google/wiki40b huggingface dataset:
ויל הארד

ביוגרפיה

הארד נולד וגדל בסן אנטוניו שבטקסס. אביו בוב הוא אפרו-אמריקאי שעבד כסוכן נסיעות ואמו מרי אליס לבנה.  בשנת 2000 סיים לימודי תואר ראשון במדעי המחשב באוניברסיטת טקסס A&M. בתקופת הלימודים עמד בראש אגודת הסטודנטים. הוא זכה לתשומת לב ציבורית, כשהוביל את שיקום הקמפוס והסטודנטים האבלים בעקבות אסון בו נהרגו 12 סטודנטים ועשרות נפצעו, במהלך אירוע באוניברסיטה ב-1999. 
בהמלצת רוברט גייטס התקבל ועבר הכשרה ב-CIA. בעקבות פיגועי 11 בספטמבר 2001, הועבר ליחידה מיוחדת ללוחמה בטרור שהוקמה במטרה לאסוף מודיעין באפגניסטן. למד אורדו ועבד במשך כעשור כקצין מבצעים וסוכן חשאי ב-CIA. בין השאר שירת במזרח התיכון ובדרום אסיה והיה אחראי על הסוכנים החשאיים של ה-CIA באפגניסטן. כמו כן סייע במאמצים הומניטריים בהודו בעקבות רעידת האדמה והצונמי באוקיינוס ההודי, ובפקיסטן לאחר רעידת האדמה בקשמיר. לאחר שירותו שימש יועץ בכיר לחברת ביטחון סייבר ויועץ אסטרטגי לעסקים בתחום הכניסה לשווקים גלובליים.
הארד ציין כי החליט להיכנס לחיים הפוליטיים לאחר שנחשף לבורות של פוליטיקאים בתדריכים שנתן להם במהלך שירותו ב-CIA. ב-2010 התמודד ללא הצלחה בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית למושב המחוז ה-23 בבית הנבחרים של ארצות הברית. ב-2014 זכה בבחירות לאחר שגבר ברוב דחוק על המועמד המכהן מהמפלגה הדמוקרטית פיט גאלגו. בחירתו נחשבה כהפתעה על רקע היותו רפובליקני וממוצא אמריקאי אפריקאי במחוז המאוכלס ברובו באוכלוסייה היספנית. ב-2016 נבחר לתקופת כהונה נוספת וב-2018 לתקופת כהונה שלישית. ביולי 2019 הודיע שאין בכוונתו להתמודד בבחירות 2020.
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 גינה את דונלד טראמפ על אמירותיו בגנות מהגרים ממקסיקו והוא מהמתנגדים הבולטים לתוכניתו של טראמפ לבנות חומה לאורך הגבול עם מקסיקו, בטענה שהיא לא תמנע מסתננים, תפגע בסחר ותשדר מסר שלילי. 
הוא אב לשני בנים ובת.
דובאי מדיה סיטי

היסטוריה ומתאר

דובאי מדיה סיטי נוסד בשנת 2000. הוא נוצר על ידי ממשלת דובאי כדי להגביר את האחיזה הממשלתית במדיה של איחוד האמירויות הערביות, והפך למרכז ארגוני תקשורת, כגון, סוכנויות ידיעות, פרסום, מדיה, ייצור ומתקני שידור. היסודות לתשתית (כגון כבלי סיבים אופטיים) היו כבר במקום עבור החברות, כדי שבנייתן במקום וקבלת אשרתן תהיה קלה, ועבור תהליכים תפעוליים קלים יותר בתוך דובאי מדיה סיטי.
דובאי מדיה סיטי הוא מרכז תעשיית התקשורת ב-GCC והמזרח התיכון, עם יותר מ-1300 חברות אשר רשומות באזור הסחר החופשי, שממנו הם משרתים את האזור כולו.
בנוסף, בדובאי מדיה סיטי ממוקם בית מועצת הקריקט העולמית, הגוף שמנהל את הקריקט בעולם. הגוף היה ממוקם בלונדון עד 2005.

צנזורה

ב-16 בנובמבר 2007 הורתה הממשלה של דובאי לחברה טקום להוריד את הערוצים הפקיסטניים העצמאיים והפרטיים גאו ניוז טי וי וארי וואן וורלד, על פי דרישת המשטר הצבאי של פקיסטן בראשות הגנרל ונשיא פקיסטן דאז פרבז מושארף. אך בהמשך קובעי המדיניות של דובאי הותירו לערוצים לשדר את תוכני תוכניות הבידור שלהם, בעוד חדשות, אקטואליה וכל ניתוח פוליטי כלשהו נאסרו. מאוחר יותר כל שאר התנאים הוסרו, אך רמת הסיקור של הערוצים ירדה בצורה ניכרת.
ליאורה גושן

ביוגרפיה

ליאורה גושן נולדה בירושלים כליאורה פולישוק. את שירותה הצבאי עשתה בגלי צה"ל שם נקראה ליאורה מגל, והגישה את מצעד הפזמונים העברי בסוף שנות השישים. בשנת 1969 עברה לעבוד בקול ישראל, בתחילה בתסכיתי רדיו, יחד עם דויד גרוסמן, מוטי ברכאן, רעיה אדמוני, ואחרים. המשיכה כמגישת תוכניות מוזיקה קלאסית בקול המוסיקה, במקביל לקריאת חדשות. 
מאז 1973 היא משמשת קריינית חדשות בכירה, ומדריכה קריינים, מגישים וכתבים. כמו כן משמשת מאמנת אישית, ושייכת ללשכת המאמנים בישראל. מתחילת שנות השמונים היא מכשירה ומאמנת את הקריינים החדשים ברשות השידור ונחשבת סמכות בהגייה ובקריינות. 
בשנת 2005 פרשה מן התחנה ביחד עם קריינים ועובדים נוספים, בעקבות תוכנית פרישה לעובדי רשות השידור שיזם משרד האוצר, אך כעבור שלושה חודשים שבה לעבודתה.
גושן חובבת שפות ושולטת ברוסית, סינית ויפנית.
נשואה ליעקב גושן, אותו הכירה בגלי צה"ל, שם עבד כטכנאי, ואם לשניים.
בתוכנית הטלוויזיה "בובה של לילה" גילם נדב אבקסיס את מגישת חדשות הספורט הפרודית "ליאורה חושן", שמהווה פרודיה על גושן ועל שדרניות רדיו דומות.
בליז במשחקים האולימפיים לנוער

משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של בליז למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה שלושה ספורטאים שהתחרו באתלטיקה. המשלחת לא הגיעה להישגים והשתתפותה היא סמלית. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שלושה ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים אופניים ואתלטיקה.
מרנג'נה אסאדה

מֶרֶנְגֶ'נָה אָסַאדָה (בלאדינו: Merenjena Asada,‏ Berenjena Asada) הוא מאכל ספרדי יהודי מתפוצות הבלקנים: יוון, בולגריה, מקדוניה ואסיה הקטנה, המבוסס על מחית חצילים ומוגש במגוון גרסאות, החל מתוספת למנה בשרית, דרך רוטב לתבשילים כגון "אורז לבן" וכלה כמנה עיקרית בפני עצמה.

אטימולוגיה

מֶרֶנְגֶ'נָה משמעה חציל, בספרדית קסטייאנית בת ימי הביניים. במסגרת תהליך התפתחותה של השפה השתנתה המילה לבֶּרֶנְגֶ'נָה. בקרב יהודים דוברי לאדינו מקהילות מבוססות כגון איסטנבול וסלוניקי, אשר עמדו בקשרים עם קהילות מחוץ לגבולות האימפריה העות'מאנית חלה התפתחות בשפת הלאדינו במקביל להתפתחות הספרדית וכן הטמעה נרחבת של מינוחים מטורקית. כך, לאורך השנים השתנה שמו של התבשיל לברנג'נה אסאדה. בקהילות מבודדות יחסית באזורי בולגריה ומקדוניה תהליך זה היה איטי יותר והתבשיל נותר בשמו המקורי מגולת ספרד. המילה אסאדו משמעה צלוי או אפוי, תהליך בישול המכונה לעיתים "על האש".

הכנת המאכל והתפתחות גרסאותיו

החציל שמקורו בהודו הגיע לחצי האי האיברי ביחד עם הכובשים המוסלמים עת נקרא האזור אל אנדלוס וממנו נפוץ דרך צרפת ואיטליה לכל רחבי אירופה. מגורשי ספרד ופורטוגל התיישבו בכל רחבי האימפריה העות'מאנית ובעיקר בבלקן, בהזמנתו של הסולטאן באיזיט השני. הממשל העות'מאני עודד את היהודים להגר לממלכה, סייע להם להקלט והם זכו לחופש פולחן. בני הקהילה הביאו עימם מאכלים מסורתיים והחל תהליך מיזוג מטבחים בין המטבח הספרדי לבלקני.
הכנת המאכל התבססה על אפיית חצילים, קיצוצם ואחר כך בישולם לכדי מחית בתבלון והסמכה הרלוונטיים לייעודה של המנה, לעיתים בתוספת ירקות נוספים וגם עגבניות. התבשיל שימש לעיתים כמנה בפני עצמה אולם לרוב הוגש כתוספת למנה בשרית מרכזית כגון אומצה או דג וכן כרוטב למנות עיקריות כגון אורז "לבן".
החל מראשית המאה ה-19 חלה הרעה משמעותית במצבם הכלכלי של יהודי הבלקן בכלל ואזור בולגריה בפרט, אשר חפף לתהליך נסיגתה של האימפריה העות'מאנית. היהודים חיו בעוני ודלות והתקשו להשיג מנות בקר או דגים יקרות, כך שיעוד התבשיל הצטמצם לכדי תוספת או רוטב למנה עיקרית.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה המצב הכלכלי במדינות הבלקן ככלל ובממלכת בולגריה בפרט, היה ירוד מאד ובאזורי הספר הגיעו התושבים ובכלל זה בני הקהילות היהודיות לסף רעב. מחית החצילים הפכה למנה עיקרית, כאשר בתוכה נהגו לבשל קציצות שהיו עשויות ברובן משאריות לחם ומעט בשר טחון. בלאדינו, שמה של גירסת העוני היה: Merenjena Asada kon bóndigas והיא השתמרה גם לאחר עלייתם של בני הקהילה מבולגריה לישראל
גירסת העוני הייתה פתרון קולינרי גם בשנות הצנע במדינת ישראל, שנים המקבילות לעלייתם והתבססותם של יהודי בולגריה בישראל. באותן שנים החצילים היו זמינים אולם בשר חולק בכמויות קטנות על פי תלושים ולכן המנה כללה הרבה מחית חצילים ומעט קציצות בהן מרכיב הבשר היה זניח. בישראל התפתחה גם גרסה המורכבת מחצילים ופילה דג.
תנאי (הלכה)

תנאי הוא דין תלמודי המגביל מעשה קנייני והלכתי וכובל אותו לקיום התנאי, כך שאם התנאי לא התקיים, המעשה יתבטל.

מקור הדין והגדרתו

התנאי הוא חידוש של התורה, הנלמד מפרשת תנאי בני גד ובני ראובן, בה התנה משה רבנו עם שבט ראובן ושבט גד, כי יקבלו את חלקם בעבר הירדן אותו הם ביקשו ממשה רבנו, בתנאי שיילחמו יחד עם שאר השבטים על ארץ ישראל. מכיוון שחידוש הלכתי זה נלמד מתנאי בני גד ובני ראובן, קובעת המשנה כי רק אם התנאי נעשה באותה צורה בה הוא נעשה על ידי משה רבנו יש לתנאי תוקף הלכתי, ולא - אין לתנאי כל תוקף, ולכן המעשה יחול גם אם התנאי לא קוים.

שימוש אקטואלי

בזמננו, רבים משתמשים בדיני התנאי כדי להגביל שימושים בחפץ הנמכר על ידם. מחברי ספרים רבים מציינים כי הספר נמכר רק בתנאי שלא ייעשו בו תנאים המפרים את זכויותיהם על ידי העתקה חלקית או כללית של הספר, כן ישנם אמנים המגבילים את השימוש באלבום שהפיקו בכך שלא ישכפלו את האלבום ללא תשלום.
רב אויא

אמרותיו

"המדליק נר של חנוכה צריך לברך. מאי מברך? מברך "אשר קדשנו במצותיו וצונו להדליק נר של חנוכה". והיכן צונו? רב אויא אמר מלא תסור".
העץ הנדיב

עלילת הספר

עלילת הספר נסבה אודות אהבתו הגדולה של עץ כלפי ילד ונכונותו של העץ להעניק ללא תנאי. העץ פונה אל חברו כ"ילד" גם כאשר הילד גדל, מתבגר ומזדקן.
כאשר הילד היה קטן, הוא שיחק עם העלים של העץ, טיפס על הגזע, התנדנד על הענפים ואכל את פרותיו של העץ. כשהילד היה מתעייף, הוא היה נרדם בצלו של העץ. אך כשהילד גדל, הוא חדל לבקר את העץ לתקופה ארוכה.
כשהוא חוזר כנער מתבגר, מזמין אותו העץ שוב לאכול מתפוחיו ולהתנדנד על ענפיו; אך הילד רוצה כסף כדי לקנות דברים וליהנות. העץ מציע לו למכור את תפוחיו בעיר, וכך להרוויח כסף. הילד קוטף את תפוחיו של העץ כדי למכרם.
אחרי תקופה ארוכה נוספת חוזר הילד כאדם מבוגר; הוא עסוק מדי מכדי לטפס על העץ ולשחק בענפיו, ורצונו הוא בבית לעצמו כדי שיוכל להקים משפחה. העץ מציע שייקח את ענפיו כדי לבנות מהם בית, וכך עושה הילד.
הילד חוזר אל העץ פעם נוספת כגבר בגיל העמידה, עצוב ומריר; הוא מבקש לעצמו סירה כדי לשוט בה למקום אחר. העץ מציע שיכרות את גזעו כדי לבנות ממנו סירה, וכך עושה הילד. מהעץ נותר רק גדם. כמו מפגשים קודמים ביניהם כשהעץ נתן מעצמו לילד, גם מפגש זה מסתיים במילים "והעץ היה מאושר".
הילד מגיע אל העץ בפעם האחרונה כאדם זקן מאד. העץ אומר לו בעצב שלא נותר לו דבר לתת, כי כעת הוא רק גדם; אך הילד לא מבקש לעצמו דבר מלבד מקום לשבת ולנוח - ואת זה הגדם יכול לתת. גם מפגש זה, והסיפור כולו, מסתיים במילים "והעץ היה מאושר".

סמליות הסיפור

מערכת היחסים הנרקמת בין העץ המעניק לבין הילד הפכה סמל לאהבה ללא תנאי. 
בגרסתו האנגלית המקורית של הספר, ההתייחסות אל העץ היא בלשון נקבה (she, her וכו'), כלומר, הזכר (ילד, נער, גבר) הוא הלוקח והמקבל, והאשה היא המעניקה הנותנת והמקריבה עד לכליונה. עובדה זו עוררה תרעומת בקרב פמיניסטיות שראו בו ספר מאצ'ואיסטי, המאפיין את המנטאליות הגברית כלקיחה ואת זו הנשית כנתינה.

העץ הפולני

"העץ הפולני" הוא פרודיה שנכתבה בעברית על ידי דניאל גולדשטיין על בסיס עלילת הספר "העץ הנדיב". בפרודיה נוהג העץ באופן סטריאוטיפי המיוחס בתרבות הישראלית לנשים פולניות: הוא מגלה דאגה לילד ומבקש ממנו להתלבש ולנעול את נעליו, מפציר בו לאכול כי הוא "נראה עייף" וקובל על כך שאינו מבקרו. במקור מסתיים כל אחד מקטעי הספר בכך שהעץ היה מאושר, אך בפרודיה העץ נותר מריר. רק בסוף הסיפור, באופן אירוני, העץ מאושר.
הסימפוניה השמינית של בטהובן

הסימפוניה השמינית בפה מז'ור (אופוס 93) היא סימפוניה בת ארבעה פרקים שחיבר לודוויג ואן בטהובן בשנת 1812. מזג הסימפוניה הוא שמח ועליז, וקטעים ממנו הוחשבו לבדיחות מוזיקליות. כמו יצירות אחרות של בטהובן כדוגמת הסונאטות לפסנתר באופוס 27 של המלחין, הוא חורג מהדרך הקלאסית והמקובלת בתקופתו והופך את החלק הרביעי לחלק החשוב ביותר ביצירה.

תהליך ההלחנה והופעת הבכורה

בטהובן החל לעבוד על הסימפוניה השמינית בקיץ של שנת 1812, מיד לאחר סיום הסימפוניה השביעית, כשהיה בן 41. בטהובן השלים את כתיבת הסימפוניה השמינית תוך ארבעה חודשים, ובאופן חריג הוא לא הקדיש אותה לאיש. 
הופעת הבכורה התקיימה ב-27 בפברואר 1814 בווינה, באולם בו הוצגה הסימפוניה השביעית רק חודשיים קודם לכן. אף על פי שבטהובן היה חירש כמעט לגמרי, הוא ניצח על היצירה בעצמו. נמסר כי "התזמורת התעלמה מעיוותיו המגושמים ועקבה אחר הכנר הראשון במקום". 
מבקרים רבים בתקופה טענו כי הסימפוניה השמינית לא עמדה בסטנדרטים שהציבה הסימפוניה שקדמה לה, למרות שהקהל אהב את היצירה (עד היום הסימפוניה השמינית מבוצעת ומוקלטת יותר מהשביעית]). נאמר כי כאשר נשאל בטהובן על ידי תלמידו קארל צ'רני מדוע השמינית הייתה פחות אהודה מהשביעית, השיב: "משום שהשמינית טובה יותר".
פרויקט מוזאיק

מוזאיק הוא פרויקט מוזיקלי ישראלי המשלב מוזיקה ערבית ומודרנית ומנוגן על ידי מוזיקאים יהודים וערבים כאחד. סגנונו המוזיקלי של הפרויקט מערב טריפ הופ, מוזיקה ערבית אותנטית, רוק ומוזיקה אלטרנטיבית.

משתתפים

חברי הפרויקט: שמוליק נויפלד - לחן הפקה ועיבוד מוזיקלי. אייל ליאון קצב - הפקה ועיבוד מוזיקלי. בארי גילברט - כתיבת טקסטים.
משתתפים נוספים: פרופסור תייסיר אליאס - נגן עוד, אמיר שייסהר - חלילן, עדי גולדשטיין-קלידן, פרוגרמר, אבי בללי, מירי מסיקה, שיראל ביתן וכן זמרים מקהילת העבריים מדימונה. בפרויקט היו מעורבים בסך הכל למעלה ממאה וחמישים איש.

רשימת השירים

1. Influences

2. Rhythm by Rhythm

3. Within Sight

4. Dry the Rain

5. Tear it up

6. Philip

7. Red to Red

8. Beat on the Ground

9. Opposites
אנגלית בסיסית

אנגלית בסיסית (באנגלית: Basic English) הוא סגנון כתיבה אנגלי, המשתמש רק במקבץ של 850 מילים בסיסיות מהשפה האנגלית, שקיבץ הבלשן צ'ארלס אוגדן. אוגדן טען כי אפשר לבטא באנגלית כל רעיון שהוא, על ידי שימוש במילים אלו בלבד.
כותבי ויקיפדיה באנגלית פשוטה משתדלים להשתמש רק ב-850 מילים אלו ובכך לאפשר לאנשים מכל העולם, שאינם יודעים אנגלית ברמה מספקת, להשתמש ולהיעזר בוויקיפדיה זו.
ישנם חוקרים שהרחיבו את מספר המילים שקיבץ אוגדן ל-1500 מילים ואף ל-2600 מילים - כמספר מינימלי לאנגלית בסיסית.
שימוש באנגלית פשוטה עשוי לשמש גם ככלי נגישות עבור אנשים עם לקות בהבנת שפה, כולל אנשים, שהשפה האנגלית היא שפת אם. עדות לכך אפשר למצוא בתקנות נגישות הדורשות פישוט של שפת אם.
ווטארו אנדו

קריירה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

קריירה בינלאומית

ב-23 ביולי 2015, מאמן נבחרת יפן, ואחיד הלילהודז'יץ', זימן את אנדו לראשונה למדים הלאומיים. הוא היה חלק מהסגל של הנבחרת למונדיאל 2018, אף על פי שהוא לא שיחק באף משחק בטורניר זה.
שמישות

שְׁמִישׁוּת (לעיתים: שימושיות)- Usability בלעז, היא מידת הקלות שבה ניתן להשתמש במוצר מסוים. לרוב מדובר במוצרים טכנולוגיים בעלי ממשק משתמש. מידת השמישות נקבעת על פי הפשטות, היעילות והמהירות שבה מבוצעות מטלות ספציפיות במוצר. המונח נמצא בשימוש בתחום הנדסת אנוש.
שמישות יכולה להיות מושגת באמצעות עיצוב מכוון-משתמש (User-centered design) או עיצוב מונחה משימה (Task-centered design).
"נגישות" היא שמישות לאנשים עם לקויות.
לודוויג הראשון, הדוכס הגדול של באדן

ביוגרפיה

לודוויג נולד ב-15 באוגוסט 1824 בקרלסרוהה, לקרל פרידריך, הדוכס הגדול של באדן וקרולינה לואיזה, רוזנת הסן-דרמשטדט, בתו של לודוויג השמיני, רוזן הסן-דרמשטדט.
בשנת 1818 מת אחיינו קרל, הדוכס הגדול של באדן ללא יורשים, ולודוויג עלה במקומו לשלטון. לודוויג טיפח את מערכת החינוך בדוכסות, וסייע להצלחת האוניברטאות בדוכסות.
ב-30 במרץ 1830 מת לודוויג באופן מסתורי, ויש הטוענים שנרצח, ובמקומו עלה לשלטון אחיו החורג מנישואים מורגנטים לאופולד, הדוכס הגדול של באדן.
פטריק בלדי

ביוגרפיה

בלדי נולד בסוטון קולדפילד שבווריקשייר. אביו הוא גינקולוג ומיילד מלוב, ואמו היא מיילדת. יש לו אח ניק, ושלוש אחיות שרה, שרלוט ובונג'י. הוא למד בסטוניהרסט קולג', והיה הראשון שזכה בפרס צ'ארלס לוטון על הופעותיו במחזמר "יוסף וכתונת הפסים המשגעת" (בתפקיד פרעה) ובמחזה "אמדאוס" (בתפקיד מוצרט). אחרי סיום הלימודים בקולג' למד משחק ב- Central School of Speech and Drama.

קריירה

בלדי ידוע מגילום דמותו של ניל גודווין, יריבו נעים ההליכות של דייוויד ברנט, בסדרת המוקומנטריה של ה-BBC "המשרד". הוא הופיע בעונה השנייה של הסדרה ובפרק ספיישל חג המולד.
בנוסף לסדרה "המשרד" השתתף בלדי במגוון סרטים ותוכניות טלוויזיה בהן "Kidnap and Ransom" בתפקיד פיליפ שאפר, "Alpha Male", "ברידג'ט ג'ונס: עובדות החיים", "Beyond the Pole", בדרמה הרפואית "Bodies", בעיבוד לרומן "Lady Audley's Secret", בדרמה הקומית "Grafters", בסדרה "עדות אילמת", בסרט "The International", בסדרות הדרמה "Party Animals" ו"מאהבות", בפרק בסיטקום "כבוד הכומר", בדרמה הקומית "עור רגיש", בסדרה "Privates" והחל מהעונה השלישית בסדרה "סטלה".
ב-2007 גילם בלדי את דמותו של דודי אל-פיאד בסרט הדוקו-דרמה "Diana: Last Days of a Princess". ב-2008 שיחק בתפקיד קטן בקומדיה הרומנטית "הזדמנות אחרונה לאהבה" לצדה של אמה תומפסון. בתיאטרון שיחק בלדי בהפקות רבות של הלהקה השייקספירית המלכותית כגון "המלט" ו"מהומה רבה על לא דבר". הוא כיכב בסדרה הקומית "גיבורי-על מובטלים" בתפקיד אקסלסור.

חיים אישיים

ב-9 בינואר 2007 התחתן בלדי בסנט לוסיה עם ג'מה ווקר, שהייתה חברתו זמן רב. ב-3 במרץ 2007 נולדה בתם אווה. הוא חבר בלהקת "Grow Up" יחד עם קית' אלן.
כוח 100

רקע

לאור העלייה הגואה במספר העצורים הפלסטיניים בתחילת שנות ה-90, קם הצורך במתקני כליאה נוספים, ואיתם בא הצורך במתן פתרון מהיר ואיכותי למצבי קיצון פוטנציאלים.
תחילה פעלה היחידה בכלא מגידו בצפון, לאור הצורך הגובר ביחידה המסוגלת לתת מענה מהיר ואיכותי למצבים קריטים כגון חטיפת בני ערובה, בריחת עצירים וכדומה, וכן מצבי קיצון כגון התפרעויות עצירים וכו' הדורשים השתלטות והתערבות מסונכרנת (לוט"ר).
לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה קמו מתקני כליאה נוספים (מת"כ קציעות בדרום וכלא עופר סמוך לירושלים). בשנת 2005 הוחלט במטה הכללי ובמשרד הביטחון על העברת כל מתקני הכליאה הביטחוניים של צה"ל לשב"ס, ועל כן ב-2006 פורקה היחידה.

הצטרפות ליחידה

הגיוס ליחידה נעשה לאחר מיון ו"גיבוש", אותו עברו בעיקר במהלך הטירונות במשטרה הצבאית. רוב המתנדבים הגיעו מהיחידות המובחרות ביותר בצבא. למרות שמדובר ביחידת בת של משטרה צבאית, כוח 100 הייתה יחידה ממערך היחידות המיוחדות של צה"ל, ולוחמי היחידה היו בעלי פרופיל רפואי גבוה. הקבלה ליחידה הייתה התנדבותית, וחיילים רבים נשרו עוד במהלך המסלול.

מסלול הכשרה

בתחילה עברו החיילים טירונות יחידה (שם נוסף הוא "אימון הקמה"). הטירונות הייתה פיזית בעיקרה והתמקדה בשיפור היכולות הפיזיות של החיילים, אימוני קרב מגע, אימוני לוט"ר ואימוני חי"ר בסיסי להעלאת רמת הרובאות. לאחר סיום הטירונות חולקו הלוחמים לצוותים לפי מתקני הכליאה. במתקני הכליאה המשיכו הלוחמים את האימונים לקראת קורס הלוט"ר, והשתתפו בפעילויות היחידה השונות בשגרה. לאחר מכן הגיעו הלוחמים לקורס הלוט"ר.
לאחר קורס הלוט"ר אשר נמשך כמספר חודשיים המשיכו הלוחמים לקורס מ"כים בביסלמ"ח שנמשך 3 חודשים. לאחר מכן עברו לוחמי הצוות הכשרה על מגוון אמצעי אל-הרג ייחודיים כגון אקדח הטייזר (בכך הייתה יחידה 100 לאחת היחידות הראשונות בצה"ל שעשו בו שימוש,) מטול רימוני גז אוטומטי "רינגו" ואמצעים נוספים. לאחר מכן יצאו רוב לוחמי הצוות לקורסים שונים - חובשים, מדריכי ירי באקדח, צלפי טרור, קורס "קופים" (לוחמים המאומנים בירידה באמצעות חבלים אל מטרות טרור), מדריכי קרב מגע, מדריכי כושר קרבי ומאמני חדר כושר. היציאה לקורסים היא לפי התאמה אישית, יכולת אישית ורצון. לאחר סיום הקורס סיים הלוחם את המסלול שמשכו 14 - 18 חודשים, ולאחריו החל הלוחם את תפקידו הראשון כלוחם בצוות ההתערבות ולאחר מכן התקדם הלוחם לתפקידי פיקוד שונים. 
מקבילתה האזרחית-משטרתית של כוח מאה היא יחידת מצדה של שירות בתי הסוהר.
קרב בית חורון (66 לספירה)

רקע היסטורי

ישנם מספר סברות לגבי מניעי המרד נגד השלטון הרומאי ביהודה. יוספוס פלביוס כותב שחוסר התערבותם של השלטון לפגיעה דתית בבית כנסת בקיסריה הובילה להפגנות של היהודים על עול המיסים. הרומאים לא התייחסו להפגנות עד שאזרחים רומאים התחילו להיפגע בידי היהודים בירושלים. חיילים שנשלחו למקום נפגעו גם כן. בהישמע הדברים, התחילו ערים נוספות להצטרף למרד. המלך אגריפס השני, שמלך בחסות רומא, נמלט לגליל.
קסטיוס גאלוס, הנציב הרומי בסוריה, לא יכל עוד לעמוד מן הצד, ויצא בראש הלגיון השנים עשר - פולמינטה, וכן חיילים רבים מן המדינות הסמוכות לדכא את המרד. בתחילה קבע את מחנהו בעכו ומשם הדרים לקיסריה וכבש את יפו, שם הרג 8,400 איש. לאחר מכן החריב את העיר נרבתא. במקביל שלח חלק מחייליו אל הגליל. העיר ציפורי קיבלה את הרומאים בברכה, והמורדים התבצרו בהר עצמון, שם הוכרעו על ידי אנשיו של גאלוס לאחר מצור קצר.
גאלוס המשיך במסעו בארץ, וכבש את אפק ואת לוד בדרכו אל ירושלים. הוא חנה במקום הקרוי גבע, ולשם יצאו המורדים מירושלים, והתקיפו אותו. בקרב זה נפלו כחמש מאות מחייליו של גאלוס, לעומת אבדות ספורות ליהודים, שנעזרו בלוחמי חדיב (עם אשורי שהתגייר). במהלך הקרב נהדפו היהודים אל חומות העיר, אך שמעון בר גיורא הגיח מאחור עם לוחמיו וגרם לרומאים אבידות קשות.
גאלוס המשיך במסעו, וחנה בהר הצופים משם החליט לעלות על ירושלים. הוא הסתער על העיר, ואף כבש חלקים מצפון העיר, אך לא הצליח לכבוש את כולה. לדברי יוספוס, הכישלון התרחש בשל שוחד שלקחו קציניו מפלורוס, שהיה מעוניין בהמשך המלחמה.
במשך חמישה ימים צר גאלוס על הר הבית (לאחר שהתגלה בתוך העיר קשר של בוגדים להכניסו לתוכה ללא קרב), וכאשר היה על סף הכנעת המורדים, נואש לפתע, והחליט לחזור לשפלת החוף. יוספוס טוען כי לו המשיך גאלוס במצור עוד זמן קצר ייתכן והיה מכניע את העיר, ומדכא את המרד עוד בתחילתו, אך יחסי הכוחות בין הצדדים, וביצוריה החזקים של העיר, מלמדים כי ייתכן והחלטתו הייתה מבוססת. נראה כי בין שיקוליו היו עונת הגשמים הקרבה (המצור התחולל בחודש חשוון) וקשיי האספקה הצפויים לו. ייתכן גם כי קנאותם של הנצורים, אשר השליכו מן החומה את אלו מביניהם שרצו לפתוח את השערים בפני גאלוס, הביאה את גאלוס למסקנה כי אין בכוחו להכריעם, וייתכן שעליו לסגת ולהמתין לתגבורת.

תיאור הקרב

נסיגתו של גאלוס אל שפלת החוף נתנה למורדים הזדמנות להביסו. הצבא עבר להר הצופים ומשם עשה את דרכו למחנה שבגבעון. לכל האורך הדרך היהודים הכו בהם והפילו חללים רבים. בגבעון הם חנו למשך יומיים וכל אותו העת הצטרפו לוחמים נוספים לשורות הצבא היהודי. לפני מנוסת הצבא הרומי מגבעון, הורה גאלוס להרוג את בהמות המשא על מנת לא לעכב את המסע. אחר כך הרומאים עשו את דרכם לבית חורון. היהודים השיגו אותם והצליחו לחסום את שני קצות המעבר הצר היורד לבית חורון. חלק מהיהודים נפרשו גם מעל למעבר והמטירו על הרומאים חיצים ואבנים. לרומאים לא היה דרך להימלט והלחימה נעצרה רק עם רדת החשיכה. גאלוס החליט להשאיר 400 מאנשיו במקום והורה להם לדבר בקול כדי שהיהודים יאמינו שכל הצבא הרומי עדיין חונה באזור. גאלוס ויתר חייליו ברחו תחת חסות החשיכה. בבוקר התנפלו היהודים על החיילים שנותרו והרגו את כולם. הם ניסו לרדוף אחרי גאלוס אבל לא הספיקו להשיג אותו. המורדים השיגו את כלי הנשק הכבדים של הרומאים, את קופת הכסף של הליגיון, ואת נשר הליגיון ושבו בשמחה לירושלים. הייתה זו תבוסה מחפירה, ועידוד למורדים, אשר עתה היו עטורי ניצחון. 
גאלוס ואנשיו הגיעו לשפלת החוף, כשהם מותירים מאחוריהם ששת אלפים הרוגים. נסיגתו של גאלוס הסתיימה בח' חשוון שנת 66.
פואד מעסום

קורות חיים

פואד מעסום נולד בשנת 1938 בעיר כוי סנג'ק, שבמחוז ארביל, בצפון מזרח עיראק. מוצא משפחתו בכפר חבאנן באזור הווראמאן . הוא גדל במשפחה מוסלמית אדוקה. אביו נקרא שייח מוללה מעסום. עד גיל 18 למד פואד מעסום בבתי הספר דתיים בכורדיסטן. אחרי לימודי משפטים ושריעה באוניברסיטת בגדד , בשנת 1958 נשלח פואד מעסום לקהיר כדי ללמוד באוניברסיטת אל-אזהר. סיים שם לימודי דוקטורט בפילוסופיה אסלאמית. עבודת הדוקטורט שלו הוקדשה להגות האחים הטהורים (דוקטורט בשנת 1975). בשובו לעיראק למד מעסום משפטים באוניברסיטת בצרה . בשנים 1964-1962 פעל מעסום כחבר במפלגה הקומוניסטית העיראקית  ובשנים 1964–1968 עבר לסוריה בה פעל במסגרת המפלגה הקומוניסטית הסורית . מאוכזב מגישת הקומוניסטים הערבים בסוגיית ההגדרה העצמית של הכורדים, עזב את המפלגה הקומוניסטית והצטרף ב-1968 למפלגה הדמוקרטית הכורדית. אחרי 1968 לימד משפטים באוניברסיטת בצרה. הפך לנציג המפלגה הדמוקרטית הכורדית בבצרה ולשליח שלה בקהיר עד שנת 1975. בשנת 1975 נמנה עם מייסדי האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן . אחרי תבוסת סדאם חוסיין מלחמת המפרץ, החל מ-4 ביולי 1992 ועד 26 באפריל 1993 כיהן מעסום כראש הממשלה הראשון של האזור האוטונומי כורדיסטן.
בעקבות פלישת כוחות נאט"ו לעיראק ונפילת משטרו של סדאם חוסיין בשנת 2001, בשנת 2003 שב מעסום לבגדד כחבר במשלחת הכורדית והתמנה לחבר בוועדה שחוקקה את החוקה החדשה של עיראק.
ב-2005 נבחר לפרלמנט העיראקי; ובין 14 ביוני 2010 ל-11 בנובמבר 2010, שימש כיושב ראש מועצת הנבחרים של עיראק.
בבחירות לנשיאות שהתקיימו בפרלמנט העיראקי זכה מעסום ב-211 קולות, לעומת 17 קולות בעד יריבו, ברהם סאלח, גם הוא נציג כורדי.
הוא נשוי לרונאק מוסטפא עבדול וואחיד, ולהם חמש בנות. בן אחד נפטר ממחלה בגיל 15.
פטר האיברי

חייו בגאורגיה

פטר נולד כמוּרוואן ונאבארנוגיוס (שני שמות), נסיך איבריה, בנו של בוסמריוס השני ואשתו באקורדוקטיה. אביו הזמין את הפילוסוף מיתרידטס מלזיכה לקחת חלק בחינוכו של מורוואן. בשנת 423 נשלח הנסיך כבן-ערובה פוליטי לקונסטנטינופול, שם קיבל השכלה נרחבת תחת פטרונותה האישית של אשת הקיסר הרומאי תאודוסיוס השני, אאליה אאודוקיה.

פעילותו בארץ ישראל

בסופו של דבר, נמלט הנסיך הצעיר מהארמון, יחד עם מורהו הרוחני מיתרידטס, כדי לעלות לרגל לארץ ישראל, שם הפך לנזיר בירושלים, ושינה את שמו לפטר. בשנת 430, הוא הקים מנזר משלו בבית לחם, שנודעה מאוחר יותר בשם המנזר הגאורגי של בית לחם או מנזר אום ליסאן. בשנת 445 הוא הוסמך לכמורה. לאחר מכן הוא ביקר, בלויית מיתרידטס, במספר מדינות במזרח הקרוב, עד שבסופו של דבר הוא התיישב במיומה שליד עזה.
בשנת 451, ניסחה ועידת כלקדון את הדוקטרינה האורתודוקסית העיקרית. פטר הפך לחבר רב השפעה בתנועה האנטי כלקדונית, שהתפתחה למרד גלוי בארץ ישראל. בשנת 452, הוא שרת כבישוף מיומה למשך שישה חודשים לפני שכל מנהיגי מונופיזיטים, ביניהם רומנוס מתקוע, מארקיאנוס מבית-לחם והארכימנדריט גרונטיוס, שישב בהר-הזיתים, סולקו בצו. פטר עצמו ברח למצרים אולם חזר לארץ ישראל עשר שנים לאחר מכן. בישראל הוא היה מעורב בפעילות מונופיזיטית חצי-מחתרתית ורכש הרבה תלמידים וחסידים. על פי מקור מימי הביניים הוא היה מחברם של מספר חיבורים מפורסמים. אולם אף לא אחד מהם שרד תחת שמו פטר.
בסביבות שנות התשעים של המאה החמישית הוא עבר לגור באחוזה ביזנטית ביבנה-ים שהיה שייך לאשת הקיסר תאודוסיוס השני, אודוקיה שהעמידה אותו לרשותו. פטר נפטר בשנת 491 ביבנה-ים, נמלה של יבנה. הוא נקבר במנזר שלו שליד עזה.

מורשת

הכנסיות המונופיזיטיות של הנצרות האשורית, הנצרות הקופטית והנצרות הארמנית כיבדו אותו כקדוש חשוב וסגפני, בעוד שהכנסיות האורתודוקסיות המזרחיות הזניחו את דמותו. כך עשתה גם הכנסייה הגאורגית האורתודוקסית-אפוסטלית, עד לסוף המאה השתים עשרה או תחילת המאה השלוש עשרה, כאשר פטר האיברי הוכר בה כקדוש, ורק לאחר שהביוגרפיה שלו שונתה, וה"סטיה המונופיזיטית" מותנה באופן משמעותי.