google/wiki40b huggingface dataset:
תולדות עם עולם

תולדות עם עולם הוא ספר היסטוריה בשמונה כרכים, הסוקר את קורותיו של עם ישראל בתקופת בית שני, התנאים והאמוראים, מנקודת מבט מסורתית, המתבססת בעיקרה על המשנה והתלמוד. הספרים נכתבו על ידי הרב שלמה רוטנברג, ויצאו לאור בשנת תשל"ב. מהדורה שנייה הודפסה בשנת תשל"ג.
הכרך הראשון מתחיל מחורבן בית ראשון, והכרך השמיני מסתיים בזמן הראשונים.
הכרך האחרון י״ל לאחר פטירתו.

הסכמות

הספר זכה להסכמות מגדולי רבני התקופה, בהם הרבנים יעקב קמינצקי, משה פיינשטיין, חיים קנייבסקי, ועוד.

על הספר

המחבר מתבסס בעיקרו על דבריהם של חכמי ישראל, בששת סדרי משנה, במדרשים, ובתלמוד הבבלי והירושלמי, אך גם על ספרי היסטוריה מאוחרים יותר שנכתבו בידי יהודים, החל מספריו של ההיסטוריון יוסף בן מתתיהו, ועד מאוחרים ביותר כמו הספר 'דורות הראשונים' של הרב יצחק אייזיק הלוי, מהמאה ה-19.
הספר מתאפיין בציטוטים רבים וארוכים מהמשנה והגמרא, השזורים כחלק מתיאורו המקורי, ולפעמים אף כמעט שקשה היה להבחין ביניהם, לולא סימן הציטטה אותו הוא מקפיד לסמן. הספר כתוב בעברית בכללותו, אך מתובל בארמית תלמודית ובשפת המשנה.
הספר אינו מדויק מבחינה היסטורית, ופעמים רבות שמצטט מקורות שונים החולקים אלו על אלו. לדוגמה: הספר 'דורות הראשונים' מרבה להאריך בחוסר אמינותו הכללית של יוסף בן מתתיהו, עקב היותו פרו-צדוקי ופרו-רומאי, וכאשר אכן מקבל ממנו עדויות, מרבה לנתח מה אכן יש להסיק משורות שכתב, אם מחשיבים את האינטרס הצדוקי-הרומאי שלו. רוטנברג ב'תולדות עם עולם', לעומתו, מרבה לצטט את ספריו של יוסף בן מתתיהו, ללא ההבחנה של 'דורות הראשונים', וללא ניתוח מדויק של מילותיו.
הספר מתייחס למאורעות ההיסטוריים הכלליים שהתרחשו בעולם, אך רק כרקע ואמצעי להבנת ההתרחשויות בעולם היהודי, ולא לשם ידיעתם לבד. למרות זאת, הספר אינו שואב ולו מילה אחת (לפחות לא באופן רשמי, על-פי מקורותיו) מהמקורות ההיסטוריים המקובלים, ואף שמזכיר אישים לא יהודיים פעמים רבות, כמו אלכסנדר מוקדון, יוליוס קיסר ורבים נוספים, הוא שואב את כל המידע שלו לגביהם מספרי היסטוריה יהודיים אחרים.
כך לעיתים ניתן להבחין בהנחות יהודיות-מסורתיות, הסותרות את ההנחה המדעית, ומובאות שם כעובדה שאין עליה עוררין.
למעשה, אין לספר חשיבות רבה מבחינה היסטורית, והוא אף מפוקפק למדי, עובדתית: כנזכר, הסתמכותו על מקורות רבים, לפעמים בתיאור עובדה היסטורית אחת בלבד, יוצרת פרדוקסליות; הכרונולוגיה שלו שוגה פעמים רבות, אף למסורת היהודית, והוא אף אינו מציג סברות או דעות לכרונולוגיה שלו, בשונה למשל מ'סדר הדורות' שטורח רבות על מנת להוכיח כל שנה אותה מביא.
חשיבותו הרבה היא בהצגת ההשקפה המסורתית-יהודית על ההיסטוריה בצורה בהירה, ברורה ומקיפה, כאשר הוא אוסף את מאמרי חז"ל המפוזרים לאורך ששת סדרי משנה והתלמוד הבבלי והירושלמי, ומסתייע בספרי ההיסטוריה היהודיים המאוחרים, להבנת הרקע ההיסטורי. ההבדל המרכזי בינו ל'סדר הדורות' ו'דורות ראשונים', הוא שמטרתו היא אינה להציג את מסקנותיו, סברותיו וחידושיו ההיסטוריים (כ'דורות הראשונים') או את הדעות השונות בכרונולוגיה היהודית (כ'סדר הדורות') אלא הקפת התקופות ההיסטוריות של בית המקדש השני ותקופת האמוראים בצורה סיפורית ופשוטה, למען הקורא אשר אינו בקיא בהיסטוריה.
סיבוך

ברפואה, סיבוך הוא התפתחות לרעה של מחלה, מצב בריאותי או טיפול רפואי. הסיבוך יכול להתבטא בהחמרה של המחלה, התפשטותה לאיברים אחרים בגוף, או לחלופין, בהופעת תסמינים, סימנים או ממצאים פתולוגיים בנוסף על אלה שכבר קיימים. מחלה מסוימת גם יכולה להיות סיבוך של מחלה אחרת. סיבוכים משפיעים על הפרוגנוזה של המחלה.
ההסתברות להופעת סיבוכים תלויה לעיתים בגורמים המאפיינים את המטופל עצמו, כמו גיל, מצב רפואי, תקינות מערכת החיסון ורגישות ופגיעות כללית. הידע אודות המהלך הטבעי של מחלה ועל הסיכון שבטיפולים יכולים לסייע בחיזוי היארעות הסיבוכים ובמניעתם.
דוגמה לסיבוך שהוא חלק מהמהלך הטבעי של מחלה היא סוכרת כלייתית, שהיא סיבוך שיכול להופיע בחולי סוכרת. מנגד, דוגמה לסיבוך שהוא כתוצאה מטיפול רפואי היא שברים בצלעות ובעצם החזה בעת החייאה בחולים עם דלדול עצם חמור.
שלם (עיר מקראית)

שָׁלֵם היא עיר שמוזכרת במקרא, באזור שכם, אליה הגיע יעקב מיד עם חזרתו לארץ ישראל מפדן ארם.  
וַיָּבֹא יַעֲקֹב שָׁלֵם עִיר שְׁכֶם אֲשֶׁר בְּאֶרֶץ כְּנַעַן בְּבֹאוֹ מִפַּדַּן אֲרָם וַיִּחַן אֶת פְּנֵי הָעִיר.
יש מפרשים המסבירים את המלה שלם כתיאור מצבו של יעקב כשהגיע לעיר שכם, אך פרשנים פשטנים מסבירים כי מדובר בעיר קטנה הסמוכה לשכם המקראית, או ששמה השתנה לאחר מעשה שכם ושמעון ולוי שבעקבותיו, ל'שכם'. חוקרים מזהים כיום את מקומה של העיר שלם עם הכפר סאלם השוכן מזרחית ("פני העיר") לשכם.
גם ירושלים מוזכרת במקרא מספר פעמים בשם "שלם".
נקודה אמפידרומית

נקודה אמפידרומית, הנקראת גם "צומת גאות", היא נקודת האפס של הגאות. בנקודה האמפידרומית לא קיימים גאות ושפל, אם כי היא מושפעת מגאות ושפל בנקודות שלידה.
טווח הגאות - הפרש הגובה בין הגאות והשפל עולה עם המרחק מנקודה זו.
המונח אמפידרומי נובע מן המילים היווניות amphi (סביב) ו-dromos (ריצה), המתייחסת לגאות המסתובבת סביבם.
נקודות אמפידרומית מתרחשות בגלל האפקט של כוח קוריוליס וקיומם של אגנים, ימים ומפרצים באוקיינוס, ​​היוצרים תבנית גל הנקראת מערכת אמפידרומית, המסתובבת סביב הנקודה הדומיננטית.
בנקודות האמפידרומיות, אין כמעט תנועה מפעולת גאות. ייתכנו זרמי גאות ושפל, מכיוון שרמות המים משני צדי הנקודה האמפידרומית אינן זהות. מערכת אמפריתית נפרדת נוצרת על ידי כל מרכיב גאות תקופתי.
יחיאל מרדכי גורדון

הרב יחיאל מרדכי גורדון (ה' בתשרי ה'תרמ"ג 18 בספטמבר 1882 - י"ג בטבת ה'תשכ"ה 18 בדצמבר 1964) היה מראשי ישיבת לומז'ה בפולין, ממייסדי ישיבת לומז'ה בפתח תקווה וראש הישיבה.

ביוגרפיה

נולד בעיירה הסמוכה לעיר טרוקי, לרבי משה אהרון גורדון, שהיה שו"ב, תלמיד חכם ומלמד תינוקות. בצעירותו למד תורה מפי אביו. בשנת תרנ"ה, בהגיעו לגיל 12, החל ללמוד בישיבתו של הרב צבי לויטן בסלובודקה. כעבור שנה נכנס ללמוד בישיבת סלובודקה. עם פרוץ מחלוקת המוסר והפילוג בישיבה שבא בעקבותיה, עבר לישיבת כנסת ישראל שהקים רבו. 
בשנת ה'תרס"ה נישא לצירל לאה בתו של רבי אליעזר שולביץ, תלמידו המובהק של רבי ישראל מסלנט ומייסד ישיבת לומז'ה. את השידוך הציע רבו הסבא מסלבודקה. תקופה קצרה לאחר חתונתו נסע לישיבת קלם, שם למד מפי רבי שמחה זיסל זיו, "הסבא מקלם". לאחר כשנה כשעמד לחזור ללומז'ה, כפי שהתחייב לאשתו, הגיעה אליו הבשורה כי אשתו נפטרה. רבי אליעזר, האב השכול, הציע לחתנו את בתו השנייה איידל דבורה לאישה, והוא הסכים להינשא לה לאחר שקיבל את ברכתו של החפץ חיים.

בלומז'ה

בשנת ה'תרס"ז נתמנה לר"מ בישיבת לומז'ה. בעת מלחמת העולם הראשונה בתקופה זאת נדדה משפחתו לרוסיה והוא המשיך להתמסר לישיבה ולתלמידים. בשנת ה'תרפ"ו, כאשר המצב הכלכלי של הישיבה היה בשפל, נסע לארצות הברית וגייס שם תרומות לאחזקת הישיבה. מהכספים שאסף נותר לו סכום כסף שאותו ייעד עבור הישיבה בפתח תקווה, שייסד חמיו, הרב שולביץ, בשנת ה'תרפ"ב.

בארצות הברית

בשנת ה'תרפ"ז הגיע לביקור בארץ ישראל ושהה במשך חצי שנה בפתח תקווה. בביקור זה מסר שיעורים בישיבה. עם שובו לפולין גילה כי מצבה הכלכלי של הישיבה שם החמיר. בשנת תרפ"ט נפטרה אשתו השנייה והוא נישא בשלישית לחוה בת שמואל יעקב פוגלמן. לאחר פטירתו נישאה חוה לרב יחזקאל אברמסקי.
בשנת ה'תרצ"ג, כאשר הישיבה עמדה בפני סכנה קיומית, למרות אבלו הכבד על פטירתה של אשתו השנייה ממחלת הסרטן, יצא הרב גורדון לאנגליה כדי לאסוף כסף. בשנת ה'תרצ"ה הגיע שוב לארצות הברית והצליח לסלק את כל חובות הישיבה. עקב הרוחות הרעות שהחלו מנשבות באירופה ביטל את חזרתו לפולין. 
בימי מלחמת העולם השנייה היה ממייסדי ועד ההצלה בניו יורק, ומהאישים הבולטים באגודת הרבנים האורתודוקסים בארצות הברית וקנדה.

בישראל

בחודש אלול ה'תש"י עלה הרב גורדון לארץ והתיישב בפתח תקווה. הוא התמנה לראשות הישיבה  בפתח תקווה מיסודה של לומז'ה לצידו של ראש הישיבה רבי ראובן כץ, כמו כן הקים "בית מוסר", על פי שיטתו של רבי ישראל מסלנט. שיעורו במוסר התקיים בכל יום שלישי בערב, ואליו הגיעו בנוסף לתלמידי הישיבה גם מבני העיר. 
בהגיעו לגיל 80 חלה במחלת הסרטן. נפטר בי"ג בטבת תשכ"ה. מסע ההלויה יצא מביתו דרך ישיבת לומז'ה, בית הכנסת הגדול בפתח תקווה לבית הקברות סגולה. הספידוהו הרב יחזקאל לוינשטיין, הרב יחזקאל סרנא, הרב איסר יהודה אונטרמן ועוד.
בנו, שניאור (תרע"ו-תרצ"ט, 1916–1939), הצטרף לתנועת הנוער "תורה ועבודה בפולין". בהמשך עלה לארץ ולמד בישיבת חברון. הצטרף לשורות ההגנה ולחיל הנוטרים ונהרג מפליטת כדור בעת מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט.

דרכו בלימוד

שיעורי הרב גורדון הצטיינו בבהירות ובסבלנות, כשהוא מדגיש הבנה מעמיקה על פני חידושים ותגליות. בדרך זו הוא כתב את ספרו נתיב ים - על דברי הרמב"ם הקשורים למסכתות יבמות, כתובות, נדרים, גיטין, קידושין, בבא קמא ובבא מציעא, תמצית מהשיעורים שלימד בישיבה בפתח תקווה.
קריית אריה

היסטוריה

אזור התעשייה קריית אריה הוקם בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20. המפעלים הראשונים שהוקמו באזור היו מפעל "עץ הזית" על ידי התעשיין חיים לייבוביץ ב-1933,  לייבוביץ גם יזם וניהל את הוועד המקומי של אזור התעשייה, ומפעל בשם "דלי" לדליים. בשנת 1934 דווח כי יש במקום ארבעה מפעלים בבנייה והוכנו מגרשים ל-36 מפעלים נוספים. במרץ 1951 סופח האזור לפתח תקווה. 
באפריל 1957 הוחל בהקמת שלוחת רכבת ממסילת הירקון למפעל "עץ הזית", במימון חלקי של המפעל והיא נחנכה בפברואר 1958. המסילה הייתה בשימוש עד שנות ה-90 של המאה ה-20. בין המפעלים הנוספים שהוקמו באזור היו מפעל דובק, מפעל ברט ומפעל של חברת טבע (המתחם משמש גם כמטה הבינלאומי של טבע). 
בסוף המאה ה-20 החל האזור להתפתח כמתחם לחברות היי-טק, חברת גילת רשתות לווין הקימה בו את המטה שלה, מצפון לקריית אריה הוקם החל מ-1996 פארק אזורים, שנחשב לאחד ממתחמי ההיי טק המובילים בישראל, בו שוכן מטה חברת יבמ בישראל. ב-2007 נחנך בית חברת קודאק שהוקם בהשקעה של 50 מיליון דולר. 
בעשור הראשון של המאה ה-21 החלו לקום באזור מגדלי משרדים במקום מבני המפעלים וחברות הביטוח מגדל וביטוח ישיר קבעו את משרדיהן בקריית אריה.
במאי 2019, החלה חברת אינטל ישראל לאכלס את הקמפוס החדש שהקימה החברה בקריית אריה בהשקעה של 440 מיליון שקל. החברה ריכזה בקמפוס את כל העובדים שלה באזור המרכז. על פי הערכה, מספר העובדים של החברה במבנה יהיה כ־2,000 כאשר יאוכלס במלואו.

מקומות ואתרים

קריית אריה מהווה חלק חשוב ועיקרי בפתח תקווה, ובין היתר נמצאים בה כמה מהמקומות המרכזיים בעיר, בהם הקניון הגדול, בית משפט השלום פתח תקווה ומסוף אוטובוסים גדול ("מסוף החרש") שמשמש תחנת קצה לרבים מהקווים העירוניים בפתח תקווה.
בחלקו הדרום-מזרחי של האזור, בסמוך לקניון הגדול, נמצא הפארק הגדול של פתח תקווה, שמורכב ממשטחי דשא רבים, אגם אקולוגי וגן שעשועים גדול. הפארק משמש גם לאירועים שעורכת עיריית פתח תקווה, כגון הפנינג של יום העצמאות, ומושך אליו תושבים רבים מהעיר ומהערים הסמוכות.

תחבורה

בחלקו הצפון מזרחי של אזור התעשייה נמצאת תחנת רכבת, המהווה חלק מקו הרכבת תל אביב-כפר סבא, בין התחנות בני ברק וסגולה. בבניית התחנה הושקעו כ-60 מיליון שקל, והיא צפויה לשרת כמיליון איש בשנה. בסמוך לתחנת הרכבת ממוקם אצטדיון המושבה, אשר נחנך בסוף 2011, ומכיל 11,500 מקומות ישיבה.
בנוסף, באותו האזור אמורה לעבור גם שלוחה של הקו האדום של הרכבת הקלה של תל אביב, ושם גם יוקם המוסך המרכזי של הרכבת הקלה.
Dumb Blonde

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי אבריל לאבין, ניקי מיאנז', מיץ' אלן ובוני מקיקי והופק על ידי אלן, מקיקי, כריס בייספורד וסקוט רובינסון. השיר הוא שיר בסגנון הפופ פאנק, המשלב בתוכו גם את סגנון הפוואר פופ, וההיפ הופ.
כמו כן, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאתו כסינגל.

וידאו קליפ

טרם יצא הווידאו קליפ המלא של השיר, העלתה אבריל לאבין לערוץ היוטיוב שלה ב-12 בפברואר 2019, את סרטון המילים הרשמי של השיר. כמו כן, סרטון המילים הועלה לערוצה בסמוך לצאתו של השיר כסינגל.
נכון למאי 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-18 מיליון צפיות.
בית טיבו

על הספר

הכרונולוגיה של התפתחות משפחת טיבו משקפת את ההתפתחות הנושאים הסוציאליים והמורליים אל מול הבורגנות הצרפתית מתחילת המאה העשרים ועד מלחמת העולם הראשונה. כריאקציה לאב בורגני ושתלטן, מפנה בנו הצעיר, ז'אק, את עורפו אליו ומגנה את הדת הקתולית, אותה הוא מחליף בסוציאליזם המהפכני. הבן הבכור, לעומתו, מקבל את המורשת של המעמד הבינוני, אך מאבד גם הוא את האמונה בבסיס הדתי. בסופו של דבר, מתים שני האחים במלחמה.
הספר ניחן בכוח אפי עוצמתי, והפרקים הראשונים של הכרך הראשון מוכיחים זאת, כותב המבקר הצרפתי הידוע, רנה לאלו. הספר שופע אירועים שמרתקים את הקורא, מצד אחד, אך אינם שוברים את המסגרת האחידה של העלילה. בתוך כל הסבך העלילתי בולטות שתי דמויות עיקריות: ז'אק ואחיו הבכור אנטואן לבית טיבו. על אף הקשר החזק ביניהם הם מהווים דבר והיפוכו. ז'אק הוא המרדן ואילו אנטואן הוא האח היציב בעל שיווי המשקל. ז'אק כובש את לבו של הקורא בהיותו כן ואמיתי, אידיאליסט לוחם למען אמונתו. הוא מתקומם מילדותו על העוול האוניברסלי ונלחם באויבי השלום. גורלו של ז'אק טיבו קשור בגורלה של אירופה.
אנטואן הוא ריאליסט שמשתדל תחילה ללכת בתלם ולהצליח. יש בו תערובת מעניינת של אנוכיות ומסירות. הוא מכיר במורכבותה של הנפש האנושית הבנויה מהטוב והרע כאחד. הוא אינו מתעלם מפגמיה של החברה הקפיטליסטית, אך אינו מאמין בכוחה של המהפכה לשנות אותה. ברגע מכריע הוא שם קץ לסבלותיו של אביו, על אף שהוא חורג בכך מסמכויותיו של רופא. אך אין מעשהו זה מטריד את מנוחתו; הוא חי בשלום עם שתי הישויות שבו. גיבוריו של הספר נוטלים חלק, כל אחד בדרכו במאורעות התקופה. "בית טיבו" היא יצירה מורכבת מעבודה של רומנטיקן והיסטוריון כאחד.
בזכרונותיו האוטוביוגרפיים מספר די גאר שהושפע מאוד מ"מלחמה ושלום" של טולסטוי והחליט לכתוב כמוהו. לטענתו, ניתן רק ללמוד דברים טובים מכתיבתו של הסופר הרוסי. ואכן אלבר קאמי כינה את די גאר "טולסטוי הצרפתי".
הזכייה בפרס נובל היוקרתי עבור הספר הפתיעה רבים, שכן, לדעתם, די גאר לא הטביע חותם של ממש בספרות הצרפתית. במיוחד נמתחה ביקורת על "בית טיבו" שהוחזק כמיושן הן בתוכנו והן בטכניקה הספרותית שלו. היריעה הרחבה שנפרשה בכרכים הרבים, שאותה מילא די גאר בפרטים ניתוחיים ותיאוריים רבים, היא מעין בבואה של הרומנים במחצית השנייה של המאה ה-19. אף על פי כן, רבים שיבחו את ניתוחי האופי והתיאורים האפיים של די גאר ב"בית טיבו".
מריה פיה, נסיכת סבויה

ביוגרפיה

מריה פיה נולדה ב-16 באוקטובר 1847 בארמון המלכותי של בית סבויה, טורינו, לויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה ולאדלייד מאוסטריה, בתם של ריינר יוזף, ארכידוכס אוסטריה ואליזבת, נסיכת סקסוניה. מריה פיה הייתה אחותם של אומברטו הראשון, מלך איטליה ואמדאו הראשון, מלך ספרד.
ב-6 באוקטובר 1862 התחתנה מריה פיה עם לואיש הראשון, מלך פורטוגל, ממנו נולדו לה 2 ילדים. מריה פיה נחשבה לבזבזנית, אולם פיזרה הרבה צדקה לעזרת העם הפורטוגזי, ובשל כך הייתה ידועה על ידי העם הפורטוגזי כ"מלאך של צדקה "ו"אם לעניים". בנשף מסכות בשנת 1865 החליפה מריה פיה את התלבושת שלוש פעמים, וכאשר הפרלמנט הפורטוגזי דן בהוצאותיה, היא ענתה "אם אתה רוצה מלכה, אתה צריך לשלם לה". בשל תפקידה, היא הייתה אחראית במידה רבה על הפנים של ארמון המלכותי אז'ודה בליסבון, והייתה אחראית על הסעודות במהלך ביקורים של ראשי מדינה זרים. מריה פיה לא התערבה בפוליטיקה, אבל בסכסוך עם ז'ואאו קרלוש דה סלדנהאה דה אוליביירה א דאון, הדוכס הראשון של סלדנהאה בשנת 1870, היא אמרה לו: "אם הייתי המלך, הייתי יורה בך!".
בשנת 1889 מת בעלה לואיש הראשון, מלך פורטוגל, ובנה קרלוש הראשון, מלך פורטוגל עלה לשלטון במקומו. מריה פיה נשארה פעילה מאוד והמשיכה בפרויקטים החברתיים שלה, בעוד היא מחזיקה בעמדה דומיננטית בבית המלוכה, ואף שימשה כעוצרת בעת היעדרם של המלך והמלכה בחו"ל. בשנת 1908 נרצחו בנה קרלוש הראשון, מלך פורטוגל ונכדה לואיש פיליפה, נסיך הכתר של פורטוגל, מה שהשפיע קשות על מריה פיה, ונכדה מנואל השני, מלך פורטוגל עלה לשלטון. בשנת 1910 הודח נכדה מנואל השני בהפיכה צבאית, ופורטוגל הפכה לרפובליקה. לאחר ההפיכה שבה מריה פיה לאיטליה, וב-5 ביולי 1911 היא מתה במעון הציד הגדול של סטופיניג'י.
פיליז אהמט

ביוגרפיה

פיליז אהמט נולדה בעיר סקופיה במקדוניה. היא ממוצא טורקי. אמה היא לחשנית, בעוד סבה הוא שחקן מקדוני ואחד מהמייסדים של התיאטרון המקדוני-טורקי.
המופע הראשון שצפתה בו בתיאטרון היה "אידיוט", שמבוסס על הרומן בעל שם זהה שנכתב על ידי פיודור דוסטויבסקי. היא פיתחה תשוקה לתיאטרון, והייתה בת 6 כשהופיעה לראשונה על במה.
ילדותה של אהמט עלתה בקנה אחד עם מלחמות יוגוסלביה. בעקבות הסכסוך, משפחתה החליטה לעבור לשוודיה, ומאוחר יותר חזרה למקדוניה כשהיא הייתה בת 12. פיליז אהמט סיימה את לימודיה בבית ספר לרפואה ולאחר מכן באקדמיה לאמנויות הבמה בסקופיה ב-2003.
אהמט היא רב-לשוניות ומסוגלת לדבר מקדונית, אלבנית, טורקית, שוודית, אנגלית, סרבית, ובולגרית.

קריירה

אחמט החלה כשחקנית תיאטרון וקיבלה מספר פרסים על הביצועים. היא לא התכוונה לשחק מול מצלמה, ולוח הזמנים העמוס של התיאטרון אפשרו מעט מאוד זמן לכל דבר אחר. עם זאת, פריצת הדרך שלה הייתה כשהשתתפה בסדרה "Farewell Rumelia" ב-2007. כדי להפוך את הדמות שלה ליותר אקספרסיבית, דיברה אהמט בדיאלקט הטורקי מקדוני. לאחר סדרה זו, היא קיבלה הצעות בסדרת טלוויזיה שונות. הפרויקט הבא שלה היה "Balkan Wedding", בו היא גילמה את גלינה ב-2009.
ב-2010, קיבלה אהמט את התפקיד של ניגר כלפה בסדרה הטורקית ההיסטורית "הסולטאן". הסדרה מצליחה מאוד בחבל הבלקן ובטורקיה, ומשודרת ב-45 מדינות. לסדרה יש 204 מיליון צופים ברחבי העולם. עבודתה עם "הסולטאן" זיכתה אותה לתגובות חיוביות ושבחים ממבקרים.
מערכה (צבא)

מערכה היא סדרת קרבות או מבצעים צבאיים הקשורים זה בזה באמצעות תוכנית אסטרטגית אחת, או לשם השגת מטרה אסטרטגית אחת ומתואמים בזמן ובמרחב. המערכה מהווה חלק מובחן במלחמה, מנצלת הישגים קודמים, או באה על מנת לתקן תוצאות עבר ומכשירה את הקרקע לשלב הבא בלחימה.
דרג הפיקוד ופריסה על המערכה בזמן ובמרחב נקרא דרג מערכתי או דרג אופרטיבי (דרג הפיקוד על הקרב הוא הדרג הטקטי ועל המלחמה - דרג אסטרטגי).
בעיני רוב החוקרים, למשל, נחשבת מלחמת לבנון השנייה למערכה, כיוון שהתנהלה בחזית אחת, יעדיה היו מוגבלים ורוב הכוחות המתמרנים שפעלו בה היו כפופים אורגנית לפיקוד הצפון (כלומר פיקוד מרחבי יחיד שהוא דרג אופרטיבי).
מצפה הכוכבים לוול

מצפה לוול (באנגלית: Lowell Observatory) הוא מצפה כוכבים בפלאגסטאף שבאריזונה. מצפה לוול הוקם ב-1894, ובכך הוא מהווה את אחד המצפים הוותיקים בארצות הברית, וב-1965 הוכרז כאתר היסטורי לאומי (National Historic Landmark). ב-2011 צוין המצפה על ידי המגזין טיים כאחד מ-100 המקומות החשובים בעולם.

היסטוריה

המצפה הוקם בידי האסטרונום פרסיוול לוול ב-1894. בשנת 1896 הוצב במצפה טלסקופ בקוטר של 61 ס"מ שבנה אלבן קלרק. הטלסקופ נבנה בבוסטון, בעלות של 20,000 דולר, והועבר ברכבת לפלאגסטאף. המצפה נוהל במשך תקופה מסוימת בידי בן-דודו השלישי של פרסיוול לוול, גאי לוול (Guy Lowell), ממשפחת לוול הידועה שמקורה בבוסטון. לאחר גאי היה ממונה על המצפה במשך 40 שנה רוג'ר פטנאם, אחיינו של פרסיוול, ואחריו התמנה בנו ויליאם לוול פטנאם השלישי (William Lowell Putnam III).

פעילות

הטלסקופ המקורי של המצפה, שבנה קלרק, נמצא עדיין במצפה כיום ומשמש כמוצג חינוכי לציבור המבקרים, אך אינו מהווה כלי מחקר. המצפה מארח כ-85,000 מבקרים בשנה, ומקיים סיורים שבהם המבקרים יכולים לצפות בגרמי השמים דרך הטלסקופ של קלרק וטלסקופים אחרים. 
המצפה מפעיל כמה טלסקופים, בשני מיקומים בפלאגסטאף. הבניין הראשי, שנמצא במארס היל (Mars Hill), מערבית לאזור העסקים של פלאגסטאף, כולל את טלסקופ קלרק המקורי, וכן את הטלסקופ ששימש ב-1930 את קלייד טומבו לגילוי הכוכב פלוטו. טלסקופ זה הוא באורך 33 ס"מ.
המתחם השני של המצפה הוא תחנת אנדרסון מסה (Anderson Mesa), שהוקמה ב-1959, 20 ק"מ דרומית-מזרחית למתחם במארס היל. בתחנה מצויים ארבעה טלסקופים המשמשים למחקר, לרבות טלסקופ פרקינס בן 1.8 המטרים (המופעל בשותפות עם אוניברסיטת בוסטון) וטלסקופ ג'ון ס. הול בן 1.1 המטרים.
מצפה לוול משתתף, יחד עם מצפה הצי האמריקאי ומעבדות המחקר של הצי, בהפעלת האינטרפרומטר (מד ההתאבכות) האופטי המדויק של הצי (Navy Precision Optical Interferometer) שנמצא במתחם. המצפה מחזיק גם בטלסקופי מחקר קטנים יותר באתר ההיסטורי שבמארס היל וכן באוסטרליה ובצ'ילה.
ב-2012 הסתיימה הקמתו של טלסקופ ערוץ דיסקברי באורך 4.28 מטר, שנבנה בידי מצפה לוול ביער הלאומי קוקונינו (Coconino) שבאריזונה, בשיתוף עם ערוץ דיסקברי.
מאכינל

מאכינל (באנגלית: Machinal) הוא מחזה פרי עטה של המחזאית והעיתונאית האמריקאית סופי טרדוול, המבוסס על סיפור חייה האמיתי של רות סניידר, שהייתה האשה הראשונה שהוצאה להורג בכיסא החשמלי במדינת ניו-יורק. הצגת הבכורה בברודוויי בבימויו של ארתור הופקינס שנחשבת כפיסגת התיאטרון האקספרסיוניסטי בארצות הברית. המחזה נכלל במדריך השנתי של מבקר התיאטרון ברנס מנטל "המחזות הטובים ביותר" לשנת 1928/9.

תקציר העלילה

המחזה מספר על הלן, שכל חייה מוכתבים לה. היא ממלאת את דרישות החברה מהנשים, לא משנה עד כמה היא אינה שבעת רצון מכך. היא עובדת כמזכירה ונישאת לג'ורג' ג'ונס, הבוס שלה, אותו היא מוצאת דוחה, נולד להם תינוק והיא נתקפת בדיכאון אחרי לידה. היא פוגשת את דיק רו, גבר מקסיקני בבילוי בבר, שמצית בה את תאוות החיים ומנהלת איתו רומן. מספר שנים לאחר נישואיהם נמצא בעלה מת במיטתו כשראשו מנופץ באבן חדה. הלן עומדת למשפט שזוכה לכיסוי תקשורתי נרחב, נמצאת אשמה ברצח ומוצאת להורג על כיסא חשמלי.

תולדות ההפקה

בהפקה המקורית בניו יורק שיחק קלארק גייבל בתפקיד המאהב, שנים ספורות לפני שהוא נהפך לכוכב קולנוע. זו הייתה הופעת הבכורה שלו והוא זכה עליה לתשבחות. מעצב התפאורה של ההפקה המקורית היה רוברט אדמונד ג'ונס. 
הצגת הבכורה של "מאכינל" בבריטניה נקראה The Life Machine (חיי המכונה) והיא הועלתה בשנת 1931. 
לאחר מכן המחזה מיעטו להעלות את המחזה במערב, שמשל בו התיאטרון הריאליסטי. אולם ברוסיה "מאכינל" זכה לפופולריות, מכיוון שהוא הוקיע את התרבות הקפיטליסטית.
המחזה חודש בידי התיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון בהפקה אותה ביים סטיבן דלדרי. הצגת הבכורה התקיימה ב-13 באוקטובר 1993. פיונה שו גילמה את דמותה של האישה הצעירה, קירן היינדס גילם את דמותו של מאהבה וג'ון וודבין גילם את דמותו של בעלה. מעצב התפאורה, שכללה סורג מתכת גדול שהוזז לעמדות שונות בסצינות שונות במחזה, היה איאן מקניל, מעצבת התפאורה הייתה קלייר מיטשל, מעצב התאורה היה ריק פישר ומלחין המוזיקה היה סטיבן וורבק. ההפקה זכתה בפרס לורנס אוליבייה להפקה המחודשת הטובה ביותר. 
הפקת המחזה בכיכובם של רבקה הול ומייקל קומפסטי (Cumpsty) אמורה להיות מוצגת בשלהי 2013 או ראשית 2014. הבמאית היא לינדזי טרנר. טרום הבכורה תיערך ב-20 בדצמבר 2013, כשהצגת הבכורה הרשמית תתקיים ב-16 בינואר 2014, בתיאטרון American Airlines Theatre, בעיר ניו יורק.
פינחס בן שמואל מכפר חבתא

פינחס בן שמואל מכפר חבתא (או "חפתא", או Aphthia) היה הכהן הגדול האחרון שכיהן בבית המקדש השני לפני חורבנו.
מסופר כי פינחס היה איכר עני ובור, וכי לאחר פרוץ המרד הגדול בשנת 67 מינו אותו הקנאים למשרת הכהן הגדול על פי גורל, במקומו של הכהן הגדול מתתיהו בן תיאופילוס.

במלחמות היהודים

כך מספר יוסף בן מתתיהו:
"וערבו את לבם לבחור את הכהנים הגדולים על פי הגורל, אף כי משפט הירושה היה רק למשפחות הכהנים הגדולים, כאשר אמרנו. הם סמכו את המעשה הרע הזה על חוק עתיק, באמרם כי גם לפנים נבחרו הכהנים הגדולים על פי הגורל. ובאמת חשבו לבטל בזאת את המנהג ולתפוש להם את השלטון, בהקימם בידם את המשרה העליונה. על כן קראו לאחת ממשמרות הכהונה הגדולה ושמה יכין ובחרו להם כהן גדול בגורל. ובמקרה זכה בזה בגורל - ובזה נראה את כל גודל רשעתם - איש אחד ושמו פינחס בן שמואל מכפר-חפתא, אשר לא יצא מהכהנים הגדולים וגם לא הבין מה היא הכהונה הגדולה, כי היה איכר עובד אדמה. אולם הם סחבו אותו בעל כרחו מן השדה, וכמעשה המשחקים בבית החזיון קשטו אותו במסכה זרה והלבישו אותו את בגדי הקדש ולמדו אותו את בגדי עבודתו לעת מצוא"
— מלחמות היהודים, ספר ד', פרק ג', ז-ח, על פי תרגום י"נ שמחוני
יש סוברים כי הוא היה מבני משמרת יקים והגרסה במלחמות צריכה להיות "יקים" ולא "יכין".

בדברי חז"ל

התוספתא מתייחסת למעשה מהיבט אחר. על פי ההלכה על הכהן הגדול להיות עשיר מכל אחיו הכהנים, ובמידה ואיננו עשיר, על הכהנים להעשירו קודם למינויו. פינחס איש חבתא היה עני, ואחיו הכהנים העשירוהו:
"אמרו עליו על פינחס איש חבתה שעלה גורלו להיות כהן גדול, והלכו אחריו גזברין ואמרכלין ומצאוהו כשהוא חוצב ומלאו אחריו את המחצב דינרי זהב"
— תוספתא מסכת יומא, פרק א', הלכה ו'
אך בדור שלאחר החורבן נמצאו מערערים על המעשה, שכיכול התמנה אדם פשוט, עני, וחסר יחוס לתפקיד הכהונה הגדולה. וכך התווכח רבי חנניה, בנו של הנשיא רבן גמליאל עם המספר בתוספתא, בטענה שהסיפור איננו מדויק, וכי פינחס היה ממשפחת הנשיא:
"אמר רבי חנניא בן גמליאל: לא סתת היה! והלא חתנינו היה, ומצאוהו כשהוא חורש!"
— תוספתא שם
מינויו של פינחס קומם את מרבית תושבי העיר ובראשם חנן בן חנן, שהיה בעבר הכהן הגדול בעצמו. בעוד הקנאים מסתגרים בהר הבית הקהיל חנן, ביחד עם מנהיגי הציבור היהודי ובראשם רבן שמעון בן גמליאל הזקן, את העם, ודרש את סילוק הקנאים מהעיר. במקום פרצה מהומה, והקנאים התבצרו בהר הבית והזעיקו את בעלי בריתם האדומים. כעשרים אלף אדומים עלו אל העיר וחברו לקנאים. בטבח שערכו במתונים נרצחו למעלה משנים עשר אלף איש, ובראשם הכהן הגדול חנן בן חנן. מעשה זה היה נקודת המפנה בתולדות המרד הגדול, בה ניצחו הקנאים את המתונים ששאפו לשלום עם הרומאים.
סופו של פינחס בן שמואל אינו ידוע, ומשערים כי נספה במהלך המלחמה או החורבן.

לקריאה נוספת

דפנה ברץ, "פנחס איש חבתה", בתוך בין יוספוס לחז"ל (כרך ב: אגדות החורבן) טל אילן, ורד נעם; בשיתוף מאיר בן שחר, דפנה ברץ ויעל פיש, הוצאת יד יצחק בן צבי, ירושלים 2017
חול צהוב

חול צהוב, הוא קרקע בעלת כושר חלחול גבוה.
גרגרי החול הצהוב עפים בקלות עם הרוח ולכן נקראים "נודדים", את החול הצהוב ניתן למצוא לאורך חוף הים.
בישראל, בדרום הם יוצרים רצועה רחבה שהולכת ונעשית צרה ככל שמצפינים. החול נוצר מבליה של סלעי גרניט מהרי אתיופיה אשר מוסע על ידי הנילוס עד הים התיכון ועל ידי זרמים לחופי הארץ. הרוח מעיפה אותו לפנים הארץ.
יהודה אריה קלוזנר

יהודה אריה קלוזנר (ה' בסיוון תר"ע, 12 ביוני 1910 – אוקטובר 1970) היה דוקטור לספרות, חוקר הספרות העברית, ספרן, עורך אסופות ומבקר.

ביוגרפיה

יהודה אריה קלוזנר נולד בקיץ 1910 בעיר אודסה שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה), אחד משני בניו של אלכסנדר זיסקינד קלוזנר (בנם של יהודה לייב קלוזנר וראשה-קיילה בת אלכסנדר זיסקינד ברא"ז, ואחיו של פרופ' יוסף קלוזנר).
בשנת 1921 יצא לעיר וילנה לשם השלמת לימודיו. לאחר שסיים את הגימנסיה העברית בעיר, המשיך בלימודיו באוניברסיטת וילנה. בשנת 1933 עלה לארץ ישראל.
בשנת 1936 הצטרף קלוזנר לצוות בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי (לימים הספרייה הלאומית), עבד בו שנים רבות ובין היתר גם במפעל הביבליוגרפיה העברית. מסוף שנות ה-30 פרסם מאמרים ומחקרי ספרות רבים, שאותם כינס מאוחר יותר בספריו.
בשנת 1942 סיים תואר מוסמך בספרות משווה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנות ה-50 עבר ללונדון להמשך לימודים בבית הספר ללימודי המזרח ואפריקה (SOAS)  של אוניברסיטת לונדון, וב-1958 הגיש את עבודת הדוקטור שלו, שעסקה בכתב יד של י"ל פרץ.

חיים אישיים

היה נשוי לפַניה מוסמן, בשנת 1939 נולד בנם עמוס עוז. בשנת 1952 התאבדה פַניה מוסמן. בהמשך נישא ללידה, בתקופת מגוריהם בלונדון נולדו לזוג שני ילדים, מרגניטה ודוד.
קלוזנר נפטר בירושלים בשנת 1970, בגיל 60.

ארכיון

בשנת 1978 הופקד חלק מן הארכיון של קלוזנר בספרייה הלאומית על ידי אלמנתו (רעייתו השנייה, לידה), ושאר הארכיון הופקד בספריה הלאומית בשנת 1989 על ידי ד"ר דוד קלוזנר (בנו מאשתו השנייה).