google/wiki40b huggingface dataset:
לינקולנשייר

היסטוריה

המחוז נרשם לראשונה במאה ה-11. המחוז בגבולותיו הנוכחיים נוצר בשנת 1996. ב-27 בפברואר 2008 הכו במחוז שתי רעידות אדמה בטווח של 4.7-5.3 בסולם ריכטר. רעידות האדמה גרמו לפציעתו של אדם אחד.

אוכלוסייה

עיר הבירה של המחוז והעיר הגדולה בו היא לינקולן (120 אלף תושבים). מרבית מהאוכלוסייה גרה בכפרים ועיירות קטנות. בגלל הצפיפות הנמוכה, כפרים רבים שומרים על עצמאות תרבותית וכלכלית רבה. לינקולנשייר הוא אחד המחוזות ההומוגניים באנגליה- 98.5% מהתושבים הם לבנים. למרות ההגירה של אוכלוסיות שאינן לבנות, ההומוגניות הלבנה עדיין רבה. בשנים האחרונות ישנה הגירה של מבוגרים רבים למחוז.
ארבאדה

היסטוריה

ב-1 באוגוסט 1876 קולורדו נוספה למדינות ארצות הברית, העיר ארבאדה נוסדה רשמית ב-14 באוגוסט 1904. בהיותה קהילה חקלאית תוססת, נקראה העיר בכינוי "בירת הסלרי העולמית".
ארבאדה גדלה במהירות במשך המחצית השנייה של המאה ה-20 כפרוור ליד דנוור. בסוף המילניום, אוכלוסיית ארבאדה גדלה ל-100,000 תושבים.

פיגוע הירי

ב-9 בדצמבר 2007, מת'יו מארי נכנס למרכז 'Youth With A Mission' בארבאדה, ולאחר שסורב להעביר את הלילה במעונות, פתח באש והרג שני אנשים ופצע שניים אחרים.
ב-12 בדצמבר, שלושה ימים לאחר מכן, נערכה אזכרה, ובה מנהיגי 'Youth With a Mission' סלחו למשפחתו של מארי על מה שקרה.

גאוגרפיה ואוכלוסין

על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטחה הכולל של העיר הוא 85 קמ"ר. אשר מתוכם 84.6 קמ"ר אדמה ו-0.52 קמ"ר מים.
נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית לשנת 2010, היו בעיר 106,433 תושבים, 42,701 משקי בית ו-28,927 משפחות. צפיפות האוכלוסייה הייתה 1,207.6 נפש לקמ"ר. היו בעיר 44,427 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 469.7 דירות לקמ"ר. 89.08% מהתושבים הם לבנים, 0.9% אפרו אמריקאים, 0.8% אינדיאנים, 2.2% אסיאתים, 3.5% מגזע אחר ו-2.7% משני גזעים או יותר.
ההכנסה החציונית למשק בית בעיר הייתה $66,125 וההכנסה החציונית למשפחה הייתה $78,591. ההכנסה החציונית לגברים הייתה $42,126 לעומת $30,802 לנשים. ההכנסה לנפש בעיר הייתה $24,679. כ-4.6% מהמשפחות ו-6.4% מהאוכלוסייה בעיר היו מתחת לקו העוני.
ג'ובאני דומניקו קאסיני

חייו

קאסיני נולד בפרינאלדו על יד סן רמו איטליה. הוא החל את דרכו כאסטרולוג אך עד מהרה מאס באסטרולוגיה ודבק בגישה הרציונלית שאפיינה את המהפך המחשבתי במדעים בעת הרנסאנס.
לזכותו נזקפות מספר תגליות במערכת השמש. הוא מדד את המרחק למאדים ובכך היה הראשון שמדד מרחק לכוכב לכת ובנוסף אפשר להסיק את המרחק מהארץ לשמש לפי חוק קפלר השלישי, חקר את כוכב הלכת צדק וגילה את הכתם האדום הגדול, וגילה את הרווח הקרוי על שמו בטבעות שבתאי.
במשך כל חייו, עבד קאסיני על יוזמת מיפוי טופוגרפי של צרפת באמצעות טריאנגולציה. את עבודתו המשיכו בנו ונכדו, אשר סיים את העבודה המדוקדקת לבסוף, בשנת 1789 או 1793   - בזמנו, היחס לעבודה היה כאל יצירת אמנות והמפה התפרסמה בשם "Carte de Cassini" (לוח קאסיני).
הוא מת בפריז. על שמו נקראו מכתש קאסיני על הירח ועל המאדים. 
ב-1997 שיגרה נאס"א חללית לחקור את שבתאי וירחיו, שנקראה קאסיני, על שמו.
נועה בייטלר

ביוגרפיה

בייטלר התאמנה בקבוצת מכבי ראשון לציון. היא למדה במכללת קרבונדל, אילינוי שבארצות הברית.

1997

באליפות ישראל שנערכה בשנת 1997 זכתה בייטלר במדליית זהב, בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:14.66 דקות.

1999

באליפות ישראל שנערכה בשנת 1999 זכתה בייטלר במדליית זהב, בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:30.04 דקות.

2000

באליפות ישראל שנערכה בשנת 2000 זכתה בייטלר בשתי מדליות זהב, בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:07.41 דקות ובריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:33.20 דקות.
בתחרות שנערכה בבאנסקה ביסטריצה, סלובקיה ביולי אותה שנה זכתה במדליית כסף בריצת שליחות 4x400 מטר, ביחד עם שרון לב, אולגה דוגדקו ואירנה לנסקי, בשיא ישראלי חדש של 3:39.91 דקות, שיפור לשיא הוותיק בן ה-9 שנים (3:40.71 דקות).

שיאנית ישראל באולם

בתחרות שנערכה באולם באילינוי, ב-25 בפברואר 2001 קבעה בייטלר בריצת מייל באולם שיא ישראלי חדש של 4:52.84 דקות, שיפור לשיא באולם בן ה-10 שנים של עדנה לנקרי-שומיק (4:57 דקות). באליפות ישראל שנערכה באותה שנה היא זכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 800 מטר בתוצאה של 2.06.33 דקות ובריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:32.27 דקות, לפני דועה סלימן-חטיב (4.35.06 דקות) ונילי אברמסקי (4.36.63 דקות). בתחרות שנערכה באמסטרדם, הולנד ב-14 ביולי אותה שנה היא קבעה בריצת 1500 מטר שיא אישי חדש של 4:15.71 דקות, התוצאה השלישית בטיבה של אתלטית ישראלית.

אלופת המכביה

בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-16 שנערכו בתל אביב ב-18 ביולי אותה שנה היא קבעה בריצת 800 מטר שיא אישי חדש של 2:04.23 דקות, התוצאה השנייה בטיבה של אתלטית ישראלית, אחרי השיאנית הישראלית של עדנה לנקרי-שומיק (2:04.05 דקות).

2002

באליפות ישראל שנערכה בשנת 2002 זכתה בייטלר בשתי מדליות זהב, בריצת 800 מטר ובריצת 1500 מטר  בתוצאה של 4:27.03 דקות.

שיאנית ישראל

בתחרות שנערכה באולם באיימס, ארצות הברית ב-9 במרץ 2003 קבעה בייטלר בריצת מייל שיא ישראלי חדש של 4:45.20 דקות, שיפרו לשיא הוותיק בן ה-23 שנים של ענת מאירי (4:46.1 דקות). באליפות ישראל שנערכה ביולי אותה שנה היא זכתה שוב בשתי מדליות זהב, בריצת 800 מטר ובריצת 1500 מטר.

2004

באליפות ישראל שנערכה בשנת 2004 זכתה בייטלר במדליית זהב, בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:10.69 דקות.
ליעד אגמון

ביוגרפיה

ליעד אגמון נולד בקליפורניה ארצות הברית לזוג הורים אקדמאים. בגיל 4 עלה לישראל עם הוריו. הם התגוררו ברמת אילן, בה גדל ולמד.
למד בבית ספר בתיכון בינלאומי באיטליה, United World Colleges.
אגמון שירת בצבא בחיל המודיעין. בוגר תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב במסלול ללימודי קולנוע ומדעי המחשב בהצטיינות. בזמן לימודיו השתלב בתעשיית הקולנוע, ועבד כעוזר במאי ראשון בסרטו המצליח של אבי נשר "סוף העולם שמאלה".
כשסיים את לימודיו, הקים אגמון את חברת הסטארטאפ הראשונה שלו "אוניגמה" בדצמבר 2004 יחד עם ישי גרין ואמיר שדה. החברה גייסה כ-3 מיליון דולר ממשקיעים פרטיים וקרנות השקעה ביניהן Proxima ventures ו-On Demand Partners.
החברה נמכרה באוקטובר 2006 לענקית אבטחת המידע "מקאפי" בסכום של כ-20 מיליון דולר.
לאחר מכירת החברה, בשנת 2007 הקים את חברת הסטארטאפ השנייה שלו "Delver" יחד עם אביטל יכין ושגיא דבידוביץ'.
החברה גייסה השקעה מקרן Carmel ventures ונמכרה בשנת 2009 לענקית הקמעונאות "Sears Holdings". בעקבות הרכישה, הקימה Sears מרכז פיתוח בישראל שהתבסס על צוות העובדים של "דלבר", וליעד עבר לעבוד במטה החברה בשיקגו, שם שימש בתפקיד סגן נשיא לשירותים חדשים ודירקטור בחטיבות מוצרי האלקטרוניקה והאאוטלטים של החברה.
כשחזר לישראל, אגמון הצטרף לקרן ההשקעות Bessemer, ועבד בה כיזם הבית אשר חיפש אחר חברות סטארטאפ ישראליות מעניינות להשקעה עבור הקרן.
בין לבין החל ליעד ללמד קורס יזמות בתוכנית "זל", תוכנית היזמים של המרכז הבין תחומי. בנוסף, ליעד מלמד מאז ועד היום בתואר השני במנהל עסקים של אוניברסיטת ת"א קורס יזמות עסקית.
בשנת 2012 הקים אגמון את חברת הסטארטאפ השלישית שלו "Dynamic Yield" יחד עם עמרי מנדלביץ'. שגייסה הון ראשוני מקרנות ההון סיכון Innovation Endeavors של אריק שמידט, Bessemer, Marker, מה- New York Times ומגופי השקעה נוספים. במרץ 2019 פורסם כי החברה נמכרה למקדונלד'ס ומוערכת כ-300 מיליון דולר.

חיים אישיים

אגמון מתגורר בתל אביב. נשוי למנחת הטלוויזיה שי-לי שינדלר ולהם שני ילדים.
מצודות צבאיות בלונדון

מתחת לעיר לונדון בירת הממלכה המאוחדת נבנו מספר מצודות צבאיות תת-קרקעיות. מצודות אלה נבנו בתקופת מלחמת העולם השנייה ותקופת המלחמה הקרה עבור הצבא והצי הבריטי. כמו כן, 
מתחת לעיר לונדון מצויות מנהרות תקשורת רבות המקשרות בין בנייני הממשל השונים ומפקדות הצבא והצי הבריטי. מנהרות אלה אינן פתוחות לציבור ואין מידע מדויק בדבר מיקומן וקישוריהן למצודות הצבאיות התת-קרקעיות.

פינדאר - PINDAR

המצודה הצבאית העיקרית במרכז לונדון היא פינדאר (באנגלית: PINDAR). מבנה בונקר תת-קרקעי זה מצוי מתחת לבניין משרד ההגנה בוייטהול. בנייתו של בונקר זה החלה עוד לפני תום המלחמה הקרה, והסתיימה בשנת 1994 בעלות של 126.3 מיליון ליש"ט. המבנה החל לפעול כמפקדה צבאית עוד קודם לסיום בנייתו, בשנת 1992.
עלותו הגבוהה של בניית בונקר זה הביאה לדיון ציבור רחב בנחיצותו בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20. העליות הגבוהות נגרמו בשל הקשיים להכניס אל הבונקרים ציוד אלקטרוני משוכלל בשל קשיי גישה אל הבונקר המצויי בלב לונדון (באזור תיירותי) בין בנייני ממשל הבנויים בצפיפות.
מטרת בונקר זה, לשמש כמפקדה לשעת חירום עבור משרד ההגנה הבריטי, וכמרכז קישור למפקדה הצבאית הראשית המצוייה בנורת'ווד. ככל הנראה בונקר זה מחובר במנהרה לבית ראש הממשלה ברחוב דאונינג מס' 10.
בשנת 2003, הורשה צוות של ה-BBC לבקר במתקן ולצלם חלקים ממנו.

מצודת מיניסטריון הצי

מצודת מיניסטריון הצי (באנגלית: Admiralty Citadel) היא הידועה במצודות הצבאיות של לונדון. המצודה ממוקמת מאחורי בניין מיניסטריון הצי, לצד חצר משמר הסוסים (Horse Guards Parade), ובסמוך לפארק סנט ג'יימס מול ארמון בקינגהאם. המצודה הוקמה בין השנים 1940–1941 כמרכז שליטה עבור הצי הבריטי, שנבנה כמקלט מפני הפצצות הלופטוופה במהלך הבליץ. תקרת המבנה העשוייה בטון בעובי ששה מטרים, תוכננה לעמוד בפני הפצצות אלה.
וינסטון צ'רצ'יל שנא את המבנה המכוער וכינה אותו "מפלצת ענקית המכבידה על חצר משמר הסוסים". שיחי קיסוס נשתלו על המבנה על מנת להסתיר את עמדות הירי הקבועות בקומתו העליונה. עמדות אלה נועדו לאפשר הגנה על אזור בנייני הממשל במקרה של פלישה גרמנית ללונדון.
סיסטמה דוס אוחוס

עולם החי

ישנם כמה סוגים של דגים חיים במערה, כשהאורך של רובם לא עולה על 10 סנטימטרים, ולפחות שני מינים של שרימפס החי במים מתוקים.

תיירות

הסנוטות של דוס אוחוס הן אתר פופולרי לשנורקלינג ולצלילת מערות בו מבקרים בדרך כלל מאה או יותר תיירים ביום. רוב הצלילות הן בעומק 5–7 מטרים. צלילת המערות המודרכת כוללת על פי רוב שתי צלילות ביום אחד, באורך 45 דקות כל אחת בתוספת מרווח של 60 דקות על פני השטח. ניתן לעבור מתחת למים לתוך סנוטה נוספת סמוכה בשם "מערת העטלף", שגם היא משמשת לשנורקלינג. הראות טובה, ובדרך כלל מוגבלת על ידי האור הזמין מאשר שקיפות המים.

שיא צלילה חופשית

ב-3 בנובמבר 2010, דוס אוחוס אירחה את שבירת השיא של קרלוס קוסטה בצלילה חופשית. קוסטה שחה 150 מטר בנשימה אחת והפך למחזיק שיא גינס על "המרחק הארוך ביותר שנשחה מתחת למים בנשימה אחת (מים פתוחים)".
היפות והאמיצות

היפות והאמיצות הייתה תוכנית רדיו סאטירית ששודרה ב"רדיו תל אביב" בשנים 1999-1997.
התוכנית הייתה אנטיתזה לתוכנית הטלוויזיה "היפים והאמיצים" ששודרה באותו זמן בטלוויזיה.
לתוכנית רדיו זו היו 3 עונות שידור. עונתה הראשונה שודרה מסוף שנת 1997 בהנחיית מיכל ניב ותמר מרום בשעות 09:00 עד 11:00 (לאחר התוכנית "לחמניות" בהגשת מרב מיכאלי). בעונתה השנייה בספטמבר 1998 החליפה עינב גלילי את תמר מרום. עונתה האחרונה של התוכנית מספטמבר 1999 שודרה בשעה 16:00 עד 18:00 להגברת נתוני השמיעה בתוכנית.
התוכנית הסאטירית הייתה דיאלוג בין שתי המנחות בשפה פוסט-פמיניסטית תוך שימוש במילים ייחודיות כגון "מוסית", "מרפסת" וכדומה. התוכנית הייתה פופולרית ואף היה משא ומתן להעבירה לטלוויזיה.
בתוכנית היו פינות קבועות בהם השתתפו מרב מיכאל, וארז טל, מירי חנוך ושרי אנסקי.
התוכנית האחרונה שודרה ב-20 בינואר 2000, יום לפני התאבדותה של השדרנית מיכל ניב.
במלאת שנתיים למותה של מיכל ניב הושמעו ברדיו תל אביב בסוף כל שעה קטע ארכיון מתוך התוכנית "היפות והאמיצות".
Opposites

סקירה כללית

'Stingin' Belle' הוא השיר המוקלט הראשון אשר יצא לאוויר ברדיו 1 של ה-BBC ב-31 ביולי 2012. השיר יצא עם וידאו המורכב מצילומי הכנת האלבום בלוס אנג'לס וצילומים מהופעות חיות של הלהקה. הסינגל הממשי הראשון מהאלבום הוא 'Black Chandelier' שהושמע לראשונה ב-19 בנובמבר 2012. צאת הסינגל הוכרז ל-14 בינואר 2013. הווידאו לשיר יצא ב-11 בדצמבר 2012. כמה שירים מהאלבום נוגנו בהופעה חיה לפני צאת האלבום. ב-8 ביוני 2012, בהופעה של הלהקה במרכז סווינסון אואזיס ניגנו ארבעה שירים חדשים. 'Modern Magic Formula', 'Sounds Like Balloons', 'Victory Over The Sun' ו 'The Joke's on Us'. ב-13 ביוני 2012 פרסם NME שהלהקה לא תשתמש בשמות The Land at the End of Our Toes ו The Sand at the Core of Our Bones. ב-30 ביוני 2012, הכריזה הלהקה דרך חשבון הטוויטר שלהם שהבכורה לשיר חדש ששמו 'Stingin' Belle' תהיה באנגליה אצל שדרן הרדיו זיין לאו. ב-31 ביולי 2012, ברדיו 1 של הBBC אצל זיין לאו, הכריז סולן הלהקה סיימון ניל ששם האלבום החדש יהיה Opposites. בכורת הסינגל הראשון 'Black Chandelier' נעשתה ברדיו 1 של הBBC ב-19 בנובמבר 2012. Opposites הוא האלבום השישי של להקהת הרוק האלטרנטית הסקוטית, ביפי קליירו, האלבום יצא לאור ב-28 בינואר 2013. באירלנד יצא לאור האלבום ב-25 בינואר 2013.
על-גלגול

על-גלגול (באנגלית: Hypermetamorphosis) הוא צורה מסוימת של גלגול חרקים. סוג גלגול זה מאופיין בכמה צורות של דרגת הזחל. למשל למשפחת הרפואניתיים צורת על-גלגול בעלת כמה צורות זחל ייחודיות שצורתו הראשונה נקרא תלת-ציפורן.
צורת התפתחות זו נהוגה לרוב בחרקים טפיליים, כאשר צורת הזחל הראשונה נועדה להקל על הזחל למצוא את הפונדקאי. על-גלגול קיים במשפחות כגון: רפואניתיים, איקריטידיים וסדרות כגון המניפאים.
מארין פטרוסיאן

שירתה

תחילת הקריירה הספרותית של מארין פטרוסיאן הגיעה עם סופה של ברית המועצות. ספרה הראשון פורסם בירוואן ב-1993, שנתיים אחרי שארמניה, לשעבר הרפובליקה הסובייטית, הפכה לעצמאית.
השירים באוסף זה תורגמו לצרפתית על ידי ואהה גודל, ובשנת 1995 יצא ספרה בצרפת, בשם J’apporterai des pierres. הספר זכה להצלחה ולביקורות חיוביות, בין היתר מעיתון "לה מונד", ובעקבות זאת החליטה ההוצאה לאור להוציא עוד ספר שלה, Erevan, ב-2003.
מאז, פטרוסיאן פירסמה עוד ארבעה ספרי שירה בארמניה.
ב-2015, ההוצאה לאור הארגנטינאית אודיסאה פרסמה את Disparó el arma, אוסף שירים של פטרוסיאן המתורגמים לספרדית, על ידי אליס טר-גהבונדיאן. אירוע ההוצאה של הספר נערך בספריה הלאומית של ארגנטינה, ופטרוסיאן זכתה לסיקור בעיתונות הפופולרית.
פטרוסיאן שמשה כסופרת הבית בבית הסופרים דג'ראסי, בוודסייד שבקליפורניה, ככלת מענק אונסק"ו לאמנות (2005); ברובע המוזיאונים בווינה בווינה (2013); וכן במרכז אומני הבינלאומי לאמנויות בניו יורק (2015).
פטרוסיאן מתרגמת בעצמה את שיריה לאנגלית. חלקם פורסמו באנתולוגיה Deviation, Anthology of Contemporary Armenian Literature ISBN 978-99941-2-188-5

מסות ועיתונות

המסה של פטרוסיאן "אנטי-שירה, או כאשר המשורר אינו מחפש אליבי" עורר שיח אינטנסיבי בחוגי הספרות הארמנית. במאמר זה, פטרוסיאן מדבר על "אנטי-שירה"—שירה שאינה נראית כמו שירה, וקוראת תיגר על התפישה הרווחת לגבי שירה וטוענת כי אנטי-שירה הוא הכיוון העכשווי בשירה הארמנית.
פטרוסיאן ידועה בארמניה גם בתור כותבת טורים בעיתונות. היא התחילה בכתיבתה ב"גארון", עיתון ארמני מוביל, אוד בסוף שנות השמונים, בסמוך לפריצת סוגיית קרבאך. בשנים 2007–2009, תקופה של התפתחויות פוליטיות מתוחות לפני ואחרי הבחירות הארמניות לנשיאות של 2008, היא כתבה טור שבועי בעיתון היומי "הייקקן ג'אימנאק" ("הזמן הארמני"), עיתון האופוזיציה הראשי. מאמריה על נושאי היום הפוליטיים זכו לקהל קוראים תקדימי, והיא הפכה בשל כך לדמות ציבורית בארמניה: הרבה תוכניות טלוויזיה הזמינו אותה להתארח כפרשנית בסוגיות ציבוריות. מאמריה מאוחר יותר לוקטו בספר "הפוסטר האדום" (2011). ב-2007, פטרוסיאן זכתה בפרס "טיגראן היירפטיאן" עבור המסה שלה "למה המלחמה לא מגיעה לסיומה".
ב-2006, כחלק מפרויקט עיתונות מטעם אונסק"ו, פטרוסיאן תרגמה מספר גדול של טורים של עיתון הגרדיאן הבריטי לארמנית, לשימושם של סטודנטים לתקשורת, כדי לסייע להם ללמוד עיתונות בינלאומית בתקופת המעבר מהנורמות הסובייטיות.
שברולט CMP-15

שברולט CMP-15

חלק מהמשאיות "שברולט CMP-15" נבנו כרכב משוריין, חלק ניכר מהמשאיות היו בעלות הנעה כפולה 4x4.
משוריין פרפר ששירת את לוחמי מלחמת העצמאות נבנה על מרכבים של משאיות פורד ושברולט במעמס של 1.5 טון מסוג שברולט CMP-15.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, שלדות של דגמי "שברולט CMP-15" הורכבו בכמויות לא גדולות ב-בריטניה, אוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה (2,600), הודו (9,500) ומצרים.

זירת שרות "שברולט CMP-15" בארץ ישראל

שלטונות המנדט הבריטי בארץ ישראל השתמשו בדגמי "שברולט CMP-15", בעיקר לצורך שימוש הצבא הבריטי.

משורייני הפרפר במלחמת העצמאות

משורייני הפרפר נבנו על בסיס של כלי-רכב צבאיים לשעבר ששמשו את הצבא הבריטי וכן גופים אזרחים בארץ כמו חברת מקורות, הקרן הקיימת וכדומה. הם נבנו בעיקר על מרכבים של משאיות פורד ושברולט במעמס של 1.5 טון מסוג שברולט CMP-15 ו-CWT-15.
כלי רכב אלה אף על פי שיוצרו על ידי מפעלים שונים, ניבנו לפי מפרט צבאי בריטי אחיד שנקרא Canadian Millitary Pattern או בקיצור: CMP. (בארץ כונו המשאיות הללו "בולדוג" בשל חרטומם הפחוס).
דן חירם

קורות חיים

חירם נולד בפראג שבצ'כוסלובקיה בשם רוברט קלפטר. אביו ד"ר אוטו קלפטר (ד"ר למשפטים) היה חבר קרוב של פרנץ קפקא (למדו יחד בקינסקי קולג' בפראג) ושל מקס ברוד. אימו ד"ר הדוויגה הרמן קלפטר הייתה הרופאה (אישה) הראשונה בצ'כיה וסיימה לימודי הרפואה בפראג וקבלה תואר ד"ר בשנת 1922]. חירם עלה לארץ ישראל ב-1939. במסגרת עליית הנוער היה בקיבוץ עין גב ובהמשך בגבעת חיים. ב-1940 התנדב לצבא הבריטי והוצב בסוללת תותחי חוף על הר הכרמל. ב-1944 הצטרף לבריגדה היהודית ועבר הכשרה להפעלת תותחי שדה 25 ליטראות, במרץ 1945 השתתף במערכה על נהר סניו באיטליה ואף זכה לציון לשבח על פעילותו.
במלחמת העצמאות שירת בצה"ל כמפקד סוללה בפיקוד הצפון. ב-1953 היה חלק מצוות ההקמה וההדרכה של המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. ב-1957 מונה לקצין תותחנים ראשי. בתפקידו זה ארגן מחדש את החיל בעקבות לקחי מלחמת סיני, בה לא יכלו כוחות התותחנים לתת סיוע מספק לגייסות השריון שהתקדמו מהר, החיל קלט תותחנים מתנייעים מדגם פריסט 105 מ"מ, הסב תותחים נגררים למתנייעים על בסיס טנק השרמן ומרגמות כבדות על גבי זחל"מים. חירם שינה את שיטת פריסת התותחים כשהוא זונח את תורת הלחימה הבריטית, הטמיע בחיל שיטות מדידה וטיווח מתקדמות מהצבא האמריקאי והוציא לראשונה את פקודות קתמ"ר.
ב-1961 מונה לנספח צבאי וראש משלחת משרד הביטחון בממלכה המאוחדת ובסקנדינביה, בתקופתו אוחדו נציגויות צה"ל ומשרד הביטחון. ב-1964 מונה ליועץ שר הביטחון לענייני חימוש. במלחמת ששת הימים שירת כיועץ ארטילרי במטה של ישראל טל באוגדה 84. לאחר המלחמה מונה על ידי שר הביטחון למתאם העניינים האזרחיים בשטחים המוחזקים.
לאחר שחרורו מצה"ל 1969 מונה למנהל אגף היצוא במועצה לשיווק פרי הדר ומשנת 1972 ועד 1975 כיהן כמנכ"ל משרד התחבורה. במסגרת תפקידו היה אף יו"ר וועדת חירם א' וועדת חירם ב' אשר בדקו את נושא משק האנרגיה החלופי (פחם במקום / בנוסף לנפט) בהן הוחלט על הקמת מסוף הפחם בחדרה. בשנים 1976 עד 1982 כיהן כמנכ"ל חברת נתיבי איילון. בשנות ה-80 של המאה ה-20 עמד בראש הוועדה לבחינת הכדאיות הכלכלית של הקמת מסילת הרכבת לאילת. שימש מנהל המכון הישראלי לחקר הספנות והתעופה. תרם את גופתו למדע.
קוסוב לאצקי

תולדות היישוב

העיירה נזכרת לראשונה בשנת 1202, ובשנת 1723 הוענקו לה זכויות עיר והיתר לקיים ימי שוק שבועיים וירידים שנתיים. בשנת 1869 ניטלו מהיישוב זכויותיו העירוניות, ואלה הושבו לו רק בשנת 2000.

יהודי קוסוב לאצקי

קהילה יהודית עצמאית התקיימה בעיירה מאמצע המאה ה-18, לאחר שבני משפחת האצולה הפולנית קוסובסקי עודדו יהודים להשתקע ביישוב. בשנת 1827 היו כל תושבי העיירה יהודים. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,300 תושבים, כמעט כולם יהודים, והתקיימה בה פעילות ציונית, הגם שרוב תושביה היו חרדים.

בשואה

בהתאם להסכם ריבנטרופ מולטוב נכללה העיירה בתחום הכיבוש הגרמני בפולין בספטמבר 1939, ואלו החלו מיד בגיוס יהודי המקום לעבודות כפייה, תוך שוד רכושם. בסוף 1939 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו בהמשך יהודים מקאליש. באמצע שנת 1942 שולחו מספר יהודים מהגטו שבעיירה לטרבלינקה, כדי לסייע בבניית מחנה ההשמדה.
בין ה-22 ל-25 בספטמבר 1942 פשטו על הגטו שבעיירה שוטרים גרמנים ופולנים, ושילחו את כל יושביו לטרבלינקה. יהודים רבים שהתנגדו לאקציה נורו במקום, וחלקם הצליחו להימלט ליערות הסביבה, אך הוסגרו לגרמנים בידי הפולנים.
לאחר שחרור העיירה בקיץ 1944 רצחו הפולנים את היהודים הבודדים ששבו אליה.
טובה אילן

ביוגרפיה

טובה אילן נולדה באוסטריה בשנת 1929. עלתה לארץ ישראל בשנת 1936. הצטרפה לקיבוץ עין צורים ב-1951. כיהנה כמזכ"לית משותפת של תנועת הנוער בני עקיבא בשנים ה'תש"ט - ה'תשי"ב. בשנים 1951–1960 עבדה בעליית הנוער ולאחר מכן ניהלה את בית הספר התיכון האזורי המקיף "שפיר" (1961–1972).
בשנת 1987 הקימה את מרכז יעקב הרצוג, מוסד ללימודי יהדות של תנועת הקיבוץ הדתי, בקיבוץ עין צורים, ועמדה בראשו עד פרישתה בשנת 2001. מטרת המרכז היא ליצור שיח איכותי, ולהילחם בתופעה של ניכור תרבותי וחברתי.
נמנתה עם מקימי מפלגת מימד, ושובצה במקום השלישי ברשימת מימד בבחירות לכנסת השתים עשרה, אך רשימה זו לא עברה את אחוז החסימה ואילן נותרה מחוץ לכנסת. אילן הייתה במקום ה-27 ברשימת עבודה-מימד בבחירות לכנסת השש עשרה, כנציגה השנייה של מימד לאחר מיכאל מלכיאור. נכנסה לכנסת בשלהי כהונת הכנסת ובעת פגרת הבחירות, בעקבות התפטרות חברי הכנסת שמעון פרס, דליה איציק וחיים רמון, שעברו למפלגת קדימה. בבחירות לכנסת ה-18 הוצבה במקום ה-115 הסמלי ברשימת התנועה הירוקה-מימד לכנסת.
לכבוד יום הולדתה ה-70 יצא לאור הספר "עין טובה - דו-שיח ופולמוס בתרבות ישראל", ספר יובל למלאת עי"ן שנים לטובה אילן, העורך - נחם אילן, הקיבוץ המאוחד ונאמני תורה ועבודה, תל אביב, תשנ"ט, 1999.
אילן השיאה משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-52 של מדינת ישראל. בשנת תש"ס העניקה לה אוניברסיטת בר-אילן תואר דוקטור לשם כבוד "על הישגיה הייחודיים בתחום החינוך היהודי, על תפקידה הבכיר ביצירת דו-שיח בין דתיים וחילוניים, ועל השנים הארוכות בהן היא פועלת בהצטיינות בשירות הציבור".
טובה אילן זכתה בפרס על שם סם רוטברג לחינוך יהודי, אשר הוענק על ידי האוניברסיטה העברית בירושלים, על חלקה בקידום ההבנה ההדדית בין חלקים בחברה הישראלית.
הייתה נשואה לרפי אילן, מומחה לתיאטרון העברי בישראל ולכתבי המשורר נתן אלתרמן.
אטילה פטשאואר

קריירת הסיף

פטשאואר נולד בבודפשט, והצטיין בסיף מילדות. כבר בגיל 10 החל להתאמן בסיף, ובבית הספר התיכון התגלה על ידי מאמן הסיף האיטלקי-הונגרי הנודע ג'ורג'יו סנטלי. ב-1923 בהיותו פחות מבן 19, זכה במדליית הארד בחרב באליפות אירופה. בשנים שלאחר מכן זכה במדליות הכסף במקצוע זה באליפויות אירופה שהתקיימו ב-1925 ו-1929 ובמדליית הארד ב-1927 ו-1930. ב-1930 וב-1931 היה שותף לזכיית הנבחרת ההונגרית במדליית הזהב במקצוע החרב.
במהלך סוף שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 נחשב פטשאואר לאחד הסייפים הטובים בעולם. פטשאואר כונה "ד'ארטניאן" על שם דמות הסייף העילאי שיצר אלכסנדר דיומא בספר שלושת המוסקטרים.
באולימפיאדת אמסטרדם ב-1928 היה חלק מהנבחרת ההונגרית שזכתה במדליית הזהב במקצוע החרב, וזכה בכל 20 הקרבות בהם השתתף. בין חברי קבוצתו היו יאנוש גאראי ושנדור גומבוש, שהיו אף הם יהודים. בתחרויות החרב האישיות, פטשאואר זכה במדליית הכסף. באולימפיאדת לוס אנג'לס ב-1932, זכתה שוב הנבחרת ההונגרית, בהשתתפות פטשאואר, במדליית הזהב הקבוצתית. בין חברי קבוצתו היו גאורג פילר ואנדרה קאבוש, שהיו אף הם יהודים. בבית הגמר, הביסו את נבחרות ארצות הברית, איטליה ופולין בתוצאה של 31-6. בתחרויות האישיות דורג פטשאואר במקום החמישי. הייתה זו התחרות היחידה בה השתתף פטשאואר בה לא זכה במדליה אישית.

יהדותו

פטשאואר הציג עצמו כפטריוט הונגרי ולאחר ניצחונו באולימפיאדה ב-1928 צוטט כאומר שאינו חושב את ניצחונו לניצחון יהודי אלא לניצחון הונגרי. אולם פטשאואר סבל משיפוט לא הוגן בהונגריה בגלל יהדותו. בשנת 1931 הצהיר פטשאואר שלא ישתתף בתחרויות בהן השופטים ההונגרים מתכוונים להכשילו מסיבות אנטישמיות. בעקבות זאת הוא זומן לפגישה עם מנהיג הונגריה, מיקלוש הורטי, שבקשו לחזור בו.
בשנת 1933 הודיע פטשאואר על השתתפותו במכביה המתוכננת בפראג.

מותו של פטשאואר

לאחר שפרש מקריירת הסיף, עבד פטשאואר כעיתונאי. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה החל משלוח הגברים מבין יהודי הונגריה למחנות עבודה במזרח. בתחילה היה פטשאואר מוגן בשל היותו ספורטאי עבר ידוע, אך לאחר שנעצר בבדיקה שגרתית, ושכח את ניירותיו בבית, נשלח למחנה העבודה דווידובקה באוקראינה.
במחנה העבודה זוהה פטשאואר על ידי קלמן צ'ה שהיה בנבחרת ההונגרית האולימפית ב-1928 (צ'ה התחרה ברכיבה), ושימש כאחד הקצינים במחנה. האלוף האולימפי קארוי קרפטי, שזכה במדליית הזהב בהיאבקות באולימפיאדת ברלין, והיה אף הוא עציר במחנה, סיפר כי צ'ה הכריח את פטשאואר לטפס על עץ בחורף הקר, ולקרוא כתרנגול. לאחר מכן שפכו עליו מים קרים. הוא מת בסמוך לאחר התעללות זו.

מורשת והנצחה

חייו ומותו של פטשאואר היו הנושא לסרטו של אישטוואן סאבו "סאנשיין" (Sunshine), שתיאר עלילותיה של משפחה יהודית בדיונית בהונגריה, תוך שהוא משלב בעלילה סיפורים אמיתיים. הסרט יצא לאקרנים ב-1999, בכיכובו של רייף פיינס, המשחק בסרט מספר תפקידים, שאחד מהם מבוסס על חיי פטשאואר. שמו של פטשאואר מונצח ב"יד לאיש הספורט היהודי" במכון וינגייט. משנת 1994 מקיים צאצאו של פטשאואר, ד"ר ריצ'רד מרקוביץ', תחרות סיוף על שמו בארצות הברית הנחשבת לאחד מאירועי הסיף החשובים בארצות הברית.
אראוקה (מחוז)

היסטוריה

לאחר קבלת העצמאות של רפובליקת קולומביה הגדולה מהאימפריה הספרדית בתחילת המאה ה-19 האזור נכלל במחוז בויאקה. לאחר פיצול הרפובליקה ב-1830 האזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה והשתייך לפרובינציית קסנרה שכללה את שטחי מחוז אראוקה העתידי ועוד מספר מחוזות מודרניים. ב-1857 הרפובליקה הפכה לפדרלית והפרובינציה נכללה במדינת בויאקה. ב-1863 הרפובליקה הפכה לארצות הברית של קולומביה והמדינות המקוריות המשיכו להתקיים. ב-1886 ארצות הברית של קולומביה הפכה לרפובליקת קולומביה הלא-פדרלית והאזור נכלל במחוז בויאקה.
לאחר מספר הפגנות וניסיונות מרידה של המקומיים בדרישה להתפצל ממחוז בויאקה, ב-1911 פוצלה מהמחוז הקומיסריה (יחידה דומה למחוז אך במעמד פחות יותר ותחת שליטה הדוקה יותר של השלטון המרכזי) אראוקה, שהייתה קטנה יותר מאשר המחוז המודרני. חלק מהתושבים לא הסתפקו בכך וב-1917 מקומיים הצליחו להשתלט על הבירה אראוקה וניסו להקים מדינת עצמאית בשם "רפובליקת אראוקה" אך השלטון הקולומביאני הצליח להשתלט מחדש על האזור תוך זמן קצר. ב-1923 הקומיסריה הורחבה וכללה את כל שטחי המחוז העתידי. בשנות ה-40 ושנות ה-50 של המאה ה-20 האזור היה אחד המוקדים של מלחמת לה ויולנסיה , מלחמת אזרחים שהתרחשה באזורי הספר של קולומביה.
ב-1955 שונה מעמד הקומיסריה למעמד דומה של אינטנדנסיה. ב-4 ביולי 1991 שודרג מעמד האינטנדסיה למחוז.

כלכלה

כלכלת המחוז מסתמכת בעיקר על הפקת נפט, כשבמחוז נמצא שדה הנפט קניו לימון , אחד הגדולים בקולומביה. מלבד הנפט יש במחוז גידול מקנה וחקלאות, הכוללת בין היתר גידול קקאו, מניהוט, אורז, תירס, דורה, סויה ושומשום.
מיכאל ניקוויסט

ביוגרפיה

הוא התחנך בבית הספר לדרמה במאלמה. התפרסם בעקבות גילום דמותו של קצין המשטרה באנק בסדרת הטלוויזיה אודות מרטין בק שנעשתה ב-1997. לאחר מכן גילם תפקיד ראשי בסרט Grabben i graven bredvid משנת 2002.
הוא התפרסם בעולם בעקבות גילום דמות העיתונאי מיכאל בלומקוויסט בסדרת סרטי "המילניום" המבוססים על ספריו של סטיג לארסון, וכן בגילום דמויות הנבלים בסרטים "משימה בלתי אפשרית – קוד הצללים" (כקורט הנדריקס) ו"ג'ון וויק" (כ-ויגו טרסוב). ב-2004 הוא שיחק תפקיד ראשי בסרט "כמו בגן עדן" (Så som i himmelen), שהיה מועמד לפרס האקדמיה האמריקאית לקולנוע בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר.
הוא נפטר בסטוקהולם ביוני 2017 מסרטן הריאה. בן 56 היה במותו.