ספרות בהאית

המונח הכתבים הבהאיים מתייחס למכלול הכתיבה בנושאי הדת הבהאית מפרי עטם של מנהיגי הדת, יחידים ומוסדות, ויצירותיהם של אחרים שהוכרו כדמויות מפתח על ידי הדת. בדומה לכתבים בדתות אחרות, כוללים כתבים אלה תפילות, דרשות והטפה רוחנית, פירושים, כתבים היסטוריים, ביבליוגרפיה, חומר לימודי, אפולוגיה ועוד. חלק ניכר מהכתבים הבהאיים המוקדמים נכתבו כמכתבים ליחידים ולקהילות, וגם כיום ממשיך בית הצדק העולמי לעשות שימוש בתכתובת כאמצעי מרכזי לתקשורת. רוב הכתבים הבהאיים המוקדמים, ובכלל זה כל כתביו של בהאא אללה, נכתבו בפרסית או בערבית, אך עם השנים תורגמו לשפות רבות. הדת הבהאית אינה מכירה ב"שפת קודש" אחת מיוחדת; היא מאפשרת לכל מאמין להשתמש בשפתו הוא או בשפה הנוחה לו ביותר. תרגומיו של שוגי אפנדי לאנגלית והתרגומים מטעם בית הצדק העולמי אחריו נחשבים למוסמכים ובעצמם בעלי מעמד של ספרות קודש. 
מלאכת האיסוף, הקיטלוג, התרגום ואישור המקוריות של הכתבים מסורה בידיהן של הספרייה הבהאית הבינלאומית ושל מחלקת המחקר של בית הצדק העולמי. חשיבות רבה יש למקוריות ולאמינות של חיבורים שונים העוסקים בתולדות הדת הבהאית ובמנהיגיה. לדוגמה, "רשמי עולי הרגל" הוא הכינוי הניתן לכתבים העוסקים בדמויות המרכזיות של הדת הבהאית מנקודת מבטם של מבקרים ועולי רגל. חיבורים אלה אינם נחשבים לספרות קודש או ספרות היסטורית רשמית, אך הם תורמים להבנת ההקשר ההיסטורי והחברתי של התפתחות הדת. לכן, המופקדים על הנושא מרחיבים כל העת את מעגל הכתבים המאושרים, ובין אלה גם תרגומים הזוכים להכשר. גם מבחינת תרגום ספרות הקודש קיים קושי: אמנם בעבר התפרסמו תרגומים שונים ליצירות שונות של מנהיגי הדת (למשל, בהאא אללה), אך תרגומים לא היו רשמיים. רק תרגומים של שוגי אפנדי או כאלה שקיבלו את אישור בית הצדק העולמי נחשבים לתרגומים רשמיים.

ספרי קודש

הבהאים מאמינים כי מבשר הדת הבהאית, הבאב, ומייסדה, בהאא אללה, הונחו בכתיבתם על ידי האל, ועל כן נודעת לכתביהם משמעות שמיימית, ולעיתים קרובות מתייחסים אל תוכניהם כדקלרטיוויים. כל חיבוריו של בהאא אללה נחשבים בעיני הבהאים לכתבי קודש ולדברי אלוהים חיים. חלק מן החיבורים רשם בהאא אללה במו ידיו, אך חלק גדול וניכר נרשם מפיו בידי מזכיריו או בניו. כדי להספיק ולרשום את כל דברי ההתגלות האלוהית, היו הכתבנים משתמשים במעין "כתיבה התגלותית", סוג של קצרנות שניתן היה לפענחה מאוחר יותר. חטיבת המחקר של בית הצדק העולמי העריכה כי בהאא אללה חיבר כ-15,000 חיבורים במהלך פעילותו, אך רק חלק קטן מתוכם פורסם והוא זמין לקהל הרחב.
מכוח מינויו של עבדול בהאא על ידי בהאא אללה לממשיך דרכו, נחשבים כתביו כמחייבים ומשתייכים גם הם לכתבים הקדושים. יצירתו של המנהיג השלישי של הדת, שוגי אפנדי, נחשבת גם היא למחייבת, אך אינה נחשבת ל"דברי אלוהים" ועל כן אינה דקלרטיווית. לבית הצדק העולמי, המנהיג את הדת הבהאית בהווה, מסורה הסמכות להתאים את הדת הבהאית להתקדמות החברתית, ומכאן נובעת סמכותו החקיקתית לפרש ולהוסיף על כתבי הדת הקדושים, אך הוא אינו רשאי לשנותם או לבטלם: 
"לבית הצדק העולמי נתונה סמכות זהה לזו של הכתבים הקדושים עצמם. ההבדל הוא שהבית רשאי לבטל או לשנות את פסיקתו שלו עם התפתחות הקהילה הבהאית והיווצרותם של תנאים חדשים, אך החוקים שהונצחו בכתבים הבהאיים יישארו ללא שינוי".

ספרי היסטוריה וביוגרפיה

ספרי ההיסטוריה העיקריים אודות הדת הבהאית הם "מפציעי השחר" (Dawn Breakers) מאת נביל זרנדי העוסק בתולדות הבאביזם מ-1844 ועד ל-1853; "הנה ה' עובר" (God Passes By) מאת שוגי אפנדי, העוסק בתקופה שבין 1844 לבין 1944 ונחשב לספר החשוב ביותר בתחומו; ו"כהונת המשגיחים" (Ministry of the Custodians) מאת רוחיה ח'אנום, המתייחס לשנים שבין מותו של שוגי אפנדי ב-1957 ועד להיווסדו של בית הצדק העולמי ב-1963.

אפולוגיה בהאית

מבין חיבוריו של בהאא אללה שניתן להגדירם כאפולוגטיים ניתן לציין את כתאב-י איקאן והאיגרת אל בן הזאב כחשובים ביותר.
שני מלומדים בהאים שתרמו רבות לאפולוגיה הבהאית הם נביל-י אכבר ואבו אל-פדל גולפאיגאני, שני אנשי דת שיעיים שהפכו לבהאים. נביל-י אכבר חיבר מספר ספרים ואגרות בעניין הבהאי, בייחוד ביחס לאסלאם. גולפאיגאני חיבר מספר ספרים חשובים, ביניהם "כתאב אל-פראיד" (1898) ו"אל-דורַר אל-בַּהייה" (1899).