ישראייר

היסטוריה

ישראייר נוסדה בשנת 1996, על בסיס חברת "כנפי העמק" שפעלה ממנחת מגידו והפעילה קווי תעופה לאילת, ערד וצפון הארץ, באמצעות מטוס יחיד מדגם שורט 360 המסוגל להטיס עד 39 נוסעים. "כנפי העמק" נוסדה בשנת 1989 על ידי משה מנחמי שהחזיק ב 33% ממניותיה. בשנת 1996 מכר את מניותיו לשותפו אלכס אכטמן, שבהמשך מכר את השליטה בחברה לאנשי העסקים זאב הורן ומשה לייבוביץ’, בעלי חברת האוטובוסים הורן את לייבוביץ’, ונותר עם 15% ממניות החברה.
בתחילת דרכה הפעילה החברה טיסות פנים ברחבי ישראל, בעיקר בקו לאילת, והיוותה תחרות לחברת ארקיע. זאת, לאחר שזכתה במכרז להפעלת קווי תעופה סדירים פנים ארציים לאילת, בתחילה מנמל התעופה בן-גוריון ומנמל התעופה דב הוז בתל אביב ובהמשך גם מנמל התעופה חיפה. כמו כן, רכשה מספר מטוסים מסוג
ATR-42.
בספטמבר 1997, רכשה גנדן תיירות מקבוצת גנדן (בשליטת נוחי דנקנר ואבי פישר), כ־43% ממניות של ישראייר, בשנים שלאחר מכן הגדילה גנדן תיירות את החזקותיה בישראייר בשלבים, והחזיקה במישרין ובעקיפין בכ 82% ממניות החברה.
בשנת 1998, החלה להפעיל טיסות שכר ליעדים קרובים באמצעות מטוסי הATR-42 (בעיקר יוון, טורקיה וקפריסין). במהלך שנת 1999 החלה ישראייר לבצע טיסות שכר
ליעדים נוספים ברחבי אירופה, וזאת באמצעות שני מטוסי סילון מתוצרת בואינג 737 שחכרה.
בינואר 2001, התמנתה ישראייר על ידי שר התחבורה כמוביל נקוב למספר יעדים בעולם ובמהלך השנים מאז קיבלה מינוי כמוביל נקוב לארבעה עשר יעדים.
בשנת 2003, חכרה החברה מטוסי בואינג 767, והחלה להפעיל טיסות סדירות ללטביה ולסלובניה, ומשנת 2004 מפעילה טיסות שכר ליעדים שונים באירופה, באגן הים התיכון, לניו-יורק ולזנזיבר שבמזרח אפריקה. באותה שנה הטיסה החברה יותר מ-580,000 נוסעים, ובשנת 2005 ניצב נתון זה על כ-700,000 איש.
ב-1 במאי 2006 הותר לישראייר לשדרג את קו הטיסה לניו יורק למעמד של קו טיסה סדיר, ובכך הפכה לחברה הישראלית השנייה בעלת מעמד של מוביל נקוב במסלול תל אביב-ניו יורק. עד לכניסתה לשירות זה הייתה אל על החברה הישראלית היחידה שהורשתה להפעיל טיסות סדירות בקו שנחשב לקו התעופה העמוס והרווחי ביותר מנתב"ג. בג"ץ שנדרש לפסוק בנושא, פסק כי אין כל פגם בהחלטת משרד התיירות לאשר את שירות ישראייר לניו יורק, וכי החברה תוכל להפוך למוביל נקוב במסלול זה. כמו כן, בשנת 2005 החלה לבצע טיסות לבנגקוק. בשנת 2007 ובשלהי שנת 2008 הפסיקה ישראייר את טיסותיה לבנגקוק ולניו יורק, בהתאמה, בשל חוסר כדאיות כלכלית.
ביולי 2010, נכנס לשירות מטוס מדגם איירבוס A320 ראשון מתוך שלושה שהוזמנו, ובכך הייתה למוביל הישראלי הראשון המפעיל מטוסים מתוצרת איירבוס.
במרץ 2008, חכרה למשך כשנה גם מטוס מדגם איירבוס A330 מחברת יורופליי האיטלקית, שהחליף את מטוסה החכור מדגם בואינג 767 בטיסות ליעדים ארוכי טווח, כמו ארצות הברית והמזרח הרחוק.
בשנת 2009 רכשה איי די בי חברה לפיתוח (אז חברה ציבורית בשליטת נוחי דנקנר) את חברת התיירות הפרטית של נוחי דנקנר ואבי פישר, גנדן תיירות ותעופה (בעלת השליטה בישראייר), ומיזגה אותה עם כלל תיירות, המוחזקת גם כן בידי אי די בי חברה לפיתוח. פעילותה של כלל תיירות בתחומי התיירות והנסיעות בוצעה באמצעות החברה הבת דיזנהויז שמוזגה לתוך קבוצת ישראייר. העסקה גררה ביקורת ציבורית רבה, מאחר באותה עת היו לישראייר הפסדים צבורים וחובות של עשרות מיליוני שקלים, שהועברו מהחברת גנדן הפרטית לחברה הציבורית אי די בי.
ב-17 בדצמבר 2013 איבד נוחי דנקנר את השליטה בקבוצת אי די בי. ב-5 בינואר 2014 קבע בית המשפט המחוזי בתל אביב כי השליטה באי.די.בי תועבר מידיו של דנקנר לשליטת קבוצת אקסטרה-אלשטיין של אדוארדו אלשטיין ומוטי בן משה. כולל השליטה בישראייר. בשנים שלאחר העברת השליטה השתפרו התוצאות הכספיות של החברה בצורה משמעותית. בשנת 2010 הפסידה 4.8 מיליון דולר, ובשנת 2015, סיימה עם רווח של 16.7 מיליון דולר. בשנת 2011, הסתכמו חובות החברה ב-130 מיליון דולר, בעוד ששווי הציוד שלה היה 100 מיליון דולר; ב-2015 החוב של החברה הסתכם ב-57 מיליון דולר, ושווי הציוד שלה הוערך ב-95 מיליון דולר.
ב-9 בפברואר 2017 חשפה חברת אי.די.בי חברה לפיתוח את מבנה העסקה המתגבש עם אל על בעלת סאן דור למיזוג ישראייר וסאן דור שבמסגרתו תקבל אי.די.בי 45 מיליון דולר, 25% מהחברה החדשה ועוד כ70 מיליון דולר מארבעת המטוסים אותם תמכור ותחכור לאחר מכן.
ביולי 2017, לאחר משא ומתן שנמשך שנה וחצי, נחתם הסכם הבנות לעסקת המיזוג בין סאן דור שבבעלות אל על לבין ישראייר, אולם רשות ההגבלים העסקיים דחתה את בקשת המיזוג ב-10 בינואר 2018.