google/wiki40b huggingface dataset:
אדית בולינג וילסון

אדית בולינג גאלט וילסון (באנגלית: Edith Bolling Galt Wilson; ‏15 באוקטובר 1872 - 28 בדצמבר 1961) הייתה אשתו השנייה של נשיא ארצות הברית וודרו וילסון והגברת הראשונה של ארצות הברית בין השנים 1915–1921. אדית וילסון כונתה "הנשיא הסודי" (the Secret President) ו"האשה הראשונה שניהלה את הממשלה" (the first woman to run the government) - בשל התפקיד המרכזי שמילאה בעת נכותו הממושכת של בעלה.

ביוגרפיה

אדית וילסון הייתה צאצאית למשפחה אריסטוקרטית של וירג'יניה מחד, וצאצאית לנסיכה פוקהונטס בת משפחת מלוכה של שבט אינדיאני מאידך.
אדית נולדה בוית'ויל שבוירג'יניה בשנת 1872, אחת משבעת ילדיהם של סאלי וייט (Sallie White) והשופט ויליאם הולקומב בולינג (William Holcombe Bolling). בגיל 15 התקבלה למכללת מרתה וושינגטון, שם למדה מוזיקה.
בעת שביקרה את אחותה בוושינגטון בירת ארצות הברית, פגשה את היהלומן העשיר נורמן גאלט (Norman Galt), ובני הזוג נישאו בשנת 1896. בשנת 1903 נולד בנה הראשון, אשר נפטר מספר ימים לאחר לידתו, ובשנת 1908 נפטר בעלה נורמן בפתאומיות.
אדית המשיכה לנהל את עסקי היהלומים של המשפחה בהצלחה מרובה.
בשנת 1915 פגשה אדית את הנשיא, עוד בהיותו באבל בשל מות אשתו אלן לואיז וילסון, ועד מהרה הם התאהבו, ונישאו ב-18 בדצמבר 1915.
על אף נישואיהם המהירים, הרומן שבין הנשיא לאלמנה זכה להד תקשורתי ורכילותי רב. בדיחה מאותה תקופה אמרה שכאשר הנשיא הציע לאדית נישואין היא נפלה ממיטתם מרוב תדהמה. כתבה אחרת שפורסמה בעיתון מקומי, ונפלה בה טעות כתיב, הביאה לשערורייה בשל דיוקה - הכתבה התכוונה לומר כי "הנשיא, במקום לשים לב להצגה המופיעה מולו, שם לבו לגברת גאלט" ("rather than paying attention to the play the President spent the evening entertaining Mrs. Galt.") ובשל טעות כתיב נכתב "הנשיא, במקום לשים לב להצגה המופיעה מולו, שם עצמו בגברת גאלט" (rather than paying attention to the play the President spent the evening entering Mrs. Galt." ). העיתון אמנם נאסף מהמדפים, אולם חלק מהעותקים הגיעו לציבור הרחב.
בעת היותה הגברת הראשונה, ובשל מלחמת העולם הראשונה לא נערכו נשפים וכנסים רבים בבית הלבן, ועל כן לא היה על אדית עומס בעבודתה כמארחת רשמית. אדית ליוותה את בעלה ברחבי אירופה בתום המלחמה, בנסעו להשתתף בשיחות השלום.
בספטמבר 1919, עת חזר וילסון לארצות הברית במטרה לשכנע את הסנאט לתמוך בהקמת חבר הלאומים, לקה וילסון בשבץ והפך למשותק, ואדית שהתה עם בעלה בכל שעות היום וסייעה לו בעבודתו השוטפת.
אמנם אדית לא החליטה בעצמה החלטות נשיאותיות, אולם היא הפנתה את תשומת לב הנשיא רק לנושאים חשובים במיוחד, ואת יתר הנושאים הפנתה לשרים השונים. בספרה טענה כי רק סייעה לנשיא, אולם ההיסטוריון פליס לווין טוען כי היא הייתה "אישה בעלת דעות צרות ונוקשות, והחלטיות רבה" והאשים אותה במשגים דיפלומטיים רבים שנעשו.
בשנת 1921 פרשו בני הזוג לביתם בוושינגטון, והנשיא וילסון נפטר שלוש שנים מאוחר יותר.
אדית השתתפה בתהלוכת ההשבעה של הנשיא ג'ון קנדי ונפטרה ב-28 בדצמבר 1961, יום השנה ה-105 להולדת בעלה השני, הנשיא וילסון. היא הייתה בת 89 במותה (ובכך הייתה הגברת הראשונה החמישית מבין הגברות הראשונות באריכות ימיה, אחרי בס טרומן, ליידי ברד ג'ונסון בטי פורד וננסי רייגן ).
דבורה קרתי דו

ביוגרפיה

קרתי דו נולדה בסן חואן, אמה ניהלה בית ללימוד בלט ודוגמנות ואביה היה צלם. מגיל צעיר החלה ללמוד בלט וכנערה לקחה שיעורי בלט בנו יורק בחופשות הקיץ ואף נבחנה לתיאטרון הבלט הלאומי של פוארטו ריקו.
בעת שהייתה סטודנטית לדרמה ומשחק באוניברסיטת פוארטו ריקו נבחרה למלכת היופי של סן חואן, בירת פוארו ריקו וחודש לאחר מכן זכתה בתואר הארצי מיס פוארט ריקו ובטקס מיס תבל שנערך בארצות הברית זכתה במקום הראשון.
לאחר שטיילה בעולם כמיס תבל נשארה בארגנטינה שם שיחקה בטלנובלה מקומית ולאחר מכן עבדה כמנחה במספר ערוצי טלוויזיה.
היא עבדה זמן מה בתיאטרון ובקומדיות בטלוויזיה.
היא בעלת בית ספר המלמד בנות ונערות צעירות לפתח כישורים חברתיים והערכה עצמית.
קרתי לו הנחתה מספר פעמים את תחרות מיס פוארו ריקו ושימשה שופטת בתחרות מיס תבל בשנת 2003.
כביש 3955

היסטוריה

הכביש נסלל בשנת 1972 כדי לאפשר גישה לבית מאיר, שורש ושואבה, מכביש 1.
ספוג

ספוג הוא עזר ניקיון טבעי או סינתטי אשר מבנהו הנקבובי מאפשר קיבולת ספיגה גבוהה של נוזלים. בשל כך הספוג משמש בעיקר ככלי לניקוי, לשטיפה או לרחצה.

חומרים להכנת ספוג

הספוגים הקדומים היו עשויים משרידי ספוגי ים. כיום, מרבית הספוגים אשר נמכרים בשווקים ובחנויות הם סינתטיים ועשויים מפלסטיק או מתאית. כמו כן תוכנו של פרי הלופה ממשפחת הדלועיים משמש כספוג.

ספוג רחצה

הספוג המשמש לרחצה נמצא לרוב באמבטיה או במקלחת. אופן השימוש בו נעשה על ידי שיפשוף סבון ומים על עור הגוף עד ליצירת קצף הלוכד את הליכלוך ונשטף בזרם המים אל הביוב.

ספוג מטבח

הספוגים אשר נמצאים בשימוש במטבח עשויים לשמש גם כמקום גידול לחיידקים מזיקים או לפטריות, במיוחד כאשר הספוג נותר רטוב בין שימוש לשימוש. ניתן להרוג את כל החיידקים על הספוג על ידי השריה של הספוג במים נקיים בנוסף לחימום של הספוג בתנור מיקרוגל בחום גבוה במשך שתי דקות. בעת חימום הספוג במיקרוגל הספוג חייב להיות רטוב, אחרת הספוג עלול להישרף במהלך החימום.
אליצור יאיר הרצליה

שם המועדון

אליצור- ע"ש אגודת הספורט אליצור, יאיר- ע"ש החייל יאיר מהרצליה שנהרג, והרצליה- ע"ש העיר בה התקיימו משחקי הבית של הקבוצה.

היסטוריה

מקים הקבוצה היה יצחק פליישמן. אליצור הרצליה היא עמותה שלא למטרת רווח, התארגנות של אנשים שרצו להקים קבוצת ספורט דתית.

הנהלה

מנכ"ל הקבוצה הוא יהושע גורא שהיה גם יו"ר הקבוצה.
מנהל הקבוצה הוא אדם פלטקביץ'.

הישגים

הישגה הגדול של אליצור הרצליה היה בשנת 1988 והוא ההעפלה לאליפות אירופה לערים שהוא התואר הרביעי בחשיבותו באירופה, בו הפסידה אחרי שני משחקים שאירחה בביתה קבוצה משוודיה.
הישג נוסף של הקבוצה הוא זכייה במקום הרביעי בליגה שנתיים ברציפות.

סוף שנות השישים ושנות השבעים

אליצור הרצליה החלה את דרכה בליגה ג' בכדוריד כשאירחה במגרשים רבים המתאימים לכדוריד ברחבי הרצליה, ומשם הגיעה עד לליגה הלאומית והתחילה לבסס את מקומה בליגה במקומות 5–8.
בשנת 1971 נוסדה העמותה אליצור הרצליה והקבוצה נרשמה כעמותה.

שנות השמונים

שנות השמונים היו שיא פריחתה של אליצור: קבוצת הכדוריד הפועל הרצליה התפרקה ב-1980 ושחקנים רבים עברו לאליצור ובשנת 1983 הקבוצה התאחדה עם הפועל נוף ים הרצליה ל-15 שנה עד הקפאתה, ובזכות אירועים אילו היא זכתה במקום הרביעי בליגה הלאומית בשנים 1987–1988 והעפילה לאליפות אירופה לערים בשנת 1988.

שנות התשעים

שנות התשעים היו השנים הקשות של אליצור הרצליה, זאת מכיוון שהקבוצות האחרות בליגה רכשו שחקנים זרים, מה שאליצור הרצליה לא יכלה להרשות לעצמה מכיוון שלא היה לה מספיק כסף כדי להעביר שחקן זר לשורותיה. הקבוצה לא העפילה למקומות הגבוהים ואפילו ירדה ליגה.
ב-1998 הקבוצה הוקפאה לזמן לא ידוע בשל בעיות כספיות.

תלבושת

תלבושת הקבוצה השתנתה עם השנים אך צבעיה העיקריים היו כחול ולבן.

סמל

סמל הקבוצה היה כמו סמל אגודת הספורט אליצור.

מאמנים

לאליצור הרצליה היו ארבעה מאמנים עיקריים שהיו תמיד בתחלופה: עקיבא לפלר, אדם פלטקביץ', רוני נתן, ויוסי שטרק, ומספר רב של מאמנים שאימנו לתקופה קצרה, המאמן הראשון של הקבוצה היה דב פליישמן והמאמן האחרון היה גילי רבן.

העיקרון הדתי

באליצור החליטו שאין משחקים ואימונים בשבת, ואם הקבוצה הולכת ביחד לאכול במקום מסוים הוא חייב להיות כשר, אך אין זה מכליל את השחקנים וההנהלה להיות דתיים. אף על פי שאליצור הרצליה נועדה לשחקנים דתיים, רוב השחקנים באליצור הרצליה היו חילוניים.
רשתות טלוויזיה ברוסיה

הטלוויזיה בפדרציה הרוסית הוא אמצעי התקשורת הפופולרי ביותר ברוסיה, ופועלות בה כ-300 רשתות טלוויזיה ארציות, בהן שלוש רשתות עיקריות המכסות כ-90% משטחי רוסיה: הערוץ הראשון, רוסיה-1 ו-אן-טה-וה. רוב הרשתות הן רשתות טלוויזיה מסחרית.
הרשת הראשונה, הערוץ הראשון החלה לשדר בשנות ה-40 שידורי טלוויזיה תעמולתיים על חיי התרבות הסובייטיים, תחת השם הטלוויזיה המרכזית של ברית המועצות, כאשר הרשת השנייה - רוסיה-1 - שכונתה בעבר "הערוץ השני", נוסדה ב-1960 לצד 15 ערוצי טלוויזיה לכל אחת מן הרפובליקות של ברית המועצות.
בשנות ה-70 וה-80 הטלוויזיה הייתה לאמצעי התקשורת העיקרי במשקי הבית הסובייטיים וכ-75 מיליון משקי בית החזיקו טלוויזיה באותה עת.
ב-1991 מערכת הרדיו והטלוויזיה של ברית המועצות כללה ארבע רשתות טלוויזיה ארציות, 52 תחנות טלוויזיה ברפובליקות הסובייטיות ו-78 תחנות אזוריות בשטחי הרפובליקה הרוסית.
מאמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 פועלות מספר חברות של שירותי טלוויזיה בכבלים המעניקות שירותי טלוויזיה רב-ערוצית, כשהגדולות שבהן הן חברת Tricolor TV ולה מנויים ב-12 מיליון בתי אב ומחזיקה ב-30% משוק הטלוויזיה המסחרית וחברת NTV Plus, הנחשבת לוותיקה ביותר ברוסיה (הוקמה ב-1996). לצדן פועלות חברות נוספות כחברת STV,‏ MTC וחברת אוריון אקספרס שלה יותר ממיליון מנויים.
כיום, ישנם 15,000 משדרים ברחבי רוסיה.
Sultans of Swing

ההצלחה

בעקבות חידושו בינואר 1979, השיר נכנס למצעד הפזמונים האמריקאי. באופן חריג, הצלחתו הגיעה יותר מ-6 חודשים אחרי שחרור האלבום הראשון של הלהקה באוקטובר 1978. השיר הפך ללהיט בארצות הברית. השיר כבש את המקום ה-8 במצעד הסינגלים הבריטי, והמקום ה-4 בבילבורד הוט 100 וגם להצלחת מכירות האלבום שבו נכלל.
גרסת האלבום של השיר הכילה סולו גיטרה אשר קצר שבחים רבים, והגיע למקום ה-22 ברשימת סולואי הגיטרה הטובים ביותר של המגזין
Guitar World‏, ובמקום ה-32 ברשימת קטעי הגיטרה הטובים ביותר של המגזין רולינג סטון. מארק נופלר נוהג לאלתר ולהאריך את הסולו בשיר בזמן הופעות חיות.
קפיטול רקורדס

היסטוריה

החברה הוקמה בלוס אנג'לס ב-1942 על ידי התמלילן ג'וני מרסר, המפיק באדי דה-סילווה ובעל חנות המוזיקה גלן ווליש והפכה לחברת התקליטים הראשונה בארצות הברית שבסיסה בחוף המערבי. עד אמצע שנות החמישים ביססה החברה את מעמדה כחברה מובילה בזכות אמנים כתזמורתו של פול וייטמן, פרנק סינטרה, נאט קינג קול, פגי לי, ג'ודי גרלנד ואחרים. 
בשנת 1957 רכשה חברת EMI הבריטית את קפיטול והקימה עבורה בבניין חברת קפיטול בהוליווד, אולפן הקלטות משוכלל כדוגמת אולפני אבי רוד בלונדון. כך יכלה החברה להפוך לגורם משמעותי בהפצת תקליטי EMI בארצות הברית בעת "הפלישה הבריטית" (תקופה שהחלה בשנת 1964 ונמשכה מספר שנים אחרי כן, בה יוצרי רוק'נרול רבים מבריטניה החלו להופיע ולהשפיע על המוזיקה בארצות הברית). בפרט הפיצה קפיטול את תקליטי הביטלס בארצות הברית, לאחר עריכה והתאמה של הסאונד ורשימת השירים ל"טעם האמריקאי" שנעשה על ידי מנהל האמנים והרפרטואר של החברה, דייב דקסטר. מאז 1979 החברה היא חטיבה ב-EMI Music Worldwide.

שנות ה-40

פול וייטמן, פגי לי, בינג קרוסבי, נאט קינג קול

שנות ה-50

פרנק סינטרה, דין מרטין, ג'ודי גרלנד, האחיות אנדרוז

שנות ה-60

הבנד, נערי החוף, הביטלס (וכל אחד מחברי הלהקה בנפרד בהמשך), ג'ו קוקר, פינק פלויד, לינדה רונסטאדט

שנות ה-70

דייוויד בואי, ג'ורג' קלינטון, קווין, דיאנה רוס, החונקים, Wings

שנות ה-80

טינה טרנר, ביסטי בויז, בילי איידול, מגדת', פט שופ בויז, אר.אי.אם., רד הוט צ'ילי פפרז, רובי רוברטסון, שפנדאו בלט, קוקטו טווינס, בלטימורה

שנות ה-90

קולדפליי, ג'רי האליוול, ג'יינז אדיקשן, אם סי האמר, רדיוהד, סנופ דוג, רובי ויליאמס, סופרגראס, בליינד מלון

שנות האלפיים

קיילי מינוג, אינטרפול, שארל אזנבור מגדת' קייטי פרי 5 סקנדס אוף סאמר
אן פטרסון

אן וודס פטרסון (באנגלית: Anne Woods Patterson; נולדה ב-4 באוקטובר 1949) היא דיפלומטית אמריקאית שכיהנה כשגרירת ארצות הברית במצרים, בפקיסטן, בקולומביה ובאל סלוודור וכממלאת מקום שגריר ארצות הברית באומות המאוחדות.

ביוגרפיה

פטרסון נולדה בפורט סמית' שבארקנסו. ב-1971 סיימה תואר ראשון במכללת ולסלי ולמדה לתואר שני באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. 
ב-1973 החלה את שירותה במחלקת המדינה של ארצות הברית. בתחילת הקריירה שלה שימשה יועצת כלכלית בין השאר בלשכת המודיעין והמחקר ובלשכת הכלכלה והעסקים של מחלקת המדינה. בשנים 1984–1988 שימשה נספחת כלכלית וקונסולית בערב הסעודית, בשנים 1988–1991 שימשה חברה במשלחת ארצות הברית למוסדות האו"ם בז'נבה, בשנים 1991–1993 שימשה ראש מחלקת מדינות הרי האנדים (דרום אמריקה) ולאחר מכן שימשה סגנית לתת-מזכיר מחלקת המדינה לענייני האמריקות. 
ב-1997 מונתה לשגרירת ארצות הברית באל סלוודור, בשנת 2000 מונתה לשגרירת ארצות הברית בקולומביה. ב-2003 חזרה לארצות הברית ומונתה למשנה למפקח הכללי של מחלקת המדינה. ב-2004 מונתה למשנה לשגריר ארצות הברית באומות המאוחדות, ולאחר התפטרותו של השגריר ג'ון דנפורת' מילאה את מקומו מינואר 2005 עד כניסתו לתפקיד של ג'ון בולטון באוגוסט אותה שנה. בתפקידה הבא שימשה תת-מזכיר המדינה לענייני המלחמה בסמים ובפשיעה בינלאומית. 
ביולי 2007 מונתה לשגרירת ארצות הברית בפקיסטן וכיהנה בתפקיד עד אוקטובר 2010. באוגוסט 2011 מונתה לשגרירה במצרים, היא כיהנה בתפקיד במהלך תקיפת שגרירות ישראל במצרים, במהלך הבחירות במדינה ביוני 2012 ועלייתם לשלטון של הנשיא מוחמד מורסי ותנועת האחים המוסלמים. בתקופת ההפיכה במצרים בקיץ 2013, הייתה מושא למחאות עקב זיהויה וזיהוי ארצות הברית כתומכים במורסי ובאחים המוסלמים. זמן קצר לאחר הדחתו של מורסי נאלצה פטרסון לעזוב את תפקידה והוחלפה על ידי רוברט ביקרופט. בדצמבר 2013 מונתה לתת-מזכיר המדינה לענייני המזרח הקרוב, תפקיד בו כיהנה עד פרישתה משירות החוץ בינואר 2017. לאחר פרישתה מונתה לחברה בוועדה המייעצת לאסטרטגיית ביטחון לאומי במחלקת ההגנה של ארצות הברית.
במהלך שירותה הדיפלומטי עוטרה באות מסדר חוזה מטיאס דלגדו מממשלת אל סלוודור, באות מסדר הקונגרס מהקונגרס הקולומביאני ובאות מסדר בויאקה מממשלת קולומביה. כמו כן זכתה למספר פרסים ועיטורי שירות ממחלקת המדינה של ארצות הברית.
לאחר פרישתה היא מכהנת בנציבות האוניברסיטה לביטחון לאומי וכעמיתה במכון ג'קסון ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת ייל.
נשואה לדייוויד ואם לשני בנים.
קשת (כלי מיתר)

קשת היא כלי שבעזרתו מנגנים על כלי קשת. אין תיעוד היסטורי לתחילת התקופה בה החלו להשתמש בקשתות כדי להפיק צלילים ממיתרים מתוחים, אך מדובר בפרקטיקה קדומה, והיא קיימת בתרבויות עתיקות רבות סביב העולם. הקשתות המוקדמות ביותר היו דומות לקשתות ציד, וייתכן מאוד שאותה הקשת שימשה לשתי המטרות. 
הקשת המשמשת היום לנגינה בכלי קשת מערביים מקורה במאה התשע עשרה, והיא פיתוח של קשתות מוקדמות יותר. כיום עשויה הקשת מעץ גמיש, בקשתות מקצועיות - מעץ הפרנמבוקו, עליו רצועה של שיער זנב סוס. בכל אופן, קשתות מתקופות אחרות ותרבויות אחרות בנויות ממגוון רחב של חומרים אחרים.
בשביל להגביר את החיכוך בין המיתר לקשת, מורחים על הקשת שרף (קולופוניום), מופק משרף של עצי מחט. השרף הדָביק מחספס את הקשת ומסייע בהרעדת המיתר.
לכינור, ולצ'לו יש קשת מעט שונה: הקשת של הכינור יותר דקה וארוכה, ואילו הקשת של הצ'לו יותר רחבה מזאת של הכינור, אך עדיין שתיהן דומות מאוד.
בקצה הימני של הקשת יש חלק הנקרא פְרוֹש (בגרמנית: צפרדע, בגלל צורתו), והוא תורם למשקלה של הקשת. הפרוש משמש גם לאחיזת הקשת בידו הימנית של הנגן. 
בקצה הימני של הקשת מצוי בורג שבעזרתו ניתן למתוח ולהרפות את שערות הקשת. באמצעות וויסות מתיחות השערות אפשר לשפר את צלילו של הכלי, המשתנה עם תנאי הסביבה. 
תפקידה של הקשת להרעיד את המיתר באופן מחזורי (מאות "פריטות" קטנות בשנייה) ובכך להפיק צליל. באמצעות הקשת ניתן לשלוט בעוצמת הצליל, משכו, צבעו ועוד פרמטרים רבים נוספים. צלילים מודגשים מנוגנים בדרך כלל בקשת "יורדת" (כלומר, מן הפרוש עד החוד) וצלילים לא מודגשים בקשת "עולה" (מתחילה בחוד). 
אפשר לנגן עם הקשת גם על מסור מיוחד הנקרא מסור מוזיקלי.
אדגר קפלן

ביוגרפיה

אדגר קפלן נולד בעיר ניו יורק בשנת 1925. בראיון בשנת 1966, הגדיר את שנת הולדתו כ"שנה נוראה ליינות ושנה נהדרת לשחקני ברידג'". הוא למד לשחק ברידג' לפני גיל 10 באמצעות צפייה במשחקים של הוריו. הוא שיחק ברידג', במהלך לימודיו בבית-ספר ובתקופה הקצרה בה למד באוניברסיטת קורנל. הוא לא הצליח בלימודיו, משום שהתמקד בברידג'. ב-1943 עזב את הלימודים והתגייס לחיל האוויר של ארצות הברית. הוא שירת שם עד תחילת שנת 1946. כשחזר הצטרף לאביו בעסק לייצור בגדים. כשאביו פרש לגמלאות נאלץ לבחור בין ניהול העסק לבין עזיבתו והתמקדות בברידג', קפלן בחר בברידג'. בשנת 1953 זכה לראשונה באליפות צפון אמריקה, במקרה זה ב-Vanderbilt Cup. במשך כל חייו, למעט תקופת השירות בצבא והלימודים באוניברסיטה, התגורר במנהטן. בשנת 1962 קפלן התחתן עם בטי. בטי הייתה בצעירותה מורה למוזיקה. לפני כן היא נישאה לאלפרד שינוולד, שחקן ברידג' אגדי בזכות עצמו, שותפו של קפלן לשיטת הכרזה, שנבנתה על ידם ונקראת על שמם שיטת ההכרזה קפלן-שינוולד.
 לקפלן, לאשתו בטי ולשותפו לכתיבה ולמשחק, שינוולד, היו תחומי עניין משותפים: מוזיקה וספרות, מה שתרם גם להצלחת השותפות בברידג'. אדגר קפלן נפטר ממחלת הסרטן ב-7 בספטמבר 1997, לאחר שנאבק במחלה במשך כמה שנים. בתקופת מחלתו המשיך באורח חייו הרגיל ואפילו התחרה בתחרות החזקה של Spingold מספר שבועות לפני מותו.

קריירת הברידג'

קריירת הברידג' של קפלן, נמשכה שישה עשורים. במהלך ששת העשורים, זכה ב-25 אליפויות צפון אמריקה. הוא ייצג את ארצות הברית ב-8 אליפויות עולם. שותפיו העיקריים היו נורמן קיי ואלפרד שינוולד. השותפות של קיי וקפלן התחילה בשנת 1963 (לאחר מותו של סידני סילודור, שותפו הקודם של קיי). השותפות נמשכה כ-40 שנה.
באליפויות צפון-אמריקה לקבוצות שיתף פעולה עם נורמן קיי, כשהזוג השני בקבוצה היו ביל רות וריצ'רד פבליצ'ק. בתחרות Reisinger בה זכו בשנת 1983, הצטרף לקבוצה אוסוולד ג'קובי. קפלן שיחק חלק מהתחרות עם אוסוולד ג'קובי, איתו הרבה לשחק בצעירותו.
קפלן כיהן כמעט בכל תפקיד אפשרי: מנהל ההתאגדות האמריקאית לברידג' (ACBL), מאמן,יועץ, קפטן ועוזר קפטן של נבחרות ארצות-הברית בתחרויות בינלאומיות. בין השאר, היה קפטן של נבחרת ארצות הברית שזכתה באליפות העולם לקבוצות (Bermuda Bowl) בשנת 1995.
הוא היה מורה ומרצה בחסד. כמורה לברידג' היה שותף להקמת בית ספר לברידג' בניו יורק ששמו The Card School. קפלן נחשב לסמכות הגבוהה ביותר בנושא של חוקי ברידג'. הוא כיהן בתפקיד יו"ר וועדת החוקים של ההתאגדות העולמית לברידג' (WBF) ושל ההתאגדות האמריקאית לברידג'. הוא היה המוביל של שינויים בכללי המשחק. אחד השינויים המהותיים בחוקי המשחק, שקפלן יזם היה הוצאת כרטיס Alert, אחרי הכרזה לא טבעית.

תרומתו כתאורטיקן וכותב

תרומתו התאורטית העיקרית היא שיטת ההכרזה קפלן-שינוולד. שיטה זו שינתה את הפתיחות בסדרות מייג'ור בארצות-הברית. עד לשיטה זו פתיחה בגובה 1 בסדרת מייג'ור, הבטיחה לפחות ארבעה קלפים. בשיטת ההכרזה קפלן-שינוולד, הכרזה בגובה 1 בסדרת מייג'ור, מבטיחה לפחות חמישה קלפים. בברידג' מודרני נשמרה שיטת ההכרזה קפלן-שינוולד בהקשר של פתיחה בגובה 1 בסדרת מייג'ור. במשך יותר מ-30 שנה היה המוציא לאור והעורך של העיתון The Bridge World.
אחמד עאבד

קריירה

עאבד נולד בנצרת. התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי אחי נצרת, וב-31 בדצמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, במשחק מול הפועל רעננה במסגרת הליגה הלאומית. ב-31 באוקטובר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, במשחק מול מכבי פתח תקווה, אך בתום עונת 2009/2010 ירדה הקבוצה בחזרה לליגה הלאומית, ובעונת 2010/2011 הפך לשחקן סגל קבוע בקבוצה הבוגרת. ב-16 באוגוסט 2010 הבקיע את שערו הראשון בקריירה, בניצחון 3–0 בדרבי מול הפועל נצרת עילית במסגרת גביע הטוטו, ובליגה הלאומית כבש שישה שערים בעונה זו.
לקראת עונת 2011/2012 עבר לעירוני קריית שמונה, ואת הופעת הבכורה שלו במועדון ערך ב-27 באוגוסט 2011, כשנכנס כמחליף במשחק מול מכבי נתניה. ב-16 באוקטובר 2011 כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף בדקה ה-74 וכעבור ארבע דקות כבש את שער הניצחון מול מכבי תל אביב. בחצי גמר גביע הטוטו כבש בדקה ה-117 את שער הניצחון מול הפועל באר שבע, והעלה את הקבוצה לגמר בו ניצחה את הפועל תל אביב וזכתה בתואר. בליגה כבש עאבד שני שערים בעונה זו, ובסופה זכה עם עירוני קריית שמונה באליפות הראשונה בתולדות במועדון. בעונת 2013/2014 זכה עם הקבוצה בגביע המדינה הראשון בתולדותיה, לאחר שבמשחק הגמר מול מכבי נתניה כבש את שער הניצחון במהלך ההארכה, ובליגה כבש בעונה זו שלושה שערים. גם בעונת 2014/2015 כבש שלושה שערי ליגה, והקבוצה סיימה את העונה כסגנית האלופה. במשחק אלוף האלופים שהתקיים בראשית עונת 2015/2016 מול מכבי תל אביב הבקיע עאבד שער שוויון בהארכה, וקריית שמונה זכתה בתואר לאחר דו-קרב בעיטות הכרעה, ובליגה הבקיע בעונה זו שישה שערים.
ב-29 בינואר 2018 חתם עאבד בגירסונספור מהליגה השנייה בטורקיה. כעבור יומיים ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד 1–2 לפנרבחצ'ה, ובסך הכל ערך 10 הופעות בכל המסגרות עד תום העונה, בהן כבש שער אחד והוסיף חמישה בישולים.
ב-11 ביולי 2018 חזר עאבד לישראל וחתם לשלוש שנים בהפועל תל אביב. ב-29 ביולי 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב בניצחון 4–0 על בני יהודה במסגרת גביע הטוטו. ב-5 באוגוסט 2018 כבש את שערו הראשון במדי הפועל תל אביב, בתיקו 1–1 מול מכבי פתח תקווה בגביע הטוטו, ובליגה כבש ארבעה שערים בעונת 2018/2019, בנוסף לשלושה בישולים.

נבחרת ישראל

בנובמבר 2012 ערך עאבד את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצעירה של ישראל, במשחק ידידות מול הנבחרת הצעירה של בלארוס. בפברואר 2014 זומן לראשונה לנבחרת ישראל, על ידי המאמן אלי גוטמן. ב-6 באוקטובר 2016 ערך את הופעתו הבכורה שלו בנבחרת, כשנכנס כמחליף בניצחון 2–1 על מקדוניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
אברהם חיים פריימן

חייו

פריימן נולד בדצמבר 1889 בהלישוי שבמוראביה, אוסטריה, בן למשפחת רבנים מפורסמת. סבו הרב ישראל מאיר פריימן היה רבן של ערים שונות ומהדיר ספרות הראשונים, חתנו של רבי יעקב אטלינגר. דודו, אחי אמו, אהרן פריימאן, היה מגדולי הביבליוגרפים העבריים. אביו, הרב יעקב פריימן, היה חוקר חשוב בספרות רבנית והיה רב בהלישוי, פוזנן וברלין.
ב-1918, בהיותו בן 18, פרסם את חיבורו הראשון על הרא"ש. שנתיים אחרי כן פרסם מחקר על בני הרא"ש, בייחוד על ר' יהודה. עבודה זו נעשתה תוך כדי לימודי משפטים באוניברסיטת מארבורג. הוא סיים את לימודיו ב-1923, ומונה אחרי זמן לא רב לשופט בבית משפט מחוזי בקניגסברג, עד שפוטר ב-1933 עם עליית הנאצים לשלטון וחקיקת החוק לשיקום שירות המדינה המקצועי.
ב-1922 לימד בבית המדרש לרבנים בברלין היסטוריה של היהדות. כמו כן עבד שנה בספרייה העירונית של פרנקפורט, שאותה ניהל דודו, וכך למד ביבליוגרפיה.
בשנת 1934 כתב תזכיר שבו התווה קווים לחקר המשפט העברי. הוא סבר שלמשפט יש חשיבות מעשית גדולה ולכן "מתפקידי המחקר בדיני ישראל להעלות מתוך חומר מפוזר ומפורד זה את גילויי היצירה המשפטית לתקופותיה השונות ולחשוף את שרשיה ויניקותיה — לא בחינת חקר קדמוניות בלבד,  אלא כמורה-דרך בהוי המשפטי של ימינו וכסולל מסילה לעתיד משפטנו בארצנו".
ב-1933 עלה עם משפחתו לארץ ישראל והחל לעבוד בחברת מגדל כיועץ משפטי. בשנת 1943 התמנה כמדריך למשפט עברי באוניברסיטה העברית וקודם לדרגת מרצה. בשנת 1947 הוצע לו תפקיד חשוב בבית הספרים הלאומי, אך הוא סירב לקבלו, בבקשו להותיר לעצמו די זמן למחקר.
בשנת 1943 לימד, נוסף על תלמידי האוניברסיטה, גם קבוצה של כ-15 עורכי דין ופקידי ממשלה בסמינריון מטעם האוניברסיטה שנערך בבניין 'ישורון' בירושלים בנושא "פרקים בדיני נישואין".
ב-1947 כיהן כיושב ראש הוועדה העוסקת בדיני אישות וירושה בהתייחסות מיוחדת לבתי הדין הרבניים ושיפוטם.
כן היה פעיל במועצה המשפטית שמונתה על ידי הסוכנות היהודית.
פריימן נרצח בשיירת הדסה ב-13 באפריל 1948.
ארכיונו שמור בספרייה הלאומית.

מחקריו והגותו

גם כשעבד כשופט עסק במחקר במשפט העברי והוציא את כל תשובות הרמב"ם שנדפסו ונשארו בכתבי יד בהוצאת מקיצי נרדמים. אחרי כן המשיך ועסק במשך שנים במשפחת הרמב"ם. ב-1936 פרסם מחקר על שושלת היוחסין של משפחת הרמב"ם, וב-1938 הוציא את תשובות אברהם בן הרמב"ם. בשנת 1940 פרסם את תשובות ר' יהושע הנגיד, מצאצאיו של הרמב"ם.

אחרי כתביו המוקדמים, שעסקו בספרות ימי הביניים, פנה לעסוק בספרות המשפט העברי בעת החדשה תוך התמקדות בדיני משפחה וירושה. לדבריו, "רוב החוקרים בהיסטוריה המשפטית של עם ישראל התמסרו לתקופות הקדומות של המקרא והתלמוד. מעטים הם המחקרים על דיני ישראל בימי הבינים, והעת החדשה הוזנחה כמעט כליל". בתחום זה כתב את ספרו "סדר קידושין ונישואין אחרי חתימת התלמוד" (1945), שהתבסס על סדרת ההרצאות שנשא בפני עורכי דין בשנת 1943. הוא ביקש לחקור את ספרי המשפט העברי שנכתבו אחרי השולחן ערוך, וגרס כי מחקר זה צריך להוות נקודת מוצא לכיוון החיים המשפטיים בהווה. הוא שאף לכך שהמשפט העברי יחזור ויתפתח ויהיה מסוגל לפתור בעיות מודרניות במדינה יהודית.
"שאיפתו הייתה להטמיע את הדין העברי תוך הטעמה לחיי עם ישראל בארצו המתחדשת".
הרמן פון שטרנץ

תחילת הקריירה

פון שטרנץ נולד ב-13 בפברואר 1853 בנאקל על הנצה שהשתייכה לממלכת פרוסיה. ב-1870 התגייס לצבא הפרוסי ולחם בשורותיו במלחמת פרוסיה-צרפת. פון שטרנץ התקדם בסולם הפיקוד, ב-1906 מונה למפקד הדיוויזיה ה-25, וב-1911 מונה למפקד הקורפוס ה-5. בנוסף מונה פון שטרנץ גם למפקד האזור הצבאי השמיני.

מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון שטרנץ מפקד הקורפוס ה-5 שהיה חלק מהארמייה החמישית, לחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרב הארדנים. ב-18 בספטמבר 1914 מונה פון שטרנץ למפקד פלגת הארמייה C - שטרנץ שכללה את הקורפוס ה-5 שהיה בפיקודו, ואת הקורפוס הבווארי ה-3. על הצלחתו בקרבות קיבל פון שטרנץ ב-22 באוגוסט 1915 את העיטור פור לה מריט.
ב-2 בפברואר 1917 פרש פון שטרנץ משירות צבאי.
פון שטרנץ נפטר בדסאו ב-3 בנובמבר 1936 והוא בן 83 שנים.
אבא גוריון

אַבָּא גוּרְיוֹן (שמו המלא: אבא גוריון (אורין) איש צידן צידון) היה תנא בדור הרביעי או החמישי, שחי במאה השנייה לספירה. הביא ציטוטים של אבא שאול ושל רבן גמליאל דיבנה. על שמו נקרא מדרש למגילת אסתר, מדרש אבא גוריון.
השם אבא גוריון נזכר במשנה (קדושין פ"ד ל"ד) ובמס' סופרים (פט"ו י') ובירושלמי (קדושין פ"ד י"א) אבא אוריין איש צדיין, וחילוף אות ג' באות א' הוא לפי מבטא של אנשי ירושלים, וכן הוא בפתיחתא דאסתר רבה ט'.
הפלישה ללאה-סלמאואה

הפלישה

צי הפלישה עזב את רבאול ב-5 במרץ 1942, ומלבד ארבע ספינות התובלה שהובילו את החיילים ליעדם, את הסיוע לפלישה סיפקו ארבע סיירות כבדות, שתי סיירות קלות, שבע משחתות ומספר ספינות עזר. הפלישה החלה ב-8 במרץ, ובעוד שבלאה לא נרשמה כל התנגדות, בסלמאואה השמידה יחידה של מתנדבים ואנשי קשר של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי תשתיות חיוניות ונסוגה להרים. ניסיון מוקדם של אמנעה אווירית מצד טייסות אוסטרליות מהאזור נכשל ונזנח.

הפשיטה על לאה-סלמאואה

בשעת בוקר מוקדמת ב-10 במרץ המריאו מטוסים אמריקאים מנושאות המטוסים לקסינגטון ויורקטאון שעגנו במפרץ פפואה שבדרום גינאה החדשה, כ-201 קילומטרים מאזור היעד. המטוסים האמריקאים הצליחו להימנע מגילוי ובשעה 09:22 פתחו מפציצי צלילה מדגם SBD דונטלס במתקפה על הספינות היפניות שעגנו בלאה. זמן קצר לאחר מכן, בשעה 09:38, תקפו מפציצי טורפדו מדגם TBD דבסטיטור ומפציצי דונטלס נוספים את הספינות בסלמאואה, בעוד מטוסי קרב ירו על החופים. כחצי שעה לאחר מכן הופיע גל תקיפה שני של מפציצים שתקפו בשני האתרים. יום לאחר מכן הגיעו לאזור חמישה מפציצים מדגם B-17 מבצר מעופף והמשיכו בהפגזת האזור.
המטוסים האמריקאים טיבעו שלוש ספינות תובלה. בנוסף נגרם נזק לסיירת קלה, לשתי משחתות, לספינת תובלה, למקשת, לשולת מוקשים ולספינת עזר נוספת. הפושטים איבדו את אחד ממפציצי הדונטלס שנפגע מאש נ"מ, ושניים נוספים ביצעו נחיתת חרום בפורט מורסבי בדרכם חזרה. שאר 101 המטוסים שנשלחו חזרו בבטחה לנושאות המטוסים.
הפשיטה הביאה לאובדן שני שלישים מצי התובלה של היפנים, אך אבידות נוספות נמנעו בשל העובדה שספינות התובלה עגנו בקרבת החוף והיו מסוגלות להחיף עצמן ולהימנע משקיעה. מעבר לנזק החומרי, הייתה לפשיטה זו השפעה פסיכולוגית על היפנים, שלאחריה העלו את רמת הכוננות והבינו שהאמריקאים מוכנים לסכן את נושאות המטוסים שלהם על מנת למנוע את התקדמותם באזור.