google/wiki40b huggingface dataset:
דם סמוי בצואה

רקע

בדיקות דם סמוי בצואה מאתרות נוכחות של תרכובות אורגניות מסוג הם, ובדיקות חדשניות מאתרות גם חלבוני גלובין. במקרה ואותרו נוכחות של מרכיבים אלו, עשוי הדבר להצביע  על דימום לאורך מערכת העיכול — מהפה ועד למעי הגס. תוצאה חיובית מלמדת רק שקיים ככל הנראה דימום במערכת העיכול, אך לא מצביעה על סוג המחלה. לפיכך, במידה והתקבלה תשובה חיובית יש לבצע בדיקות אבחוניות נוספות כמו הדמיה של מערכת העיכול, למשל למשל גסטרוסקופיה (בדיקה דרך הפה של ושט, קיבה ותריסריון) או קולונוסקופיה (בדיקה דרך פי הטבעת) במטרה לשלול פוליפ מדמם או גידול ממאיר במעי הגס. חשוב לשלול גם קיומה של אנמיה שיכולה להתרחש כתוצאה מאובדן דם ממושך ממערכת העיכול.

בדיקת דם סמוי בצואה

לפני בדיקת שגרה של דם סמוי בצואה בשיטה הנקראת gFOBT  מתבקש הנבדק להימנע ממזונות כמו בשר בקר (כי הדם בבשר עשוי לגרום לתוצאה של צואה חיובית); מאכילת צנון, לפת, חזרת, כרוב, כרובית, ברוקולי נא, ומלון מסוג cantaloupe, שבכולם חומר העשוי לגרום לתוצאה של צואה חיובית ומאכילת פרי הדר וויטמין C, העלולים להניב תוצאה של צואה שלילית.
בדיקת דם סמוי בצואה יכולה להתבצע גם כבדיקה עצמית בבית המטופל. ערכות בדיקה ניתן לרכוש בבתי־מרקחת או במרשם רופא. בישראל כל קופות החולים מספקות למבוטחיהן ערכות בדיקה. אם מתקבלת תוצאה חיובית, יש להיוועץ ברופא בהקדם ובדרך כלל הרופא יפנה לבדיקת קולונוסקופיה כדי לאתר את מקור הדימום במעי הגס.
קיימת בדיקה חדשנית המתבצעת בשיטה אימונולוגית אשר בה מאותר חלבון גלובין שמקורו בגוף האדם בלבד. בשיטה זו אין צורך בדיאטה מיוחדת לצורך קבלת תוצאה מהימנה. השיטה נקראת FIT - ‏ (Fecal Immunochemical Test). המחקרים מוכיחים יתרון של שיטה זו על פני השיטה הקיימת מבחינה של רגישות וייחודיות. מספיק לקחת דגימת צואה פעם אחת בניגוד לשלוש דגימות בשלושה ימים בשיטה הסטנדרטית. הביצוע 'ידידותי למשתמשים' והטכנולוגיה נכנסה לשימוש בהרבה מדינות מערביות
בשנת 2014 לאחר בחינה מקיפה הוציא משרד הבריאות הנחיה לכל הקופות להשתמש רק בשיטה זאת לביצוע בדיקות לדם סמוי בצואה. בעקבות המעבר לשיטה זו, דיווחו הקופות על עליה בהיענות הציבור לביצוע הבדיקות.]
קרמיין קופולה

ביוגרפיה

קופולה נולד בניו יורק, וגילה כישרון מוזיקלי שהביא לקבלתו לבית הספר היוקרתי ג'וליארד, שם למד נגינה בחליל. לאחר מכן השלים את לימודי המוזיקה בבית הספר למוזיקה במנהטן. במהלך שנות ה-30 ושנות ה-40 שימש כחלילן בתזמורות רדיו שונות, ביניהן התזמורת של רשת השידור NBC (שעיקר פעולתה היה אז הפעלת תחנת רדיו) עליה ניצח ארתורו טוסקניני. באמצע שנות ה-50 עזב את הנגינה על מנת להיות למלחין ומנצח. בתחילה עבד כמנצח בתזמורות בברודוויי, ולאחר מכן החל לעבוד עם בנו, הבמאי פרנסיס פורד קופולה.
שיתוף הפעולה האמנותי ביניהם הביא ליצירת מוזיקה לסרטים כשלושת סרטי "הסנדק", "אפוקליפסה עכשיו" וההקרנה המחודשת של האפוס "נפוליאון" של אבל גאנס, שנוצר בשנת 1927, והוקרן מחדש ביזמת פרנסיס פורד קופולה בשנת 1980. על המוזיקה לסרט "הסנדק 2" (1974) זכה בפרס האוסקר בשיתוף עם המלחין נינו רוטה. על המוזיקה לסרט "הסנדק 3" (1989) היה מועמד לפרס האוסקר.

משפחה

קופולה נישא לאיטליה קופולה, בתו של המוזיקאי, יליד איטליה, פרנצ'סקו פנינו. נישואי הזוג נמשכו עד מותו של קופולה ב-1991. רבים מצאצאי הזוג זכו להצלחה בתחום הקולנוע, ומשפחת קופולה, לצד משפחתו של ג'ון יוסטון, הן המשפחות היחידות בהן שלושה דורות שונים במשפחה זכו בפרס האוסקר. קופולה הוא אביהם של הבמאי פרנסיס פורד קופולה והשחקנית טליה שייר. בן נוסף של קופולה הוא חוקר הספרות אוגוסט קופולה. בין ילדיו של אוגוסט קופולה נמצאים השחקנים ניקולס קייג', מארק קופולה, והבמאי כריסטופר קופולה. בין ילדיו של פרנסיס פורד קופולה נמצא המפיק ג'אנקרלו קופולה, והבמאים רומן קופולה וסופיה קופולה, ובין ילדיה של טליה שייר נמצאים השחקן ג'ייסון שוורצמן והצלם ג'ון שוורצמן.
פרימוז ברזץ'

קריירה

ברזץ', יליד  בפוסטוז'נה, סלובניה, יוגוסלביה, שיחק באולימפיה ליובליאנה מהליגה הסלובנית בין השנים 1998-2001. הוא נבחר במקום ה-27 על ידי אינדיאנה פייסרס בדראפט ה-NBA לשנת 2000, אך לא הרבה לשחק ולכן עבר בעונת 2004/05 לשארלוט בובקאטס, לאחר בחירה בדראפט ההרחבה, בה היה לסנטר המוביל ולשחקן חמישייה קבוע. בעונתו הראשונה בשארלוט קלע 13 נקודות והוריד 7.4 ריבאונדים בממוצע למשחק, אך בשלוש העונות שבאו לאחר מכן היה בירידה מתמדת, מה שגרם להעברתו בטרייד לדטרויט פיסטונס עבור נאזר מוחמד.
ב-21 בפברואר 2008 הועבר ברזץ' בטרייד לטורונטו ראפטורס עבור חואן דיקסון. במדי הראפטורס שיחק 13 משחקים בהם קלע 3.7 נקודות והוריד 1.4 ריבאונדים בממוצע למשחק. ב-20 ביולי חתם על חוזה לשנתיים בקבוצת היורוליג האיטלקית לוטומטיקה רומא, אך עזב אותה כבר לאחר עונה אחת. באוגוסט 2009, שב ל-NBA וחתם בפילדלפיה 76'. בפברואר 2010 הועבר יחד עם רויאל אייבי למילווקי באקס בתמורה לג'ודי מיקס, פרנסיסקו אלסון ובחירת דראפט עתידית. אחר כך הוא חזר לשחק באירופה, בקבוצה קרסניה קריליה סמרה.
אננטיומר

אננטיומר היא מולקולה א-סימטרית אשר מהווה תמונת מראה מדויקת של מולקולה אננטיומרית אחרת. מקור המושג אננטיומר ביוונית: Enantios פירושו "הפוך". לאננטיומרים, בניגוד לאיזומרים אחרים, תכונות פיזיקליות זהות (למעט פעילות אופטית, ראו בפרק הבא): הם רותחים וניתכים באותה הטמפרטורה, יש להם צפיפות זהה, וכן הלאה. מצב זה נובע מכך שהגורמים הקובעים את התכונות הפיזיקליות, כמו הקשרים הכימיים בין אטומי האננטיומרים, מיקום האטומים, אורכי הקשרים, הזוויות וכן הלאה, זהים לגמרי. תגובה כימית נקראת אננטיוסלקטיבית אם נוצר במהלכה עודף משמעותי של אחד האננטיומרים. שני האננטיומרים מסומנים כ-(+) ו-(-) או R ו-S, ובביולוגיה נהוג להשתמש באותיות D ו-L.

פעילות אופטית

ניתן להבדיל בין אננטיומרים על פי השפעתם על אור מקוטב - תופעה המכונה פעילות אופטית. כאשר מקרינים תמיסה של אננטיומר נקי באור מקוטב מישורית (אור שעובר דרך מסנן אופטי מיוחד המאפשר רק לקרניים במישור מסוים לעבור), המרכזים הכיראליים במולקולות מסיטים את האור לכיוון מסוים. פעילות אופטית קיימת רק במולקולות כיראליות. שני אננטיומרים שונים מסיטים את האור באותה הזווית בדיוק, אך בכיוון ההפוך. האננטיומר המסיט את האור עם כיוון השעון מסומן בסימן הפלוס (+), ואילו האננטיומר המסיט את האור כנגד כיוון השעון מסומן בסימן המינוס (-).
הפעילות האופטית של אננטיומר מסוים ניתנת למדידה בעזרת מכשיר אופטי פשוט. הנתון נמדד במעלות של זווית הסטת האור, והוא נקרא הסטה אופטית ומסומן באות היוונית אלפא (α). כיוון שההסטה הנמדדת תלויה גם בריכוז החומר, בממס, באורך התווך (כלומר, בעובי הכלי בו נמצאת התמיסה אותה מודדים) ובטמפרטורה, הוגדרו תנאים סטנדרטיים למדידת ההסטה, זאת כדי למנוע טעויות. הנתון הסופי אליו יש להתייחס נקרא הסטה ספציפית, והוא מסומן באלפא הנתונה בסוגריים מרובעים: [α]. כך, למשל, לחומצת האמינו (+)-אלנין (כלומר, לאננטיומר של אלנין המסיט את האור עם כיוון השעון) יש 8.5+=[α]. ל-(-)-אלנין יש הסטה ספציפית של 8.5-.
תערובת המכילה כמויות שוות של שני אננטיומרים מכונה תערובת רצמית (Racemic), ואין לה פעילות אופטית. הסטת האור של כל אחד מהאננטיומרים מבטלת את זו של השני. מקור המושג בלטינית: רצמוס פירושו "אשכול ענבים"; תערובת רצמית התגלתה לראשונה על ידי המיקרוביולוג הצרפתי לואי פסטר בחומצה טרטרית, שמקורה בענבים. תהליך שבו אננטיומר אחד הופך בהדרגה לשני נקרא רצמיזציה.
לפי הסטת האור של תערובת (לא-רצמית) של שני אננטיומרים ניתן לחשב את שיעור כל אחד מהאננטיומרים. תמיסה של אלנין, לדוגמה, בעלת הסטה ספציפית של 4.25+ (מחצית מההסטה הספציפית האופיינית לאלנין), מורכבת מ-25% מאננטיומר ה-(-) ומ-75% מאננטיומר ה-(+), המסיט את האור עם כיוון השעון.

אננטיומרים בביולוגיה

לאננטיומריות חשיבות רבה בעולם החי מכיוון שמרבית מרכיבי התא הם אננטיומרים מסוג מסוים בלבד. כך למשל, מרבית חומצות האמינו, אבני הבניין של החלבונים הן אננטיומרים מסוג L בלבד. אננטיומטרים קיימים גם בסוכרים למיניהם, כאשר אננטיומר D הוא ברירת המחדל של הטבע בייצור סוכרים.
הבדל זה בא לידי ביטוי בפעילות מרכיבי התא - בגוף האדם ישנו אנזים המיועד לפירוק סוכרוז D (הלא הוא הסוכר הרגיל בו אנו משתמשים ביום יום) אך אין אנזים לפירוק סוכרוז L.
משמעות הדבר היא שסוכרוז L הוא הממתיק האופטימלי שכן יש לו טעם של סוכר אך משום שהגוף אינו מסוגל לפרקו הוא אינו נכנס למחזור הדם ועל כן אינו מסוכן לחולי סוכרת.
כנסיית אלכסנדר נבסקי

היסטוריה

הכנסייה הוקמה על קרקע שנרכשה בשנת 1857. הממשלה הרוסית תכננה להקים במקום קונסוליה רוסית. כחלק מתהליך הבנייה בוצעו חפירות במתחם הכנסייה, והחופרים קיוו למצוא את החומה השנייה של ירושלים מסוף תקופת בית שני, דרכה עבר ישו אל גבעת הגולגולתא שם נצלב. החומה השנייה לא נמצאה בחפירות, אך נמצאו כאמור שרידים של שער קדום. מציאת השער שינתה את תוכניותיהם של הרוסים והביאה להקמת מנזר במקום הקונסוליה שתוכננה בתחילה. המנזר הוקם בשנת 1860 על ידי החברה הארץ-ישראלית הרוסית הפרבוסלבית הקיסרית (Императорское православное палестинское общество).
המנזר הוא בניין מאסיבי הבנוי מאבן שיש ורודה ולצדה אבן שיש אדומה, בתבנית אבלק. בנייה המשלבת שני גוונים של אבנים בחזית המבנה מאפיינת גם את האכסניה האוסטרית (ירושלים) ברובע המוסלמי אשר נבנתה בערך באותה תקופה. בשנים האחרונות התכערה חזית השיש של הבניין עקב שכבות של לכלוך שהצטברו על קירות הכנסייה החיצוניים. בתוך המנזר מצוי חדר אירוח טיפוסי מהמחצית השנייה של המאה ה-19.
האתר העיקרי במנזר מצוי מתחת למפלס הרחוב של ימינו, הוא כולל מערך קירות אבן בסיתות מוקפד ושרידי גרם מדרגות. הממצאים מזוהים על ידי הכנסייה הרוסית כבית שער המוכר בשם "שער המשפט" דרכו עבר ישו בדרכו אל הצליבה בגבעת הגולגותא שהייתה אז מחוץ לחומת העיר. הארכאולוגים רואים בקירות חלק ממערך הכניסה למקדש אפרודיטה מהקרדו. הקירות מתוארכים לתקופת איליה קפיטולינה שהוקמה על ידי הקיסר הרומאי אדריאנוס, זאת על אף שחלק ניכר ממנו עשוי מאבנים בסיתות הרודיאני, שכן לטענתם מדובר בשימוש משני. 
לצידו הדרומי של גרם המדרגות מצויה קשת רומאית  אשר לפי אמונת הנוצרים הייתה חלק ממתחם מקדש אפרודיטה הפגאני שהקימו הרומאים במקום לפני שהוקמה בו כנסיית הקבר.
מעל לגרם המדרגות המשוחזר מצויה כנסייה ובה ארון קבורה מהודר ומצופה זהב שעומד לפני האיקונוסטאזיס, זהו ארון סימבולי בו טמונים תכריכיו של ישוע. לא רחוק ממנו עומדת איקונת מריה הנמה. על הקיר הצפוני מצויה איקונת מריה מטיחבין שצוירה ברוסיה במאה ה 15, היא מצופה כסף וזהב וצליינים מאמינים כי יש לה סגולות ריפוי ולכן תלוית עליה מנחות רבות. בפינה הצפון מערבית מופיע ציור של גאורגיוס הקדוש ולידו בתוך נישה בד קנווס שעליו החל ב 2014 להופיע באופן פלאי העתק של ציורו של גאורגיוס הקדוש שלצידו. לצד הקשת הרומית נבנה ב 2007 חדר מהודר ומצופה כולו בשייש אדום. החדר מוקדש לאיקונת מריה מסנט תאודור. איקונה זו הייתה איקונת ההכתרה של פיוטר השלישי משושלת רומנוב. כל הנסיכות שהצטרפו למשפחת רומנוב ועברו לכנסייה האורתודוקסית הרוסית קיבלו את תוספת השם פיודורובה ע"ש האיקונה הזו שנחשבה לאיקונה המגוננת על משפחת רומנוב.
קניין דברים

במשפט העברי, קניין דברים הוא קניין על דבר מופשט, וזאת בניגוד לפעולת קניין רגילה, החלה על חפץ גשמי. דוגמה לקניין כזה היא התחייבות של אדם לעשות מעשה. להלכה, קניין דברים אינו תופס, אף אם הוא מלווה בפעולה ממשית של קניין חליפין.
יוצא מן הכלל הוא התחייבותו של אדם לשלם לחבירו במקרים מסוימים. אף שאינו מקנה לו חפץ מסוים ממנו יגבה את הכסף, אלא מחייב עצמו באופן כללי ("משעבד את עצמו"), אינו נחשב כקניין דברים והתחייבותו תופסת.
הרמב"ם מנמק את ההלכה שקניין דברים אינו נחשב לקניין, בכך ש:"הרי לא הקנה לחברו דבר מסויים וידוע, לא עיקר ולא פירות עיקר הידוע.", כלומר, אין לקניין דבר ממשי לחול עליו.
פייננשל טיימס

היסטוריה

ב-9 בינואר 1888 הושק העיתון בשם ה"מדריך הכלכלי של לונדון" (London Financial Guide) על ידי הורטיו בוטומלי. ב-13 בפברואר באותה שנה שונה שמו ל-"Financial Times". תחילה העיתון פורסם כעיתון בעל ארבעה עמודים מהמרכז בלונדון. העיתון קידם את עצמו במהירות למעמד של "תנ"ך למשקיעים", כאשר היריב היחיד שלו הוא ה-Financial News.
ב-1893, העיתון משנה צבעו לכתום ורדרד - שינוי שהפך אותו מיידית לייחודי ממתחרו.
ב-1945 העיתון התמזג עם מתחרו על מנת להפוך לעיתון בודד בעל שישה עמודים. העיתון הביא איתו תפוצה גדולה יותר, בעת שה-Financial News הביא כשרונות מערכת. 
ביולי 2015 פורסם, כי לאחר 58 שנים בבעלות תאגיד פירסון, העיתון יימכר לתאגיד התקשורת היפני ניקיי, תמורת 1.29 מיליארד דולר.
המטבח הים-תיכוני

המטבח הים תיכוני הוא המאכלים ושיטות הכנת המזון של ארצות אגן הים התיכון.
מדינות הים התיכון השפיעו זו על זו במהלך השנים כך שהבישול התפתח בכיוון של עקרונות משותפים. החלוקה המסורתית מדגישה את הדמיון בין המטבחים של ארצות אגן הים התיכון; נהוג לדבר על השלישייה הים-תיכונית, אשר כוללת את שמן הזית, החיטה והגפן. מעבר לשלישייה זו, המטבח הים תיכוני מאופיין במנות דגים, בשר כבש, תבשילי בשר ועגבניות, ומשקאות אלכוהולים על בסיס אניס. המטבח הים-תיכוני מאופיין בגמישותו, מגוון הירקות והשוני לפי אזורים. האזור היה ונשאר דומיננטי בגידול עזים וכבשים. מנות דגים נפוצות ביותר, אף על פי שרוב הדגים מיובאים בגלל הגבלות דיג. פירות ים גם הם מרכיב חשוב במטבח הים-תיכוני.
בחלקים נרחבים של אגן הים-התיכון מיוצר שמן זית. חוקרי המטבח הים-תיכוני דייוויד ואסיד טוענים כי ישנה התאמה בין תפוצות עץ הזית לבין אזורי המטבח הים תיכוני, ועל כן מצביעים על הקשר העז בין שמן הזית למטבח זה. עשר המדינות המייצרות את כמות שמן הזית הגדולה ביותר הן, על פי הסדר: ספרד, איטליה, יוון, תוניסיה, סוריה, טורקיה, מרוקו, פורטוגל, אלג'יריה וירדן. גם בשאר מדינות הים-התיכון מיוצר שמן זית, בכמויות קטנות יותר. השמן מהווה תוספת ייחודית לטעם האוכל.
אין לבלבל בין המטבח הים-תיכוני לבין הדיאטה הים-תיכונית, אשר מבוססת על אימוץ המרכיבים מעודדי הבריאות במטבח הים תיכוני, כמו צריכה של שמן-זית, חיטה ודגנים מלאים, פירות וירקות, כמות מועטה של פירות ים וצריכה מוגבלת של בשר ומוצרי חלב. המטבח הים תיכוני כולל את כל המאכלים ודרכי הכנת המזון של ארצות הים התיכון, בין אם אלו תורמים לבריאות או שלא.
ברביקיו או בשר גריל, פיתה ופלאפל פופולריים ביותר בלבנט (המטבח העות'מאני).

על-פי עיר ומדינה

רעיון קיומו של מטבח ים תיכוני הועלה לראשונה בידי חוקרת הבישול אליזבת' דייוויד, אשר מגדירה את האזורים הכלולים במטבח הים-תיכוני בהקמה לספרה מ-1950 "ספר המזון הים-תיכוני" כ"בישול של חופי אגן הים התיכון". בהמשך היא מגדירה את גבולות האזור כך:
מהגיברלטר אל הבוספורוס, במורדות נהר הרון, מבעד לערי הנמל הגדולות של מרסיי, ברצלונה וג'נובה, אל עבר תוניסיה ואלכסנדריה, הוא מקיף את כל איי הים התיכון, את קורסיקה, סיציליה, סרדיניה, כרתים, האיים הקיקלאדיים, קפריסין (שם ההשפעה הביזנטית מתחילה להיות מורגשת), אל יוון היבשתית והאיזורים השנויים במחלוקת של סוריה, לבנון, קונסטנטינופול וסמירנה

על-פי תפוצת עץ-הזית

דייוויד מגדירה את האזור כחופף לתפוצת עץ הזית. תפוצתו הטבעית של עץ-הזית מוגבלת בדרום ובמזרח על ידי זמינות המים, ובצפון על ידי הקרה. לפי-כך, הוא מוגבל פחות או יותר לאזור מחיה צר בצמוד לחופי הים-התיכון, מלבד במגרב ובספרד, שם תפוצתו נרחבת יותר, וכן באיי-הים-התיכון.
כמו כן, גם ההיסטוריון התוניסאי מוחמד יאסין אסיד מגדיר את אזור המטבח הים-תיכוני על פי תפוצתו של עץ הזית, כמו גם התפוה של הלחם, החיטה והגפן שהם לפיו "התוצרים הבסיסיים של המטבח הים-תיכוני העממי".
ההתמקדות בחומרי הגלם של המטבח הים-תיכוני מדגישה את השפעה הגאוגרפיה והאקלים על התפתחות המטבח, אשר חוצה תרבויות, דתות, שפות וחברות. עץ-הזית מהווה את הגבול של אזור אגן-הים התיכון, וכן של המטבח-הים-תיכוני.
ליל הבכורה

העלילה

בשנת 1974, 4 ילדים בני 11 - ונדי ריצ'רדס, ניק מק'בירד, ג'וד קנינגהאם וקלי לינץ' שיחקו במשחק מחבואים במבנה ישן. כאשר ילדה נוספת בשם רובין ביקשה לשחק עימם, אלו התחילו להציק לה עד אשר היא נפלה למותה מחלון מהקומה השנייה. 4 החברים מבטיחים זה לזה שלא לספר על שאירע וממשיכים בחייהם. 6 שנים מאוחר יותר, אותם הילדים, כמו גם קים ואלכס - האחים של רובין, התבגרו ומתכוננים לקראת נשף הסיום של בית ספרם. לאחר מספר רמזים מאיימים, מתחילים הנערים להירצח בזה אחר זה. לאחר שוונדי, קלי וג'ודי נרצחות יחד עם בני זוגן (דרו, סימור ולו), נותרו רק ניק וקים, אשר מתכוננים להכתרתם כמלך ומלכת הנשף. הרוצח מנסה להרוג את ניק, אך בקטטה בין קים, ניק והרוצח, זה האחרון נוחל תבוסה. אז מתגלה זהותו האמיתית - אלכס, אחיה של קים ורובין, אשר רצה לנקום בנערים שהביאו למותה של אחותו.
פול סיניאק

ביוגרפיה

סיניאק, יליד פריז, למד בצעירותו למד ארכיטקטורה עד שהחליט בגיל 18 להמשיך כצייר. סיניאק סייר בחופים שונים באירופה וצייר את הנופים שראה, ולקראת סוף ימיו החל לצייר ערים שונות בצרפת.
ב-1884 פגש סיניאק את קלוד מונה ואת ז'ורז' סרה. הוא נדהם מסגנון העבודה השיטתי של סרה ומהתאוריה על הצבעים שאימץ, והפך לתומך נאמן של סרה. כתוצאה מהשפעתו, עזב סיניאק את סגנון הציור האימפרסיוניסטי והחל לצייר בסגנון הדומה לסגנונו של סרה, שמאוחר יותר נקרא נאו-אימפרסיוניזם.
בחלק גדול מעבודותיו צייר את חופי צרפת תוך התמקדות עמוקה במים. בכל קיץ, היה סיניאק עוזב את פריז ונוסע לדרום צרפת. במרץ 1889 ביקר סיניאק את וינסנט ואן גוך בארל. שנה לאחר מכן ביקר בג'נובה, בפירנצה ובנאפולי.
בנוסף לציוריו בשמן ובצבעי מים, התנסה סיניאק גם בהדפסי אבן, בתצריב ובציורים רבים המבוססים על נקודות קטנות בעט. אנרי מאטיס ואנדרה דרן הושפעו ממנו, וכך השפיע סיניאק גם על התפתחות הפוביזם. בימיו האחרונים קידם סיניאק אמנים צעירים פוביסטים וקוביסטים.

כתיבה

סיניאק הוא כותב חשוב של תיאוריית האמנות. בכתביו עסק בין השאר בנאו-אימפרסיוניזם. חלק מכתביו לא יצאו לאור.
סיניאק היה אנרכיסט, בדומה לחבריו פליקס פנאון וקאמי פיסארו.
הומויוטלאוטון

הוֹמוֹיוֹטֶלֶאוּטוֹן (ביוונית: ὁμοιοτέλευτον, סיומת דומה) הוא חזרה על סיומת במילה אצל מילה אחרת בסוף המשפט.
He arrived at ideas the slow way, never skating

over the clear, hard ice of logic, nor soaring

on the slipstreams of imagination, but slogging,

plodding along on the heavy ground of existence.
— Ursula K. Le Guin, The Lathe of Heaven

החרוז הבלתי-מדויק (Near rhyme)

בשירים רבים נעשה שימוש בחרוז בלתי-מדויק - חרוז שאינו מקיים באופן מלא את כללי החריזה, אך החזרה על הצלילים בו יוצרת עדיין קישור צלילי בין המילים, למשל, החרוז לבֶטח - לְפֶתע.

השמטה מחמת הסופות

הומיוטלאוטונים מביאים לעיתים לתופעה המכונה "השמטה מחמת הסופות", בה מעתיק מדלג על קטע בגלל סיומת זהה לקטע הקודם. על תופעה זו מתבססת הפרשנות המקראית במקרים בהם שורות הועתקו באופן שגוי בידי המעתיק בגלל קיומו של הומויוטלאוטון.
לדוגמה, בגרסה של ספר מלכים, יש השמטה: "לֹא-בָחַרְתִּי בְעִיר מִכֹּל שִׁבְטֵי יִשְׂרָאֵל, לִבְנוֹת בַּיִת לִהְיוֹת שְׁמִי שָׁם; וָאֶבְחַר בְּדָוִד, לִהְיוֹת עַל-עַמִּי יִשְׂרָאֵל" (ספר מלכים א', פרק ח', פסוק ט"ז)
ואילו באותו פסוק המופיע בספר דברי הימים: "לֹא-בָחַרְתִּי בְעִיר מִכֹּל שִׁבְטֵי יִשְׂרָאֵל, לִבְנוֹת בַּיִת לִהְיוֹת שְׁמִי שָׁם; [וְלֹא-בָחַרְתִּי בְאִישׁ, לִהְיוֹת נָגִיד עַל-עַמִּי יִשְׂרָאֵל. וָאֶבְחַר בִּירוּשָׁלִַם, לִהְיוֹת שְׁמִי שָׁם;] וָאֶבְחַר בְּדָוִד, לִהְיוֹת עַל-עַמִּי יִשְׂרָאֵל." (ספר דברי הימים ב', פרק ו', פסוקים ה'-ו')).
מוסקיטו (כטב"ם)

מוסקיטו הוא מיקרו-כטב"ם מתוצרת מפעל "מלט" של התעשייה האווירית לישראל המאפשר לאסוף מודיעין חוזי בזמן אמת באזורים מוגבלים ובשטח בנוי. פותחו שתי גרסאות של ה"מוסקיטו": "מוסקיטו 1" ו"מוסקיטו 1.5".
ה"מוסקיטו" נושא מצלמת וידאו זעירה ויכול לשדר את המידע בזמן אמת. הוא מסוגל לטוס באופן אוטונומי בעזרת GPS על-פי נתיב טיסה שהוגדר לו לפני המשימה, עם אפשרות התערבות של המפעיל במהלכה. קשר דו-כיווני בין ה"מוסקיטו" למפעילו נעשה באמצעות תקשורת רדיו בקו ראייה. ה"מוסקיטו" משוגר מהיד או בעזרת בנג'י  ונוחת על גחונו. הוא מונע על ידי מנוע חשמלי קטן עם מדחף דו להבי מדגם B-013 מתוצרת בנטל אינדוסטריז.
פיתוח ה"מוסקיטו" החל ב-2001. טיסת הבכורה של ה"מוסקיטו 1" נערכה ב-1 בינואר 2003. משקל ההמראה המרבי של ה"מוסקיטו 1" הוא 250 גרם וזמן השהות שלו באוויר הוא עד 40 דקות. משקל ההמראה המרבי של הגרסה המתקדמת יותר של הכטב"ם, ה"מוסקיטו 1.5", הוכפל ל-500 גרם וזמן השהות שלו באוויר הוארך ל-60 דקות.
הכטב"ם הוכנס לשימוש בזרוע היבשה של צה"ל.
חסוס גאמס

קריירה

גאמס נולד בפואנחירולה שבקהילה האוטונומית אנדלוסיה. בין השנים 1997 ו-2000 שיחק בקבוצה המקומית קהילות פואנחירולה ובגיל 15 עבר למחלקת הנוער של מאלגה. בעונת 2003/2004 הוא התחיל את הקריירה המקצועית שלו, בקבוצת המילואים מאלגה ב', בליגה הספרדית השנייה. בעונת 2005/2006 קודם לקבוצה הראשונה של מאלגה, וערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה ב-27 בנובמבר 2005, בהפסד 3-2 לחטאפה. בסיום העונה ירדה מאלגה לליגת המשנה.
בקיץ 2005 זכה גאמס עם נבחרת ספרד עד גיל 23 במדליית זהב בטורניר הכדורגל של משחקי הים התיכון.
בשתי העונות הבאות הפך גאמס לשחקן המועדף בעמדת המגן הימני, ובעונת 2007/2008 הופיע ב-35 משחקים, ובכך סייע למאלדה לחזור לליגה העליונה. בעונה שלאחר מכן הופיע גאמס בכמות דומה של משחקים כמו בעונה שלפני כן, וסייע למאלגה להגיע למקום השמיני בלה ליגה.
בקיץ 2011 נבחר גאמס לקפטן מאלגה. ב-29 בינואר 2012 ערך השחקן את הופעתו ה-200 במדי הקבוצה בליגה, בניצחון 1-2 את סביליה. באותה עונה סייע גאמס למאלגה להגיע להישג השיא שלה בלה ליגה, המקום הרביעי.
ב-15 במאי 2012 האריך גאמס את חוזהו במאלגה עד ליוני 2016. ב-21 באוקטובר אותה שנה האריך את חוזהו בקבוצה עד לשנת 2017. בעונת 2012/2013 סייע גאמס למאלגה להגיע לשלב רבע הגמר בליגת האלופות, בעונת הבכורה של הקבוצה במפעל.
ב-8 באוגוסט 2014 חתם גאמס על חוזה לשלוש שנים באלופת ספרד אתלטיקו מדריד. ב-8 ביולי 2016 חתם לשנתיים בניוקאסל יונייטד האנגלית.
ורנר יוסף ויטקובר

ביוגרפיה

ורנר יוסף ויטקובר נולד בשנת 1903 בברלין בירת גרמניה למשפחה יהודית משכילה, בנם של גרטרוד לבית אַנסבַּך והיינריך ויטקובר. למד היסטוריה וארכאולוגיה באוניברסיטאות ברלין והיידלברג, ובשנת 1922 החל ללמוד אדריכלות בבית הספר הטכני הגבוה בשטוטגרט אצל פאול בונאץ  ופאול שמידטהנר , ממייסדי ארגון האדריכלים השמרנים "הבלוק" (Der Block). בתחילת דרכו המקצועית בשנת 1926 עבד בברלין, במשרדו של האדריכל ריכארד דֶקֶר , מהאדריכלים הבולטים בשעתו בגרמניה. כך גם עבד בחברת הבניה "זומרפלד", שבמסגרתה השתתף בתכנון מבני שיכון רבים בברלין.
בספטמבר 1933 נישא לאווה פירסט, עלה לארץ ישראל והשתלב בתחום התכנון. תחילה עבד כמפקח בנייה על הקמת בית הספר האזורי במשמר העמק. אחת מהעבודות הראשונות הייתה התחנה המרכזית הישנה של תל אביב, שאותה תכנן בעקבות זכייתו במקום הראשון בתחרות אדריכלים שאליה ניגש יחד עם האדריכל נחום זלקינד.
בשנות החמישים ערך ויטקובר את תוכנית האב הראשונה לקמפוס רמת אביב של אוניברסיטת תל אביב, שאותו ליווה עד לשנות ה-80. החל מאותו עשור החל לעבוד על פרויקטים רבים לאורך חוף הים בעיקר בתל אביב. בין הפרויקטים הבולטים שתכנן לאורך החוף ניתן למצוא את מלון גת רימון, מלון שרתון הישן בקצה שדרות נורדאו, בריכת גורדון, בניין כלל וכיכר אתרים, מלון שרתון השני ובית קפה "גינתי-ים". בשנות השבעים הצטרפו לויטקובר כשותפים שניים מעובדיו - ישראל שטיין ואריה אדיב.
ויטקובר נפטר בשנת 1997, בגיל 94.
אחיו הגדול, רודולף ויטקובר ‏ (1901–1971), שעזב את גרמניה גם הוא ב-1933, התיישב תחילה בלונדון ולבסוף היגר לארצות הברית, היה היסטוריון חוקר תולדות האמנות שהתמחה באמנות והאדריכלות האיטלקית של הרנסאנס והבארוק.
קורקינט

קוֹרְקִינֵט הוא כלי תחבורה העשוי ממשטח צר, המקביל אל הקרקע, שני גלגלים וכידון היגוי המחובר לגלגל הקדמי. 
המשתמש בכלי תחבורה זה עומד עליו ברגלו האחת, ודוחף אותו ברגלו השנייה, כשבידיו הוא מחזיק בכידון. בעבר נהגו ילדים ליצור קורקינטים לשימוש אישי.
בשלהי המאה העשרים הפכו הקורקינטים למוצר תעשייתי, שלו דגמי מתכת יקרים. ישנם גם קורקינטים ממונעים, אשר פועלים על חשמל או דלק. 
המילה קורקינט משמשת רק בעברית; מקורה הוא שינוי של המילה הצרפתית trottinette ("טרוטינט"). הלשונאי והבלשן יצחק אבינרי הציע תחת המילה קורקינט את המילה טפפית, והעיד כי בבית אליעזר בן יהודה חודשה המילה אוֹפַנִּית:
כלי הנסיעה־למשחק של ילדים, הנקרא בצרפתית טרוטינט, שובש בפי ילדינו ל"קורקינט". שִבוש זה כבר חדר ללשון עִתוני ילדים ואף לעולם התעשִיה... השם הצרפתי לקוח מהשורש trottiner שעניינו – הָלוֹךְ וְטָפוף. לפי זה ראוי לקרוא לטרוטינט – טְפָפִית (על משקל עששית, צללית). בבית איתמר בן אב"י שמעתי אומרים "אופנית".
— פורסם בפינת הלשון של אבינרי בסיוון תש"ז, יוני (1947), מתוך "יד הלשון" עמוד 8, יזרעל 1964
מגבית ההתגייסות

מגבית ההתגייסות הייתה מפעל לאיסוף תרומות, בכסף ובימי עבודה, שפעל ביישוב העברי בארץ ישראל החל מקיץ 1942. התרומות נועדו לסיוע למשפחותיהם של מתנדבי היישוב לצבא הבריטי ולרווחתם של החיילים עצמם. 
בהמשך פעולתה הורחבו מטרותיה של המגבית, וכללו גם סיוע לניצולי השואה. בהתאם לכך הוחלף שמה למגבית ההתגייסות וההצלה. 
בנוסף למגבית ההתגייסות שפעלה כמס ישיר, פעל במקביל לה "כופר היישוב", כמס עקיף. בראש המגבית עמד אהרן ברט.
רכבת בינעירונית

רכבת בינעירונית היא אמצעי תחבורה שמטרתו להסיע נוסעים בין מטרופולינים מרוחקות יחסית זה מזה במהירות גבוהה. לרכבות אלו תדירות משתנה, החל ממספר רכבות בשעה ועד לרכבות ספורות בשבוע, בהתאם למרחק בין הערים, גודל האוכלוסייה בכל אחת מן הערים והצורך של התושבים לנסוע מאחת לשנייה. בדרך כלל הרכבות יעצרו בתחנות ספורות לאורך המסלול או שלא יעצרו כלל (רכבות ישירות), מה שמאפשר מהירות נסיעה ממוצעת גבוהה. על המסילות עצמן להיות באיכות גבוהה ללא עיקולים ושיפועים קשים, המאפשרת נסיעה מהירה יותר והקטרים והקרונות צריכים להיות מותאמים לנסיעה מהירה, גם על חשבון זמני תאוצה ובלימה ארוכים יותר. בקווים ארוכים יש חשיבות גבוהה לנוחות הנסיעה גם על חשבון קיבולת הנוסעים ולכן ברכבות כאלו ניתן למצוא קרונות שינה, קרון מסעדה ושירותים נוספים.
דוד בן חזקיה

דוד בן חזקיה המכונה לעיתים דויד הנשיא היה פייטן ומשורר עברי פורה, ממשפחת ראשי הגולה, שחי בבבל בסוף תקופת הגאונים. אף שאביו, אחיו ובנו כיהנו כראשי גולה, הוא עצמו לא נשא בתפקיד.

תולדותיו

דוד היה בנו של חזקיה בן דוד, שהיה ראש הגולה וראש ישיבת פומבדיתא. שני אחיו היו יוסף אורובד (חיבר הלכות שחיטה, סבו של רבי יהודה בן ברזילי הברצלוני) ושאלתיאל בן חזקיה.
בד'תתי"ח (1058), אביו חזקיה נאסר על ידי הח'ליפה אל קאא'ם הראשון בעקבות הלשנה והוצא להורג. בעקבות מקרה זה נסגרה ישיבת פומבדיתא באופן סופי, ומשרת ראש הגולה הופסקה לכמה שנים. דוד הספיק להעביר את רכושו לספרד קודם המקרה הטראגי, ולאחריו ברח עם שני אחיו לביתו של יהוסף הנגיד בגרנדה שבספרד, שאביו, שמואל הנגיד, היה ידידו של אביהם. קיים גם שיר שכתב שמואל הנגיד לדוד עצמו.
השלושה שהו בביתו עד ד'תתכ"ז (1066) שאז התרחש הפוגרום והשמד בגרנדה, שבו נהרג יהוסף הנגיד, והשלושה ברחו מהעיר.
דוד ביקר בקהילות יהודיות במצרים, שם עבר להתגורר אחיו יוסף, וגם ביקר בארץ ישראל שם כתב קינות וסליחות לזכר חורבות ירושלים, חלקם מצויים באוסף האקדמיה ללשון העברית. 
כעבור זמן שב לבבל אך לא ירש את משרת אביו. אחיו שאלתיאל החזיק תקופה קצרה, על פי מסמכים שנמצאו, בתואר ראש הגולה, ולאחריו כיהן בתפקיד בנו של דוד, חזקיה בן דוד השני.
מלבד הקינות שחיבר בירושלים נמצאו כארבעים נוספים מפיוטיו בגניזות של אוניברסיטת קיימברידג', פיוטיו בכתב יד ששון הנמצאים בספרייה הבריטית, קובצי שירה תימניים המיוחסים לו ועוד. בה'תשס"ט (2009) הוציאה טובה בארי ספר בשם "לדויד מזמור" בהוצאת מקיצי נרדמים המאגד רבים מפיוטיו.