google/wiki40b huggingface dataset:
פונולוגיה רומנית

e

הסמל e באלפבית הפונטי משמש ברומנית לסימון התנועה המלאה [e] שהיא, תנועה קדמית, אמצעית, בלתי-מעוגלת. יש לציין כי בשפות אחרות e משמש גם לסימון תנועה קדמית, חצי-סגורה, בלתי-מעוגלת, שאינה קיימת בשפה הרומנית. סימון שתי תנועות אלה נובע מכך שאין שפה שבה יש הבדלה פונמית בין שתי התנועות. כשרוצים להבדיל בין התנועות, מסמלים את התנועה האמצעית ב-[e̞], סימון המראה על פתיחות רבה יותר של התנועה.
דוגמאות לשימוש באות: egal /e'gal/אֶגַּאל (שווה), melc /melk/ מֶלְק (חילזון), mare /'ma.re/ מַארֶה (גדול).
כמו במקרה התנועה i, אין בהיגוי התנועה e השתתפות של השפתיים.
התנועה e הופכת לחצי-תנועה [ě] רק לפני התנועות a ו-o ויוצרת דיפתונגים ea ו-eo

דיפתונגים

הדיפתונגים ברומנית מתחלקים לשתי קבוצות, לפי מיקום התנועה ביחס לתנועה למחצה. הדיפתונגים בהם התנועה קודמת לתנועה למחצה נקראים דיפתונגים יורדים והדיפתונגים בהם התנועה למחצה קודמת לתנועה השלמה נקראים דיפתונגים עולים.
הדיפתונגים היורדים מורכבים מאחת התנועות ואחריה אחת משתי התנועות למחצה, /ǔ/ או /ǐ/. כל ההרכבים מסוג זה אפשריים פרט ל-/uǔ/ שהוא מופיע נדיר ובדרך כלל מוחלף בדיפטונג /uǐ/.
הדיפתונגים העולים מורכבים מאחת מהתנועות למחצה /ĕ/, /ǐ/, /ŏ/ או /ǔ/, כשאחריה יש תנועה שלמה.
ברומנית קיימים 14 דיפתונגים יורדים ו12 דיפתונגים עולים.

הדיפתונג ea

האות E הרומנית מסמלת גם חצי תנועה בדיפתונג העולה ea. הדיפתונג מופיע במילים דוגמת stea /ste̯a/ סְטְיָאה (כוכב), ceartă /'ʧe̯ar.tə/ צֶ'אַרְטֶה (ריב), rea (רעה = רְיַה re̯a)
לסימון חצי התנועה, המופיע בדיפתונג זה, משתמשים בדרך כלל בסימון [ě‏].
בסיומות בהן מופיע דיפתונג זה, כמו במילים Muntean, Maramureșean, Clujean יש להקפיד לכתוב ולבטא אותו ea‏.
יוצא מן הכלל - במילה הרומנית ea (היא - יה) ברומנית מבטאים את הדיפתונג כ /ja/ ולא ניתן לבטא ěa.
אף על פי שהרומנים מבחינים בהבדל קל בין ja ובין ěa, בתעתיק לעברית קשה לשקף את שני דיפתונגים אלה בצורה שונה ונעזרים באות י בשני המקרים. (יה, סטְיַה, סטְיַאווה)

הדיפתונג eo

האות E הרומנית מסמנת גם חצי תנועה  [ĕ] גם בדיפתונג העולה eo. הדיפתונג מופיע במילים דוגמת / vreo /vre̯o/ וְרֶאו ĕo/

הדיפתונג je

האות היחידה E מסמלת גם את הדיפתונג je במילים רומניות בודדות, בהן היא מופיעה בראש מילה או בתחילת ההברה. התופעה הזאת היא שריד של דרך ביטוי עתיקה (אטימולוגית) שנכחדה כמעט לגמרי, אך נשארו לה שרידים במילים דוגמת: este /'jes.te/יֶסְטֶה (היא ישנה), el /jel/יֶאל (הוא).
דיפתונג זה מסומן אחרת ברוב המקרים על ידי הדיגרף (צמד אותיות) IE, כמו במילים iese (יוצא), oaie (כבש),tăietură (חתך).
הצורה הארכאית של סימון הדיפתונג ב E נשארה גם בכתיב של מילים אחרות, רובן שמות אנשים ושמות גאוגרפיים
Stăniloae, Boerescu, Oeriu, Neagoe, Stroe, Stoenescu, Nămăeşti, Mălăele, Poenaru etc.
בכמה מהשמות נכתב הדיפתונג לפעמים בשתי צורות:E או IE, לדוגמה Voevod או Voievod, ‏ Poienaru
או Poenaru, ‏ Neagoe או Neagoie, ‏ Nicolae או Nicolaie, ‏ Nae או Naie.
יוקה סאטו

חיים אישיים

סאטו נולדה בטוקיו. היא התאמנה בהדרכתם של הוריה, נובו (10 פעמים אלוף יפן בהחלקה על הקרח ורביעי בעולם בשנת 1964) וקימיקו (פעמיים אלופת יפן ופעמיים חמישית בעולם בשנים 1967 ו-1968). נוסף לכך, התאמנה בהדרכתו של פיטר דנפילד מקנדה.
באליפות העולם לנוער בהחלקה על הקרח שנערכה בקולורדו ספרינגס, ארצות הברית בשנת 1990 זכתה סאטו במדליית זהב ביחידות. חודש לאחר מכן, באליפות העולם בהחלקה על הקרח שנערכה בהליפקס, קנדה, היא סיימה במקום 14 ביחידות.
באולימפיאדת אלברוויל (1992) סיימה סאטו במקום שביעי בהחלקה על הקרח יחידות. במדליית זהב זכתה קריסטי ימאגוצ'י מארצות הברית ובמדליית כסף זכתה בת ארצה מידורי איטו. חודש לאחר מכן, באליפות העולם בהחלקה על הקרח שנערכה באוקלנד, קליפורניה, היא סיימה במקום שמיני ביחידות.
באליפות העולם בהחלקה על הקרח שנערכה בפראג, צ'כוסלובקיה, בשנת 1993 סיימה סאטו במקום רביעי ביחידות.
באולימפיאדת לילהאמר (1994) סיימה סאטו במקום חמישי בהחלקה על הקרח ביחידות. במדליית זהב זכתה אוקסנה באיול מאוקראינה ובמדליית כסף ננסי קריגן מארצות הברית.

אלופת העולם

חודש לאחר מכן, באליפות העולם בהחלקה על הקרח שנערכה בצ'יבה, יפן, זכתה סאטו במדליית הזהב ביחידות, לפני סוריה בונלי מצרפת וטניה שבצ'נקו מגרמניה.
לאחר הזכייה במדליית הזהב, פרשה סאטו מהחלקה תחרותית על הקרח, והחלה להחליק כמקצוענית ולהשתתף בתחרויות למקצוענים, ובמופעי ראווה. כמחליקה מקצוענית היא זכתה תואר באליפות העולם בהחלקה על הקרח למקצוענים בשנים 1995, 2000, 2001 ו-2002 ופעמיים במקום השני בשנים 1996 ו-1998.
בשנת 1999 התחתנה סאטו עם ג'ייסון דנג'ן, מחליק על הקרח אמריקאי, פעמיים אלוף ארצות הברית, רביעי בעולם (1997) ורביעי באולימפיאדת נאגנו (1998) בהחלקה על הקרח בזוגות.
כיום, עובדת סאטו כפרשנית החלקה על הקרח עבור הטלוויזיה היפנית וכמאמנת ביחד עם בעלה. בין המחליקים הבולטים שהם אימנו נמנים ג'רמי אבוט (3 פעמים אלוף ארצות הברית וחמישי בעולם בשנת 2010) ואליסה צ'יזני (פעמים אלופת ארצות הברית וחמישית בעולם בשנת 2011).
אילטם

פעילות האיגוד

הפעילות השוטפת כוללת כ-12 סמינרים בשנה, בהם מוצגים נושא או טכנולוגיה חדשים על ידי מומחה ברמה בינלאומית מהארץ או מחו"ל. כמו כן, כ-30 מפגשים בשנה, בהם נציג תעשייה או מומחה בתחומו מציג פעילות שנעשתה בחברה. ובנוסף כ-40 מפגשים בשנה של מובילי טכנולוגיות במסגרת קבוצות העבודה הפעילות.
האיגוד הוביל עד כה ארבעה פרויקטים ייחודיים לקידום התעשייה ברמה הארצית במתודולוגיה לשימוש חוזר בתוכנה, תהליך התכנון של כרטיס אלקטרוני, שיפור אטרקטיביות הייצור בארץ והגדרת תהליך ייצור אלקטרוני התואם את הרגולציה הירוקה. בכל פרויקט מסוג זה האיגוד מספק את הניהול והממשק מול המדען הראשי ופועל כאינטגרטור לכ-10 חברות תעשייתיות הפועלות בשיתוף מלא. כל זאת, על מנת להתמודד, לנתח ולהגדיר פתרון או שיטת פעולה לבעיה הדורשת פתרון טכנולוגי.
דוכסות סקסוניה-ויטנברג

הקמת הדוכסות

לאחר מותו של מגנוס, דוכס סקסוניה ללא ילדים, מונה לותאר זופלינבורג לדוכס סקסוניה. בשנת 1112 ניסה היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה להדיחו מהשלטון, אך לבסוף גבר עליו לותאר בשנת 1115. לאחר מותו של היינריך החמישי בשנת 1125, נבחר לותאר למלך גרמניה ולקיסר האימפריה הרומית הקדושה.
לאחר מותו של לותאר בשנת 1137, ירש אותו חתנו היינריך העשירי, דוכס בוואריה מבית ולף, אך בשנת 1138 הדיח אותו קונראד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ומסר את הדוכסות לאלברכט "הדב" מבית אסקניה. בנו של היינריך - היינריך הארי לא ויתר על תביעתו לירושתו, ובשנת 1142 השיב קונראד את סקסוניה לידיו.
בשנת 1174 סירב היינריך הארי לסייע פרידריך ברברוסה במלחמתו בלומברדיה, ובעקבות כך הדיחו פרידריך בשנת 1180 מנחלותיו, ומסר את דוכסות סקסוניה המוקטנת לברנהרד הראשון, רוזן אנהלט, בנו של אלברכט "הדב". לאחר מותו של ברנהרד בשנת 1212 עלה לשלטון בנו אלברכט הראשון, דוכס סקסוניה, ולאחר מותו בשנת 1260 ירשו אותו במשותף בניו יוהאן הראשון ואלברכט השני.
לאחר מותו של יוהאן הראשון, ירשו אותו במשותף שלושת בניו; אלברכט השלישי, אריך הראשון, ויוהאן השני, שהמשיכו לשלוט בשיתוף עם דודם עד לשנת 1296. בשנת 1296 חולקה הנחלה בין אלברכט השני לבניו של יוהאן הראשון; אלברכט קיבל את דוכסות סקסוניה-ויטנברג, ואילו בניו של יוהאן קיבלו את דוכסות סקסוניה-לאוונבורג.

דוכסות סקסוניה-ויטנברג

בשנת 1298 מת אלברכט השני, ובמקומו עלה לשלטון בנו רודולף הראשון, דוכס סקסוניה-ויטנברג. בין רודולף לבני דודו דוכסי סקסוניה-לאוונבורג, התפתח מאבק למי שמורה זכות הבחירה של מלכי גרמניה. בשנת 1308 לאחר רצח אלברכט הראשון, מלך גרמניה, תמך רודולף בהיינריך השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1314 תמכו בני דודו בלודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מבוואריה, ואילו רודולף תמך בפרידריך השלישי, דוכס אוסטריה מבית הבסבורג.
רודולף השתתף בלחימה כנגד לודוויג הרביעי, והיה שותף לתבוסה בקרב מיהלדורף בשנת 1322. בשנת 1346 תמך רודולף בקרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וכהוקרה על פעולותיו שודרגה הדוכסות בשנת 1356 לנסיכות הבוחר מסקסוניה בהסדר של בולת הזהב של 1356.
מיכאל צלרמאיר

מיכאל (מיקי) צלרמאיר (נולד ב-1942) הוא עורך דין ישראלי, המתמחה במיזוגים ורכישות.

אודות

בוגר תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים (LL.B. 1967). בין השנים 1969 ל-1971 עבד במשרדFried, Frank, Harris Shriver & Jacobson. בשנת 1971 הצטרף כשותף למשרד פורת הגין בראשות העו"ד משה פורת. בשנת 1975 נשלח על ידי ריצ'רד רוברטס להקמת סניף של משרדו בניו יורק. עם חזרתו בשנת 1984 היה שותף מייסד במשרד "צלרמאיר, פילוסוף, רוזובסקי, צפריר, טולידאנו ושות’". משרד זה התפרק בתחילת 2016 בעקבות פרישת שניים מהשותפים הבכירים וצלרמאיר הצטרף כשותף למשרד "פישר, בכר, חן, וול, אוריון ושות'".
צלרמאיר ליוה משפטית את רכישת תנובה על ידי קרן אייפקס. הוא ייצג את חיים סבן, אייפקס ומורי ארקין ברכישת גרעין השליטה בבזק. הוא ייצג את סבן בעסקת מכירת מניותיו בקשת תמורת כ-15 מיליון דולר ואת קבוצת גורס ברכישת גילת רשתות לווין, את אהוד בן-ש"ך ברכישת חברת קניאל מצדיק בינו, לפי ערך של 220 מיליון שקל.
צלרמאיר משמש כיו"ר דירקטוריון התזמורת הפילהרמונית הישראלית. נשוי לפרופסור מיכל צלרמאיר, מרצה במכללת לוינסקי.
מליסה בלוט

ביוגרפיה

בלוט נולדה בוושינגטון די. סי.

שיאנית עולם

במבחנים האמריקאים למשחקים האולימפיים שנערכו בשיקגו, אילינוי בתחילת אוגוסט 1972 הפתיעה בלוט במשחה ל-200 מטר גב את שיאנית העולם סוזי הטווד כשקבעה שיא עולם חדש של 2:20.64 דקות.

אלופה אולימפית

באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה בלוט ב-3 מדליות זהב. במשחה ל-100 מטר גב בשיא אולימפי חדש של 1:05.78 דקות, לפני אנדריאה גיארמטי מהונגריה (1:06.26 דקות) ובת ארצה הטווד (1:06.34 דקות). בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא אולימפי חדש של 1:06.08 דקות, במשחה ל-200 מטר גב בשיא עולם חדש של 2:19.19 דקות, לפני הטווד (2:20.38 דקות) ודונה-מארי גור מקנדה (2:23.22 דקות) בשלב המוקדמות היא קבעה שיא עולם חדש של 2:20.58 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש נוסף של 4:20.75 דקות, לפני מזרח גרמניה (4:24.91 דקות) ומערב גרמניה (4:26.46 דקות).

אלופת עולם

באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד, לשעבר יוגוסלביה בשנת 1973 זכתה בלוט במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:20.52 דקות, לפני אניט בריגיטה מהולנד (2:22.15 דקות) וגיארמטי (2:22.48 דקות) ובשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:06.11 דקות, אחרי אולריקה ריכטר ממזרח גרמניה (1:05.42 דקות) ולפני ונדי קוק מקנדה (1:06.27 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:25.80 דקות, אחרי מזרח גרמניה שקבעה שיא עולם חדש של 4:16.84 דקות ולפני מערב גרמניה (4:26.57 דקות).
במסגרת תחרויות השחייה של כינוס הפועל שנערכו בבריכת השחייה בת גלים בחיפה בתחילת מאי 1975 זכתה בלוט במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:08.2 דקות.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיימה בלוט במקום חמישי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:17.27 דקות.
בלוט פרשה משחייה תחרותית בשנת 1979.
אודאיפור

דפוסי אקלים

שלוש העונות העיקריות באודאיפור הן עונת הקיץ, עונת המונסון ועונת החורף. היות שהעיר ממוקמת באזור המדבר של ראג'סטאן, האקלים ומזג האוויר באודאיפור הוא לרוב חם. עונת הקיץ מתחילה מאמצע מרץ ונמשכת עד יוני כאשר בתקופה זו הטמפרטורה הממוצעת נעה בין 23 מעלות צלזיוס ל-44 מעלות צלזיוס. עונת המונסונים מתחילה ביולי ונמשכת עד אוקטובר. עונת החורף מתחילה מאוקטובר ונמשכת עד מרץ.
תקופת החורף ותקופת המונסונים הם התקופות הכי מוצלחות לבקר בעיר. עונת התיירות בעיר בדרך כלל נמשכת מאמצע ספטמבר עד סוף מרץ או תחילת אפריל. אפילו חודש ינואר, החודש הקר ביותר בשנה באזור אודאיפור, מאופיין במזג אוויר בהיר, שטוף שמש, ובטמפרטורה מקסימלית סביב 28.3 מעלות צלזיוס.
אמיר נמינוב

ביוגרפיה

נמינוב התאמן בקבוצת הפועל כפר הנשיא ביחד עם דורון כהן בהדרכת טרי פלוצקי.

אלוף ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1971, זכה נמינוב ב-6 מדליות אישיות, 2 זהב, 3 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:34.2 דקות, לפני יואל סמואל מהפועל גבעת חיים (4:37.5 דקות) ועודד צור מהפועל גניגר (4:43.5 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 18:41.8 דקות לפני דן פיק ממכבי חיפה (19:36.4 דקות) ומייק גרינשפן מהפועל גבעת חיים (19:48.4 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:07.7 דקות, אחרי יואל סמואל (2:05.4 דקות) ולפני חברו לקבוצה דורון כהן (2:12.3 דקות), במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:33.0 דקות, אחרי דן שטרן מהפועל תל אביב (2:28.9 דקות) ולפני רוני הירשהורן מהפועל קריית טבעון (2:34.6 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:26.4 דקות, אחרי דן שטרן (5:19.8 דקות) ולפני רוני הירשהורן (5:30.9 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.5 שניות, אחרי דורון כהן (58.3 שניות) ויואל סמואל (58.3 שניות).
יעקב קרנץ

ר' יעקב קרנץ (בכתיב יידי: קראַנץ), המגיד מדוּבנא (ביידיש: דובנער מגיד) (תק"א - י"ז בטבת תקס"ה; 1741 – 19 בדצמבר 1804) היה דרשן יהודי נודע בן המאה ה-18.

ביוגרפיה

יעקב בן זאב וולף קרנץ, נולד בעיירה זֶ'טֶל (זשעטל), הסמוכה לווילנה שבליטא (אז באיחוד הפולני-ליטאי והיום בבלארוס).
בן 18 נשא אשה ממזריץ' ועבר לגור בבית חותנו, שם היה יושב בבית המדרש ומלמד הלכה לבחורים, ואף דורש מפעם לפעם לפני המוני המתפללים על פרשת השבוע שלא על מנת לקבל שכר. את דרשותיו אמר ביידיש, וכלל בהן משלים וסיפורים, שיש להם ערך ספרותי בפני עצמם. ברשימות שנמצאו לאחר מותו, נראה שהתכוון להוציא ספר בעברית עם סיפורי משליו. לא עברו ימים מרובים וחותנו ירד מנכסיו ור' יעקב נאלץ להתפרנס משכר זעום שהקציבה לו קהילת מזריץ' עבור דרשותיו. ממזריץ' עבר לז'ובקבה שבגליציה, ומשם לדובנא שבחבל ווהלין, בה ישב 18 שנה. בערוב ימיו ישב בעיר זמושץ שבפולין, ובה נפטר.
אף שבתקופתו היו מגידים רבים, היה הוא המפורסם שבהם. הוא חי בתקופתו של הגאון מווילנה (הגר"א), שביקש ממנו שישמיע דרשותיו גם באוזניו. בתחילה סירב, אך משהתעקש הגאון, אמר לו המגיד כי חיסרון יש בצדיקותו שהיא בהסתגרות בד' אמותיו וחסרה בה הגדולה שבצדיקות הנותרת על אף התחככות בחיי היומיום.

קשריו ודרכו

המגיד מדובנא זכה לאהבת הגר"א, על אף שמעולם לא שיתף עמו פעולה במערכה כנגד תנועת החסידות, ואף נפגש עם הרבי מקוצק בהיותו אברך צעיר]. גם משה מנדלסון פגש אותו ומסופר שקרא לו אזופוס היהודי, כינוי שלא היה חביב עליו.
שלא כמו מגידים אחרים, מעולם לא אהב תיאורי גיהנום ומוסר המובא בדרך של הפחדה. הוא לא אהב לפלפל ולהאריך יותר מדי, ודבריו היו פשוטים וקולעים. הוא גם היה שנון ביותר. מסופר שנשאל מדוע עשיר נותן לעיוור ולנכה אך לא לתלמיד חכם, והשיב: הוא יודע שהוא עוד עלול בעצמו להפוך לעיוור או לנכה, אבל אין לו חשש שיהפוך לתלמיד חכם...
על מראהו, אופן תפילתו, השפעתו על הקהל בזמן הדרשות, וצורת הנאום שלו, ישנם תיאורים מפורטים, אותם אסף עורך ספריו אברהם דב בער פלאם, מפי חברי המגיד מדובנא ומכיריו. פרסומו הרב בעת חייו הוביל כמה אנשים להתחזות למגיד מדובנא, וישנם מספר סיפורים על מצבים בהם המגיד ישב בבית הכנסת ושמע אחרים המדברים בשמו. בדרך כלל נהג לשתוק על כך, אך במקרה שההרצאה לא הייתה ישרה בעיניו היה מתעמת עם המתחזים, ו"בוחן אותם" במבחני שנינות.
יופ וסטרויל

ביוגרפיה

נולד ב-25 בינואר 1899 בעיר ההולנדית זוטפן בשם יוהאן חרארד וסטרויל והיה אחד מארבעת הילדים של משפחה דתית. הוריו היו חסידי כת דתית קטנה ששאבה השראה מהתנ"ך והברית החדשה. כת זו דגלה בקיום של אורח חיים פוריטני.
אביו של יופ שהיה קנאי בדתו הקדיש את כל זמנו למען הקהילה, מה שגרם להזנחת עסקי המשפחה לה היה בית דפוס קטן ולשקיעה בחיי עוני. כבר בהיותו ילד בלט אופיו המרדני של יופ שהתקומם נגד כפייה זו וכנגד הזנחת חיי המשפחה.
יופ נטש את הסמינר הדתי אליו נשלח על ידי הוריו לפני תום הלימודים והוסמך להוראה. בהיותו בן עשרים נישא לראשונה אך הנישואין לא עלו יפה. לאחר מכן נסע לאינדונזיה שהייתה מושבה הולנדית שם קיבל צו גיוס לצבא אך סרב בשל השקפת עולמו הפציפיסטית, נאסר וגורש. פעילות כנגד חוקים שלא היו לפי רוחו המשיכה גם בהולנד שם סירב לשאת תעודת זהות.
בשובו לאמסטרדם הקדיש את מרצו לעבודתו החינוכית, תוך יישום שיטות לימוד מתקדמות כשיטת מונטסורי. בשנת 1932 הצטרף לבית הספר וורקפלץ יחד עם אשתו השנייה וילי. לפני שהגיעו לשם הוחרם כל רכושם מאחר שיופ סירב לשלם מיסים. שכרם היו הארוחות שהיו סועדים עם מנהל בית הספר קייס באוקה הקוויקר. יופ לימד בבית הספר ספרות מתמטיקה וביולוגיה.

פעולות ההצלה

השקפת עולמו של יופ וסטרויל עמדה בסתירה גמורה לפעולות הנאצים בגרמניה. פעילותו למען הפליטים וצירופם לבית הספר הייתה חלק מההתנהגות הטבעית כך גם התגייסותו למען הסתרתם והעברתם של חניכי קבוצת לוסטרכט מהולנד לספרד.
פעם אחר פעם ניצל יופ ממאסר, אך הוא לא הפסיק את פעולתו גם לאחר מאסרה של וילי אשתו. אז כבר התחקו הנאצים אחר חברי קבוצת וסטרויל. יופ סייע בהצלתם של מעל 300 נערים ונערות. חלקם הוסתרו באוטרכט על יד חסידת אומות העולם הנרייטה פאוטה.

לכידתו וההוצאה להורג

יופ נעצר ב-11 במרץ 1944 תוך כדי ניסיון להבריח שתי אחיות יהודיות מקבוצת לוסטרכט את הגבול ליד העיר איינדהובן. מקום זה היה ידוע כמסוכן ביותר עקב תנאי הטופוגרפיה: השטח אפשר לשוטרי הגבול להיות בלתי נראים. כך החלו חמישה חודשים של עינויים וסבל נוראי בשעה שנחקר כדי שיסגיר את שותפיו. יש לציין כי מאחר שהאיש שאת זהותו הבדויה לקח לעצמו היה מבוקש על ידי הגרמנים על עבירות של חבלה ורצח, נאלץ לגלות את זהותו האמיתית. באותו זמן של תנאים וסבל בלתי אנושיים המשיך לעודד את חבריו לדרך. כשהוא מודע לאפשרות שירצח בידי הגרמנים חשב על אפשרויות בריחה אך מזלו בגד בו. בתאריך 11 באוגוסט 1944 הוצא יופ וסטרויל להורג יחד עם שלושה אחרים כנקמה על התנקשות באיש אס אס. בן ארבעים וחמש היה במותו.

מתוך דברים שנשא בפני הקבוצה הראשונה שהוברחה לספרד

אתם עומדים על סף השחרור, בקרוב תגיעו לארץ החרות ותתגשם שאיפתכם לבנות את ארץ ישראל כמולדת לכל יהודי העולם. אני מאחל לאיש ואיש מכם אושר והצלחה. אך אל לכם לשכוח את חבריכם שנפלו בדרך ובקרבן חייהם סללו לכם את הדרך לחרות. זכרו את שושו וקורט הנימאן וכל החברים שנתנו נפשם על הצלת חבריהם. זכרו את סבל העולם ובנו את ארצכם כך שתהיה לכל היושב בה מקור של חופש וזכות קיום ולא תדעו עוד מלחמה. לכולכם אני מאחל מעבר מוצלח לחיי חרות ואושר.

הנצחת יופ וסטרויל בישראל ובהולנד

במרץ 1947 הוחל בנטיעת יער על שם יופ וסטרויל בין קיבוץ דליה לקיבוץ גלעד. במקום - חניון לפיקניק וטבלות הנצחה ליופ וסטרויל ולשאר חברי המחתרת ההולנדית שניספו במלחמת העולם השנייה. באמסטרדם הולנד פועל בית ספר יסודי הקרוי על שמו. המלחין דדי צור כתב יצירה סימפונית לזכרו.
מרתה, בתו של וסטרויל, הגיעה לישראל, נישאה לישראלי וקבעה את חייה בישראל.
גלעד שלמור

ביוגרפיהאת שירותו הצבאי עשה שלמור כלוחם ביחידת דובדבן. הוא החל את דרכו העיתונאית כתחקירן בתוכנית הבוקר של "קשת". לאחר מכן, עם הקמת דסק האינטרנט של חדשות 2, מונה לכתב האתר באזור המרכז. בין היתר, סיקר שלמור את פרשת רצח רוז פיזם ובחירות 2009. הוא ראיין לראשונה את דודו טופז לאחר מעצרו.

בשנת 2010 החליף שלמור את דנה סומברג בתפקיד כתב הפלילים של חדשות 2 באזור תל אביב.
שלמור משדר תוכנית שבועית, בכל יום רביעי, יחד עם ברהנו טגניה, ברדיו 103 FM.

אירועים

ביולי 2017 סיקר שלמור אירוע הפגנה ביפו לאחר מקרה בו שוטר ישראלי ירה למוות בתושב ישראלי ערבי מיפו. שם הוטחו בו מכות מהמפגינים הערביים במהלך ההפגנה שסיקר. לאחר אירוע זה אושפז שלמור בבית החולים איכילוב ושם אובחן עם שברים בצלעות וקריעת שרירי הכתפיים.
באוקטובר 2018, נשלח שלמור לסקר את השתתפות ישראל בטורניר ה"גראנד סלאם" באבו דאבי מטעם חברת החדשות, ומעט לאחר שהגיע נעצר ונכלא על ידי סוכנות הביון של אבו דאבי בחשד לריגול עבור ישראל. לאחר התערבות חברת החדשות ומשרד החוץ, נשלח בחזרה לארץ.

חיים אישיים

ביוני 2017 התחתן שלמור עם אדוה דדון, שהייתה כתבת הנדל"ן של חברת החדשות וכיום כתבת תחקירים במהדורה המרכזית, והם מתגוררים בתל אביב.
סימן 1 (טנק)

רקע היסטורי

בניגוד למרבית התפיסות האסטרטגיות והטקטיות שרווחו לפניה, הפכה מלחמת העולם הראשונה תוך זמן קצר לקיפאון עקוב מדם. הבעיה הטקטית הייתה ברורה: מכונות היריה החדשות, בשילוב עם שוחות ונשקי ארטילריה רבים, הפכו את שטח הלחימה לכזה שלא מאפשר התקפה. כל ניסיון לתקוף חייב הסתערות חזיתית של חיל רגלים. הסתערויות אלה דרך מאות מטרים של שטח הפקר ממוקש ומגודר הפכו את חיל הרגלים למטרה קלה למקלעי האויב, וכל הסתערות נסתיימה במרחץ דמים.
בעוד הגנרלים מתייאשים ופונים למעין מלחמת התשה, ממציאים ותאורטיקנים בעורף ניסו למצוא פתרון טכנולוגי-טקטי לבעיה. הבריטים היו הראשונים להגיע למסקנה שהפתרון הוא בכלי רכב משוריין, בעל מנוע בעירה פנימית, שחימושו יאפשר לו להשמיד את עמדות המקלעים, ויוכל לפרוץ דרך בין גדרות התיל ולחצות את החפירות. בנוסף לכך, הסיקו המדענים שעל מנת לעשות זאת הרכב יצטרך להיות זחלי, שכן בשטח ההפקר היו בורות ומכתשים כתוצאה מהכתישה הארטילרית - מה עוד שרכב גלגלי אינו יכול לחצות חפירות.
באוקטובר 1914 העלה סגן-אלוף ארנסט סווינטון הצעה בנוסח זה בכתב, ושלח אותה למזכיר ועדת ההגנה מוריס האנקי, שהעבירה לפיקוד העליון הבריטי, שם היא נדחתה, וכן לוינסטון צ'רצ'יל, שהיה אז שר הימיה. צ'רצ'יל שראה מכוניות משוריינות בפעולה (אשר שימשו את שירות האוויר של הצי המלכותי, למטרות חילוץ טייסים מופלים וסיור) ראה את ההצעה בעין יפה, ושיכנע את משרד ההגנה הבריטי לשקול מחדש את ההצעה. כתוצאה מכך ומניסויים שנערכו עם טרקטורים זחליים (של חברת הולט-קאטרפילר), הוקמה ועדה שנקראה "ועדת ספינות היבשה". הוועדה הביאה בסופו של דבר, לאחר כמה ניסיונות כושלים לייצורו של רכב המסוגל לעמוד בדרישות, להצלחתו של צוות תכנון לייצר את הטנק הראשון, הידוע כ"טריטון וילסון", על שם צמד המתכננים. דגם משופר יותר אשר יוצר מאוחר יותר היווה למעשה את הבסיס ל"טנק סימן 1".

סימן 2 ו-3

הבריטים הבינו שסימן 1 צריך שיפורים רבים והחלו מיד לעבוד על הליקויים הרבים, אך הם ידעו שיקח זמן רב עד שיגיעו לתוצאה הרצויה, ולבינתיים, לא רצו להשאיר את קווי היצור מושבתים. זאת ועוד, הם רצו לייצר טנק לצורכי אימונים, כך שלא יצטרכו ליטול טנקים כשירים ללוחמה לאימונים, אשר על כן, בסוף 1916 יוצר סימן 2. הפלדה של הטנק לא הייתה חסינה כמו זו של סימן 1 כיון שיעודו היה לאימונים בלבד. נעשו כמה שינויים קלים לעומת סימן 1, והבולט ביניהם הוא הסרת גלגלי היצוב אשר גרמו לתאונות ולא הביאו כל תועלת בהיגוי. יוצרו 50 טנקים (25 זכרים ו-25 נקבות). למרות כך, נשלחו בסופו של דבר חלק מהטנקים לצרפת, שם נטלו חלק בקרב אראס (1917).
טנק סימן 3 כקודמו נבנה לצורך אימונים, ולא השתתף בקרבות כלל. (גם ממנו נבנו 50 יחידות בלבד). נעשו בו שינויים מעטים. היות שכל הטנקים נגרטו, לא ידועים לנו פרטים רבים אודותיו. אחד השינויים הנראים בתמונות הבודדות אשר צולמו, מעיד על שיפור ביציאות מהטנק במקרי חירום.
הילטון מקריי

ביוגרפיה

מקריי נולד בדנדי. לפני שסיים את לימודיו באוניברסיטת אדינבורו היה מקריי חבר בלהקת התיאטרון הרדיקלית 7:84. ב-1977 הצטרף ללהקה השייקספירית המלכותית. הוא התרכז בעיקר באוונגרד ובתיאטרון פוליטי.
ב-1983 הופיע מקריי ללא קרדיט בתפקיד ארוול קריניד בסרט האמריקאי "מלחמת הכוכבים - פרק 6: שובו של הג'דיי". בקולנוע הבריטי שיחק בין השאר בסרטים "אהובת הקצין הצרפתי" ו"גרייסטוק: אגדת טרזן".
מקריי שיחק במחזות זמר אחדים על במות התיאטרון בלונדון בהם "מאמה מיה!" ו"מיס סייגון" בו גילם את דמות המהנדס. בהפקת הבכורה בבריטניה של המחזה "Caroline, or Change" שיחק מקריי בתפקיד מר סטופניק בתיאטרון המלכותי הלאומי, שזכה בפרס המחזמר הטוב ביותר של עיתון האיבנינג סטנדרד. ב-2008 גילם מקריי את הדחליל בהפקה של "הקוסם מארץ עוץ" שהוצגה בסאות'בנק סנטר.
ב-2006 שיחק מקריי במחזה "Rabbit" מאת נינה ריין, שעלתה בתיאטרון אולד רד ליון, ואחר כך הועברה לטרפלגר סטודיוס בוייטהול.
ב-2009 קיבל מקריי ביקורות נלהבות על הופעתו בדרמה הטלוויזיונית "The Execution of Gary Glitter".
מקריי כיכב במחזה "סונאטת קרויצר" המבוססת על הנובלה מאת טולסטוי. ההצגה עלתה ב-2009 בתיאטרון גייט בלונדון עם מקריי בהופעת סולו, והוצגה שוב בשנת 2012. ההפקה הוצגה גם בעיר ניו יורק. הופעתו זכתה לשבחים הן בממלכה המאוחדת והן בארצות הברית בין השאר בניו יורק טיימס.

חיים אישיים

מקריי נשוי לשחקנית לינדזי דאנקן, ולהם בן בשם קאל מקריי (נולד בספטמבר 1991).
מקריי שהיה חבר קרוב וחבר ללימודים באוניברסיטה של איאן צ'ארלסון, כתב פרק בספר לזכרו "For Ian Charleson: A Tribute" שיצא לאור ב-1990.
פרידריך-יובסט פולקמר פון קירכנזיטנבאך

קריירה מוקדמת

פון קירכנזיטנבאך נולד ב-16 באפריל 1894 באוברסדורף, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1913 התגייס פון קירכנזיטנבאך לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים הבווארי ה-19 (ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה), עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פון קירכנזיטנבאך לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 במרץ 1937 הועלה פון קירכנזיטנבאך לדרגת אוברסט לוטננט, וב-15 ביולי 1938 מונה לקצין מטה בקורפוס ה-7.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה מונה פון קירכנזיטנבאך לקצין מטה במחוז הצבאי ה-7, וב-1 בפברואר 1940 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 במאי 1940 מונה פון קירכנזיטנבאך למפקד רגימנט היגר ההררי ה-141, שהיה חלק מהדיוויזיה ההררית ה-6, ולחם עמו במערכה בבלקן. ב-19 באפריל 1941 מונה פון קירכנזיטנבאך לראש מטה אגף החינוך בOKH, וב-1 בספטמבר 1942 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-2 בדצמבר 1942 מונה פון קירכנזיטנבאך למפקד דיוויזיית היגר ה-8, שהייתה חלק מהקורפוס ה-10 במסגרת הארמייה ה-16, וב-1 בספטמבר 1943 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-3 בנובמבר 1943 קיבל פון קירכנזיטנבאך את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-26 במרץ 1944 קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במרץ 1944 הועברה הדיוויזיה שבפיקודו תחת פיקוד הארמייה ה-16 כחלק מהקורפוס ה-38, ובמאי הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה השמינית כחלק מהקורפוס ה-17. ב-25 באוקטובר 1944 מונה פון קירכנזיטנבאך למפקד הקורפוס ה-50, שהיה חלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, וב-1 בינואר 1945 הועלה לדרגת גנרל הכוחות ההרריים. ב-17 במרץ 1945 מונה פון קירכנזיטנבאך למפקד הארמייה ה-16, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות קורלנד, ובסוף המלחמה נכנע בראש כוחותיו והלך לשבי הרוסי.

לאחר המלחמה

פון קירכנזיטנבאך שוחרר מהשבי בשנת 1955. לאחר שחרורו התגורר פון קירכנזיטנבאך במינכן, וב-3 באפריל 1989 מת, והוא בן 95 שנים.
מייקל גרייבס

מייקל גרייבס (באנגלית: Michael Graves; ‏9 ביולי 1934 - 12 במרץ 2015) היה אדריכל ומעצב תעשייתי אמריקאי, אחד הבולטים בסגנון הפוסטמודרניזם והאדריכלות הפופוליסטית.

ביוגרפיה

גרייבס נולד באינדיאנפוליס, אינדיאנה, ארצות הברית. הוא למד אדריכלות באוניברסיטת סינסינטי והשלים תואר שני באוניברסיטת הרווארד. הוא לימד בפרינסטון שם גם החזיק משרד אדריכלים. בשנות ה-70 השתייך לקבוצת אדריכלים בשם The New York Five (החמישייה הניו-יורקית) יחד עם אדריכלים ייעודים נוספים: פיטר אייזנמן, ג'ון היידוק, ריצ'רד מאייר וצ'ארלס גווטמיי. בעבודותיו לאחר החמישייה הניו-יורקית אימץ גרייבס את הסגנון הפוסט-מודרני והרבה לעסוק באדריכלות פופוליסטית.
גרייבס תכנן מספר מבנים עבור חברת וולט דיסני וכמה מבנים בלאס וגאס אשר התאפיינו בצבעוניות, צעקנות ואפילו הומור אשר נתנו לבנייניו מראה מצועצע ביותר. סגנון ייחודי זה מופיע גם במבני משרדים, מלונות ומבני ציבור רבים שתכנן.