google/wiki40b huggingface dataset:
מרגרט טייזאק

ביוגרפיה

טייזאק נולדה באסקס שבאנגליה. היא בתם של דוריס ותומאס אדוארד טייזאק. גדלה בווסט האם (כיום חלק מלונדון רבתי). למדה בבית הספר לבנות "סט. אנג'לה אורסולין" בניוהאם, והיא בוגרת האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA).
טייזאק נודעה בזכות תפקידיה הקלאסיים על במת התיאטרון. ב-1962 היא הצטרפה לרויאל שייקספיר קומפני. בסוף שנות השבעים של המאה ה-20 שיחקה במשך שלוש שנים בסטראטפורד, אונטריו וגילמה את דמותה של גברת אלבינג במחזה "רוחות" מאת איבסן, המלכה מרגרט במחזה ריצ'רד השלישי ואת הרוזנת של רוסִייוֹן במחזה "סוף טוב הכל טוב".
ב-1982 קיבלה טייזאק את פרס אוליבייה על תפקידה כמרתה בהפקה מחודשת של "מי מפחד מווירג'יניה וולף?". היא החליפה בתפקיד את ג'ואן פלורייט שהייתה חולה. ב-1991 זכתה בפרס טוני על הופעתה במחזה "Lettice and Lovage" מאת פיטר שאפר, בו הופיעה לצידה של מגי סמית' גם בלונדון וגם בהפקות בברודוויי. איגוד השחקנים האמריקאי סירב בתחילה לאשר לטייזאק להופיע בהפקה הניו-יורקית, אולם סמית' סרבה להופיע בלעדיה, בגלל הכימיה שקיימת ביניהן על הבמה. ב-2008 זכתה לשבחים על משחקה כמרת סט. מוהם ב-"The Chalk Garden" מאת אניד בגנולד (Enid Bagnold) שהועלתה בדונמר ורהאוס שבלונדון. על הופעתה זו זכתה בפרס חוג מבקרי התיאטרון, ובפרס לורנס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר בשנת 2009. באותה שנה הופיעה טייזאק לצידה של הלן מירן במחזה "פדרה" בתיאטרון המלכותי הלאומי.
טייזאק השתתפה בשני סרטים בבימויו של סטנלי קובריק: "2001: אודיסיאה בחלל" (1986) ו"התפוז המכני" (1971). עוד בקולנוע הופיעה בסרטים: "Ring of Spies"‏ (1964), "The Whisperers"‏ (1967), "A Touch of Love"‏ (1969),
" The Legacy"‏ (1978), "The Quatermass Conclusion" ‏(1979),
"Mr. Love"‏ (1985), "זקוף ת'אוזן" (1987), "The King's Whore"‏ (1990), "גברת דאלוויי" (1997), "צעירים יפים ומבריקים" (2003) ובשניים מסרטיו של וודי אלן "נקודת מפגש" (2005) ו"סקופ" (2006).
עיקר פרסומה של טייזאק בא לה מהטלוויזיה. היא זכורה מגילום תפקידים ראשיים בהפקות טלוויזיוניות של ה-BBC. ב-1968 גילמה את ויניפרד, אחותו של סומס, בסדרת הדרמה המצליחה "ההגדה לבית פורסייט" על פי הרומנים של ג'ון גולסוורתי. הסדרה שודרה ברחבי העולם. טייזאק גילמה את המלכה אן בסדרה "הצ'רצ'ילים הראשונים", את בט בסדרת "הדודנית בט" עיבוד לרומן מאת אונורה דה בלזק, ואת אנטוניה אימו של הקיסר קלאודיוס בסדרה "אני, קלאודיוס". עוד גילמה ב-1987 את קלותילד ברדבורי-סקוט ב-"Nemesis" עיבוד לספר מאת אגאתה כריסטי.
בשנות ה-90 של המאה העשרים השתתפה בסדרת הטלוויזיה "אינדיאנה ג'ונס הצעיר" בתפקיד מיס הלן סיימור, מורתו הקפדנית של אינדיאנה ג'ונס. בשנות האלפיים הופיעה פעמיים בתפקיד אורח בסדרה "רציחות במידסומר". ב-2011 החלה להשתתף באופרת הסבון "איסטאנדרס" בתפקיד לידיה סימונדס, אך באפריל 2011 נמסר שהיא עוזבת את הסדרה בגלל בריאות לקויה.
ב-1970 הוענק לטייזאק תואר "קצין מסדר האימפריה הבריטית" (OBE) וב-2010 הוענק לה תואר "מפקד מסדר האימפריה הבריטית" (CBE) על תרומתה לתחום הדרמה.

חיים אישיים

ב-1958 נישאה טייזאק למתמטיקאי אלאן סטיבנסון. לזוג נולד בן אחד, מתיו.
טייזאק נפטרה ב-25 ביוני 2011 בביתה וכשמשפחתה לצידה.
פדקס

היסטוריה

החברה נוסדה בשם "פדרל אקספרס" בשנת 1971 על ידי פרדריק וו. סמית בעיר ליטל רוק בארקנסו. בשנת 1973 העבירה החברה את מרכזה העסקי לעיר ממפיס בטנסי, לאחר שרשויות נמל התעופה של ליטל רוק סירבו לספק שירותים למטוסי החברה. המילה "פדרל" בשמה נועדה להדגיש את פעילותה של החברה בכל רחבי ארצות הברית, ולסייע בגיוס חוזים ממשלתיים. החברה החלה לפעול באופן רשמי ב-17 באפריל 1973, עם 14 מטוסי דאסו פלקון 20, אשר טסו ל-25 ערים בארצות הברית. פדקס הייתה הראשונה מבין חברות התעופה למטענים אשר השתמשה במטוסי סילון. היא צמחה מאוד לאחר הדה-רגולציה של שוק הטסת המטענים בארצות הברית. בזכות שיטת הפצת המטענים שלה הפכה פדקס למובילה עולמית בתחומה. רוב פעילות החברה בארצות הברית, בהובלת מטענים בין-לילה, נעשית דרך מרכז המבצעים של החברה בממפיס. לחברה מרכזים נוספים באינדיאנפוליס, ניוארק, אוקלנד, אנקורג' ואליאנס (טקסס). מרכז החברה בקנדה פועל בנמל התעופה הבינלאומי של טורונטו, באירופה פועלת החברה במרכזים: קלן ופריס. מרכז החברה במזה"ת הוא בדובאי ובמזרח הרחוק (אסיה פסיפיק) בגוונאז'ו שבסין.
באוגוסט 1989 רכשה פדקס את חברת פליינג טייגרס (Flying Tigers), חברת תעופה בינלאומית למטענים. מחברת "פליינג טייגרס" ירשה פדקס את החוזה של צבא ארצות הברית, שנמשך עד אוקטובר 1992, להטסת מטענים ונוסעים בין ארצות הברית לבין בסיסי הצבא מעבר לים. לאחר רכישת חברות נוספות בתחום המטענים והלוגיסטיקה, בשנת 1998, שינתה החברה את שמה באופן רשמי ל"פדקס", אף כי שם זה כבר שימש שנים כשמה הלא-רשמי וכמותג לשירותיה. בשנת 2000 נעלם לחלוטין השם הישן מכל רישומי החברה והיא אימצה את סיסמתה "העולם בזמן" ("The World On Time").
בשנת 2001 רכשה פדקס את חברת אמריקן פרייטוויס (American Freightways), חברה מובילה בארצות הברית בתחום המטענים הקטנים (פחות ממטען משאית שלמה) היא שילבה את פעולותיה של חברה זו עם חברה נוספת בשם ויקינג ויצרה את חברת "פדקס פרייט". בחודש פברואר 2004 רכשה פדקס, במחיר של 2.4 מיליארד דולר, את "קינקוס" (Kinko's), רשת חנויות כלל-ארצית מדאלאס המספקת שירותי הדפסה, שכפול ושירותי משרד.
כמה מסיסמאות הפרסום של החברה השתרשו בתרבות הצרכנית האמריקאית, בהן הסיסמה "בלי פאניקה" שאותה נושאים עובדי החברה בכפתורים על דש בגדם. באירופה סיסמת החברה היא "(נעשה) כל מה שצריך", המתייחסת למאמצים שמתחייבים עובדי החברה לעשות כדי שהחבילה תגיע בזמן. 
ב-2016, רכשה פדקס תמורת 4.8 מיליארד דולר את חברת המשלוחים הגלובלית T.N.T שמרכזה בהולנד במטרה לחזק את פעילותה באירופה, בעקבות כך הודיעה פדקס על העברת משרדי המטה האירופי מבריסל להופדורף בהולנד, כמו כן הודיעה החברה על מעבר צפוי למרכז המיון של T.N.T בליאז'.
מתחרותיה העיקריות של פדקס הן DHL,‏ UPS.
ישראל סביון

ביוגרפיה

עלה לישראל ב-19 בדצמבר 1958 מרומניה ועבר לגור עם משפחתו במעברת קריית חיים שבחיפה. בנעוריו למד בקרית שמואל ובגיל 18, בשנת 1966 התגייס לצה"ל, שירת שבע שנים כקצין תחזוקה ביחידה קרבית, כשבמהלכם סיים את לימודיו לתואר ראשון באוניברסיטת חיפה בחוגים חינוך ומדעי המדינה. במהלך שירות המילואים שלו, הגיע סביון לדרגת רב-סרן.
לאחר סיום שירותו הצבאי החל ב-1974 לנהל את המחלקה לאירועים בעיריית חיפה במשך כ-7 שנים. ב-1982 החל לכהן כעוזר ורל"ש ראש עיריית חיפה. בסיום תפקידו כרל"ש ב-1991 קיבל את תפקיד מנכ"ל עיריית חיפה כשהיה שותף בהקמת טיילת חוף דדו והשכונות רמת גולדה ורמת אשכול. כמו כן תמך בהפקת אירועי תרבות כתערוכת הפרחים, חגיגות הקיץ ולילות לבנים, פסטיבל הבלוז, הפולקלור והרוק הראשון בחיפה ואת הארחי פרחי טורה ברחוב הרצל. כמו כן כיהן כמ"מ מנכ"ל אתו"ס וכחבר בדירקטוריון החברה הכלכלית חיפה.
בשנת 1995 הצטרף למגזר הפרטי כמנכ"ל הגרנד קניון בחיפה. בהמשך, מונה למנכ"ל הדודג' סנטר בנוף הגליל וכדירקטור ב"תשתיות נפט", בסאן דור, ב"דשנים" ובחברות ציבוריות נוספות.
ב-1995 נבחר כמזכיר מחוז חיפה במפלגת העבודה.
ב-2003 החל לכהן כחבר מועצת עיריית חיפה וב-2008 התמודד לראשות עיריית חיפה מטעם מפלגת העבודה. סביון נבחר למועצה, כחלק מרשימת העבודה אשר זכתה ב-2 נציגים, מתוך 31. ב-2013 התמודד למועצת העיר ברשימה עצמאית בשם "אוהבי חיפה" וזכה במנדט אחד.
ישראל סביון החזיק בתיק החינוך והתרבות בעיריית חיפה בין השנים 2008 עד 2013 ואחראי לפיתוח תוכנית מל"ל (מינקות לבגרות) ומשנת 2012 עד 2018 כיהן כיו"ר דירקטוריון התיאטרון העירוני.
בבחירות שנערכו בשנת 2018 התמודד סביון ברשימתו "אוהבי חיפה", לראשות העיר תוך שהוא מקבל את תמיכתה של מפלגת העבודה, אשר תמכה במקביל גם בעינת קליש-רותם. בבחירות אלה כשל סביון בבחירות לראשות ורשימתו לא עברה את אחוז החסימה.
סביון, תושב חיפה, נשוי ואב לשניים.
האסכולה האפיקוראית

היסטוריה

בית ספרו של אפיקורוס היה ממוקם בביתו ובגנו באתונה. בין תלמידיו, שכללו גם נשים ועבדים, היו הרמאכוס, אידומנאוס, קולוטוס, פוליאנוס ומטרודורוס. אפיקורוס הדגיש את חשיבותה של הידידות כנדבך של האושר. הוא ותלמידיו היוו חברה צמחונית ובעלת אורח חיים צנוע, ונמנעו מלהתערב בחיים הציבוריים. האסכולה האפיקוראית התפתחה בד בבד עם האסכולה הסטואית ועם זרם הספקנות בפילוסופיה היוונית, והתקיימה עד תקופת האימפריה הרומית המאוחרת. ספריו של קיקרו מהווים מקור חשוב לידע שלנו על אודות אסכולה זו, אם כי הוא עצמו נמנה עם מתנגדיה. המשורר הרומאי לוקרטיוס ביצירתו "על טבע היקום" סיכם את עיקרי תפיסת האסכולה האפיקוראית. סיכום מלא וממצה ביותר זה השתמר עד ימינו אנו.
בספרייה שנמצאה בהרקולנאום שהשתמרה אחרי התפרצות הר הגעש וזוב נמצאו בין היתר קטעים מתוך יצירותיו של אפיקורוס - מה שמעיד על הפופולריות של האסכולה האפיקוראית. אחרי שהקיסר קונסטנטינוס קידם את מעמדה של הנצרות באימפריה הרומית, האסכולה האפיקוראית עברה תקופה של התנוונות. דנטה אליגיירי ביצירתו הקומדיה האלוהית התייחס לאפיקוראים ככופרים המתייסרים במעגל השישי של הגיהנום. המילה "כופר" בספרות התלמוד מזוהה עם אפיקורוס, וזאת משום שלפי תורתו האלים מורכבים מאטומים ואין להם כל עניין בבני האדם. 
אחרי שספרו של דיוגנס לארטיוס "חייהם ודעותיהם של פילוסופים מפורסמים"  (ובהם אפיקורוס) התפרסם באירופה במרוצת המאה השש עשרה, הפילוסוף הצרפתי פייר גסנדי בן המאה השבע עשרה כתב שני ספרים שבהם ניסה להחיות מחדש את תורת אפיקורוס ולגשר בין תורת האטומים של אפיקורוס לבין הנצרות. בתקופה המודרנית מדענים אימצו את תורת האטומים של אפיקורוס, ופילוסופים מטריאליסטים אימצו את תורת הנהנתנות שלו.
דאריו סרנה

קריירת מועדונים

נולד במטקוביץ' שביוגוסלביה לשעבר (כיום בקרואטיה) לאב בוסני, ולאם סרבית. סרנה החל את קריירת המועדונים שלו בקבוצת הנוער של נרטבה מטקוביץ' בעיר הולדתו, ולאחר מכן עבר לשחק בשורות קבוצת הנוער של היידוק ספליט. הוא הצטרף לקבוצת הבוגרים של המועדון בשנת 1999 בה שיחק במשך כארבע שנים, ועימה זכה באליפות קרואטיה ובשני גביעים.
בשנת 2003 עבר יחד עם בן ארצו סטיפה פלטיקוסה לשחטאר דונצק האוקראינית. עם שחטאר, בה הוא שימש כקפטן, זכה סרנה בעשר אליפויות אוקראינה, ארבעה גביעים, ארבעה גביעי סופרקאפ, ובשנת 2009 זכה עמה בגביע אופ"א, לאחר שבישל את שער הניצחון בהארכה בניצחון 2-1 על ורדר ברמן במשחק הגמר.
סרנה ערך את הופעת הבכורה שלו בשלב הבתים של ליגת האלופות ב-14 בספטמבר 2004 נגד מילאן.
ב-22 ביוני 2018, לאחר 15 שנה בשחטאר, חתם סרנה בקליארי האיטלקית לעונה אחת.
ביוני 2019 הודיע סרנה על פרישה ממשחק פעיל.

נבחרת קרואטיה

סרנה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קרואטיה במשחק ידידות מול רומניה בנובמבר 2002. את שערו הראשון בנבחרת כבש במסגרת מוקדמות יורו 2004 בניצחון נבחרתו על נבחרת בלגיה. למרות שש הופעות בקמפיין המוקדמות, כולל בשני משחקי הפלייאוף נגד סלובניה, שותף סרנה ביורו 2004 רק כמחליף בשני משחקים, ונבחרתו הודחה כבר בסיבוב הראשון.
לאחר טורניר היורו, הפך סרנה לבורג משמעותי במדים הלאומיים בקמפיין מוקדמות מונדיאל 2006. הוא הבקיע חמישה שערים בתשעה משחקים בהם שותף והיה הכובש המוביל של הנבחרת בקמפיין. הוא הבקיע את שערי הניצחון בשני המשחקים נגד שוודיה, צמד בתיקו 2-2 הביתי נגד בולגריה ובניצחון החוץ 1-3 נגד איסלנד. הוא המשיך עם הנבחרת למונדיאל שנערך בגרמניה, ואף כבש את השער הראשון בתיקן 2-2 מול אוסטרליה אשר נעל את שלב הבתים, אך נבחרתו לא המשיכה לשלבי הפלייאוף.
סרנה זומן לסגל הנבחרת לקראת יורו 2008. הוא כבש את שער הבכורה של נבחרתו בטורניר, בניצחון על גרמניה, ועזר לקבוצתו להעפיל עד לשלב רבע הגמר בה הודחה בבעיטות הכרעה מול נבחרת טורקיה. בסיום הטורניר, פרש קפטן הנבחרת ניקו קובאץ' וסרנה קיבל את סרט הקפטן.
לאחר שהנבחרת הודחה בשמינית הגמר על ידי פורטוגל ביורו 2016 הודיע סרנה על פרישה מהנבחרת.
סוקובאן

תיאור המשחק

פירוש המילה סוקובאן ביפנית היא "מנהל מחסן". העיקרון בכל אחד משלבי המשחק הוא זהה - השחקן חייב לדחוף את כל האובייקטים במבוך (בדרך כלל ארגזים) ליעדים שונים במבוך תוך שימוש במספר מינימלי של תזוזות. השחקן יכול לנוע רק לארבעה כיוונים וישנו מספר אפשרויות מינימלי להזזת הארגזים. כמו כן, השחקן יכול לדחוף רק ארגז אחד בכל פעם ואיננו יכול למשוך אותם.
אליהו פרנסיס

ביוגרפיה

נולד בסלוניקי לבינוטא והרב משה, רב בעיר. בראשית דרכו היה מורה לעברית ולתלמוד בסלוניקי. בשנת 1924 מונה לדיין, וכיהן כממלא מקומו של הרב הראשי בעיר.
על אף שקיבל הצעות רבנות מיהודי מדינות רבות בחבל הבלקן ובגליפולי, סירב לעזוב את סלוניקי. הסיבה לכך הייתה מפני בקשת אימו שלא יעזוב את סלוניקי, שבה משפחתה התגוררה מדורי דורות. בשנת 1927, לאחר פטירת אימו, עלה אביו לארץ ישראל והתגורר בירושלים, תוך כדי שאמר לו שאם ברצונו לעזוב את סלוניקי, הרשות נתונה. לאור זאת ביקש לעלות, כאביו, לארץ ישראל. בשלב זה הוזמן על ידי הקהילה הספרדית של אמסטרדם לכהן אצלם כדיין, לאור זאת שבקהילת הספרדים המקומית לא היה מועמד ראוי. לאחר הפצרות, נעתר לבקשתם.
בשנת 1928 הגיע לאמסטרדם, ונבחן אצל ועדה בה היו בין היתר אברהם אונדרווייזר (רב הקהילה דאז) והרב אליעזר שרלואי (דיין, לימים רב הקהילה). לאחר הבחינה מונה לדיין בעיר, תפקיד אותו מילא עד מותו בשואה.
באחד הטרנספורטים הובא לאושוויץ, וב-25 בספטמבר 1942 הוכנס לתאי הגזים, יחד עם שנים מבניו.
יאנקי

יאנקי (באנגלית: Yankee) הוא כינוי לאדם ממוצא מסוים, לרוב מהמדינות הצפון-מזרחיות של ארצות הברית, בעיקר מניו אינגלנד, ובפרט לצאצא של המתיישבים הבריטיים במדינות אלו. לעיתים משתמשים במושג זה כלפי אנשים ממוצא בריטי-אמריקני, אף שאינם מארצות הצפון ההיסטורי. 
השימוש הראשוני במונח "יאנקים" כוון כלפי התושבים ממוצא אנגלי שהתגוררו בניו אינגלנד. כך למשל בספרו של מרק טוויין "יאנקי מקונטיקט בחצר המלך ארתור".
מקורו של הביטוי אינו ידוע בוודאות, אף שישנן כמה השערות בנוגע לכך. על פי אחת הטענות, השימוש הידוע הראשון בכינוי "יאנקי" מיוחס לגנרל הבריטי ג'יימס וולף, שכינה בכינוי זה בשנת 1758 את תושבי שלוש עשרה המושבות הבריטיות בצפון אמריקה. בעת מלחמת הצרפתים והאינדיאנים, כשפיקד הגנרל על חיילים ממושבות אלו אמר, "העמדות שלי כה מבוצרות, שאני יכול לספק לך שתי פלוגות של יאנקים, ואף יותר" (My posts are now so fortified that I can afford you two companies of Yankees, and  more).
אליעזר אמיתי

קורות חייו

נולד בשם אליעזר (לייזר) איכט בביאליסטוק שבפולין, בנם של קלמן ויֶטה איכט. עלה לארץ ישראל בשנת 1935, ולמד בבית הספר אחד העם בתל אביב. בשנת 1944 הצטרף לפלמ"ח. שירת שנה בפלוגה ח' בקיבוץ רמת רחל, עבר קורס מ"כים בג'וערה וקורס מ"כים-סיירים בגבעת עדה, ועבר לפלוגה ז' שם שירת שנה נוספת בקיבוצים שריד וגבעת השלושה. השתתף בליל תקיפת בסיסי "המשטרה הניידת" בפברואר 1946. השתחרר משירות פעיל בפלמ"ח בשנת 1946, ועבר ל"רזרבה". עם פריצת מלחמת העצמאות גויס מחדש והשתתף בליווי השיירות לירושלים. סיים קורס קצינים והתמנה לסגן מפקד פלוגה בגדוד החמישי של חטיבת הראל. בהמשך המלחמה התמנה לתפקיד מפקד פלוגה ולחם ברפיח במבצע חורב. שימש מדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, בשנים 1954 עד 1956 פיקד על גדוד 12 בחטיבת גולני, לאחר מכן שימש עוזר הנספח הצבאי לענייני חיל היבשה בארצות הברית. בינואר 1967 התמנה למפקד חטיבת ירושלים, פיקד על מצעד צה"ל באותה שנה ("המצעד הקטן"). ופיקד על החטיבה במלחמת ששת הימים.
במהלך שבועות ההמתנה, שקדמו למלחמת ששת הימים, נפרשה החטיבה לאורך הקו העירוני ובמבואות ירושלים. עם פרוץ הקרבות, ב-5 ביוני 1967 השתלטה החטיבה על ארמון הנציב נתפס בידי כוחות ירדניים וכבשה את מוצבי הלגיון על הרכס מדרום לארמון, עד בואכה קיבוץ רמת רחל. למחרת כבשה את חלקה המזרחי של שכונת אבו תור, ובכ"ח באייר, 7 ביוני, פרצו כוחות מהחטיבה לעיר העתיקה דרך שער האשפות. כוחות אחרים של החטיבה נעו דרומה ושחררו את בית לחם, אזור גוש עציון, וחברון. ככוח אשר הכיר היטב את הגזרה ושלט עליה, סייעה חטיבת ירושלים ואף הצטרפה לחטיבות נוספות שנלחמו באזור ובתוכן חטיבת הצנחנים וחטיבת הראל. לאחר המלחמה פיקד על מצעד צה"ל בירושלים, ביום העצמאות ה-20 של מדינת ישראל.
אמיתי השתחרר מצה"ל באפריל 1969, בדרגת אלוף-משנה. ביולי 1969 מונה למנהל מפעל "מיכלי כרמל" של קונצרן כור.
אמיתי התגורר ברמת השרון. היה נשוי לציפורה והיה אב לשני בנים.
ב-30 בנובמבר 2013 נפטר בביתו בשנתו. נקבר בבית הקברות מורשה ברמת השרון.
מעשים וימים

מעשים וימים (לפי שפאן) או עבודות וימים (לפי תרגומו המאוחר יותר של שבתאי) (ביוונית: Ἔργα καὶ Ἡμέραι) הוא שיר דידקטי-אנתרופולוגי של כ-800 שורות מאת הסיודוס.
השיר נכתב כפי הנראה סביב שנת 700 לפני הספירה ובו מנחה הסיודוס את אחיו פֵּרְסֵס בעבודות החקלאיות ומטיף לו מוסר איך עליו לחיות את חייו.
הסיודוס מתאר סכסוך משפטי בינו לבין אחיו בעניין ירושת אביהם, שבו הפסיד הסיודוס כנראה בגלל שופטים לא צודקים שאת החלטתם הוא תוקף בשירתו. פרסס מתואר כהולל חסר אחריות, והשיר ממוען אליו ללמדו אורח חיים הגון ונבון של איכר בן התקופה, מתוך מחשבה שעדיף ללמד אותו את מעלותיה של עבודה ולהקנות לו חכמה אשר תוכל לסייע לו בייצור הכנסה. הדרך להבנת היצירה היא הבנת מערכת היחסים בין האחים.
ביצירה מתוארת, בין השאר, תקופת תחילת האנושות, ובשיאה תור הזהב שבו היו האנשים בני אלמוות וחיו בשלום וברווחה על אדמתם.
יפה נוף (ירושלים)

יפה נוף היא שכונה במערב ירושלים, אשר הוקמה ב-1929. יחד עם רמת בית הכרם וגבעת בית הכרם היא מרכיבה את שכונת בית הכרם רבתי. שמה של השכונה, יפה נוף, כאחד משמות ירושלים.

מיקום

השכונה שוכנת במערב ירושלים, בגובה 775 מטר מעל פני הים. ממנה נשקף מערבה ודרום-מערבה נוף הרי יהודה ויער ירושלים. במזרח היא גובלת בשדרות הרצל ושכונת בית הכרם, בדרום בהר הרצל, ובמערב ובצפון נושקים בתי השכונה ליער ירושלים.
בשל הסמיכות הרבה ליער פונו בתי השכונה בשרפה הגדולה ביער ירושלים שהתרחשה ב17/7/2011 כולל ביתו של ראובן ריבלין למספר שעות.

אופי השכונה

בשנות ה-30 הייתה השכונה מרוחקת ממרכז ירושלים ודמי השכירות בה היו מהנמוכים בעיר.
השכונה מאופיינת בבנייה רוויה של בתים בני 3 קומות, ומעט קוטג'ים. לשכונה הוותיקה יש תדמית סולידית, שסייעה לה לשמור על האטרקטיביות שלה גם בתקופות מיתון במחירי הדירות בירושלים, בין היתר בשל אוכלוסייתה האיכותית, הקרבה ליציאה מהעיר ונוף ההרים הנצפה מרבים מבתיה. 
מראשית ימי השכונה ועד 1992 חי ופעל ביפה נוף הצייר בעל השם הבינלאומי מרדכי ארדון, ונופי המקום שימשו השראה ליצירתו. בשנות ה-80 לאחר פרישתו מראשות הממשלה, התגורר מנחם בגין ברחוב צמח בשכונה. בנו, השר בני בגין עדיין מתגורר בשכונה. עוד מתגורר בה הנשיא רובי ריבלין.

רחובות השכונה

רחובות השכונה קרויים ברובם על שם צמחים ושאר שמות הקשורים לטבע. מהרחוב הראשי בשכונה, הנושא את השם יפה נוף, יוצא רחוב פרחי חן המהווה את הכניסה העיקרית ליער ירושלים.
סוף שבוע בגליל

תקציר העלילה

סתיו 1996, אבנר (עודד תאומי), פרופסור להיסטוריה של האמנות, מגיע עם אשתו הצעירה והיפה אילנה (מרינה שויף) לסוף שבוע בחוה החקלאית של המשפחה בגליל. אשתו הראשונה חווה נפטרה והוא עזב את החווה והשאיר בה את ילדיו רחל (שירי גדני) ושוקי (פיני טבגר). בחווה גרים גם הסבתא מניה (חנה מרון) ומנחם (שרון אלכסנדר) אחיה של חווה המנוחה שעזב בזמנו קריירה צבאית כדי לחזור ולנהל את החווה שעמדה לקרוס.
אבנר מבוגר מאילנה ב-30 שנים, הוא מתוסכל ממצבו הרפואי ומתלונן כל הזמן על כאבים שונים. הרופא הכפרי יואל (יגאל שדה) מוזעק לטפל בהתקף המיגרנה שלו ומזריק לו זריקה לשיכוך כאבים. יואל מכיר את אילנה מביקורים קודמים ומאוהב בה היא נענית לו והם מגשימים את אהבתם במחבוא בשדה. יואל מתוסכל מעבודתו כרופא כפרי ומחוסר יכולתו להגשים את עצמו.
מנחם מאוהב גם הוא באילנה אבל היא מסרבת לו. רחל מאוהבת ביואל אבל הוא אינו מעוניין. שוקי הוא פצוע קרב ,מתוסכל מחוסר בת זוג. הסבתא מניה מנותקת מכל הלחצים במשק. חמישה צעירים מגיעים לישון בצימר בחווה ובראשם תומר הגיטריסט (אסף אברבוך). עולמם המבולבל שונה מעולמה של מניה המושתת על קודש לעבודה. שוקי מתאהב באחת מהם, יעל (אדווה בולה).
מנחם מוצא את יואל ואילנה מתעלסים בשדה וזה מדכא אותו.
לבסוף מכנס אבנר את המשפחה ומודיע להם כי בכוונתו למכור את החווה או להפכה לאתר תיירות מכיוון שהיא מפסידה. בני המשפחה מופתעים ובעיקר מנחם שפותח בצעקות תוכחה על אבנר שרוצה להרוס את המשק לאחר שהוא השקיע בו 15 שנות עבודה. מנחם תופס אקדח ויורה לעבר אבנר אך מחטיא.
ביום ראשון נפרדים אבנר ואילנה מהמשפחה. אבנר קבל הצעת עבודה באוניברסיטת פרינסטון וייסע לשם עם אילנה. מנחם רחל ושוקי נשארים בחווה ותוהים על עתידם.
דייוויד בוריאנז

ביוגרפיה

בוריאנז נולד בבאפלו, ניו יורק וגדל בפילדלפיה, פנסילבניה, שם הועסק אביו כחזאי. מוצאו צ'כי ואיטלקי, והוא חונך כקתולי (אנג'ל וסילי בות', שתי הדמויות המפורסמות אותן גילם בוריאנז, חונכו אף הם לפי ערכי הנצרות הקתולית). בוריאנז למד במכינה על-תיכונית בעיר מאלברן, פנסילבניה, וכן בקולג' של אית'אקה, ניו יורק. לאחר שסיים את חוק לימודיו, עבר בוריאנז להוליווד, קליפורניה.

קריירה

בוריאנז התגלה בידי מפיק בשעה שטייל עם כלבו, זמן קצר לאחר שעבר להוליווד, קליפורניה. תפקידו הראשון כשחקן היה כאורח בסדרה "נשואים פלוס".
בנוסף לסדרות באפי ציידת הערפדים ואנג'ל, הופיע בוריאנז גם בסרטים יום אהבה קטלני, העורב: תפילה מרושעת, הסרט הקנדי "These Girls" (שהוצג בפסטיבל הסרטים בטורונטו ובפסטיבל הבינלאומי לסרטים בונקובר) ותרם את קולו למשחק המחשב Kingdom Hearts. 
משנת 2005 שיחק בוריאנז בסדרת הדרמה המשטרתית "בונז" של רשת FOX, בתפקיד של סילי בות', סוכן מיוחד ב-FBI, לשעבר צלף צבאי מעוטר של יחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית. את תפקיד זה גילם למשך 12 עונות, כאשר הפרק האחרון של הסדרה שודר ב-28 במרץ 2017. בוריאנז מזוהה בעיקר מתפקידו כסילי בות', והוא תיפקד גם כמפיק הסדרה לצד שותפתו לסדרה אמילי דשנל, וביים כ-11 פרקים.  
בוריאנז דיבב את קולו של הגרין לנטרן האל ג'ורדן בסרט האנימציה "ליגת הצדק: הגבול החדש". ב-2009 שיחק בסרט "מקס האדיר". ב-2013 שיחק בסרט "שוטר פצוע".  
בשנת 2017 החל לשחק בסדרת הדרמה הצבאית "אריות הים" של רשת הטלוויזיה CBS, בדמותו של הקצין ג'ייסון "ג'ייס" הייז, מנהיג צוות אריות הים של חיל הים האמריקאי. באוקטובר 2019 עלתה עונה השלישית של הסדרה.

חיים אישיים

הוא היה נשוי לאינגריד קווין מ-1997 עד 1999. לאחר מכן נישא לדוגמנית והשחקנית ג'יימי ברגמן ב-24 בנובמבר 2001. לזוג יש בן בשם ג'אדן, שנולד ב-1 במאי 2002.
חאקי

בצבאות

אווה היא פאפ דביל.
הצבא הבריטי היה הראשון להשתמש במדים בצבע חאקי. כוחות שהוצבו בהודו החלו לעשות זאת בשנת 1848. ב-1861 הוחלט להפכו באופן רשמי לצבע של מדי העבודה שלהם, ולאחר שההחלטה בוטלה ב-1864, חיילים רבים צבעו את מדי האימונים הלבנים שלהם בעזרת עלי תה, על מנת לשוות להם מראה חאקי. ב-1867 חזר החאקי לשמש את הצבא הבריטי, שנוכח ביתרונותיו כצבע הסוואה.
הצבא האמריקאי אימץ את החאקי במלחמת ארצות הברית-ספרד בשנת 1898, ובעקבותיו הלכו גם יחידות המשטרה של כמה מהמדינות בארצות הברית.
בצה"ל, החאקי הוא צבעם של מדי חילות האוויר והים, והוא מייחד אותם מחילות היבשה, שמדיהם בצבע זית. עם זאת, מטעמים פרקטיים, לעיתים חלק ממדי העבודה של החיילות בחילות היבשה הם בצבע חאקי. צבע כלי הרק"מ בצה"ל נע בין ירוק זית לחאקי.

בתנועות נוער

שימוש נוסף שיש לחאקי הוא במדיהם של תנועות הנוער הצופים והמכבי הצעיר.
מייסד תנועת הצופים העולמית, רוברט באדן פאוול, בחר בצבע זה בהשראת מדי כוחות השיטור הדרום אפריקאיים, ואולם הצופים בישראל מצאו לו משמעויות סימבוליות נוספות. ראשית, מדי החאקי עשויים מבד זול יחסית. כאשר כל חברי התנועה לובשים מדים בצבע זה, כולם שווים, והבדלי המעמדות ביניהם לא נראים. שנית, בעת שהוקמה התנועה, רוב מדי תנועות הנוער בארץ ישראל כללו את החולצה הכחולה, והחאקי ייחד את הצופים על פניהן. שלישית, נדבך מרכזי בפעילות התנועה הוא המחנאות והשדאות, ולמדים בצבעי הסוואה משמעות גם בעניין זה.
גם בתנועת המכבי הצעיר מסמל החאקי עקרונות דומים - החלוציות, הפשטות והאחידות.
הבחרות הסוציאליסטית

הבחרות הסוציאליסטית (גם "בחרות סוציאליסטית עברית" ו"הבחרות הסוציאליסטית העברית בארץ ישראל") היה שמה של המשמרת הצעירה של מפא"י (ושל אחדות העבודה לפני היווסדות מפא"י המאוחדת ב-1930). ה"בחרות" נוסדה בשנת 1926 כמסגרת ליצירת עתודה פוליטית בקרב צעירים בגילאים 17 עד 23. קיומה הופסק במהלך מלחמת העולם השנייה, שעה שפוטנציאל הצעירים הופנה לגיוס לצבא הבריטי ולהגנה. 
התנועה הטיפה להגשמה על ידי התיישבות או על ידי חיזוק הסניפים העירוניים ופעולה במסגרות התארגנויות פועלים כגון פלוגות הפועל. התנועה הייתה בעלת זיקה לתנועת הנוער דרור בגולה.
בין אנשי "הבחרות" ניתן למנות את זאב שרף, אהרן ואפרים קציר, משה ברעם, אהרן אבני, אהרן בקר.
BGUSAT

משימת הלוויין

הלוויין הוא פרויקט לוויין סטודנטים בעל מבנה של לוויין זעיר, שתוכנן באוניברסיטת בן-גוריון. הפרויקט נועד לתת לסטודנטים יכולת וניסיון בפיתוח ושילוב לוויין זעיר. מצלמת הלוויין נועדה לחקור תופעות מזג אוויר בתחום התת אדום ולעקוב אחר בוהק שמיים וגזים באטמוספירה כדוגמת פחמן דו־חמצני.

מבנה הלוויין

הלוויין הוא לוויין זעיר מסוג קיובסאט בגודל של 10x10x30 ס"מ ושוקל פחות מ־5 קילוגרם.
תחנת הקרקע נמצאת באוניברסיטת בן-גוריון ומתופעלת על ידי הסטודנטים והחוקרים.
מטע"ד הלוויין הוא מצלמה הפעילה בתחום אורכי הגל 1,550-1,700 ננומטר (תת אדום קרוב (NIR)).
מעבד הנתונים של הלוויין הוא GR712RC תוצרת החברות רמון צ'יפס מישראל ו־Cobham Gaisle מאירופה.

מהלך הפרויקט

הפרויקט התחיל עוד בשנת 2008 כפרויקט סטודנטים. בתחילה נקרא הפרויקט NEGEVSAT והתכנון היה ללוויין בגודל של 10x10x10 ס"מ. שלב ה־CDR של הפרויקט סטודנטים נעשה בדצמבר 2008 . הפרויקט מתוכנן בשיתוף פעולה של הפקולטה למדעי ההנדסה והמחלקה לגאוגרפיה. הסטודנטים עבדו על מערכות בקרת ההכוון, החשמל, טלמטריה ותחנת הקרקע ואינטגרציה. עם זאת, הפרויקט הופסק לאור חוסר מימון.
בסביבות 2013, הפרויקט הותחל שוב, ושונה שם הלוויין ל־BGUSAT (מורכב מראשי תיבות של "אוניברסיטת בן-גוריון" באנגלית), והוחלט להשתמש במבנה לוויין זעיר בגודל של 10x10x30 המפותח בתעשייה האווירית. תרומה של בני זוג מקונטיקט הביאה לפיתוח המטעד הלוויין שהוא מצלמה חללית, פיתוח תחנת הקרקע ואף תשתית לפיקולוויין נוסף בעל מטעד GPS ורכיב תקשורת חדש.
בלוויין משולב מחשב ייעודי ללוויינים זעירים המפותח במפעל חלל, והמצלמה המפותחת במפעל חלל בשיתוף חברת מיקרוג'יק. כמו כן הוקצה סכום של מיליון ש"ח על ידי סוכנות החלל הישראלית למימון מחקרים על בסיס התמונות שיגיעו מהלוויין.
הלוויין שוגר ממשגר PSLV ב־15 בפברואר 2017. השיגור היה שיגור שכלל מספר שיא של 104 לוויינים מאותו משגר, מתוכם 88 לוויינים זעירים ממערך הלוויינים של חברת Planet Labs, וגם הנאנולוויין הישראלי DIDO של חברת ספייס פארמה.

טלאי משימת הלוויין

טלאי משימה של הלוויין נוצר על ידי טל ענבר ויגאל גבאי. התג מעוצב כמו ראשו של בן-גוריון וסביבו מסגרת כתומה המייצגת את אדמת הנגב. הלוויין צופה אל כדור הארץ ומדינת ישראל. הזוהר הכחלחל מייצג את נושאי המחקר האטמוספירי של הלוויין. קבוצת הכוכבים יונה מיוצגת בתג כסמל השלום ומטרותיו האזרחיות של הלוויין. קבוצת כוכבים זו נראית בשמי ישראל בחודש פברואר, זמן שיגור הלוויין. כמו כן משולב בסמל דגל ישראל, סמל האוניברסיטה, סמל התעשייה האווירית וסמל סוכנות החלל הישראלית.
נטע שילר

הרב נטע שילר (הגייה יידית: נָטֶע; באנגלית: Nota Schiller; נולד ב-1937) הוא ראש ישיבת אור שמח וממייסדיה.

ביוגרפיה

נולד וגדל בברוקלין שבניו יורק. למד בישיבת רבי חיים ברלין וישיבת נר ישראל בבולטימור. בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 חבר לרבנים נח וינברג ומנדל וינבך בהקמת ישיבת "שמע ישראל" לחוזרים בתשובה, שלימים שינתה את שמה ל"אור שמח". 
הרב שילר סובר שגם בישיבה לחוזרים בתשובה יש לשים את הדגש בעיסוק בטקסטים רבניים קלאסיים, ובעיקר בתלמוד הבבלי, ובהתאם לכך הנהיג את ישיבתו.
בנו הרב נחשון שילר הוא ראש ישיבת אור שמואל בירושלים.