google/wiki40b huggingface dataset:
השטן ואשת האיכר

השטן ואשת האיכר היה מופע בידור וזמר ישראלי מצליח מ-1970 שיוחד לבלדות ושירי עמים, מתורגמים מרוסית, אנגלית וצרפתית, שהיו בחלקם הגדול שירי כמיהה לחופש ומחאה כנגד דיכוי. בין השירים הוקראו קטעי קישור שהיו סיפורי-עם מפולפלים ממקור אירי או מעובדים לפי סיפורי קנטרברי והדקמרון. בעקבות המופע יצא גם תקליט. המופע והתקליט זכו להצלחה ניכרת ולמאות הופעות ברחבי הארץ.
כל השירים וקטעי הקריאה במופע תורגמו על ידי דן אלמגור ועובדו על ידי אריה לבנון. במאי המופע היה נדב לויתן והמנהל המוזיקלי היה צביקה כספי. המופע הופק על ידי אמנון ברנזון, שגם השתתף בו יחד עם שני יוצאי להקות צבאיות רפי גרנות ומיכל טל. 
בין שירי המופע שהתפרסמו נמנים "הגיטרה של פדרו", "ליושינקה", "העגורים", "האינדיאני", "אנטיה" ו"היי שלום".
ב-1973 הועלה מופע המשך בתבנית דומה ועם משתתפים אחרים, בהם שלומית אהרון, בשם "החייט ואשת הסנדלר" אולם הופעות מופע זה נקטעו בעקבות מלחמת יום כיפור.
ב-2009 הועלה מופע מחודש של שירי המופע, שירי "הלוך הלכה החבריא" (שירים רוסיים בתרגומו של יעקב שבתאי בביצוע הלהקה שכללה את ליאור ייני ודודו אלהרר) ו"החייט ואשת האיכר".
מפעל מסון

מפעל מסון (אנגלית: Masson Mill) הוא מפעל לטוויית כותנה באמצעות מים, שנבנה ב-1783 על ידי ריצ'רד ארקרייט על גדות נהר דרוונט, בקרבת מטלוק באת' שבדרבישייר, אנגליה. המפעל שוכן בקרבת הבית הפרטי של ארקרייט, והוא נכלל באתר המורשת העולמית "מפעלי עמק דרוונט".
בעקבות המצאת הבוכיר המעופף לאריגת כותנה ב-1733 חלה עלייה גדולה בביקוש לכותנה טְווּיָה באנגליה. באותה תקופה כבר היו מכונות לניפוץ ולטוויה, אך הן לא היו מספיק יעילות והכותנה שנוצרה בהן הייתה באיכות נמוכה ולא מתאימה לביקוש הגדול. ב-1769 רשם ארקרייט פטנט על מסגרת טוויה הפועלת באמצעות מים, על מנת שיוכל לנצל את מימי הדרוונט להפקת אנרגיה. ב-1771 הוא בנה את המפעל הראשון שלו בקרומפורד, ומפעל מסון היה השלישי. הוא בנה את המפעל הזה בקרבת קרומפורד על מנת לנצל את זרם המים החזק של הנהר.
המפעל נבנה מלבנים שהונחו על גרוסת (gritstone) עם אבני פינה וחלונות ראווה. בעת בנייתו התנשא המפעל לגובה 5 קומות, אורכו היה 43.8 מטרים ורחבו 8.4 מטרים. המפעל קיבל את האנרגיה הדרושה לו מגלגל מים יחיד, שהוחלף ב-1801 במערכת של שני גלגלים, שבתורה הוחלה על ידי טורבינות ב-1928. במתכונתו המקורית נבנה המפעל עם מעקה גבוה שהסווה את הגג. עם הוספת הגלגל השני הוחלט להגביה את הגג, ובכך נוספה למפעל קומה שישית מוסתרת.
לאורך הדרוונט וליד המפעל נבנה סכר קמור. צורת הסכר החריגה קשורה ככל הנראה למבנה הקרקע הסלעית בנקודה זו של הנהר. הסכר נבנה בתקופה מוקדמת בהיסטוריה של המפעל, וההשערה היא כי הוא לא נבנה קודם להקמת המפעל כיוון שמפעל הנייר שעליו נבנה מפעל מסון לא היה מספיק גדול ורווחי מבחינה כלכלית לצורך הקמת סכר. עד 1835 נבנו בצד הצפוני והמערבי של המפעל מספר מבנים נוספים, וחלקם נהרסו במשך השנים. ההוספות האחרונות למפעל היו ב-1911, 1928 ו-1998. ארובת המפעל מתוארת לשנת 1900.
ארקרייט חרג ממנהגו ולא בנה ליד המפעל בתי מגורים לעובדים, שבמקום זאת התגוררו בבתים בבעלותו ששכנו ביישובים הסמוכים כגון בונסול, קרומפורד או מטלוק באת'. במשך השנים היה המפעל מקור תעסוקה חשוב בכלכלה של מטלוק באת'. המבנה המקורי של המפעל השתנה מאז הקמתו כיוון שבוצעו בו עבודות שיפוץ ושיקום נרחבות, ושימושו הנוכחי הוא מוזיאון וחנות קמעונאות.
יחסי אוקראינה–גרמניה

היסטוריה

בימי הביניים קיימו סוחרים גרמנים יחסי מסחר עם רוס של קייב, ואף התקיימו קשרי נישואין בין האצולה הגרמנית לאצולה הקייבית. במהלך המאה ה-18 התיישבו מהגרים גרמנים רבים בגליציה, ובמהלך המאה ה-19 היגרו גרמנים רבים גם לבסרביה, ווהלין, חצי האי קרים וחופי הים השחור.
בשנת 1914 לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה גורשו גרמנים רבים מאוקראינה לסיביר, ובפברואר 1918 כבש צבא האימפריה הגרמנית את אוקראינה במבצע אגרוף. לאחר חוזה ברסט-ליטובסק סייעו הגרמנים לפבלו סקורופדסקי בהקמת המדינה האוקראינית, וסייעו לאוקראינים במלחמתם נגד רוסיה הסובייטית.
בשנת 1941 כבשו הגרמנים את אוקראינה במהלך מבצע ברברוסה, וצירפו אותה לקומיסריון הרייך אוקראינה. במהלך הכיבוש הגרמני רצחו הגרמנים מאות אלפי יהודים, כחלק משואת יהודי אוקראינה, ובחורף 1943–1944 שחרר הצבא האדום את אוקראינה, תוך שהוורמאכט השאיר מאחוריו אדמה חרוכה. לאחר המלחמה היו מוצבים בשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה חיילים אוקראינים רבים, אך הם לא קיימו קשר עם האזרחים הגרמנים.
בשנת 1959 נרצח סטפן בנדרה - לאומן אוקראיני, על ידי סוכני קג"ב, בעת שהותו במינכן.
מאז 1990, רוב האוקראינים הגרמנים עברו לגרמניה, אך עדיין כ-40,000 גרמנים חיים באוקראינה, בעיקר בקייב, חרקוב ואודסה.
בשנת 1989 הרפובליקה הפדרלית של גרמניה פתחה את הקונסוליה הראשונה בקייב, בשנת 1992 שדרגה אותה לשגרירות. בשנת 1993 נפתח מכון גתה, בקייב, ובשנת 1998 נפתחה משרד לשכת החילופין האקדמית הגרמנית, ומאז יותר מ-4,000 סטודנטים אוקראינים למדו בגרמניה.
השינויים הפוליטיים באוקראינה מאז 2004 נתמכו על ידי הממשלה הגרמנית, שאף מחתה על הסיפוח הרוסי של חצי האי קרים, ועל הסיוע הרוסי למורדים במלחמת האזרחים באוקראינה.

יחסים כלכליים

יותר מ-1000 חברות גרמניות פועלות באוקראינה, ועבור אוקראינה, גרמניה היא שותפת הסחר השנייה החשובה ביותר בסחר החוץ.

יחסים דיפלומטיים

אוקראינה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין, ו-5 קונסוליות בדיסלדורף, פרנקפורט, המבורג, מיינץ ומינכן. מאידך, גרמניה מחזיקה באוקראינה שגרירות בקייב ו-4 קונסוליות בדנייפרופטרובסק, חרקוב, לבוב ואודסה.
זאב ספראי

תולדות חייו

נולד בירושלים ב-1948, למד בישיבת נתיב מאיר, שימש כקומונר בבני עקיבא, שירת בצה"ל, והיה בגרעין שייסד את קיבוץ מעלה גלבוע. את תואר הדוקטור קיבל באוניברסיטה העברית בירושלים בנושא "גאוגרפיה היסטורית של ארץ שומרון" בהנחייתם של פרופ' מנחם שטרן ופרופ' זכריה קלאי. 
עם נישואיו ב-1974 לדינה מקבוצת יבנה עבר לגור בקיבוץ, ומאז הוא חבר קבוצת יבנה.

תפקידים

החל מ-1977, מילא שלל תפקידים באוניברסיטת בר-אילן, כולל ראש המחלקה ללימודי ארץ ישראל, סגן הרקטור של האוניברסיטה ומנחה סטודנטים לתארים מתקדמים. היה במזכירות נאמני תורה ועבודה, במרכז המפד"ל, בוועדת הרישיונות של המועצה הארכאולוגית. שימש יו"ר הוועדה להכשרת מורי דרך במשרד התיירות. כיום הוא חבר בוועדת השמות הממשלתית, וחבר בוועד המנהל של מכללת אשקלון, המכללה האקדמית אחוה, מכללת גבעת וושינגטון ומרכז יעקב הרצוג. ממלא תפקידים שונים בקיבוצו, קבוצת יבנה, ושימש במשך 3 שנים כמזכיר הקבוצה.

מחקריו

ספראי מגדיר את עצמו כ'עבד' של תקופת המשנה והתלמוד. הוא עוסק בכל ההיבטים של חקר התקופה. בעיקר בתחומים בהם נדרש שילוב של מקורות וגישות שונות. כגון מקורות חז"ל וממצא ארכאולוגי, או מקורות חז"ל וגישה סוציו-היסטורית.
שתיים דובים

סיפור העלילה

הספר "שתיים דובים" מתאר את קורותיה של משפחת תבורי, המתגוררת במושבה בכרמל, כפי שבחרה לספרם רות תבורי, המכונה רותה, מורה לתנ"ך בבית הספר התיכון של המושבה, המתגוררת באחוזת המשפחה, היא "חצר תבורי", שבמושבה. הסיפור נסב סביב יחסיה של רות עם סבה, זאב תבורי, אדם קשה ואכזר אשר לחם במלחמת העצמאות, ולו עין אחת, אחיה הבכור, דוביק, חברו הטוב ביותר, איתן, אשר כמוהו שירת ביחידה מובחרת, אשר היה לאהובה ולבעלה ונטע בנה הקטן. במקביל לסיפור אותו מספרת "רותה" לוורדה, חוקרת מגדר בתולדות היישוב, חלק מהעלילה מסופרת גם על ידי "מספר יודע-כל".
בין הפרקים משולבים שלושה סיפורי ילדים שכתבה רותה לבנה נטע: "השור האדיר, העגלה והתות", "האדם הקדמון והאש", "נטע ומלכמוות". הסיפורים מקבילים לעלילת הספר אשר מפרשת את הרקע לסיפורים אלו, אולם כל סיפור כזה עומד בפני עצמו.
כספרים אחרים של מאיר שלו, הספר כתוב בשפה עשירה, שמתובל בה הומור דק וחשיבה פרועה.

רותה המספרת

כבספרים נוספים של שלו, בא חלק משמעותי מהסיפור מפיו של אחד הגיבורים המשתתפים בעלילה, השתתפות פעילה, כמו ב"שתיים דובים", או השתתפות פסיבית כמו למשל בספרו הראשון: "רומן רוסי". השונה בספר זה הוא שהמספרת היא אישה: רותה. מאיר שלו עצמו מעיד בראיונות, שלא היה לו קל לעצב את סיפורה ושפתה של רותה, המורה לתנ"ך, שצריכה לשלב בשפתה את המיזוג שבין אחת שמתענגת על שפת התנ"ך והשפה העברית, ובין היותה טיפוס שובב, "פרחחית" כלשונו. ברגע שהוא מצא את המשלב המתאים של לשון הגיבורה, היא החלה כאילו לתקשר איתו, והיה לו קל לכתוב מפיה של האישה המיוחדת הזו.

או כפי שמעידה רותה בספר: 
אני כותבת כי יש סיפורים שעדיף לכתוב מלספר, כי לא נעים להרגיש את המילים שלהם בתוך הפה. במקום שיהיו כמו עקרבים ונדלים על הלשון, עדיף שיזחלו על הנייר ויטפטפו את הרעל שלהם עליו
— שתיים דובים, עמ' 36
במילותיה של רותה יש לא רק הסבר לכתיבתה שלה, אלא לכאורה גם לכתיבתו של שלו את הספר הזה, שמדבר על מעשים שלא תמיד קלים לקליטת הקורא, אך הכתיבה עליהם כאילו מאפשרת להם לעבור סוג מסוים של זיכוך. כי הספר מכיל יצרים עזים, נקמות אפלות, רציחות, נקמת דם - תחושות ואירועים מעבר להתרחשויות הרגילות בספריו.

רותה מעידה על עצמה, שיש לה ראש אחר. 
אני אוהבת ראשים אחרים.  גם לי יש ראש אחר, לאיתן הראשון [בעלה] היה ראש אחר, לסבא שלי, לטוב ולרע, במיוחד לרע, היה ראש אחר. לדוביק ולדליה, לעומת זאת, אין ראש אחר.  לרוב בני האדם אין ראש אחר. יש לכולם אותו ראש והם גם משאילים אותו זה לזה בשעת הצורך.
— שתיים דובים, עמ' 316-315
"שתיים דובים" אכן נכתב "בראש אחר".
קרחון גאבארה

גילוי הקרחון

הקרחון מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1988.

מקור השם

הקרחון נקרא על שם הכפר גאבארה (Габаре) שבצפון מערב בולגריה.
יהודה דרניצקי

חייו

דרניצקי נולד בשנת 1910 בעיר אודסה שבדרום-מערב רוסיה (כיום באוקראינה). בנעוריו הצטרף במחתרת לשורות השומר הצעיר, ועמה עלה לארץ ישראל בשנת 1925.
בארץ היה דרניצקי פעיל במפלגת פועלי ציון שמאל ונמנה בין מייסדי הליגה הסוציאליסטית והחוגים המרקסיסטיים. לאחר מכן הצטרף למפלגת "השומר הצעיר", ויחד עמה התמזג לשורות מפ"ם.
למד שנה בבית הספר לכלכלה של לונדון.
בשנת 1942 החל בפעילות ציבורית כחבר מזכירות מועצת פועלי תל אביב ובנוסף נבחר למועצת ההסתדרות ולמזכירות בית הדין העליון שלה. בשנת 1949 נבחר לוועד הפועל של ההסתדרות ובשנת 1955 לוועדה המרכזת. משנת 1966 עמד בראש המחלקה לדמוקרטיה תעשייתית בהסתדרות. כמו כן שימש מרצה בבית הספר לפעילי ההסתדרות.
בשנת 1952 יצא מטעם ההסתדרות והמגבית לארצות הברית, אולם כניסתו סורבה בגלל היותו חבר מפ"ם והוא נשלח לאליס איילנד. לאחר 18 ימים הוא שב לישראל.
בבחירות לכנסת הראשונה הוצב במקום ה-23 של רשימת מפ"ם ולא נכנס לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת השמינית, בגלל עקרון הרוטציה שהגביל את כהונת חברי מפ"ם לשתי קדנציות, הוצב במקום ריאלי ברשימת המערך בבחירות לכנסת השמינית. כיהן כסגן יושב ראש הכנסת ישראל ישעיהו-שרעבי והיה חבר ועדת הכלכלה וועדת העבודה והרווחה.
פרסם מאמרים רבים בעיתון "דבר".
ג'ון בנט (שחקן)

ביוגרפיה

בנט נולד בקיקנהאם שבמחוז קנט, והתחנך בברדפילד קולג' שבברקשייר. את הכשרתו המקצועית רכש ב-Central School of Speech and Drama. אחר כך הופיע במגוון רחב של מחזות בתיאטרון הרפרטוארי בין השאר בברומלי, בתיאטרון בריסטול אולד ויק, בדנדי, בפסטיבל הפרינג' באדינבורו ובווטפורד. בהמשך שיחק גם בווסט אנד הלונדוני.
בנט לוהק לעיתים קרובות לתפקיד הנבל. הוא שיחק בסדרות טלוויזיה רבות בהן "Market in Honey Lane", "פורידג'", "ניצולים", "הגומלים", "Strange Report", "ברז'ראק", "המקצוענים", ובארבעה פרקים של הסדרה "המלאך". הוא כיכב בתפקיד אורח במיני-סדרות של "דוקטור הו", ב-1974 שיחק בדמות גנרל פינץ' ב- "Invasion of the Dinosaurs", וב-1977 הופיע בתפקיד קוסם סיני ב-"The Talons of Weng-Chiang" (מ-1977). ב-1967 גילם בנט את דמותו של פיליפ בוזיני בסדרה של ה-BBC "ההגדה לבית פורסייט". עוד השתתף בהפקות טלוויזיה כגון "Blake's 7", "אני, קלאודיוס", "רומא", "רוזמרי ותיים", "Saracen", הסדרה "Honey Lane", "מדור מיוחד", "Softly, Softly", "לא יאומן כי יסופר" ובמיני-סדרה "אנה קארנינה". אחד מתפקידיו האחרונים היה בפרק בסדרת הטלוויזיה "ג'ונתן קריק".
בקולנוע הופיע בנט בסרטים "The House That Dripped Blood" (מ-1970), "The House in Nightmare Park" (מ-1973), "האלמנט החמישי" (1997), "שארלוט גריי" (2001), וב"דו"ח מיוחד" (2002). ב-1961 גילם שוטר סמוי בסרט "קורבן" בכיכובו של דירק בוגרד.
בתיאטרון שיחק בנט בתפקיד יאשה במחזה "גן הדובדבנים", ובדמות הנרי פרסי (הוטספור) במחזה "ריצ'רד השני" שניהם עבור ג'ון גילגוד. עוד שיחק בתפקיד אקסטון במחזה "ריצ'רד השני (מחזה)", וסנאטור וולסקי במחזה "קוריולנוס" (תיאטרון אלמיידה), הרוח של מארלי ב"מזמור חג המולד" (התיאטרון המלכותי הלאומי), כמו כן הרבה לעבוד עם תיאטרון רויאל אקסצ'נג במנצ'סטר. בנט כיכב במחזות זמר רבים בווסט אנד בהם "On Your Toes" (תיאטרון פאלאס), "מרילין" (תיאטרון אדלפי), "צלילי המוסיקה" (תיאטרון אפולו ויקטוריה), "המלך ואני" (לונדון פאלאדיום), "The Baker's Wife" (תיאטרון פניקס). הוא היה מועמד לפרס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה במחזמר על הופעתו בתפקיד לואיס אפשטיין במחזמר "ג'ולסון" בתיאטרון ויקטוריה פאלאס ובתיאטרון רויאל אלכסנדרה בטורונטו. תפקידו האחרון על במת התיאטרון היה בדצמבר 2004 כששיחק בתפקיד קונרד במחזה "Gates of Gold" מאת פרנק מקגינס לצדו של ויליאם גונט בתיאטרון פינבורו בלונדון.
בנט היה חבר של להקת הדרמה של רדיו ה-BBC, והשתתף במגוון רחב של תוכניות משייקספיר ועד פול טמפל.

חיים אישיים

בין השנים 1953 ל-1979 היה בנט נשוי לפטרישה הייסטינגס. ב-1979 התחתן עם השחקנית קרוליין מורטימר לה היה נשוי עד מותו. לבנט נולדו שלושה בנים.
ברגה (עיר מדינה)

בַּרגַה (בתעתיק מכתבי אל עמארנה: בַּרגַ) הייתה עיר מדינה בתקופת אל-עמארנה במאה ה-14 לפנה"ס. העיר שכנה כנראה באזור דרומית מערבית לעיר חלב שבסוריה של היום. העיר מוזכרת במכתבי אל-עמארנה ובהסכם שלום שארגן מורשיליש השני מלך באימפריה החתית.
במכתבי אל-עמארנה ברגה מוזכרת במכתב א"ע 57. האזכור מתייחס ל"מלך ברגה". ממכתב זה נמצא רק שבר. הלוח עליו נכתב המכתב הוא באיכות ירודה קטוע מאד, ומוזכרים בו בנוסף: אַכִּיזִי מושל קַטנַה,  פּוּחוּר שהיה נציב מצרי שהיה עוין את ריבהדה מושל גבל, שוּמיִתִּי שהיה סוכן מצרי באלשיה וסוריה והיה מעורב בסחר שהתקיים בין מצרים לאלשיה והעיר תוּנִיפּ שהייתה עיר במרכז סוריה, מקומה המדויק של העיר לא זוהה. בשכנות לממלכת ברגה שכנו ערי מדינה נוספות המופיעות גם הן במכתבי אל-עמארנה כמו נוּעַ'שֶׂה (Nuhašše) ונִיִי (Niya ) ועוד.
אזכור של המונח "ארץ הברגה" מופיע בהסכם שערך מורשיליש השני שמלך בתחילת המאה ה-13 לפנה"ס בין טוּפּ-תֶשוּבּ (Tuppi-Teshub) שליט ממלכת אמורו ושליט כרכמיש (עיר חשובה ששכנה באזור גבול סוריה וטורקיה של היום). בהסכם יש התייחסות למלך של עיר מארץ ברגה.
רדאוץ

אקלים

הטמפרטורות הנרשמות בדרך כלל ברדאוץ בממוצע שנתי, נמוכות משאר חלקי רומניה. הממוצע השנתי נע בין 6 ל-8 מעלות צלזיוס. הטמפרטורות בקיץ מגיעות ל-21-27 מעלות, הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה ב-1956 הייתה 32.9-. ב-1958 נמדדה טמפרטורת שיא של 37 מעלות צלזיוס. 
כמות המשקעים ברדאוץ גבוהה מיתר האזורים ברומניה ונעה בין 670-750 מילימטר בממוצע. חצי מכמות המשקעים יורדת באביב ובסתיו.

היהודים ברדאוץ

טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בעיר כ-5,600 יהודים, שהיוו כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות, של הבונד ושל אגודת ישראל.
כשרומניה נכנסה למלחמה נגד ברית המועצות כבת ברית של גרמניה הנאצית, בוצעו ביהודיה מספר פוגרומים מאורגנים, והם רוכזו בגטו שהוקם בה, אליו הובאו אלפי יהודים שגורשו מיישובים שונים בבוקובינה. באוקטובר 1941 גורשו 9,169 יהודי הגטו שבעיר למחנות ולגטאות בטרנסניסטריה, בהם רובם המוחלט נספו.
בסיום המלחמה, ולאחר עליית השלטון הקומוניסטי ברומניה, הולאמו נכסי היהודים בעיר בידי המשטר, ומרבית היהודים ששרדו את המלחמה לא שבו לעיר.
Smart tv

רקע

עד לסוף שנת 2014 נשלט שוק הטלוויזיה הרב-ערוצית בישראל על ידי חברות הטלוויזיה הוט ו-yes. רפורמת הסלולר בשנת 2011 אילצה את חברות הסלולר השונות לחפש אפיקי הכנסה חדשים, לאחר שזה מהטלפונים הסלולריים נפגע משמעותית, וחברת סלקום החליטה להיכנס לשוק הטלוויזיה ולהפוך לקבוצת תקשורת. Smart הייתה השחקנית השנייה שנכנסה לשוק הטלוויזיה באפריל 2017.
באוקטובר 2017 הודיעה חברת טריפל סי על ביטול ההסכם עם חברת וונטייז ושירות Smart tv הוצב בסכנה.

תכנים

תוכני השירות הורכבו מערוצי עידן+, ערוצים המשודרים על גבי רשת האינטרנט וספריית VOD. כמו כן בשירות פיצ'ר שאיפשר צפייה בכל התוכניות בכל הערוצים עד שבוע אחורה. כמו כן ניתן לגשת מהשירות לתכנים של נטפליקס, הכרוכים בתשלום נוסף.
אסכולת אמסטרדם

אסכולת אמסטרדם היא סגנון אדריכלי המשויך לתנועת האדריכלות האקספרסיוניסטית שהתפתח בהולנד בראשית המאה ה-20. האסכולה התפתחה במשרד אדריכלות בבעלותו של אדוארד סיפרוס באמסטרדם. סיפרוס עצמו היה בעל נטיות שמרניות יותר, אך אפשר לעובדיו חופש פעולה בסגנון יצירותיהם. שלשה מעובדיו: מישל דה קלארק, יוהאן ואן דר מאי ופיאט קרמר היו מייסדי האסכולה. ב-1905 הנהיגה אמסטרדם קוד בניה לראשונה בעולם, ושכרה את יוהאן ואן דר מאי לתפקיד "יועץ אסתטתי", כדי לדאוג לאסתטיקה ולשמירת הצביון הייחודי של העיר בבנינים הנבנים בה.
הבניין הראשון המשויך לאסכולה, הוא ה-Scheepvaarthuis (בית המשלוחים) ברחוב הנסיך אנדריקה שבנייתו החלה ב-1912. כל שלושת האדריכלים השתתפו בתכנונו, והבניין הושלם ב-1928. כיום הבניין משמש כמלון ה"גרנד הוטל". מרבית המבנים שנבנו באסכולה זו נמצאים באמסטרדם, ובה התרכזו אדריכליה. בין השנים 1918-1932 יצא לאור בעיר הג'ורנל "Wendingen" ("שינוי מגמה", "מהפך") בעריכת הנדריק וידפלד שריכז את עבודות האסכולה (יצאו 116 חוברות, כמידי חודש).
סחרור מסוכן

עלילה

גיבור הסרט, גייב ווקר (סילבסטר סטאלון), הוא מטפס הרים מקצועי אשר עובד למחייתו בצוות חילוץ מיוחד באזור הרי הרוקי. בתחילת הסרט נשלח ווקר לחלץ את חברו בצוות החילוץ האל טאקר (מייקל רוקר) ואת חברתו שרה (מישל ג'וינר), אשר נתקעו על ראש צוק בהרי הרוקי כשרגלו של טאקר פצועה. במהלך החילוץ האבזם ברתמה של שרה נשבר והיא נופלת אל מותה מגובה של אלפי מטרים. מיד לאחר האסון, כאשר הרגיש ווקר אשם במותה של שרה ואינו מצליח להתמודד עם הכאב, החליט לפרוש מעבודתו ולעבור משם כדי לנסות ולשכוח את שארע.
כשנה לאחר מכן, צוות החילוץ המכיל כעת את האל, ג'סי ופרנק קריאה לעזרה של מטוס שהתרסק והאל נשלח לחלץ את נוסעיו. ווקר, שחוזר לקחת את חפציו, מצטרף להאל לפי בקשתה של ג'סי, אך האל, שמאז האסון לא סלח לווקר על מות חברתו שרה, זועם עליו ומטיח בפניו שהוא אינו רצוי כאן. נוסעי המטוס מתגלים כפושעים שבשוד מתוחכם גנבו ממטוס מאובטח של משרד האוצר האמריקאי מזוודות המכילות מיליוני דולרים מכספי המדינה, אך במהלך השוד מטוסם התרסק בהרי הרוקי. ווקר וטאקר נלקחים על ידי הפושעים ונאלצים תחת איומים ובתנאי מזג אוויר סוער ומקפיא לאתר ולאסוף את המזוודות שנפלו מהמטוס על הרי הרוקי המושלגים. בסיועו של ריצ'רד טראוורס, סוכן מושחת של משרד האוצר שמשתף פעולה עם הפושעים ועם מנהיגם, אריק קוולן, החבורה מאתרת את המזוודה הראשונה על רכס תלול ומאלצת את גייב לטפס ולהביא אותה. כאשר גייב מזהה את כוונתם להרוג אותו לכשיביא להם את המזוודה הוא מנסה לברוח, והפושעים בתגובה מנסים לירות עליו אבל גורמים למפולת שלגים שהורגת אחד מהם ומפילה את המזוודה. כשהם משוכנעים שגייב מת, הם ממשיכים למזוודה הבאה ביחד עם האל שנלקח כבן ערובה ומדריך.
גייב מצליח לשרוד ומתאחד עם ג'סי שבאה לעזור לו לחלץ את האל מידיהם של הפושעים. השניים מאתרים מבעוד מועד את המזוודה השנייה ומציבים בפני הפושעים דרישה להחליף את האל במזוודה. הפושעים מנסים לתפוס אותם במהלך הלילה, אבל גייב מצליח לברוח מהם ולהרוג עוד אחד מהם, ומעביר ביחד עם ג'סי את הלילה במערה כשהם שורפים את הכסף שבמזוודה כדי להתחמם. למחרת הם מתחקים אחרי הפושעים והאל, כאשר הם נופלים למארב של הפושעים שמנסים לפוצץ את הרכס כולו ביחד איתם. כאשר פרנק נשלח עם המסוק לחלץ את כל החבורה, הורגים אותו הפושעים ומבקשים להשתמש במסוק שלו כדי למצוא את המזוודה האחרונה ולרדת מההרים. כאשר אחד מהפושעים לוקח את האל הצידה משאר החבורה כדי להוציאו להורג, האל מצליח להרוג אותו ולברוח. בינתיים גייב וג'סי מתפצלים וגייב מצליח לאתר את המזוודה השלישית ולהרוג את טראוורס, אבל ג'סי נתפסת על ידי קוולן ומובאת על ידו במסוק וקוולן תובע מגייב לתת לו את המזוודה השלישית בתמורה לחייה של ג'סי. בנקודת המפגש ביניהם גייב זורק את המזוודה ללהבי המסוק וגורם להתפזרות הכסף ומרוויח זמן כדי לקשור את המסוק לסולם שקבוע בהר ולגרום למסוק להתרסק ביחד עם קוולן בתוכו. בסופו של דבר, בעוד שגייב, האל וג'סי מחכים על ההר לחילוץ, משלימים גייב והאל ביניהם.
תיאטרון פסיק

להקת השחקנים

להקת השחקנים הופיעה בין השאר בפסטיבל ישראל, פסטיבל אנדריאה באיטליה, פסטיבל לצ'ה באיטליה, פסטיבל Belya Vezha בבלארוס, בהודו, פסטיבל עכו לתיאטרון אחר, פסטיבל חיפה להצגות ילדים, פסטיבל בת ים לתיאטרון רחוב ועוד.

פעילות בקהילה

מעבר לתרומת התיאטרון בעצם יצירותיו, תיאטרון פסיק פועל רבות במישור החברתי. התיאטרון מפעיל בית ספר לתיאטרון בקהילה, פרויקטים חברתיים ופסטיבלים. בבית ספר פסיק קיימות כעשר קבוצות תיאטרון לקהלים שונים.

התפתחות התיאטרון

בשנותיה הראשונות עסקה הקבוצה בחקר מעשי של אומנות הקומדיה דל ארטה. במסגרת זו יצרה הקבוצה שיתופי פעולה עם מאסטרים ברחבי העולם, כגון פייר טוביאנה ודוסיו בלוג'י (תיאטרון השמש צרפת) ואדריאנו יוריסביץ' מנהל בית הספר לקומדיה דל ארטה בוונציה.
במשך שנים, הקבוצה ניהלה חיי להקה שיתופיים, כדוגמת להקות הקומדיה העתיקות והופיעה רבות ברחובות ובשווקים בפני קהלים מזדמנים, תוך בחינה מחודשת של הקשר בין שחקן וקהל . בתקופה זו קיים התיאטרון עבודות רבות הפורצות את יחס הקהל והבמה וכן יצירות תלויות זמן ומקום .
מן הרחוב אל הבמה השלב הבא היה חיפוש בימתי ומחזאי אחר, שפת תיאטרון קומדיה דל ארטה ישראלית. העבודה כללה חקר המסכות, עיצוב דמויות מסכה ישראליות, חקר המבנים של הסנריו של הקומדיה דל ארטה וחציית הגבולות של המבנים הללו אל מסגרת מחזאות חדשה.
פירותיה של עבודה זו הן  היצירות הקבוצתיות  –"פרויקט מסכות ישראלי", "התאומות" ו"הקומדיה הירושלמית". בשלוש ההצגות הללו ביסס תיאטרון פסיק ז'אנר חדש וייחודי - קומדיה דל ארטה ישראלית. 
מן הקומי אל הטראגי כהמשך ישיר לעבודה בקומדיה, העלה התיאטרון מספר יצירות המבוססות על מחזאות ישראלית צעירה ונסיונית, תוך שימוש בטקסטים האישיים להעמקת השפה הפיזית, לרבדים פנימיים עמוקים וחתירה ליצירת רגע אמיתי על הבמה.
המחזות "הימים של עאדל", "ליצני החצר" ו"מוטנטים" הם מחזות טראגיים העוסקים בשאלות זהות קיומיות בחברה הישראלית. בעבודות אלו התאפיינה כל הצגה בתהליך עבודה עמוק וארוך תוך מחויבות ליצירת אווירה ועולם דמויים השונים לחלוטין בכל יצירה ויצירה.
אורדינריוס

אורדינריוס (בלטינית: ordinarius) הוא תואר המשמש בכנסייה הקתולית לתיאור נציג הכמורה הבכיר ביותר במקום מוגדר. נציג האפיפיור יכול להיות ארכיבישוף, בישוף הדיוקסיה, ויקאר כללי או נושא תפקיד אחר. התואר אורדינריוס היה בשימוש כאחד מכינויו של הקונסול ברומא העתיקה בשנה הראשונה שלאחר בחירתו, ואומץ על ידי הכנסייה.
בסמכותו של אורדינריוס לחוקק חוקים שאינם סותרים חוקים הכתובים באחד מקודקסי החוקים של הכנסייה, לפרש חוקים קיימים, לשפוט על פי חוקים קיימים ולאכוף אותם.
ההצדקה התאולוגית/מוסרית לכוחו של האורדינריוס היא האמונה שישו נתן לפטרוס את מפתחות השמיים, ומכאן עליונותו של פטרוס. מפטרוס הגיעה הסמכות לאפיפיור (ממלא המקום) שהאציל זמנית את הסמכות לנושא התפקיד הבכיר הפועל בשמו.
בכנסייה המזרחית נקרא בעל תפקיד זה היררך (ἱεράρχης).
מהכנסייה זלג התואר גם לשלטון האזרחי, לתיאור נושא המשרה הבכיר, בעל הסמכות הגבוהה במקום, לאוניברסיטאות לתיאור הפרופסור הבכיר שבסמכותו להחליט החלטות.
הגדרות וסמכויות אורדינריוס העדכניות נמצאות בחוק 134, סעיף 1 של קוד החוקים של 1983 השייך למשפט הקאנוני  בתרגום חופשי: "בנוסף על האפיפיור (Romanum Pontificem) תפקיד אורדינריוס במשמעותו בחוק זה יכול להיות בישוף, או נושאי משרה אחרים, אשר, גם אם רק באופן זמני, ממונים על כנסייה או קהילה שוות ערך כפי המוגדר בסעיף 369. כמו גם אלה שיש להם כוח מבצעי כמו ויקארים. בנוסף תינתן סמכות זאת לממונים העיקריים של מוסדות דת, מסדרי נזירים או אגודות דתיות, עבור חבריהם. ובתנאי שבחיי היום-יום יש לנשאי תפקיד אלו כוח מבצעי."
מרגלים לא רגילים

עלילה

כאשר מקרה בלתי צפוי מתרחש אשר מביא את העולם לסכנה, לאנס סטרלינג, הסוכן המגניב ביותר בעולם, חייב לאחד כוחות עם הממציא הגאון וולטר על מנת להציל את העולם.

הפקה

ב-9 באוקטובר 2017, הוכרז כי הפקת הסרט תבוסס על סרטון האנימציה הקצר "Pigeon: Impossible", וויל סמית' וטום הולנד ידבבו את הדמויות הראשיות.
דביבון מצוי

מאפייני המין

דביבונים מצויים יכולים לחיות עד 16 שנה, אך בדרך כלל הם אינם עוברים את גיל שנתיים. משקלו של פרט בוגר יכול לשקול בין 5.4 ל-9.5 ק"ג. בפניו סביב עיניו יש צבעים שחורים. הוא בעל זנב עבה עם טבעות כהות ובהירות לסירוגין. צבע פרוותו של הדביבון המצוי הוא תערובת של אפור, חום ושחור. במקרים נדירים הדביבון המצוי יכול להיות לבקן. אורך גופו 60–88 ס"מ ואורך זנבו 24-26.5 ס"מ. 
ההזדווגות בדרך כלל מתרחשת בינואר או בפברואר, והנקבה ממליטה 4–5 גורים באפריל או במאי (משתנה בהתאם לאקלים). דביבונים מתגוררים בדרך כלל בעצים חלולים, מאורות קרקע או במערות. הזכר אינו משתתף בגידול הגורים. לקראת סוף הקיץ הגורים נגמלים מיניקה ומתחילים להאכיל את עצמם.
הדביבון המצוי פעיל בלילה. הוא ניזון ממגוון רחב של דברים, כולל גרגרים, חרקים ובעלי חיים קטנים אחרים. פירוש המילה lotor בשמו הלטיני היא "רוחץ". הדביבון המצוי נודע כ"רוחץ" את מזונו לפני אכילתו, אך הוא לא באמת רוחץ אותו, אלא המים עוזרים לו להרגיש את המזון, והחוקרים טוענים כי התנהגות זאת נובעת מכך שלפני אלפי שנים הדביבון היה רוחץ את הצפרדעים הרעילות שאכל במים כדי שייצא מהן הרעל, ובמשך השנים התחיל לרחוץ כל מזון מתוך אינסטינקטים.
בתקופות של חורף קשה הוא עשוי לישון במשך תקופות ממושכות, אך לא לישון שנת חורף.
ז'קלין בואייה

האירוויזיון

בתחילת שנת 1960 בחרו בצרפת את ז'קלין בואייה בבחירה פנימית לאירוויזיון עם השיר טום פילבי. שיר זה סיים במקום הראשון עם 32 נקודות.

לאחר האירוויזיון

לאחר האירוויזיון התחתנה בואייה עם פרנסואה ליביאנה (1940–2011).
בשנת 1970 יצאה לסיבוב הופעות עם שארל אזנבור.
בואייה הוציאה שלושה אלבומים.
בשנת 2008 עברה לגרמניה ושם הייתה לזמרת מצליחה מאוד.

משפחתה

אביה, ז'אק פילס (1906–1970), היה זמר צרפתי מפורסם שייצג את מונקו באירוויזיון 1959.
אמה, לוסיין בואייה (1901–1983), הייתה אחת הזמרות הצרפתיות המצליחות ביותר בתקופה שבין שתי מלחמות העולם.