשוי להשתרע עד ל-40 - 60 דונם. לעיתים קרובות נמצאים בצדדי השבילים ערימות זבל, ככל הנראה באזורים שבהם הוא עוצר לאכול ולנוח.
הפודו הוא יונק חששן וביישן, ומדי פעם הוא עוצר או עומד על רגליו האחוריות ומרחרח את האויר; אף על פי כן, במקומות רבים ניתן להתקרב אליו עד למרחק מטרים בודדים. כאשר הפודו נרדף הוא נמלט בזגזוגים מהירים כדי להקשות על הטורפים לתפסו, והוא עשוי לקפוא על עומדו בצמחייה בתום ריצה קצרה עקב הסיבולת הנמוכה שלו. בשל גודלו הקטן, אויביו של הפודו בטבע הם רבים וביניהם ניתן למנות את שועל קולפאו, נמרון, חתול בר, עופות דורסים גדולים ובמיוחד פומת ההרים. תזונתו של הפודו כוללת עלים ענפים וקליפות של עצים, שיחים, זרעים, ופרות. בשל גודלו הזעיר הוא נאלץ מדי פעם לעמוד על רגליו האחוריות או לקפוץ על גזעי עצים שנפלו, כדי להגיע לצמחייה גבוהה יותר.
משך החיים הארוך ביותר שתועד אצל הפודו הוא 15 שנים ותשעה חודשים, תוחלת חיים היא 8 - 10 שנים.

מצב

מצבם של מיני הפודו נע בין קרוב לסיכון (NT) לפגיע (VU), בעיקר עקב כריתת יערות לצורך שטחי מרעה או למטעי פירות. ציד, תאונות דרכים, תפיסה על ידי תיירים או ציידים למכירה כחיית מחמד, הכנסת מין פולש כמו אייל אדום, תמותה גבוהה בקרב העופרים, ורגישות למחלות וטפילים - גורמים אף הם לצניחה משמעותית במספרי הפודו בטבע. למרות מאמצי השימור כדוגמת אמנת וושינגטון האוסרת סחר בבעלי חיים בסכנת הכחדה, ציד הוא עדיין בעיה רצינית. נכון לשנת 2016, האוכלוסייה בצ'ילה מתייצבת מהירידה שחוותה בעקבות הרס בית גידול, והן בצ'ילה והן בארגנטינה הוקמו פארקים מוגנים כדי לשמר את הפודו, לצד מספר גרעיני רבייה בגני חיות.
הר ואייט ארפ

גילוי ההר

ההר התגלה על ידי לינקולן אלזוורת' במהלך הטיסה חוצת אנטארקטיקה שלו ב-23 בנובמבר 1935.

מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. 
ההר נקרא על שם הספינת הצי המלכותי האוסטרלי אהמ"א ואייט ארפ, אשר שימשה את אלזוורת' בארבעת מסעות החקר שלו לאנטארקטיקה בין השנים 1933–1939.

לקריאה נוספת

•  M.J. Hambrey, P.F. Barker, P.J. Barrett, V. Bowman, B. Davies, J.L. Smellie, M. Tranter, editors, Antarctic Palaeoenvironments and Earth-Surface Processes, PP 89-90
•  David J. Cantrill, Imogen Poole, The Vegetation of Antarctica through Geological Time, PP 38-39
•  Damien Gildea, Mountaineering in Antarctica: complete guide: Travel guide
•  International Symposium on Antarctic Earth Sciences (1987), Geological Evolution of Antarctica, Cambridge, England, PP 195-197
אברהם פרידמן

אברהם פרידמן (1811? - 15 ביולי 1879), היה הרב הראשי האחרון של טרנסילבניה.
אברהם פרידמן היה בתפקיד רב הקהילה היהודית של שימנד תחתית, ליד ארד, בטרנסילבניה, בשנים 1840-1830. לוסיאן זאב הרשקוביץ כתב עליו ש"נראה שהושפע מדרכו של הרב אהרן חורין ונטה להקל באיסורים". ב-1834 השיב החת"ם סופר לשאלתו בנושא יבמה שאחי בעלה המנוח היה בן שש בלבד והיא ביקשה להשתחרר מעגינותה, וכתב שיש להמתין שיגדל ויערוך חליצה. הוא היה בין הרבנים המעטים שידעו הונגרית היטב והיה מטיף בהונגרית.
ב-1845, לאחר מותו של רבי יחזקאל פנט אב"ד קרלסבורג, מונה על ידי השלטונות לתפקיד הרב הראשי של טרנסילבניה ומושבו בעיר. הרשקוביץ כתב: "החוגים הנאולוגים שואפי החדשות הם שתמכו בו, ובהשפעתם דחו השלטונות את ערעורי החרדים. רוב רבני המדינה לא שיתפו עמו פעולה, וגם הוא הצר את צעדיהם ככל שהיה לאל ידו." כשנבחר הרב הלל ליכטנשטיין לרבה של קלוז', לא אישר את המינוי והרב ליכטנשטיין נאלץ לשוב לקהילתו הקודמת במרגיטה. אברהם פרידמן הוציא לאור כתב עת בשפה ההונגרית בשם Az Izraelita (הישראלי). בין יתר פועלו, הוא השתדל אצל השלטונות להביא לביטול הצו מ-1851 לגירוש היהודים מקלוז' ומאיוד.
לאחר הקונגרס הארצי של 1868-1869 פקע תוקף משרתו כרב הראשי; בראשותו נשארה קרלסבורג מחוץ לקרע כקהילת סטטוס קוו.
דריגה נזרבייבה

קריירה

נזרבייבה נולדה בטמירטאו בשנת 1963. בשלב מסוים עבדה כראש סוכנות הידיעות הרשמית הממשלתית, ח'באר. היא הקימה את המפלגה הקזחי "אסר" ותנועת "הכל ביחד". "אסר" התמזגה בהמשך עם מפלגתו של נזרבייב האב, "אוטאן" ביולי 2006.
אנליסטים רבים האמינו שהנשיא נזרבייב הכין את בתו כיורשת, עם פרישתו או מותו. יחסיה עם אביה התדרדרו מאז 2007, בין השאר בשל הביקורת שהיא נטתה להביע כנגד ממשלו.
לנזרבייבה היו נישואים ארוכים לאיש העסקים והפוליטיקאי הקזחי רחאט אלייב עד לגירושין ביוני 2007. אלייב טוען כי הגירושין הוצאו לפועל ללא הסכמתו וכי הוא נכפה לכך על ידי הנשיא נזרבאייב. לנזרבאייבה שני בנים מאלייב, נוראלי ואיסולטן, ובת בשם ונרה. היא גם סבתא לנכדה, אחרי שאשתו של נוראלי ילדה את לורה אלייבה בשנת 2003.
נזארבייבה היא זמרת אופרה חובבת נלהבת. למרות היעדר הכשרה ווקלית רשמית, היא מבצעת לעיתים קרובות אריות אופרה בקונצרטים ובאירועים.
ב-13 במאי 2013, היא ערכה קונצרט, שאורגן על ידי הרוזן פייר שרמטייב, בתיאטרון שאנז אליזה בפריז, עם תזמורת לאמורו בהנחיית דמיטרי יבלונסקי ולהקת סאזגן סאזי בהנהגת בגדט טילגנוב ועם כמה אמנים כמו הפסנתרן טימור אורמנצ'ייב ואחרים. בין הנוכחים היו אלכסנדר אורלוב, שגריר רוסיה בצרפת, שגרירים, דיפלומטים או משקיעים אחרים והסופר הצרפתי ז'אן-פייר טיולה.
ב-3 באפריל 2014 נבחרה לכהן כסגן יו"ר המג'יליס, הפרלמנט הקזחי. ב-11 בספטמבר 2015 מונתה לתפקיד סגנית ראש הממשלה. שנה לאחר מכן, ב-13 בספטמבר 2016, היא מונתה לחברה בסנאט והוסמכה לכהן כראש ועדת החוץ והביטחון של הסנאט ב-16 בספטמבר אותה שנה.
במרץ 2019 מונתה ליושבת ראש הסנאט הקזחי.
צנטוס

צֶנטוֹס (מפולנית: CENTOS, ראשי תיבות: Centrala Towarzystwa Opieki nad Sierotami, "מטה החברה לטיפול ביתומים") היה ארגון גג יהודי שאיגד אגודות לטיפול ביתומים יהודים. הארגון פעל בפולין בין מלחמות העולם וכן במהלך מלחמת העולם השנייה.

הקמה ופעילות

הארגון נוסד ב-1924. בתקופת הכיבוש הנאצי בפולין צורף צנטוס ליס"ס וסייע ליהודים בגטאות ברחבי אזור הממשל האזרחי הגרמני. הארגון קיים קייטנות קיץ למאות ילדים יהודים, בהם יתומים. הארגון פעל גם בתחום ההכשרה המקצועית לנוער, קיים מטבחים ציבוריים וסייע באספקת בגדים לנזקקים.
קרמיקה כפר מנחם

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
בראשית 1965 הוקם מפעל הקרמיקה של קיבוץ כפר מנחם. המפעל, שנועד לספק תעסוקה לחברי הקיבוץ, נוהל בראשיתו על ידי פייבל שריג (1988-1911). את עיקר הדגמים יצרו הפסלים אביגדור כהן (1920-?) ומשה סעידי. בשנת 1967 זכה המפעל בהשקעה ממשלתית בסך של כ-400,000 ל"י. בראשית הקמתו שימש והאדריכל ישראל טאוב, שהקים בשנת 1956 את "קרמוס", כיועץ טכני ועסק גם בהכשרת העובדים במפעל. בשנת 1967 מנה המפעל 12 עובדים.
המפעל ייצר בעיקר מוצרי קרמיקה דקורטיביים בטכניקות של יציקה לתבניות. מרבית הכלים שנוצרו במפעל אופיינו בשימוש בעיטורים גאומטריים-פיסולים ובזיגוג בצבעים עזים. בנוסף, נעשה במפעל שימוש גם בעיטורים שנעשו בצורה ידנית, בדומה למפעלי קרמיקה תעשיית אחרים בישראל. לצד הכלים ייצר המפעל גם אריחי קיר דקורטיביים לאדריכלות ועשרות תבליטי קיר שונים שיוצרו עבוד אמנים שונים. בין היתר יוצרו במפעל אריחי הקרמיקה עבור תבליט הקיר (1970) שיצר שרגא וייל בחזית בית הכנסת הגדול ב תל אביב-יפו.
בשנת 1973 זכה דגם אריחי קיר שעיצב סעדי ודגם של מערכת כלי אוכל בשם "מן התנור אל השולחן" בעיצוב ימימה ארגז בפרס שני בתחרות של המכון לפריון העבודה והייצור של משרד המסחר והתעשייה.
אבן אלביטאר

חייו

אבן אלביטאר נולד במאלגה ספרד והשתלם בנעוריו בבוטניקה וברפואה אצל אבו אל-עבאס א-נבאתי. בשנת 1219 בהיותו כבן עשרים שנה, יצא למסע לימודים ארוך בארצות שונות מסביב לאגן הים התיכון והשתלם ברפואה ובבוטניקה אצל טובי הרופאים והעשבונאים, וזאת תוך כדי לימוד מעשי והכרה בלתי אמצעית של הצמחים בשטח. בסוף מסעו הגיע למצרים ושירת שם בחצרו של השליט האיובי אלכאמל בן אלעאדל בתפקיד רופאו הראשי של השולטאן. בשנת 1240, כשנתיים לאחר מותו של אלכאמל, המשיך אבן אלביטאר לשרת במשרתו בדמשק אצל אחרון השליטים האיוביים, אלצאלח נג'ם אלדין איוב. במסגרת עבודתו אצל השליטים האיוביים, העמיק את ידיעותיו בחקר הצמחים באזור ארץ ישראל וסוריה. אופי התיאורים ומגוון האתרים הנזכרים בספריו מעידים על היכרות טובה עם טבעה של הארץ ועם צמחייתה שהושגה במהלך סיוריו.
המפורסם מבין ספריו של אבן אלביטאר הוא "הקובץ על התרופות הנפרדות", האוצר בתוכו חומר רב; כמעט כל המידע השימושי בתחום הבוטניקה הרפואית עד ימיו. בחיבור זה מזכיר אבן אלביטאר צמחי מרפא רבים מאזור ירושלים, שאין ספק שהכירם אישית. כן מצוטטים בחיבורו קטעים מחיבורים רפואיים קדומים רבים שנשכחו, ובהם מידע רב אודות חומרי המרפא בירושלים. עבודתו מצטיינת בשיטתיות, והודות לכך מתוארים בחיבורו גם צמחים קטנים שאינם בולטים בנוף, אשר בדרך כלל אינם מוזכרים במקורות כתובים אחרים. בכך מעשיר אבן אלביטאר את רשימת צמחי ארץ ישראל וסוריה הידועים בשימוש האדם בימי הביניים. 
אבן אלביטאר נפטר בשנת 1248.

לקריאה נוספת

זהר עמר, "אבן אל-ביטאר חוקר צמחי אש-שאם", קתדרה 76, תשנ"ה, עמ' 49- 76.
יין צימוקים

יין צימוקים הוא מי שריית צימוקים, (להבדיל מיין קש) יין זה מופיע בספרות ההלכה, כיין כשר למצוות הטעונות כוס כמו קידוש הבדלה ומצוות ארבעת כוסות.

מקור ושימוש

יין צימוקים מופיע בתלמוד כאחד מתוך כמה סוגי יינות שכשרים למצוות ניסוך היין על המזבח בדיעבד, כך נאמר "... יין כושי, בורק, היליסטון, של מרתף, של צמוקים ... בכולן לא יביא, ואם הביא - כשר".
רבים מהפוסקים סבורים כי למצוות קידוש אפשר להשתמש ביין לכתחילה בדומה לכלל שנאמר בתלמוד לגבי מיץ ענבים מהם הרי"ף הרא"ש ורבים מהפוסקים האחרונים, לעומתם ישנם הסבורים כי ההיתר להשתמש יין זה הוא רק במקום שאין יין אחר, למשל כך דעת רב נטרונאי גאון שהמליץ לשואל שהפליג בספינה שישרה צימוקים לצורך מצוות ארבע כוסות. הרב צבי הירש אשכנזי התנגד בכלל לשימוש ביין זה, לדעתו המדובר בתלמוד הוא יין המופק מצימוקים ללא תוספת מים.
יהודי תימן השתמשו ביין זה, כפתרון יעיל בארצם שאין גידול ענבים באופן סדיר. רבי אברהם בן הרמב"ם כתב ליהודי תימן כך: "כללו של דבר אם יקשה עליכם למצוא יין ענבים הרי לא יקשה להביא צימוקים ולעשות מהם יין כמו שביאר רבינו יצחק בעל ההלכות בפרק ערבי פסחים".
חוק יסוד הונג קונג

חוק יסוד הונג קונג (בסינית מסורתית: 中華人民共和國香港特別行政區基本法 ; בסינית מפושטת: 中华人民共和国香港特别行政区基本法) או בשמו המלא חוק יסוד של האזור המנהלי המיוחד של הונג קונג ברפובליקה העממית של סין הוא חוק יסוד מהווה את החוקה של הונג קונג מאז עברה המושבה הבריטית לשליטת הרפובליקה העממית של סין בשנת 1997. החוק נחקק ב-4 באפריל 1990 על ידי הקונגרס הלאומי העממי בהתאם להסכם עם הממלכה המאוחדת, ונוסח על פי ההצהרה המשותפת של סין-בריטניה בשאלת הונג קונג שנחתמה ב-19 בדצמבר 1984. החוק נכנס לתוקפו ב-1 ביולי 1997 והחליף את המסמכים החוקתיים שקדמו לו - מכתב ההרשאה של הונג קונג וההנחיות המלכותיות של הונג קונג.
החוק יוצר את הבסיס המשפטי עליו הוסכם לפי תופעל שיטת "מדינה אחת, שתי שיטות" אשר נותנת להונג קונג מידה רבה של אוטונומיה תחת השלטון הסיני, ומשאירה בתוקפה את השיטה הקפיטליסטית הכלכלית במושבה למשך 50 שנה, וכן את המשפט המקובל. חוק היסוד מגן על הזכויות והחירויות של תושבי הונג קונג.

ניסוח החוק

החוק נוסח על ידי מועצה משותפת שבה היו חברים נציגים הונג קונגים ונציגים של סין העממית, שבראשה ישב ג'י פנגפיי. טיוטת החוק פורסמה באפריל 1988 וטיוטה שנייה בפברואר 1989. החוק עצמו נחקק ב-4 באפריל 1990, ובמקביל אושר הדגל של האזור המיוחד של הונג קונג והסמל של האזור המיוחד של הונג קונג.

עיקרונות עיקריים

החוק קובע כי האזור המיוחד של הונג קונג מהווה חלק מהרפובליקה העממית של סין אולם נותן לאזור אוטונומיה רבה בתחום החקיקה הפנימית ומתיר על כנו את המשפט המקובל ואת דיני היושר שהיו במושבה, תוך שהוא קובע שלסמכות השופטת הגבוהה בהונג קונג סמכות שיפוט עליונה (היינו אי אפשר לערער על החלטותיה לבתי משפט בסין העממית, מחד, ומאידך בוטל המנגנון של עירעור לבית הלורדים).
החוק קובע כי השיטה הכלכלית בהונג קונג תישאר בלא שינוי (היינו שיטה קפיטליסטית למשך 50 שנה, והשיטה הסוציאליסטית של סין לא תופעל בהונג קונג לתקופה זו).

זכויות יסוד

על פי חוק היסוד, כל אזרחי הונג קונג שווים בפני החוק. החוק מעניק לכולם זכות הצבעה וזכות בחירה. כמו כן חוק היסוד מבטיח חופש ביטוי, חופש עיתונות, חופש התאגדות, חופש הפגנה, חופש תנועה, חופש דת וחופש לשבות.
החוק אוסר על מאסר בלא סיבה, ועל חיפוש גופני בניגוד לחוק, ואוסר על עינויים.

קשרי חוץ

החוק קובע כי הרפובליקה העממית של סין אחראית להגנת הונג קונג וליחסי החוץ שלה, אולם מתיר להונג קונג להשתתף בארגונים בינלאומיים ובכנסיים בינלאומיים בנושאים מסוימים.

תיקוני החוק ופרשנותו

סעיף 158 של החוק מעניק לבתי המשפט של הונג קונג סמכות לפרש את החוק בהתאם למטרתו, ובהתאם לסמכויותיהם.
אופן תיקון החוק נקבע בסעיף 159, וקובע כי החוק לא יתוקן באופן המשנה את מטרתו היסודית. לתיקון החוק נדרש אישור של המועצה המחוקקת של הונג קונג, ושל שני שלישים של הנציגים של הונג קונג בקונגרס הלאומי של סין.
משקפי מגן

משקפי מגן הם סוג של משקפיים שנועדו להגן על אזור העיניים מפגיעה פיזית, ועל מנת למנוע חדירה של חלקיקי גופים זרים.
המשקפיים משמשים בפעילויות ספורט שונות כמו שחייה וסקי למניעת פגיעה פיזית וחדירת מים לעיניים. הם מהווים אמצעי הגנה מחייב בעבודות כמו קידוח, ניסור ועיבוד עץ כדי להגן מפגיעה של חלקיקים כגון חומרים כימיים ושבבי עץ.

היסטוריה

האסקימואים יצרו משקפי מגן מקרניים של אייל הצפון ומעטפת עץ, כדי להגן על העיניים מפני עיוורון שלגים. במשקפיים שייצרו, חתכו חריץ במרכז כך שיורכב על אפו של המשתמש, תוך יצירת מרווח חשיפה קטן ככל האפשר של אזור העיניים לאור אולטרה סגול. המשקפיים הורכבו על הראש באמצעות גיד של איל הצפון.
בתחילת המאה ה-20 שימשו משקפי מגן להגנה על העיניים מפני רוח ואבק בעת נהיגה במכוניות ללא גג, ובעת טיסה במטוסים הראשונים שלא כללו גג סגור.
לאה שניר

ביוגרפיה

נולדה בקיבוץ משמרות. בילדותה עקרו הוריה לקיבוץ אפק, בו גדלה והתחנכה. לאחר נישואיה עברה לקיבוץ בית השיטה בו היא חברה.
זכתה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים ע"ש לוי אשכול, לשנת תשס"ג. היא העורכת של מדור השירה בהוצאת הקיבוץ המאוחד, משנת 1982. ובין השאר היא עורכת גם את הסדרה לשירה, סדרת ריתמוס.
ז'ול גופה

ז'ול גופה (בצרפתית: Jules Gouffé; פריז 1807 – ניי-סיר-סן 1877) היה שף ומגדנאי נודע, שכונה "מבשרו של הבישול הקישוטי" (l'apôtre de la cuisine décorative). לגופה הייתה השפעה עמוקה על התפתחות הגסטרונומיה הצרפתית, בשל הידע הרב שצבר ושאותו הציג בספריו "livre de cuisine" (ספר הבישול) ו"livre de pâtisserie" (ספר המגדנאות). העריצו אותו שפים כגון פייר ארמה וברנאר לואזו, ומורשתו עודנה חיה וקיימת אצל טבחים כיום.

ביוגרפיה

הוא החל להתלמד אצל אביו, שהיה בעל מגדניה ברחוב נב סן-מרי, פריז. גופה נהפך לתלמידו של מארי-אנטואן קארם בהיותו בן 16, והוא נשאר אתו במשך שבע שנים. האגדה מספרת שקארם, שהיה עובר אורח ליד חנותו של גופה, נעצר להתפעל מה-pièces montées (קישוטי ממתקים, שנעשו לשם ראווה ולא לשם אכילה ושימשו בעבר בארוחות חגיגיות) שנשקפו מהחנות. הוא שיבח את האומן והציע לקחת את בנו תחת חסותו. 
ב-1840 פתח גופה חנות ברי די פובור סנט-אונורה שם מהר מאוד שמו הלך לפניו. הוא מכר את החנות ב-1855 ופרש.
ב-1867 הוא נענה להצעה מאלכסנדר דיומא האב וברון בריס, להיות שף מועדון רוכבי הסוסים של פריז. בזמן שהחזיק במשרה זו הוא החל לכתוב ספרים שהביאו לו תהילה וממון. רוב עבודתו תורגמה לאנגלית בידי אחיו, אלפונס גופה, שהיה השף מגדנאי של המלכה ויקטוריה.
איוויצה אוליץ'

קריירה

אוליץ' החל את הקריירה שלו במרסוניה, ובהמשך שיחק גם בקבוצות הרטה ברלין, נ.ק. זאגרב ודינמו זאגרב. ב-2003 עבר לצסק"א מוסקבה, עמה זכה בשלוש אליפויות רוסיה, שני גביעי רוסיה וגביע אופ"א ב-2005. בינואר 2007 עבר להמבורג.
בקיץ 2009 עבר אוליץ' לבאיירן מינכן, ובעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה באליפות הבונדסליגה ובגביע הגרמני. אוליץ' סייע לקבוצתו להעפיל לגמר ליגת האלופות כאשר כבש שלושער נגד קבוצת אולימפיק ליון בחצי גמר הטורניר. הוא סיים שני בדירוג הכובשים של הטורניר עם שבעה שערים, שני רק לליונל מסי.
באמצע עונת 2011/12, ראה אוליץ' כי הוא לא מרבה לקבל דקות משחק בבאיירן מינכן, ולכן חתם לקראת העונה הבאה בוולפסבורג.
ב-30 בינואר 2015 חתם בהמבורג לשנה וחצי. בסיום עונת 2015/2016 הודיע על פרישה מכדורגל, אך כעבור מספר ימים הודיע על חתימה לעונה אחת במינכן 1860. לאחר שירד ליגה עם מינכן 1860, בעונה בה הבקיע חמישה שערים ובישל ארבעה, הודיע אוליץ' ביוני 2017 על פרישה מכדורגל.
אוליץ' שיחק גם בנבחרת קרואטיה אליה זומן לראשונה ב-2002. הוא השתתף עם הנבחרת בטורנירי מונדיאל 2002, יורו 2004, מונדיאל 2006, יורו 2008 ומונדיאל 2014, את יורו 2012 החמיץ בגלל פציעה.
דביבון זנב-טבעת

מאפיינים

צבעו של דביבון הזנב-טבעת הוא חום בהיר עד חום, כאשר חלקו התחתון לבן. זנבו השחור מכוסה בפסים לבנים, והוא ארוך יותר מיתר גופו. עיניו גדולות ושחורות, והן מוקפות בטבעת של פרווה בהירה. הוא קטן יותר מחתול - אורכו 30 עד 42 ס"מ, ואורך זנבו - 31 עד 44 ס"מ. משקלו נע בין 0.8 ל-1.4 ק"ג. גובה הכתפיים הוא כ-16 ס"מ לערך. בפיהם ארבעים שיניים, כאשר הניבים מפותחים למדי. מפרק הקרסול של דביבון זנב-הטבעת גמיש, וביכולתו להסתובב בזווית של למעלה מ-180 מעלות. יכולת זו מסייעת לדביבון בטיפוס מהיר. זנבו מסייע לו בשמירה על שיווי משקל בהליכה במקומות צרים.
דביבון זנב-הטבעת נפוץ בקליפורניה, באורגון, באריזונה, בניו מקסיקו, בטקסס, ביוטה ובחלקים מצפון מקסיקו. הוא חי בבתי גידול סלעיים ומיוערים. ניתן למצוא דביבוני זנב-טבעת עד לגבהים של 2,900 מטרים, אולם הם נפוצים יותר בגבהים שבין פני הים לבין 1,400 מטר מעל פניו. דביבון זנב-הטבעת הוא בעל חיים לילי, יחידאי וביישן. הוא אוכל כל, וניזון בעיקר מפירות, מגרגרים, מחרקים, מלטאות, ממכרסמים קטנים ומציפורים. דביבונים אלו משמיעים מגוון קולות, ביניהם נקישות ותקתוקים. הדביבון חי בשטח של כ-1.36 קילומטרים רבועים, נתון שעשוי להשתנות בהתאם לזמינות המזון (שטח המחיה של הזכרים לרוב גדול יותר). כמו כן, שני פרטים מאותו הזוויג לא יהיו בעלי תחומי מחייה חופפים. 
עונת הרבייה מתחילה בפברואר ומסתיימת במאי. דביבוני זנב-הטבעת מזדווגים באביב. משך ההריון נע בין 50 ל-54 ימים, במהלכם הזכר ישיג מזון עבור הנקבה. במאי - יוני הנקבה תמליט בין גור אחד לארבעה (בממוצע - שלושה) בכל המלטה. הדביבונים הנולדים יפקחו את עיניהם בגיל חודש. לאחר עשרה שבועות ייגמלו מיניקה, ולאחר ארבעה חודשים יצודו את מזונם בעצמם. הם יגיעו לבגרות מינית בגיל עשרה חודשים. הנקבה בוחרת את מקום המאורה שבה תגדל את צאצאיה, לרוב בקיע קטן, ערימת סלעים או חלל עץ. בהיוולדם, הדביבונים נמצאים במשקל של 25 גרמים בלבד. חסרי אונים, הם זקוקים לעזרת אמם. את החלק המרכזי בגידול הצאצאים לוקחת האם, שמאכילה אותם ודואגת להם. יחד עם זאת, לעיתים נצפו אבות של דביבונים צעירים משחקים עם צאצאיהם הבוגרים, כך שייתכן שגם להם יש חלק כלשהו בדאגה ובטיפול ההורי.
תוחלת חייהם של דביבוני זנב-הטבעת בבר היא שבע שנים. נקבה שחיה בשבייה הגיעה לגיל של 16 שנים.
שינוי הגוף

שינוי הגוף (באנגלית: Body modification) הוא שינוי מכוון של האנטומיה האנושית או המראה הפיזי האנושי. שינוי הגוף מבוצע לעיתים רבות לשיפור האסתטיקה, לשיפור הביצועים המיניים, כחלק מטקס טרנספורמציה, בשל אמונות דתיות, על מנת להציג השתייכות לקבוצה, לזכר אירוע מסוים, על מנת ליצור אמנות גוף , על מנת לזעזע אנשים, ו/או כצורת ביטוי עצמי. בהגדרה הרחבה יותר מתייחס המונח גם לניתוחים פלסטיים, קישוט של הגוף באופן המקובל בחברה (למשל, פירסינג באוזן נפוץ כיום בחברות רבות), ולטקסי דת מסוימים (כגון ביצוע מילה בתרבויות מסוימות).
דגל פורט סאמטר

דגל פורט סאמטר היה גרסה של דגל ארצות הברית אשר הונף על חומות פורט סאמטר בתחילתה של מלחמת האזרחים האמריקנית. עיצובו של הדגל היה עיצוב ייחודי שכן הכוכבים שבקנטון הדגל עוצבו בצורת יהלום ומנו 33 כוכבים, מספר המדינות אשר היו חברות באיחוד טרם פרישת מדינות הדרום.
הדגל אשר הונף בפתחו של הנמל הדרומי פגע ברגשותיהם של בני קרוליינה הדרומית וכל מדינות הקונפדרציה שכן הקונפדרציה האמינה בעצמאותה ולא יכלה להשלים עם דגל זר המונף בפתחו של אחד מנמליה החשובים ביותר.
ירית הפתיחה של המלחמה הייתה במצור בן מספר חודשים אותו הניחו כוחות הדרום על המצודה אשר שכנה במבואותיו של נמל צ'ארלסטון, מפקד צבא הקונפדרציה שהיה מוצב באזור, בריגדיר גנרל פ.ג.ט. בורגארד קרא לחיילי המבצר להיכנע, אך למרות קריאות חוזרות ונשנות התעלמו מגיניו מהקריאה.
ב-12 באפריל 1861, פתחו סוללות תותחים של צבא הדרום באש על המבצר. התותחים ירו על המבצר 36 שעות ברציפות. חיל המצב השיב אש לא יעילה. ב-13 באפריל נכנע המבצר ופונה. איש לא נפגע במהלך ההפגזה על המוצב, אך כאשר הורד הדגל ונורה מטח כבוד, נהרג חייל אחד ואחר נפצע אנושות מהתפוצצות באחד מהתותחים. חיילי המוצב הורשו לחזור לצפון, ומפקד המוצב, מייג'ור רוברט אנדרסון לקח עמו את הדגל, שהפך לסמל פטריוטי במהלך המלחמה.
אנדרסון הביא עמו את הדגל לניו יורק לאחר פינוי המצודה, ובעת עצרת המונית בכיכר היוניון בניו יורק הניף את הדגל - הייתה זאת העצרת הגדולה ביותר שנערכה באמריקה הצפונית עד לאותה עת. לאחר העצרת, המשיך הדגל לנדוד בערים ובעיירות של מדינות הצפון כסמל פטריוטי אשר נרכש שוב ושוב במכירות פומביות ונתרם בחזרה לאומה לאחר הזכייה בו.
ב-14 באפריל 1865, 4 שנים לאחר כניעתה של המצודה והורדתו מראש התורן, וכחלק מחגיגות הניצחון של האיחוד במלחמה, הגיע אנדרסון, אז כבר מייג'ור גנרל, והניף את הדגל על חורבות המצודה.
הדגל שמור עד היום במוזיאון שבמבצר.
מנחם גפן

ביוגרפיה

מנחם גפן נולד בקריית חיים, חיפה בשנת 1930. בנעוריו התגייס לפלמ"ח. במהלך מלחמת העצמאות נפצע בקרבות מלכיה. לאחר המלחמה החל ללמוד ב"בצלאל החדש" בירושלים. לפרנסתו עסק בציור קריקטורות עבור עיתונים שונים כגון "דבר השבוע" וכתיבה ואיור בעיתון "במחנה". בנוסף עסק גם בעיצוב גרפי.
ציוריו המוקדמים התקרבו אל ה"ריאליזם החברתי", שאפיין אמנים כיוסי שטרן, גרשון קניספל ואחרים. בשנת 1957 הציג לראשונה תערוכת יחיד.
אשתו הראשונה הייתה שוש פז (שושנה פזי, לימים שושנה דודאי, ציירת ואומנית מכפר יחזקאל) ואשתו השנייה הייתה אישה בשם אביבה. בשנת 1959 נסע לפריז, צרפת, שם השתלם בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות. בפריז נישא לעדה, ישראלית שעבדה בשגרירות ישראל בפריז. בשנות ה-60 של המאה ה-20 עבר להתגורר בלונדון, אנגליה. בין השנים 1973–1976 היה נשוי לשחקנית דיאנה ריג. בשנת 1987 נישא לג'ודי, מומחית לשיווק ועיצוב.
בשנים 1978–1979 יצר את "מחזור החיים היהודיים" עבור פתיחת אולם "עמי אסיה" במוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע בניו יורק, ארצות הברית.
בשנת 1988 שב להתגורר בישראל.
פאלקו גץ

קריירת מועדונים

גץ החל את הקריירה במועדון פורוורטס ברלין, ובשנת 1980 החל לשחק בדינמו ברלין, שהחלה אז את תור הזהב שלה בליגת העל המזרח גרמנית. גץ זכה עם דינמו ברלין באליפויות בעונות 1980/81, 1981/82 ו-1982/83. במהלך עונת 1983/84, לפני משחק במסגרת גביע אירופה לאלופות נגד פרטיזן בלגרד, ניצל גץ את ההזדמנות וערק מגרמניה המזרחית לגרמניה המערבית, דבר שנחשב לנדיר ומסוכן מאוד באותם ימים, על אחת כמה וכמה כאשר מדובר בשחקן של דינמו ברלין, קבוצה שנתמכה על ידי השטאזי שחיפש עריקים בגרמניה המערבית. גץ הושעה על ידי פיפ"א לשנה אחת בגין העריקה, והיה מנוע מלשחק בהמשך עונה זו. לקראת עונת 1984/85 חתם גץ בבאייר לברקוזן מהבונדסליגה, שם שיחק ארבע עונות, בהן היה חלק מקבוצה שהייתה חברה בצמרת הבונדסליגה, והבקיע לפחות שישה שערים בכל עונה. גץ שיתף פעולה בבאייר לברקוזן עם שחקני התקפה כצ'ה בום קון, אנדז'יי בונצול, יורגן רובר והרברט ואס. בעונת 1987/88 זכה גץ עם באייר לברקוזן בגביע אופ"א, לאחר ניצחון במפגש כפול בגמר על אספניול. במפגש הראשון לברקוזן הובסה בתוצאה 0–3, במשחק בו גץ החליף בדקה ה-18 את צ'ה בום קון שנפצע. בגומלין לברקוזן ניצחה 0–3, כשגץ שיחק 120 דקות והבקיע את השער השני, ולאחר מכן ניצחה בבעיטות הכרעה.
לאחר הזכייה בגביע אופ"א, חתם גץ בפ.צ. קלן ששיחקה אז בצמרת הבונדסליגה. בקלן שיתף גץ פעולה עם פייר ליטבארסקי, קלאוס אלופס, תומאס הסלר, אובה ראן ופלמינג פאולסן. עונת השיא של גץ בקלן הייתה 1989/90, בה הבקיע גץ 11 שערי ליגה, וסייע לקבוצה לסיים במקום השני בבונדסליגה אחרי האלופה באיירן מינכן. גץ שיחק בקלן ארבע עונות, ובתום עונת 1991/92 עזב את הקבוצה וחתם בגלאטסראיי, שם חבר למאמן הגרמני קרל היינץ פלדקאמפ, ושיתף פעולה עם שני כדורגלנים גרמנים אחרים, טורסטן גוטשואו וריינהארד שטומפף. בעונתו הראשונה בגלאטסראיי זכה גץ בדאבל, ובעונה השנייה הסתפק באליפות טורקיה. לאחר מכן, לקראת עונת 1994/95, עבר גץ לפ.צ. זארבריקן מהבונדסליגה השנייה, שם שיחק שתי עונות. בעונת 1996/97 עבר גץ להרטה ברלין, גם היא שיחקה אז בבונדסליגה השנייה, וסייע למועדון להעפיל אל הבונדסליגה, כשהוא משתף פעולה עם מיכאל פריץ ואקסל קרוזה. בתום עונה זו פרש גץ ממשחק פעיל.

קריירה בינלאומית

לגץ 18 הופעות במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, אך הוא מעולם לא זומן לנבחרת גרמניה הבוגרת.

קריירת אימון

לאחר פרישתו, גץ החל לאמן את קבוצת המילואים של הרטה ברלין, תפקיד אותו ביצע עד לשנת 2000. בשנת 2002 מונה לתקופה קצרה כעוזר מאמן הקבוצה הבכירה. החל ממרץ 2003 אימן את מינכן 1860, והחל שם את עונת 2003/04. באפריל 2004 פוטר גץ ממינכן 1860 עקב הישגים דלים, ובתום העונה הקבוצה נשרה לבונדסליגה השנייה. ביולי 2004 מונה גץ כמאמנה הראשי של הרטה ברלין, תפקיד אותו מילא עד לפיטוריו באפריל 2007. בינואר 2009 מונה גץ כמאמן הולשטיין קיל, ופוטר מתפקיד בספטמבר 2009. בינואר 2011 מונה גץ כמאמן נבחרת וייטנאם, אך פוטר מתפקידו לאחר חמישה משחקים. לאחר מכן אימן בארצגבירגה אווה ובפ.צ. זארבריקן. החל מאפריל 2016 גץ אימן בפ.ס.וו. פרנקפורט, שהתמודדה בתחתית הבונדסליגה השנייה בעונת 2015/16. גץ מונה לתפקיד על מנת להציל את הקבוצה מנשירה אל הליגה הגרמנית השלישית, אך לא הצליח במשימתו ועזב את המועדון.