google/wiki40b huggingface dataset:
הפארק הלאומי שפאדה דוס ואדיירוס

גאוגרפיה

הסראדו הוא אזור של סוואנה טרופית המשתרעת על פני שטחים נרחבים במרכז ברזיל ובקצותיהן המזרחיים של בוליביה ופרגוואי. הפארק הלאומי שפאדה דוס ואדיירוס משתרע על פני רמה הנושאת שם זה במרכז הסראדו, שגילה מוערך בכ-1.8 מיליארד שנים. גובה הרמה נע בין כ-600 לכ-1,700 מ' מעל פני הים, וגובהה של הנקודה הגבוהה ביותר, סרה דה סנטנה, הוא 1,691 מ' מעל פני הים. סרה דה סנטנה היא גם הפסגה הגבוהה ביותר במדינת גויאס כולה. תצורות הסלעים בפארק הן מהקדומות בעולם, ואדמתו מכילה קוורץ. 
הנהר המרכזי הזורם בפארק הוא נהר פְּרֶטוֹ, מיובליו של נהר טוקנטינס, היוצר קניונים שקירותיהם מגיעים לגובה של 40 מטרים. בשטח הפארק עשרות מפלים, בהם מפלי ריו פרטו, שגובהם 120 מ'.

החי והצומח

בשטח הפארק גדלים 25 מיני סחלבים, והעצים הנפוצים בו כוללים בין היתר טבבויה ורודה, קופיבה, פלפלון רך, דקל סיאגרוס רומנזוף ודקל באבאסו.
עולם החי בפארק כולל איילי פמפאס, איילי ביצות, זאבי רעמה, יגוארים, ארנבוני יער, ארמדילים ענקיים, דובי נמלים, קפיברות וטפירים, וכן עופות כננדו, טוקן, אורובו שחור ונשרון מלכותי.
ברודן בוהק

שמות נוספים

גַּז-גַּף
בית דין (הלכה)

בהלכה, בית דין הוא מוסד בעל סמכות שיפוט, בדומה לבית משפט במשפט החילוני. גדלו המינימלי הוא שלשה דיינים. בידי בית הדין הסמכות לשפוט ומתוקף כך להעניש, לעשות צדק ממוני, ובבית דין המורכב מ-23 או 71 אפילו לפסוק עונש מוות. לבית הדין הגדול (הסנהדרין) ישנה גם סמכות השקולה לחקיקה.

סופרי הדיינים

סופרי הדיינים היו בעלי תפקידים בבית הדין שאינם חבריו, ותפקידם הוא כתיבת הפרוטוקול של הדיינים המזכים ושל המחייבים. הצורך בהם עולה מכך שהדיונים נמשכו לאחר ליל התייעצויות והיה צורך בתזכורת עבור הדיינים לגבי עמדותיהם יום קודם, שכן המזכה לא יכול לחזור בו והמחייב יכול, ולמטרת תיקון במקרה של טעות בדברי המזכים.
מקלע PK

היסטוריה ופיתוח

מקלע ה-PK תוכנן על ידי מיכאיל קלשניקוב בשנת 1958 ונכנס לשירות בצבא האדום ב-1969. הרעיון לפיתוח המקלע היה יוזמה של שר הביטחון הסובייטי שהיה מעוניין בפיתוחו של מקלע מתחרה למקלע הנפוץ של אותה תקופה, מקלע NSV.
ה-PK נחשב בזמנו למקלע טוב והחליף מספר מקלעים ישנים שהיו בשימוש בצבא האדום, כגון SGM.
מספר שנים לאחר פיתוח ה-PK החל קלשניקוב לפתח גרסה נוספת של המקלע, הידועה כיום בראשי התיבות שלה PKT. גרסה זו נועדה להיות מותקנת על גבי רכב קרבי משוריין וטנקים. ב-1969 החל הצבא האדום להשתמש בגירסת ה-PKM שכללה חצובה של שלוש רגליים. כיום, דגם ה-PKM עדיין מיוצר ומשמש את הצבאות של רוסיה ומדינות ברית המועצות לשעבר. גם צבאות של מדינות הגוש המזרחי לשעבר, כמו פולין ורומניה עדיין משתמשים במקלעי ה-PKM. כמו כן, המקלע נמצא בשימוש במדינות רבות באפריקה ובמזרח התיכון, שם הוא משמש בעיקר כוחות גרילה וארגוני מחבלים. 
במהלך מלחמת לבנון השנייה נפלה לידי צה"ל כמות לא מבוטלת של מקלעי PK, שהיו בשימוש החזבאללה.
ה-PKM שוכפל ונכון ל-2007 הוא מיוצר במדינות נוספות כגון בולגריה, סין, פולין, רומניה ומדינות יוגוסלביה לשעבר.

הנדסה ומבנה

PK הוא מקלע בעל חגורת כדורים ממתכת עמידה, ובעל כוונות ברזל (אחת בחלקו הקדמי ואחת בחלקו האחורי). חגורת התחמושת למקלע נמצאת בארגזים של 100, 200, או 250 כדורים. ארגז הכדורים מולבש על המקלע ומכיל בתוכו את הכדורים כאשר הוא נמצא מצידו הימני של המקלע. הנצרה ממוקמת בצידו השמאלי של ההדק ומאחוריו, קת הרובה עשויה עץ או בקליט והדק מכני המתפעל את המקלע. ניתן לקפל את החצובה לפי הצורך. לגרסאות המקלע שמורכבות על טנקים יש הדק אלקטרוני וקת לכתף, ובכך הן מאפשרות תפעול יעיל שמתאפשר כאשר מורידים את המקלע בשעת הצורך מהמקום שבו הוא מותקן על הטנק.
סיסימיוט

תרבות סאקאק

ממצאים ארכאולוגים שנמצאו בסביבות העיר, מעידים על התיישבות אנשי תרבות סאקאק (Saqqaq), שהגיעו מהקוטב הצפוני לפני כ-4,500 שנה, והתיישבו באזור החוף המערבי של גרינלנד. באותם הימים, קו החוף היה עשרות מטרים מעל לקו הנוכחי, והוא נדחק עקב הפשרת הקרחונים, לאחר עידן הקרח. אנשי הסאקאק נשארו באזור כאלפיים שנה, והם השאירו מספר לא מבוטל של פריטים. ממצאים ארכאולוגים רבים מתקופתם, נמצאו לחופי מצר דייוויס ומפרץ דיסקו.
חפירות שנערכו בשטח שליד שדה התעופה המקומי, חשפו את המעבר מבתים בודדים, לכפרים שבהם מספר משפחות. אנשי הסאקאק התגוררו באוהלים העשויים מעורות יונקים שצדו, ובהם אח עשוי אבן. הפריטים שנמצאו לא מעידים על אורח חיים קהילתי, אולם הם מעידים על שיתוף פעולה למטרת צייד איילים. דגימות שיער שנמצאו, גילו באמצעות ה-DNA, את מקור אנשי הסאקאק, אולם הם לא הוכיחו מדוע נכחדה תרבות זו.

תרבות דורסט

בסיבות שנת 500 לפני הספירה, הגיעו מקנדה גל מהגרים מתרבות הדורסט, והם ישבו באזור ב-700 שנים הבאות. בסביבות העיר נמצאו מספר פריטים מתרבות זו, בהם צלצלים ועצמות בעלי חיים.

אנשי ת'ול

אנשי הת'ול (Thule) הגיעו לאזור במאה ה-13 וה-14.  הם היו מתקדמים טכנולוגית מקודמיהם; אנשי הדורסט, גם הם התקיימו מציד סוסי ים, איילים, ופרוות דובי ים.
תאבו ספולושה

תחילת הקריירה

הקריירה המקצועית של ספולושה החלה בשנת 2001, בהיותו בן 17, כשחתם בקבוצת ווה ריביירה מליגת העל השווייצרית. במהלך נסיעה של הקבוצה למשחק חוץ בצרפת קיבל ספולושה הזדמנות לשחק במועדון גדול יותר, כאשר סקאוט של אלאן שאלון מהליגה הצרפתית הציע לו לחתום בשורות הקבוצה. בשנתו הראשונה בשאלון שיחק ספולושה בקבוצת הנוער של המועדון ובשנה שאחריה עלה לקבוצת הבוגרים. בעונתו השלישית הפך ספולושה לשחקן חמישייה קבוע ועזר לקבוצתו לסיים את העונה במקום השלישי בליגת העל הצרפתית. בעונה זו הציג ספולושה ממוצעים של 9.4 נקודות ו-7 ריבאונדים למשחק. לפני עונתו הרביעית בשאלון התעורר סכסוך בין ספולושה לקבוצה בנוגע לתנאי החוזה של השחקן. בעקבות הסכסוך עזב ספולושה את הקבוצה הצרפתית וחתם בפלקנסטרו ביאלה האיטלקית שבמדיה שיחק בעונת 2005/2006.

שיקגו בולס

ספולושה נבחר בבחירה ה-13 בדראפט 2006 על ידי פילדלפיה 76', והועבר באותו הערב בטרייד לשיקגו בולס עבור רודני קארני (הבחירה ה-16) והסדר כספי. בשיקגו תיפקד ספולושה בעיקר כשחקן ספסל שמספק הגנה קשוחה, אך יכולותיו ההתקפיות הדלות מנעו ממנו לפרוץ ולקבל דקות משמעותיות בקבוצה.

אוקלהומה סיטי ת'אנדר

ב-19 בפברואר 2009 נשלח ספולושה בטרייד לאוקלהומה סיטי ת'אנדר עבור בחירת סיבוב ראשון בדראפט 2009. באוקלהומה סיטי זכה ספולושה למקום קבוע בחמישייה הפותחת בתפקיד הקלע, בקו אחורי שכלל גם את ראסל וסטברוק וקווין דוראנט. בסיום עונתו השנייה בקבוצה נבחר ספולושה לחמישיית ההגנה השנייה של העונה לעונת 2009/2010. באוקטובר 2011, בעקבות שביתת השחקנים בליגת ה-NBA, חתם ספולושה בפנרבחצ'ה אולקר על חוזה לעונה אחת שכלל סעיף חזרה ל-NBA בסיום השביתה. ספולושה הספיק לשחק שבעה משחקים במדי הקבוצה הטורקית ביורוליג לפני שהסתיימה השביתה. בהמשך עונת 2011/2012 הגיע ספולושה עם הת'אנדר עד סדרת גמר ה-NBA, שם הפסידה קבוצתו למיאמי היט בתוצאה 4-1.

אטלנטה הוקס

ב-15 ביולי 2014 נשלח ספולושה לאטלנטה הוקס, יחד עם זכויות הדראפט על יורגוס פרינטזיס, בתמורה לזכויות על סופוקליס שחורציאניטיס. ב-8 באפריל 2015 ספולושה וחברו לקבוצה, פרו אנטיץ', נעצרו מחוץ למועדון לילה בניו יורק בגין הפרעה לשוטר בשעת מילוי תפקידו לאחר שכריס קופלנד מאינדיאנה פייסרס נדקר בבטנו במהלך קטטה. במהלך המעצר שבר ספולושה את השוקית ונאלץ להחמיץ את המשך עונת 2014/2015.

יוטה ג'אז

לקראת עונת 2017/2018, לאחר 3 עונות באטלנטה, חתם על חוזה לשנתיים ביוטה ג'אז, עבור כ-10.5 מיליון דולר. לאחר 38 משחקים עם הג'אז נפצע ברצועה העקיפה התיכונה שבברכו הימנית ונאלץ לעבור ניתוח שהשבית אותו ממשחק עד סיום עונת 2017/2018.

יוסטון רוקטס

בספטמבר 2019 חתם ספולושה על חוזה לעונה אחת ביוסטון רוקטס.
ז'יל סימון

חייו

ז'יל סימון נולד בניס וגדל בפרוורי פאריס. בעידוד הוריו, התחיל לשחק טניס בגיל 6.
סימון התחיל בקריירת טניס מקצוענית בגיל 18 (2002). הוא זכה ב-9 תוארי יחידים. הוא הגיע לדירוג השיא שלו, מקום השישי, בינואר 2009.
ביולי 2011 זכה בטורניר החמר בהמבורג לאחר שניצח את ניקולס אלמגרו הספרדי בשלוש מערכות. זה התואר החשוב ביותר בקריירה שלו.
לסימון שני בנים, טימותי וולנטין. טימותי נולד ארבעה שבועות לפני הזמן, בעת שסימון התחרה באליפות ארצות הברית הפתוחה
סיטי איילנד

עלילה

וינס ריזו (אנדי גרסיה), העובד כסוהר, הוא אביה של משפחה לא מתפקדת שלכל החברים בה יש סודות. המשפחה מתגוררת בסיטי איילנד ברובע הברונקס. וינס מגלה שהבן הלא חוקי הסודי שלו, טוני נארדלה (סטיבן סטרייט), הוא כיום בן 24, אסיר, ומוחזק בכלא שבו וינס עובד. מבלי לחשוף את האמת על משפחתו, וינס מקבל את טוני מהכלא ומעסיק אותו בשכר לעזור בביתו כדי להיות יותר עם בנו. וינס גם לוקח בחשאי שיעורי משחק, שנלמדים על ידי מיכאל מאלקרוב (אלן ארקין), ומתחיל ליצור קשר אפלטוני עם מולי (אמילי מורטימר), עוד שחקנית שאפתנית.
בינתיים, בתו של וינס בת העשרים, ויויאן (דומיניק גרסיה-לורידו, בתו גם בחיים האמיתיים של אנדי גרסיה), לא סיפרה למשפחתה שהיא הושעתה מהמכללה ואיבד את המלגה שלה בגלל שנתפסה מעשנת מריחואנה. כדי לנסות לשלם עבור הסמסטר הבא שלה היא עובדת, ללא ידיעת המשפחה, כחשפנית; בנו הצעיר בגיל ההתבגרות, ויני (עזרא מילר), מטפח בחשאי תשוקה להזנת נשים ומפנטז על השכנה השמנה הסמוכה לביתם; אשתו של וינס, ג'ויס (ג'וליאנה מרגוליס), חושבת שהיא איבדה את כל האינטימיות הזוגית בחייה ושוינס בוגד בה (בזמן שהוא למעשה הלך לשיעורי משחק) ולכן היא רודפת אחרי טוני מבלי להבין שהוא בנה החורג.
וינס נבחן בהצלחה לאודישנים לתפקיד בסרט של מרטין סקורסזה, בעוד אשתו מחפשת תשומת לב מינית אצל טוני שמסרב לכך. וינס הבן מתיידד עם השכנה השמנה שלו, שעוזרת להביא אותו קרוב יותר לילדה שמנה שאליה הוא נמשך בבית הספר.
בסוף הסרט מתגלים הסודות של כולם בזה אחר זה. וינס מגלה למשפחתו שהוא לומד משחק ושטוני הוא בנו, טוני, שגילה שויויאן חשפנית, מגלה שוינס הוא אביו ואילו ויויאן מגלה להוריה שהיא סולקה מהקולג' והם לא כועסים עליה ("חמודה, כולם מעשנים סמים בקולג'").

ביקורת

סיטי איילנד קיבל ביקורות חיוביות בדרך כלל ומחזיק ב-81% אחוזי טריות ("טרי") באתר דירוג הסרטים Rotten Tomatoes. באתר הדירוגים Metacritic, שמשתמש בממוצע הביקורות של המבקרים, יש לסרט ממוצע של 66/100, דבר שמעיד על ביקורות אוהדות בדרך כלל.
בקופות, הסרט זכה להצלחה מינורית, וגרף $6,671,036 בארצות הברית ו-$7,875,862 בסך הכל בעולם כאשר תקציבו של הסרט היה 6 מיליון דולר.
קרן עין גב

קרן עין גב היא גבעה מזרחית מקיבוץ עין גב - 69 מטר מעל פני הים. הגבעה בולטת, עליה צמחיית בתה ועל מורדותיה נראים שבילים לבנים שחרצו בה המטיילים שירדו דרכה מרכסי רמת הגולן. הגבעה בולטת למרחקים ועקב זאת היא מהווה "ציון דרך" למסיירים באזור. מהקרן תצפית על המרחב מסביב לחופיו של ים כנרת וההרים המקיפים אותו. הימה נראית כולה, משפך הירדן בצפון לים כנרת ועד לבקעת כנרות מדרום. קרן עין גב וסוסיתא נחשבו לעמדות אסטרטגיות במלחמות ישראל. הירידה משמורת מצוקי און - 320 מטר מעל פני הים לעין גב - 204 מטר מתחת לפני הים מהווה מסלול פופולרי למטיילים. בין השאר בשל מגוון התצורות הגאולוגיות שעוברים דרכן.

הרקע הביטחוני

עד לפני מלחמת ששת הימים, הייתה קרן עין גב העמדה הישראלית הצפון-מזרחית בגבול עם סוריה. גבעה אחרת, שמילאה תפקיד דומה, דרומית-מזרחית מעין גב, הייתה סוסיתא -144 מטר מעל פני הים. סוסיתא שלטה באופן מוחלט על קיבוץ עין גב ולכן נכבשה במלחמת השחרור על ידי חלק מחברי הקיבוץ, עקב העדר כוחות סדירים שיכלו לבצע משימה זו. סוסיתא היה המוצב ישראלי היחידי שבגובהו ניתן היה לצפות לעבר הרמה הסורית לפני מלחמת ששת הימים. בבסיס קרן עין גב נמצא שריד מרכבל שנבנה ב-1948 לצורך העברת ציוד ואספקה מקיבוץ עין גב לחיילים שהיו בפסגת סוסיתא, וזאת מכיוון שלא הייתה גישה נוחה לסוסיתא.
À l'Olympia

רקע והפקה

אלבום ההופעה צולם והוקלט ב-21 בנובמבר 1994, באולימפיה, פריז שבצרפת. במהלך ההופעה ביצעה דיון להיטים שונים כדוגמת "Un garçon pas comme les autres (Ziggy)", "Where Does My Heart Beat Now" ו-"Je danse dans ma tête".
איגוד תעשיית ההקלטות הצרפתי העניק לאלבום ההופעה את תואר הפלטינה על מכירות של למעלה מ-394,100 עותקים במדינה.
דוד גינצבורג (כימאי)

ביוגרפיה

גינצבורג נולד בשנת 1920 בעיר ניו יורק שבארצות הברית. בילדותו עלה לארץ ישראל, ולמד בגימנסיה העברית הרצליה בתל אביב (1933–1937). לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים החל בלימודי תואר ראשון באוניברסיטה העברית, אך במהלכם שב לניו יורק. הוא סיים תואר בוגר במדעים בסיטי קולג' של ניו יורק בשנת 1941, ובשנה שלאחר מכן קיבל תואר מוסמך באוניברסיטת קולומביה. בשנת 1947 סיים לימודי דוקטורט בכימיה באוניברסיטת ניו יורק. שנה לאחר מכן שב לישראל והצטרף כחוקר למכון ויצמן. בשנת 1954 הוזמן להתמנות לפרופסור בטכניון.
בתחום המחקר היה גינצבורג בעל מוניטין בינלאומי ותרם תרומה מרכזית לפיתוח הכימיה האורגנית הסינתטית. מחקרו על הסינתזה המוחלטת של מורפין זכה לפרסום עולמי והביא להרחבת הפעילות בחקר המבנה של חומרי טבע. עבודותיו תרמו לביו-סינתזה של אלקלואידים ובידוד חומרים פיזיולוגים. תרומות חשובות נוספות מעבודתו כוללות את המחקרים הראשונים בפרופלנים, וכן יישום שיטות פיזיקליות (דוגמת ספקטרוסקופיה מסות) לחקר מבנה חומרי טבע מסובכים.
במהלך שנות עבודתו היה גינצבורג פרופסור אורח במכונים מדעיים בעלי שם, בהם אוניברסיטת סטנפורד, אוניברסיטת אוקספורד, אוניברסיטת קיימברידג', אוניברסיטת ברנדייס, אוניברסיטת פריז ומכון מקס פלאנק בהיידלברג.
בטכניון מילא שורה של תפקידים מנהלתיים: משנה לנשיא לענייני מחקר (1959–1960), נשיא הטכניון בפועל (1961–1962), דקאן הסטודנטים (1962–1964) ומשנה לנשיא לענייני פיתוח (1965–1966).
גינצבורג הוא חתן פרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים (1954), פרס רוטשילד (1965) ופרס ישראל למדעים מדויקים (1972). כמו כן היה נשיא אגודת הכימיה בישראל וחבר הנהלת המועצה הלאומית למחקר ולפיתוח, ועמד בראשה בשנים 1961–1962. גינצבורג נבחר לחבר האקדמיה הישראלית למדעים (1976) וכן לאגודות הכימיה של יפן, של אנגליה, של שווייץ ושל ארצות הברית.
מצנח בלימה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
מצנח בלימה הוא מצנח המשמש להאטת כלי טיס בנחיתה. מצנחי הבלימה משמשים לייצוב חלליות והם מתוכננים כך שיוכלו להיפתח במהירות גבוהה בלי להיקרע.

אופן הפעולה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
לאחר נגיעת הגלגלים במסלול הנחיתה, מן המטוס נפתח מצנח על ידי לחיצת כפתור. לאחר שהמטוס מאט למהירות כלשהי, המצנח משתחרר מהמטוס ונופל על המסלול.

מקור מצנח הבלימה בתוכנית החלל האמריקאית

מיד לאחר המלחמה התחילה התוכנית האמריקאית לכיבוש החלל, ובמקביל לה גם התוכנית הרוסית.
ורנר פון בראון, מפתח הטיל הגרמני V-2, ומדענים גרמניים נוספים הגיעו לאחר המלחמה לארצות הברית וצורפו לתוכנית החלל. הם ידעו איך לתכנן טיל ולהטיסו לחלל אך לשם הנחתתו גייסו לשירותם את תיאו קנאקי, מומחה המצנחים שעבד בשירות הצבא הגרמני בשנות ה־30 וה־40. המצנחים שתכנן קנאקי היו מערכת של רצועות חזקות, ברוחב 50 מילימטר, שנלקחו מפס הייצור של יצרן כובעים. הרצועות סודרו במבנה של קורי עכביש, וכך יכלו לשחרר עודפי אוויר, כדי שהמצנח לא יקרע בתנאים הקשים של נחיתה מגובה רב, ושל מטען כבד. תא הנחיתה של החללית אפולו 11 שקל 5,000 קילוגרם, והוצנח על ידי שלושה מצנחים שחוברו אליו. בסך הכול בוצעו 32 הצנחות במסגרת תוכנית אפולו וכולן הסתיימו בשלום.
מצנחי הבלימה של מעבורות החלל כיום אינם שונים באופן מהותי מהמצנחים של תיאו קנאקי. גם הם מצנחי רצועות, ורוחב הרצועות הוא 50 מילימטר.
האגמים הגדולים של אפריקה

האגמים הגדולים של אפריקה (בסווהילי: Nchi za Maziwa Makuu) הם מערכת של אגמים כחלק מאגמי הבקע הסורי-אפריקני, המצויים בבקע מזרח-אפריקה. הם כוללים את אגם ויקטוריה, אגם המים המתוקים השני בגודלו בעולם, ואגם טנגנייקה שהוא אגם המים המתוקים השני בנפחו ובעומקו. מדינות הכלולות באזור זה הן בורונדי, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, קניה, רואנדה, טנזניה ואוגנדה. האגמים הגדולים של אפריקה מנוקזים לשלושה אזורי ניקוז (למעט טורקאנה שהוא בעל ניקוז פנימי) - הנילוס הלבן (עד לים התיכון), נהר שייר (עד לזמבזי, ומשם לתעלת מוזמביק) ונהר קונגו (עד לאוקיינוס האטלנטי).

אזור האגמים הגדולים

כאמור, המדינות הגובלות באגמים אלו הן בורונדי, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, קניה, רואנדה, טנזניה ואוגנדה. השפה המדוברת ביותר באזורים אלו היא הסווהילי.
בשל צפיפות האוכלוסייה, האזור היה לאורך שנים מאורגן במספר ממלכות קטנות. העיקריות שמביניהן היו רואנדה, בורונדי, בוגנדה, ובוניורו. בניגוד למרבית שטחי אפריקה שמדרום לסהרה, כאן הגבולות המסורתיים תוחזקו על ידי המעצמות הקולוניאליות, וחלקן נותרו במסגרות שונות עד היום.
האירופאים החלו להתעניין באזור בעקבות חיפוש מקורו של הנילוס. הראשונים שהגיעו לאזור היו מיסיונרים שזכו להצלחה מוגבלת בקרב המקומיים, אך פתחו את המרחב להתיישבות קולוניאלית עתידית. האזור הושפע בהמשך מסדרה של מגיפות הרסניות שפגעו בבני האדם ובבעלי חיים. אמנם אזור זה נתפס כבעל פוטנציאל, אך בעשורים האחרונים נפגע על ידי מלחמות אזרחים וסכסוכים, שגרמו לעוני רב.
ויקטוריה צ'מיליטה

דרכה בשחמט

צ'מיליטה החלה לשחק שחמט בגיל 6, כשאביה לימד אותה את כללי המשחק. הוא אימן אותה בעשר השנים הבאות, והיא הגיעה להישגים ברמה עולמית, בהם אליפות אירופה לבנות) עד גיל 10 (1993, סומבטהי, הונגריה) ואליפות העולם לבנות עד גיל 12 (1995, סאו לורנסו, מינאס ז'ראיס, ברזיל).
עם הגיעה לגיל 16, זכתה באליפות ליטא לשחמט (ללא הגבלת גיל), בווילנה, וגברה על שלושה רבי אמנים גברים בדרך. היא חזרה על ההישג בשנת 2005, כשגברה על רב אמן שרונאס שולסקיס. בשנת 2000 זכתה בסגנוּת אליפות אירופה לנשים עד גיל 20, שנייה לג'ובנקה האוסקה. בשנת 2001 דורגה בידי פיד"ה במקום הראשון לנשים עד גיל 20.
צ'מיליטה זכתה להצלחה באליפות אירופה לנשים, בה זכתה במדליות כסף באיסטנבול (2003), בפלובדיב (2008), וברייקה (2010). היא זכתה באליפות העולם בשחמט בזק בשנת 2007. היא זכתה בדרגת רב אמן בשנת 2010.
באליפות העולם לנשים הגיעה להישג גבוה ב-2004, עת הובסה על ידי אלופת העולם לשעבר מאיה צ'יבורדאנידזה, וב-2006, כשהביסה את אלכסנדרה קוסטניוק ואת צ'יבורדאנידזה, אך הפסידה בחצי הגמר לאליסה גאליאמובה.
באולימפיאדת השחמט, השתתפה בנבחרת ליטא וזכתה במדליית זהב פעמיים: ראשית באולימפיאדת השחמט 2000 באיסטנבול, ושנית באולימפיאדת השחמט 2004 בקלביה. משחקה הראשון בנבחרת היה באולימפיאדת השחמט 1996 בירוואן, והיא התקדמה ללוח ראשון באולימפיאדת השחמט 1998 באליסטה.
היא חברה בנבחרת מועדון ODC באדן-באדן, בליגת השחמט הגרמנית לנשים, אך שיחקה שחמט גם בשוודיה.

מעבר לשחמט

בשנת 2015 נבחרה לפרלמנט הליטאי.
צ'מיליטה הייתה נשואה לרב אמן אלכסיי שירוב מאוגוסט 2001 עד ראשית 2007. ב-28 בדצמבר 2013 נישאה לרב אמן הדני פטר היינה נילסן. היא אם לשלושה בנים: דמיטרי, אלכסנדר, ומאריוס.
ממלכת קיליקיה הארמנית

רקע והתפתחות

קיליקיה נכבשה מהערבים יחד עם קפריסין ואנטיוכיה על ידי הקיסר הביזנטי ניקפורוס השני בשנת 965 לערך. הקיסר גירש את המוסלמים והחל לעודד נוצרים מסוריה וארמניה להתיישב באזור. מדיניות זו נמשכה בתקופתו של בסיליוס השני בולגרוקטונוס אשר הרחיב את תחומי האימפריה לסוריה בדרום ולארמניה במזרח, והתעצמה עם פלישת הסלג'וקים לארמניה בשנות השישים של המאה ה-11.
לארמנים ניתנו עמדות מפתח בתחומי הממשל והצבא בספר המזרחי של האימפריה, וכשאחיזת הביזנטים באסיה הקטנה התערערה לאחר קרב מנזיקרט ניצלו חלק מהם את ההזדמנות והפכו לשליטים מקומיים. פילרטוס ברכמיוס, גנרל ארמני לשעבר בצבא הביזנטי, הצליח במיוחד ביישומה של מגמה זו, וב-1078 הקים נסיכות שהשתרעה מרוזנות אדסה הצלבנית במזרח ועד קיליקיה במערב. עם זאת, לקראת מותו של ברמיוס ב-1086 התפוררה הנסיכות למספר ישויות מקומיות. אחד הנסיכים רופן הראשון, נסיך ארמניה הקים את נסיכות קיליקיה הארמנית בשנת 1080 והיה לשליטה הראשון ומייסד השושלת שעתידה לשלוט בה עד 1219. בעת מותו של רובן הראשון בשנת 1095 עדיין התקיימו באזור מספר נסיכויות נוספות לזו שלו.
מסע הצלב הראשון שינה את תמונת המצב באזור. הארמנים מצאו בצלבנים בני ברית אשר סייעו להם לבסס את מעמדם באזור ולהתגונן נגד הסלג'וקים מצפון. בד בבד, בשנת 1098 הוקמו בסמוך לנסיכות שתי מדינות צלבניות - רוזנות אדסה שבירתה בעיר אורפה ממזרח לנסיכות הארמנית, ונסיכות אנטיוכיה סביב אנטקיה של ימינו מדרום לה. הנסיכות הארמנית המשיכה להתפתח ובמהלך המאה ה-12 ביססה את מעמדה לצידן של שתי הממלכות הצלבניות, כיישות הארמנית העיקרית באזור. עם נפילתה של רוזנות אדסה ב-1149, התפשטה הנסיכות הארמנית מזרחה אל שטחיה והפכה לגורם פוליטי כה חשוב, עד כי ראש הכנסייה הארמנית העביר את מקום מושבו לתחומיה בשנת 1151.

שקיעה

לאו השני מארמניה עלה לשלטון בנסיכות בשנת 1187 כנסיך, וב-6 בינואר 1199 היה למלך באישור האפיפיור ואמלריך השני מלכה של ממלכת ירושלים. לאו השני התמודד עם כל שכניו והצליח להרחיב את תחומי ממלכתו מערבה לאורך חופי הים התיכון עד פמפיליה. לאחר מותו של לאו השני ב-1219 עבר השלטון בממלכה לשושלת ההתומית שהצליחה להתמודד עם הגעת המונגולים לאסיה הקטנה בשנת 1242. המונגולים לא פגעו בממלכה ולא ניסו לכבשה, ואף ביססו יחסי ידידות עימה, והארמנים מצידם ניסו לנצרם. ב-1341 נרצח אחרון מלכי השושלת ההתומית, ובן דודו, הקתולי קונסטנטין הרביעי מארמניה, נבחר למלך וייסד את השושלת הלוזיניאנית שהייתה ממקור צרפתי. קונסטנטין הרביעי ניסה לכפות את האמונה הקתולית על הממלכה ובעוד שהאצולה הסכימה למהלך, נתקל המלך בהתנגדות אשר הובילה לחוסר שקט בקרב המוני העם. סופה של הממלכה בא בשנת 1375 עת הממלוכים כבשו את בירתה, והמדינה הארמנית העצמאית האחרונה בימי הביניים ירדה מעל בימת ההיסטוריה.
מסעדת התקף לב

היסטוריה

מסעדת התקף לב הוקמה בשנת 2005, במדינת אריזונה שבארצות הברית על ידי "דוקטור" ג'ון באסו. באוקטובר 2011 הועבר סניף המסעדה  לדאונטאון של לאס וגאס.

מקרי מוות

במרץ 2011 דובר המסעדה, בלייר ריבר, נפטר בגיל 29 מסיבוכים של דלקת ריאות. במותו שקל כ-261 קילוגרם.
בפברואר 2013 ג'ון אלמן, דובר בלתי רשמי של המסעדה ולקוח קבוע, מצא את מותו בתחנת אוטובוס שליד המסעדה אחרי שלקה בהתקף לב.
אריה נאור

ביוגרפיה

אריה נאור נולד ליהודה נאור ואסתר רזיאל-נאור, חברי האצ"ל שאף נעצרו עקב פעילותם זו. למד בבית הספר התיכון צייטלין בתל אביב ובפקולטה למדעי הרוח של האוניברסיטה העברית בירושלים וקיבל תואר שני. עבד כעיתונאי בעיתונים חרות והיום. בשנת 1969 היה עוזרו של שר הפיתוח, חיים לנדאו, ולאחר פרישת גח"ל מהממשלה עבר לעבוד כעורך חדשות בקול ישראל. כמו כן היה חבר מרכז הליכוד.
עם עליית הליכוד לשלטון ב-1977, מונה נאור על ידי מנחם בגין למזכיר הממשלה, ושימש בתפקיד זה חמש שנים. נאור היה איש סודו של בגין, והרבה לייצג את הממשלה באמצעי התקשורת. במרץ 1981 פרץ עימות חריף בין נאור לעיתונאי רענן לוריא, על רקע האשמות של לוריא שנאור הציע להדליף לו מידע סודי. בתחילת 1982 הודיע נאור על התפטרותו, וזו נכנסה לתוקף באפריל 1982.
באוקטובר 1982, לאחר פרישתו, הורשע בבית הדין למשמעת של עובדי המדינה בעבירות של התנהגות שאינה הולמת עובד מדינה: התערבות בעניינים לא לו, תוך סיכון יחסי החוץ של המדינה (העברת מידע לעיתונאי רענן לוריא שעשוי היה לסייע לרונלד רייגן בבחירות בארצות הברית), והצגת תמונה מעוותת של שיחותיו עם רענן לוריא.
עם פרישתו פנה למחקר אקדמי ולכתיבה פובליציסטית, שימש כמרצה למדיניות ציבורית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב וחבר הסגל האקדמי של האוניברסיטה. היה ראש החוג לפוליטיקה ותקשורת במכללת הדסה. הוא יו"ר הוועדה האקדמית של מכון ז'בוטינסקי בישראל והעורך הראשי של מפעל ההוצאה לאור של כתביו האידאולוגיים של זאב ז'בוטינסקי.
נאור הוא בנה של אסתר רזיאל-נאור, חברת הכנסת מטעם חרות וגח"ל בין השנים 1949–1973, ואחיינו של דוד רזיאל, מפקד האצ"ל, שנשלח על ידי המודיעין הבריטי לעיראק ונהרג שם במאי 1941. הוא נשוי לשופטת מרים נאור, נשיאת בית המשפט העליון לשעבר, ולהם שני בנים תאומים. מתגורר בירושלים.
נוסחה אטומית

בהינתן שפה \mathcal L, נוסחה אטומית בשפה היא הפעלת אחד מבין סימני היחס על שמות העצם של השפה, כאשר כל שם עצם הוא שם משתנה או שם קבוע.

נוסח רשמי

תהי \mathcal L  שפה. אם  r_1 \in \mathcal{R}  סימן יחס  k  מקומי, כאשר  \mathcal R  היא אוסף סימני היחס של השפה  \mathcal L , אז  r_1 (\tau _1 , ... \tau_k)  כאשר  \forall _{1\leq i \leq k} \, : \, \, \tau_i \in {\mathcal C} \cup {\mathcal V} , כאשר  \mathcal C  אלו שמות הקבועים של השפה \mathcal L  ו-\mathcal V  אלו שמות המשתנים שלה.

תכונות

נוסחה אטומית אינה משתנה תחת ייחוס.

הרחבת נוסחה אטומית

הרחבה של נוסחא אטומית מתבצעת על ידי הוספת קשרים לוגיים וכמתים, ובכך אנו בעצם יכולים לבטא טענות יותר מסובכות מאשר הללו הבסיסיות אשר ניתנות לביטוי בידי הנוסחאות האטומיות בלבד. המושג המכליל את מושג הנוסחא האטומית במובן לעיל הוא מושג הנוסחא.
אריק להב ליבוביץ

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
עדינה בר-אל

תולדות חיים

בר-אל נולדה בשם עדינה פרנקל במאי 1946 בשכונת נווה צדק בתל אביב, בת לניצולי השואה. נעוריה עברו עליה בגבעתיים, שם סיימה את לימודיה בתיכון קלעי. בצבא שירתה בנח"ל. לאחר הצבא החלה בלימודיה באוניברסיטת תל אביב, ולאחר שהשלימה תואר ראשון, עברה לאוניברסיטה העברית בירושלים והשלימה שם תואר שני ושלישי. בר-אל נשואה, אם לשלושה וסבתא לנכדים. חברת מושב ניר ישראל שבמישור החוף הדרומי.

חוקרת ספרות ילדים ונוער

בר-אל מיקדה את מחקריה בספרות ילדים בכלל ובספרות ילדים ביידיש בפרט. נושא הדיסרטציה שלה היה: "עיתוני ילדים יהודיים ביידיש ובעברית בפולין בין שתי מלחמות העולם".
כיום ממשיכה בר-אל במחקריה על סופרי ילדים ביידיש בארגנטינה, וכן מרצה וכותבת ספרי מחקר ומאמרים בתחומים: ספרות ילדים ביידיש ובעברית; עיתונות ילדים ביידיש, בעברית ובשפות אחרות; החינוך היהודי בפולין; ספרות השואה והוראתה; ועוד.

מחנכת, מרצה ועורכת

בר-אל לימדה שנים רבות בבתי-ספר תיכוניים. בין השנים 2006 - 1990 הייתה מרצה בסמינר (לימים: מכללה אקדמית) "אחווה" בדרום הארץ, בה ייסדה וניהלה את מס"ד - מרכז לספרות ולספרות ילדים ונוער. ארגנה ימי עיון ומפגשים עם סופרים וערכה שנתון בשם "מַסָּד- מאסף לענייני ספרות והוראתה (2008 – 2003).

סופרת לילדים ונוער

בר-אל פרסמה ספרי קריאה (פירוט להלן) וכן עשרות סיפורים לילדים ולנוער, שנדפסו בכתבי העת: "משמר לילדים", "הארץ שלנו", ידיעות אחרונות" ועוד. חברה ב"אגודת הסופרים העבריים" ומשמשת כראש "סומליון" - אגודת סופרים ומשוררים לילדים ונוער.

פרסים ומלגות

1998 – פרס "נרקיס", החוג ליידיש, האוניברסיטה העברית בירושלים

1999 – פרס "פומרנץ", החוג ליידיש, האוניברסיטה העברית בירושלים

2000 – פרס ע"ש אפרים וחנה אויערבאך, החוג ליידיש, האוניברסיטה העברית בירושלים

1999-2000 – Memorial Foundation for Jewish Culture, New-York
2003-2004 - Memorial Foundation for Jewish Culture, New-York