google/wiki40b huggingface dataset:
הסטון בלומנטל

הסטון בלומנטל (Heston Blumenthal; נולד ב-27 במאי 1966) OBE הוא שף אנגלי-יהודי ובעלים של מסעדת The Fat Duck בכפר בריי שבמחוז ברקשייר באנגליה, המעוטרת בשלושה כוכבים במדריך מישלן. מסעדתו נבחרה למסעדה הטובה ביותר בבריטניה בשנים 2007 ו-2009 על ידי מדריך האוכל הטוב (Good Food Guide) ונבחרה על ידי עמיתיו למקצוע כמסעדה הטובה בעולם לשנת 2005 במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם. מאז מציינים את שמו של בלומנטל, לצידו של השף פראן אדריה, כאחד השפים הטובים בעולם. בלומנטל ידוע בגישתו המדעית להכנת מזון וזכה לכינוי אלכימאי קולינרי בזכות גישתו החדשנית לבישול.

דרכו המקצועית

הסטון בלומנטל סעד במסעדה הפרובאנסלית אוסטו דה בומאנייר בילדותו, חוויה שהטביעה עליו את חותמה, ובעקבותיה החליט בהיותו בן 13 להפוך לשף.
בלומנטל סיים את לימודי התיכון עם תעודת בגרות חלקית וללא הכשרה מקצועית. הוא אוטודידקט בתחום הבישול ואת רוב הידע המקצועי שצבר עשה בלימוד עצמי מתוך ספרי בישול בולטים ובניסיונות שביצע יחד עם אשתו במטבחו הפרטי. בתחילת דרכו המקצועית הוא ויתר על הצעה להתמחות במטבחו של השף הצרפתי הנודע רימון בלאן (Raymond Blanc) לטובת לימוד עצמי. בשנת 1995 רכש פאב ישן בכפר בריי ופתח את מסעדת "הברווז השמן" (The Fat Duck) ובשנותיה הראשונות העסיק בה אסירים בתוכנית שיקום. כבר בשנת 1998 עוטר בכוכב ראשון במדריך מישלן. בשנת 2001 עוטר בשני כוכבים במדריך ובשנת 2004 בשלושה כוכבים. המסעדה גם נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
בלומנטל פתח את Dinner במלון מנדרין אוריינטל.

שיטתו להכנת מזון

בלומנטל הוא מחסידי הבישול המודרני ומחקריו בתחום המזון וכלי המטבח הפכו לשם דבר החל משנת 2004. אחד משכלוליו הוא השימוש בסיר ואקום כדי להגדיל את גודל בועות הגז הנוצרות בעת הכנת המזון. בכלי זה הוא עושה שימוש במאכלים כגון קינוח דמוי-סופלה שוקולד מאוורר. בלומנטל אף ביצע ניסויים להגברת קולות הפצפוץ הנוצרים בעת אכילת מזון פריך.
בלומנטל דוגל בשיטת הכנת מזון בטמפרטורה נמוכה ובזמן ארוך מאד, כך למשל צליית בשר במשך 24 שעות באופן המשמר את השומן מבלי ליצור מולקולות חלבון קולגן בבשר. בסדרת הטלוויזיה "כימיה במטבח", אותה הנחה הוא מבשל תרנגולת בטמפרטורה של 60 מעלות. אף שהכנת בשר בטמפרטורה זו אינה יוצרת רוטב, לטענת בלומנטל הבשר בסוף תהליך ההכנה אינו יבש ולכן אין צורך בתוספת הרוטב.
את שיטותיו להכנת מזון יצר בלומנטל בשיתוף פעולה עם מדענים ביניהם פרופסור פטר ברהאם מאוניברסיטת בריסטול, מומחה בתחום מדע הכנת המזון. דוקטור צ'ארלס ספנס, פסיכולוג ניסויי מאוניברסיטת אוקספורד שיתף פעולה עם בלומנטל בהבנת השפעת חוש השמיעה על חווית האכילה. על עבודתו המדעית בתחום הגסטרונומיה הוענק לו בשנת 2006 דוקטור למדעים לשם כבוד מאוניברסיטת רדינג. בשנת 2007 הוענק לו תואר שני למדעים לשם כבוד מאוניברסיטת בריסטול. בזכות יכולתו של בלומנטל ליישם עקרונות מדעיים בהכנת מזון פנתה אליו האגודה המלכותית לכימיה בבקשה לכתוב ספר לימוד לכימיה לתלמידי תיכון.
קוליברי ארך-מקור

תיאור

אורכו של הקוליברי הוא כ-10-14 ס"מ, לא כולל מקורו, שאורכו כ-10-7.5 ס"מ; לעיתים המקור אף ארוך יותר משאר גופו של הקוליברי. משקלו של הקוליברי הוא כ-10-15 גרם. הקוליברי ארך-המקור הוא אחד מהמינים הגדולים ביותר במשפחת הקוליברים.
זהו מין העוף היחיד שבו המקור ארוך יותר מהגוף. המקור בנוי למציצת צוף מפרחים בעלי עלי כותרת ארוכים. לשונו של הקוליברי ארוכה יותר מהמקור. רוב גופו של הקוליברי הוא בצבע ירוק בהיר, בעוד ראשו בצבע ירוק-חום. זנבו מפוצל, והוא בצבע שחור. גם מקורו הוא בצבע שחור.

רבייה

עונת הרבייה של הקוליברי מתחילה באביב. הקוליברי ארך-המקור הוא בדרך כלל יחידאי (משמע, הוא חי לבדו) מלבד בעת עונת הרבייה. גם אז, תפקידו של הזכר קצר מאוד, ולאחר ההזדווגות הוא עוזב. הקוליברים הם פוליגמיים, ובדרך כלל הזכר מזדווג עם כמה וכמה נקבות. גם הנקבות עשויות להזדווג עם כמה וכמה זכרים.
קנו של הקוליברי הוא בצורת כוס, ונבנה מסיבים צמחיים ומטחב, שמסייע להסוואות הקן. הקן נבנה בדרך כלל על ענף של שיח או עץ. פנים הקן מרופד בנוצות ושערות בעלי חיים. חיזוק הקן מתבצע על ידי הוספת קורי עכביש. הנקבה מטילה בקן שתי ביצים לבנות. הנקבה דוחפת את מקורה הארוך לתוך גרונם של הגוזלים, ומאכילה אותם על ידי הקאה של מזון בלתי-מעוכל שאכלה לפני כן. הגוזלים עוזבים את הקן 7-10 ימים לאחר הבקיעה.

תפוצה ושימור

תחום תפוצתו של הקוליברי ארך-המקור מתפרש על פני בוליביה, קולומביה, אקוודור, פרו וונצואלה. הקוליברים חיים בדרך כלל ביערות הנמצאים ברום גבוה (מעל 2500 מטרים מעל גובה פני הים).
מצב השימור של הקוליברי ברשימה האדומה של IUCN הוא LC - ללא חשש. הקוליברי מותאם היטב לחיים בגינות מלאכותיות שבערים. הקוליברי כיום אינו מאוים, ואוכלוסייתו יציבה.
טרוטנית

מאפיינים

דגי הטרוטנית, המזכירים במראם טרוטה קטנה, מצויים באזור צפון האוקיינוס השקט וצפון האוקיינוס האטלנטי ובאוקיינוס באזור הארקטי.
דגים אלה מגיעים באורך 20 ס"מ לזכרים ו-25 ס"מ לנקבות. לגופם צבע זית עם כשצדדיהם כסופים וראשם כהה. הגחון של הזכרים מעט אדמדם. 
הם ניזונים מפלנקטון ומנחילי קריל וסרטנים נוספים השורצים במים. הוא מתקהל בלהקות בעיקר בקיץ כדי להיזון מהפלנקטון המוך למדף הקרח. בתורו הוא מושך שרשרת ציידי אוקיינוס שונים: דיונונים, קולייסיים, בקלאים ובעיקר בקלה אטלנטית, כלבי ים, עופות ים שונות כמו תוכי ים ואפילו לווייתן גדול סנפיר, כל אלה ניזונים מלהקות הטרוטניות. הטרוטניות גם נידוגות על ידי אנשים למאכל או לשימוש בשמן דגים.
אלו דגים מיוחדים מאוד - הם מתרבים ביבשה וקופצים מהמים לעבר החוף. רובם מתים לאחר שהם עושים את זה, מהחנק או מטריפה על ידי טורפי יבשה רעבים, אך מעניקים לדור הבא התחלה נקייה יחסית מטורפים. זהו אחד משני דגים המשתמש בצורת רבייה זו, בנוסף על גרוניון קליפורני (Leuresthes tenuis).
מטרויד

מטרויד או מטרואיד (באנגלית: Metroid) היא סדרת משחקי וידאו מסוגת אקשן-הרפתקאות שהופקה על ידי חברת נינטנדו. המשחק מתמקד בדמותה של סמוס איירן, ציידת ראשים המבצעת משימות.
יהודים למען ישוע

יהודים למען ישוע (באנגלית: Jews for Jesus) הוא ארגון נוצרי אוונגליסטי, המזוהה עם היהדות המשיחית, אשר מתמקד בפעילות מיסיונרית בקרב יהודים. בדומה לשאר הזרמים ביהדות המשיחית, חברי הארגון מגדירים עצמם כיהודים ורובם ממוצא יהודי. הם משתמשים בסמלים, בחגים ובסיפורים ממקורות יהודיים, ונותנים להם משמעויות הקשורות לנצרות.

רקע

הארגון הוקם בשנת 1973 בסן פרנסיסקו, כ"מיסיון הנני" על ידי מוישה רוזן, יהודי שהתנצר ושימש ככומר בפטיסטי. רוזן שימש כמנהל הארגון עד שנת 1996, בה הוחלף על ידי דוד בריקנר, גם הוא ממוצא יהודי. הארגון פועל בעיקר בזכות תרומות מנוצרים ומחברי הארגון. לארגון כ-150 עובדים בשכר מלא, הפועלים בסניפים בכל רחבי ארצות הברית. בנוסף פועל הארגון באוסטרליה, ברזיל, קנדה, צרפת, גרמניה, רוסיה דרום אפריקה, אוקראינה, אנגליה ובישראל. בשנת 2005 דווח כי הכנסות הארגון נאמדו בכ-17 וחצי מיליון דולר.

פעילות בישראל

הסניף הישראלי של הארגון מפעיל אתר אינטרנט ויוצא בקמפיינים מדי פעם. מנכ"ל הארגון הישראלי הוא דן סרד, ישראלי חוזר שגר תקופה ארוכה בניו יורק. הארגון עוזר לנזקקים ומקיים קייטנות לנוער וכנסים.]
רני פלק

ביוגרפיה

פלק נולד במושב מרחביה. בנם של עדינה ושמחה. למד עד כיתה י"ג והוכשר כהנדסאי מכונות. ב-1972 התגייס לקורס טיס (מספר 73) ובמהלך מלחמת יום הכיפורים, בעודו בקורס, שירת כאיש צוות קרקע בטייסת 107 בבסיס חצרים. לאחר הקורס שובץ בטייסת 116, טייסת מטוסי A-4 סקייהוק. עבר הסבה למטוסי F-4 פנטום ושירת בטייסת 69, ב-1977 סיים בהצטיינות קורס מדריכי טיסה ושירת כמדריך בקורס אימון מתקדם. בדצמבר אותה שנה היה מעורב בתאונה אווירית במהלך אימון קרב אוויר בין מטוסי פנטום למטוסי F-15 איגל, במהלך האימון התנגש מטוסו במטוס פנטום אחר, פלק נאלץ לנטוש יחד עם נווטו ונפצע ואילו הפנטום התרסק ושני אנשי צוותו, אבשלום רום, מפקד טייסת 69, והנווט אביהו איכר נהרגו. פלק חזר להדריך בבית הספר לטיסה ושירת כסמ"ט ב' בטייסת 110. 
ב-1980 יצא עם משלחת חיל האוויר להסבת טייסת 117 למטוסי F-16 פייטינג פלקון, בשובו התאמן עם עמיתיו לקראת הפצצת הכור העיראקי אך לא נבחר לאחד מהטייסים שהשתתפו במבצע. במלחמת לבנון הראשונה השתתף במבצע ערצב 19 והיה חלק ממבנה הטייסת שהשתתף בתקיפת חטף של סוללות הטילים הסוריות. במהלך קרב אוויר המוני שהתפתח במלחמה, הפיל שני מטוסי מיג סוריים. לאחר המלחמה מונה לסמ"ט א' בטייסת 69. 
באוגוסט 1984 מונה לראש מדור במחלקת מבצעים של חיל האוויר, ובין השאר היה אחראי לתכנון תקיפת מפקדת אש"ף בתוניס באוקטובר 1985 (מבצע רגל עץ), מבצע ההפצצה ארוכת הטווח המרוחקת ביותר שביצע חיל האוויר. פלק היה מתוכנן לשמש כמפקד טייסת 69, אך בעקבות מותו של מפקד טייסת 253 נקרא להחליפו. לאחר תפקיד זה יצא ללימודים בבית הספר לפיקוד ומטה של חיל האוויר האמריקאי באלבמה ותואר ראשון באוניברסיטת אובורן. ב-1989 מונה למפקד טייסת 101 ובהמשך שירת כראש ענף וכראש מחלקת מבצעים. לאחר שנתיים של לימודי תואר שני במנהל ציבורי באוניברסיטת חיפה, מונה ב-1996 למפקד בסיס רמת דוד וב-1998 למפקד בסיס חצרים. במהלך כהונתו הוכשר גם כטייס מסוקי בל 212 ואף השתתף בפעילות מבצעית של חילוץ פצועים. ב-2001 מונה לנספח חיל האוויר בארצות הברית, שירת בתפקיד זה במהלך שלוש שנים, במהלכן אירע אסון מעבורת החלל קולומביה בו נהרג אילן רמון, חברו לקורס הטיס ולהסבה למטוסי ה-F-16. 
לאחר שיחרורו, מונה בינואר 2005 למנכ"ל המשרד לביטחון פנים וכיהן בתפקיד עד ליוני 2008 תחת השרים גדעון עזרא ואבי דיכטר. שימש יו"ר ועדת ההיגוי הלאומית של פרויקט עיר ללא אלימות. באפריל 2011 מונה למנכ"ל המכללה האקדמית גליל מערבי, תפקיד בו כיהן עד פברואר 2014.
פלק נשוי ואב לארבעה, בנו משרת אף הוא כטייס בחיל האוויר. אחיו של פלק, אהוד, טייס קרב אף הוא, נהרג בתאונת אימונים ב-1988.
אברהם ביג'אג'ו

ביוגרפיה

נולד בקושטא שבאימפריה העות'מאנית לאהרון ביג'אג'ו. בילדותו עלה עם אביו לארץ ישראל והשתכן בירושלים. בצעירותו למד בבית הספר דורש ציון ורכש שם בין היתר שליטה בשפות ערבית, צרפתית וטורקית.
לאחר שנישא בצעירותו, התגורר בשכונת נחלת שבעה בירושלים, ויצא לשליחויות שונות כשד"ר מטעם מוסדות ירושלים וחברון לארצות המזרח, חצי האי ערב, איראן, עיראק, הודו וסין. בשנת 1897 שהה בשליחות במרקש שבמרוקו מטעם כוללות חברון.
בפעילותו בירושלים שימש כשוחט וכמוהל, וכגבאי בית החולים משגב לדך. כן שימש כמורה צדק ודיין לצד הרב משה תג'יר והרב יצחק לבטון, ובהמשך לצד הרב בן ציון אברהם קואינקה.
בחודש ינואר 1912 נבחר לשמש כחבר בוועד העדה הספרדית בירושלים לצד הרבנים דוד פאפו, יוסף מרדכי הלוי, חנניה גבריאל, רפאל שלמה לניאדו ויוסף שאול אלישר.
בשלב מסוים עזב את ירושלים, ועבר להתגורר בפארו שבפורטוגל, שם שימש כרב ושוחט הקהילה היהודית במשך שנים רבות.
לאחר שבנו בן ה-19 ואשתו הראשונה נפטרו, נישא בשנית ונולדו לו בן ובת נוספים.
הלך לעולמו ב-12 באוגוסט 1923 (ל' באב ה'תרפ"ג).
רביעיית ג'וליארד

רביעיית ג'וליארד (באנגלית: Juilliard String Quartet) היא רביעיית מיתרים, שנוסדה בשנת 1946 בבית הספר ג'וליארד בניו יורק. החברים המקוריים היו רוברט מאן ורוברט קוף בכינורות, רפאל הילייר בוויולה וארתור וינוגרד בצ'לו; החברים הנוכחיים (לשנת 2009) הם ניק אנט ורונלד קופס בכינורות, סניואל רודס בוויולה וג'ואל קרוסניק בצ'לו. ב-2011 יחליף ג'וזף לין את ניק אנט. ג'ואל סמירנוף עזב את הרביעייה אחרי עונת 2008–2009 כשהתמנה לנשיא מכון קליבלנד למוזיקה. ההרכב מכהן כיום כרביעיית הבית הן של בית ספר ג'וליארד והן של ספריית הקונגרס. הרביעייה זכתה במספר רב של פרסים, בהם ארבעה פרסי גראמי וחברות ב"היכל התהילה של האקדמיה הלאומית לאמנויות ההקלטה ולמדעים".
הרביעייה מנגנת קשת רחבה של מוזיקה קלאסית והקליטה יצירות מאת מלחינים שונים, בהם בטהובן, מנדלסון, בארטוק, דביסי ושוסטקוביץ'. כן קידמה מלחינים בני זמננו כמו אליוט קארטר, ראלף שאפי ומילטון באביט. רביעיית ג'וליארד הופיעה עם נגנים אחרים ידועי-שם כמו אהרון קופלנד, יו-יו מא ומאוריציו פוליני.
הרביעייה החלה להקליט בשנת 1949 עם חברת סוני קלאסיקל (קודם "תקליטי קולומביה" ו-"CBS יצירות-מופת") ורשימת ההקלטות של הקבוצה כוללת כיום למעלה מ-100 פריטים, מהם ברפרטואר המוכר ואחרים מוכרים פחות. לשבחים מיוחדים זכו הקלטותיהם מראשית שנות ה-50' של שש רביעיות המיתרים של בארטוק בחברת קולומביה ויצירות שונות שהוקלטו בחברת RCA להקלטות סטריאו חיות (1958-62 בקירוב).
זולטן קלוגר

ביוגרפיה

זולטן קלוגר נולד בעיר קצ'קמט שבהונגריה בשנת 1896. במלחמת העולם הראשונה שירת כצלם מוטס בחיל האוויר של אוסטריה-הונגריה. בסוף שנות ה-20 היגר לברלין בירת גרמניה, ועבד שם כצלם עיתונות. באפריל 1933, עם עליית הנאצים לשלטון, הגיע לארץ ישראל כתייר, ואחר כך קיבל סרטיפיקט, בזכות התערבותו של משה שרת. בהמשך אותה שנה הקים נחמן שיפרין, שאותו הכיר קלוגר בברלין, את "החברה המזרחית לצילומים בשביל העיתונות" בתל אביב. בשנת 1934 הצטרף קלוגר לשיפרין, והיה לשותף וצלם ראשי בחברה.
לקוחות בולטים של קלוגר היו מחלקת הצילום של הקק"ל ושל קרן היסוד, ששלחה את קלוגר לצלם מפעלים כלכליים ועלייה לקרקע של יישוב חדש. ב-1937 צילם קלוגר סדרה של 250 תצלומי אוויר, על-פי הזמנתו של זלמן שוקן. בשנת ה'תשי"ב יצא לאור הספר "אלה פני ישראל", ובו תצלומיו של קלוגר מלווים בטקסט מאת משה שמיר.
קלוגר נישא לשרה, ולשניים נולד בן, פאול, שנשלח בתחילת שנות ה-50 מטעם חיל האוויר להשתלמות בארצות הברית ונשאר שם.
ב-1958 היגרו גם קלוגר ואשתו לארצות הברית בעקבות בנם, וקלוגר פתח חנות צילום בניו יורק. במקביל התפרנס מצילום אירועים, בעיקר של הקהילה ההונגרית בניו יורק.
זמן קצר לאחר הגעת הזוג לארצות הברית חלתה רעייתו ונפטרה והוא נישא בשנית לאירנה.
אמו של קלוגר ובתה אלזה שרדו את השואה בהונגריה. האם נפטרה שם בשנת 1949 ואילו הבת, בעלה, בתם המשותפת, בעלה וילדיהם היגרו לארצות הברית בשנת 1956 והתיישבו בקליפורניה. קלוגר ואחותו חידשו את הקשר ביניהם. קלוגר נותר בארצות הברית עד מותו.
זולטן קלוגר נפטר במנהטן שבניו יורק ב-1977, והותיר ארכיון של כ-50,000 תשלילים, המחולקים בין ארכיונים ציבוריים אחדים ובהם אוסף קרן היסוד בארכיון הציוני המרכזי, אוסף קרן קיימת לישראל, לשכת העיתונות הממשלתית, ארכיון המדינה וארכיון צה"ל.
בשנת 1968 הגיע אוסף של כ-40 אלף תשלילים מן השנים 1933–1948 לארכיון המדינה. בשנת 2017 עלה האוסף בשלמותו לאתר ארכיון המדינה הכולל מנוע חיפוש בתמונות וניתן להשתמש בתמונות.
כ-4,000 תשלילים נסרקו ומוצגים באוסף הצילומים הלאומי של לשכת העיתונות הממשלתית.
בשנת 2008 נערכה במוזיאון ארץ ישראל בתל אביב תערוכת יחיד ראשונה של זולטן קלוגר, ושמה "זולטן קלוגר – צלם ראשי, 1933–1958", אותה אצרו ד"ר רות אורן וגיא רז.
Everyday (שיר של אריאנה גרנדה)

רקע

בראיון של גרנדה לרדיו KIIS-FM, היא אמרה:
"ידעתי שאני רוצה לעבוד עם Future, אבל לא הייתי בטוחה שנמצא את השיר הנכון לעבוד עליו ביחד כי אנחנו כל כך שונים, אבל מצאנו וייב מטומטם וזה מאוד ייחודי ומרגש."
— גרנדה בראיון לרדיו KIIS-FM

ביקורות

השיר קיבל ביקורות מעורבות ממבקרי מוזיקה.
מייקל קראג, מעיתון "האובזרבר", אמר שהוא נפעם מהשיר. טיילור וות'רבי, ממגזין בילבורד, אמרה שהשיר "נהדר", וציינה שזהו "אחד משיתופי הפעולה הטובים ביותר של גרנדה".
לעומת זאת, נתן וויסניקי, ממגזין Pretty Much Amazing, ביקר את חוסר הגיוון בקולה של גרנדה. כריס קלי, ממגזין Fact, כתב ש־Future היה "מבוזבז" בשיר הזה. כריסטופר ר. וויינגרטן, ממגזין רולינג סטון, הביע את זעמו על כך ש"Future שר פזמון עם מילה אחת". בטור הביקורת על האלבום באתר Sputnikmusic, נכתב שלשיר יש "מילים נוראיות".

וידאו קליפ

הווידאו קליפ של השיר הועלה לערוץ ה־YouTube הרשמי של גרנדה ב־27 בפברואר 2017. הקליפ בוים על ידי כריס מארס פיליארו, שביים בעבר גם את הקליפים לשירים "Break Free" ו"Santa Tell Me" של גרנדה.
בקליפ ניתן לראות את גרנדה שרה ברחוב, במכבסה ובאוטובוס. תוך כדי שגרנדה שרה, ניתן לראות זוגות מגזעים, גילאים ומינים שונים מתנשקים ומתחילים לקיים יחסי מין. Future מבצע את הראפ במשרד, בעודו מוקף בעובדים.
הקליפ זכה לשבחים ממבקרים שונים על כך שהוא מציג זוגות להט"בים מתנשקים, דבר המעיד, בעיני רבים, על תמיכתה של גרנדה בקהילת הלהט"ב.
הקליפ גרף מעל ל־7 מיליון צפיות ב־24 השעות הראשונות לאחר פרסומו, מעל ל־18 מיליון צפיות בשבוע הראשון ועבר את רף המאה מיליון צפיות.
דודו דגמי

דוד (דודו) דִגְמִי (נולד בשנת 1974) הוא סוחר הנשים הגדול ביותר שנתפס בישראל. מוערך כי הצליח להבריח לישראל מאות נשים ממדינות שונות ממזרח אירופה למטרת העסקתן בזנות.

ביוגרפיה

דגמי נולד וגדל בתל אביב. בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 פתח מספר מכוני ליווי בתל אביב. בשנת 2002 החל לעסוק בייבוא נשים מרוסיה וקזחסטן דרך מצרים. היה גם שותף במועדון החשפנות "בייבידולס". במקביל עסק בזיוף כרטיסי אשראי, סחר ברכוש גנוב והחזקת קוקאין ואקסטזי. 
ב-2004 נעצר בבלגיה כשברשותו דרכונים מזויפים הרשומים על שם נשים מחבר העמים, אותן היה אמור להעביר למדינה אחרת. הוא נשפט ונידון לשלוש שנות מאסר. לאחר פחות משנה ברח להולנד, ובעזרת דרכון מזויף שב לישראל.
בשנת 2007 נעצר באילת בחשד לניסיון אונס וסחר בנשים. הוא הפך לעד מדינה תמורת מחיקת 24 תיקים חמורים בגין ניסיון אונס, סחר בנשים, סרסרות, סחיטה באיומים והחזקת סמים. דגמי העביר הקלטות של שותפיו, ואלו הובילו להרשעתם של ארבעה שנדונו לעונשי מאסר של 3–18 שנים. במסגרת הסכם עד המדינה שנחתם עמו שינה את שמו לשם שנאסר לפרסום.
ב–2011 דגמי הורשע בסחיטה באיומים במסגרת עבודתו בנדל"ן. הוא נדון לשלושה חודשי עבודות שירות. לאחר שטען שקיים חשש לחייו, העונש הומר בקנס בסך 20,000 ש"ח.
דגמי החל לעסוק בנדל"ן כאשר רכש דירות לצורך מכוני הליווי. היקף נכסיו מוערך בעשרות נכסים והוא פועל במסגרת חברות רבות. בין היתר, הקים וניהל את חברת "ד.ד. מיזמים" (כיום חברת "אורבן נדל"ן י.ד.") אשר עוסקת במיזמי תמ"א 38.
דגמי נשוי.
מזמורי אסף

מזמורי אסף הם שנים-עשר מזמורים שנמצאים בספר תהילים בפרקים נ' ובפרקים ע"ג-פ"ג לפי המספור שבנוסח המסורה (על פי המספור בתרגום השבעים ובוולגטה מדובר על הפרקים 49, 72-82). הייחוס של המזמורים הוא לאסף עצמו, ולא לבניו של אסף. קרוב לוודאי שסיבת הדבר היא שאסף היה בן דורו של דוד, ודוד מינה אותו למשרה רמה בבית המקדש.

זהותו של אסף

בתנ"ך, ישנם שלושה אנשים הנושאים את השם "אָסָף". ככל הנראה מדובר על אסף בן ברכיהו, הראשון בשלושת ראשי הלויים המשוררים בימי דוד (יחד עם הימן וידותון) ומוזכר בספר דברי הימים ב', פרק ל"ה, פסוק ט"ו כאבי משפחת לויים המשוררים בבית המקדש: "וְהַמְשֹׁרְרִים בְּנֵי אָסָף עַל מַעֲמָדָם כְּמִצְוַת דָּוִיד...". אסף מיוחס למשפחת גרשון בן לוי.
אסף מוזכר כאחד מן המשוררים שהשתתפו בחנוכת מקדש שלמה בספר דברי הימים ב', פרק ה', פסוק י"ב.
בתור דמות בכירה במערכת הדתית בירושלים ובמקדש, אסף היה שותף בפן הציבורי ופן הפרטי. על פי התיאורים בדברי הימים הוא שימש כפקיד רשמי במשך כמה שנים, החל בימי של דוד המלך והמשיך גם בימי שלמה המלך. אם הדמות המתוארת היא בשני חלקי דברי הימים היא אותה דמות, נראה במשך תקופת שירותו הארוכה בקודש הוא הספיק לראות פקידים מושחתים רבים וייתכן שתהילים ע"ג מהווה עדות לשחיתות בה הוא חזה.

בספרות חז"ל

במסכת נזיקין, בבא בתרא מייחסים את כתבי דוד בין היתר לאסף : "דוד כתב ספרו על ידי עשרה זקנים: על ידי אדם הראשון, על ידי מלכי-צדק, ועל ידי אברהם, ועל ידי משה, ועל ידי הימן ועל ידי ידותון, ועל ידי אסף, ועל ידי שלושה בני קורח".
לפי שיטת רבי יוחנן בקהלת רבה, אסף שבספר תהילים אינו אסף בן ברכיהו אלא אביאסף בן קרח.

הקשר ומשמעות

לכל מזמור תהילים יש משמעות נפרדת והם אינם ניתנים לסיכום אחיד. לאורך שנים עשר מזמורים נפרשים נושאים כמו השיפוט האלוהי ופסק הדין והחובה לקיים את חוקי ה' ומצוותיו.
לדברי הרמן גונקל, ועל פי שיטת חקר הסוגים שפיתח ישנם ז'אנרים רבים ושונים של מזמורי תהילים הכוללים: הימנונים ושירי שבח, קינות עם, תלונות ציבור ותלונות יחיד, מזמורי תודה ומזמורי תורה ותפילה. כמה ממזמוריו של אסף ניתנים לסיווג כקינת עם כי הם מודאגים מרווחתה של קהילה אנושית שלמה.
חלק ממזמורים אלה מתארים הרס היסטורי או עתידי עבור שבטם ומסתמכים על רחמיו של האל שיציל אותם מיד אויב.
בחלק מזמורי מופיעה בכותרת גם המילה "למנצח". יש המפרשים את זה כדי לומר שהם נכתבו המתוך מטרה להיות נקראים על ידי המשורר למול קהל גדול.
מאפיין נוסף של מזמורי תהילים אלה הוא השימוש במילה "סלה" אשר ניתנו לה מספר פירושים.
בספר תהילים מזמור ע"ד, כותרת המזמור היא "מַשְׂכִּיל לְאָסָף". תרגום השבעים מסביר את המילה משכיל כתבונה. לדעת רד"ק זהו מונח המציין סוג של שיר. יש הסוברים כי המונח מַשְׂכִּיל היא מיומנות הנדרשת בהפעלת כלי הנגינה וביצוע מוזיקלי.
עת הדעת

היסטוריה

עת הדעת החלה את דרכה כמיזם חינוכי-חברתי ישראלי המציע פלטפורמה דיגיטלית להוראה וללימוד בעידן הדיגיטלי. התוכנית פותחה בתמיכת שמואל מיתר ומוריס קאהן, ממקימי חברת התוכנה אמדוקס, והיא כוללת תמיכה מלאה במקצועות הליבה (עברית, אנגלית, מתמטיקה ומדעים) בהתאמה לתוכנית הלימודים של משרד החינוך.
החברה הוקמה בשנת 2006 בידי ד"ר דובי וייס, הפדגוג הראשי של "עת הדעת", ואריק יפעת. לחברה פעילות בישראל ובחו"ל, ובין השאר ניהלו את הפעילות המנכ"לים הבאים: ד"ר יוסי בן-דב, משה אגרט, אריאלה אבני ואהובה פיינמסר.

התפיסה הפדגוגית של עת-הדעת

עת הדעת K-12 מתמחה בפעילות בבתי ספר: למידה פעילה שבה הידע נבנה ומתורגל בהכוונת המורה, למידה שיתופית היוצרת אינטראקציות חברתיות ולמידה אדפטיבית המאפשרת לכל תלמיד למצות את פוטנציאל המצוינות האישי שלו תוך מתן מענה לשונוּת הטבעית הקיימת בכיתה. המודל הטכנו-פדגוגי של עת הדעת משלב בין שיח כיתתי בהנחיית המורה לבין למידת חקר ותרגול עצמאי של התלמיד או של קבוצת תלמידים. שיח כיתתי זה משמש גם הוא ככלי ללמידה דיפרנציאלית בהתאם לתפיסה של "הערכה לשם למידה" והלמידה הסוציו-קונסטרוקטיביסטית. על פי הפרדיגמה של עת הדעת, יש למורה תפקיד מכריע ומרכזי כמוביל (Facilitator) של תהליכי הבניית ידע וביסוסם תוך שימוש בתכנים דיגיטליים אינטראקטיביים ובכלים טכנולוגיים המאפשרים תקשורת, בקרה, דיון, מענה לדיפרנציאליות ומעקב. עת הדעת מכוונת להקנות למורה שיטה, תכנים וכלים כדי לאפשר לו להיות מורה טוב יותר ולא רק כדי לספק לו העשרה. למעשה, מערכת עת הדעת מסייעת למורה בכל ארבעת השלבים של מעגל התהיל"ה: תכנון השיעור, הוראת השיעור, למידת התלמידים וההערכה. עת הדעת K-12 מנוהלת כיום על ידי יהוידע מנדאל.
לעת הדעת ישראל יש חברה-אחות, Time To Know, האחראית על פיתוח הטכנולוגיה שבה עובדים התלמידים ועל הפצת הטכנולוגיה מחוץ לישראל. בין השאר, חתמה חברת Time To Know על חוזה הפצה בלעדי עם ענקית ספרי הלימוד האמריקנית McGraw-Hill Education, ובצרפת נחתם הסכם הפצה עם ההוצאה לאור Editis. יאיר ברוש מכהן כמנכ"ל החברה.
לאחר 12 שנים של הפעלת מערכת עת הדעת בבתי-ספר בארץ ובחו"ל, הצטברו עדויות מחקריות לכך שסביבת עת הדעת יכולה לשמש כשיטה פדגוגית המקדמת את מגוון התלמידים ומביאה אותם להישגים לימודיים ולשיפור של עד 40% במקצועות הליבה בשנת לימודים אחת. יצוין כי התפיסה הפדגוגית של עת הדעת פותחה בידי ד"ר דובי וייס (המייסד הפדגוגי של החברה) וצוותו. תפיסה זו זכתה לציון לשבח מראש הממשלה.
רישיון נשק

רישיון נשק (הידוע גם בשם רישיון כלי ירייה) הוא רישיון או היתר שניתן על ידי מוסדות מסוימים (בדרך כלל על ידי המשטרה ) של מדינה (לעיתים מחוז או עיר), המאפשר לבעל הרישיון לקנות, להחזיק, ובעת הצורך לעשות שימוש בכלי נשק (לרוב מדובר בנשק חם). לרוב מחזיק הרישיון כפוף למספר תנאים או הגבלות, במיוחד בכל הנוגע לדרישות אחסון או השלמת מטווחים וקורס בטיחות בנשק, כמו גם במרבית המדינות נעשות בדיקות רקע פסיכולוגיות ופליליות מקיפות בטרם ניתן הרישיון. המחזיק ברישיון נשק לרוב לא יוכל להיכנס עם נשקו לכל מקום בשטח הריבוני של המדינה בה הונפק לו הרישיון. הרישיונות מונפקים בהתאם למדיניות בקרת הנשק המקומית.
היקף ההיתר או הרישיון משתנה בהתאם לסוג הנשק ו\או הפעילות שלשמה נדרש הנשק. לדוגמה, רישיון עשוי לאפשר לבעליו לעסוק בציד, קליעה למטרה או לאפשר לבעליו להחזיק בנשק להגנה עצמית, לשאת נשק מוסתר, או להפעיל עסק (להיות סוחר נשק או נשק במקצועו). רובים, רובי ציד, אקדחים עשויים לדרוש רישיונות נפרדים (תלוי בשיפוט של המדינה או המחוז המנפיק). בצה''ל, אלו שמורשים להוציא רישיון לכלי אקדח אלו קצינים בצה''ל מדרגת סגן ומעלה ונגדים מדרגת רס''ר ומעלה (כולל מקבילים גם בעולם הביטחון), ומפקדים קרביים שהיו בצה''ל ברובאי 08. בנוסף גם יוצאי יחידות קרביות, לוחמים לשעבר שהשתחררו רובאי 07 (חיל רגלים, חיל הנדסה קרבית) כיום גם הם מורשים להוציא.
עבאס קיארוסטמי

ביוגרפיה וסגנון

קיארוסטמי נחשב לאחד מבמאי "הגל האיראני החדש", תנועה קולנועית משנות השישים המאוחרות שמאפייניה כוללים דיאלוג פואטי וסיפורים אלגוריים העוסקים בנושאים פוליטיים ופילוסופיים. מאז שנת 1970 ביים מעל ארבעים סרטים, בהם סרטים תיעודיים, וצבר מוניטין של אחד מהחשובים בבמאי העולם. ב-1977 ביים את הסרט "הדיווח" בהשתתפותה של שוהרה אע'דאשלו. סרטו "איפה גר החבר שלי" זכה במקום השלישי בפסטיבל לוקרנו בשנת 1989.
קיארוסטמי קיים שיתוף פעולה פורה מאוד עם ג'עפר פאנאהי. תחילה היה פאנאהי עוזר הבמאי שלו, ולאחר שנים מספר החל להשתתף בכתיבת התסריטים לסרטיו של פאנאהי, לאורך תקופה ניכרת.
סרטיו של קיארוסטמי נפסלו להקרנה על ידי ממשלת איראן במשך שנים רבות. ב-2003 היה "עשר" לסרט הראשון בבימויו שהוקרן בישראל. 
מוטיבים חוזרים בעבודתו של קיארוסטמי כוללים שימוש בילדים כפרוטגוניסטים, סרטים נרטיביים בסגנון של סרטים תיעודיים, סיפורים המתרחשים בכפרים, ושיחות המתנהלות בתוך מכוניות המצולמות במצלמות המקובעות בתוך גוף המכונית. הוא גם ידוע בשימושו בשירה איראנית קלאסית ומודרנית בדיאלוגים, בשמות ובנושאים של סרטיו. יצירותיו המוכרות ביותר כוללות את "טרילוגיית רעידת האדמה" (או "טרילוגיית קוקר"), "טעם הדובדבן" – שזיכה אותו בפרס דקל הזהב, ו"הרוח תישא אותנו".

קבלה וביקורת

אקירה קורוסאווה אמר על סרטיו של קיארוסטמי: "מילים אינן מסוגלות לבטא את תחושותיי כלפיהם... כאשר סטיאג'יט ריי הלך לעולמו, הייתי מדוכא מאוד. אך לאחר שצפיתי בסרטיו של קיארוסטמי, הודיתי לאל על שהעניק לנו בדיוק את האדם הנכון למלא את מקומו". מרטין סקורסזה אמר על קיארוסטמי כי הוא "מייצג את הרמה הגבוהה ביותר של כישרון אמנותי בתחום הקולנוע".
תרז מלאכי

תרז מלאכי-קרול (בצרפתית: Therese Malachy Krol), (נולדה ב-1935) היא חוקרת תיאטרון ופרופסור חבר בגמלאות בחוג ללימודי התיאטרון ובחוג לספרות צרפתית באוניברסיטה העברית. מחקריה עוסקים בקומדיה הצרפתית הקלאסית, בתיאטרון המודרני הצרפתי ובמקומו של התיאטרון בהיסטוריה של הרעיונות.

ביוגרפיה

תרז מלאכי נולדה בלודז' שבפולין למשפחת רבנים ידועי שם מחסידות גור. אביה, אברהם קרול, נולד בלודז' ב-1912, ואמה נולדה בוורשה ב-1913. תרז שרדה את מלחמת העולם השנייה בוורשה עם הוריה, ובפברואר 1947 עברה המשפחה לצרפת. תרז גדלה בפריז, שם סיימה את בית הספר התיכון. 
בסוף 1958 הגיעה בגפה לישראל. היא התגוררה בירושלים ולמדה בחוג לצרפתית ובחוג לאנגלית באוניברסיטה העברית. בישראל פגשה את יונה מלאכי-אנגלרד, יליד פרנקפורט ב-1930, שהיה דוקטור למשפט בינלאומי פומבי, עובד מדינה וחוקר עד למותו ב-1972. הם נישאו ב-15 בספטמבר 1959, בשווייץ. ב-1962 נולדה בתם היחידה, דפנה. 
תרז מלאכי סיימה תארים ראשון ושני באוניברסיטה העברית, ואת הדוקטורט קיבלה מאוניברסיטת סורבון, פריז. היא לימדה מעל ארבעים שנה בחוג לצרפתית ובחוג לתיאטרון באוניברסיטה העברית. בנוסף למחקריה, היא ביימה מחזות במסגרת האוניברסיטה: 'בדלתיים סגורות' מאת ז'אן פול סארטר (1985), 'הרופא בעל כורחו' מאת מולייר, 'סלסטינה' מאת פרננדו דה רוחאס (1990), 'האורח' מאת אריק-מנואל שמיט (1995).
בשנת 2006 יצא ספרה האוטוביוגרפי  "בין המילים" (ENTRE LES MOTS), שתורגם לעברית על ידי הוצאת כרמל, המספר על ילדותה ונעוריה באירופה בצל השואה.
תרז מלאכי היא בעלת עיטור ממשלת צרפת (LES PALMES ACADEMIQUES).