google/wiki40b huggingface dataset:
אנטוניו סנט'אליה

חייו

אנטוניו סנט'אליה נולד בקומו, לומברדיה. כבנאי במקצועו, התפתח לבד כמעצב ואדריכל ופעל בעיר מילאנו. ב-1912 הצטרף לתנועת הפוטוריזם ועד שנת 1914, תכנן מספר רב של בניינים רעיוניים כחלק מרעיון "העיר החדשה" (Città Nuova) שאותה ראה כאידיאל העירוני החדש של הדור. סנט'אליה הושפע רבות מערי התעשייה האמריקאיות של תחילת המאה ה-20 ובעיקר מהשפה החזותית החדשה שנוצרה בתחום התעשייה והמכונות תוך הערצת המושג שנקרא "האסתטיקה של המכונה" שאומץ על ידי התנועה. עוד הוא הושפע מהאדריכלים האוסטרים אוטו ואגנר ואדולף לוס להם הייתה השפעה רבה על התגבשות האדריכלות המודרנית. תכנוניו של סנט'אליה היו בעיקרם רעיוניים בלבד וגובשו על ידי רישומים ופרספקטיבות כחלק מחזון כללי. תכנונים אלה, על אף שלא יצאו אל הפועל ונבנו, וחלקם גם לא תוכננו עם תוכניות בנייה אלא כרישומים רעיוניים בלבד, הוצגו בתערוכה היחידה של קבוצת נואובו טנדנצה (Nuove Tendenze) במאי-יוני 1914 אך מוצגים גם היום בוילה אולמו שליד העיר קומו.
המניפסט "אדריכלות פוטוריסטית" שפורסם באוגוסט 1914 נכתב ככל הנראה על ידי סנט'אליה אולם עובדה זו שנויה במחלוקת. המניפסט, הפורש את משנתה של התנועה הפוטוריסטית בתחום האדריכלות, מציג את האדריכלות החדשה ככזו המציגה את הבניינים בעזרת מישורים ומאסות בקנה מידה גדול ומביעה אקספרסיוניזם תעשייתי והירואי. רעיון זה התיישב גם עם תפישה מיליטריסטית בה החזיק סנט'אליה כמו גם חברים נוספים בתנועה הפוטוריזם.
כסוציאליסט אך גם אירידנטיסט איטלקי, התגייס סנט'אליה לצבא האיטלקי ב-1915 ולחם במסגרת קרבות מלחמת העולם הראשונה. הוא נהרג בקרבות איזונצו ב-10 באוקטובר 1916. במלחמה זו נהרגו עוד כמה מחברי התנועה הפוטוריסטית ופעילותה נגדעה למעשה בסוף שנת 1914. עם זאת, רעיונותיו של סנט'אליה בתחום האדריכלות הפוטוריסטית אותם הציג בתקופת פעילותה הקצרה מאוד כאדריכל, השפיעו רבות על אמנות ואדריכלות המאה ה-20, בעיקר זו שבין שתי מלחמות העולם שבה התבלטה אסכולת הבאוהאוס. השפעה ישירה מאוד של עבודותיו של סנט'אליה הייתה על עיצוב תפאורת הסרט "מטרופוליס" שיצא לאקרנים בשנות ה-20.
מחמוד קנדיל

קריירה

קנדיל החל לשחק כדורגל במחלקות הנוער של הפועל מכר והפועל אבו סנאן, ולאחר מכן הצטרף למחלקת הנוער של בני סכנין. ב-11 בנובמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כאשר נכנס כמחליף בתחילת המחצית השנייה במשחק נגד הפועל תל אביב במסגרת גביע הטוטו. המשחק הסתיים בהפסד 7-2, כאשר קנדיל ספג את 5 השערים האחרונים. ב-22 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 3-1 למכבי תל אביב.
בינואר 2011 עזב את המועדון מאיר כהן, ששימש עד אז כשוער הראשון של הקבוצה, וקנדיל הפך לשוער הראשון. לאחר שהציג יכולת טובה הוחתם קנדיל ב-19 ביוני 2011 לשלוש שנים נוספות בסכנין. בעונת 2011/2012 היה שותף להעפלתה של הקבוצה לפלייאוף העליון. ב-13 בדצמבר 2014 נפצע במהלך הניצחון 0-2 נגד הפועל באר שבע ונעדר כחודש מהמגרשים, אך גם כשהחלים לא חזר להרכב הראשון של הקבוצה ולא שיחק עד תום העונה. בעונת 2015/2016 התמודד על עמדת השוער הראשון מול רן קדוש, וערך 19 הופעות בליגת העל. בעונת 2016/2017 חזר לעמדת השוער הראשון, ושיחק בכל משחקי הליגה של הקבוצה. בתום עונת 2018/2019 ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
במרץ 2017 זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל.
כיכר הסוכנות היהודית

היסטוריה

לאחר קום המדינה הוחלט לקרוא לצומת הרחובות דוד רזיאל, נחום גולדמן, מרזוק ועזר, ורציף העלייה השנייה בשם כיכר הסוכנות היהודית, בגלל סמיכותה לנמל יפו, דרכו עברו עולים חדשים רבים בהגיעם לארץ, ובגלל סמיכותה לרציף העלייה השנייה. בשנת 2009 שופץ רחוב רזיאל והפך למדרחוב, במהלך השיפוץ הוקם בכיכר מעגל תנועה ושונה שם הכיכר לכיכר יוסי כרמל, לזכרו של אלוף-משנה יוסי כרמל שתרם רבות לעיר תל אביב.
The Rev

ביוגרפיה

סאליבן גדל בהנטינגטון ביץ', קליפורניה, ומגיל צעיר ניגן על תופים. בגיל ארבע קיבל סאליבן מקלות תופים, ובגיל אחת עשרה מערכת תופים. בתיכון החל לנגן במספר להקות, ולבסוף עבר לנגן בלהקת Avenged Sevenfold, שאיתה הקליט את אלבומו הראשון כשהיה בן 18. ב-Avenged Sevenfold בנוסף לתפקידו כמתופף היה זמר רקע, כותב שירים ופסנתרן. לפי דבריו השפעותיו היו פרנק זאפה ולהקת קינג קרימזון.
סאליבן מת ב-28 בדצמבר 2009, בגלל שילוב של תרופות ואלכוהול. לאחר מותו זכה בפרס המתופף הטוב ביותר, בתחרות Revolver Golden God Awards. חברי להקתו Avenged Sevenfold הידועה גם בשם-A7X הספידו אותו בהצהרה רשמית:
"בעצב גדול אנחנו מודיעים לכם על לכתו של ג'ימי סאליבן. ג'ימי לא רק היה אחד מהמתופפים הטובים בעולם, הוא היה החבר והאח שלנו. המחשבות והתפילות שלנו עם משפחתו של ג'ימי ואנחנו מקווים שתכבדו את פרטיותם בשעות הקשות. ג'ימי, אתה תמיד בלבנו, אנחנו אוהבים אותך ".
אחרי מותו של סאליבן, Synyster Gates, חברו ללהקה, כתב והקדיש לו את השיר "So Far Away", שהפך ללהיט מצליח.
שריה בן נריה

שְׂרָיָה בֶן נֵרִיָּה היה משרי צדקיהו מלך יהודה.
שריה, בנו של נריה ונכדו של מחסיה, היה ככל הנראה אחיו של ברוך בן נריה ואם כך אבי סבו היה חלקיה.
במקרא נזכר תפקידו של שריה כ"שר מנוחה". לדעת פרשני המקרא כוונת הדבר היא שהיה מביא אל המלך את האנשים הרוצים לתת לו מתנה וכך גם בתרגום השבעים ובתרגום יונתן. או שהכוונה שהיה עם המלך בזמן מנוחתו. במדרש נכתב על שריה שהיה נביא.
בספר ירמיה נזכר שריה, לאחר שירמיה כותב על ספר אחד את כל נבואות הזעם על בבל, הוא פונה אל שריה המלווה את צדקיה המלך כשהלך לבבל, ומורה לו לקרוא בבבל את הספר, ולאחר שיסיים, שיקשור אבן על הספר, ויזרוק אותו אל נהר פרת. לסיום מורה ירמיה לשריה לומר לאחר הטלת הספר למים;
"כָּכָה תִּשְׁקַע בָּבֶל וְלֹא תָקוּם מִפְּנֵי הָרָעָה אֲשֶׁר אָנֹכִי מֵבִיא עָלֶיהָ".
אוסטפ בנדר

אוֹסְטַפּ בֶּנְדֶר (ברוסית: Остап Бендер) הוא דמות בדיונית של נוכל שרמנטי אהוב על הבריות שהופיע לראשונה ברומן "שנים עשר כיסאות" מאת הסופרים הרוסים אילף ופטרוב, שראה אור בשנת 1928. בהמשך הופיע בספר "עגל הזהב", המסיים את הדילוגיה.

הופעות

בהכריזו על עצמו כ"הקומבינטור הגדול", מחפש אוסטפ בנדר סליק של יהלומים שהוטמנו בתוך אחד משנים עשר כיסאות. העלילה מתרחשת בתקופת הנא"פ בברית המועצות. בסוף הרומן הוא נרצח על ידי שותפו, איפוליט מטבייביץ', שלא רצה לחלוק את האוצר שהם עמדו, כביכול, לחשוף. השם אוסטפ בנדר הפך לשם המייצג נוכלים ברוסיה.
למרות הירצחו בסוף הספר, אוסטפ בנדר הופיע שוב ברומן הבא של הסופרים שיצא לאור בשנת 1931, הנקרא "עגל הזהב", כשהוא מזכיר כבדרך אגב שהוא כבר נרצח פעם, "ומנתחים עמלו קשות כדי להציל את חיי". ספר זה הוא סאטירה על החיים הסובייטים. העלילה עוסקת ברדיפתו של בנדר אחר מיליונר סובייטי החי במחתרת, מתוך שאיפה להשיג בדרך כלשהי חלק מהונו של האיש. בנדר אומנם מצליח לסחוט את המיליונר, אך עד מהרה הוא מגלה כי בברית המועצות לא ניתן להיות מיליונר חוקי - המשטרה שמה את עינה על כל אזרח. בסופו של דבר הוא מאבד את הכסף תוך כדי הברחת הגבול לרומניה והוא נאלץ לחזור חזרה לרוסיה.

אופי הדמות

בנדר הוא דמות מורכבת: למרות שהוא מפגין זלזול רב באורח החיים הסובייטי, ובמונחים רוסיים ניתן לכנות אותו כ'טפיל חברתי', הרי שלעיתים קרובות הוא דבק בעקרונות המרקסיסטים, והוא בפירוש אתאיסט.
קורות חייו של בנדר לוטים בערפל: הוא מזכיר כבדרך אגב כי אביו היה נתין טורקי וששמו המלא הוא אוסטפ-סולימאן-ברטה-מריה-בנדר-ביי. בהערות על כתביהם של אילף ופטרוב מציינים מ. אודסקי וד. פלדמן כי ייתכן שהביטוי מנסה לרמוז על מוצאו היהודי, ככל הנראה בעיר-נמל בדרום רוסיה, קרוב לוודאי באודסה, שם יהודים רבים טענו לאזרחות טורקית כדי להתחמק מהשירות הצבאי.
בנדר חולם לנסוע לריו דה ז'ניירו, "עיר חלומותיו", למרות שהוא מודה שמדובר באובססיה חסרת תוחלת. בנדר הוליד מספר ביטויים שנכנסו לשפה הרוסית, כמו: "הקרח נשבר, רבותיי המושבעים" ("!Лёд тронулся, господа присяжные заседатели!"), שמבטא על תחילה של התקדמות לאחר תקופה של קיפאון או חוסר מעש, או, "אני אפקד על המצעד!", ("!Командовать парадом буду я") – אמירה שמבטאת לקיחת פיקוד על משהו. וגם, "אולי אתה רוצה גם את המפתח לדירה שבה נמצא הכסף?" ("Может быть, тебе дать ещё ключ от квартиры, где деньги лежат?") שמשמעו תגובה לבקשה לא סבירה.
Circus (שיר)

וידאו קליפ

צילומי הקליפ נערכו במשך ארבעה ימים, בין ה-28 באוקטובר 2008 לבין ה-2 בנובמבר אותה שנה. הקליפ בוים על ידי פרנסיס לורנס, שעבד עם ספירס על הקליפ של I'm a Slave 4 U. הקליפ הוא קליפ נטול עלילה התפתחותית, אלא בעל סצנות ברחבת קרקס טיפוסית.
בסצנה הפותחת של הקליפ נמצאת ספירס בחדר הלבשה, מבשמת את עצמה אחד מן הבשמים הנושאים את שמה-Curious, ועונדת עגילים של BVLGARi. בסצנה הבאה אחר כך, ספירס מהלכת במסדרון בקרקס כאשר סביבה רקדנים ולהטוטנים. במהלך הפזמון מוצג היכל קרקס בו רוקדים ספירס ורקדניה, להטוטנית, ליצנים, אנשים על קביים וכיוצא בזאת. לאחר מכן ספירס מופיעה עם רקדניה רוקדת על במה חד כיוונית, ולא עגולה כפי שנהוג בקרקס, מצליפה בשוט ורוקדת סביב כיסא. אחר כך ספירס ורקדניה רוקדים כאשר סביבם להבות. לאורך כל הקליפ ישנן סצנות חוזרות בהן מופיעה ספירס עם מגבעת על רקע בד אדום, כמו במופע קסמים. בנוסף לקראת סוף הקליפ ספירס עומדת על רקע ניצוצות הנראים כמו "נופלים מהתקרה" (כפי שניתן לראות בעטיפת הקליפ). בסצנות מסוימות בקליפ, מופיעה ספירס כאשר על ידה נמצאות חיות בר כגון אריות ופילים, דבר הזכה לגינוי ותלונות רבות מצד ארגונים למען זכויות בעלי חיים. 
ב"מאחורי הקלעים" ובצילומי הקליפ ניתן לצפות בסרט הדוקומנטרי של ספירס "For The Record".
נכון לנובמבר 2017 הווידאו קליפ לשיר עומד על כ-140,000,000 צפיות באתר הvevo הרשמי שלה.
פסח בורשטיין (ניצול השואה)

ביוגרפיה

נולד בשנת 1909 בביאליסטוק, פולין.
בזמן המלחמה היה בורשטיין בגטו ביאליסטוק, במחנה העבודה בבליז'ין ובמחנה ההשמדה אושוויץ. בתום המלחמה היה חבר בוועדת השיקום היהודית שניסתה לשקם את הקהילה ולסייע ליהודים לשוב ולהשתקע בביאליסטוק. הניסיון לא צלח ועד ראשית 1947 עזבו כמעט כולם. בורשטיין עלה לארץ ב-1947. לאחר המלחמה העיד במשפטו של הפושע הנאצי ארתור גוזברג, מפקד מחנה בליז'ין, שנערך בגרמניה.

פעילות ציבורית

בורשטיין היה פעיל ונואם מרכזי באירועים רבים שעסקו בזיכרון השואה, בעצרות ממלכתיות ובהתנגדות לפיוס עם גרמניה. הוא תיאר את המרד בגטו ביאליסטוק בספר הזיכרון שהוציאה הקהילה בניו-יורק, ואסף רשימה של מאות לוחמים שנהרגו בלחימה.
כנציג הארגון שעמד בראשו, היה בורשטיין חבר מרכזי בוועד הארגונים של שארית הפליטה שהתכנס בכל פעם לצורך מאבק מסוים, ולקח חלק חשוב בכל הפעולות שיזם הוועד.
בשנת 1954 פנה כנציג ארגוני הפרטיזנים אל נשיא המדינה בבקשה לפעול להפיכתו של יום השואה ליום אבל לאומי.בשנת 1958 היה בין נציגי ועד ארגוני הניצולים שהשתתפו בישיבה הראשונה של ועדת הכנסת בנושא כינון יום השואה והגבורה כיום ממלכתי.
בשנת 1965 היה חבר במטה הפעולה המיוחד למאבק בחוק ההתיישנות על פשעי הנאצים בגרמניה. חברי המטה הובילו הפגנה בת אלפי משתתפים שצעדה ברחוב דיזינגוף בתל-אביב. בחודש אוגוסט באותה שנה ארגן וועד הארגונים עצרת המונים ליד מצבת טרבלינקה בבית העלמין בנחלת יצחק נגד בואו של השגריר הגרמני. הוועד המשיך במחאות נגד גרמניה, ובדצמבר 1966 ארגן הפגנת אלפים בתל-אביב נגד תחיית הנאציזם. בכל הפעולות היה בורשטיין בין ראשי המארגנים והנואמים. עוד הופיע והשתתף בארועים רבים.
בורשטיין היה בין הדוברים הבולטים בנושא היחסים עם גרמניה, וממארגני המחאה נגד השמעת יצירות של ואגנר בתזמורת הפילהרמונית. בימיה הראשונים של הטלוויזיה הישראלית הוזמן לדיון על גרמניה בתכנית "בומרנג" . 
ב-1974 הופיע בראש משלחת בפני יו"ר ועדת הפנים של הכנסת, בתביעה לפעול לשחרורה של ביאטה קלארספלד שנעצרה בגרמניה.
היה חבר ועדת השיפוט של עירית תל-אביב לבחירת האנדרטה לשואה ולתקומה בכיכר מלכי ישראל אך לא תמך בדגם שנבחר. 
היה פעיל הבונד בישראל ובשנת 1959 היה ראש רשימת איגוד סוציאליסטי "בונד" ובלתי מפלגתיים שהתמודדה לראשונה בבחירות לכנסת הרביעית, אך לא עברה את אחוז החסימה.
בארץ, כחבר "הבונד" ניהל קואופרטיב לתעשיית טקסטיל. בנוסף לפעילותו לשימור זיכרון השואה השתתף גם בפעילות ציבורית הומניטרית כגון בוועד להצלת ילדי ביאפרה. 
התבלט במיוחד באירועי תרבות בשפת היידיש. בשנות ה-70 השתתף והנחה ערבי תרבות רבים בשפה היידית בבית-ליוויק.  כתב ופרסם מאמרים בעיתונות היידית. 
בשנת 1977 נפטר ונקבר בעיר חולון, על מצבתו נכתב : "...האיש שלא שכח ולא נתן לשכוח".
פרנק קפרה

ביוגרפיה

נולד בשם פרנצ'סקו רוסריו קפרה בפרובינציה פלרמו שבאי סיציליה, איטליה. בשנת 1903, כשהוא בן שש, עבר עם משפחתו לארצות הברית. הם השתקעו בלוס אנג'לס, ושם קפרה למד הנדסה כימית. הוא התגייס לצבא ארצות הברית כחודש וחצי לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה, אולם חלה בשפעת הספרדית ונאלץ להשתחרר בתום שירות של פחות מחודשיים. 
הוא החל את דרכו בתעשיית הקולנוע האמריקנית כבמאי סרטי ראינוע החל משנת 1922. ב-1930 החל קפרה לעבוד עם האל רוץ' ומאק סנט, וכתב תסריטים לקומדיות הסלפסטיק שלהם. הוא חתם חוזה באולפני קולומביה, וב-1934 ביים את הקומדיה המצליחה "זה קרה לילה אחד", שזיכתה אותו בפרס האוסקר לבמאי הטוב ביותר (גם השחקן בתפקיד הראשי, קלארק גייבל, זכה באוסקר על משחקו בסרט). מכאן החלה הקריירה של קפרה לפרוח. הוא ביים את "גברת ליום אחד", "ברודוויי ביל" ו"מר דידס הולך העירה", כולן קומדיות שהציגו את הצד האנושי שבדמויות. בסרטו "אופק אבוד", לדוגמה, הציג קפרה את סיפורה של קבוצת מטיילים בהרי ההימלאיה, החיים באוטופיה.
ב- 1938 ביים את "הן לא תקחהו עמך", סרט שזכה בפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר וזיכה את קפרה בשנית בפרס האוסקר לבמאי הטוב ביותר. שנה אחר כך ביים את מר סמית הולך לוושינגטון, סרט שנחשב לאחד הסרטים הגדולים שהופקו אי פעם בהוליווד. בסרט מגלם ג'יימס סטיוארט איש ישר-דרך, הנבחר לשמש סנאטור כחלק מקנוניה פוליטית. כשהוא מבין זאת הוא מתנער מן המזימה ומראה לכולם מה זו דמוקרטיה. הסרט היה מועמד ל-11 פרסי אוסקר ומיצב את קפרה כאחד מגדולי הבמאים האמריקנים בתקופתו.
בהמשך ביים קפרה קומדיות מצליחות כ"פגוש את ג'ון דו" ו"רעל ותחרה". ב-1946 ביים את סרטו הגדול מכולם, "אלו חיים נפלאים". למרות שבזמנו היה הסרט כישלון קופתי, הוא קיבל חמש מועמדויות לאוסקר, כולל לסרט ולבמאי, וזיכה את קפרה בפרס "גלובוס הזהב" על הבימוי. הסרט זכה לעדנה מחודשת עם בואה של הטלוויזיה, אז שודר כל שנה בערב חג המולד ועם השנים היה לסרט הכריסטמס האולטימטיבי. קפרה יצר את הסרט על פי כל המרכיבים שאפיינו את סרטיו בעבר. זוהי דרמה סנטימנטלית אודות אב שנקלע למשבר פיננסי בחייו ושוקל התאבדות. מלאך היורד מן השמיים מראה לו אלו חיים נפלאים יש לו, למעשה. לאחר מכן ביים דרמה קומית על פי ספרו זוכה פרס פוליצר של ראסל קרוז "מצב האומה", בה כיכבו ספנסר טרייסי וקתרין הפבורן, והמשיך בבימוי קומדיות הוליוודיות קלילות. סרטו האחרון היה גרסה שנייה לסרטו מ- 1933, "גברת ליום אחד" בכיכובם של גלן פורד ובטי דייוויס, עליו קיבל קפרה מועמדות לאיגוד הבמאים האמריקני.
קפרה נפטר בשיבה טובה, בשנת 1991, בגיל 94. בנו, פרנק קפרה ג'וניור ונכדו פרנק קפרה השלישי ממשיכים את דרכו בתעשיית הקולנוע האמריקנית. האחד כמפיק והשני כעוזר במאי ובמאי משנה וכמו כן גם כמפיק.
בנימין לוי

קורות חיים

לוי נולד ב-1845 בניו יורק. התגייס לצבא הצפון, יחידת המתנדבים הרגלים הראשונה של ניו יורק, ב-20 באוקטובר 1861, בהיותו בן 16 וחצי בלבד ומונה למתופף צבאי של היחידה. אחיו הצעיר רוברט התגייס גם הוא כעבור זמן קצר, ליחידת הרגלים השביעית של מתנדבי ניו יורק ומונה אף הוא, שם, למתופף צבאי של היחידה.
סך הכל שירת לוי ביחידה הראשונה של ניו יורק, כשנתיים, במרוצתם הועלה לדרגת סמל. השתחרר עם פרוק היחידה כולה ב-25 במאי 1863.
סמוך לאחר שחרורו, חזר והתנדב לצבא הצפון, ליחידת הרגלים ה-40 של ניו יורק. בקרב המכונה Battle of the Wilderness, הקרב הראשון בין הגנרל יוליסס גרנט לגנרל לי, בתחילת מאי 1864, בסביבות פרדריקסבורג, וירג'יניה, הוא נפצע ובעקבות זאת שוחרר מהצבא סופית.
נישא לאוליב א. לוי (1849–1907). נפטר ב-1921 בברוקלין, ניו יורק.

מדליית הכבוד

בין מרץ ליולי 1862 התנהל הקרב הגדול הראשון של הזירה המזרחית של מלחמת האזרחים האמריקאית, מערכת חצי האי, בין כוחות הצפון בפיקודו של הגנרל ג'ורג' מקללן, לכוחות הדרום בפיקודו של הגנרל רוברט אי. לי. הקרב התנהל בסביבות ריצ'מונד וירג'יניה ובסיומו נחל הצפון מפלה קשה. כחלק ממערכה כוללת זו, בין ה-25 ביוני ל-1 ביולי 1862 נוהלו "קרבות שבעת הימים", בין שני הצבאות ובמסגרת ספציפית זו, ב-30 ביוני 1862 אירע הקרב על גלנדייל, וירג'יניה, בעקבותיו קיבל המתופף הצעיר טוראי לוי, בן ה-17 את מדליית הכבוד:
תוך כדי קרב קודם נפגע התוף של לוי. הוא לקח את רובהו של אחד הלוחמים שחלה והצטרף לקרב עצמו, כלוחם. נושא הדגל בקרבות אלה היה מטרה מרכזית ליריות האויב. בהמשך הקרב, כשנפל נושא הדגל, הרים לוי את הדגל במקומו והמשיך לנוע עם הדגל תחת אש אויב כבדה ומנע בכך את תפישתו בידי האויב ודמורליזציה של היחידה כולה, תוך סיכון חייו באופן ממשי.
באזור קרב גלנדייל הציבה מדינת וירג'יניה שלט זיכרון בו מתואר ומונצח מעשה הגבורה של לוי.
את מדליית הכבוד עצמה קיבל לוי רק ב-1 במרץ 1865, כחודש לפני תום המלחמה.
I Created Disco

כתיבה והקלטה

הכתיבה וההקלטה של I Created Disco החלו בשנת 2006, כאשר האריס חזר אל עיר הולדתו של בדמפריס, סקוטלנד, לאחר שחי בלונדון במשך שנתיים. כל ההקלטה והפקת האלבום התרחש במחשב אמיגה בסקוונסר המוזיקלי OctaMED, בסטודיו הביתי של האריס, אשר נקרא Calvinharrisbeats Studio. כל 14 רצועות האלבום נכתבו, הופקו ובוצעו אך ורק על ידי האריס.

קידום

לקראת יציאת האלבום, פרסמה קולומביה 2 סינגלים, "Acceptable in the 80s" ו-"The Girls". עטיפת האלבום הייתה בשימוש גם כדי לקדם את הדור הרביעי של iPod Nano בצהוב.
אלסנדרה בלוני

ביוגרפיה

בלוני נולדה בשנת 1954 ברומא כבת למגלף בשיש ולאישה ממשפחה בעלת מסורות מוזיקליות מרוקה די פאפה בחבל לאציו. סבה מצד האם, אופה במקצועו, נודע בכפרו בגלל מופעיו כמתופף בטמבורינה ומנגן בכלי מוזיקה נוספים. בגיל 17 נסעה בנדלי לניו יורק כדי לבקר אצל אחותה ולהתחיל קריירה מוזיקלית. בשנת 1974 היא למדה משחק בסטודיו HB ושיחקה לזמן קצר בקולנוע. בין השאר ביצעה תפקיד של נסיכה טורקיה בסרט של פדריקו פליני, "קזנובה". לצורך ביצוע תפקיד זה למדה ריקודי בטן.
בהמשך היא למדה באוניברסיטת ניו יורק אצל דריו פו וקיבלה שיעורי פיתוח קול ממייקל ווארן וולטר בלייזר.

פעילותה האמנותית

בשנת 1980 יחד עם ג'ון לה בנדרה, הקימה בלוני להקת תיאטרון, לריקודים עממיים ולמוזיקה בשם "„I Giullari di Piazza” (אי ג'ולארי די פיאצה - להטוטני הרחוב) איתה ערכה סיורי הופעות ברחבי ארצות הברית ואירופה. היא הייתה זמן מה אמנית הבית של הקתדרלה האפיסקופלית יוחנן הקדוש האלוהי (St.John the Divine) בניו יורק. בלוני השתלמה בהמשך אצל נגן כלי ההקשה האיטלקי אלפיו אטיקו בשיטות הנגינה בטמבורינה, וכן שיתפה פעולה עם גלן ואלז, גם הוא נגן כלי הקשה, דמות מובילה בתחיית הנגינה בתופי יד ותופי מסגרת באמריקה. את ואלז היא הכירה ב-1982 כשעבדה בתיאטרון "לחם ובובה" (Bread and Puppet Theatre).
ואלז הכירה לה את ספרו של ארנסטו דה מרטינו "אדמת ייסורי המצפון" (Terra del Rimorso)
שעוררה אצלה את העיניין בטרנטיזם מחבל אפוליה. החל משנת 1984 השתתפה בלוני בחגיגות רוקו הקדוש מטורפאדולי בסאלנטו באפוליה, חגיגת קיץ עם תופי מרים וטרנטלות מסוג
"פיציקה".
אלסנדרה בלוני מלמדת מחולות עם הנהוגים בטקסי ריפוי עתיקים שנועדו לנשים שסבלו מערבות בחיי המין, התעללות מינית, עייפות כרונית ותחושה שהן כלואות בתוך קורי עכביש.
הטרנטיזם או "תסמונת נשיכת העכביש" הייתה צורת היסטוריה (המכונה בימינו הפרעה קונברסיבית או דיסוציאטיבית), שהתרפאה בדרך כלל על ידי נגינה בתוף וריקוד המחול הקדום הקרוי "פיציקה טרנטאטה" (pizzica tarantata). פיציקה - משמעותה "נשיכה", והאישה המדוכאת והבודדה שסבלה מטרנטיזם כונתה טרנטאטה (tarantata).
המחול האקסטטי נועד להוציא החוצה את הרעל האחראי על התופעות הדמויות-"דיבוק" ולגרום להחלמה. בלוני חקרה גם את מסורות המדונה השחורה, במיוחד של המדונה ממונטוורג'ינה בחבל קמפניה, שבהן נהוגות גם כן פרקטיקות של מחול אקסטטי
מן התקופה הטרום-נוצרית, ההלנית. היא התעניינה במקביל גם במסורות אמנותיות ושל נגינת תופים מברזיל, כולל בתוף ה"אוקיאני" רמו, שהיה חלק מפולחן האלות ימנג'ה ואושון ובנגנת המתופפים באפריקה.
פרט לתחיית המוזיקה העממית והפולחנית הקדומה, הלחינה בלוני גם שירי פולק מקוריים בהשראת המדונה השחורה, נושאים ברזילאיים ושירי אהבה לפי המסורת האיטלקית.
בלוני עוסקת גם בטיפול באמצעות מחול, לפי שיטה שהמציאה, בשם „Rythm is the Cure”
("המקצב הוא הריפוי"), המבוצע תוך לבישת אבנטים אדומים. החל משנת 2009 היא מנהלת בניו יורק להקת נשים המנגנות בתופי מרים, המכונה "בנות סיבלה".
מופעיה -"המקצב הוא הריפוי" ו"מחול העכביש טרנטלה" (Tarantella Spider Dance
) כוללות מוזיקה, ריקודי "טמוריאטה" (tammuriata), נגינת תופים, דרמה, מחלות "של האש" ו"של האוויר", וכו'. מחול העכביש מתחיל עם לידת אשת העכביש ועוקב את גלגולי מחול הפיציקה טרנטאטה מאז הפולחן העתיק של סיבלה ודיוניסוס ועד לפולקלור האיטלקי העכשווי.

חייה הפרטיים

אלסנדרה בלוני הייתה נשואה בעבר לדריו בוליני שביים חלק מסרטי הטלוויזיה על פעילותה.
נאונאטולוגיה

נאונאטולוגיה או ניאונטולוגיה (באנגלית: Neonatology) היא תת-תחום ברפואת ילדים העוסקת ברפואת ילודים, ובפרט במחלות תינוקות או פגים שנולדו טרם זמנם. הטיפול מתקיים לרוב בתחומי בית חולים ומאפשר טיפולים בבעיות כגון פגים, משקל לידה נמוך, פיגור גדילה תוך-רחמי, מומי לידה, אלח דם ותשניק סב-לידתי.
תמר דיין

ביוגרפיה

דיין נולדה בשנת 1957 ברחובות כתמר תלמי. אביה הוא הפיזיקאי חתן פרס ישראל יגאל תלמי. בשנת 1977 החלה דיין לימודי תואר ראשון בתחום הארכאולוגיה, שסיימה בשנת 1984. בשנת 1978 החלה לימודי תואר ראשון במדעי החיים באוניברסיטת תל אביב ובשנת 1981 סיימה תואר בהצטיינות יתרה. בשנת 1981 החלה לימודי תואר שני באוניברסיטת תל אביב בתחום הזואולוגיה ובשנת 1983 סיימה תואר שני בזואולגיה. בשנת 1983 החלה דיין את עבודת הדוקטורט שלה בנושא "הסוקסציה של חברת הטורפים במזרח התיכון במרחב ובזמן", אותה עשתה באוניברסיטת תל אביב בהנחיית פרופסור יורם יום טוב ופרופסור איתן צ'רנוב. בשנת 1990 סיימה דיין את עבודת הפוסט דוקטורט הראשונה שלה בנושא אקולוגיה, שעשתה באוניברסיטת פלורידה, ובשנת 1991 סיימה את הפוסט-דוקטורט השני שלה בנושא פלאוביולוגיה, שעשתה באוניברסיטת הארוורד. בשנת 1999 מונתה דיין לפרופסור חבר ובשנת 2003 לפרופסור מן המניין. כמו כן, לימדה בעבר באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת חיפה, כיום מלמדת במחלקה לזואולוגיה בפקולטה למדעי החיים ע"ש ג'ורג' ס. וייז באוניברסיטת תל אביב. בנוסף, מכהנת כחוקרת אורחת באוניברסיטאות טנסי והרווארד שבארצות הברית.
נשואה לעוזי דיין ואם לשלושה ילדים.

קריירה

דיין ערכה מחקרים רבים בתחום האקולוגיה והזואולוגיה, ביניהם מחקר שנעשה על האקולוגיה הקהילתית של עכברי המדבר הסלעיים על מנת להבין את הלחצים הסלקטיביים שמניעים דפוסי פעילות מסוימים, ומחקר נוסף על השפעת זיהום אור על המערכת האקולוגית של עכברי המדבר הסלעיים.
בין מחקריה הבולטים של דיין הוא מחקר שנעשה בנושא ניתוח אקולוגי וביוגאוגרפי של מיני בעלי חיים פולשים בישראל, עם דגש על נמלת האש הקטנה, אותו ביצעה דיין יחד עם מרב וונשק ופרופסור אברהם חפץ. במהלכו יצאו דיין ושותפיה למחקר לבדוק את התפשטות הנמלה באזור קיבוץ אפיקים וקיבוץ בית זרע, במחקר נמצא כי קצב ההתפשטות של נמלת האש הקטנה גבוה במיוחד, ולא נמצאו סימנים למיני נמלים אחרות במקומות אליהם התפשטה נמלת האש הקטנה. במחקר נמצא כי נמלת האש הקטנה התפשטה לאזורים מחוץ לקיבוץ אפיקים וקיבוץ בית זרע, וכי התפשטות הנמלה נעשית על ידי אדם, כיוון שהנמלה מקננת בתוך בסיסי עץ ועציצים, אותם מעביר האדם מיישוב אחד לאחר. המחקר הוביל להעלאת המודעות על נמלת האש הקטנה והפצתה, וכמו כן למחקרים נוספים על הנמלה ועל דרכים להדברתה שאינן מסכנות את המערכת הביולוגית הקיימת.
במהלך חייה פרסמה דיין למעלה מ-100 מאמרים מדעים.
שמחת עניים

שם השיר

הצירוף, "שמחת עניים", נלקח משיר המלחמה של שמואל הנגיד 'אלוה עוז', המספר על הניצחון הבלתי-צפוי במלחמה בין צבא ממלכת גרנדה, שבראשו עמד שמואל הנגיד, לבין צבא אלמריה, שבראשו בן עבאס, המשנה למלך, אויבו האישי של הנגיד.
וְיוֹם ִשׁשּׁי בְּרֹאשׁ אֵלוּל בְּעֵינַי / כְּיוֹם ִתּשׁעָה בְּאָב אוֹהֲעשׂרָה,
 
וְסוֹפוֹ יוֹם ֻגְּאלָּה, יוֹם ְשׂמָחוֹת, / כְּיוֹם ִשמחַת עֲנִיִּם בַּקְּצִירָה.
— שורות 118-119

רמזים למקורות אחרים

בשירים ישנים רמזים רבים לשירי שייקספיר וגם למקורות יהודים שונים.
בשירים שביצירה שמחת עניים נעשה שימוש, הן באופן מפורש והן ברמיזות, בכתבי התנ"ך, בסידור התפילה, ובטקסטים מעולם המסורת היהודית. הלל ברזל, בספרו המוזכר להלן, מביא דוגמאות לרמיזות רבות לכתבי הקודש, שאינן מפורשות, בשירים אלה. דוגמאות לכך ניתן לראות כבר בשיר המבוא "שמחת עניים". "כִּי בָּא מַשְחִיתְךָ" עשוי להיות לקוח מהפסוק "ולא יתן המשחית לבוא אל בתיכם לנגוף" (שמות י"ב י"ג). 
דוגמאות נוספות, ניתן למצוא, בין השאר, במילים: "וּמַשוֹט מַפְחִידִי יָגַעְתָּ./וְאֶת בְּנִי יְחִידִי רִגַעְתָּ./וְכוֹחֵךְ כְּחָרָש רִקַעְתָּ./וְאֵין עֵד וְעוֹזֵר. רָק אַתְּ", שבהן רמיזה לעקידת יצחק שנמנעה. 
וב"שיר המחול" המופיע בהמשך: "צוֹעָקָה צוֹעָקָה אַהֲבַת הָעַיִט", המחזירה את שטף הרגשות ממעמד של עקידה למעמד של ברית בין הבתרים ("וירד העיט על הפגרים, וישב אותם אברהם". בראשית ט"ו, י"א), כאשר המושג "אהבת העיט" מוצג כאן כאוקסימורון, שכן ה"אהבה" באה דווקא מידי העיט המבשר על המוות.