google/wiki40b huggingface dataset:
עאפיה סידיקי

עאפיה סידיקי (אורדו: عافیہ صدیقی, נולדה ב-2 במרץ 1972 בקראצ'י, פקיסטן) היא פקיסטנית בוגרת לימודי מדעי המוח בארצות הברית. היא מרצה כיום עונש מאסר בארצות הברית, לאחר שהורשעה ב-2010 בתקיפה וניסיון לרצח של אמריקניים ששירתו באפגניסטן.

קורות חיים

סידיקי היגרה לארצות הברית כסטודנטית ב-1990 וקיבלה תואר דוקטור בתחום הקוגניטיבי של מדעי המוח מאוניברסיטת ברנדייס ב-2001. בתחילת 2003, במהלך מלחמת אפגניסטן (שיזמה ארצות הברית בעקבות פעילות אל-קאעידה), חזרה סידיקי לפקיסטן.
במרץ 2003, מסר ח'אלד שיח' מוחמד את שמה בחקירה כשליחה ואשת כספים של אל-קאעידה, והיא נוספה לרשימת המבוקשים לחקירה של ה-FBI. סידיקי ירדה למחתרת לאחר מכן, עם שלושת ילדיה, עד למעצרה בראזני שבדרום אפגניסטן על ידי המשטרה האפגנית, ב-17 ביולי 2008.
כאשר נעצרה היו ברשותה מסמכים ורשימות על הכנת חומרי חבלה, וכן מיכלי נתרן ציאניד. היא עוכבה לתשאול. למחרת נורתה על ידי אנשי צבא ו-FBI אמריקניים שהגיעו למקום, לאחר שלכאורה ירתה לכיוונם באמצעות רובה שהושאר ללא השגחה על ידי אחד החוקרים. סידיקי הוטסה על ידי ה-FBI לניו יורק והואשמה בבית משפט בסעיפי תקיפה וניסיון לרצח של אזרחים אמריקניים בתחנת המשטרה בראזני, אפגניסטן. המשפט החל בספטמבר 2008, וסידיקי הכחישה את המיוחס לה. ב-3 בפברואר 2010, לאחר 18 חודשים במעצר, היא נשפטה והורשעה, ונגזרו עליה מאוחר יותר באותה שנה 86 שנות מאסר.
בפקיסטן הפכה סידיקי לסמל לאומי כקורבן השיטה האמריקנית, וטענתה לחפות זכתה לתמיכה מפוליטיקאים מכל הקשת הפוליטית, מאיסלאמיסטים, ומהתקשורת הפקיסטנית. במרץ 2010, אחרי הרשעתה, הן ראש הממשלה יוסוף רזא גילאני והן מנהיג האופוזיציה נוואז שריף התחייבו לפעול לשחרורה.
מוחמד דאוד

ביוגרפיה

מוחמד דאוד נולד בשנת 1914 בכפר סילוואן שבירושלים. בגיל 19 התגייס למשטרת המנדט. שירת כקצין משטרה בטולכרם עד שנת 1948. בימי מלחמת העצמאות היה קצין זוטר בתחנת הקישלה שבעיר העתיקה של ירושלים. ב-1950 עבר מהמשטרה הירדנית לצבא ירדן ובשנת 1952 החל לשרת במשלחת הירדנית לוועדת שביתת הנשק עם ישראל. בשנת 1956 נפצע בעת שדרך על מוקש נעל סמוך למובלעת הר הצופים כשליווה משקיפי או"ם בעת תקרית גבול. אהרון קמארה, המפקד הישראלי של יחידת מצוף 247 בהר הצופים חילץ אותו משדה המוקשים, לאחר שחבריו הירדנים של דאוד, חששו לעשות זאת. בעת פרוץ מלחמת ששת הימים היה דאוד ראש המשלחת הירדנית לוועדת שביתת הנשק. לאחר כיבוש ירושלים המזרחית בידי צה"ל, הסגיר עצמו דאוד לידי כוחות צה"ל ושוחרר לאחר 17 ימי מעצר. זמן קצר לאחר מכן הועלה לדרגת זעים (אלוף) בצבא ירדן.
ב-1969 הגיע מוחמד דאוד לירושלים כדי להשתתף בהלוויה של אשתו לאחר שקבל אישור מיוחד מהמלך חוסיין ומשלטונות ישראל.
בשנת 1970, בעקבות אירועי ספטמבר השחור והידרדרות היחסים בין המלך חוסיין לבין ארגוני הפדאיון במדינה, החליט המלך ב-15 בספטמבר, לאחר התייעצות עם בכירי צבא, על הקמת ממשלה צבאית זמנית כדי לפתור את המשבר. הממשלה החדשה, שהורכבה למחרת, כללה שנים-עשר שרים, כולם קציני צבא. בראשה הועמד דאוד, שהיה ממוצא פלסטיני.
מטרתו של מינוי ראש ממשלה ממוצא פלסטיני הייתה להוות מס-שפתיים לארגונים הפלסטיניים ולהביאם למשא-ומתן. יחד עם דאוד, התמנו לשרים שלושה קצינים נוספים שהיו ממוצא פלסטיני. עם זאת, דאוד שימש כבובת ראווה בלבד בממשלתו. הוא לא זה שהרכיב אותה בפועל, ואילו את השליטה המעשית במדינה קיבלו ראש הצבא חאבס אל-מג'אלי וסגנו מאזן אל-עג'לוני. בזמן כהונתו הקצרה של דאוד התרחשו האירועים הקשים ביותר של אירועי ספטמבר השחור: הצבא השתלט על הערים זרקא וסלט, שהיו בשליטת הפדאיון, וכיתר את כוחות הפדאיון בבירה עמאן. חטיבה סורית שפלשה לירדן במסווה של צבא שחרור פלסטין נהדפה גם היא בידי הלגיון הערבי.
דאוד, שלא היה מוכן לשמש כעלה תאנה בממשלה הירדנית, התפטר ב-24 בספטמבר בעת שהותו בקהיר בניסיונות לחתום על הסכם הפסקת אש עם ראש אש"ף יאסר ערפאת. הוא ברח ממלונו, מלון הילטון שבבירה המצרית והותיר אחריו מכתב התפטרות. לאחר שסורב לבקשת מקלט במצרים, עבר ללוב ושם בקשתו נענתה. לאחר כחודש בלוב שב לקהיר והתגורר במלון בעיר תחת משמר צבאי כבד. בסוף 1971 התגלה גידול ממאיר במוחו ובעקבות כך קיבל חנינה ושב לקבל טיפול רפואי ברבת עמון. לאחר שמצבו לא השתפר בירדן, הוא הועבר לפריז אך גם שם לא הצליחו הרופאים לשפר את מצבו הרפואי. דאוד ביקש משלטונות ישראל לעבור ניתוח מוח בבית החולים הדסה שבירושלים ובקשתו נענתה, אך מצבו הרפואי התדרדר לפני שהספיק להגיע לישראל והוא נפטר כעבור ימים אחדים. הוא נקבר בכפר הולדתו סילוואן שבמזרח ירושלים ב-21 בינואר 1972.
פסח בן-עמרם

קורות חייו

נולד כפסח ליפובצקי במריופול אשר על חוף הים האזובי, בפלך טאורידה (קרים) של האימפריה הרוסית. בהיותו בן שלוש ניצל עם משפחתו מהפרעות ביהודים בעיר זו. מגיל שמונה למד בחדר מתוקן. המלמד בחדר זה החדיר לליבות תלמידיו את הכמיהה לארץ ישראל ואהבת השפה העברית. בגיל תשע כתב מכתב למערכת העיתון לילדים "פרחים" (בעריכת י"ב לבנר) שבו סיפר כי קיימת ב"חדר" שלהם "אגודת חובבי שפת עבר" צעירה, שחבריה מתחייבים לדבר ביניהם תמיד עברית.
בשנת 1913, במלאת לו 11 שנה, עלה בגפו לארץ ישראל במטרה ללמוד בגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב. בין המורים בגימנסיה, הושפע במיוחד מיוסף חיים ברנר. בזמן גירוש תל אביב, גלה עם קבוצה מתלמידי הגימנסיה ומוריה למאיר שפיה.
ב-1919 היה ממקימי הסתדרות הצופים העבריים בא"י, שמנהיגהּ צבי נשרי (אז אורלב) היה המורה להתעמלות בגימנסיה.
ב-1920 עזב את ספסל הלימודים ועלה לגליל העליון בעקבות קריאתו של יוסף טרומפלדור למגינים (הוא עשה זאת נגד דעתה של הנהלת הגימנסיה, והדבר הוביל לכך שלא השלים את לימודיו בה). הוא פגש את טרומפלדור, אך הצטרף למגיני מטולה. ב-1921 הצטרף לגדוד העבודה, עבד בסלילת מסילת הברזל ראש העין–פתח תקווה, היה מורה לפועלים וערך את עלון הגדוד "מחיינו".
עוד ב-1921 יצא לליטא, בה שהה ארבע שנים, היה חבר מרכז "החלוץ" וערך את עתון "החלוץ" "על המשמר". בן עשרים ואחת נישא לרחל שַבָּשֶביץ', שפגש בפעילות של "החלוץ". בליטא גם התנסה לראשונה בעבודה כמורה, בבית ספר יסודי עברי בפרינאי (בליטאית: Prienai), ואחר כך בגימנסיה עברית בווירבלן (Virbalis) ובווילקומיר. ב-1925, לאחר מות אביו, חזר לא"י.
בשנים 1930–1931 שהה בארצות הברית (ניו יורק) לשם השתלמות בהוראה, תוך כדי כך שימש כעוזרה של הנרייטה סאלד.
ב-1942 התנדב לצבא הבריטי ושירת בסוללה הארצישראלית הראשונה לתותחנות נגד-מטוסית שהורכבה ממתנדבים מארץ-ישראל. הוא ערך את עלון היחידה, עד ששוחרר בשל מחלת עיניים.
ב-1948 עברתו פסח ליפובצקי ובני משפחתו את שמם ל"בן-עמרם".
בן-עמרם היה חבר בהסתדרות המורים ובאגודת הסופרים העבריים. למן שנות העשרים עסק בכתיבה ספרותית, כתיבה עיתונאית ותרגום, והופיע על בימות רבות כמרצה ונואם.
נפטר בתל אביב ב-25 באוגוסט 1962 (כ"ה באב תשכ"ב), בן 60 במותו. נקבר ב"חלקת הסופרים" בבית העלמין קריית שאול.

עבודה כמורה

בשנים 1925 - 1930 שימש כמרצה נודד ומורה בשיעורי ערב מטעם ההסתדרות (בכך המשיך לעסוק גם ברוב השנים הבאות). 

במהלך שהותו בארצות הברית בשנים 1930–1931 עסק גם בהוראה. 

כשחזר, היה למורה בגימנסיה "בלפור" בתל אביב (לימים התיכון העירוני א' בתל אביב). 

אחרי שחזר משליחות לפולין, בשנת 1936, חזר להוראה, בין השאר בבית הספר מכס פיין בתל אביב, ובית הספר הריאלי בחיפה. 

אחרי שחרורו מהצבא הבריטי, הורה בבית הספר החקלאי מקוה ישראל, ומ-1946 עד 1953 – בתיכון העירוני א' בתל אביב.

פעילות פוליטית

ב-1935 כיהן כמזכיר סניף מפא"י בירושלים והיה ציר לקונגרס הציוני הי"ט בלוצרן.
בתחילת שנות ה-40 היה חבר ב"אחדות העבודה" ולקראת סופן עבר למפ"ם. 

בן-עמרם השתייך ל"חוגים להקמת האיחוד הציוני-סוציאליסטי בארץ-ישראל", ששאפו לאיחוד המפלגות: מפא"י, אחדות העבודה, פועלי ציון והשומר הצעיר.
נסיב אבקריוס ביי

נסיב אבקריוס ביי (1 במאי 1878 - 7 בספטמבר 1946) היה עורך דין ערבי נוצרי שפעל בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי ונחשב לאחד מגדולי עורכי הדין הפליליים בארץ ישראל באותה תקופה.

חייו

נסיב אבקריוס נולד בשנת 1877 בקהיר בירת מצרים למשפחה יוונית-אורתודוקסית אמידה. בתחילת המאה העשרים קיבל תואר במשפטים בפריז. תפקידו הציבורי הראשון היה שופט מחוזי בחרטום בירת סודאן, ולאחר מכן שימש כפקיד בכיר במשרד המשפטים המצרי. בשנת 1919 קיבל מידי פואד הראשון מלך מצרים את תואר הכבוד "ביי".
לאחר כיבוש ארץ ישראל בידי הבריטים, בסוף שנות העשרים, הגיע אבקריוס לארץ. בראשית תקופת המנדט הבריטי היה מנהל בתי המשפט ולאחר שפתח את משרדו הפרטי הפך המשרד לאחד ממשרדי עורכי הדין המצליחים בארץ ישראל באותה עת. במשך שנות השלושים היה נסיב אבקריוס עורך הדין הפלילי הבולט ביותר בארץ. הוא הכיר את השופטים, היה מקושר למינויים והיה בעל יכולת הופעה מרשימה. אבקריוס נחשב לעורך הדין הנועז והיקרן מבין כל עורכי הדין המקומיים. הוא העז לכתוב בכתבי הטענות דברי ביקורת על השופטים שבפניהם הופיע, אך תמיד בגבולות המותר. אבקריוס ביי היה שותפו של עורך הדין דוד גויטיין, לימים שופט בית המשפט העליון של מדינת ישראל. בשנות הארבעים הפך משרדם להיות המשרד המוביל, בזכות כל הערעורים בהם זכו בדין.
אחד המשפטים הנודעים שבהם הופיע אבקריוס היה משפטו של ראובן שיינצוייט שהואשם ברצח המהנדס יעקב צוואנגר, פרשה הידועה כ"הרצח בחולות תל נוף".
אבקריוס התאהב ביהודיה בשם לאה טננבוים, הצעירה ממנו בכשלושים שנה, והשניים נישאו באלכסנדריה שבמצרים בשנת 1930. לכבוד אשתו בנה עורך הדין האמיד בשנת 1934 בית מפואר בשכונת רחביה בירושלים, שנודע בשם "וילה לאה".
במרוצת הזמן ירד אבקריוס מנכסיו. לאחר התרוששותו עזבה לאה את אבקריוס ו"וילה לאה" הושכרה בשנת 1936 להיילה סלאסי קיסר אתיופיה, שגלה מארצו לאחר כיבושה בידי האיטלקים. בני הזוג התגרשו בשנת 1945.
לאחר קום מדינת ישראל הפכה "וילה לאה" לרכושו של האפוטרופוס הכללי, ושוכנו בה, בזה אחר זה, אישים בכירים כמשה דיין, אליעזר קפלן ויוסף בורג.
נסיב אבקריוס ביי פרש מעריכת דין במהלך מלחמת העולם השנייה ונפטר בשנת 1946 בירושלים בחוסר כל. עם מותו כתב עליו דוד גויטיין דברי הספד:
הוא היה משכמו ומעלה מעל כל עורכי הדין האחרים הפועלים בארץ ישראל... במשפטים פליליים היו לו קרוב לודאי יותר הצלחות מאשר לכל אחד מן הטוענים האחרים, ויהודים כערבים כאחד פנו אליו, למעשה, בכל תביעה משפטית קשה במשך עשרים השנים האחרונות... הוא היה מאוד פופולרי בקרב כל השופטים, ואולי מעלתו הגדולה ביותר הייתה כשרונו לשכנע את השופטים בתקפות טיעוניו.
]
אלגברות קיילי-דיקסון

במתמטיקה, אלגברות קיילי-דיקסון הן האלגברות המתקבלות באמצעות בניית קיילי-דיקסון (עם הקבוע 1-) מן השדה של המספרים הממשיים. האלגברה הראשונה בסדרה היא שדה המספרים המרוכבים. אחר-כך מקבלים את אלגברת הקווטרניונים של המילטון ואת אלגברת האוקטוניונים. בהמשך הסדרה מתקבלות אלגברות לא אסוציאטיביות פשוטות ממימד 16, 32, 64, וכן הלאה.
לכל אלגברת קיילי-דיקסון יש אינוולוציה המכלילה את פעולת הצמוד המרוכב, ובאמצעותה מוגדרת תבנית נורמה: הנורמה של איבר היא מכפלתו בצמוד שלו. האלגברות המתקבלות במהלך הבניה מאבדות תכונות חשובות בזו אחר זו: השדה הממשי הוא האלגברה היחידה שכל איבריה סימטריים; השדה המרוכב הוא האלגברה הקומוטטיבית האחרונה; אלגברת הקווטרניונים היא האלגברה האסוציאטיבית האחרונה; ואילו אלגברת האוקטוניונים היא האלגברה האלטרנטיבית האחרונה, וגם האחרונה שאין בה מחלקי אפס. עם זאת, כולן ריבועיות ומקיימות את הזהות הגמישה. הן פשוטות, והמרכז שלהן שווה לשדה הבסיס.
אפשר להכליל את הבניה כך שתעבוד מעל כל שדה בסיס. באופן כזה מתקבלות בצעד השני של הבניה כל אלגברות הקווטרניונים, ובצעד השלישי כל אלגברות האוקטוניונים -- ראו בניית קיילי-דיקסון.

מספרים מרוכבים כזוג סדור

המספרים המרוכבים יכולים להירשם כזוג סדור  של מספרים ממשיים  ו-, עם חיבור שמוגדר רכיב רכיב ומכפלה שמוגדרת כך:
מספר מרוכב שהרכיב השני שלו שווה לאפס מתלכד עם מספר ממשי: המספר המרוכב  הוא המספר הממשי .
על המספרים המרוכבים אפשר להגדיר אופרטור הצמדה, לפי . לפונקציה הזו יש התכונה
, כך שכפל של מספר בצמוד שלו נותן תמיד מספר ממשי אי שלילי. בדרך זו, הצמדה מגדירה נורמה, שהופכת את המספרים המרוכבים למרחב נורמי מעל המספרים הממשיים: הנורמה של מספר מרוכב  היא:
. הצמוד מאפשר לחשב את ההפכי של כל מספר מרוכב שונה מאפס: .
אפשר לראות בפעולת ההצמדה הכללה של פונקציית הזהות על הממשיים. במובן זה, תכונת המספרים הממשיים להיות צמודים לעצמם אבדה בתהליך, והיא אינה נכונה עוד במספרים המרוכבים.

צעד שני: הקווטרניונים

אלגברת הקווטרניונים של המילטון מתקבלת מן המספרים המרוכבים באופן דומה. החיבור של זוגות סדורים הוא לפי רכיבים, ואת פעולת הכפל מגדירים לפי הנוסחה ; מכיוון ש-, המרוכבים מהווים תת-חוג של האלגברה החדשה, שאינה קומוטטיבית. גם לאלגברת הקווטרניונים יש אינוולוציה, המוגדרת לפי , ומקיימת . מכיוון שתוצאת הכפל היא מספר ממשי הפיך, כל איבר שונה מאפס הוא הפיך ולכן האלגברה היא אלגברה עם חילוק.

צעד שלישי: האוקטוניונים

אותה נוסחת כפל עבור זוגות סדורים של קווטרניונים, , מגדירה אלגברה חדשה הנקראת אלגברת קיילי, שאינה אסוציאטיבית (הדוגמה המוכרת ביותר לאלגברת קיילי היא אלגברת האוקטוניונים). האלגברה הזו מקיימת זהות חלשה יותר: היא אלטרנטיבית. תבנית הנורמה שלה, בתור מרחב וקטורי מממד 8 מעל הממשיים, היא סכום של שמונה ריבועים. הנורמה כפלית, ונותנת נוסחת כפל לסכומים מסוג זה (שאינה קיימת בממדים גבוהים יותר).

ממד 16 ואילך

אותה נוסחת כפל, המיושמת לזוגות סדורים של אוקטוניונים, נותנת אלגברה מממד 16, הנקראת "אלגברת הסדניונים". אלגברה זו אינה אלטרנטיבית. באופן כזה אפשר להמשיך לבנות אלגברות מממד  לכל n. אלגברות אלו מקיימות כולן את הזהות הגמישה, .
תבנית הנורמה של אלגברת קיילי-דיקסון מממד  היא סכום של ריבועים כמספר הזה. מעל שדה סדור זוהי תבנית אנאיזוטרופית, ולכן כל האיברים באלגברות קיילי-דיקסון הם הפיכים, כלומר לכל איבר  קיים  כך ש-. עם זאת, באלגברת קיילי-דיקסון מממד 16 יש מחלקי אפס, והיא אינה אלגברת חילוק: לא לכל המשוואות  יש בה פתרון יחיד.
גיט

היסטוריה

החל משנת 2002, הפיתוח של פרויקט לינוקס השתמש במערכת ניהול הגרסאות המבוזרת הקניינית BitKeeper. בשנת 2005 הצליח אנדרו טריגל לפתח לקוח עצמאי. בשל כך נשלל רישיון השימוש לפרויקט לינוקס. טורבאלדס לא היה מרוצה ממערכות ניהול הגרסאות האחרות שהיו קיימות באותו שלב, והחליט לכתוב אחת משלו. הוא החל לעבוד על גיט ב-3 באפריל 2005. פחות מחודש לאחר מכן כבר הייתה גרסה שאפשרה פיתוח יעיל של לינוקס (מערכת מרקוריאל נכתבה באותו הזמן ומאותן הסיבות). ביולי אותה שנה, הפך ג'וניו המאנו למתחזק הראשי.

ארגון

טורבאלדס פיתח את גיט בחודשים הראשונים. לאחר מכן הפך ג'וניו המאנו למפתח הראשי. גיט לא דורשת השמת זכויות יוצרים, ונכון לסוף 2010 יותר מ-600 אנשים תרמו למיזם קוד. החל מה־16 בדצמבר 2010 המיזם מנוהל בחסות מוסד חופש התוכנה (Software Freedom Conservatory). גוף זה מספק ישות משפטית (לדוגמה: עבור תרומות) וייעוץ משפטי.
התחייבות הנתינה

התחייבות הנתינה (מאנגלית: The Giving Pledge) הוא מיזם הפונה למיליארדרים בארצות הברית, ומבקש מהם להתחייב לתרום את רוב הונם (מעל 50%) למטרות צדקה. המיזם החל על ידי המיליארדרים וורן באפט וביל גייטס.

אודות

בשנת 2006 החליט באפט כי יתרום את רוב הונו לקרן הצדקה של ביל ומלינדה גייטס. כתוצאה מכך חשבו גייטס ובאפט על הרעיון לגייס בעלי ממון נוספים שיתרמו את כספם לצדקה.
ההתחייבות אינה מסמך משפטי מחייב אלא הצהרה מוסרית. תרומת ההון יכולה להתרחש במהלך חייו של התורם או לאחר מותו.
בין החותמים על ההתחייבות (בנוסף לגייטס ובאפט): פול אלן, מייקל בלומברג, לארי אליסון, אלי ברוד, ג'ורג' לוקאס, מייקל מילקן, ג'יימס האריס סימונס, טד טרנר, בריאן צ'סקי, מארק צוקרברג, דיאן פון פירסטנברג ומקנזי בזוס.
ויין אלווין

ביוגרפיה

אלווין נולד בגלנדייל, קליפורניה ב-7 בפברואר 1947. הוא דיבב את מיקי מאוס מ-1997 עד מותו ב-2009.
ב-1991, התחתן עם ראסי טיילור, שדיבבה את מיני מאוס מ-1986 עד 2019, והם נקראו "אגדות דיסני" ב-2008. לאלווין יש ארבעה ילדים מנישואים קודמים.
אלווין נפטר מסוכרת חריפה בגיל 62, ב-18 במאי 2009.
זננאנזה

זננאנזה (המחצית השנייה של המאה ה-14 לפנה"ס) היה נסיך חתי, בנו של שופילוליומש הראשון, אשר התפרסם בשל מותו בדרכו להיות פרעה מצרים.

ביוגרפיה

באנלים של שופילוליומש (תעודה מס' 7), מתואר המעשה הבא:
"בעת שאבי היה ליד כרכמיש, הוא שלח את לופכי ואת תרחונתה-זלמה לארץ עמקי.
כאשר שמעו אנשי ארץ מצרים על תבוסת ארץ עמקי הם נבהלו.
וכיוון שאדונם נפחורוריה מת בדיוק באותו זמן, מלכת מצרים, תחמונזו, שלחה שליח לאבי וכתבה לו כך:
"בעלי מת ובן אין לי. אומרים שלך יש בנים רבים. אם תיתן לי אחד מבניך הוא יוכל להיות לי לבעל.
בשום אופן לא אקח משרת שלי לבעל. אני חוששת מכתם(?)".
כאשר שמע אבי דברים אלו הוא קרא לבכירים להתייעצות (באומרו):
"דבר כזה לא קרה לי מעולם!"."
לא ברור איזה פרעה מצרי מכונה כאן "נפחורוריה" ואיזו מלכה מכונה "תחמונזו". הרוב מזהים את המלכה עם אנכי שנה-אמון, בעוד זהותו של המלך נעה בין אחנתון ליורשו תות ענח' אמון. כך או כך, מדובר בתקופה בה שרר במצרים אי-שקט חברתי בעקבות הרפורמות הדתיות שהעביר אחנתון. על פי האנלים, שופילוליומש היסס לשלוח אחד מבניו למצרים, ושלח אנשים לבדוק את המצב לאשורו. המלכה השיבה לו מכתב כעוס:
"אילו היה לי בן האם הייתי כותבת לארץ אחרת על ההשפלה של עצמי ושל ארצי? ואתה לא האמנת לי ותאמר לי דברים כאלו. 
זה שהיה בעלי מת ובן אין לי. בשום אופן לא אקח משרת שלי לבעל. לא כתבתי לשום ארץ אחרת. 
אומרים שלך בנים רבים. אם תיתן לי אחד מבניך, הוא יהיה לי לבעל ולארץ מצרים יהיה מלך".
בסופו של דבר המלך הסכים לשלוח את זננאנזה למצרים, מה שהיה הופך למעשה את מצרים וחת לממלכה אחת. אולם הוא מת בדרך, בנסיבות ובמקום לא ידועים. אביו האשים את המצרים במוות, אולם הפרעה החדש איי הכחיש את אחריותו למעשה. העניין הסתיים בסופו של דבר ללא הכרעה ברורה.
ילנה מלישבה

ביוגרפיה

נולדה בקמרובו למשפחת רופאים. לילנה יש אחות ואח תאום בשם אלכסיי, אשר כמו ההורים, גם הם רופאים. אחותה נוירולוגית ואחיה כירורג, דוקטור למדעי הרפואה ורופא בכיר. ילנה מלישבה סיימה לימודים בתיכון בקמרובו עם מדליית זהב והתקבלה לאקדמיה לרפואה בקמרובו. היא סיימה את לימודיה בהצטיינות בשנת 1984. בשנת 1984 החלה לימודי המשך באקדמיה למדעי הרפואה במוסקבה. בשנת 1987 הכינה תזה בנושא "מניעה וחיסול של הפרעות בקצב הלב תוך הסתגלות להשפעות לחץ וההפעלה של חומצת גמא – aminobutyric". לאחר שעבדה זמן מה בתור רופאה משפחה, הפכה לעוזרת במחלקה לרפואה פנימית של במכון הרפואי השני.
כיום היא מרצה לרפואה באוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה. בשנת 1992 השיקה את התוכנית "מתכון" (Recept) בערוץ "Kuzbass" (קמרובו). בשנת 1993 כתבה והגישה את התוכנית "מרפאה צבאית" (Lazaret, ערוץ 5, "הכתר הצפוני"). בשנת 1994 היא החלה לעבוד כמנחת התוכנית היומית "קראתם לרופא?" (Vracha Vizvali?) בערוץ "רוסיה עסקים". באותה שנה עברה קורס הכשרה של המרכז האירופי לבריאות ואיכות הסביבה בארצות הברית. לקורס זה היו מוזמנים העיתונאים הבולטים והידועים ביותר באירופה העוסקים בנושאי בריאות. לאחר תחילת התוכנית "בריאות" (Zdarove) בערוץ ORT בשנת 1997, מלישבה הפכה למנהלת, מחברת ומנחת התוכנית. הפרק הראשון שודר ב-3 באוקטובר 1997. כמו כן, התוכנית גם משודרת ב"רדיו רוסיה". בשנת 2007 מלישבה סיימה דוקטורט במדעי הרפואה בנושא "תכנות מחדש של תגובות תאיות של מקרופאגים: אסטרטגיה חדשה לניהול דלקת". מאז 2007 היא חברה באקדמיה לטלוויזיה רוסית. מ-16 באוגוסט 2010 היא מנחה בערוץ הראשון את התוכנית "טוב לחיות!" (Zhit Zdorova), אשר משודרת בבקרים בימי חול. היא כתבה יותר מ-50 פרסומים מדעיים בתחום הרפואה. מאז 2012 עוסקת באופן פעיל ואינטנסיבי בקידום פרויקט מסחרי – דיאטת ילנה מלישבה.
בעלה, איגור מלישב, הוא פרופסור לרפואה ורפואת שיניים באוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה, מומחה בביולוגיה מולקולרית, ראש המעבדה שהוקדשה לנושא "תכנות מחדש של מקרופאגים כאסטרטגיה חדשה לניהול תגובת המערכת החיסונית למחלות שונות". לזוג שני בנים, יורי וואסילי.
ק.ד. אוויה

תולדות החברה

קלינינגרד אוויה נוסדה בשנת 2002 והתבססה על מטוסים מתוצרת ברית המועצות.
בשנת 2004 החלה החברה בתהליך חידוש החברה והרחבת פעילותה. בשנה זו החלה להפעיל טיסות בינלאומיות, ובשנת 2005 מיתגה את עצמה מחדש בשם KD avia. באותה שנה אף החלה להוציא את מטוסי הטופולב הישנים שברשותה והכניסה לשירות במקומם מטוסי בואינג 737-300 שנקנו מחברות שונות. מהלך החלפת צי המטוסים המשיך ובשנת 2008 הזמינה החברה מטוסי איירבוס A319 חדשים שיחליפו את כל מטוסי הבואינג 737 שגילם הממוצע עמד על מעל 20 שנים.
במסגרת תהליך זה החליטה החברה להפוך את נמל הבית שלה בקלינינגרד לשדה מעבר בטיסות מרוסיה לאירופה, ובעקבות החלטה זאת החלה לבנות טרמינל גדול ומודרני בנמל.
בתחילת ספטמבר 2009 החברה פשטה רגל והפסיקה לחלוטין את פעילותה.

פעילות החברה בישראל

החברה הפעילה 6 טיסות שבועיות בקו בין נמל התעופה קלינינגרד חרברובו לנמל התעופה בן-גוריון. הטיסות הופעלו במטוסי בואינג 737-300.
מועצה אזורית מנשה

דמוגרפיה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף 2016, מתגוררים במועצה אזורית מנשה 19,400 תושבים (מקום 106 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎2.2%‏.   לפי נתוני הלמ"ס נכון לסוף 2016, למועצה אזורית מנשה דירוג של 7 מתוך 10, במדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2015. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשע"ו (2015-‏2016) היה 78.4%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת סוף 2015 היה 10,636 ש"ח (ממוצע ארצי: 8,868 ש"ח).

היסטוריה

המועצה הוקמה בפברואר 1950 במסגרת הקמת רשויות מקומיות לכלל היישובים במדינה. בעת הקמתה הכילה המועצה 11 יישובים ואת כפר הנוער אלוני יצחק (שנקרא אז כפר יצחק גרינבוים), סמינר גבעת חביבה ואת מחנה עולים שער מנשה שקודם לכן נקרא מחנה עין שמר. בשנת 1965 צורף למועצה הכפר מייסר. בשנת 1967 היו במועצה כ-5000 תושבים. באוגוסט 2012, במסגרת פירוק הרשויות קציר-חריש, צורף היישוב קציר למועצה.
קרייג שייקספיר

קריירה כשחקן

קרייג שייקספיר נולד וגדל בברמינגהאם שבאנגליה והחל את דרכו המקצועית בכדורגל בוולסל כשהוא משחק כקשר התקפי. שייקספיר שבילה את רוב הקריירה שלו בוולסל דירג את השער שכבש בתיקו 2-2 של קבוצתו עם צ'לסי באוקטובר 1984 כשער היפה ביותר בקריירה שלו. בשנת 1989, חתם שייקספיר בשפילד וונסדיי מהליגה הראשונה באנגליה (שנחשבה אז לשנייה בחשיבותה) תמורת 300 אלף אירו. במדי שפילד שיחק שייקספיר במשך עונה אחת בה ערך 17 הופעות ליגה במהלכן לא כבש שער אחד ולאחר מכן חתם בווסט ברומיץ' אלביון. במהרה הפך שייקספיר לשחקן הרכב קבוע במדי ווסט ברום והיה לבועט הפנדלים הקבוע של הקבוצה ששיחקה אז בליגה השלישית באנגליה. בשנת 1993, עבר שייקספיר לגרימסבי טאון שם שיתף פעולה עם חברו מוולסל אלן באקלי כשלאחר מכן שיחק בסקאנת'רופ יונייטד, טלפורד יונייטד והדנספורד טאון שבמדיה פרש ממשחק פעיל.

קריירה כמאמן

בשנת 1999, לאחר פרישתו ממשחק פעיל הצטרף שייקספיר כמאמן לאקדמיית הכדורגל של ווסט ברומיץ' אלביון בה שימש כמאמן במספר קבוצות עד שבשנת 2006 הפך למאמנה של קבוצת המילואים של המועדון. בחודש אוקטובר עקב פיטורי מאמנים בווסט ברום הפך שייקספיר למאמנה הזמני של הקבוצה הבוגרת של ווסט ברום וניהל את המשחק נגד קריסטל פאלאס בו ניצחה הקבוצה 2-0. בחודש יוני 2008, עזב שייקספיר את ווסט ברום לטובת תפקיד עוזר המאמן בלסטר סיטי. לאחר שנתיים כעוזר בלסטר סיטי עבר שייקספיר לתפקיד עוזר המאמן בהאל סיטי ולאחר עונה אחת חזר לתפקיד עוזר המאמן בלסטר סיטי שם שיתף פעולה עם קלאודיו ראניירי.
בעונת 2015–2016, תחת קלאודיו ראניירי זכתה לסטר סיטי באליפות הראשונה בתולדותיה שבשל משאביה הצנועים יחסית של לסטר בהשוואה לקבוצות הצמרת באנגליה, זכייה זו נחשבת למפתיעה ביותר מאז הקמת הפרמייר ליג. ב-23 בפברואר 2017 עקב פיטוריו של קלאודיו ראניירי מהקבוצה מונה שייקספיר למאמנה הזמני של לסטר וניהל את משחקו הראשון בניצחון 3-1 על ליברפול. ב-12 במרץ מונה שייקספיר לתפקיד המאמן הראשי בקבוצה עד לתום העונה. ב-17 באוקטובר 2017 פוטר מתפקידו.
פרידריך השני, הנסיך הבוחר מפפאלץ

ביוגרפיה

פרידריך נולד ב-9 בדצמבר 1482 בנוישטט אן דר ויינשטראסה, לפיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ ולמרגרטה מבוואריה, נסיכת הבוחר מפפאלץ, בתם של לודוויג התשיעי, דוכס בוואריה ואמליה מסקסוניה, דוכסית בוואריה. פרידריך גדל בצעירותו בהולנד לצד פיליפ היפה מבית הבסבורג, ולאחר מכן העמיד עצמו לשירות המשפחה הקיסרית. בין השנים 1505–1522 שימש פרידריך בעוצר של רוזנות פפאלץ-נויבורג, בשם אחיינו אוטו היינריך, רוזן פפאלץ-נויבורג.
בשנת 1508 מת אביו פיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ, ואחיו לודוויג החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ עלה לשלטון במקומו. בשנת 1517 ניהל פרידריך רומן עם אלאונורה מאוסטריה, בתם של פליפה הראשון, מלך קסטיליה וחואנה, מלכת קסטיליה, אולם אחיה קרל, דוכס בורגונדיה גילה זאת וגירש את פרידריך מהחצר הקיסרית. בשנת 1520 מונה פרידריך למושל פפאלץ העילית, והעביר את בירתה בחזרה מאמברג לנוימרקט.
ב-29 בספטמבר 1535 התחתן פרידריך עם דורותיאה מדנמרק, נסיכת הבוחר מפפאלץ, בתם של כריסטיאן השני, מלך דנמרק ואיזבלה מאוסטריה, אך לא היו להם ילדים. פרידריך הבטיח לחותנו שיעזור לו לחזור לשלטון בדנמרק, ממנו הודח בשנת 1523, ואף הבטיח לו תמיכה מקרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם עקב סערה הספינות ששלחו הוא וקרל לא הגיעו לנורווגיה, ובעקבות כך כשל המרד.
פרידריך שירת כמה שנים בחצרו של פרדיננד הראשון, מלך בוהמיה והונגריה, ואף מילא כמה תפקידים דיפלומטיים ברומא, מדריד ופריז. בשנת 1544 מת אחיו לודוויג החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ, ופרידריך עלה לשלון במקומו. פרידריך הוביל את הרפורמציה הפרוטסטנטית באופן רשמי בפפאלץ, ומשום כך הוצא אל מחוץ לחוק על ידי קרל החמישי. אולם פרידריך נשאר נאמן לקרל החמישי, ועל ידי כך הציל את שלטונו. בשנת 1551 החרים פרידריך כמה מנזרים באישור האפיפיור יוליוס השלישי, והשתמש בהם לטובת אוניברסיטת היידלברג.
ב-23 בפברואר 1556 מת פרידריך באלציי, ואחיינו אוטו היינריך, הנסיך הבוחר מפפאלץ עלה לשלטון במקומו.