google/wiki40b huggingface dataset:
אדריאן קורי

קריירה

קורי התפרסמה בעקבות זכייתה בעונה הראשונה של תוכנית הריאליטי האמריקאית הטופ מודל הבאה, לאחר הזכייה החלה להופיע במגזינים ידועים כגון פיפל ומקסים והשתתפה בתפקידי אורח בסדרות שונות וכשופטת בתוכניות ריאליטי אחרות. ב-2005 החל ערוץ VH1 לשדר סידרה בשם My Fair Brady על חייה של קורי ובעלה, הסדרה זכתה להצלחה רבה ושודרה במשך 3 עונות.
ב-2006 ו-2008 הופיע על השער של מגזין הגברים פלייבוי. ונבחרה על ידי חברת NVIDIA כדוגמנית הבית להצגת טכנולוגיית הווידאו של החברה ב-2006.
כחובבת מדע בדיוני ופנטזיה קורי נוהגת לסקר, לערוצי טלוויזיה שונים, אירועים בנושא כגון E3 ו-Blizzcon (הכנס של חברת המשחקים Blizzard Entertainment). ב-2012 התאחדה עם עורך הקומיקס הנודע סטן לי ליצירת ערוץ אינטרנטני בYouTube.
בשנת 2015 שיחקה בסרט האימה האנתולוגי "סיפורי ליל כל הקדושים".

חייה הפרטיים

קורי מגדירה עצמה חובבת מדע בדיוני ופנטזיה. חובבת קוספליי, מעריצה של מלחמת הכוכבים ומבלה זמן רב בעולם וורלד אוף וורקראפט. היא מגדירה עצמה כביסקסואלית, ומחזיקה נחש בשם רג'ינה בלה כחיית מחמד. ב-2006 התחתנה עם השחקן לשעבר ואיש העסקים כריסטופר נייט בחתונה בסגנון גותי. השניים נפרדו ב-2011 והתגרשו ב-2013. ב-2017 הכירה את מתיו רוד (Matthew Rhode), קריין בקדימונים של סרטים) והחליטה לעזוב את תעשיית הבידור והוליווד כדי לנהל חיים כפריים "נורמלים" יותר. השניים עברו למונטנה ומשם קורי מנהלת בלוג על חייה. השניים התחתנו בספטמבר 2018 בחתונה בסגנון משחקי הכס.
עומארו יאר אדואה

ביוגרפיה

עומרו יאר אדואה נולד בעיר קאצינה בצפון ניגריה במשפחה אריסטוקרטית מהשבט פולבה (פולאני).
אביו, שהיה שר בימי הרפובליקה הראשונה זכה לתואר המלכותי של "מותוואלי" (אחראי על האוצר) בקאצינה ובנו עומרו ירש תואר זה.
לאחר לימודים במכללות בקֶפי ו"בארווה" למד הוראה וכימיה באוניברסיטת אחמדו בלו בזריה – סיים תואר ראשון ב-1975 ותואר שני בכימיה אנליטית בשנת 1978.
עבד כמרצה במכללה בזריה ומשנת 1993 מילא תפקידים בכירים במספר חברות ובנקים פרטיים.

קריירה פוליטית

בעת הרפובליקה השנייה (1979–1983) היה חבר במפלגה "מפלגת הישועה" שנחשבה שמאלית.
בזמן תוכנית המעבר של הנשיא איברהים בבנגידה נמנה עם מייסדי חזית העמים שבהנהגת אחיו, הגנרל מוסא יאר אדואה. חזית זאת התמזגה והיוותה מאוחר יותר חלק מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
עומארו יאר אדואה היה חבר באספה החוקתית בשנת 1988. ב-1991 ניסה לראשונה להיבחר כמושל של מדינת קאצינה אך הובס על ידי סעידו ברדה (הקונבנציה הלאומית רפובליקנית), מועמד שנתמך על ידי הנשיא בבנגידה.
בשנת 1999 נבחר כמושל של מדינת קאצינה ונבחר מחדש בשנת 2003.
היה למושל הראשון שהצהיר על נכסיו.
בשנת 2000 בעת כהונתו כמושל, לפי דוגמת מדינת זמפרה, גם מדינת קאצינה אימצה את חוקי המשפט האיסלמי שריעה.
בשנת 2002, אשה מקאצינה, אמינה לוואל, נשפטה על ידי בית הדין השרעי בעיר באקורי, לעונש סקילה באשמת ניאוף. האירוע עורר תשומת לב רבה בתקשורת העולמית. פסק הדין אושר על ידי בית דין בפונטואה, אך בוטל כעבור שנה אחרי ערעור.
את מערכת הבחירות לנשיאות ניהל יאר אדואה תחת סיסמת המאבק בשחיתות.
נהנה מתמיכת הנשיא היוצא אולוסגון אובסנג'ו ותוצאות הבחירות היו שנויות במחלוקת. הועלו טענות לזיופים על ידי פקחים בינלאומים. יחד עם זאת ליאר אדואה עצמו לא יוחסה בדעת הקהל אחריות רבה בנוגע לכך.
לפי התוצאות הרשמיות זכה יאר אדואה ב-31% מהקולות בעוד שהמועמד השני בפחות מ-10%.
אחיו הבכור, הגנרל שייחו מוסא יאר אדואה שימש בזמנו כסגנו של הגנרל אובסנג'ו בשנים 1976 - 1979 כשזה כיהן כראש הממשל הצבאי בניגריה. מאוחר יותר, בזמן השלטון של הגנרל סאני אבאצ'ה, שייחו מוסא יאר אדואה נעצר ונשלח למאסר בשנת 1995 יחד עם נציגי אופוזיציה אחרים. הוא נפטר בכלא בשנת 1997.
ידוע כחולה בתסמונת צ'רג-שטראוס, סוג של דלקת כלי דם שהתלוותה בפגיעה בכליות, בנובמבר 2009 הנשיא עומארו יאר אדואה חלה ככל הנראה בפריקרדיטיס ואושפז בבית חולים במחלקה קרדיולוגית בערב הסעודית. היעדרותו מהארץ גרמה למשבר פוליטי עם עלייה בהפרעות סדר על רקע סכסוכים בינדתיים. בתקריות האלימות נהרגו כמה מאות אנשים וכ-20,000 נאלצו לעזוב את בתיהם.
ב-9 בפברואר 2010 הסמיך הפרלמנט את סגן הנשיא גודלאק ג'ונתן (בן לשבט איג'ו מדרום המדינה הנוצרי) עם סמכויות של ראש המדינה בעת היעדרותו המתמשכת של הנשיא.
הנשיא עומארו יאר אודואה היה נשוי בעבר לשתי נשים ונולדו לו 9 ילדים, לרבות שניים מנישואיו השניים.
ב-24 בפברואר 2010 חזר יאר אדואה לאבוג'ה. מאז ועד יום מותו לא נראה יותר בפומבי.
ב-5 במאי 2010 נפטר בגיל 58 בבית הנשיא אסו רוק שבאבוג'ה, בעקבות מחלתו הממושכת. הלווייה התקיימה לפי חוקי האסלאם במקום לידתו, קצינה.
מדיניות קבוצה

מדיניות קבוצתית (Group Policy, GPO) היא תכונה של מערכות הפעלה השייכות למשפחת NT 5.0. מדיניות זו מאפשרת לנהל קבוצות של מחשבים על פי מדיניות הנקבעת בידי מנהל המחשוב ומוחלת על המחשבים המנוהלים. המדיניות הנאכפת על המחשב קובעת הגבלות ואפשרויות שימוש במחשב (לדוגמה: מניעת שינוי השעה בשעון, הגבלה של סמלים בלוח הבקרה והגבלות על שינוי תיקיות במחשב).

כללי

מדיניות קבוצתית יכולה לשלוט בערכי הרגיסטרי של המחשב המנוהל, הרשאות NTFS, הגדרות בטיחות ובקרה (Audit), התקנת תוכנות, תסריטי אתחול וכיבוי (Logon\Logoff Scripts), הפניית תיקיות (Folder Redirection) והגדרות לגבי דפדפן האינטרנט אקספלורר. פרטי המדיניות נשמרים באובייקט מדיניות קבוצתית (GPO). כיוון שניתן לנהל מספר סוגים של מדיניות כל אובייקט יזוהה על פי מספר מזהה ייחודי (GUID). כל קובץ מדיניות (GPO) ניתן לקישור לאובייקט אחד או יותר מהבאים: אתר (Site), תחום (Domain) או יחידה ארגונית (Organizational Unit, OU). שיטה זו מאפשרת להחיל שינויי מדיניות על מחשבים רבים על ידי שינוי אובייקט אחד בלבד ובכך להפחית עלויות מחשוב בארגון.
כיוון שאובייקט מדיניות קבוצתית ניתן לשיוך רק לאובייקטים מהרמה הגבוהה של Active directory ניתן לקבוע הגדרות אבטחה ספציפיות על האובייקט על מנת להחיל אותו באופן יותר בררני. באופן כזה ניתן לקבוע שמחשבים, קבוצות או אנשים יחילו או ימנעו מלהחיל את האובייקט.

אופן קבלת מדיניות קבוצתית במחשב

בעת הטעינה תבדוק מערכת ההפעלה האם היא מכילה את הגדרות המדיניות החדשות ביותר, כמו כן, רכיב המערכת האחראי על קבלת המדיניות במחשב המנוהל אחראי לבדוק באופן עיתי האם השתנתה המדיניות האמורה לחול על המחשב או המשתמש, כברירת מחדל הבדיקה מתבצעת בזמן אקראי בין 90-120 דקות. במידה וחל שינוי, המחשב מוריד אליו את קובצי המדיניות שהשתנו ומחיל אותם. חלק מהשינויים יחולו מיד ואחרים יחולו לאחר אתחול המחשב.
למעשה כל סוגי המדיניות נשמרות כקבצים רגילים בשרת DC בתיקיה משותפת בשם SYSVOL וכל תחנת עבודה אחראית להעתיק אליה את קובצי המדיניות מהשיתוף וליישם אותן - טכנולוגיית משיכה. אין אפשרות לשרת לדחוף את סוגי המדיניות החדשות לתחנות העבודה. 
תיקיית SYSVOL עוברת שכפול  REPLICATION בין כל שרתי DC בטכנולוגיית FRS או במקרה וכל שרתי DC הם בשרתי 2008 גם נתמכת שיטת שכפול חדשה יותר - DFS.

אבטחה

אחת הבעיות עם מדיניות קבוצתית היא שניתן לעקוף אותה בקלות יחסית. משתמש יכול למנוע מהמחשב לקרוא את ערכי המדיניות, לזייף ערכים, או לגרום לקבלת ערכים שגויים. לכן, מדיניות קבוצתית היא מאפיין המקל בניהול יותר מאשר אוכף אבטחה.

סדר החלה של GPO

סדר ההחלה הוא ממוספר, כך שמספר נמוך יותר יחול אחרון ויכול לשכתב את ההגדרות ש-GPO בעדיפות נמוכה יותר עשה. ל-GPO המקומי יהיה את המספר הגבוה ביותר אלא אם מוגדר אחרת.
הסדר יראה כך:
1 GPO של ה-OU
2 GPO של המתחם
3 GPO של האתר
4 GPO מקומי

הרשאות מדיניות קבוצתית מול מנהל מערכת

מדיניות חלה גם על מנהל המערכת (Administrator) בדיוק כמו שהיא חלה על המשתמשים רגילים במחשב, אבל מנהל המערכת רשאי לשנות אותה. 
משתמש בעל זכויות של מנהל מערכת מקומי על תחנת העבודה יכול להיכנס לרגיסטרי ולשנות את ההגדרות ובכך לנצח את המדיניות ואת מנהל המערכת של הרשת - Domain Admin ולכן לא נהוג לתת למשתמשים בארגון הרשאות של מנהל מערכת על המחשבים שלהם. כמו כן הם יכולים לכבות את השירות (Service) של Group Policy בכלל.
וין

היסטוריה

שם העיר היה במקור קה ואן, ולאחר מכן בזה אחר זה קה וין, וין גיאנג, וין דואנְהְ, ולאחר מכן וין תְהְי. בסופו של דבר, ב 1789 השם הרשמי נהיה פשוט וין, קרוב לוודאי בעקבות ההשפעה האירופאית, ומאז ועד היום זה נשאר כך.
בתקופות שונות היו לעיר צבא חשוב והשפעה פוליטית ניכרת. מאוחר יותר, כשהאומה הווייטנאמית החלה להתפתח בצפון הארץ, ורק בהדרגה התפתחה לשטחה כיום נקראה העיר פעמים רבות "שער לדרום". שושלת טאי סון (1788 - 1802) חשבו על העיר כבירה אפשרית לווייטנאם, אך בעקבות משך זמנה הקצר של השושלת התוכנית שלהם לא באה לידי מעשה, אך ההתעניינות של השושלת בעיר גרמה לבנייה והתפתחות נרחבת בה. בימי הכיבוש הצרפתי של וייטנאם העיר התפתחה עוד יותר כמרכז תעשייתי, ונודעה במפעליה.
במשך השנים וין נפגעה קשות במספר מלחמות. בשנות ה-1950 מלחמה בין הכוחות הקולוניאלים הצרפתיים למחתרת הווייטנאמית וייט מין גרמה להרס של רוב העיר, ונזק נוסף קרה לעיר בהפצצות של בריטניה במלחמת וייטנאם, ובעקבות כך רק חלק קטן מהעיר המקומית נשאר. ההתפתחות של העיר נשענה בעיקר על הסגנון הסובייטי, העיר מובחנת ברחובותיה הרחבים ובדירות הבטון שלה.
היסטורית, לוין וסביבתה היו לעיתים קרובות מקומות חשובים של פעילויות מרד ומהפכנות. במאות ה-19 וה-20 העיר הייתה מרכז בולט של התקוממות כנגד הצרפתים. בנוסף לכך, מספר דמויות מהפכניות נולדו בעיר או בקבתה, והן כוללות את פאי בוי צ'או, לה הונג פון, נגוין תהי מין חאי והו צ'י מין. מקום לידתו של הו צ'י מין, במרחק של כ- 14 ק"מ מהעיר הוא אטרקציית תיירות לווייטנאמים רבים. מקומות חשובים נוספים הם מקדש הון סון והר קוּיֵט.

כלכלה

השירותים הציבוריים הם הענף הכלכלי הגדול במדינה, ו 55% מהעובדים עוסקים בתחום הזה. לאחר מכן בא אנף התעשייה, עם 30% מהעובדים, ולאחר מכן החקלאות הייעור והדיג עם 15% מהעובדים.
מוסקבה סיטי

מוסקבה סיטי 2

בסמוך לאזור ההולך ונבנה עתיד להתפנות אזור תעשייה גדול, ובו עתידים להיבנות גורדי שחקים האמורים לאכלס חברות חשובות רבות ברוסיה, בדומה לפרויקט לה דפאנס בפריז. שם נוסף לפרויקט העתידי הוא "מרכז נובי", או ברוסית "המרכז החדש".
מגדל שמש

מגדל שמש הוא מגדל שמרכזים אל קולט בראשו את קרינת שמש בעזרת הליוסטטים (מראות העוקבות אחרי השמש) על מנת לחמם מים לקיטור המפעיל טורבינה לייצור חשמל. ניתן לחמם את המים ישירות על ידי מילוי קולט השמש שבראש המגדל במים, או לחמם את המים בעקיפין באמצעות חומר אחר שמסוגל לצבור יותר חוֹם, לדוגמה שמן או מלח. בשנות השמונים של המאה העשרים חברת "לוז" הישראלית פיתחה טכנולוגיה לתחנות כוח תרמו-סולאריות. ממשיכת דרכה, ברייטסורס אנרג'י, סייעה בהקמת תחנת כח כזו במדינת קליפורניה שבארצות הברית ובישראל.

היסטוריה

פסקה זו מחפשת מקורות. המידע בפסקה זו דורש מקורות, אנא עזרו לשפר את הערך על ידי הוספת קישורים חיצוניים והערות שוליים שיאמתו את הכתוב בפסקה זו.
מידע שלא יובאו לו תימוכין עלול להיות מוסר מן הערך.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 נבנה במכון ויצמן למדע מרכז סולארי הידוע בכינוי "מגדל השמש". סביב המגדל נבנו 64 מראות קעורות עוקבות שמש (הליוסטטים) הקולטות ומרכזות את אור השמש לעבר המגדל. תפקיד כל הליוסטט לעקוב בנפרד אחר מיקום השמש באמצעות מערכת בקרה ממוחשבת ולכוון את הקרינה לכיוון המגדל.
תפוקת המגדל הכוללת היא כ-3 מגה-ואט חשמל.

פליטת מזהמים

על אף שעקרונית תחנות שמשתמשות במגדל שמש מסוגלות לפעול ללא בערה של דלק מתכלה, על מנת לקצר את משך החימום של דוד השמש בשעות הבוקר מארבע שעות לחצי שעה, תחנות הכח בטכנולוגיה זו שורפות דלק בשעות הלילה, והדבר גורם לזיהום אוויר.

מחירי האנרגיה

מחירי האנרגיה של תחנות תרמו-סולריות בעלות מגדל שמש אינם תחרותיים. לדוגמה, עוד בהקמתה בשנת 2014, מחירי האנרגיה של התחנה התרמו-סולארית איוונפה לא היו תחרותיים עם מחירי האנרגיה של תחנות פוטו-וולטאיות. למעשה כבר בשנת 2011 חזו חלק מהמשקיעות בטכנולוגיה שהירידה במחירי האנרגיה של תחנות פוטו-וולטאיות תהפוך את הטכנולוגיה התרמו-סולארית ללא-כדאית כלכלית. על פי משרד האנרגיה האמריקאי, בשנת 2017 בממוצע מחיר האנרגיה לקוט"ש של תחנה תרמו-סולארית בארצות הברית היה פי ארבעה ממחיר האנרגיה לקוט"ש של תחנה סולארית פוטו-וולטאית, וכמעט פי חמישה בשנת 2018, וכך גם בישראל.
בתיה שטיינבוק

לימודים וקריירה

בתיה שטיינבוק נולדה בוורשה בירת פולין. בגיל שנה עלתה לישראל עם משפחתה והחלה לנגן בפסנתר בגיל חמש. מורתה העיקרית בשנים אלה הייתה אירינה זריצקאיה. בין מוריה לפסנתר באקדמיה למוזיקה בתל אביב היו יונתן זק, מיכאל בוגוסלבסקי, אלכס וולקוב וולטר אופהויזר. היא בוגרת האקדמיה למוזיקה והחוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב.
שטיינבוק המשיכה את לימודיה לתעודת אמן באוניברסיטה לאמנויות בברלין. בשנים אלה למדה אצל גיאורגי שבוק וכן במלגת לימודים מיוחדת של משרד החוץ האיטלקי, אצל פרנקו רוסי. כן הרבתה להשתתף בכיתות אמן בהדרכת מורים ידועי שם ברחבי העולם. היא הופיעה כסולנית באיטליה, ספרד והולנד וייצגה את איטליה בפסטיבלי מוזיקה חדישה באירופה, שם ניגנה מיצירותיהם של דאלאפיקולה ובריו, הן בפסנתר והן בצ'מבלו.

קריירת חינוך

בתיה שטיינבוק פעילה בתחום החינוך המוזיקלי. בין השאר העלתה, יחד עם גיל שוחט, דן אלמגור ורוני פינקוביץ', את אופרת הילדים "מקס ומוריץ", שאותה אף ליוותה בנגינה. היא יושבת כשופטת בוועדות הרפרטואר של סל תרבות ואמנות לעם.

בני משפחה

בתיה שטיינבוק נשואה לאקרט לורנצן, הכנר הראשי של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, והם מרבים לנגן בצוותא. ילדיהם של אקרט לורנצן ובתיה שטיינבוק, מאיה (ילידת 1991) ודניאל (יליד 1994), גם הם כנרים מצליחים. בתם עדן (ילידת 2000) היא פסנתרנית מבטיחה. בקונצרט בסדרה "קאמרי בצהרי שישי" של תזמורת ראשון לציון בחודש אפריל 2018 הופיעה כל משפחת לורנצן בשילובים שונים ובהרכב מלא, ביצירות באך ודבוז'אק.
ברנטה קנדית

מאפיינים

אורכה של הברנטה 75–110 סנטימטרים ומוטת כנפיה 125–185 סנטימטרים. משקל האווזים הזכרים יכול להגיע ל-6.5 קילוגרם והם גדולים מעט מהנקבות שמשקלם 2.5–5.5 קילוגרם.
הברנטה היא אווז הצבוע בשחור בפנים ובצוואר (למעט כתם לבן על הלחי) וכן בזנב. פלג הגוף העליון והכנפיים חומים והבטן לבנה. הצעירים נולדים עם פלומה צהובה ועם צוואר קצר שמתארך כשהם מתבגרים.
הברנטה מצויה במגוון בתי גידול באמריקה הצפונית, מבריכות ושדות מוריקות ועד למדבריות, בהם הם נודדים דרומה. הם נודדים מאזור האגמים הגדולים עד למקסיקו, שם חמים בחורף. לשם כך הם נודדים בלהקות גדולות למסע של קילומטרים. במהלך המסע הם עוצרים לעיתים באזורים עירוניים ובפארקים ושם ניזונים מעשבים, פוגעים ביבולים ומשאירים לשלשת, מה שגורם לצוד אותה. עם זאת אנשים רבים מגדלים ברנטות ואף העבירו אותם ליבשות אחרות כעופות נוי.
בית החולים רבקה זיו

היסטוריה

ב-1907 החלה הקמת בית חולים יהודי בצפת ביזמת הברון רוטשילד ובסיוע רפואי מקצועי מודרני (דאז) של ההסתדרות הציונית הדסה. בית החולים נחנך ב-1912 ושירת את מושבות העלייה הראשונה הצפוניות, ראש פינה, יסוד המעלה, מחניים, משמר הירדן ומטולה. שני מבני בית החולים היו בצורת האותיות "ב" ו-"ח" והצוות הורכב מרופאים ואחיות שהובאו על ידי הדסה במיוחד מארצות הברית.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914 החרימו שלטונות האימפריה העות'מאנית את בית החולים והפכו אותו לבית חולים צבאי (יחד עם בית החולים הסקוטי ששירת את האוכלוסייה הערבית המקומית ב"בית בוסל", שהפך לימים לבית הבראה). בשנת 1921 נפתח בית החולים שנית בחסות "הדסה" כבית חולים לחולי שחפת ובית יולדות. בין השנים 1924–1926 ניהל את בית החולים ד"ר משה קריגר. כבית חולים כללי לאזור נפתח בית חולים מנדטורי ממשלתי, אך הוא שירת בעיקר אוכלוסייה ערבית בעוד האוכלוסייה היהודית העדיפה להגיע לבית החולים "שוויצר" בטבריה.
בין השנים 1927–1948 ניהל את בית החולים לחולי ריאה, הד"ר פנחס וייל. סגנו היה הד"ר אברהם צפרוני. רופא ריאות בכיר שהצטרף למחלקת ריאות ושחפת, בשנת 1947 היה הד"ר יוסף רקובר.
עם פרוץ מלחמת העצמאות פונו חולי השחפת לזכרון יעקב ובית החולים החל לשמש כבית חולים צבאי של כוחות הרפואה של ההגנה וצה"ל בראשות רופא מתנדב מאנגליה, ד"ר יעקב צימרמן. בית החולים פעל בתנאים קשים ללא חומרי הרדמה ותרופות. ב-1949 הפך בית החולים להיות בית חולים ממשלתי ישראלי, אך שימש בעיקר כבית יולדות ובית חולים פסיכיאטרי.
בין השנים 1962–1972 הוקם המבנה המודרני החדש של בית החולים, שתוכנן על ידי האדריכל משה זרחי. ראש הממשלה גולדה מאיר פנתה למשפחת זיו והציעה לקרוא את בית החולים על שם רבקה זיו, נשיאת ויצו שנפטרה ב-1966 (בתמורה לתרומה). בית החולים הוטל כמעט מיד עם פתיחתו למלחמת יום כיפור וקלט מאות פצועים מקרבות רמת הגולן. בהמשך קלט את פצועי התקפות הקטיושות על הגליל, את פצועי מלחמת לבנון הראשונה ועוד, בנוסף לשירותו הכללי את התושבים והמבקרים באזור. בעת פעילות צבאית בלבנון היה בית החולים למוקד בעל חשיבות אסטרטגית משום שנמצא במרחק טיסת מסוק של דקות ספורות מזירת הקרבות.
בעת מלחמת לבנון השנייה הותקף בית החולים בירי טילים וספג פגיעות קטיושה ישירות. לדברי מנהלו טיפל בית החולים בכ-900 חיילים, יותר מכל בית חולים אחר בארץ, ובאזרחים רבים נפגעי מתקפת הטילים על צפון הארץ. גם חלק מעובדי בית החולים עצמו נפגעו בעת מילוי תפקידם. למרות זאת לא נמצא תקציב למיגון בית החולים. כחלק מהפקת הלקחים הוחלט לתגבר את מערך הטראומה של בית החולים.
פרופ' אלכסנדר לרנר, ראש החוג לאורתופדיה בפקולטה לרפואה בגליל של אוניברסיטת בר-אילן, מומחה עולמי לפציעות מלחמה ואחד ממייסדי שיטת איליזרוב בארץ, מונה למנהל המחלקה האורתופדית, ובית החולים החל לקלוט באופן נדיר גם מטופלים מחו"ל.
בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה, משנת 2013 ואילך, החל בית החולים לטפל בפצועים קשה, מורדים ואזרחים, אשר חצו את הגבול מסוריה במטרה לזכות בטיפול רפואי.
אירו L-159 Alca

עיצוב ופיתוח

פיתוח הL-159 החלה בשנת 1992 באמצעות חברת רוקוול קולינס (בסופו של דבר בואינג) כמייצר תוכנות האווינקה.
באפריל 1995 חיל האוויר הצ'כי הזמין 72 מטוסים.
טיסת הבכורה של ה-L-159 נערכה ב-4 באוגוסט 1997, עם גרסה דו מושבית. ב-18 באוגוסט 1998 טס לראשונה המטוס בגרסה החד מושבית.
באפריל 2000 המטוס הראשון הועבר לחיל האוויר הצ'כי.
בשנת 2009, Aero Vodochody נבחרה לשדרג את מערכות האווינקה של המטוס.

היסטוריה מבצעית

חיל האוויר הצ'כי הוא המפעיל העיקרי של המטוס. אולם בשנת 2014 גם עיראק רכשה 13 מטוסים.
בחודש מאי 2016, מטוסי L-159 של חיל האוויר העיראקי תקפו מטרות דאעש בעיר פלוג'ה בהצלחה.

L-159A

הL-159A הוא מטוס קרב חד מושבי רב-משימתי המטוס תוכנן עבור משימות מגוונות אוויר-אוויר, אוויר-קרקע וסיור. המטוס מצויד במכ"ם Grifo-L, הפועל בכל-מזג אוויר, יום וליל. הוא יכול לשאת מגוון רחב טילי אוויר-אוויר ואוויר-קרקע וכן פצצות מונחות לייזר, בשימוש נאט"ו.

L-159B

L-159B הוא גרסה דו מושבית של המטוס, מיועד בעיקר לאימון מתקדם.

רק אב-טיפוס אחד יוצר על ידי Aero Vodochody.

L-159T1

L-159T1 גרסה דו מושבית מבצעית, בשימוש חיל האוויר הצ'כי. טיסה ראשונה 8 במרץ 2007.

L-159T2

L-159T2 שדרוג בפיתוח של הגרסה הדו מושביתL-159T1. הדרוג נעשה על ידי V-Dot Systems בע"מ

תאונות

ב-24 בפברואר 2003 ל-159A (מס ' 6056) התרסק במהלך ניסויים של תותח המ"מ20 "Plamen", הטייס נהרג.
ב-22 בנובמבר 2012 L-159A של חיל האוויר הצ'כי (מס' 6061) התרסק במהלך טיסת אימונים במרכז בוהמיה. הטייס (סגן Ondřej Sovina) נהרג.
שמחה רותם

ביוגרפיה

שמחה רותם גדל בוורשה שבפולין כבן בכור למשפחה בת ארבעה ילדים. בגיל 13 הצטרף לתנועת הנוער הציוני.
בספטמבר 1939, במהלך פלישת גרמניה הנאצית לפולין בתחילת מלחמת העולם השנייה, נפצע רותם ואיבד את אחיו ישראל ובני משפחה נוספים, כשביתו נהרס בהפצצות של גרמניה הנאצית. לאחר שיהודי העיר צוו להיכנס לגטו ורשה לקראת סוף שנת 1940, הוא נשלח בידי הוריו לקרובי משפחה בכפר ליד ראדום. הוא שהה שם שלושה חודשים ובשנת 1942 חזר לגטו.
במהלך המרד שהחל ב-19 באפריל 1943, לחם רותם בפלוגה של חנוך גוטמן באזור המברשתנים (שנקרא כך בעקבות בתי החרושת למברשות באזור), והיה תחת פיקודו של מארק אדלמן. חזותו הארית אפשרה לו לנוע בחופשיות יחסית באזור הארי, ובתמורה לכסף ששילם לעובדי עיריית ורשה, הם הובילו אותו בתעלות הביוב מהגטו אל האזור הארי וחזרה.
בתחילת מאי 1943 יצא רותם לאזור הארי על מנת לחבור ליצחק צוקרמן, סגנו של מרדכי אנילביץ', על מנת לבקש סיוע למרד. הוא גייס שני עובדי רשת הביוב הפולנית באמתלה שהוא זקוק לליווי בסבך הביוב על מנת לחלץ מבריחים פולנים שנקלעו לגטו. הם הסכימו לביצוע הפעולה בתמורה לכסף רב, אולם כשחשדו בהמשך שהמשימה היא להציל יהודים וביקשו לחזור, הוא מנע זאת מהם באיומי אקדח.
רותם הגיע לבונקרים ברחובות פרנצ'יסקנסקה, מילא, זמנהוף ונאלבקי בגטו, וגילה שם מחזה של הרס ומוות. ברגע זה הרגיש, על-פי עדותו, כמו אחרון היהודים בורשה. הוא המשיך לחפש ניצולים בתעלות הביוב ולבסוף נתקל בעשרה ניצולים, שסיפרו לו לראשונה על נפילת מרדכי אנילביץ' בבונקר ברחוב מילא 18. הוא הבין מהם שעדיין נותרו בגטו עשרות לוחמים, ביניהם מנהיגי המרד צביה לובטקין ומארק אדלמן. הוא הצליח להעבירם לאזור הארי, לארגן משאית ולחלצם ליערות. רותם ידע שלוחמים נשארו בביוב ואף הוזהר על ידי לובטקין שלא לעזוב בלעדיהם, אולם הוא החליט להמשיך ליער כדי להציל את מי שכבר יצא. מספר לוחמים נשארו בתעלות הביוב, ביניהם חברו הטוב, שלאמק שוסטר. הוא חזר שוב לאזור הארי אך נאלץ לחזור חזרה ליער, כשגילה כי בעקבות הלשנה הרגו הנאצים את כל הנותרים בתעלות הביוב.
לאחר כשנה, כשפרץ המרד הפולני בוורשה, הצטרף רותם עם חבריו ללחימה. עם תום המלחמה הצטרף לפעולת קבוצת הנקם של הפרטיזנים, "הנקם", לנקמה בפושעים הנאצים, על מנת להשלים את המשימה שהרגיש לדבריו חובה לעשות, למען משפחתו וחבריו שלא זכו לשרוד את זוועות הנאצים.

עלייתו לישראל

רותם עלה לארץ ישראל בשנת 1946, הקים משפחה וסיפר את סיפורו של מרד גטו ורשה. חלק מעדותו התפרסם כבר בשנת 1946 בספרו של מלך ניישטט, "חורבן ומרד של יהודי ורשה", ואילו עדותו המלאה התפרסמה רק כעבור כארבעים שנה, בספר שהוציא בשנת 1985 בשם "ובתוכי העבר". סיפורו של רותם סופר בנוכחות משפחתם של אנטק צוקרמן וצביה לובטקין בערב שירי לוחמים 2006 בנוה מונוסון.
בשנת 1962 הוא מונה למנכ"ל רשת קו-אופ ירושלים, ושימש בתפקיד זה עד שנת 1986.
ב-19 באפריל 2013, בטקס לציון 70 שנה למרד גטו ורשה בפולין, קיבל שמחה רותם את אות "פולוניה רסטיטוטה" ("פולין שבה לתחייה") מידי נשיא פולין, ברוניסלב קומורובסקי.
נפטר ב-22 בדצמבר 2018. היה בין אחרוני לוחמי המרד שנותרו בחיים.
אלדד אוארבך

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  וכן ניתן להרחיב על תקופת הפיקוד על הנודדת הצעירה ועל מפעל בת אור.

ההגנה וצה"ל

אלדד אוארבך נולד בווינה, ועלה ארצה ב-1925 בהיותו בן 11. ב-1934 התנדב להגנה, ועמד בראש אחת היחידות של "הנודדת הצעירה". כשהוקם החי"ש בתל אביב, התמנה למפקד פלוגה ב' שהגנה על מקווה ישראל, ולאחר מכן התמנה למפקד גדוד, ונודע בכינויו "בן יהודה".
לאחר כ"ט בנובמבר 1947, נשלחו יחידות מהגדוד להגן על בן שמן, על קו המים בנגב ולסייע לירושלים הנצורה.

במבצע נחשון הקים גדוד עתודה בחופזה והוזעק לסייע לגדוד אחר, בפיקודו של חיים לסקוב. בלחץ הבריטים נסוג הכוח שלו, והוא כתב בזעם למפקד המבצע, שמעון אבידן: 
אימון 70 אחוזים מהטוראים הוא גרוע. אסור היה לשולחם. הרבה אנשים קיבלו הלם וישבו ככבשים מובלים לטבח.
עם הקמת חטיבת גבעתי, נהפך הגדוד לגדוד 54. הפיקוד לגדוד עבר לידי צבי צור, ואלדד עבר לשמש קצין המבצעים של חטיבת קרייתי.

תעשייה

עם שיחרורו של אלדד מצה"ל בדרגת סגן-אלוף, הקים יחד עם אחיו יואב מפעל למצברי עופרת בשם "בת אור". שנים לאחר שהמפעל נסגר, על שטחו הוקם מגדל עסקים "מגדלי אור", ברמת החי"ל.
מצדיעים לך, בילי לין! (סרט)

עלילה

הסרט מסופר מנקודת המבט של רב-טוראי בילי לין מטקסס, גיבור מלחמה מצבא ארצות הברית. הוא ושבעה מחבריו לפלוגת בראבו שרדו-קרב עז במהלך מלחמת עיראק, חזרו לארצות הברית ומוצגים ברחבי המדינה במסגרת קמפיין לתמיכה ציבורית במלחמה. זמן קצר לפני שובם המתוכנן לעיראק מתוכננת לכבודם קבלת פנים חגיגית במהלך מופע המחצית של משחק הסופרבול. במהלך המסע והמופע נזכר לין באירועי המלחמה הטרגיים.

הפקה

לתפקיד הראשי בסרט לוהק השחקן ג'ון אלווין, בן ה-25, ללא ניסיון קודם בקולנוע או בטלוויזיה. צילומי הסרט החלו באפריל 2015 בג'ורג'יה, סצנות הקרבות צולמו במרוקו. 
הסרט צולם תוך שימוש בטכנולוגיה חדשנית ברזולוציה של 4K ובמהירות של 120 פריים לשנייה והוא הסרט העלילתי הארוך הראשון שצולם בטכנולוגיה זו. הבחירה בטכנולוגיה חדשנית זו מאפשרת רק לחמישה אולמות קולנוע ברחבי העולם להקרין את הסרט ברזולוציה הנ"ל, ובשאר בתי הקולנוע יוקרן ברזולוציה 2K בגרסה רגילה או בטכנולוגיית תלת-ממד. מנכ"ל סרטי סוני טום רוטמן התעמת עם אנג לי בדרישה שישלב סצנות במהירות שונה בסרט, כך שהקרבות יהיו במהירות מואצת והסצנות בטקסס במהירות רגילה, אך השניים לא הגיעו להסכמה. 
הסרט זכה לביקורות שליליות מצד מבקרי הקולנוע, שהתאכזבו מתוצאת השימוש בטכניקה החדשנית. הסרט נחל כישלון בקופות ולא כיסה את ההוצאות בגינו.
פרנק אצ'ימפונג

קריירת מועדונים

החל את הקריירה בליגה המקומית בגאנה, אך מהר מאוד הורשם על ידי רבים, כאשר אחד מהם היה השייח מנסור מאיחוד האמירויות הערביות, שבבעלותו המועדון האנגלי - מנצ'סטר סיטי, הוא זומן להתרשמות בקבוצת אל-ג'זירה, מועדון אחר שבבעלותו.
בפברואר 2011 הוא חתם בשורותיה של בורירם יונייטד התאילנדית. בשנת 2013 עבר לאנדרלכט הבלגית. ובאפריל 2013 חתם במדיה בעבור סכום משוער של מיליון אירו. ב-28 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו קבוצה כאשר נכנס כמחליף בהפסד 3-2 ללוקרן. את שער הבכורה שלו הבקיע בניצחון 1-4 על גנט. ב-13 ביולי 2017 הושאל לטיינג'ין טדה הסינית. ב-22 ביולי רך את הופעתו הבעורה בקבוצה בהפסד 2-1 לצ'ונגצ'ינג ליפאן. ב-27 בספטמבר כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 3-1 על גוויג'ואו ז'יצ'נג.

נבחרת גאנה

באוגוסט 2012 זומן אצ'ימפונג לראשונה לסגל נבחרת גאנה למשחק ידידות נגד סין, כאשר עלה בהרכב הפותח של הנבחרת, משחק שהסתיים בתיקו 1-1. את שער הבכורה שלו בנבחרת כבש ב-10 בספטמבר 2013 במשחק ידידות נגד יפן.