google/wiki40b huggingface dataset:
דרוהיצ'ין (בלארוס)

יהודי דרוהיצ'ין

התיעוד הראשון לקיום קהילה יהודית עצמאית בדרוהיצ'ין הוא מאמצע המאה ה-17. במהלך המאה ה-18 נמנו בעיר כ-100 משפחות יהודיות, ובמאה ה-19 גדל היישוב היהודי בעיר, והשתלב בתעשיות השונות שהתפתחו במקום. ב-1 באוקטובר 1882 נערך ביהודי העיר פוגרום. בשנת 1905 מנעה קבוצת הגנה עצמית יהודית שארגן הבונד פוגרום נוסף בעיר.
במהלך מלחמת העולם הראשונה עזבו את העיר רבים מיהודיה בשל הקרבות שנערכו בסביבתה, ורבים מבתיהם נבזזו ונשרפו. בעת הכיבוש הגרמני של העיר, רבים מתושביה נלקחו לעבודות כפייה, והיו נתונים למעשי התעללות. במהלך המלחמה הפולנית סובייטית, ערכו חיילים פולנים מעשי התעללות נוספים ביהודי העיר, תוך רצח 17 יהודים באחוזה הסמוכה לעיר.
לאחר המלחמות, השתקמה הקהילה היהודית בעיר בסיוע הג'וינט ויוצאי העיר בארצות הברית. בין מלחמות העולם התגברה בעיר הפעילות הציונית, ופעל בה בית ספר עברי מרשת תרבות, וכן תלמוד תורה. בתקופה זו נמנו בעיר 1,521 יהודים, קרוב ל-80% מתושביה.

בשואה

ב-25 בספטמבר 1939 נכנס לעיר הצבא האדום. בתקופה זו המוסדות היהודיים בעיר נסגרו, ומספר יהודים הוגלו לעומק ברית המועצות. ב-25 ביוני 1941 נכנסו לעיר הגרמנים, והחלו בביצוע מעשי שוד בקרב יהודי המקום. זמן קצר לאחר מכן צוו יהודי העיר לשאת אות זיהוי, ואל העיר הועברו יהודים רבים שגורשו מכפרי הסביבה, כאשר באחד הכפרים, וייטלה (Wietly), ערכו בלארוסים מקומיים פוגרום בו רצחו את רוב יהודי המקום. בתקופה זו נרצחו מעת לעת יהודים בעיר.
בתחילת אוגוסט 1941 הוקם בעיר יודנרט, אשר נצטווה לספק לגרמנים סכומי כופר גבוהים בפרקי זמן קצרים, תוך לקיחה של בכירי הקהילה כבני ערובה. בפסח תש"ב, 1942, הוקמו בעיר שני גטאות, האחד ליהודים "יעילים", והשני ל"בלתי יעילים". בגטאות אלו התקיימה צפיפות רבה, וכ-15 איש שוכנו בכל חדר, תוך הקצבת מזון זעומה.
ב-26 ביולי 1942, לפנות בוקר, כותר הגטו של ה"בלתי יעילים" בעיר בידי שוטרים גרמנים ובלארוסים, ויושביו, כמו גם כמאה יהודים מגטו ה"יעילים", נלקחו לתחנת הרכבת המקומית. משם הוסעו לאתר הרצח ההמוני ברונה גורה, שם נרצחו כולם. יהודים שהסתתרו בגטו, נורו במקום.
ב-15 באוקטובר 1942, לאחר מספר מעשי רצח נוספים של יהודים בעיר, כותר גטו ה"יעילים" בעיר בידי חיילים גרמנים ושוטרים אוקראינים ולטבים, וכ-1,500 יהודים הובלו לבורות בהם נרצחו. היהודים שהסתתרו בגטו, נרצחו במקום.
כ-120 יהודים מהעיר שהוחזקו במחנה עבודה ברדסטוב נרצחו ברובם בתחילת נובמבר 1942. במחנה פטרוביץ' (Piotrowicze), בו שהו מאות צעירים יהודים, רבים מהם מדרוהוצ'ין, הייתה התמרדות ובריחה המונית. כ-40 יהודים שהצליחו להימלט, ולהצטרף לקבוצה פרטיזנית סובייטית, נרצחו מאוחר יותר.
מדרוהוצ'ין ומכפרי הסביבה שלה שרדו את השואה כ-85 יהודים.
גנרל טושבו

גאוגרפיה

העיירה ממוקמת כ-392 ק"מ מסופיה, בירת בולגריה וכ-17 ק"מ מדובריץ', בירת המחוז.

אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 13 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אוגוסט (24 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (-1 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 753 מילימטרים בשנה. חודש יוני הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (115 מ"מ גשם), וחודש פברואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (25 מ"מ גשם).

תנועה ותחבורה

העיירה ממוקמת ליד הכבישים 29‏, 296‏, 2903 ו-9002.
הרלדיקה כנסייתית

הרלדיקה כנסייתית היא שיטה הרלדית אשר פותחה במקור על ידי הכמורה הנוצרית לסימון מסמכים, אך השימוש בה התרחב כדי לסמל את זהותם של אנשים ומוסדות. השימוש בהרלדיקה במערכות סמלים רשמיות נפוץ בכנסייה הקתולית, בה רוב הבישופים (וגם האפיפיור) מחזיקים בשלט אצולה אישי. שימוש דומה נעשה גם בכמורה האנגליקנית, הלותרנית, הקתולית המזרחית והאורתודוקסית. הרלדיקה כנסייתית נבדלת משיטות הרלדיות אחרות בעיטורים מיוחדים הנלווים למגן ומהווים סמל דרגה. קיים שימוש נרחב בהתקנים הרלדיים מסוימים, כגון מוטו ומגינים בצורות שונות - אך התקנים אחרים, למשל תומכים או ציצה, נפוצים פחות.
עיטור חשוב בהרלדיקה של הכנסייה הקתולית (ובכנסיות נוספות במרכז ומערב אירופה) הוא ה-גאלֶרוֹ - כובע כמורה נמוך כיפה ורחב-תיתוֹרָה. צבעו והקישוטים הנלווים אליו מצביעים על דרגה. הכובע האדום נפוץ למדי כסמל של חשמן, אך משמעות צבעי הכובע עשויה להשתנות בין כנסיות וזרמים שונים. גדילים התלויים לכובע מהווים סמל לדרגה גבוהה ככל שמספרם רב יותר. בכנסיות המזרח השונות משמשים עיטורים של סמלי דת האופייניים להן - כגון כובעי כמורה שונים וכן אדרת או גלימה. עיטורים נוספים בהם נעשה שימוש הרלדי כוללים צלב נוצרי, מטה כמורה ו-מִיטְרֶה (mitre) - מעין מצנפת. שלט האצולה של האפיפיור עושה שימוש בסמלים הרלדיים ייחודיים - כתר אפיפיורי (מכונה טיארה, tiara) או מצנפת (מִיטְרֶה), מפתחות ולפעמים גם סמלים נוספים כגון פליום או שמשייה.
מוסדות, כגון בתי-ספר ודיוקסיות משתמשים בשלטי אצולה הנקראים "לא-אישיים" (אימפרסונליים) או "מאוגדים" (משותפים) ובהם מתקיימת מסורת הרלדית שונה מעט, בה השימוש במיטרה ובמטה הכמורה נפוץ יותר מאשר בשלטי אצולה אישיים.
ג'יין אשר

ביוגרפיה

ג'יין אשר נולדה במרילבון שבלונדון, הבת השנייה מתוך שלושה ילדים של ריצ'רד ומרגרט אשר. הייתה שחקנית כבר בילדותה, הופעתה הראשונה בקולנוע הייתה בגיל 6 בסרט "מאנדי". אחרי שהופיעה בסרטים אחדים בקולנוע ובטלוויזיה, כגון סדרת המדע בדיוני "Quatermass Xperiment", השתתפה כחברת צוות בתוכנית "Juke Box Jury" של ה-BBC.
ב-18 באפריל 1963 פגשה אשר את פול מקרטני, כאשר הופיעו הביטלס באלברט הול. מקרטני שכנע אותה להיות חברתו . ג'יין אשר היוותה השראה לשירים רבים שכתב מקרטני כגון "Here, There and Everywhere"‏, "I'm Looking Through You",‏ "And I Love Her"‏ ,"You Won't See Me". ב-25 בדצמבר 1967, אשר ומקרטני הודיעו על אירוסיהם. אשר ביטלה את האירוסין בתחילת 1968 לאחר שחזרה מבריסטול ומצאה את מקרטני במיטה עם אישה אחרת. לאחר מכן, הם ניסו לשפר את היחסים ביניהם, אך לבסוף נפרדו ביולי 1968.
אחיה פיטר היה חבר בצמד פיטר וגורדון, שלהם כתבו לנון ומקרטני את הלהיט "A world without love".
ב-1964 הופיעה אשר בסרטו של רוג'ר קורמן "מסכת המוות האדום" ("The Masque of the Red Death"). ב-1965 גילמה את דמותה של מגי טוליבר בסדרת הטלוויזיה "הטחנה על הנהר פלוס" לפי ספרה של ג'ורג' אליוט. ב-1966 שיחקה בסרט "אלפי" לצידו של מייקל קיין. ב-1970 שיחקה ב-"Deep End" סרטו של ג'רזי סקולימובסקי. אחר כך נראתה בעיקר על מסכי הטלוויזיה בסדרות "The Stone Tape", בתפקיד אורח בסדרה "רמפול", בסדרה "חמדת ימים" (Brideshead Revisited), ובתפקיד פיית' אשלי בסדרה "Wish Me Luck" שנמשכה שלוש עונות מ-1987 עד 1989. בשנת 2001 הופיעה בסדרה "Crossroads".
ב-1994 גילמה את תפקיד המלווה, סוזן פורמן, בגרסה רדיופונית של סדרת המדע בדיוני דוקטור הו, הדרמה-הקומית "מה קרה לסוזן פורמן?" שודרה ברדיו-4 של ה-BBC. הופעת רדיופונית בולטת נוספת הייתה בפרק מתוך "הרפתקאותיו הנוספות של שרלוק הולמס" ששודר ב-2002.
ב-1971 פגשה את המאייר ג'רלד סקרף והם נישאו עשר שנים מאוחר יותר, לזוג נולדו שלושה ילדים.
אשר פרסמה שלושה רומנים שהפכו לרבי מכר "The Longing", "The Question" ו- "Losing It".
כיום היא ידועה ככותבת ספרי בישול, וכמנהלת חברה לאפיית עוגות לאירועים מיוחדים. היא עדיין מופיעה בטלוויזיה ובתיאטרון, ב-2006 כיכבה בעיבוד של ריצ'רד פל לסדרת המדע בדיוני משנות השישים, "A for Andromeda".
אשר היא גם נשיאת האגודה האוטיסטית הלאומית (של הממלכה המאוחדת). היא פעילה מאוד באגודה, והיא נאמה בפתיחת הקמפיין "הפכו את בית הספר להגיוני", של האגודה.
מאמר חסידות (חב"ד)

בחסידות חב"ד, מאמר חסידות הוא דבר תורה שנאמר או נכתב על ידי אחד מאדמו"רי חב"ד, המבאר נושא עמוק בתורת חב"ד שיסודו בקבלה, ובו הסקת מסקנות בעבודת ה'. המאמר נחשב מקודש יותר מ"אמירת תורה" או "שיחה" על ידי האדמו"ר המקובלים בכל החסידויות, בשל כך הוא מכונה גם מאמרי דא"ח - ראשי תיבות דברי אלוהים חיים.
מאמר חסידות מתחיל בדרך כלל, בפסוק או מאמר חז"ל ("דיבור המתחיל") והוא נושא את שמו, (כך לדוגמה מאמר על הפסוק "אנוכי ה'" יכונה בטרמינולוגיה החסידית "מאמר דיבור המתחיל 'אנוכי ה'"), וממנו מתרחבת היריעה להסברת סוגיה כלשהי במשנת החסידות, שעליו מפרשים את פירושו של העניין על פי פירוש החסידות והקבלה כפי שהדברים הם ברובד נעלה יותר מהפן הרגיל של אותו פסוק או המדרש. לעיתים המאמר מתחיל לדון בנושא מסוים ללא הקדמת פסוק אלא ב"להבין עניין..." ("להבין עניין מתן תורה" וכדומה).
המאמרים דנים בנושאי הקבלה כפי שהיא מההסתכלות של תורת החסידות באופן של הבנה בחכמה בינה ודעת - הבנה שכלית.

אמירת המאמרים על ידי האדמו"רים

מאמרים שאמרו אדמור"י חב"ד היו נאמרים בטקס מיוחד. החסידים ניגנו ניגון מיוחד קודם אמירת המאמר, במהלך כל זמן אמירת המאמר, נהגו החסידים לעמוד מחמת חשיבותו. המאמר עצמו נאמר על ידי הרבי במנגינה מיוחדת לאמירת מאמרים, הרבי מנחם מנדל שניאורסון היה אומר לעיתים מאמר במנגינה רגילה של שיחה מאמרים אלו מכונים "מאמר כעין שיחה". לאחר אמירת המאמר ניגנו החסידים ניגון קצר נוסף. מקובל אצל חסידים שבשעת אמירת המאמר הרבי היה נמצא במצב של "שכינה מדברת מתוך גרונו", וכשהם אמרו את מאמרי החסידות, הם היו בעולם אחר, נעלה יותר.
לכל רבי בחב"ד סגנון שונה במאמריו. לדוגמה: מאמריו של רבי דובער (אדמו"ר האמצעי) מתייחדים בכך שהם ארוכים מבוארים ומפורטים מאוד (ישנם מאמרים הממלאים חמישים עמודים ויותר) לעומת מאמרי אביו (אדמו"ר הזקן) שנאמרו בקיצור נמרץ.
המאמרים שנאמרו למעשה משנות ה-70 של המאה ה-17 בזמן הקמת חסידות חב"ד על ידי האדמו"ר הראשון שלה ומייסדה, רבי שניאור זלמן מליאדי ועד שנות ה-90 של המאה ה-20 על ידי האדמו"ר השביעי שלה, רבי מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד, נאספו בסדרת מאמרי אדמו"רי חב"ד הכוללת בממוצע של כרך לשנה. למשל סדרת ספרי המאמרים של הרבי מחב"ד. מלבד זאת יש מאמרי חסידות שנאספו בספרים מיוחדים על ידי אדמור"י חב"ד או אף נכתבו במיוחד כספר בפני עצמו כגון דרך מצותיך שנכתב על ידי אדמו"ר הצמח צדק והודפס על ידי צאצאיו ב-1911.
כמה מאמרים חשובים היוו אף מעשה שסימל את תחילת נשיאותו של אדמו"ר בחב"ד, דוגמה לכך היא מאמר החסידות הראשון שאמר הרב מנחם מנדל שניאורסון, במעמד הכתרתו לאדמו"ר בשנת 1950, ברגע שהוא החל לומר את המאמר, ניתנה למעשה האות שקיבל על עצמו באופן רשמי את הנהגת חסידות חב"ד. שם המאמר הוא "באתי לגני אחותי כלה" על פסוק משיר השירים, המאמר כולל בתוכו את עיקר משנתו של הרבי על תפקיד הדור השביעי לחסידות חב"ד. וש"דורנו הוא הדור האחרון לגלות והדור הראשון לגאולה" ומוטל עלינו להביא את המשיח על ידי קיום תורה, מצוות ומעשים טובים.
סלובן ברטיסלאבה

היסטוריה

סלובן ברטיסלאבה הוקמה בשנת 1921 וזכתה במספר תארים כקבוצה בצ'כוסלובקיה.  בשנת 1965 התפצלה הקבוצה לסלובן ברטיסלאבה ואינטר ברטיסלאבה שהפכה להיות הקבוצה היריבה לקבוצה זו. אחרי עצמאות סלובקיה זכתה הקבוצה בגביע הסלובקי שלוש פעמים בעונות 1993/1994, 1996/1997 ו-1998/1999 וכן זכתה באליפות סלובקיה בעונות 1994 עד 1996 וכן בעונת 1999.
הקבוצה ספגה מהלומה קשה כאשר ירדה באופן פתאומי לליגה השנייה בסלובקיה בתום עונת 2004/2005 אך בתום עונת 2005/2006 הקבוצה עלתה לליגה הבכירה משום החלטה בהגדלת הליגה הבכירה ולכן היא עלתה לליגה הראשונה מהמקום השני בליגה השנייה בסלובקיה אחרי קושיצה שהייתה במקום הראשון וביחד עם סנץ שסיימה במקום השלישי, מקום אחד אחריה.
בעונת 2010/2011 סלובן זכתה בדאבל עם המאמן קארל ירולים.
בעונת 2011/2012 הקבוצה שיחקה במוקדמות ליגת האלופות. בסיבוב המוקדמות השני הקבוצה ניצחה את קבוצת טובול מקזחסטן. בסיבוב המוקדמות השלישי הקבוצה הפסידה לקבוצת אפואל ניקוסיה מקפריסין ועברה לשחק בליגה האירופית. בשלב הפלייאוף הקבוצה ניצחה את קבוצת רומא מאיטליה והעפילה לשלב הבתים של הליגה האירופית. הקבוצה סיימה במקום האחרון בבית אחרי הקבוצות אתלטיק בילבאו, רד בול זלצבורג ופריז סן ז'רמן והודחה מהטורניר.
בעונת 2012/2013 שוב זכתה הקבוצה בדאבל.
בעונת 2013/2014 הקבוצה שיחקה במוקדמות ליגת האלופות. בסיבוב המוקדמות השני הקבוצה הפסידה לקבוצת לודוגורץ ראזגרד מבולגריה והודחה מהטורניר.
טימבוקטו

היסטוריה

העיר נוסדה ב-1087 על ידי סוחרים מוסלמים. במאה ה-14 הייתה העיר גדולה ומפוארת, והתפרסמה כשוק של מלח, זהב, ועבדים, וכמרכז מוסלמי-דתי. במאה ה-15 הייתה טימבוקטו עיר מרכזית באימפריית סונגהאי. במאה ה-17 החלה דעיכה בחשיבות העיר, הן כמרכז מסחרי והן כמרכז דתי.
כשכבשו הצרפתים את העיר ב-1893 הם מצאו אותה הרוסה וריקה למחצה. בידי הצרפתים הפכה העיר למרכז צבאי ורפואי, ושבה להיות מרכז מוסלמי-דתי.
רחל צגלה

ביוגרפיה

רחל צגלה לבית ויקטור, נולדה ב-5 בדצמבר 1912 בהמבורג, גרמניה. אביה, ד"ר וילי ויקטור, היה עו"ד ונוטריון, ציר בקונגרס הציוני, חבר במועצת עיריית המבורג וראש הקהילה היהודית באזור שלזוויג-הולשטיין. אמה, ליזבט ויקטור הייתה פסנתרנית ועסקה בלימוד פסנתר.
בין השנים 1930 – 1933 למדה באקדמיה לאמנות בהמבורג. בשנת 1933 עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, נאלצו היא ובני משפחתה לעזוב את מולדתם ועלו ארצה. רחל נישאה ליהודה צגלה, תעשיין ומייסד מפעל השמנים והכוספא "אוליבקס". לרחל ויהודה שני ילדים, אוריאל ומיכל.
עם עלייתה לארץ, עבדה צגלה בצמוד למספר ציירים ישראלים, אשר השפיעו רבות על יצירתה. ב-1957 הצטרפה לאגודת הציירים והפסלים בישראל והחלה להשתתף בתערוכות כלליות. בשנת 1960, עברה צגלה לקריית האמנים צפת, באותה השנה העלתה צגלה תערוכת יחיד ראשונה בגלריה לאמנות צ'מרינסקי, תל אביב. בשנים הבאות השתתפה צגלה בתערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות רבות, בארץ ובחו"ל. בין היתר, תערוכת יחיד בפואייה של האופרה הממלכתית של מינכן.
רחל צגלה נפטרה ב-25 ביולי 2011 בביתה בתל אביב.

יצירתה

צגלה השתמשה במגוון טכניקות בציוריה: צבעי מים (אקוורל), שמן, פנדה, קוביזם, מיקס-מדיה ומונוטייפ. מוטיבים חוזרים ביצירתה הם נופי ארץ ישראל, העיר צפת והעיר ירושלים. מוטיב מרכזי נוסף הוא תחום המוזיקה והריקוד הקלאסי.
עבודותיה נמצאות באוספים ציבוריים ופרטיים וכן במוזיאונים בארץ ובחו"ל.
סיפור סינדרלה

העלילה

סאם מונטגומרי, היא נערה המתגוררת עם אימה החורגת, פיונה, ואחיותיה החורגות, בריאנה וגבריאלה. לאחר שאביה נהרג ברעידת אדמה, פיונה מקבלת את כל רכושו והופכת לאפוטרופסית של סאם. האם ובנותיה אשר מקנאות ביכולותיה של סאם, מאמללות אותה ומכריחות אותה למלא את בקשותיהן בארגון הבית, בסידורו ובעשיית כל המטלות. סאם נאלצת לעשות את כל המוטל עליה, מפני שהעבודות הללו מממנות את שכר לימודיה במכללת פרינסטון.
סאם עובדת בתור מלצרית ומנקה בדיינר של אביה שנפטר, שהפך להיות הדיינר של אשתו פיונה. רונדה, העובדת הראשית, היא קרן אור בשבילה. היא מעניקה לה המון אהבה כמו כל שאר העובדים בחנות. לסאם יש חבר שאיתו היא מדברת דרך האינטרנט והפלאפון. הם קובעים להיפגש בנשף הבית הספרי בשעה 23:00 במרכז רחבת הריקודים. סאם מחליטה ללכת ללא ידיעת אימה, שאסרה זאת עליה. כשמגיעה לשם מגלה שהנווד, החבר שאיתו הכתבה הוא אוסטין- בחור מחבורת המקובלים, אך רגע לפני שאוסטין מסיר ממנה את המסכה סאם עוזבת את הנשף (תוך שהיא מפילה את מכשיר הנייד שלה) וחוזרת למזנון- כשאוסטין נותר מאחור מבלי לגלות את זהותה. אוסטין מחפש את סאם אך לא מוצא אותה, בריאנה וגבריאלה מגלות שסינדרלה שאוסטין מחפש היא סאם, ומנסות לטעון שהן סינדרלה-אך ללא הצלחה. הן פונות לשלבי, האקסית של אוסטין, ומספרות לה על כך. שלבי חושפת לכל בני השכבה את העובדה שסינדרלה היא נערת המזנון-סאם, ומקריאה את חילופי המיילים שהיו בין אוסטין לסאם, דבר שמעורר לעג כלפי סאם... סאם מחליטה לעזוב את ביתה, את אמה החורגת ואחיותיה החורגות ואף את עבודתה במזנון. במשחק בייסבול היא משוחחת עם אוסטין על העובדה שהוא צריך להיות הוא, ולחשוף את האני האמיתי שבו, והם הופכים להיות זוג... לבסוף מתברר שסאם היא זו שירשה את הבית והמזנון אשר פיונה גזלה ממנה. פיונה סידרה הסכם עם התובע לפיו היא תכפר על גניבתה על ידי כך שהיא ובנותיה תעשנה עבודות שירות במזנון של סאם.

אלבום

שלושה ימים לפני יציאת הסרט יצא אלבום הנקרא "A Cinderella Story: Original Soundtrack" בו משתתפים בין היתר היילי דאף, גו גו דולס ולוסי הייל ועוד.

תוכנית טלוויזיה

בנובמבר 2006 הייתה כוונה של רשת הטלוויזיה ABC להעלות סדרת טלוויזיה המבוססת על הסרט, אך הרשת נסוגה מכוונתה וחברת וולט דיסני החליטה לבצע את הפרויקט בשנת 2007.

סרט המשך

לאחר הצלחתו של הסרט, החליטו מפיקי הסרט שברצונם לעשות סרט המשך.
הסרט, שיצא בשנת 2008, נקרא "עוד סיפור סינדרלה", אך למרות שמדובר בסרט המשך, הדמויות והשחקנים שונים. הדמות הראשית נקראת מרי סנטיאגו והיא מגולמת בידי השחקנית סלינה גומז.
עוד סרט בדומה לאותה עלילה יצא בשנת 2011 "סיפור סינדרלה היה היה שיר" שמגולם על ידי השחקנית לוסי הייל.
מצר לה פרוז

מצר לה פרוז (ברוסית: Пролив Лаперуза), הנקרא גם מצר סויה (ביפנית: 宗谷海峡), הוא מצר ים המפריד בין החלק הדרומי של האי הרוסי סחלין לבין החלק הצפוני של האי היפני הוקאידו, ואשר מקשר בין ים יפן ממערב לים אוחוצק ממזרח. המצר קרוי על שמו של מגלה הארצות הצרפתי ז'אן-פרנסואה לה פרוז, שחקר אותו ב-1787.
אורכו של המצר הוא 40 ק"מ ועומקו נע בין 20 ל-40 מ'. בחלקו הצפון-מזרחי של המצר ישנו אי סלעי קטן השייך לרוסיה ונקרא קאמן אופסנוסטי (אי הסכנה ברוסית). בקרבת החוף היפני ישנו אי קטן נוסף הנקרא בנטנג'ימה.
הליגה השנייה של פריזרן

הליגה השנייה של פריזרן (באלבנית: Lidhja e Dytë e Prizrenit) הייתה התארגנות פוליטית אלבנית, שקמה בשנת 1943 תחת שלטון הכיבוש של גרמניה הנאצית. השם של הליגה מזכיר את הליגה של פריזרן, ההתארגנות האלבנית הראשונה למען שלטון על הטריטוריות המאוכלסות באלבנים.
ההתארגנות הוקמה על ידי האלבנים, כדי לקדם את שלטונם במקומות המאוכלסים על ידי אלבנים. הליגה הכריזה על ג'יהאד נגד סלאבים, צוענים ויהודים. בראש הליגה נבחר רדז'פ מיטרוביצה, מי שהתמנה גם לראש ממשלת אלבניה שתחת שלטון גרמניה הנאצית.
עם ניצחון הפרטיזנים האלבנים והיוגוסלבים נכחד שלטון משתפי הפעולה עם הנאצים והתפרקה גם הליגה השנייה של פריזרן.
שבועה (יהדות)

השבועה בתנ"ך

בתנ"ך נראה ששבועה הייתה מנהג מקובל. השבועה נזכרת בתורה בספר במדבר, פרק ל', פסוק ג': "איש כי ידור נדר לה', או הישבע שבועה, לאסור איסר על נפשו, לא יחל דברו, ככל היוצא מפיו יעשה". מספר פעמים אנו נתקלים בביטוי "חי ה'" בשבועות.
בתנ"ך מוצאים לא רק שבני אדם נשבעים אלא גם האל נשבע. שבועתו של ה' לאברהם, יצחק ויעקב, לתת לזרעם את ארץ ישראל, נזכרת מספר פעמים בתורה. כמו כן, ה' נשבע בעקבות חטא המרגלים כי הבוגרים מגיל 20 באותו מעמד לא יכנסו לארץ ישראל. וכן הוא נשבע שמשה לא יכנס לארץ ישראל, בעקבות מעשיהם של ישראל (ספר דברים, פרק ד', פסוק כ"א).

סיפורי שבועות בתורה

השבועות הראשונות מופיעות אצל אברהם: כאשר הוא נשבע למלך סדום, שהוא לא יקח שלל מהמלחמה (ספר בראשית, פרק י"ד, פסוק כ"ב). אברהם ואבימלך נשבעו וכרתו ברית ביניהם, תוך מתן תוקף על ידי הצגת שבע כבשים. אירוע זה התקיים בבאר שבע, ועל שם מעמד שבועה זה נקבע שמו - "באר שבע". בהמשך אליעזר עבד אברהם מתבקש להשבע על ידי אברהם כי לא יביא אישה ליצחק מבנות הכנעני אלא מחרן ממשפחת אברהם (ספר בראשית, פרק כ"ד). יעקב מבקש מעשיו להישבע לו על מכירת הבכורה (בראשית, כ"ה, ל"ג). יעקב ולבן כורתים ברית אי לוחמה בגלעד, ויעקב נשבע באלוהי אביו (ספר בראשית, פרק ל"א, פסוק נ"ג). יוסף נשבע לאביו יעקב שלא יקבור אותו במצרים אלא בארץ ישראל בקברי אבותיו (בראשית, מ"ז, ל"א) ובדומה יוסף משביע את בני ישראל שיעלו את עצמותיו לארץ ישראל כאשר הם יצאו מארץ מצרים (ספר בראשית, פרק נ', פסוק כ"ה).

סיפורי שבועות בנ"ך

כאשר ישראל נכנסים לארץ הם נשבעים לכרות ברית שלום עם הגבעונים. לאחר שהתברר כי הגבעונים רימו אותם ולא באו מארץ רחוקה כפי שסיפרו, מסופר כי ישראל לא יכלו להפר את הברית והשבועה שנשבעו בשם ה', ולכן כעונש הפכו אותם לחוטבי עצים ושואבי מים. יהושע נשבע שבועה נוספת שבה הוא מקלל את האיש שיבנה את יריחו מחדש (ספר יהושע, פרק ו', פסוק כ"ו). מאוחר יותר שאול המלך נשבע לבנו יהונתן כי לא יהרוג את דוד. והוא משתמש בביטוי "חי ה'". שבועה שהוא מפר אותה מאוחר יותר, כאשר הוא מנסה להורגו בכל זאת. (ספר שמואל א', פרק י"ט, פסוק ו'), גם אצל בעלת האוב שאול משתמש בביטוי "חי ה'", ונשבע שלא יקרה לה רע (ספר שמואל א', פרק כ"ח, פסוק י'). גם דוד נשבע מספר פעמים: לשאול שלא ישמיד את צאצאיו. לא לאכול ביום שבו נרצח אבנר בן נר כסימן לאבלותו הרבה, לשמעי אויבו שהוא לא ימיתהו, ולבת שבע שיעתר לבקשתה כי שלמה ימלוך תחתיו.
עוד מסופר בתנ"ך כי מלך יהודה אסא, כופה על העם להשבע שבועת אמונים לאלוהים כנגד עבודת האלילים שרווחה. והעם נשבע בכל לבבו ורצונו ושמח על כך. בדומה לכך עזרא הסופר משביע את העם לעזוב את הנשים הנוכריות.
שבועה מסוג שונה היא שבועתו של גדליהו בן אחיקם שנבוכדנצר השני, מלך בבל מעמיד בראש ישראל, נשבע לעם שהם יקבלו הגנה מפני העמים שמסביב, אם יכנעו למלך בבל. שבועה נוספת היא השבועה שהמלך צדקיהו נשבע לנביא ירמיהו, לא להרוג אותו ולא למסור אותו בידי אלו שרוצים להורגו, בתמורה לכך שיספר לו את העתיד שצופן לו.

השבועה בהלכה

קיימת מחלוקת בין הראשונים האם השבועה היא מצות עשה (זו הייתה עמדת הרמב"ם, לפי חלק ממפרשיו), רשות או אפשרות שעדיף להימנע ממנה. לכל הדעות, התורה מצווה להישבע דווקא בשם ה', ושבועה בגורם אחר נחשבת לאיסור. הנשבע לשקר או שעבר על שבועתו מתחייב בעונש מלקות או בקורבן.
אורסולה האוולס

ביוגרפיה

האוולס נולדה בלונדון. היא בתו של המלחין הרברט האוולס. היא התחנכה בבית הספר לבנות סיינט פול, שם עבד אביה.
הופעת הבכורה של האוולס על הבמה היה בשנת 1939 במחזה "Bird in Hand" מאת ג'ון דרינקווטר שהוצג בדנדי. ב-1942 עברה לאוקספורד, ואחרי שלוש שנים הופיעה לראשונה לונדון בתיאטרון אמבסי בסוויס קוטג'. היא החלה להופיע בסרטי קולנוע אחרי מספר שנים ששיחקה בווסט אנד, וזמן קצר בברודוויי שם הופיעה ב-1951 במחזה "Springtime for Henry".
ב-1983 אחרי מותו של אביה הקימה האוולס את "אגודת הרברט האוולס", וקידמה את פרסום יצירותיו. היא מימנה הקלטות של יצירותיו ותמכה בהוצאה לאור וקידום מוזיקה כנסייתית.

חיים אישיים

האוולס הייתה נשואה לשחקן והתסריטאי אנתוני פליסיר  מ-1968 עד למותו בשנת 1988.
יד הנדיב

יד הנדיב (קרן רוטשילד) היא קרן פילנתרופית של משפחת רוטשילד בישראל. יד הנדיב פועלת נכון לשנת 2010 בכמה תחומים מרכזיים: חינוך, סביבה, ומצוינות אקדמית.

היסטוריה

יד הנדיב הוקמה לזכרו של הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד ("הנדיב הידוע"), וממשיכה את רוחו ומורשתו. בתצורתה הנוכחית הקרן הוקמה בשנת 1958. יושבת הראש הראשונה שלה הייתה דורותי דה רוטשילד והיא שימשה בתפקיד עד לשנת 1988. בשנת 1989 התמנה לורד ג'ייקוב רוטשילד ליושב ראש והוא משמש בתפקיד זה עד היום. המנכ"ל הוא אריאל וייס.

מיזמים מרכזיים

יד הנדיב סייעה בהקמתם של בניין הכנסת, מבנה בית המשפט העליון, הטלוויזיה החינוכית, האוניברסיטה הפתוחה, המרכז לטכנולוגיה חינוכית (מט"ח), חמד"ע, כפר הנוער מנו"ף, המרכז למוזיקה ירושלים שבמשכנות שאננים, המכון ללימודים מתקדמים, המכון לחקר המים בטכניון, הקרן לבריאות וסביבה, המכון הישראלי למנהיגות בית ספרית (אבני-ראשה), מאגר העמותות - גיידסטאר, ספרייה אזורית גזר ועוד. בנוסף, יד הנדיב מממנת את פעילות גני רמת הנדיב, מקום קבורתם של הברון אדמונד והברונית אדלייד דה רוטשילד, ושותפה למיזם חידוש הספרייה הלאומית.

מיזם הספרייה הלאומית

יד הנדיב, פועלת יחד עם הספרייה הלאומית וממשלת ישראל על מנת לסייע לספרייה הלאומית בתהליך התחדשותה. במסגרת התהליך יונגשו נכסי הספרייה לציבור החדש ברשת האינטרנט ובמשכנה החדש של הספרייה. משכן הספרייה החדש, אשר מתוכנן על ידי משרד האדריכלים השווייצרי הרצוג ודה מרון, זוכי פרס פריצקר לשנת 2001, משלב אולמות קריאה וחדרי סמינרים למחקר ועיון יחד עם גלריות תצוגה, אודיטוריום, מתחם ילדים ונוער ומרכז מבקרים לפעילויות תרבות וחינוך. המבנה החדש שיוקם בירושלים, במגרש שהוקצה למטרה זו על ידי ממשלת ישראל, למרגלות משכן הכנסת ובשכנות למוזיאון ישראל, יכלול גם מתקני אחסון אוטומטיים מאובטחים ומאוקלמים לשמירת אוצרות הספרייה, משרדים ומעבדות שימור ודיגיטציה.

היזמה לתעסוקה בחברה הערבית

היזמה לתעסוקה בחברה הערבית היא שותפות בין ממשלת ישראל, הג'וינט ויד הנדיב שנחנכה ביולי 2011 כתוכנית בת חמש שנים. בבסיס היזמה עומד הצורך בהעלאת שיעור תעסוקת הערבים בישראל באמצעות הקמה וביסוס של מרכזי תעסוקה בפריסה ארצית. מרכז היזמה נוגע ביצירת מוקד מקצועי למעסיקים ולדורשי עבודה פוטנציאליים ביישובים הערביים, שיתמודד עם אתגרים וחסמים בתעסוקה. מרכזי התעסוקה מפעילים מגוון פעילויות ותוכניות הכשרה, אמונים על פיתוח היחסים עם המעסיקים המקומיים והאזוריים ועובדים עם המשתתפים ברמה פרטנית לצורך השמתם במקומות עבודה מתאימים תוך תמיכה גם לאחר ההשמה במטרה להעלות את סיכוייהם לשמור על מקום העבודה ולהתקדם בו.
נכון לשנת 2010 ישנם 21 מרכזים פעילים ואחרים נוספים בפיתוח. על מנת להבטיח הובלה והשתתפות של החברה הערבית בכל שלבי היזמה, יד הנדיב והג'וינט הקימו גוף חדש, אלפנאר-ריאן, המנהל את היזמה ומהווה גורם מבצע עבור הג'וינט. המטרה ארוכת הטווח היא לבנות את אלפנאר כגוף המתמחה בתעסוקה בחברה הערבית, כך שיוכל להוביל את העשייה בתחום בשנים הבאות.

מיזמים נוספים

בשנת 2018 פרסמה קרן רוטשילד, שהחליטה על השקעת 5% מתקציב ההשקעות של הקרן - סכום של כ-50 מיליון שקלים בשנה - בתחומי השקעות האימפקט, המהוות שילוב בין השקעות סטנדרטיות, לצורכי רווח, לבין מטרות חברתיות.

פרסים ומלגות

הקרן מעניקה פרסים ומלגות במספר תוכניות: פרסי מיכאל ברונו לחוקרים מצטיינים מתחת לגיל 50 שזוהו כבעלי פוטנציאל לפריצת דרך בתחומם, פרס רוטשילד עבור עבודת מחקר מקורית ויוצאת דופן, מלגות רוטשילד לדוקטורנטים המעוניינים להמשיך ללימוד בתר-דוקטורט בחו"ל, ופרס רוטשילד לחינוך לזכר מקס רואו למורים התורמים תרומה בולטת בתחום החינוך בישראל.
קפה לנדוור

היסטוריה

החברה הוקמה בשנת 1919 על ידי משה לנדוור כבית קפה בברלין, אשר גם קלה וייצר את הקפה. בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון, עלה לנדוור לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. הוא הקים ברחוב אלנבי את בית הקלייה לקפה הראשון בישראל. בשנת 1964 הועבר בית הקלייה לאזור התעשייה בחולון וכיום הוא משתרע על פני שטח של כ-1,000 מ"ר.
ב-1983 מכר שמואל לנדוור, בנו של משה, את בית הקלייה לקבוצת "פדרמן ובניו (אחזקות) בע"מ" והיא נמצאת בבעלותה עד היום. בשנת 2004 הוקמה רשת בתי הקפה של לנדוור, תוך כדי שיתוף פעולה של החברה וארבעה יזמים צעירים. נכון ל-2017 לרשת בתי הקפה "לנדוור" 62 סניפים בפריסה ארצית, לרשת מספר סניפים כשרים וסניף כשר למהדרין בירושלים.
בנוסף גם פתחה הרשת 2 סניפים בטורונטו שבקנדה, ו-3 במסצ׳וסטס.
באוקטובר 2018 חנכה החברה את חנות המפעל החדשה, בסמוך לבית הקלייה בחולון.
בנובמבר 2018 חנכה החברה חנות נוספת במתחם הבורסה, רמת גן.
חברת קפה לנדוור היא יצרנית הקפה השחור השנייה בגודלה בישראל. החברה מייצרת קפה טורקי (שחור) וקפה אספרסו.
קניון אביה

היסטוריה

הקניון נבנה בשנת 1996 והיה הקניון השני שנבנה בבאר שבע. הקניון נבנה על ידי שני קבלנים שלא הצליחו להעלות את הקניון ולקדמו לידי פרסום ושיווק בשל חובות לבנקים, ולפי צו בית משפט נלקחה מידיהם האחראיות על הקניון. משנת 2006 מנוהל הקניון על ידי חברת יובלים.

תיאור הקניון ומצבו כיום

שטחו המסחרי של הקניון 6,785 מטר רבוע. שטחו המלא של הקניון (הכולל את משרדי ההנהלה, בנק, מרכול וסניף "סופר פארם" המשמש כבית מרקחת) הוא 7,800 מטר רבוע. בחניון 150 מקומות חניה חינמיים. הקניון סגור בשבת, פרט לסניף הסופר־פארם. הקניון בנוי בצורת תיבה בעלת חלונות זכוכית ועשוי מבטון המצופה בשיש.
הקניון נמצא מזה שנים במשבר כלכלי, שמונע ממנו להתפתח ולהתפרסם. הקניון נמצא בבעלות של חברת יובלים ובכל רגע יכול להימכר לחברה אחרת שתפתח אותו. באופן משפטי הוא נתון במצב של הליך פירוק (נכון לחודש מאי 2016).