google/wiki40b huggingface dataset:
קידומת טלפון

קידומת טלפון היא קוד מספרי המוצמד למספר מנוי טלפון על מנת לזהותו או לשייכו לקטגוריית שירות מסוימת או אזור גאוגרפי. 
השימוש הנפוץ ביותר בקידומות טלפון הוא כדי לבודד אזור גאוגרפי כמו מדינה, מחוז או יישוב, או כדי לבודד רשת טלפונית לפי מאפיינים לוגיים כגון סוג השירות, מפעיל הרשת וכיוצ"ב. קידומות עשויות לסמן מאפייני שירות שונים כמו שירות בתשלום, בתשלום מופחת או בחינם, מספרי שירות ותמיכה, שירותי מידע ועוד. 
לכל מדינה בעולם קידומת טלפונית, אם כי לעיתים אותה קידומת משמשת מספר מדינות (כמו בצפון אמריקה), או שאינה בשימוש (כמו הקידומת הבינלאומית של קריית הוותיקן), או שניתן לעקוף את השימוש בקידומת הלאומית בתנאים מסוימים (לדוגמה בין מדינות מסוימות באירופה). בגבולות המדינה עצמה תיתכן חלוקה נוספת לפי המאפיינים הנ"ל, ויש מדינות רבות המהוות אזור שירות גאורפי אחד. 
בעבר היה מקובל כי מנויים השייכים לאותה קידומת אינם נדרשים לעשות בה שימוש בינם לבין עצמם, אך כיום יש מדינות רבות כמו צרפת או נורווגיה בהן הקידומת הפכה לחלק ממספר המנוי ואיבדה בעצם את מעמדה המזהה באופן חלקי או מלא. גם בישראל נדרש לעיתים לעשות שימוש בקידומת הטלפונית בחיוג בין מנויים השייכים אליה (לדוגמה ברשתות הסלולריות). 
קודי הקידומת עצמם מזוהים בדרך כלל בספרה ראשונה קבועה, למשל 0.
פקונדו רונקגליה

קריירת מועדונים

רונקגליה נולד בצ'חארי שבמחוז אנטרה ריוס, ארגנטינה, להורים ממוצא איטלקי. הוא גדל במחלקת הנוער של בוקה ג'וניורס. ב-21 באוקטובר 2007 ערך רונקגליה את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הארגנטינאית בתיקו 1:1 נגד אסטודיאנטס לה פלאטה. הוא לקח חלק בזכייתה של בוקה ג'וניורס באליפות ארגנטינה באפרטורה 2008.
ב-27 ביולי 2009 הושאל רונקגליה לאספניול מליגת העל הספרדית. ב-30 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בהפסד 1:0 לאתלטיק בילבאו במסגרת המחזור הראשון בליגה. ב-29 בנובמבר הורחק לראשונה בקריירה, לאחר שספג כרטיס צהוב שני בהפסד 4:0 לאתלטיקו מדריד במסגרת המחזור הרביעי בליגה. הוא חזר לבוקה ג'וניורס בתום העונה, לאחר שערך 21 הופעות ליגה באספניול.
עם חזרתו הושאל רונקגליה לאסטודיאנטס לה פלאטה מליגת העל הארגנטינאית. ב-8 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 1:0 על ניואל'ס אולד בויס במסגרת המחזור הראשון בליגה. הוא ערך 25 הופעות ליגה במועדון וזכה איתו באליפות ארגנטינה באפרטורה 2010.
בחודש יולי 2012 הצטרף רונקגליה לפיורנטינה מהסרייה א' בהעברה חופשית. ב-18 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 2:0 על נוברה במסגרת הגביע האיטלקי. ב-25 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', כששיחק 90 דקות בניצחון על אודינזה במסגרת המחזור הראשון. ב-22 בספטמבר הבקיע רונקגליה את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-20 בתיקו 1:1 נגד פארמה במסגרת המחזור הרביעי בליגה. בעונתו הראשונה במועדון ערך רונקגליה 24 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים, ובעונתו השנייה הוסיף 13 הופעות ליגה.
לקראת עונת 2014/2015 הושאל רונקגליה לגנואה, גם היא קבוצה מהסרייה א'. ב-14 בספטמבר 2014 ערך רונקגליה את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק ליגה נגד קבוצת האם שלו, פיורנטינה, במסגרת המחזור השני. הוא הורחק בדקה ה-72 של המשחק לאחר שספג שני כרטיסים צהובים. בעונת ההשאלה שלו בגנואה ערך רונקגליה 32 הופעות ליגה. בתום העונה חזר לפיורנטינה.
ב-12 ביולי 2016 חתם לארבע שנים בסלטה ויגו. ב-22 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 0-1 ללגאנס. ב-6 באוקטובר 2016 הבקיע את שערו הראשון בניצחון 1-2 על ולנסיה. ב-11 במאי 2017 כבש שער בחצי גמר הליגה האירופית בתיקו 1-1 נגד מנצ'סטר יונייטד בו הורחק באדום. 
ב-31 בינואר 2019 הושאל לוולנסיה עד לתום העונה. ב-10 בפברואר ערך את הופעתו הבכורה בתיקו 0-0 נגד ריאל סוסיאדד. בסיום העונה זכה עם הקבוצה בגביע הספרדי. 
ב-8 באוגוסט 2019 חתם באוססונה לעונה אחת.

קריירה בינלאומית

ב-16 בנובמבר 2013 ערך רונקגליה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארגנטינה, כששיחק 63 דקות בתיקו 0:0 נגד נבחרת אקוודור במשחק ידידות. הוא היה חלק מהסגל של המאמן חרארדו מרטינו לקופה אמריקה 2015, ושיחק במשחק הפתיחה בו סיימה נבחרת ארגנטינה בתיקו 2:2 נגד נבחרת פרגוואי. נבחרת ארגנטינה סיימה את הטורניר כסגנית הזוכה.
אלקטרודת מימן תקנית

אלקטרודת מימן תקנית (אנגלית: Standard hydrogen electrode) היא הכינוי לחצי תא חשמלי המורכב מאלקטרודת פלטינה הטבולה בתמיסה מימית חומצית בריכוז אפקטיבי של 1 מולר, ובטמפרטורה של 25 מעלות צלזיוס, אשר לתוכה מוזרם גז מימן () בלחץ כולל של 1 אטמוספירה. 
באופן היסטורי, מערכת זו נבחרה לשמש כהתקן הייחוס התקני לקביעת פוטנציאלי החיזור של מערכות אלקטרוכימיות אחרות ועל כן נקבע שפוטנציאל החיזור התקני עבורו יהיה 0 וולט.  
התגובה הכימית המתרחשת:
רישום תקני של התגובה:
מריה, נסיכת הוהנצולרן

ביוגרפיה

מריה נולדה ב-17 בנובמבר 1845 בזיגמרינגן, לקרל אנטון, נסיך הוהנצולרן וליוזפינה, נסיכת באדן, בתם של קרל, הדוכס הגדול של באדן וסטפני דה בוהארנה. אביה היה נצר לבית הוהנצולרן-זיגמרינגן, שהיה ענף קתולי של בית הוהנצולרן, ואחיה הקטן קרל הוכתר מאוחר יותר כמלך רומניה. בהגיעה לפרקה הייתה מריה מועמדת פוטנציאלית להתחתן עם אדוארד, נסיך וויילס, אולם לבסוף התחתנה ב-25 באפריל 1867 עם הנסיך פיליפ, רוזן פלנדריה, בנו של לאופולד הראשון, מלך הבלגים. מריה הייתה אמנית מוכשרת, וציוריה אף הוצגו מדי פעם ביריד בבריסל. בנוסף היה למריה סלון ספרותי, שהיה מקום מפגש לסופרים רבים.
בשנת 1905 מת בעלה פיליפ, ובשנת 1909 מת גיסה לאופולד השני, מלך הבלגים ללא בנים, ובנה אלברט הראשון, מלך הבלגים עלה לשלטון במקומו. ב-26 בנובמבר 1912 מתה מריה בבריסל, לאחר שסבלה כמה ימים מדלקת ריאות.
שון האריס

ביוגרפיה

האריס נולד בבת'נל גרין שבלונדון וגדל בלוסופט במחוז סאפוק. הוא למד בבית הספר התיכון דנס בלוסופט. בגיל 23 עבר ללונדון ולמד בבית הספר למשחק "דרמה סנטר לונדון" בין השנים 1989 עד 1992.
סיר בישול

סיר בישול הוא כלי קיבול לבישול מזון.

מבנה

סירים רבים מצופים בימינו בציפוי שמטרתו למנוע את חריכת המזון ולהקל על ניקויים. לרוב משתמשים לציפוי בסוגי פלדה מיוחדים, באמייל ובטפלון. 
כדי להקל על החזקת הסיר, מצוידים הסירים בידית אחיזה או בשתי ידיות, שהיו עשויות בעבר מחלקי מתכת שהולחמו אל הסיר, ומיוצרות כיום על פי רוב מחומרים מלאכותיים בעלי הולכת חום נמוכה כמו פלסטיק. לסירי בישול יש כמעט תמיד מכסה אשר סוגר על הסיר במשקלו וכך מאפשר לחץ גדול מעט יותר בתוך הסיר בזמן הבישול. ללחץ זה יתרון בבישולם של מאכלים מסוימים. המכסה מיוצר על פי רוב ממתכת או מזכוכית. 
לשם ניקויים של סירי בישול, כמו של מחבתות, השתמשו בעבר בחול או במלח. כיום משתמשים בחומרי ניקוי מכילי סבון, במברשת או בספוגית ניקוי מצופה פלסטיק. 
ההתאמה וההשלמה החזותית בין הסיר למכסהו הביאה ליצירת פתגמים כגון "לכל סיר יש מכסה".
כריסטיאן מורגנשטרן

כריסטיאן אוטו יוזף וולפגנג מורגנשטרן (בגרמנית: Christian Otto Josef Wolfgang Morgenstern;‏ 6 במאי 1871, מינכן – 31 במרץ 1914, מראנו) היה משורר, סופר ומתרגם גרמני.

תולדות חייו ויצירתו

מורגנשטרן נולד במינכן, בממלכת בוואריה שאך הצטרפה לקיסרות הגרמנית, לאב פרוטסטנטי ולאם קתולית. אביו וסבו היו ציירים, דבר שהיה לו בוודאי השפעה על מילון הסמלים והדימויים של הבן, שהם ציוריים מאוד. עיסוקיו של האב כמורה לציור הביאו אותם לברסלאו (כיום ורוצלב שבפולין). אף שמורנשטרן היה משפטן בהכשרתו, הוא לא עסק בכך; את חייו הקדיש לספרות, לשירה ולתרגום מנורווגית לגרמנית (איבסן, קנוט האמסון, סטרינדברג ואחרים). מורגנשטרן נפטר משחפת, שממנה סבל בערוב ימיו. 
ב-1905 פורסם בגרמניה ספרון שירים דק ובו ארבעים ושנים שירים בשם שירי גרדום (Galgenlieder). שמו של הספר, נושאי השירים וסגנונם היו מוזרים, וכך גם צורתם הלשונית וההומור המיוחד להם. הרעיונות המשונים הוצגו בהם באמצעות עולם דמיוני, מטורף למדי, המאוכלס בדמויות אנושיות, בבעלי חיים, ביצורי-כלאיים משונים, בחפצים, בקולות. רוב השירים האלה הם מסוגת שירי האיגיון (נונסנס). המבקרים והמו"לים הסתייגו למדי, אך הציבור קיבל את השירים בהתלהבות והם נחלו הצלחה עצומה. שלוש-עשרה מהדורות יצאו בחייו של מורגנשטרן, חרף העובדה שמת בגיל צעיר. שירי גרדום הפכו לקלאסיקה של השירה הגרמנית. הם נלמדים בבית הספר, וכל דובר גרמנית זוכר מהם משהו בעל-פה.
שירתו התקנית של מורגנשטרן נזכרת לרוב יחד עם בני זמנו רילקה, ריכרד דהמל (Dehmel) והוגו פון הופמנסתאל, אך היו אלה "שירי הגרדום" שפרסמו אותו. פרסום זה לא חרג מגבולות הארצות הדוברות גרמנית, אולי משום שבסיס עיקרי לשירי הגרדום היא הלהטוטנות הלשונית, העושה שימוש בכל אחד ממאפייני המילה – בתוכן, בצורה הדקדוקית, בפונטיקה ואף בצורה הגרפית. שירה זו רווית לשון-נופל-על-לשון ודימויים צורניים שונים, ומאחר שהיא חרוזה ושקולה, היא מהתלת במתרגמים. 
בין שירי הגרדום מצויים גם כאלה שחבויים בהם רמזים לרעיונות עמוקים יותר מסתם שובבות נערית, ובעיקר אלה שבהם מככבים גיבורים אנושיים בשם פלמשטרום, פון קורף והדודה קונקל. על שירי הגרדום נכתבו לא מעט מחקרים ספרותיים. רבים ניסו לחפש את מקורות ההשפעה ואת הפירוש לסמלים ולדימויים השונים. 
בשנת 1932 הוציאה אשתו לאור מהדורה מורחבת בשם "כל שירי הגרדום" (Alle Galgenlieder).

יצירתו בתרגום לעברית

בעברית יצאו לאור שני תרגומים מ"שירי גרדום" שלו, מאת דן דאור (בהוצאת חרגול, עם איורים מאת נעם נדב) ומאת רוני רייך (בהוצאת כרמל); תרגומים אלה יצאו לאור שניהם בשנת 2004, וללא קשר בין המתרגמים.
גונגסון לונג

חייו ועבודותיו

גונְגְסוּן לונְג חי במדינת ג'או בתקופת המדינות הלוחמות (מאה 5 לפנה"ס עד שנת 221 לפנה"ס) שם שירת יחד עם מאו גונג, מחבר תשע המגילות כמשרת של האדון של פינגיואן. הוא החזיק בעמדה פציפיסטית ובעזרת עבודותיו ניסה לקדם פתירת מחלוקות בעזרת פולמוס מאשר בעזרת מלחמות. כאמור, מעט מאוד פרטים ידועים על חייו.
עבודתו המפורסמת ביותר היא "סוס לבן אינו סוס" (白馬論, Báimǎ Lùn) מעין מלכודת תעתוע להיגיון בה הוא מנסה (כמו הרבה פילוסופים באסכולת השמות) להראות שהשפה האנושית (מילים ומשפטים) לא מספיק מהימנה כדי לתאר את המציאות וכמו כן לבחון את הקשר בין מילים למשמעותם והקשר בין הגיון וויכוח. בגלל טבעה הפולמוסי של העבודה, אפשר להגיד שהיא עונה יותר לאופי היווני הקדמון (מוצגת כמגדירה מושגים בעזרת ניתוח) מאשר פילוסופיה סינית עתיקה (מוצגת בצורה שמסתירה פשטות בתוך עומק ועומק בתוך פשטות בעזרת כפילות במשמעות של המילים). תוכן העבודה הוא שיחה בין מתנגד ותומך, התומך תומך בטענה ש"סוס לבן הוא לא סוס" ומתנגד המתנגד לטענה זו. עבודות אחרות נמצאות בספרו 
גונְגְסוּן לונג דְזְה(公孫龍子).
בעיקר בגלל האופי הפילפולי של עבודותיו יש הרואים אותם כהיתולים פילוסופיים ויש הלוקחים אותם ברצינות כוויכוח על היגיון. עבודותיו זכו לתגובות נגד רבות בתקופתו, מן הבולטים שבהם היו הקונפוציאניסטים שראו בעבודותיו פלפול מיותר.
קרב הארלם הייטס

הקרב

הצבא הקונטיננטלי, בפיקודם של המפקד העליון, גנרל ג'ורג' וושינגטון, מייג'ור גנרל נתנאל גרין, מייג'ור גנרל ישראל פאטנם, ובהיקף של  כ-9,000 איש, נערכו בשורה של עמדות קרקע גבוהות במנהטן. כנגדם נערך חיל החלוץ של הצבא הבריטי, שמנה כ-5,000 איש, תחת פיקודו של מייג'ור גנרל הנרי קלינטון.
בשעות הבוקר המוקדמות של ה-16 בספטמבר נפגש כוח חיל רגלים בריטי עם כוח סיור אמריקאי של הריינג'רס של נולטון (יחידה מיוחדת של הצבא הקונטיננטלי). ההתנגשות הפכה לנסיגה אמריקאית לכיוון הארלם הייטס, אך הבריטים תוך ביטחון העצמי המופרז, המשיכו לרדוף אחר האמריקאים חזרה דרך היער לכיוון עמדותיו של וושינגטון בהארלם הייטס. אט אט, התקרבו הבריטיים יותר אל הקווים האמריקנים, וללא תמיכה מהצבא הבריטי, חשפו את עצמם להתקפה נגדית. לאחר שוושינגטון הבחין בכך, הורה על איגוף הכוח הבריטי, איגוף שאמור היה לנתק את הבריטים לחלוטין מעורפם. האיגוף לא הצליח, אך בשילוב לחץ של חיילים אמריקנים נוספים שהגיעו מהעמדות בהארלם הייטס, הצליח הכוח האמריקני להסיג את הבריטים חזרה.
לאחר שנפגש הכוח הבריטי עם כוח תגבורת שהגיע מהדרום יחד עם סיוע ארטילרי, הסתובבו הבריטים חזרה כנגד האמריקאים, והתייצבו בשדות פתוחים במורנינגסייד הייטס. האמריקאים, מתוגברים גם הם, התייצבו נגדם, והכוחות ירו זה על זה במשך זמן. לאחר שעתיים, כאשר תחמושתם התמעטה, החל הכוח הבריטי לסגת בחזרה לקווים שלהם. וושינגטון החליט לקטוע את המרדף, משום שלא היה מוכן לסכן את כוחותיו בהתנגשות כוללת עם הכוח הבריטי המרכזי, ופרש גם הוא לקווים שלו בהארלם הייטס.
הקרב עזר לשקם את הביטחון של הצבא הקונטיננטלי לאחר שסבל כמה תבוסות משמעותיות לפני זה. בנוסף, היה זה הקרב הראשון המוצלח של וושינגטון במלחמת העצמאות האמריקנית.
אחרי חודש ללא כל לחימה משמעותית בין הצבאות, וושינגטון נאלץ להסיג את צבאו לצפון העיירה וייט פליינס בדרום-מזרח מדינת ניו-יורק, כאשר הבריטים עברו צפונה אל מחוז ווסטצ'סטר ואיימו ללכוד את וושינגטון במנהטן. אחרי שתי תבוסות וושינגטון נסוג מערבה לאורך נהר ההדסון.
לידה מוסר

קריירה

מוסר נולדה ב-1920 בניו יורק להורים יהודים שהיגרו לארצות הברית מרוסיה. הקריירה שלה החלה ב-1947 כעוזרת בסטודיו של ברניס אבוט. ב-1949, תוך נסיעתה ברחבי קנדה, היא קיבלה את משימתה הראשונה מווג. מגזינים אחרים שהציגו את עבודותיה כוללים את הרפרס בזאר, אסקווייר, ולוק. היא כתבה מספר ספרים על עבודתה, וכן הייתה שותפה לכתיבה של מספר ספרים העוסקים בטכניקות צילום. מאמרים וטורים פרי עטה הופיעו בפרסומים רבים, כגון הניו יורק סאנדיי טיימס, "מדריך אמפוטו לאפקטים מיוחדים", "הכיף בצילום", "צילום קריירה", "נשים רואות גברים", "נשים של חזון", ו"זו הייתה ליגת הצילום".
על אף שמוסר הכירה רבים ששויכו בדיעבד לאסכולת ניו יורק לצילום, עבודתה לא מוזכרת בספרות על אסכולה זו, ולא נראה שהיא שיתפה פעולה עם חבריה. אליזבת לי משערת שמוסר לא נכנסה לקבוצה זו, הן כיוון שהיא התמקדה בצילום מסחרי, בעוד שחברי האסכולה התייחסו לאומנות הצילום ולצילום מסחרי כאל תחומים נפרדים, והן בגלל אתוס "הגבר הקשוח", שאפיין את חברי הקבוצה ואת עבודתם והיה זר למוסר.
סדרת המאמרים של מוסר בנושא צילום, "Camera View", הופיעה בניו יורק טיימס בשנים 1974-1981. עבודות הצילום המוקדמות של מוסר מושפעות מהצלם הצרפתי אז'ן אטז'ה, וכן מהצלם האמריקאי ווקר אוונס. ניתן לראות זאת בצילומים של אדינבורו.
מוסר הלכה לעולמה ב-12 באוגוסט 2014, חמישה ימים לפני יום הולדתה ה -94.
הסרט "הצלמת לידה מוסר: אודיסיאה בשחור לבן" על מסעותיה ועבודות הצילום שלה בקנדה נכתב ובויים על ידי ג'ויס בורנשטיין ויצא ב-2017.

בתרבות פופולרית

ספרה "בנייתו של בניין אקסון, ניו יורק" (1971) כולל תמונה של מנקי חלונות, אשר שוחזרה בלגו בפארק לגולנד בפלורידה.
בעבודתה "הלובי בבניין משרדים, ניו יורק" עשתה מוסר שימוש בחשיפת יתר מוגזמת שגרמה לגברים להיראות כמעט כמו דמויות מקל ולובי להיראות כגוש בלתי מוגדר. בכך היא הקדימה בכמה שנים את העיוותים החזותיים של 2001: אודיסיאה בחלל
דוכסות לורן התחתית

רקע

בשנת 843 חולקה האימפריה הקרולינגית בין בניו של לואי החסיד, ובנו לותאר הראשון קיבל את פרנקיה התיכונה - החלק האמצעי של הממלכה. לאחר מותו של לותאר חולקה נחלתו בין בניו, ובנו לותאר השני קיבל את לותרינגיה, שהשתרעה מבורגונדי עד הים הצפוני. לאחר מותו של לותאר השני בשנת 869 חולקה נחלתו במסגרת חוזה מרסן, ולבסוף עברה נחלתו בשנת 880 לפרנקיה המזרחית. לאחר מותו של לודוויג הצעיר בשנת 911 נכבש האזור על ידי פרנקיה המערבית, אולם בשנת 925 כבש היינריך הראשון, מלך גרמניה את האזור בחזרה. בשנת 942 ויתר לואי הרביעי, מלך צרפת, שהיה שקוע בסכסוך עם איג הגדול, על כל תביעותיו על אזור לותרינגיה.

דוכסות לורן התחתית

בשנת 953 מינה אוטו הראשון, מלך גרמניה את אחיו ברונו הגדול לדוכס לותרינגיה, ובשנת 959 חילק ברונו את הדוכסות ללורן התחתית וללורן העילית, שהופרדו על ידי נהר הריין, ולאחר מותו בשנת 965 הפכה החלוקה לקבועה. חתנו של ברונו - פרידריך הראשון מבאר ירש את לורן העילית, ואילו לורן התחתית עברה לגוטפריד הראשון, דוכס לורן התחתית. בשנת 972 מת בנו של גוטפריד - רישארי, דוכס לורן התחתית, והנחלה עברה לשלטונו הישיר של אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 977 מינה אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את אחיו הגולה של לותר, מלך צרפת - שארל לדוכס לורן התחתית, ובשנת 1033 התאחדה הדוכסות שוב עם דוכסות לורן העילית עד לשנת 1044.
במהלך השנים הבאות התפצלה לורן התחתית לכמה נחלות קטנות, שכללו את רוזנות לוקסמבורג, ארכיבישופות טריר, דוכסות באר ובישופויות מץ, טול וורדן, ועוד. במהלך הסכסוך שבין היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לבנו היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה תמך אנרי, דוכס לורן התחתית בהיינריך החמישי, ולפיכך הודח לאחר מכן משלטונו על ידי היינריך הרביעי, ובמקומו מונה גודפרוא הראשון, רוזן לוון.
לאחר מותו של גודפרוא השלישי, רוזן לוון בשנת 1190 ביטל היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את התואר "דוכס לורן התחתית", אולם בנו של גודפרוא - אנרי הראשון, דוכס בראבנט נטל לעצמו את התואר "דוכס לותייר", שבו החזיקו דוכסי בראבנט עד לשנת 1795.
יעקב קפלן

ביוגרפיה

יעקב קפלן נולד בעיר ביאליסטוק שבפולין הרוסית בשנת 1911, ובגיל 3 עלה לארץ ישראל עם הוריו, שהתיישבו ביפו. בתל אביב סיים קפלן את בית הספר התיכוני למסחר, ולימים סיים לימודי הנדסה בטכניון. בשנת 1936 הצטרף קפלן במקרה למשלחת החפירות בשייח' אבריק (בית-שערים) בראשות הארכאולוג בנימין מזר, ושם עבד במשך שלוש עונות כמהנדס-מודד. לאחר שפרש מעבודתו בבית-שערים עבד בתור מהנדס במחנות הצבא הבריטיים בדרום הארץ. במשך כל אותה תקופה שמר על קשר עם מזר וחבריו והמשיך לגלות עניין בארכאולוגיה. קפלן אגר מידע, סייר באתרים עתיקים וליקט ממצאים ארכאולוגיים, שלימים יגיעו לפרסומיו הראשונים (כגון זיהויו של “כלי המחבצה” הכלקוליתי).
ב-1948 שב קפלן לעבודה בתחום הארכאולוגיה והצטרף למשלחת בראשות פרופ' מזר שחפרה בתל קסילה. תוך כדי עבודתו זו התוודע קפלן להרס אתרים עתיקים בצפונה המתפתח של תל אביב, והחל מינואר 1950 נרתם להצלתם בסיועו של ראש העיר דאז, ישראל רוקח, שמינה אותו לתפקיד שהיה בגדר תקדים בארץ, ושזכה לתמיכתו של מנהל מחלקת העתיקות הראשון של המדינה, פרופ' שמואל ייבין: הארכאולוג העירוני.
כך החל להתפתח מפעל חייו של קפלן: המחקר הארכאולוגי של תל אביב-יפו, ששיאיו החפירות בתל של יפו והקמתו של מוזיאון לעתיקות תל אביב-יפו. במהלך מפעל זה הפכו רחובות, שכונות, גנים, מתקנים ועצמים גאוגרפיים לשמות נרדפים לאתרים ארכאולוגים, ובחלקם הם משמשים עד היום אבני-דרך בתולדות המחקר הארכאולוגי הפרוטו-היסטורי של ארץ-ישראל: רחוב הבשן, רחוב ז'בוטינסקי, גבעת בית-המטבחיים. בעבודתו של קפלן בראשית שנות החמישים חברו יחדיו ידע עיוני רב, מאגר גדול של נתונים שהעלו כישוריו הטכניים כמהנדס וחדות האבחנה הסטרטיגרפית שבה ניחן.
רישומו של קפלן בארכאולוגיה הישראלית ניכר בייחוד בשנות החמישים והשישים, כמו למשל מחקריו על הקרמיקה של התקופה הנאוליתית והתקופה הכלקולותית וכן גיבושה של גישה משווה בפירוש ממצאיו בשדה, שמהם צמח הדוקטורט שלו, אשר הוגש בשנת 1954 לסנאט האוניברסיטה העברית בירושלים. מלבד פיתוחו וניהולו של המוזיאון לעתיקות תל אביב-יפו, הסקרים, חפירות ההצלה והחפירות היזומות באזור תל אביב-יפו, הוליכוהו מחקריו גם מחוץ לאזור תל אביב-יפו – למן המעקב אחר תחומי תפוצתה ומקורותיה של התרבות הכלקוליתית הקדומה, שאותה זיהה לראשונה באתר ואדי רבה ליד ראש העין. התרבות נמצאה מתחת לשכבה כלקולית ע'סולית; קפלן כינה את התרבות בשם “תרבות ואדי רבה” (חלק מהחוקרים מיחסים תרבות זאת לנאולית קרמי מאוחר). דרך חפירותיו בתלוליות בטש שבנחל שורק, ועד למרגלות תל אבל בית מעכה שליד כפר גלעדי. מחקריו על ביצוריה של יפו הביאו את קפלן לחפור בסוללות העפר מתקופות הברזל והברונזה ביבנה-ים ובאשדוד-ים ולגבש תפיסה כוללת על הביצורים של תקופת הברונזה התיכונה ומקורותיה.
קפלן נמנה עם דור הארכאולוגים אשר בעקבות תגליותיהם באתרים מתקופות שונות התמודדו בהתלהבות עם מגוון רחב של נושאים שנקרו בדרכם. כך, למשל, תרם לגאוגרפיה ההיסטורית של ההתיישבות היהודית והשומרונית במישור החוף בתקופה הרומית הביזאנטית ולידיעותינו על תולדות הבנייה בתקופה המוסלמית ברמלה.
קפלן נפטר ב-1989, בגיל 77. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
אלמנתו, חיה לבית ריטר, נפטרה בשנת 2000.
בני הזוג היו הורים לבת יחידה, דינה בר-לב.
עזבונם של יעקב קפלן וחיה ריטר-קפלן שמור בארכיון רשות העתיקות.
על שמו נקרא רחוב ביפו בשנת 2012.
צבי הירש מייזליש

הרב צבי הירש מייזליש (תרס"ב, 1901 − כ"ה בטבת תשל"ד, ינואר 1974) היה רב בגליציה ובהונגריה, ניצול השואה, רב במחנות העקורים ולאחר מכן רב בשיקגו. מחבר שו"ת מקדשי השם אודות השואה וספרים נוספים. התפרסם על שם רבנותו בווייצן (ואץ).

קורות חייו

נולד לרוזא בלומא ולרב דוד דוב מייזליש, רבה של אויהל ומחבר הספר "בנין דוד". נסמך להוראה בין השאר על ידי הרבנים מאיר אריק ומרדכי יהודה ליב וינקלר. בשנת תרפ"א נישא להענא זיסל בת דודו, רבי חיים יעקב טייטלבוים אב"ד לימנוב (הרב צבי מייזליש ורעייתו היו שניהם מצאצאיו של רבי משה טייטלבוים בעל ה"ישמח משה"). משנת תרפ"ה כיהן כרבה של הקהילה היהודית בניימארק שבגליציה ועמד שם בראש ישיבה לבחורים צעירים. בשנת תר"ץ עבר להונגריה והתמנה לרב הקהילה החסידית של ואץ (בפי היהודים וייצן). בשנת תרצ"ט הוציא לאור את חלקו הראשון של ספר השו"ת שלו "בנין צבי".
ערב חורבנה של קהילת ואץ התגוררו בה כאלפיים יהודים. בי"ג בתמוז תש"ד (1944) הובלו יהודי העיירה ובתוכם הרב מייזליש ומשפחתו לנקודת ריכוז בסמוך לבודפשט ומשם נשלחו כעבור שמונה ימים למחנה ההשמדה אושוויץ, שם איבד הרב מייזליש את אשתו ושישה מילדיו. בן נוסף נהרג במהלך שירותו בפלוגות העבודה שגויסו החל משנת 1941 מקרב יהודי הונגריה. גם בזמן שהותו באושוויץ המשיך לעסוק בפעילות דתית ולענות לשאלות הלכתיות שהופנו אליו. אחת השאלות המפורסמות היא אודות אדם שבנו נלקח להריגה ורצה לדעת האם על פי ההלכה הוא יכול לשחד את הגרמנים שישחררו את בנו כאשר יש חשש שיביאו במקומו נער אחר. הרב מייזליש סירב לענות ובעקבות כך החליט האב להימנע מפעולת ההצלה.
לאחר חמישה חודשים הועבר לבראונשווייג שבגרמניה ושם שהה עד סיום המלחמה. לאחר המלחמה הגיע למחנה העקורים ברגן בלזן והחל בטיפול בניצולים. הוא מונה לרב מחנות העקורים שבשטח הכיבוש הבריטי ועסק רבות בשיקום הפיזי והרוחני של הניצולים. אחת הסוגיות המרכזיות שבהן טיפל הייתה שאלת העגונים והעגונות שהייתה שכיחה מאוד לאחר המלחמה. הרב מייזליש עמד בראש בית דין מיוחד שלפניו נידונו מאות מקרי עגינות ונגבו אלפי עדויות. הוא עמד בקשרי מכתבים עם רבנים מהעולם והסתייע בין היתר בניסיונו וחוויותיו האישיות כדי לקבוע את הגדרים ההלכתיים של מחנות הריכוז וההשמדה בנוגע להלכות אלו. אחד הפתרונות שהציע היה לתקן "היתר מאה רבנים" כללי לכל הניצולים, אולם בסופו של דבר היוזמה לא יצאה לפועל. חלק מפסיקותיו בנושא זה הובאו בקונטרס "תקנות עגונות" שהודפס בברגן בלזן בשנת תש"ו. בנוסף הוא הקים במחנה, יחד עם הרב יוסף וילנסקי (חתנו של הרב אליהו לופיאן) מוסדות חינוך לבנים ולבנות.
בשנת תש"ז הגיע לארצות הברית והתיישב בשיקגו, שם כיהן כרבה של קהילת "שארית ישראל". נישא בשנית לבריינדל, בתו של רבי יוסף פנט, האדמו"ר מדעש. חיבר חיבורים שונים שחלקם יצאו לאור לאחר פטירתו. ספרו "שו"ת מקדשי השם" שכתיבתו והדפסתו החלו עוד במהלך מלחמת העולם השנייה יצא לאור בשני כרכים בין השנים תשט"ו-תשכ"ז ובמהדורה חדשה על ידי בנו בשנת תשנ"ג. החיבור כולל פרקי זכרונות אישיים, דברי תורה והגות שנאמרו על ידו בתקופת השואה ושאלות הלכתיות שונות שהופנו אליו באותן שנים.
הרב צבי הירש מייזליש נפטר בכ"ה בטבת תשל"ד. אשתו נישאה בשנית לרב נחום צבי פיש, האדמו"ר מביקסאד.
הכפרים האבודים

הכפרים האבודים הוא כינוים של עשרה יישובים על גדת נהר סנט לורנס שבקנדה, אשר פונו והוצפו במים בשנת 1958 במסגרת הקמת נתיב המים סנט לורנס.

הפינוי וההצפה

עשרת היישובים שכנו על גדת הנהר בקרבת העיר קורנוול שבפרובינציית אונטריו. תושביהם הועברו ויושבו מחדש בעיירות שתוכננו לשם כך במרחק של מספר קילומטרים מבתיהם הקודמים. יישוב נוסף, אירוקיז (Iroquois), נועד להצפה, אך הועתק בשלמותו לאתר אחר במרחק של קילומטר וחצי ממקומו המקורי. חלק מיישוב נוסף, מוריסברג (Morrisburg), הוצף גם הוא, אך המבנים בחלק זה הועתקו לשטח גבוה יותר בשטח אותו יישוב.
בסך הכל נאלצו כ-6,500 אנשים לעקור ממקומות מגוריהם. פני השטח של היישובים פונו כליל. 530 מבנים הועברו ממקומם ונהרס מספר רב של מבנים - בתי מגורים, בתי ספר, בתי עסק ומתקנים חקלאיים. במסגרת התוכנית היה צורך לשנות ולסלול מחדש גם חלק מנתיבו של הכביש המהיר מס' 2 של אונטריו.
הפיצויים שניתנו למפונים היו שנויים במחלוקת ביניהם לבין הממשלה, שכן רבים מהתושבים סברו שהם היו נמוכים ולא ראויים לאור זאת ששווי השוק של רכושם כבר צנח משעה שהוכרז על התוכנית לבנות את נתיב המים סנט לורנס.
בבוקר ה-1 ביולי 1958 פוצץ סכר גדול בקרבת עשרת היישובים והצפתם החלה. ארבעה ימים אחר כך היו כולם שקועים תחת פני המים. המים הציפו גם חלקים מקו החוף של נהר סנט לורנס בעברו האמריקאי, אך שם לא היה צורך לפנות אף יישוב. השטח הכולל שהוצף הגיע ל-80 קילומטרים רבועים.

הנצחה

מוזיאון לזכר הכפרים האבודים נבנה בקרבת העיר קורנוול, ומוצגים בו בין השאר מבנים מקוריים שהועתקו מהכפרים.
בפארק המורשת Upper Canada Village שליד מוריסברג ניצבים מבנים נוספים שהועברו מהכפרים האבודים. בפארק ניצבת אנדרטה שהועברה מאתר חוות קרייזלר (Crysler's Farm) שהוצף אף הוא והמנציחה קרב שהתחולל שם במהלך מלחמת 1812. כמו כן ניצבת בו אנדרטה ובה קבועות 300 אבני מצבה, שהובאו משמונה בתי קברות שהתקיימו בעבר בכפרים האבודים.
במקומות אחדים נותרו שרידים של מדרכות ויסודות בניינים מהכפרים האבודים, אשר ניתן להבחין בהם מתחת לפני המים או אף בקו המים של הנהר בעת שמפלסו יורד.
שטחים גבוהים אחדים מהיישובים שהוצפו נותרו מעל פני המים ומהווים איים בנהר. מחבר ביניהם הכביש Long Sault Parkway.
סוון בנדר

קריירה

בשנת 2003 הצטרף בנדר למחלקת הנוער של מינכן 1860. בשנת 2006 עלה לבוגרים כאשר הוא רק בן 17. בשנת 2009 עבר לבורוסיה דורטמונד. בעונת 2010/2011 הפך לבורג מרכזי בקבוצה וזכה עימה באליפות גרמניה, לראשונה מזה 9 שנים. ב-6 בינואר 2013 האריך את חוזהו בדורטמונד עד 2017. ב-13 ביולי 2017 חתם לארבע שנים בבאייר לברקוזן.
בצעירותו, היה בנדר חלק מהנבחרות הצעירות של גרמניה. בפברואר 2011 זומן ראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת משחק נגד איטליה ובמרץ 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו  במשחק ידידות נגד אוסטרליה.
אומה (עיר)

היסטוריה

בתקופה השומרית הייתה אומה יריבתה העיקרית של לגש שכנתה. בסוף המאה ה-26 לפנה"ס (על פי הכרונולוגיה התיכונה) נכבשה על ידי אֵאַנַתוּם  הוא הציב  את מצבתו כאבן גבול בין שתי הערים היריבות.  בתחילת המאה ה-24 כבש שליט אומה  לוגלזגיסי את לגש והחריבה. לוגלזגיסי העביר את בירתו מאומה לארך וכבש ערים שומריות רבות, שלטונו ארך 25 שנים. לבסוף נוצח על ידי סרגון הגדול שליט אכד. מתקופתו נמצאו בחפירות אסטלות עשויות דיאוריט.

ארכאולוגיה

האתר נתגלה ונחקר לראשונה ב-1854 על ידי ויליאם לופטוס (William Loftus) מאוניברסיטת פנסילבניה ולאחר מכן על ידי אנדרה. בשנת 2003 בעקבות מלחמת עיראק, האתר נבזז על ידי בוזזים אשר חפרו בורות כדי לשדוד את הממצאים, האתר הארכאולוגי נהרס.