בובי ווטסון

שליחי הג'אז

ווטסון למד מוזיקה באוניברסיטת מיאמי יחד עם מוזיקאים כמו ג'אקו פסטוריוס. לאחר שסיים את תוכנית הג'אז של האוניברסיטה, שנחשבת איכותית ומוערכת בשנת 1975, נסע ווטסון לניו יורק. עבודתו הרצינית הראשונה כמוזיקאי, ולמעשה פריצת הדרך שלו, הייתה עם שליחי הג'אז של ארט בלייקי. ההרכב שהוקם בשנות החמישים כבר היה ידוע ביכולתו לגלות כשרונות. בהרכב של בלייקי ווטסון החל לפתח צליל ייחודי ולעסוק בהלחנה. ווטסון ניגן עם השליחים בין 1977 ל-1981 והיה במידה רבה הרוח החיה שעזרה להרכב לשוב להצלחה אחרי תקופת יובש של כמה שנים. בשלב כלשהו היה ווטסון אף המנהל המוזיקלי של ההרכב. בשנים הללו הקליט ההרכב שלושה עשר אלבומים ששחזרו את הצלחתם של השליחים מהתקופה שלפני שנות השבעים. בעבודתו עם בלייקי הוא הופיע בארצות הברית ובאירופה ותפס את עיניהם של מוזיקאים רבים, בהם מיילס דייוויס, אשר רצה לצרף אותו להרכבו, אך לא עשה כן כיוון שווסטון היה באירופה באותה תקופה.

אחרי שליחי הג'אז

ב-1981 עזב את שליחי הג'אז, והוחלף על ידי ברנפורד מרסליס, אחיו של החצוצרן ושליח הג'אז וינטון מרסליס. ווטסון נחשב אז להבטחה צעירה וניגן עם רבים מהמוזיקאים החשובים של הדור, כולל המתופפים מקס רואץ' ולואיס היאס. הוא עבד באותה התקופה עם מוזיקאים רבים, כגון ג'ורג' קולמן, סם ריברס והאחים ברנפורד ווינטון מרסליס אותם הכיר בעבודתו עם השליחים. במקביל לעבודתו עם נגנים רבים, הוא גם עסק בליווי זמרים ידועים, דוגמת בטי קרטר, ג'ו ויליאמס ודיאנה ריברס.

כמוביל

ווטסון הקים עם נגן הקונטרבס קרטיס לונדי והמתופף ויקטור לאויס את ההרכב "Horizon" (בתרגום חופשי: אופק). ההרכב היה בנוי במידת מה כמו שליחי הג'אז, בכך שהמוזיקאים שעבדו סביב ווטסון היו מתחילים צעירים ובלתי מנוסים וקיבלו את הכשרתם המוזיקלית בהרכב. ההרכב עסק במוזיקה המעט יותר מודרנית של ווטסון. Horizon היה אחד ההרכבים המוצלחים של שנות השמונים ואולי המצליח ביותר בשנות התשעים, לאחר התפרקות השליחים בעקבות מותו של בלייקי.
נוסף על הרכב זה ווטסון הקים גם ביג בנד בן 16 נגנים הנקרא "Tailor-Made big band" שהיה אף מועמד לפרס גראמי. כמו כן הוא הוביל הרכב מחווה למוזיקה של ג'וני הודג'ס תחת השם "High court of Swing". ווטסון היה גם ממקימי הרכב כלי הנשיפה "29th Street Saxophone Quartet" (בתירגום: רביעיית הסקסופונים של הרחוב ה-29).
גם בתקופה הזו ווטסון לא הפסיק לנגן לצד עשרות מוזיקאים, החל בג'ון היקס וכלה בקרלוס סנטנה. ווטסון גם הלחין את הפס-קול של סרט הבכורה של רוברט דה נירו כבמאי.

כמחנך ומורה

את רוב שנותיו המקצועיות עבר ווטסון בעיר ניו יורק. לצד ההופעות וההקלטות, הוא לימד סקסופון באוניברסיטת ויליאם פטרסון בין השנים 1985 ו-1986, וכן לימד בבית הספר מנהטן למוזיקה בין השנים 1998 ו-1999.
בשנת 2000 שב לקנזס כדי לעסוק בהוראה. כמו כן גם זכה לקבל את הפרופסורה של כבוד הראשונה של ויליאם די ומרי גראנט ללימודי הג'אז בשנת 2001. ווטסון משמש בשנים האחרונות כמנהל הקונסרבטוריון והמחלקה המוזיקלית של אוניברסיטת מיזורי-קנזס סיטי. הכנסים שהוא מקים באוניברסיטה זיכו אותו בפרסים ובהוכרה.
ווטסון מנהל משרה כפולה הן כמחנך ומורה, והן כמוזיקאי פעיל המופיע בכל העולם.

מורשת

ווטסון מנגן בחזית הג'אז כבר כשלושה עשורים, הוא זכה בפרסים רבים ונחשב לאחד הסקסופוניסטים הדגולים של ימינו. במשך השנים הקליט כ-26 אלבומים כמוביל (נכון ל-2008) ועוד כמאה אלבומים בתור מלווה בתפקידים יותר או פחות מרכזיים. ווטסון גם הקליט למעלה ממאה קטעים מקוריים שחלקם זכו גם לביצועים של מוזיקאים נחשבים אחרים.
אחד מאלבומיו המוכרים של ווטסון, "Love Remains" זכה לדירוג הגבוה ביותר של המדריך לג'אז בסי די של פינגוין (Penguin Guide to Jazz on CD) ובמהדורה השביעית, האלבום נכנס לרשימת "האוסף הגרעיני" (The Core Collection) שמונה את האלבומים שלפי דעת העורכים מוכרחים להיות בספריה של כל חובב ג'אז. בין היצירות ברשימה זו נמצאים אלבומים של דיוק אלינגטון, צ'ארלי פארקר, ת'לוניוס מונק וג'ון קולטריין.
גם עבודותיו העכשוויות זוכות להצלחה, דוגמת הפרויקט שלו לחידוש Horizon, שהגיע לראש רשימות הלהיטים בתחום הג'אז.