google/wiki40b huggingface dataset:
התנועה ליהדות של תורה

התנועה ליהדות של תורה הייתה תנועה ציונית דתית שפעלה בשנים תשכ"ז-תשל"ה (1975-1966).

היסטוריה ותחומי פעילות

התנועה קמה בחול המועד פסח תשכ"ו. קבוצת המקימים כללה חוקרים דתיים בולטים של מדעי היהדות ובראשם הפרופ' אפרים אלימלך אורבך. כמו כן, היו חברים בתנועה אליעזר שמשון רוזנטל, זאב פלק ומשה דוד הר.
בי"ז בתמוז תשכ"ז, בסמוך לאחר מלחמת ששת הימים, התכנסו חברי התנועה בביתו של הרב מנחם עמנואל הרטום והתפללו תפילת יום רגיל, ולא תפילת צום. הם טענו "זו הפעם הראשונה מאז חורבן הבית שמקום השכינה בידינו. עיר הקודש שוב איננה אבלה ובזויה, אלא היא מצפה לבניינה בידי בניה... עם ישראל כולו, אולי ה'חילוניים' עוד יותר מה'דתיים' ציפו בשבועות אלה לבשורה ולקריאה מצד גדולי הרוח... והנה אין קול ואין עונה... במקום זה הודיעה הרבנות הראשית לישראל, כי אסור לשנות מכל מטבע שטבעו דורות קודמים בקינותיהם". התנועה פירסמה חוברת קינות לתשעה באב, והשמיטה ממנה קינות רבות מכיוון ש"אי אפשר להמשיך ולומר כיום תפילות וקינות, שבהן מדובר על מצב עם ישראל כנדכא ושפל ובזוי בעמים ועל ירושלים".
בתשל"ה נערך "כנס לביא" - כנס לעיון בשאלות השקפה ואמונה בהשתתפות רבנים מארצות הברית וחברים מהקיבוץ הדתי שכללו גם את חברי התנועה. בערך בתקופה זו הסתיימה דרכה של התנועה.
מאמי (מאכל)

היסטוריה

אזכור ראשון למאמי נמצא בתזה בלטינית מן המאה ה-16. יש הטוענים שהמאכל הומצא בדרום פינלנד עוד מהמאה ה-13. 
בימים עברו היה נהוג לאכול את המאמי בימי התענית שלפני חג הפסחא. הסיבים התזונתיים שבקינוח נקשרו להיטהרות וניקיון הגוף. מאחר שהמאכל אינו מכיל הרבה נוזלים והוא אינו מתקלקל במהירות, היה נהוג לצרוך אותו גם ביום שישי הטוב.
בפינלנד של ימינו, רוב הפינים כבר לא מכינים את המאמי באופן מסורתי בביתם, אלא קונים אותו בחנויות. על אריזות מאמי שהוכן בשיטה המסורתית נהוג לכתוב את המילים perinteinen (מסורתי) או luomu (אורגני). קהילות פינים שהיגרו לאוסטרליה או לצפון אמריקה עודן מכינות מאמי בשיטה הישנה ולא נוהגים לקנות או להזמין אותו.
מערת האימה

מערת האימה הוא הכינוי שניתן למערה מס' 8 בנחל חבר שבמדבר יהודה (8HEV), שבה נתגלו שרידיהם של פליטים יהודים מימי מרד בר כוכבא.
המערה שוכנת במצוקו הדרומי של נחל חבר, מול מערת האיגרות השוכנת במצוק הצפוני של הנחל, ואשר בה נתגלו אגרותיו של שמעון בר כוכבא למפקדי עין גדי יהונתן בן בעיה ומסבלה בן שמעון וכן ארכיון בבתא, לצד שלדי המסתתרים ורכושם.
במערת האימה נתגלו ממצאים מעטים יותר, הואיל ונסרקה בידי הבדואים טרם הגעתה של משלחתו של יוחנן אהרוני למקום בשנת 1960. הכינוי "מערת האימה" ניתן לה לאחר שנתגלו בה שלדיהם של 40 גברים, נשים וילדים.
בהמשך נמצאו במערה גם מספר קרעי איגרות וכתבים, מספר מטבעות בר כוכבא, וכן עותק יווני של ספר תרי עשר. כמו כן, נמצאו לצד השלדים שבמערה שלושה חרסים עם שמותיהם של שלושה מהנפטרים במקום.
בראש המצוק שמעל למערה נתגלו חורבותיו של מחנה רומאי, דומה לזה שנמצא מעל מערת האיגרות בצד השני של הנחל. מחנה זה שימש למצור הרומאי על המסתתרים היהודים במערת האימה, שסופם שגוועו בה ברעב ובצמא.
לפי הסברה שהעלה פרופ' ידין, חלק מהאיגרות והשטרות מימי מרד בר כוכבא, אשר נמכרו בהמשך בידי הבדואים ומקורם לא היה ידוע, נחשפו במערה זו.
משה גלסנר

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
בבחרותו למד בישיבת עטרת ישראל, מתגורר באלעד. מדצמבר 2013 שימש כיועץ תקשורת ודובר לעיריית ביתר עילית.

עיתונות

גלסנר החל את דרכו בתקשורת כעורך ברשת קו עיתונות ובאתר כיכר השבת, לאחר מכן שימש בתפקיד פרשן פוליטי ברדיו קול חי, שם הגיש את התוכנית "הקבינט", עד לפרישתו מקול חי ב-2014. מאז מגיש את המהדורה המרכזית ברדיו קול ברמה.
ביולי 2019 החל להגיש תוכנית בשם "שחור לבן" בערוץ כנסת יחד עם אבי בלום.
נחמיה דגן

קורות חייו

דגן גדל בכפר חיטים והתגייס לצה"ל ב-1958. הוא הודח מקורס הטיס ועבר לקורס הטסה של מטוסים קלים, לאחר שיחרורו עבד שנתיים כחקלאי, בטרם חזר לחיל האוויר לשירות מילואים בתנאי קבע.
ב-1963 נכנס לשירות קבע לאחר שהסכים לעבור הסבה לטייס מסוקים, הוא השתתף במשלחת צה"ל לגרמניה המערבית לצורך קליטת מסוק הסיקורסקי S-58. ב-1965 יצא לצרפת יחד עם שלושה קצינים נוספים, בהם חיים נווה, לקלוט את מסוקי התובלה סופר פרלון. עם חזרתם לישראל הקימו את טייסת 114, "טייסת הסופר פרלון", בה שימש דגן כקצין מבצעים. ב-20 בפברואר 1967 השתתף כטייס משנה ונווט במבצע ירגזי, בו נשלח כוח של סיירת מטכ"ל לעומק מצרים במשימת איסוף מודיעין. הצלחת המשימה הביאה להענקת עיטור המופת לאנשי צוות המסוק, כשדגן צוין על "אחריות, דיוק, כושר התמצאות ויכולת מרביים שתרמו להצלחתה המלאה של המשימה". במלחמת ששת הימים ובמלחמת ההתשה השתתף דגן בפעולות רבות של הובלה וחילוץ. באוקטובר 1968 השתתף במבצע הלם, כמפקד המסוק שהוביל פצצה שהונחה על גשר קינא שעל נהר הנילוס והסבה לו נזקים כבדים באפריל 1969 השתתף במבצע בוסתן 22 להנחתת כוחות סיירת צנחנים בעומק מצרים ובאוקטובר 1969 במבצע תרנגול 5ב של סיירת מטכ"ל לחטיפת שבויים מצרים.
במאי 1969 יצא לארצות הברית בראש משלחת לקליטתם בחיל האוויר של מסוקי CH-53 סי סטאליון ("יסעור"). עם שובו לישראל מונה למפקד גף יסעורים בטייסת 114. בדצמבר 1969 השתתף במבצע תרנגול 53 כמפקד אחד משני מסוקי היסעור שנשלחו "לחטוף" את תחנת המכ"ם המצרית מראס ע'אריב. בהגעה למקום התברר כי קרון המבצעים שוקל 4.3 טון, גבוה משמעותית מהמשקל המקסימלי המותר לנשיאת המסוק. אף על פי כן החליט דגן להרים את הקרון ולטוס לאט ובגובה נמוך, במהלך הטיסה הושבתה אחת מהמערכות ההידראוליות, ודגן הנחית את היסעור מיד לאחר חציית הגבול. ב-15 במרץ 1970 הטיס כוח צנחנים מגדוד 890 בפיקודו של יצחק מרדכי לעומק סוריה, במבצע שכונה "מלכה 30" תקפו הצנחנים במרגמות בסיס צבאי צפונית-מזרחית לדמשק. ב-30 ביוני 1970 פיקד על מסוק החילוץ שנשלח לחלץ תחת אש כבדה, נווט מטוס F-4 פנטום שהופל מירי נ"מ במהלך משימת תקיפה בחזית המצרית. עם סיום מלחמת ההתשה הקים את טייסת 118, "דורסי הלילה", טייסת מסוקי יסעור.
במהלך מלחמת יום הכיפורים שירת כראש ענף משולבים במטה חיל האוויר והיה אחראי על פעילות מסוקי הסער. לאחר המלחמה קודם לדרגת אלוף-משנה והקים את יחידת התלס"ם (תובלה, סער ומסוקים). מבחירתו, עבר הכשרה מלאה בחיל השריון על מנת ללמוד את המערך וצרכיו, בתקופת כהונתו אירע אסון הנ"ד ועל מפקדת התלס"ם נמתחה ביקורת בוועדת חקירת האסון בנושא הוראות האימונים. ב-1979 מונה למפקד בסיס פלמחים, בו נקלטו בתקופתו שתי טייסות המסוקים "טייסת החרב המתהפכת" ו"טייסת הקוברות הראשונה". לאחר ארבע שנים קודם לדרגת תת-אלוף ומונה למפקדה הראשון של היחידה לשיתוף פעולה, יחידה שהתבססה על התלס"ם ונקבע שתעסוק בתכנון ובשליטה במשימות שיתוף פעולה בין חיל האוויר לחילות היבשה.
ב-1985 מונה לקצין חינוך ראשי. בתקופתו נוסד פרויקט "תרבות יום א'" במסגרתו יוצאים חיילי צה"ל למופעי תרבות, וניתן מעמד מיוחד למוזיקאים מצטיינים בשירות הסדיר, כמו כן התבטא נגד הפטרת בני ישיבות משירות צבאי., ב-1988 השתחרר מהשירות בצה"ל.
במהלך האינתיפאדה השנייה מתח ביקורת על החיסולים הממוקדים שמבצע צה"ל באמצעות חיל האוויר וציין שטייסים עלולים לאבד אמון במפקדיהם.
לדגן תואר ראשון מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 2002 הוא מונה כיו"ר האגודה למניעת אלכוהוליזם בישראל והוא מכהן כיו"ר הוועד המנהל של מרכז סוזן דלל למחול בתל אביב
אוואלד פון לוכו

תחילת הקריירה

פון לוכו נולד ב-1 באפריל 1855 לאביו פרדיננד פון לוכו שהיה בעל אחוזה ולאשתו אגנס לבית פון שליבן, בברוט שהשתייכה לממלכת פרוסיה. ב-1878 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי ומילא בצבא תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1906 מונה למפקד דיוויזיית המשמר ה-2, ובשנת 1912 מונה למפקד הקורפוס ה-3.

מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון לוכו מפקד הקורפוס ה-3 שהיה חלק מהארמייה הראשונה ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרבות מונס, לה קאטו ובקרב על המארן. ב-14 בינואר 1915 קיבל פון לוכו את העיטור פור לה מריט על חלקו בהדיפת המתקפות הצרפתיות בסואסון יומיים קודם לכן. לאחר מכן פיקד על בלימת המתקפות הצרפתיות באראס ובלה באסה.
באוקטובר 1915 הועבר פון לוכו עם הקורפוס שבפיקודו לסרביה, שם השתתף במערכה המוצלחת לכיבוש סרביה. על חלקו במערכה קיבל פון לוכו ב-13 בנובמבר תוספת עלי אלון לעיטור הפור לה מריט.
ב-30 בנובמבר 1916 מונה פון לוכו למפקד הארמייה החמישית במקום וילהלם, יורש העצר הגרמני שמונה למפקד קבוצת ארמיות. ב-15 בדצמבר 1916 הוביל פון לוכו מתקפה כבדה על הצרפתים, אולם המתקפה נכשלה בצורה מחפירה, ובעקבות כך הודח פון לוכו מתפקידו, וב-29 בינואר 1917 פרש מהצבא.
פון לוכו נפטר בברלין ב-11 באפריל 1942 והוא בן 87 שנים.
מחיר העברה

מחיר העברה הוא המחיר הנקבע ביחס לעסקה המבוצעת בין חברות קשורות. למעשה מדובר בכל עסקה שהיא, כאשר הנפוצות ביותר הן מכירת מוצרים, מתן שירותים (שיווק והפצה, שירותי ניהול, מחקר ופיתוח וכדומה), עסקאות פיננסיות (לרבות הלוואות), העברת ידע, שימוש בקניין רוחני (למשל בשם החברה או בידע שלה). כל עסקה כזו חייבת להיות מלווה בתיעוד נאות, הכולל, בין היתר, מחקר כלכלי-משפטי על החברה (Study) והסכם בין חברתי.
במקרים רבים ובאופן טבעי, חברות מנסות לתכנן את מחירי ההעברה בקבוצה כך שחבות המס תקטן, בהתאם לשיעורי המס במדינות בהן פועלת החברה. כך לדוגמה ינסו חברות לצמצם רווחיהן המוצהרים במדינות בהן שיעור המס גבוה ולהגדיל את רווחיהן המוצהרים במדינות בהן שיעור המס נמוך.
לכן, אחת המטרות הראשונות כיום לתקיפה על ידי רשויות המס, הן אותן עסקאות בינלאומיות. רשויות המס מבקשות לבחון האם העסקאות בוצעו בתנאי שוק, על פי עקרון אורך הזרוע (Arm's Length principle) המבקש לאמוד את מחיר השוק. כלומר, לבחון האם העסקאות בוצעו באותם תנאים כמו עסקאות עם צדדים שלישיים וכי לא נעשו מניפולציות אשר נועדו להעברת רווחים ממדינה אחת לאחרת.

מחירי העברה בישראל

חקיקה בנושא מחירי העברה בעסקה בין לאומית נשתרשה לדין הישראלי באמצעות סע' 85א' לפקודת מס הכנסה והתקנות שהותקנו מכוחו. התקנות הישראליות מבוססות בעיקרן על כללי ה-OECD, ודורשות, בין היתר, תיעוד של מחירי ההעברה.
בנוסף, לאחר חקיקת התקנות הוקמה ברשויות המס הישראליות יחידת מחירי העברה אשר מפקחת על יישומן ואכיפתן של התקנות. בספטמבר 2014, ובהמשך באוקטובר 2015, פרסם ה-OECD (בתמיכת ה-G20) חמישה עשר סעיפי פעולה ("Action Items") עם המלצות ספציפיות כחלק מפרויקט שחיקת הרווח והסטת הרווחים (BEPS). להמלצות ה-OECD צפויות השפעות מרחיקות לכת על תחום תכנון המס ככלל ועל תחום מחירי ההעברה בפרט בעולם ובישראל כבר בשנים הקרובות. במהלך שנת 2017 צפויה הייתה לעבור חקיקה בישראל שתכלול שינויים בפקודת המס, שתאמץ את חובות תיעוד מחירי העברה המורחבות המתוארות בסעיף פעולה 13 של פרויקט ה-BEPS. השינויים יופיעו תחת סעיפים 85ב' ו-85ג'. בנוסף, הציפייה הייתה כי במהלך 2017 יפורסמו הנחיות נוספות של רשות המס, שיספקו ודאות גדולה יותר לחברות להן עסקאות עם צדדים קשורים בחו"ל. נכון לסוף שנת 2018 החקיקה הנ"ל טרם הושלמה.

מחירי העברה כהזדמנות ניהולית

הטיפול במחירי העברה נועד, במקורו, להוכיח לרשויות המס כי החברות מבצעות את העסקאות הבין-חברתיות שלהן תוך שימוש במחירי שוק. אך התייחסות נכונה לנושא מחירי העברה עשויה גם להניב לחברה הזדמנות ניהולית ראשונה במעלה (בין היתר בתחום המס) ולאפשר למנהלי החברה לבחון את פעילותה במבט מדויק ומחושב.
התיעוד הנאות הנדרש על ידי רשויות המס כולל, בין היתר, תיאור של מוצרי החברה, אופן פעילותה, השווקים בהם היא פועלת וניתוח משפטי-כלכלי של מחירי ההעברה הנהוגים בחברה. למעשה, מדובר במחקר רחב על אופן פעילותה של החברה העשוי להעיד על יעילותה התפעולית של החברה. כך למשל, אחת מתוצאות הכנת התיעוד הנאות עשויה להצביע על העובדה כי התשלום המועבר לחברת בת מסוימת עולה על המקובל בשוק בו פועלת החברה. ניתוח של תוצאה זו עשוי להצביע, למשל, על שולי רווח שגויים, על תפעול לא נכון, על צורך בבחינת אופן העסקת העובדים וכדומה.
במהלך הכנת התיעוד הנאות נבחנת גם דרך תמחור העסקאות הבין חברתיות. ייתכן כי הדרך בה נעשה שימוש כיום אינה מתאימה לדרישות רשויות המס (למשל, ייתכן ששיטת ה- cost plus אינה מתאימה). מעבר לכך, ייתכן כי הדרך הנוכחית אינה נכונה מבחינה כלכלית. בחינה מושכלת של דרכי פעולות החברה, על ידי מומחים כלכליים-משפטיים, יכולה להביא לא רק לשינוי בשיטת התמחור אלא אף להתייעלות.
מחוזות יוון

מחוזות יוון (ביוונית: περιφέρειες; בתרגום מילולי: פריפריות) הם הרמה הראשונה של החלוקה המנהלית של יוון. קיימים 13 מחוזות שונים, כאשר תשעה מהם מתפרסים על יוון היבשתית, בחצי האי הבלקני ובחצי האי פלופונסוס, וארבעה על איי יוון (שניים באיי הים האגאי, אחד בכרתים ואחד באיים היוניים). 13 המחוזות מתחלקים כיום ל-74 יחידות אזוריות. היחידות האזוריות החליפו חלוקה מוקדמת יותר ל-51 נפות, חלוקה שהייתה נהוגה עד לשנת 2011.
תמי מוניוז

ביוגרפיה

תמי מוניוז גדלה בקיבוץ פלמ"ח צובה. היא התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל מטה יהודה, תחת הדרכתו של המאמן אילן קוגוס. עופרה, אחותה הבכורה של תמי, גם היא אלופה ושיאנית ישראל בשחייה.

שיאנית ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט 1980 זכתה מוניוז בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 2:50.15 דקות, לפני רבקה פרידלנד שקבעה שיא ישראלי חדש לגילאי 12 של 2:50.90 דקות. כבר בשלב המוקדמות היא שיפרה את השיא הישראלי בתוצאה של 2:51.49 דקות, שיפור לשיא בן ה-8 שנים של שלומית ניר (2:51.89 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:22.13 דקות, אחרי רבקה פרידלנד (1:20.32 דקות) ומירב הדר (1:21.51 דקות).

המכביה ה-11

בתחרויות השחייה של המכביה ה-11 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי 1981 זכתה מוניוז בשלוש מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:19.57 דקות, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:53.40 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב יחד עם ליאור בירקאן, הדר רובינשטיין ואחותה עופרה בשיא ישראלי חדש של 4:39.86 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה זכתה מוניוז בשתי מדליות. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:49.40 דקות, לפני השיאנית הטריה במשחה זה (2:48.81 דקות) רבקה פרידלנדר שקבעה תוצאה של 2:51.46 דקות ונוגה ויזל (2:54.60 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:20.40 דקות, אחרי פרידלנדר (1:19.31 דקות) ולפני ויזל (1:22.24 דקות).

1982

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט 1982 זכתה מוניוז במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:21.45 דקות, אחרי פרידלנדר שקבעה שיא ישראלי חדש של 1:18.85 דקות ונוגה ויזל (1:18.88 דקות).
סויוז TMA-9

מטרת המשימה

החללית סויוז TMA-9 שיגרה אל תחנת החלל הבינלאומית שני שלישים מהצוות הארבעה עשר שלה. בנוסף, העלתה לחלל את תיירת החלל הרביעית, אנושא אנסרי, אשר ביצעה מספר ניסויים מדעיים בשם סוכנות החלל האירופאית.
נהר די-נור

נְהַר דִּי נוּר (בתרגום מארמית: נהר של אש) הוא נהר אגדי המוזכר במקורות יהודיים.
בספר דניאל, פרק ז', מתואר נהר די-נור היוצא מלפני כיסא הכבוד.
חז"ל אמרו עליו שיוצא מזיעת חיות הקודש, הנושאות את כיסא הכבוד. יש גם תיאורים של נהר די-נור המשמש כחלק מן הגיהנום ובו נענשים הרשעים, שעל ראשיהם הוא נשפך, ואולי דרכו יזוקקו נשמות כל בני האדם, בטבילת אש. מהנהר גם נבראים מלאכים רבים בכל יום.
בקבלה ובחסידות מופיע נהר די נור פעמים רבות, רבות מהן בהקשר של היטהרות רוחנית.
נראה שיש לשייך את נהר די נור בדברי חז"ל אל שביל החלב, עקב מאמר הגמרא (ברכות נ"ח) לפיו אם לא היה זנב העקרב טבול בנהר די נור - לא היה אדם שנעקץ מעקרב יכול לחיות. ואכן, שביל החלב נראה כיוצא מתוך "זנבו" של מזל עקרב.
אנדראס קריגר

ביוגרפיה

אנדראס קריגר נולד כנקבה בשם היידי קריגר במזרח ברלין שבמזרח גרמניה, והתחרה כאישה (ועל כן כל הזכיות המצוינות מטה היו בתחרויות לנערות/נשים).

קריירה ספורטיבית

כבר בגיל 16, טרום הניתוח לשינוי מין, החל קריגר לקבל סטרואידים אנבוליים על מנת לשפר את הישגיו בספורט. קריגר קיבל 2600 מיליגרם של סטרואידים רק בשנת 1986, 1000 מיליגרם יותר מהאתלט הקנדי בן ג'ונסון באולימפיאדת סיאול (1988).
באליפות אירופה לנוער באתלטיקה שנערכה בשוויכאט שבאוסטריה בשנת 1983, זכה קריגר בשתי מדליות זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.06 מטר ובזריקת דיסקוס בתוצאה של 60.14 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1984, זכה קריגר במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.18 מטר, אחרי הלנה פיבינגרובה מצ'כוסלובקיה (20.34 מטר) וקלאודיה לוש ממערב גרמניה (20.23 מטר). באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה במדריד, ספרד בשנת 1986, הוא זכה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.21 מטר, אחרי לוש (20,48 מטר) ולפני מיכאלה לוגין מרומניה (19.07 מטר). גם באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בליבן, צרפת בשנת 1987 הוכרז קריגר כמנצח, וזכה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.02 מטר, אחרי נטליה אחרימנקו מברית המועצות (20.84 מטר) ולפני בת ארצו הייקה הרטוויג (20.00 מטר).

אלופת אירופה

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, מערב גרמניה בשנת 1986, זכה קריגר, במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.10 מטר, לפני אינס מילר (20.81 מטר), גם היא בת ארצו, ולפני ואחרימנקו (20.68 מטר). באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה, ארצות הברית בשנת 1987, הוא סיים במקום הרביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.00 מטר.
ב-1990 פרש קריגר מספורט תחרותי, עקב כאבים חזקים בשרירים ובמפרקים כתוצאה מאימונים מפרכים והרמה של משקל רב שנתמך על האמרוץ.

חייו האישיים

הזהות המגדרית של קריגר הייתה ברורה לו ולסובבים אותו. בשנת 1997 עבר קריגר ניתוח להתאמה מגדרית, ושינה את שמו לאנדריאס קריגר. הסטרואידים אותם נטל במשך חלק גדול מחייו גרמו לו לבעיות רפואיות קשות. גם כיום הוא סובל מכאב עז בשרירים ובמפרקים כתוצאה מלקיחת כמות גדולה של סטרואידים.
קריגר נשוי לשחיינית העבר ממזרח גרמניה אוטה קרוזה.

תוכנית האמרוץ

לאחר איחוד גרמניה נחשפה תוכנית האמרוץ של גרמניה המזרחית, בה נתנו סטרואידים אנאבוליים באופן שיטתי לספורטאים רבים. בין היתר, השחיינית בריגיט מיינקה ספרה ששחייניות נבחרת מזרח גרמניה השתמשו באמרוץ נרחב. גילוי זה הטיל צל כבד וחשד משמעותי לגבי תקפות השגיהם של מיינקה וקריגר.
תומאס נקונו

קריירת מועדונים

נקונו שיחק במועדונים הקמרונים קאנון יאונדה, עמו זכה במספר תארים, וטונר יאונדה לפני שעבר בשנת 1982 לאספניול מליגת העל הספרדית, זאת לאחר מספר הופעות מצוינות עם נבחרת קמרון במונדיאל 1982. הוא זכה באותה שנה בתואר כדורגלן השנה באפריקה, תואר בו זכה גם בשנת 1979.
במדי הקטלאנים פספס נקונו משחקים מעטים, וערך למעלה מ-300 הופעות בכל המסגרות. עם זאת, בעונת 1989/1990 לא הצליח נקונו למנוע את ירידתה של אספניול לליגה הספרדית השנייה, וכאשר היא חזרה לליגה הראשונה לאחר עונה אחת, הוא היה שוער מחליף לויסנטה ביורון הצעיר.
לאחר שעזב את אספניול המשיך נקונו לשחק בספרד במשך שלוש שנים, בהן שיחק בסבאדל מהליגה הספרדית השנייה ובל'הוספיטלט מהליגה הספרדית השלישית. נקונו פרש זמן קצר לאחר שהגיע לגיל 40, לאחר ששיחק בקלוב בוליבר מליגת העל הבוליביאנית.

קריירה בינלאומית

נקונו יצג את נבחרת קמרון במשך כמעט שני עשורים, ושיחק בשלושה טורנירי גביע העולם: 1982, 1990 ו-1994. בשני הטורנירים הוא היה השוער הראשון והבלתי מעורער של הנבחרת, ובשלישי, כשהוא בן 39, לא לקח חלק. בסך הכל ערך נקונו 112 הופעות במדי הנבחרת.

קריירת אימון

מאז פרישתו ממשחק משמש נקונו כמאמן השוערים של אספניול, ותחתיו גדל השוער בן-ארצו קרלוס קאמני.
בעבר שימש גם כמאמן השוערים של נבחרת קמרון. לאחר פרישתו של אוטו פפיסטר מאימון הנבחרת, שימש נקונו כמאמן הזמני שלה. חודש לאחר מכן החליף אותו פול לה גן, והוא חזר לתפקידו כמאמן שוערים.

חיים אישיים

ג'אנלואיג'י בופון הצהיר כי החליט לשחק בעמדת השוער לאחר שראה את ביצועיו של נקונו במונדיאל 1990. בנו הבכור של בופון קרוי לואיס תומאס, כמחווה לנקונו.
שושנה אשמן-שגב

שושנה אַשְׁמַן-שֶׂגֶב (20 באוגוסט 1923 – 7 בנובמבר 1965) הייתה סופרת ילדים, עורכת ועיתונאית ישראלית.

ביוגרפיה

שושנה אשמן-שגב נולדה בתל אביב, בתו של המשורר והמחזאי אהרן אשמן. סיימה את בית הספר היסודי והתיכון בעירה, והשלימה לימודיה בבית מדרש למורים. עסקה בהוראה, ובנוסף למורה כללית הייתה פסנתרנית (תלמידתו של פרנק פלג) וגם מורה לנגינה.
שושנה התחתנה עם ויקטור שגב וילדה שני בנים. הבכור, עידן (1949, פרופסור לנוירופיזיולוגיה באוניברסיטה העברית) והצעיר, יואב (1952, פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת בן-גוריון). בשנת 1948 עשתה שושנה אשמן-שגב הסבה לעיתונאות, והחלה לפרסם סיפורים קצרים, רשימות וטורים בעיתוני הילדים בארץ. עברה לעיתון "לאשה", ובו הייתה כתבת בכירה ועורכת מדורים. 
בסתיו של שנת 1965 ירדה לאילת לשם הכנת כתבה, יחד עם צלם העיתונות גיורא רון (רוכמן). מכוניתם התהפכה סמוך לבאר שבע כתוצאה מפגיעה של משאית ושניהם נספו. שנה לאחר מכן נפטר גם בעלה ויקטור ממחלת כבד. 
אשמן-שגב השאירה אחריה רשימות עיתונאיות רבות שמיעוטן כונסו לאחר מותה. כתיבתה, בעיקר לבני הנעורים, הייתה בעלת לבוש של קלילות ורהיטות, אך הנושאים שבהם טיפלה היו רציניים.
יום המרמיטה

יום המרמיטה (באנגלית: Groundhog Day) הוא יום חג עממי החל ב-2 בפברואר, נחוג בארצות הברית ובקנדה. לחג שורשים נוצריים שמגיעים מסיפורי עם על מזג האוויר שהגיעו מאזורים דוברי-גרמנית שם הגירית היא חיית התחזית. ככל הנראה, זו גרסה משודרגת לאותה אמונה עממית-נוצרית על כך ששמיים בהירים בחג הקנדלמאס, עשויים לבשר על חורף ממושך. 
החג מתמקד ביציאתה של המרמיטה (מין מכרסם) ממחילתה לאחר תרדמת החורף - על פי האמונה העממית, אם העננים בשמיים מונעים ממנה לראות את הצל של עצמה, היא אמורה לצאת סופית מהמחילה ולבשר על תחילת האביב. לחלופין, אם השמש מאירה ומאפשרת לה לראות את צילה, היא אמורה לחזור למחילה, סימן לשישה שבועות חורף נוספים. החג התחיל כמנהג של יוצאי גרמניה במדינת פנסילבניה במאות ה-18 וה-19, ומקורו במנהגים מבשרי אביב דומים שרווחו באירופה העתיקה. 
סרט הקולנוע "לקום אתמול בבוקר" (1993) מתרחש במהלך יום המרמיטה ומציג את אירועיו בעיר מקומית בפנסילבניה.
משפחת אלייב

חברי ההרכב

בהרכב משתתפים 3 דורות של משפחת אלייב. הסב אללו (תוף מרים ודרוויש), שני ילדיו אריאל (אקורדיון) ואמין (אלופו ותוף מרים), וארבעת נכדיו צביקה (קלרינט), אלאן (תוף מרים וקאג'ון), אמיר (קאנון ותוף מרים), ואביבה (כינור).

ראשית ההרכב

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

עלייה לישראל

ב-1991, עם נפילת מסך הברזל, עלתה המשפחה כולה לישראל והשתלבה בסצנת המוזיקה המקומית. בני המשפחה היו מעורבים, ביחד ולחוד, בהפקות מוזיקליות שונות לצד אמנים בכירים-ביניהם ריטה, ברי סחרוף ואהוד בנאי. אולם רק לאחר כשני עשורים בארץ, הוציאה לאור הלהקה אלבום בכורה. באלבום זה חברה אל המפיק המוזיקלי תמיר מוסקט ומיתגה את עצמה תחת השם "גרוב בוכרי". שילוב של מוזיקה עממית וצלילים נושנים, עם מקצבים מודרניים ואלקטרוניים. בהופעת ההשקה של האלבום, במועדון הלבונטין 7, השתתפו אורחים רבים- ביניהם ריטה, דודו טסה, ואורי כינרות (בום פם).
ב-2005 השתתפה הלהקה בקדם אירוויזיון הישראלי עם השיר "אספרנסה" שכתב דורון דוידסקו והלחין אלי ניסמן שזכה במקום השישי אך בהמשך זכה להצלחה גדולה ומהווה סימן היכר של הלהקה.
מספר מסה

מספר מסה (mass number), הקרוי גם מספר נוקליאון וסימנו A, הוא מספר הנוקליאונים – פרוטונים ונייטרונים – הנמצאים בגרעין האטום של אטום מסוים. מספר המסה ייחודי לכל איזוטופ של יסוד כימי מסוים. ישנם איזוטופים שונים החולקים את אותו מספר מסה, אך כל אחד מהם הוא של יסוד אחר – לדוגמה, חמצן-16 וחנקן-16. מספר המסה נכתב אחרי שם היסוד או בכתב עילי משמאל לסמל היסוד. לדוגמה, הסימול של פחמן-12 הוא ¹²C . מספר המסה שלו הוא 12, מכיוון שבגרעין שלו נמצאים 6 פרוטונים ו-6 נייטרונים.
לעיתים, הסימול כולל גם את המספר האטומי (Z), שהוא מספר הפרוטונים בגרעין האטום. מספר זה מופיע בכתב תחתי משמאל לסמל היסוד ומתחת למספר המסה:
‎126C 
מכיוון שמסת הפרוטון, כמו זו של הנייטרון, גדולה כמעט פי 2,000 ממסת האלקטרון, הרי כמעט כל המסה של האטום נובעת מהמסה של הנוקליאונים. לכן, קיימת קרבה הדוקה בין מספר המסה לבין המסה האטומית של אטום. המשקל האטומי של יסוד מסוים הוא הממוצע של המסות האטומיות של כל האיזוטופים של אותו יסוד, משוקללים לפי שכיחותם היחסית.
מספר המסה הוא נתון חשוב בתחום הפיזיקה, אך יש לו חשיבות פחותה בתחום הכימיה, שם המספר האטומי חשוב יותר.
תותח מתנייע M-110

בשירות צה"ל

תותחים מדגם זה נרכשו על ידי ישראל ב-1971. חיל התותחנים הישראלי הפעיל אותם במלחמת יום כיפור לאחר שהוסבו מתצורת "רומח" 175 מ"מ, כשאזלה התחמושת 175 מ"מ, לתצורת "קרדום" 203 מ"מ וכן במלחמת שלום הגליל.
לא לפני הילדים

סקירה

כל תוכנית מורכבת ממערכונים קומיים. המערכונים עוסקים בסיטואציות יומיומיות, ובנושאים רגילים מהחיים כשבדרך כלל הם מוצגים בצורה מוגזמת. חלק מהנושאים הם מיניות, מוות, פערים חברתיים ויחסים בין גברים לנשים.
התוכנית שודרה לראשונה ב-דצמבר 2007 בערוץ 10. העונה הראשונה כללה עשרה פרקים, ורשמה ממוצע של 9.1 אחוזי רייטינג. שי גולדשטיין עזב את התוכנית בתום העונה הראשונה לאחר שעבר לתוכנית "מועדון לילה" שבערוץ 2.
העונה השנייה יצאה ב-5 בספטמבר 2009. את גולדשטיין החליף יוסי מרשק. בנוסף הצטרפו לסדרה בעונה השנייה גם שחקני המשנה גל זייד ואייל רוזלס. העונה השנייה כללה 13 פרקים.
בנוסף הסדרה נמכרה למקסיקו וצ'ילה, שם היא דובבה מחדש. זו הסדרה הישראלית הראשונה שתשודר מחוץ לישראל בדיוק כפי ששודרה בערוץ 10.
איזבל מריה, נסיכת פורטוגל

ביוגרפיה

איזבל מריה נולדה ב-4 ביולי 1801 בקואלוז', לז'ואאו השישי, מלך פורטוגל ולקרלוטה ז'ואקינה מספרד, בתם של קרלוס הרביעי, מלך ספרד ומריה לואיסה מפארמה.
עם כיבוש פורטוגל על ידי צבאות נפוליאון בשנת 1807 בעקבות סירובה להשתתף באמברגו על בריטניה, נמלטה המשפחה המלכותית וכל הממשלה הפורטוגלית למושבה ברזיל, שם התיישבו בריו דה ז'ניירו.
בשנת 1821 חזרה איזבל מריה יחד עם הוריה לפורטוגל, בעוד אחיה פדרו נשאר כעוצר הממלכה בברזיל. בשנת 1826 מת אביה ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל, ואחיה פדרו הומלך כמלך פורטוגל פדרו הרביעי. אלא שפדרו סירב לעזוב את ברזיל ולשוב לפורטוגל, ואיזבל מריה שלטה בממלכה כעוצרת. הממלכה, שחוקתה משנת 1821 בוטלה עוד בידי ז'ואאו השישי, קיבלה עתה מידי פדרו חוקה חדשה, שנודעה כ"צ'רטה" של שנת 1826. איזבל מריה ומקורביה לא ראו בעין יפה את מתן החוקה וניסו למנוע את כניסתה לתוקף.
פדרו, שמלך עתה בשתי ממלכות, לא הצליח לאחד אותן, והניסיון למשול בשתיהן לא עלה יפה. בפורטוגל לא קיבלו בעין יפה מלך היושב בברזיל, ואילו בברזיל הושמעה ביקורת על התעסקותו של פדרו בבעיותיה של פורטוגל. לבסוף היה על פדרו לבחור בין ברזיל לפורטוגל, והוא בחר בראשונה. לאחר חודשיים בלבד כמלכה של פורטוגל ויתר על תוארו הזה במאי 1826.
לפני התפטרותו מן המלוכה הקפיד להסדיר את סוגיית יורשיו. בפורטוגל נועדה להחליפו בתו הבכורה מריה השנייה, מלכת פורטוגל, ובברזיל, לאחר מותו, אחד מבניו. מכיוון שאיזבל מריה לא עמדה בדרישות תפקיד העוצרות בפורטוגל, החליף אותה פדרו באחיה מיגל, שהיה בגלות בווינה, כעוצר הממלכה במקום בתו הקטינה. בהמשך פרצו בפורטוגל המלחמות הליברליות, שבהם תמכה איזבל מריה באחייניתה מריה השנייה, מלכת פורטוגל נגד אחיה מיגל הראשון, מלך פורטוגל. לאחר מכן פרשה איזבל מריה מהפוליטיקה והקדישה את חייה לדת, וב-22 באפריל 1876 מתה בליסבון, ובעת מותה, היא הייתה הנכדה האחרונה ששרדה מנכדיו של פדרו השלישי, מלך פורטוגל.