מבצע דוד

מבצע דוד הוא מבצע של צה"ל ב-1948 להטבעת האונייה "איגריס" בנמל ביירות, מתוך חשש שהיא תחומש ותשמש את חיל הים המצרי. הספינה שימשה בתקופת מלחמת העולם השנייה את חיל הים הגרמני ובסיום המלחמה פורקה מהציוד הצבאי ונמכרה לגורם פרטי ששלח אותה למזרח התיכון.

ההיסטוריה של ה"איגריס" / "גריליה"

האוניה "איגריס" (Igris או Egris) היא אוניית משא צבאית מדגם Aviso . בנייתה נעשתה במספנות Blohm & Voß בנמל המבורג ב-1934, והיא הושקה ב 15 בדצמבר אותה שנה ונמסרה לחיל הים הגרמני ב-20 במאי 1935. עם השקתה נקראה "גרילה" (Grille) על שם אונייתו של מלך פרוסיה שהושקה ב-1889 וטבעה ב-1920. אורך האונייה היה כ-125 מטר, משקלה כ-3,240 טון ומהירותה כ-26 קשר. לצורך התאמתה לשירות צבאי הותקנו בה 3 תותחי 127 מ"מ, 6 תותחי נ"מ 37 מ"מ, שתי מכונות ירייה והתקן לאחסון 280 מוקשים ימיים.
עד פתיחת מלחמת העולם השנייה שימשה האונייה את ראשי ההנהגה הנאצית, כולל אדולף היטלר וורנר פון בלומברג ולכן כונתה "היאכטה של היטלר". בין השאר הפליגו בה לאיסלנד ולטקס הכתרתו, בלונדון, של המלך ג'ורג' השישי ב-12 במאי 1937.
עם תחילת המלחמה חוזקה האונייה בציוד צבאי נוסף ונשלחה להניח מוקשים בים הצפוני ולאורך חופי אירופה. ב-1940 היא סופחה לכוח הפלישה לאי האנגלי עד שהמבצע בוטל. ב-1942 נשלחה לנורווגיה כספינת פיקוד כוח הספינות והצוללות (U-Boats) בפיקודם של אריך רדר וקרל דניץ, שם שהתה עד תבוסת גרמניה.
ב-1945 האונייה נשבתה על ידי חיל הים הבריטי ונלקחה לאנגליה שם פורקה מכל הנשק. ב-1946 היא נמכרה לאיש עסקים בריטי תמורת 125,000 פאונד ולאחר שנתיים (ב-1948) היא נמכרה לתעשיין הטקסטיל הלבנוני ג'ורג' ערידה תמורת 375,000 פאונד כשבפועל מאחורי הקנייה עמד פארוק הראשון מלך מצרים. לאחר הרכישה הועברה האונייה לנמל ביירות. ההערכה היא שלאחר שנרכשה שונה שמה מ"גריליה" ל"איגריס".

ההכנות

בחודש ספטמבר 1948 נודע למפקדי חיל הים הישראלי על עגינת האונייה בנמל ביירות וסוכני מודיעין מיחידת "השחר" (המחלקה הערבית), שישבו בביירות התבקשו להביא יותר פרטים על מטרת עבודות השיפוץ שבוצעו באונייה. מעטה הסודיות שאפף את פעילות השיפוץ של הספינה העלה חשש שהעבודות נועדו להפוך את האונייה לספינת קרב שתימסר לחיל הים המצרי ותחזק מאוד את כוחו, ולכן החל תכנון פעולת מנע במטרה לפגוע בספינה בעודה שוהה בנמל.
הסוכנים אספו מידע והגישו תוכנית פעולה וזו עובדה על ידי מפקדי חיל הים ובהם אליעזר טל (קליין), פרץ גורדון, יוסף דרור (מפקד הצוללנים) ושלמה אראל. כמפקד המבצע מונה שלמה אראל ויוסף דרור החל לאמן קבוצה של צוללנים ולבסוף בחר באליהו ריקה לביצוע המשימה.

המיקוש המתוכנן

לצורך ביצוע החבלה תיכנן חיל הים לצייד את ריקה בשני מוקשי עלוקה מגנטיים (לימפד). כל מוקש כזה צויד בשני נפצים: נפץ השהיה רגיל ונפץ "מניעת הורדה" שמיועד לפוצץ את המוקש בזמן ניתוק המוקש מהאונייה. תכולת כל מוקש הייתה כ-5 ק"ג של ט.נ.ט

היציאה למבצע

ב-29 בנובמבר 1948, אחר הצהריים, הפליגה אח"י פלמ"ח (מ-19), בפיקודו של שלמה אראל, עם הלוחמים, מנמל חיפה והגיעה לקרבת חוף ביירות בערב. את הדרך מ"פלמ"ח" לחוף עשו על גבי סירת גומי. על החוף חיכו להם הסוכנים יצחק שושן (תחת שם הכיסוי אבו סחיל), יעקובה כהן ושאול כרמלי. משם נסעו במכונית לנקודת הירידה למים שם פגשו את ג'מיל גמליאלי שחיכה להם. בנקודה זו הכין ריקה את שני המוקשים לירידה למים ואז גילה שאחד מנפצי ההשהיה חסר. על אף זאת לקח ריקה את המוקש הפגום ושחה לספינה, שהייתה מרוחקת כ-500 מטר מהחוף, שם הצמיד את שני מוקשים לדופן האונייה, הפעיל את נפץ ההשהיה במוקש התקין וקיווה שמנגנון "מניעת הורדה" יפעיל את המוקש הפגום. לאחר מכן שחה חזרה לחוף ומשם הסוכנים החזירו אותו ל"פלמ"ח". בדיעבד התברר שנפץ ההשהיה לא פעל ורק ב-17 בדצמבר התפוצצו המוקשים ופערו פרצה בגודל 1.5 על 2.5 מטר בדופן הספינה ורק פעולה מהירה של אנשי הספינה מנעה את טביעתה.

תוצאות המבצע

לאחר החבלה בנמל ביירות הפכה האונייה ללא כשירה ולכן איבד המלך פארוק עניין בה. ערידה השיט אותה לשיפוץ בניו יורק במטרה להופכה לספינת טיולים והימורים אולם עלות העגינה ועלות השיפוץ גרמו לבעלים לוותר על תוכניתם וב-1951 היא נמכרה לגרוטאות והועברה לרציף בדלוור שם פורקה.