google/wiki40b huggingface dataset:
בית הכנסת הגדול (נס ציונה)

הקמה

אבן פינה לבית הכנסת הונחה ביוני 1912, בנוכחות הרב קוק, מנחם שינקין ואהרן אייזנברג. תושבי המקום אספו לצורך הבנייה סך של 7000 פרנק מתוך 17000 פרנק הדרושים ופנו לחפש תרומות, ולצורך כך שלחו את ירשובסקי לירושלים, ללא הועיל והמבנה נותר חצי בנוי.
ההנחה הייתה שהכסף שנאסף יספיק לצורך בניית הקומה הראשונה ועל כן בני המושבה פנו מיד להתחיל בבנייה ומכרו את החדרים ששימשו עד אז לצורך בית כנסת. אולם הכסף נגמר מבלי שבניית בית הכנסת הושלמה, ועל כן שימשה כיתת בית הספר לתפילה.
בשנת 1922, לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, חודשו המאמצים לאיסוף כספים להשלמת בית הכנסת. בינתיים התפילות המשיכו להתקיים בבית הספר. חיים טפר, הרוח החיה מאחורי השלמת בית הכנסת ארגן את בני המושבה וביחד הם בנו את בית הכנסת, שנחנך בשנת 1926. קירות בית הכנסת עוטרו בציורי קיר של דב קראוזה.

שימוש

החל מפתיחתו של בית הכנסת הופיעו בו חזנים שונים ומפורסמים, בהם יעקב גוזמן וגרשון סירוטה. המבנה שימש לא רק לקיום תפילות ואירועים חגיגיים, אלא גם להגנה על התושבים. בשנת 1929 במהלך מאורעות תרפ"ט התבצרו תושבים בבית הכנסת שבוצר בשקי חול. בהמשך הוחבא נשק של ההגנה בסליק מתחת לארון הקודש.
בשנת 1933 תיאר הרב של נס ציונה, יעקב גיל, את בית הכנסת כמצטיין ביופיו כלפי כל דרום יהודה. בבית הכנסת התנהלה התפילה בהברה אשכנזית, בניצוחו של גבאי בית הכנסת, חיים טפר. בשנת 1941 הוקמה במושבה בית כנסת נוסף לנוער, בו התפללו בהברה ספרדית.
בשנת 1942 התמוטטה עזרת הנשים שהייתה עשויה כמרפסת עץ ובשיפוצים שנעשו לאחר מכן נבנתה עזרת נשים מבטון. בשנת 1950 צייר צבי קמחי ציורי קיר חדשים על הקירות.
לאורך השנים עבר המבנה שינויים, אך הוא המשיך לשמש ברציפות לייעודו המקורי. לימים, הוזנחה הקומה התחתונה והפכה למחסן אך לבסוף הוסבה למשרדי מפקדת המשמר האזרחי העירוני. בית הכנסת עבר חידוש יסודי ב-2019.

תיאור המבנה

בית הכנסת הוקם בסגנון האקלקטי שהיה נהוג בארץ ישראל בעת בנייתו. המבנה הוא מלבני כשצלעותיו הצרות הן במזרח ובמערב, והצלעות הארוכות בצפון ובדרום. לבית הכנסת 12 חלונות גדולים שבחלקם העליון קשת מחודדת בסגנון האדריכלות האיסלמית, ארבעה חלונות בכל אחת מהצלעות הצפונית, הדרומית והמזרחית. הכניסה לבית הכנסת היא מן המערב, שקירו הוא בחצי עיגול קשתי. בצד הצלע המערבית מבנה שירות ובו מדרגות לעלייה לכניסה לעזרת הנשים. על גג בית הכנסת חזיתות מעוטרות. בחזית המזרחית גמלון מסוגנן, שבתוכו שני חלונות הנראים כלוחות הברית, כשמעליהם מגן דוד גדול ומצידיו שני מגיני דוד קטנים, כולם מפוסלים בחזית. מעל למגן הדוד האמצעי מתנוססת חנוכייה. בחזית המערבית שעל גג המבנה, חזית דומה לחזית המזרחית, אך מעוגלת באופן המשתלב עם הצלע המערבית המעוגלת של המבנה.
החלל הפנימי של בית הכנסת כולל ארבעה עמודי ברזל עם כותרות קלאסיות הנושאות את תקרת האולם. לבימה צורה של משושה, מעוטרת בגווני תכלת. ארון הקודש כולל מרכיבים של אדריכלות קלאסית.
מתחת לבית הכנסת, קומה תחתונה המשמשת כבסיס הפעלה של המשמר האזרחי.
אנטיפטרוס השני

אנטיפטרוס (ביוונית: Ἀντίπατρος; המאה ה-3 לפנה"ס) היה מלך מוקדון למשך תקופה קצרה.

ביוגרפיה

אנטיפטרוס היה בנו של פיליפוס, ואחיינו של קסנדרוס. סבו היה המצביא אנטיפטרוס. הוא ככל הנראה שרת בצבאו של בן דודו, הנסיך המצרי תלמי קראונוס, שתפס את השלטון במוקדון בשנת 281 לפנה"ס. בשנת 279 לפנה"ס, מת תלמי בקרב נגד הגאלים, ואחיו מלאגרוס נבחר כמלך החדש. תקופת מלכותו של מלאגרוס נעה במקורות בין "כמה ימים" לבין חודשיים. הוא ניהל את הממלכה בצורה לא טובה, ואנטיפטרוס נבחר למלך במקומו.
מלכותו של אנטיפטרוס גם היא לא ארכה ימים. על פי עדות דיודורוס הוא מלך רק 45 יום, ניהל בצורה כושלת את המלחמה נגד הגאלים, והודח בידי המצביא סוסתיניס, אשר פיקד על הצבא המוקדוני כולו. עם זאת, סוסתיניס סירב ליטול את הכתר, וגם נראה שאנטיפטרוס לא וויתר בקלות. בפועל, סוסתיניס שלט במוקדון שנתיים תמימות. לאחר מותו של סוסתיניס בשנת 277 לפנה"ס, התעוררה בלבו של אנטיפטרוס תקווה להשיג את הכתר מחדש. המתחרה הרציני ביותר שלו היה אנטיגונוס. אנטיגונוס גייס שכירי חרב רבים והנחיל לאנטיפטרוס תבוסה מוחצת. גורלו לאחר מכן לא ידוע.
סאיה

סאיה היא שמלה מסורתית הנלבשת על ידי האישה הצ'רקסית.
בעבר נהגו ללבוש את הסאיה כלבוש יום יומי, בגלל שהשמלה מחממת, ובשל מזג האוויר הקר באזור הקווקז שברוסיה. כיום לובשים אותה באירועים מיוחדים בלבד, או כלבוש חג.

מראה

ישנם מספר סוגים שונים של סאיה: קצרה או ארוכה, וצבעים שונים (לרוב: אדום, לבן וכחול).
נהוג לעטר את הסאיה בצבע זהב לכל אורך השמלה ולאורך השרוולים שלה. העיטורים הם לרוב של שמות המשפחה של אותה נערה או אישה אשר לובשת אותה. הסאיה הקצרה יותר מגיעה עד מתחת לברך, והארוכה עד כפות הרגליים.
לסאיה יש שני חלקים: לבוש תחתון ועליון. החלק העליון מכסה חלק רב מהתחתון והפסים הזהובים עוברים החלק אחד של העליון אל החלק השני, מעל הרקע הלבן.
באזור המותנים יש חגורה בצבע כסף, ומהחגורה עד הרצפה השמלה פתוחה כאשר החלק התחתון שצבעו לבן נראה באמצע, והחלק העליון מכסה את הצדדים.
לשמלה יש כובע תואם לצבע השמלה אשר מאחוריו תפור בד לבן אשר יורד לפחות עד המותנים, ולפעמים גם עליו תפורים עיטורים זהובים אך זה לרוב לפי בחירה ולא מהווה חלק מהכובע.
אדיסו מאסלה

ביוגרפיה

מאסלה נולד בכפר במחוז בגמדר שבאתיופיה. בזמן פרוץ מלחמת האזרחים האתיופית היה חבר בארגון המורדים המרקסיסטי יחאפה. לאחר שהדרג החל לפעול כנגד הארגון ולרדוף את חבריו, מסאלה ברח לסודאן והגיע לישראל בשנת 1980. בישראל עבר את הגיור לחומרא שדרשה הרבנות מעולי ביתא ישראל בזמנו. מסאלה עבד במסגרת הסוכנות היהודית בקרב בני קהילתו.
רכש השכלה גבוהה באוניברסיטת בר-אילן, ובמקצועו הוא עובד סוציאלי קהילתי.

קריירה פוליטית

מאסלה פעיל למען עלייתם של יהודי אתיופיה, מכהן כיו"ר ארגון הגג של עולי אתיופיה, חבר הנהלת המועצה הציבורית לקליטת עלייה, חבר הנהלה בהלצין (מרכז למורשת יהדות אתיופיה), חבר הנהלת מרכז ההיגוי לחינוך ילדי אתיופיה, חבר הנהלת מרכז ההתנדבות בישראל, וחבר הנהלת הפדרציה הספרדית בישראל.
בשנת 1996 היה מאסלה מראשי המאבק נגד מגן דוד אדום בפרשת השמדת מנות הדם של עולי אתיופיה. 
בבחירות המקדימות של מפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה בשנת 1996, נבחר מאסלה לרשימה כנציג העולים, בגלל פיצול במחנה העולים מברית המועצות, בניגוד לעמדת שמעון פרס וראשי המפלגה, שהעדיפו נציג מן העולים מברית המועצות כדי למשוך קולות של עולים אלו. בעקבות זאת, שוריין מקום נוסף ברשימה לכנסת ה-14 לסופה לנדבר.
בשנת 1997 עתר חבר הכנסת מאסלה לבג"ץ כנגד הענקת פרס ישראל לשמואל שניצר, בעקבות מאמר בוטה שלו נגד העלאת בני הפלאשמורה לישראל, ובהסתמך על ביקורת חריפה שמתח בית הדין לערעורים של מועצת העיתונות על מאמרו של שניצר. בג"ץ קיבל את העתירה ובדיון חוזר החליטה ועדת הפרס לא להעניקו למר שניצר. חבר הכנסת מסאלה שימש כחבר בוועדת העלייה והקליטה, בוועדת העבודה והרווחה, וכממלא-מקום בוועדת הכספים של הכנסת. 
בבחירות הפנימיות בעבודה ב־1999, לקראת הבחירות לכנסת החמש עשרה לא נבחר מאסלה במשבצת העולים והוא טען בעקבות תחקיר של נחום שחף שהבחירות זויפו במגזר הדרוזי, ובעיקר במחשב הספירה המרכזי. במחאה על אי הסדרים בבחירות הוא תקף בחריפות את אהוד ברק במרכז העבודה, אך לא זכה למקום ברשימה. בעקבות זאת, הוא פרש ממפלגת העבודה והקים יחד עם עמיר פרץ ורפיק חאג'-יחיא את סיעת עם אחד. מאסלה שובץ במקום הרביעי ברשימת עם אחד בבחירות לכנסת ולא הצליח להיבחר לכנסת ה-15.
במאי 2015, לאחר הפגנות הקהילה האתיופית, התראיין מאסלה לחדשות 2 והסביר כי עזב את ישראל וחזר להקים עסק באתיופיה מכיוון שלא הצליח להשתלב במגזר הפרטי לאחר שסיים את הקריירה הפוליטית שלו. אשתו ושלוש בנותיו נותרו להתגורר בישראל.
ברית הקומוניסטים

ברית הקומוניסטים שידועה בעיקר בתור "הליגה הקומוניסטית" (בגרמנית: Bund der Kommunisten), הייתה התארגנות פוליטית בינלאומית שנוסדה ב-1847 בלונדון. הארגון נבנה על בסיס איחוד של שני ארגונים אחרים: ליגת הצדק בראשות קרל שאפר (Karl Schapper), וארגון העיתונאים הקומוניסטים בבריסל, בו היו קרל מרקס ופרידריך אנגלס הדמויות הדומיננטיות.
ליגת הצדק (Bund der Gerechten) הייתה אגודה סודית של גרמנים בפריז, שהשתתפה בהתקוממות שיזם המהפכן לואי-אוגוסט בלנקי ב-12 במאי 1839. התקוממות שדוכאה לאחר שכבר נכבש בית העירייה על ידי ההמון. אחרי כישלון ההתקוממות עברו רוב אנשי הליגה הקומוניסטית ללונדון, תוך שהם שומרים על גרעיני פעילים בפריז ובציריך.
ברית הקומוניסטים נחשבת לארגון הפוליטי החוץ-פרלמנטרי המרקסיסטי הראשון. בשמה כתבו מרקס ואנגלס את המניפסט הקומוניסטי בשלהי 1847. היא פורקה באופן רשמי ב-1852 לאחר משפטי הקומוניסטים של קלן, בהם הואשמו אחד-עשר חברי הארגון בנטילת חלק באירועים המהפכניים של 1849-1849 בגרמניה.
בין חברי ברית הקומוניסטים נמנו ברונו באואר (Bruno Bauer), יוהאן פיליפ בקר (Johan Philip Becker), ארנסט דרונקה (Ernst Dronke), וילהלם ליבקנכט, פרדיננד וולף (Ferdinand Wollf), ועוד כמה עשרות מהפכנים, רובם ממוצא גרמני.
ארסנל טולה

היסטוריה

הקבוצה הוקמה לראשונה ב-1946 בתקופת ברית המועצות התמודדה בעיקר בליגות הנמוכות ובליגה השנייה בברית המועצות.
לאחר התפרקות ברית המועצות, שיחקה הקבוצה בליגה הרוסית השנייה ואף העפילה לליגה הרוסית הראשונה (שיחקה בשנים 1998-2001) אלא שבשל קשיים פיננסיים וחוסר מימון מספק, סירבה הקבוצה לשחק בליגת המשנה הרוסית בשנת 2005 ושיחקה בליגה הרוסית השנייה עד 2007 כאשר פורקה.
ב-2008 הקבוצה הוקמה מחדש ושיחקה בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה עד לשנת 2011. בסוף שנת 2011 סוכם לפעול להקמת קבוצה מקצוענית מחדש. בעונת 2012/13 היא חזרה לליגה רוסית השנייה. בעונת 2013/14 המועדון התמודד בליגה הראשונה והעפיל מהמקום השני לליגת העל הרוסית בכדורגל אך נשר חזרה לליגת המשנה בתום העונה, אם כי בתום אותה עונה שוב סיים במקום השני והעפיל בחזרה לליגה הבכירה.
הקבוצה סיימה במקום שני בליגת המשנה הרוסית בעונת 2013/14 שהעניק לה זכות העפלה לליגת העל הרוסית בכדורגל לראשונה בתולדותיה. ארסנל העפילה לראשונה לרבע גמר הגביע הרוסי, לאחר שגברה 2:3 בהארכה בשלב השמינית על קבוצת הפאר זניט סנקט פטרבורג. הקבוצה סיימה במקום הלפני-אחרון בתום העונה ונשרה לליגת המשנה. בסיום העונה שלאחריה (2015/16) סיימה במקום השני שוב והעפילה בחזרה לליגת העל הרוסית.
הקבוצה הודחה משלב רבע גמר הגביע הרוסי בכדורגל שלוש פעמים (1998/1999, 2000/2001, 2014/2015) והישג היא הוא העפלה לחצי גמר הגביע בעונת 2018/2019
בעונת 2018/2019 סיימה במקום הששי ולראשונה בתולדותיה הבטיחה השתתפות במפעלים האירופיים והתמודדה בשלב המוקדמות של הליגה האירופית בעונת 2019/2020. אם כי משחק הבכורה שלה במפעלים האירופיים נגד נפטצ'י באקו לא היה מוצלח במיוחד, הקבוצה הפסידה באצטדיונה הבייתי בתוצאה 1-0 והובסה 3-0 בחוץ וסיימה את עונת הבכורה האירופית, אחרי 2 משחקים בלבד.
גיוס ציוד (ישראל)

בישראל, מוקנית לשר הביטחון סמכות לגייס ציוד פרטי של אזרחים לשירות צה"ל, וכן לעשות כן לשם אספקת שירותים חיוניים לציבור. בעבר נעשה הגיוס מכוח תקנות שעת חירום (תקנות שעת חירום (רישום ציוד וגיוסו), התשי"ז-1956), ובשנת 1987 הוא הוסדר בחוק רישום ציוד וגיוסו לצבא-הגנה לישראל, התשמ"ז-1987. עד שנת 2008 הייתה תלויה הסמכות לגייס ציוד בקיומו של מצב חירום, ואולם באותה שנה נותקה הזיקה בין השניים. על הפעלת מערך הגיוס מופקד המרכז לגיוס אמצעים וריתוק משקי באט"ל (מרכז לאו"ם).
בניגוד לגיוס אזרחים, אין חובת גיוס כללית לציוד, והצבא מגייסו לפי צרכיו. ככלל, מדובר בציוד שעלות רכישתו והחזקתו בידי צה"ל דרך קבע גבוהה, והוא נדרש בעיקר בעתות חירום. החוק מאפשר לצה"ל לגייס כלי רכב, ציוד הנדסי, מיתקני חשמל, קשר, רפואה, ומטאורולוגיה, מחשבים, מכונות, מנועים, ואף בתי מלאכה, מוסכים, מעבדות ומחסנים. עד 2008 ניתן היה לגייס בדרך זו גם בעלי חיים.
על החלטה לרשום ציוד כציוד בר גיוס, רשאי בעל הציוד להגיש ערר. משעה שנרשם, רשאי הצבא לגייסו לשם בדיקה, תרגול, אימון או בנסיבות חירום - לשם שימוש מלא בו. כן רשאי שר הביטחון לאסור את הוצאתו של הציוד לחוץ לארץ. לפי החוק, על הצבא לשלם לבעל הציוד דמי שימוש בעבור הציוד, וכן פיצויים במקרה שנגרם לו נזק. על גובה דמי השימוש או הפיצויים ניתן להגיש ערר בפני ועדה המורכבת משמאים שמינה שר הביטחון.
נוסף על הסמכות לגייס ציוד לשירות הצבא, מוקנית לשר הביטחון הסמכות לגייס את הציוד גם לשם אספקת שירותים חיוניים לציבור או טיפול באירוע אסון המוני. במקרה כזה, מוקנות סמכויותיו לשרים אחרים: לעניין כלי תחבורה - לשר התחבורה, לעניין ציוד הנדסי - לשר הבינוי והשיכון, לעניין ציוד לייצור חשמל - לשר התשתיות הלאומיות ולעניין ציוד הנדרש במקרה של אירוע אסון המוני - לשר לביטחון הפנים. כל הוראות החוק החלות על גיוס ציוד לצה"ל חלות גם על גיוס ציוד במקרים אלה.

גיוס ציוד בתרבות הפופולרית

המערכון "המכונית המגויסת" של הגשש החיוור עוסק באדם שבא לאסוף את מכוניתו, לאחר שגויסה לצה"ל, ומגלה כי נגרמו לה נזקים כבדים. במערכון נטבעו מטבעות לשון כגון "סע לשלום, המפתחות בפנים" ו"היה מנוע?".
הדיוויזיה השנייה (מצרים)

הדיוויזיה השנייה של מצרים הייתה דיוויזיית חיל רגלים של צבא מצרים, שהוקמה אחרי מלחמת העולם השנייה ולחמה, בין היתר, במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים. כיום הדיוויזיה אורגנה מחדש לדיוויזיה הממוכנת 7, חלק מהארמייה השנייה שבסיסה באיסמעיליה.
מזכיר המדינה (מדינות ארצות הברית)

מזכיר המדינה (באנגלית: Secretary of State, כשבמסצ'וסטס, פנסילבניה ווירג'יניה נקרא: Secretary of the Commonwealth) הוא תפקיד בכיר בממשל של רוב מדינות ארצות הברית. על פי רוב, מזכיר המדינה הוא השני בסדר החלפת המושל אחרי סגנו. בשלוש מהמדינות בהן לא קיים סגן מושל (אריזונה, ויומינג ואורגון), מזכיר המדינה הוא הראשון להחליף את המושל במקרה שהוא מסיים את תפקידו באמצע הכהונה. משרת מזכיר המדינה אינה קיימת במדינות אלסקה, הוואי ויוטה. 
ב-35 מדינות מזכיר המדינה נבחר על ידי האזרחים, בדרך כלל לכהונה בת ארבע שנים. במקרים אחרים מזכיר המדינה ממונה על ידי המושל, או נבחר על ידי בית המחוקקים המדינתי.
ברוב המדינות, הסמכות החשובה ביותר של מזכיר המדינה היא האחריות על ניהול הבחירות במדינה. סמכויות אחרות שלו משתנות ממדינה למדינה, והן כוללות, בין השאר, ניהול מרשמים מדינתיים שונים.
משחק השקרים

עונה 1

אמה בקר (אלכסנדרה צ'אנדו), ילדה מאומצת, מחליטה לחפש את אמה הביולוגית. במהלך החיפושים היא מגלה שיש לה אחות תאומה זהה בשם סאטון מרסר (אלכסנדרה צ'אנדו). 
הבנות הופרדו בלידתם - סאטון מאומצת על ידי הורים עשירים (טד וכריסטין מרסר) ואמה עוברת ממשפחת אומנה אחת לשנייה. אחיה החורג של אמה מנסה להטרידה מינית ומפיל עליה אשמת גניבה, אמה בורחת ממאסר ומחליטה לפגוש את אחותה התאומה. כשהן נפגשות סאטון מספרת לאמה
שיש לה קצה חוט לגבי מיהי אמם הביולוגית ומבקשת ממנה שיתחלפו ליומיים בהם הם תוכל לחפשה, בלי שאף אחד ירגיש, ובתום יומיים אלו הן תיפגשנה בביקתה ותתחלפנה חזרה.
סאטון חוברת בלוס אנג'לס לאחיה של אחת מחברותיה, בחור בשם ת'ייר שעוזר לה בחיפושים.
במקביל אמה מתחזה לסאטון ומנסה להתמיד בחזות מול חבריה ומשפחתה של סאטון. היחיד שלא "קונה את ההצגה" הוא איתן וויטהורס ("הילד הרע של הסדרה וגם אחיו של השריף) שמתברר שהוא החבר הסודי של סאטן. הוא מתעמת עם אמה ומבין שבוצעה החלפה וביחד הם הולכים לפגוש את סאטון במועד המתוכנן. סאטון אינה מגיעה והחשש הגדול שקרה לה משהו...
כשסאטון יוצרת קשר עם אמה בשיחת וידאו היא מגלה להם כי לא הגיעה למפגש בגלל שהציוד שלה נגנב וכי היא ממשיכה בחיפושים. אמה מספרת לה כי גם בבית הוריה ביקר פורץ שלקח רק את הלפ-טופ שלה עליו היה המחקר של סאטון על אימם הביולוגית.
סאטון מאתרת את אימה הביולוגית לפי השם בתעודת הלידה - רות פיטרסון אולם כשהיא ות'ייר מתעמתים מולה מתגלה כי מישהו שילם לה כסף רב שתחתום על תעודת הלידה אולם בפועל, היא אינה אימה הביולוגית. כמו כן היא מציינת כי אמה אומצה על ידי משפחה עשירה מבוורלי הילס, לאור זאת סאטון מבקשת מאמה כי תתמיד בהעמדת הפנים עד שימצא קצה חוט אחר.
לטד מרסר, אביה של סאטון, יש חבר טוב מילדות בשם אלק שהוא במקרה גם התובע המחוזי. מתחילת הסדרה עולה כי ביניהם יש סודות רבים שקשורים לאימוץ של סאטון. כאשר המשטרה חוקרת את הפריצה והגניבה של הלפ-טופ, הוא נמצא במכוניתו של איתן. איתן כמובן מכחיש כל קשר ומזוכה מאשמה כאשר אחותה של סאטן, לוראל, ממציאה שהיא גנבה את המחשב ושתלה אותו אצל איתן כי קינאה בסאטון.
סאטון מאתרת את המשפחה שאימצה את אמה בבוורלי הילס ומגלה שזמן קצר לאחת האימוץ הגיעה בחורה בשם אנני לביתם עם מסמכים מזויפים ולקחה מהם את התינוקת. סאטון מוצאת תמונה שלה ועל רקע בית בכפר ומחליטה לאתר את האישה בתמונה.
סאטון ות'ייר מצליחים לאתר את הבית בתמונה ומגלים באחד החדרים ציור של כוכבים עם חתימה של "אנני הובס" ומחליטים לאתר את האישה.
במקביל אלק מדבר עם בית מחסה לחולי נפש בו מתאחסנת אישה בשם אנני הובס ומבקש כי לא יתנו לסאטון לראותה במידה ותגיע.
בזמן הזה אמה זוכה בתואר "מלכת הנשף" והיא ואיתן מתאהבים ומצולמים מתנשקים. סאטון רואה את התמונה ומחליטה כנקמה לשכב עם ת'ייר. כשת'ייר מבין זאת הוא עוזב את סאטון לבדה וחוזר לפניקס.
סאטון מוצאת את בית המחסה ומתגנבת לחדר של אנני הובס שמתוודה בפניה שהרגה את תינוקה וסאטון חושבת שאנני בטוחה שאמה נהרגה בשריפה ולכן נתנה אותה לאימוץ אולם לפני שהיא מצליחה להשיג מידע נוסף היא נתפסת על ידי אנשי הצוות שמעבירים אותה למעצר. היא משוחררת בערבות אנונימית (אשר מתגלה בהמשך שאלק ביצע), ומחליטה לחזור הביתה.
לרגל יום הולדתה של סאטון נערכת מסיבה ענקית וסאטון מחליטה להתחלף חזרה עם אמה במקומות. היא משאירה לה הודעה מאיתן לפגוש אותה בבקתה ולמעשה מתכננת לפתות את איתן כדי שאמה תראה אותם יחד. השלושה מתעמתים וסאטון מאיימת שתחשוף אותה במסיבה אם תתנגד.
סאטון נוסעת למסיבה אולם בדרך מאבדת שליטה על הרכב ועפה לאגם. אמה מחליטה להגיע למסיבה ולהתעמת שוב עם סאטון אולם היות שהיא מבוששת לבוא היא נאלצת שוב לקחת את מקומה כסאטון.
פיג'י במשחקים הפאראלימפיים

היסטוריה

אל המשחקים שנערכו בטוקיו בשנת 1964 שלחה פיג'י משלחת של ספורטאי בודד, שהתחרה בהרמת משקולות. פיג'י נעדרה משני הטורנירים העוקבים, וחזרה להתחרות רק באולימפיאדת הנכים טורונטו (1976) כששלחה משלחת של שמונה ספורטאים שהתחרו באתלטיקה ושחייה, אך כספורטאי במשלחת הקודמת, לא זכו במדליה.
פיג'י חזרה להתחרות במסגרת המשחקים הפאראלימפיים רק באולימפיאדת הנכים אטלנטה (1996) ומאז שולחת משלחות פאראלימפיות למשחקים דרך קבע.
במדליה הפאראלימפית הראשונה של המדינה זכה הקופץ לגובה לייסה לדנה שקטף את מדליית הזהב באולימפיאדת הנכים לונדון (2012) (קטגוריה F42) עם תוצאה של 1.74 מטרים.
קרנבל המסכות בוונציה

קרנבל המסכות בוונציה הוא אירוע ייחודי המתקיים בעיר ונציה שבצפון איטליה ומתרחש כל חורף באמצע פברואר ונמשך כשבועיים.
במהלך המאה ה-13 החגיגות של הקרנבל נועדו לציין את המעבר מהחורף לאביב. כמו כן, הקרנבל היווה הזדמנות נדירה לבני המעמדות השונים בעיר "להתערבב" אלה באלה, ולהסתיר את זהותם האמיתית למשך שבועות ואפילו חודשים. תקופות הקרנבל נודעו במעשי הוללות ופריקת עול, ואפשרו לבני כל המעמדות בעיר לשמוח כשווים. במאה ה-18 נאסרה פעולת ההתחפשות, וכל שלטון הטיל הגבלות אחרות על המנהג. בתקופתו של בניטו מוסוליני בוטל קרנבל המסכות. ורק בשנת 1980 חידשו האיטלקים את אירועי הקרנבל בשנית.
כיום אירוע הפתיחה החגיגי של הפסטיבל מתקיים בכיכר סאן מרקו. ובמסגרת אירוע הפתיחה מתקיימת תהלוכת תחפושות, ובסופו מתקיים מופע זיקוקים מרהיב. מלבד אירועי הרחוב, קרנבל המסיכות בוונציה ידוע בנשפי הפאר שמתקיימים במהלכו, ממש כמו אלה שהתקיימו בעבר. נשפים אלה מתקיימים באולמות מפוארים ברחבי העיר וכוללים ארוחות וריקודים.

המסכות הוונציאניות

מקור המסכות לא ברור וישנם מספר הסברים. אחד מהם לוקח אותנו אחורה לימי הביניים, שבהם התחוללו בוונציה נשפים ומסיבות אליהם הגיעו האצילים עם תלבושות מהודרות ומסכות, שנועדו לשמור על האנונימיות שלהם. בעזרת המסכות האצילים יכלו ליהנות ולשחק במועדונים יחד עם פשוטי העם, להמר במשחקי מזל ולהסוות את זהותם. מסמך שנכתב ב-1268 על ידי עיריית ונציה אוסר על קיום מפגשים מסוג זה, משום שמשתתפי הנשפים היו ידועים בפריצות ומתירנות מינית.
מקור אחר של הקרנבל הוא הקומדיה דל ארטה, תיאטרון של אלתור שנוצר במאה ה-16 בברגמו (Bergamo). זהו תיאטרון של אלתור, המבוסס על נושא קבוע מראש, עם קטעים מבדחים שמבצעים שחקנים מחופשים, המייצגים טיפוסים מוכרים וידועים לכלל הצופים. המסכות הידועות ביותר מן הקומדיה דל ארטה הם 'הקפיטן' שהוא חייל פחדן; 'פולצ'ילנה' הרברבן, 'קולומבינה' משרתת הגבירה; 'פירו' המאהב החושני; 'פנטלונה' הליצן בעל הגינונים; 'סקאפינו' הנוכל; 'סקאראמוש' השועל; 'ארלקינו' המשרת התמים והשוטה, המדבר בשפה עממית ומרבה להתקוטט; פולצ'ינלה, אחיו של ארלקינו, בעל האף הארוך והעקום.  
נפוצה במיוחד המסכה באוטה, המוכרת כבר מימי הביניים.  המסכה מכסה את מחצית הפנים ויש לה אופי מפחיד. חובשי מסכה זאת לובשים בדרך כלל ביחד גם גלימה השחורה "טאבארו" וכובע שחור בעל שלש פינות.  מסכה מפורסמת אחרת היא מסכת הרופא בזמן מגפת דבר.  המסכה בעלת אף ארוך דמוי מקור ומשקפיים, והיא אכן שמשה רופאים. מסכה מפורסמת המיועדת לנשים נקראה "מורטה", ומזכירה שפחה צפון אפריקאית. הפה במסכה זו חסום, רמז לנשים שלא לתת את קולן בציבור.  
ישנן תחפושות המדמות סגנון לבוש מימי הביניים המאוחרים או הרנסאנס. 
בנוסף למסכות ותלבושות אלו, קיימת קבוצה שנייה של מסכות, ואלו "מסיכות של רעיון", מסכות של המצאה, שאפשר לראות בהן יצירות אומנות מקוריות, מעין פיסול חי.
קרל יוהאן תיסליוס

חייו

קרל יוהאן תיסליוס נולד בכפר אסטרהניניה שבחבל סדרמנלנד כבנם של הכומר ולימים הבישוף פהר תיסליוס ושל כריסטינה מרגרטה ברגסטן.
לאחר סיום לימודי המנהל באוניברסיטת אופסלה הוא השתלב בהצלחה בתפקידים ממשלתיים רמי מעלה. בין שאר התפקידים שמילא הוא שימש כיועץ משפטי לבית המשפט העליון בשנים 1856 – 1860, כשר לענייני הכנסייה בין השנים 1860 – 1863 וכשר לעניינים האזרחיים בין השנים 1875 – 1880. ב-1883, לאחר התפטרותו של ארביד פוסה מתפקיד ראש ממשלת שוודיה קיבל תיסליוס באי רצון את המינוי לתפקיד על פי בקשתו של המלך אוסקר השני למשך שנה אחת.
תיסיליוס היה בן 72 שנים ו-5 ימים כאשר התמנה לתפקיד ראש הממשלה ולפיכך היה המבוגר ביותר מבין כל נושאי התפקיד בהיסטוריה של שוודיה. הוא היה הראשון בתפקיד שלא בא מקרב האצולה השוודית. קרל יוהאן תיסליוס מת ב-11 בינואר 1891 בסטוקהולם.
יחסי אינדונזיה–סוריה

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים בין אינדונזיה לסוריה כוננו בשנת 1949, כאשר סוריה הייתה המדינה השנייה שהכירה באינדונזיה, מיד לאחר מצרים. אינדונזיה נהגה לתמוך בסוריה בסוגיית רמת הגולן ולשתי הממשלות ישנם תפיסות משותפות הקשורות לענייני פלסטין, עיראק ולבנון. במהלך מלחמת האזרחים, אינדונזיה סייעה לסוריה ושלחה לממשלה סיוע הומנוטארי בשווי 500,000 דולר.
קשאמה סוואנט

קשאמה סוואנט (לעיתים מאוית גם שאמה סוואנט, בתעתיק לטיני Kshama Sawant, נולדה ב-1973) היא פעילה חברתית אמריקנית, חברת מועצת העיר סיאטל מאז שנת 2013 ומרצה לכלכלה. סוואנט, שהייתה מעורבת בתנועת אוקיופיי, נבחרה כמועמדת סוציאליסטית על ידי קרוב למאה אלף מצביעים, בין השאר על רקע הובלת קמפיין להעלאת שכר המינימום. היא הסוציאליסטית הראשונה שניצחה במערכת בחירות כלל-עירונית בסיאטל מאז שנת 1916. סוואנט התמודדה ופועלת במסגרת תנועת "האלטרנטיבה הסוציאליסטית", תנועת-אחות של "מאבק סוציאליסטי" בישראל (במסגרת ההתאחדות הסוציאליסטית הבינלאומית CWI). 
במאי 2014 הקמפיין להעלאת שכר המינימום הגיע להישג חסר תקדים עם ההחלטה של מועצת העיר על העלאת שכר המינימום בעיר ל-15 דולר לשעה, הרמה הגבוהה ביותר בכל ארצות הברית. סוואנט הכריזה על ניצחון לקמפיין, אך גם ביקרה את העובדה שלתאגידים גדולים תתאפשר העלאה מדורגת שתיפרס על פני מספר שנים. אולם הצעות החלטה שהעבירה לביטול הפטורים לא זכו לתמיכת רוב במועצה. בנאום שנשאה ביום קבלת ההחלטה במועצת העיר אמרה, "עשינו את זה. העובדים והעובדות עשו את זה. הניצחון הגדול הראשון לקמפיין למען 15 דולר לשעה יעורר השראה בקרב אנשים בכל רחבי הארץ".
קאייג'ו

קָאייג'וּ (ביפנית: ''kaijū 怪獣) היא מילה יפנית שמשמעותה המילולית: "חיה מוזרה" או "חיה משונה", אך בעברית מקובל לרוב לתרגם אותה כ"מפלצת-ענק", והיא מתייחסת לסוגת הבידור טוקוסאטסו  – סרט פעולה/סרט אפקטים מיוחדים יפני או סדרת דרמה יפנית שעוסקת בגיבורי-על. בפרספקטיבה רחבה יותר, קאייג'ו או טוקוסאטסו היא תת-סוגה בסוגת המדע הבדיוני.
מונחים קשורים כוללים: קָאייג'וּ אֵייגָה (ביפנית: 怪獣映画 ‏ kaijū eiga - סרט על המפלצת המשלב ביפן יסודות של אימה ומדע בדיוני); קָאייגִ'ין (ביפנית:怪人 ‏ kaijin - מפלצת המשתיכת למפלצות הומנואידיות/דמויות-אדם); ודָייקָאייג'וּ (ביפנית: 大怪獣 ‏ daikaijū - מפלצת ענקית).
הקאייג'ו המפורסם ביותר הוא גודזילה, זוחל (או דינוזאור) מוטנטי ענקי שהופיע לראשונה בסרטו של אישירו הונדה  "גודזילה" ב-1954, ומאז בסרטים רבים של אולפני טוהו. כמו כן הופיעה המפלצת במשחקי וידאו, ספרים קומיים הידועים ביפן על מאפייניהם הייחודים בשם "מאנגה" (manga), סדרות טלוויזיה, ורומנים. היפנים רוכשים סימפתיה לגודזילה, יש לו אישיות, יש עליו אגדות ולעיתים הוא מוצג כסמל לעצמה סופר תעשייתית של ארצם וכזה שמציל אותה (ואת העולם) מאסון (המגולם לרוב על ידי פולשים זרים), אם כי תוך זריעת הרס רב בדרך. יותר מכך, גודזילה נחשב לאייקון תרבות יפני.
קאייג'ו נודעים אחרים כוללים: קינג גידורה (Kingu Gidora ביפנית) דרקון מפלצתי (לרוב חוצני) תלת ראשי בעל כנפיים גדולות ושני זנבות המהווה כיריבו העיקרי של גודזילה ואף לאנטוגניסט המרכזי של הזיכיון; קינג קונג (גורילה ענקית, מקבילו האמריקאי של גודזילה, שהופיעה לראשונה בסרט מ-1933 "קינג קונג", ולאחר מכן בסרטים רבים אחרים, בהם "קינג קונג נגד גודג'ירה [גודזילה]" שהופק על ידי אולפני טוהו היפנים ב-1962. אגב, בסרט זה קינג קונג הוא הרבה יותר גדול מאשר בגרסתו המקורית); רודן (Radon ביפנית) פטרוזאור, שהופיע לראשונה בסרט "רודן" ב-1956 מבית היוצר של אולפני טוהו; מות'רה (Mosura ביפנית) פרפראית ענקית שמוצגת בסרטו של אישירו הונדה "מות'רה" מ-1961 כמשכינת השלום היוצאת חוצץ נגד הניסויים הגרעיניים של ארצות הברית; וגאמרה (Gamera) מפלצת שמגולמת על ידי צב ענק, אשר הופיעה לראשונה בסרט "גאמרה" ב-1965 מבית היוצר של חברת הסרטים דאיאי. ב-2013 יצא הסרט פסיפיק רים שמציג את הקאייג'ו כעל מפלצות מהונדסות גנטית, הנשלחות לכדור הארץ כנשק של גזע חייזרים מתקדם.
זיכיון קאייג'ו נוסף אשר הופק ונוצר בידי צובוראיה אייג'י (שנטל חלק גם ביצירתו של גודזילה) הוא "אולטרמן", אשר החל את דרכו בסדרה הקצרה "אולטרה-קיו" משנת 1966 אשר מציגה מפלצות ענק המתעוררות וזורעות הרס ברחבי יפן. הקאייג'ו הראשונים בסדרה זו, גומס וליטרה, למעשה נוצרו מלקיחת חליפת הגודזילה ואחת מבובות הרודן ששמשו לאחרונה בסרטי גודזילה תוך עיצוב מחדש של המראה החיצוני של החליפות, דבר אשר נעשה גם בהמשך. שנה לאחר מכן, סדרת ההמשך "אולטרמן" הציגה גיבור על בשם "אולטרמן", תושב של כוכב חייזרי בעל אזרחים טובי לב אשר הגיע לכדור הארץ ובחר לעצמו אדם שיהווה צורתו האנושית במטרה להגן על העולם מפני מפלצות ענק או חוצנים. מאז, עשרות סדרות וסרטי המשך המציגים אולטרמנים וקאייג'ו חדשים נוצרים מדי שנה ביפן.