google/wiki40b huggingface dataset:
ברקודה (כטב"ם)

ברקודה הוא כלי טיס בלתי מאויש (כטב"ם) שפותח על ידי חברת EADS לשימוש כמדגים טכנולוגיה. המיזם הוא פרי שיתוף פעולה בין גרמניה וספרד.
הברקודה המריא לטיסת בכורה מבסיס חיל האוויר הספרדי סן חוויאר שבדרום ספרד ב-2 באפריל 2006. הטיסה, שאותה ביצע הברקודה באופן אוטונומי, ארכה כ-20 דקות והוכתרה כהצלחה. במאי אותה שנה נחשף הברקודה רשמית בסלון האווירי בברלין. ב-23 בספטמבר 2006, בעת שביצע גישה לנחיתה בבסיס סן חוויאר בתום טיסת ניסוי, התרסק הברקודה בים.
נימצקה מוקרה

הקהילה היהודית

יש עדויות לקהילה קטנה מאוד של יהודים בכפר החל מ-1880, אז נספרו בה 6 יהודים מתוך כ-550 תושבים. ב-1910 הקהילה הגיעה לשיא של 20 נפשות, ויש מחלוקת האם ב-1941, ערב שואת יהודי הונגריה, האם ישבו בה בכלל יהודים; לפי מקור אחד לא ישבו בה יהודים מאז 1930, ולפי מקור אחר ישבו בה שבעה יהודים מתוך יותר כ-1,200 תושבים.
לשחרר את וילי

עלילה

חבורת ילדי רחוב מתפרעת בפארק סקייטפארק ברנסייד ובפארק ימי שם מציירים הילדים גרפיטי. אחד הילדים ששמו ג'סי נתפס, נשלח למשפחה אומנת ומוטלת עליו המשימה לנקות את הגרפיטי. בביקוריו בפארק המים הוא יוצר קשר עם לויתן קטלן בשם וילי ומצליח לאלף אותו. הבעלים של המקום מוכן לעשות מופע לוילי. ביום המופע הצופים במפלס התחתון של הפארק מכים במיכל המים, מה שמטריד את וילי והוא אינו מבצע את המופע. הבעלים מחליט להרוג את וילי באופן שייראה כתאונה ובכך להרוויח את דמי הביטוח. הדבר נודע לג'סי והוא מגייס את אביו המאמץ שעוזר לו להוביל את וילי במשאית חזרה לים.

המשכים

לסרט יצאו שני סרטי המשך, המסע הביתה (לשחרר את וילי 2) שיצא לאקרנים בשנת 1995 ומבצע ההצלה (לשחרר את וילי 3) שיצא לאקרנים בשנת 1997, סרט בעל שם דומה ובסיס רעיוני דומה אבל עם שחקנים אחרים בשם לשחרר את וילי 4 הבריחה ממפרץ הפיראטים, הופץ ישירות ל-DVD בשנת 2010 וסדרת טלוויזיה מצוירת ששודרה בערוץ הילדים באמצע שנות ה-90.

פסקול

שיר הנושא של הסרט הוא Will You Be There של מייקל ג'קסון.
זטא

הגייה

ביוונית מודרנית האות נהגית כזי"ן (/z/ ‏:IPA). הצירוף τζ נהגה כ-דְּזְ, כמו בשם חַאדְּזִידַאקִיס.
ישנה מחלוקת בין מלומדים בדבר ההגייה של האות ביוונית עתיקה. מרבית המלומדים סבורים כי האות נהגתה כצליל "זְדְּ" (כמו במילה "מאזדה"). ראיה לטענה זו ניתן למצוא בשם העיר אשדוד העתיקה, לדוגמה - שם הפוליס ביוונית היה ἄζοτος - אזוטוס, אולם שם זה יישמע הרבה יותר קרוב למקור, אשדוד, אם מתבססים על הגישה לעיל - אסדוטוס (וההבדל בין ש ל-ס מוכר גם במקרים אחרים - למשל גרש-גֶרַסַה, ירושלים-היֶרוסַלימון וכו'.) אחרים סבורים כי ההגייה הייתה "צ". ההגייה המודרנית נקבעה כבר בתקופה ההלניסטית (אבל שרידים להגייה העתיקה ייתכן שקיימים גם אז - כמו בדוגמה לעיל, שם שֶם העיר ניתן לה בוודאי בתקופה ההלניסטית ולא לפניה), והמחלוקת היא לגבי התקופות שקדמו לה.
מרווין ורביט

מרווין פלדמן ורביט (באנגלית: Mervin Feldman Verbit; נולד ב־24 בנובמבר 1936) הוא סוציולוג יהודי אמריקאי שעבודתו עוסקת בעיקר בסוציולוגיה של הדת וביהדות ארצות הברית. תפקידו הנוכחי הוא ראש המחלקה לסוציולוגיה בטורו קולג' .

קורות חיים

נולד בפילדלפיה שבמדינת פנסילבניה ב־1936. למד באוניברסיטת פנסילבניה, ועשה שם את התואר הראשון והתואר השני שלו. את תואר הדוקטור שלו קיבל מאוניברסיטת קולומביה. הדיסרטציה שלו עסקה בגישות דתיות של סטודנטים יהודיים, ונקראה Referents for religion among Jewish college students. היה פרופסור לסוציולוגיה בברוקלין קולג', והיה פרופסור חבר במספר מוסדות, דוגמת אוניברסיטת בר־אילן, האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת תל אביב, ישיבה יוניברסיטי ובית המדרש לרבנים באמריקה. הוא מונה לסגן נשיא המחלקה לסוציולוגיה בטורו קולג' ב־2006, ובהמשך ליושב ראש המחלקה.
היה נשיאם של כמה ארגונים. בין השנים 1971–1973 היה נשיא האגודה לחקר היהודים במדעי החברה (ASSJ), ארגון רב־תחומי שחוקר את העם היהודי ברחבי העולם. אחריו עמד בראש האגודה מרשל סקלאר, שהיה סגנו כשוורביט עמד בראש האגודה. היה חבר בוועד הטכני המייעץ לסקר האוכלוסייה היהודית הלאומי  בשנים 2000–2001 שמומן על ידי הפדרציות היהודיות של צפון אמריקה ומערכת הפדרציות היהודיות.
כיום ורביט הוא עמית במרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה.
בתו של ורביט ושל אשתו אסתר (לבית לאנץ), שירה ריצ'מן, היא יועצת טיפול התנהגותי, ומחברתם של שני ספרים על אוטיזם אצל ילדים, Raising a Child with Autism ו־Encouraging Appropriate Behavior for Children on the Autism Spectrum.

מחקר סוציולוגי של היהדות הסובייטית

ב־1976 החל בנימין פיין במחקר סוציולוגי של יהדות ברית המועצות. לאחר שעלה לישראל בשנת 1977, פיין וורביט פרסמו מחקר שנושאו היה זהות יהודית בקרב יהודי ברית המועצות. מחקרם, שנשא את הכותרת Jewishness in the Soviet Union: Report of an Empirical Survey, פורסם בירושלים בשנת 1984 על יד המרכז הירשלמי לענייני ציבור ומדינה. המחקר מתאר את מסירותם יוצאת הדופן, לטענתם של מחבריו, של יהודי ברית המועצות לסממני יהדות בסיסיים תחת שלטון ברית המועצות.
הנתונים שמוצגים במחקר נאספו בסקר שערך פיין בשנת 1976. המשיבים היו כ־1,200 מיהודי ברית המועצות אשר לא נקטו כל צעד כדי לנסות לעזוב את הארץ. חמישים ושלושה אחוזים מהמשיבים דיווחו כי הם מכבדים את הדת למרות שאינם מאמינים, ולעומתם שלושים וחמישה אחוזים היו בעלי עמדות שליליות שונות על הדת. עשרה אחוזים היו בעלי עמדות חיוביות יותר כלפי הדת.
למואל מלך משא

לְמוּאֵל מֶלֶךְ-מַשָּׂא הוא דמות מקראית המופיעה בספר משלי, פרק ל"א, פסוק א'.

שמו ומוצאו

למואל הוא שם יחידאי ולשמו ניתנו כמה פירושים כמו, שייך לָאֵל או האל לִים המוכר מתעודות ממארי. חז"ל קשרו את שמו לשלמה המלך וזאת בגלל טעמי המקרא המפרידים בין המילים משא ומחברים אותו לבא אחריו.  
ייתכן כי המילה "מַשָּׂא",  על שם היותו בן השבט "משא", מצאצאי ישמעאל.
כך סובר גם אלכסנדר רופא. לשיטתו המילה "משא", מצביעה על השתייכות לאומית. למואל שייך לשבט 'המשאי' המיוחס לישמעאל. שבט זה ישב בצפון ערב ונזכר בכתובות מאשור. לפיכך, דברי למואל הם חלק מקובץ דברי חכמה לא ישראלים. 
אם מחלקים את הפסוק לפי טעמי המקרא, (יש לחלקו כך: "דִּבְרֵי לְמוּאֵל מֶלֶךְ : מַשָּׂא אֲשֶׁר-יִסְּרַתּוּ אִמּוֹ".) המילה "מַשָּׂא" מקבלת את המשמעות של נאום, כלומר נאום אותו נשאה אמו של למואל.

מדרש במדבר רבה, י, נדרש לשמו: 
דברי למואל מלך (משלי ל"א, א') למה נקרא שלמה למואל? אמר רבי ישמעאל: באותו הלילה שהשלים שלמה מלאכת בית המקדש נשא את בתיה בת פרעה. והיו שם צהלת שמחת בית המקדש וצהלת בת פרעה יותר מצהלת בית המקדש... ולכן נקרא למואל, שהשליך עול מלכות שמיים מעליו, כלומר: למה לו אל.

למואל הוא גם שמו של גיבור ספרו של ג'ונתן סוויפט, מסעי גוליבר.

דברי למואל

דברי למואל פותחים את פרק ל"א בספר משלי: 
א דִּבְרֵי, לְמוּאֵל מֶלֶךְ מַשָּׂא, אֲשֶׁר-יִסְּרַתּוּ אִמּוֹ.
ב מַה-בְּרִי, וּמַה-בַּר-בִּטְנִי; וּמֶה, בַּר-נְדָרָי.
ג אַל-תִּתֵּן לַנָּשִׁים חֵילֶךָ; וּדְרָכֶיךָ, לַמְחוֹת מְלָכִין.
ד אַל לַמְלָכִים, לְמוֹאֵל--אַל לַמְלָכִים שְׁתוֹ-יָיִן; וּלְרוֹזְנִים, או (אֵי) שֵׁכָר.
ה פֶּן-יִשְׁתֶּה, וְיִשְׁכַּח מְחֻקָּק; וִישַׁנֶּה, דִּין כָּל-בְּנֵי-עֹנִי.
ו תְּנוּ-שֵׁכָר לְאוֹבֵד; וְיַיִן, לְמָרֵי נָפֶשׁ.
ז יִשְׁתֶּה, וְיִשְׁכַּח רִישׁוֹ; וַעֲמָלוֹ, לֹא יִזְכָּר-עוֹד.
למואל נושא את הדברים האלה בהוראת אימו כצוואה או מתוך רצון להורות לילדיו כיצד לנהוג. המילה: יִסְּרַתּוּ פירושה מוסר והוראה. האם קוראת לבנה בַּר-בִּטְנִי ובַּר-נְדָרָי. האם מפצירה בבנה ובדבריה רומזת ללידתו בסדר הפוך. טרם נולד היה בן בטנה אך כעת משנולד הוא בנה. היא מתארת את תשוקתה לילד בכך, שנדרה נדר. בסיפור זה מהדהד הכתוב בספר שמואל א', א', בסיפור הולדת שמואל והנדר, שנודרת חנה.
אמו של למואל מסבירה לבנה כי רצוי שהתרחק מנשים ומיין. היא יודעת, שהיין הוא ממכר 'תְּנוּ-שֵׁכָר לְאוֹבֵד; וְיַיִן, לְמָרֵי נָפֶשׁ.ז יִשְׁתֶּה, וְיִשְׁכַּח רִישׁוֹ; וַעֲמָלוֹ, לֹא יִזְכָּר-עוֹד. רצוי כי מלכים הנושאים בעול השלטון, המשפט והצדק לא יתמכרו לשתייה, כדי שלא יאבדו את היכולת לשלוט ולשפוט בצדק: אַל לַמְלָכִים, לְמוֹאֵל--אַל לַמְלָכִים שְׁתוֹ-יָיִן; וּלְרוֹזְנִים, או (אֵי) שֵׁכָר.ה פֶּן-יִשְׁתֶּה, וְיִשְׁכַּח מְחֻקָּק; וִישַׁנֶּה, דִּין כָּל-בְּנֵי-עֹנִי.
אלפרד ויננברג

תחילת דרכו

ויננברג נולד ב-20 ביולי 1891 בעיר זרבור שהשתייכה אז לקיסרות הגרמנית. העיר נמצאת כיום בתחומי צרפת המודרנית. ב-25 בפברואר 1913 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והוצב ברגימנט הרגלים ה-56 (הפרוסי). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הוא כבר היה מפקד פלוגה. בספטמבר של אותה שנה הוא נפצע במהלך קרבות החזית המערבית. וב-1915 נפצע פעם נוספת בחזית המזרחית. בנוסף על כך הוא קיבל הכשרה כטייס קרבי. פרט לשתי מחלקות של צלב הברזל, במהלך המלחמה הוא קיבל גם את אות הפציעה בזהב. עם תום המלחמה ופירוקו של הצבא הקיסרי, הצטרף לרייכסווהר, ובספטמבר 1920 עזב אותו בדרגת האופטמן. הוא התגייס כאובר-לויטננט למשטרת פרוסיה. הוא מילא תפקידי הדרכה ומטה במשטרה, ובשנת 1929 התחתן ונולדה לו בת. ב-1 במאי 1933 הוא הצטרף למפלגה הנאצית וקיבל את מספר החבר 2.222.600. החל מאוגוסט 1933 פיקד על משטרת ביטום, החל ממאי 1934 על משטרת גלייביץ, החל מפברואר 1935 על משטרת זארבריקן, מאוקטובר 1937 על משטרת מנהיים. בדצמבר 1938 מונה לקצין בכיר במשטרת הסדר.

אחריתו

לאחר המלחמה נכלא ויננברג בדכאו, אולם שוחרר ב-1947. לאחר שחרורו חי בקרפלד עד מותו ב-30 בדצמבר 1963 בגיל 72.
ביטיס מתנפח

תיאור המין

אורכו הממוצע של הביטיס המתנפח הוא 1 מטר. נצפו גם פרטים גדולים באורך 1.90 מטרים, ובמשקל מעל 6 ק"ג ובעלי היקף של 16 ס"מ. פרטים מאזור ערב הסעודית אינם גדולים כל כך, לרוב הם מגיעים לאורך של עד 80 ס"מ. הזכרים גדולים מהנקבות ובעלי זנב ארוך יותר. לראש צורה פחות משולשת עם חוטם קהה ומעוגל, אך עדיין הוא הרבה יותר רחב מהצוואר. צבע התבנית של עורם משתנה בהתאם לאזור הגאוגרפי. באופן כללי הנחשים האלו בעלי מראה משעמם, מלבד פרטים מהאזורים הגבוהים של מזרח אפריקה ואזור כף התקווה הטובה שבדרום אפריקה, שהם בעלי תבנית בגוון צהוב ושחור.

תפוצה ואזור מחיה

מין זה הוא כנראה הנחש הנפוץ ביותר באפריקה. הוא מצוי ברוב רחבי אפריקה שמדרום לסהרה עד לכף התקווה הטובה, כולל את דרום מרוקו, מאוריטניה, סנגל, מאלי, דרום אלג'יריה, גינאה, סיירה לאון, חוף השנהב, גאנה, טוגו, בנין, ניג'ר, ניגריה, צ'אד, סודאן, קמרון, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, קונגו, אוגנדה, קניה, סומליה, רואנדה, טנזניה, בורונדי, אנגולה, זמביה, מלאווי, מוזמביק, זימבבואה, בוטסואנה, נמיביה, ודרום אפריקה. כמו כן הוא נפוץ בחצי האי ערב, בערב הסעודית ותימן.
הוא מצוי ברוב אזורי המחיה, למעט מדבריות, יערות גשם ואזורים טרופיים. לרוב הוא שכיח באזורי מרעה הרריים.

התנהגות

בדרך כלל הוא מין איטי, המתבסס בעיקר על הסוואה כהגנה. כאשר מציקים לו, הוא נע בצורה אופיינית לנחשים עם מהירות מפתיעה. למרות שהוא חי ביבשה לרוב, הביטיס המתנפח הוא שחיין טוב ואף מסוגל לטפס על עצים בנוחות; לעיתים קרובות מוצאים אותם נחים על שיחים נמוכים. פרט אחד נמצא בגובה 4.6 מטרים מעל האדמה על עץ בעל ענפים סבוכים.
כאשר מפריעים לו, הוא משמיע קול אזהרה חזק ומתמשך, ומתכרבל לעמדה הגנתית כאשר החלק העליון שלו מוטה בצורת האות "S". בזמן הזה הוא עשוי לסגת מהאיום לכיוון מחסה. הוא עלול להכיש בפתאומיות במהירות גבוהה, הצידה או קדימה, ולאחר מכן לסגת חזרה לעמדה הגנתית, מוכן להכיש בשנית. במהלך התקיפה, הכוח מהמהלומה כה חזק, שהניבים הארוכים חודרים כל כך עמוק, שהטרף לעיתים קרובות מת רק מהטראומה הפיזית. הניבים ככל הנראה מסוגלים לחדור עור רך.
הביטיס המתנפח מסוגל לתקוף למרחק של כשליש מאורך גופו, אולם פרטים צעירים ישליכו את כל גופם קדימה במהלך התקיפה. נחשים אלו לעיתים נדירות יאחזו בטרף, במקום זאת הם יכישו וישחררו מהר על מנת לחזור לעמדת תקיפה מחדש.
הביטיס המתנפח פעיל בעיקר בלילה, והוא צד בצורה אקטיבית לעיתים נדירות בלבד, במקום זאת הוא מעדיף לארוב לטרף שלו. הטרף שלו כולל יונקים, ציפורים, דו-חיים ולטאות.

ארס

מין זה אחראי ליותר מקרי מוות מכל נחש אחר באפריקה. הדבר נובע משילוב של גורמים, הכולל את תחום מחייתו הרחב, שכיחותו הרבה, גודלו, כמות הארס הרבה שהוא יוצר, ניבים ארוכים והעדפתו להימצא בצידי דרכים ולהיות בשקט כאשר ניגשים אליו.
הארס שלו הוא אחד מהרעילים מבין הצפעונים. מספיקים 100 מ"ג של הארס שלו להרוג אדם בוגר, כאשר המוות מתרחש לאחר כ-25 שעות ללא טיפול.
ללא טיפול נכון וזהיר, נקרוזה עלולה להתפשט, וגורמת לעור, לרקמה תת-עורית ולשריר להיפרד מרקמות בריאות ולהתמלא בתפליט. נמק וזיהומים משניים קורים בדרך כלל ועלולים לגרום לאיבוד גפיים. אחוז התמותה תלוי לרוב בחומרת ההכשה ובגורמים אחרים. מוות מתרחש בפחות מ-10% מכל הנשיכות הלא מטופלות, אולם דיווחים שונים מעידים על 52% תמותה. רוב מקרי המוות מיוחסים לטיפול לא נכון או חוסר טיפול בכלל.
קייטי מרפי

ביוגרפיה

מרפי נולדה בגלאזגו שבסקוטלנד. היא הופיעה בדרמה הטלוויזיונית "Takin' Over the Asylum", בסיטקום "מייק ואנג'לו", בסדרה הקומית לילדים "Spatz", בסדרה "B&B", בדרמה הקומית "The Steamie", בסדרה "The Steamie", בפרק בסדרה "חדר מיון" ובסדרה "פוארו" על פי ספרי אגאתה כריסטי, במיני-סדרה הסקוטית "Your Cheatin' Heart" ובסדרה "טוטי פרוטי". היא גילמה את דמותה של ג'ני רן בעיבוד הטלוויזיוני "ידידנו המשותף" על פי הרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס. מרפי שיחקה בתפקיד ג'נט בסדרה הרדיופונית "Adventures of a Black Bag". ב-2006 השתתפה בדרמה "החשוד העיקרי" בכיכובה של הלן מירן, וב-2008 שיחקה בסדרת הדרמה "Honest".
לאופולד, נסיך בוואריה

קריירה מוקדמת

לאופולד נולד במינכן ב-9 בפברואר 1846 ללואיטפולד, הנסיך העוצר של בוואריה ואוגוסטה פרדיננדה, ארכידוכסית אוסטריה. יחוסו המשפחתי הקדום כלל את ויליאם הכובש, לואי ה-14 ועוד. בשנת 1861 התגייס לאופולד לצבא הבווארי והוסמך כקצין. בשנת 1866 השתתף לאופולד במלחמת אוסטריה-פרוסיה כקצין תותחנים. בשנת 1870 השתתף לאופולד במלחמת פרוסיה צרפת ולחם בקרב סדאן. על פעולותיו בקרב קיבל לאופולד את צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, ואת צלב האבירים של המסדר הצבאי של מקס יוזף.
בשנים שלאחר מכן, בילה לאופולד חלק גדול מזמנו בנסיעות ברחבי אפריקה, אסיה ומדינות אירופה. לאופולד נשאר בצבא והתקדם בסולם הפיקוד, בשנת 1881 מונה למפקד הדיוויזיה הבווארית ה-1, בשנת 1887 מונה למפקד הקורפוס הבווארי ה-1, בשנת 1892 מונה למפקד האזור הצבאי הרביעי, ובשנת 1893 מונה למפקח הכללי של הצבא הבווארי. בשנת 1905 קודם לדרגת גנרלפלדמרשל בצבא בוואריה, ובשנת 1913 פרש לאופולד מהצבא.

מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

ב-16 באפריל 1915 נקרא לאופולד לפקד על הארמייה התשיעית הגרמנית במקום אוגוסט פון מקנזן. הוא פיקד עליה בקרבות החזית המזרחית והוכיח את עצמו בתור מפקד מעולה. לאחר שכבש את ורשה מונה בנוסף למפקד קבוצת הארמיות לאופולד מבוואריה, שהורכבה מכוחות גרמניים ואוסטרו-הונגרים. ב-5 באוגוסט 1915 קיבל את עיטור הצלב הגדול של המסדר הצבאי של מקס יוזף (העיטור הכי גבוה בבוואריה), וב-9 באוגוסט 1915 קיבל את עיטור הפור לה מריט.
ב-1 באוגוסט 1916 קיבל לאופולד דרגת גנרלפלדמרשל בצבא פרוסיה, וב-29 באוגוסט לאחר הצלחת מתקפת ברוסילוב הרוסית, מונה לאופולד למפקד העליון של הכוחות הגרמניים בחזית המזרחית, במקום פאול פון הינדנבורג שמונה לראש המטה הכללי הגרמני. ב-25 ביולי 1917 קיבל לאופולד תוספת עלי אלון לעיטור הפור לה מריט. בשל מעמדו היה לאופולד מועמד למלך פולין. ב-4 במרץ 1918 קיבל לאופולד את הצלב הגדול של צלב הברזל (שהוענק רק 5 פעמים במהלך המלחמה). לאחר חתימת הסכם ברסט ליטובסק פרש שוב לאופולד מהצבא וחזר לביתו במינכן, שם חי עד למותו ב-28 בספטמבר 1930.
שלמה זלמן הנאו

הרב שלמה זלמן הכהן הנאו כ"ץ בן יהודה ליב כ"ץ (המכונה זלמן הענא, ובראשי תיבות: רז"ה; 1687–1746) מדקדק עברי בנוסח התפילה, מחדש כללים בלשון העברית וטעמי המקרא. כן חיבר ספרים אודות הניקוד העברי.

חייו ודמותו

נולד בעיירה הנאו (Hanau) שבגרמניה לרבי יהודה ליב כ"ץ שפעל כשליח ציבור. במהלך חייו הוא התגורר במספר ערים, ביניהם: פרנקפורט, המבורג, אמסטרדם, ברלין ובהנובר.

הוצאת ספריו

בגיל 21 הוציא את ספרו הראשון, "בנין שלמה", העוסק בדקדוק עברי וטעמי המקרא, ובו גם ביקורת נרחבת על טעויות דקדוקיות של מדקדקים ופרשני המקרא מן הדורות שלפניו והערות על שיבושים שנפלו לדעתו בנוסח התפילה.
ב-1733 הוציא את ספרו "צהר התיבה", שהפך לאחד מספרי הדקדוק הנפוצים בעברית במאה ה-18 ובסופו נספח קונטרס בשם 'מכסה לתיבה' שכתב כתגובה לזלזולים שהטיח הרב יעקב עמדין (היעב"ץ) כנגדו.

שיטתו בדקדוק

הרב שלמה זלמן ראה חשיבות עצומה בעיסוק בשפה העברית ובדקדוקה, דבר שלא היה מקובל בקרב יהודי אירופה בתקופתו, ובעיקר בדקדוק לשון המקרא ונוסח התפילה. ב-1725 הוציא את הספר "שערי תפילה" בו הצביע על מה שנחשב בעיניו לשיבושים לשוניים בתפילות והציע תיקונים. רבות מהשגותיו נובעות מן הגישה המאמצת את דקדוק לשון המקרא ביחס לתפילות שנכתבו בחלקן הגדול בלשון חז"ל. אף על פי שהחכם צבי כתב הסכמה לספר "שערי תפילה", בנו הרב יעקב עמדין (יעב"ץ) פרסם את הספר "לוח ארשׂ" כביקורת להרז"ה, ובו ביקר בחריפות את שיטתו והתיקונים שהציע. הרז"ה הגיב על הביקורת בקונטרס 'מכסה התיבה', ובו הגנה מפורטת לכל הערה ודבר דקדוק שחלק עליו רבי יעקב עמדין .
בסופו של דבר רבנים אחרים התייחסו באופן חיובי לתיקוני הרב שלמה, וכמה מן התיקונים שלו אכן חדרו ללשון התפילה האשכנזית וגם לסידור אדמו"ר הזקן ולנוסח התפילה של הגאון מווילנה. בעקבותיו בתיקוני לשון התפילות האשכנזיות הלך יצחק סטאנוב.
את גישתו האנליטית בלימוד דקדוק עברית מקראית העביר גם למשורר נפתלי הרץ וייזל (רנה"ו), שלמד אצלו בילדותו.

קבלת דעותיו

דמותו של הרב שלמה נשארה שנויה במחלוקת אצל נאמני ההלכה עד ימינו. פוסקים בני זמנו ופוסקים מאוחרים יותר קיבלו חלק מהערותיו הדקדוקיות על התפילה וכינו אותו בתוארי כבוד, ביניהם נמנים הרב שניאור זלמן מליאדי שקבע רוב שינויו בתוך סידורו (סידור אדמו"ר הזקן) ורבי יוסף תאומים שהביא מהגהותיו בספרו "פרי מגדים". אחרים ראו בו דמות שלילית המקדימה את מתקני נוסח התפילה של תקופת ההשכלה, ודחו באופן מוחלט את חידושיו. מתנגדיו אף טענו נגדו שזייף חלק מההסכמות על ספרו ושאר ההסכמות ניתנו על סמך ההסכמות המזויפות. סנגוריו, לעומת זאת, מפקפקים בטענה שההסכמות מזויפות וייחסו את שגיאותיו לקנאותו לטהרת השפה העברית.
ובדבר הטעמים ונגינות כתב בסוף ספר מע"ר (דפוס ירושלים התרנ"ו) "ובדקדוק הלך (הגאון מווילנא) אחר אלי' בחור וקצת אחרי רד"ק לבד בטעמים ונגינות הלך אחר שערי זמרה של ר' זלמן הענעס" (ככל הנראה נפלה טעות סופר וצריך להיות כתוב ר' זלמן הנאו או הענא).
המרכז למחקר גרעיני שורק

המרכז למחקר גרעיני שׂורק (בראשי תיבות: ממ"ג שורק) הוא אחד משני מכוני המחקר לתחום הגרעין במדינת ישראל. במרכז מתבצע מחקר ופיתוח למטרות אזרחיות.

הקמת המרכז

המרכז הוקם ב-1958, סמוך לשפך נחל שורק שממערב לעיר יבנה, על ידי הוועדה לאנרגיה אטומית, לשם קידום בניית התשתית הטכנולוגית לשימוש בשיטות גרעיניות במשק החשמל, בתעשייה, ברפואה ובחקלאות בישראל. הוא נבנה סביב כור גרעיני בהספק של 5 מגה-ואט, אשר נתרם במסגרת התוכנית "אטום למען שלום", על ידי ארצות הברית, בתקופת שלטונו של הנשיא דווייט אייזנהאואר. לצורך הפעלת הכור קיבלה ישראל מארצות הברית 150 מוטות דלק.
מתכנן האתר היה האדריכל משה זרחי. בניין הכור הגרעיני עצמו תוכנן על ידי האדריכל פיליפ ג'ונסון בשיתוף האדריכל הישראלי גדעון זיו ונקרא על שם פרופ' ישראל פלח, מקימו ומנהלו הראשון.
הכור החל לפעול ב-16 ביוני 1960.
מ-1960 עד 1975, סיפקה ארצות הברית 19 ק"ג אורניום מועשר לכור. ב-1977, על רקע אי-הצטרפות ישראל לאמנה למניעת הפצת נשק גרעיני, חדלה ארצות הברית מלספק אורניום לישראל, לפי החלטת הקונגרס.
בינואר 2010 הוחזרו לארצות הברית 102 מוטות דלק משומשים מהכור בשורק.

התאונה הרדיולוגית

ב-21 ביוני 1990 התרחשה במרכז הגרעיני שורק תאונה רדיולוגית, במתקן השייך לחברה פרטית העוסקת בעיקור מוצרי מזון על ידי קרינת גמא. תאונה זו הביאה למותו של עובד החברה. מעט אחרי השעה 17:00 נשמעה אזעקה המתריעה על קרינה, אך העובד כיבה את הכריזה, פתח את נעילת הדלת האוטומטית ונכנס לתא שכלל מקור קרינת גמא עשוי קובלט-60. העובד, שלא היה מודע לקרינה, החל לחוש חום עז בעיניו לאחר כדקה ועזב את התא. הוא נלקח לבית החולים ונפטר כעבור 36 ימים מתסמונת קרינה חריפה.

המרכז כיום

בנוסף לכור המחקר, הנמצא תחת פיקוח הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית, כולל המרכז גם מאיץ פרוטונים ומעבדות מחקר ופיתוח. המרכז ידוע כמומחה בתחומי האלקטרואופטיקה ובמכשור לגילוי עצמים חשודים.
כיום עוסק המרכז בתחומי מחקר ופיתוח רבים, הכוללים: פיתוח לייזרים, שיטות גרעיניות, על-קוליות ואופטיות לבדיקות לא הורסות, חישה מרחוק של זיהומים באוויר ונתונים מטאורולוגיים ובטכנולוגיות מגנטיות ואלקטרומגנטיות לגילוי עצמים חשודים.
במרכז נמצאת ספרייה בנושאי פיזיקה גרעינית וכללית, כימיה, מתמטיקה ועוד.
עקב מקום הכור הנמצא ממערב ליבנה ומצפון לאשדוד הכור מושבת בירי רקטות לאזור.
אסד עזי

ביוגרפיה

פרופ' אסד עזי נולד בשפרעם, הוא מתגורר ביפו. הוא הבכור בחמישה אחים, לאמו אכאבר ולאביו סיאח, דרוזי ממוצא לבנוני. בשנת 1961, כשהיה בן חמש, אביו נהרג מירי צלף סורי בעת שסייר בחייל במשמר הגבול בצפון. אסד למד בבית ספר תיכון יהודי בקריית אתא. לאחר שירות צבאי למד לתואר ראשון באוניברסיטת חיפה (1976-1980), ולתואר שני בתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב (1980-1981). בשנות השמונים הוא היה חבר ב"קבוצת רגע", קבוצה אומנותית ביצירה יצירות בעלות מטען תרבותי מקומי ובין חבריה דויד ריב, אבישי אייל ויורם קופרמינץ.
משנת 1987 מלמד עזי במדרשת בית ברל בשנת 2001 לימד במכללת קיי בבאר שבע. כמו כן לימד בבית ספר מימד ת"א (1996–1999).
משנת 2015 מרצה באוניברסיטת חיפה. לימד ציור במכון לאמנויות תל-חי בין השנים 1988 עד 2016 (28 שנים).
בראיון עיתונאי ציין את האמנים אשר השפיעו עליו, בהם מארק רותקו, לוצ'יו פונטנה, הנרי שלזניאק, אורי רייזמן וכן את האיקונות של ג'וטו.

יצירתו

עבודתו עוסקת בכמה נושאים עיקריים: החמור כסמל; האישה והזוגיות; אוטופורטרט; ציורי משפחה ועוד. הטכניקה האומנותית היא קולג'יסטית בעיקרה, מצרפת ומדביקה חומרים שונים, מפות ותוכניות בתים כמו גם תווי מוזיקה, בתוספת ציור ורשום.
עבודתו מושפעת משאלת הזהות האישית האנושית והפוליטית, מתוך התלבטויות של זהותו כאינדיבידואל ובהתייחסות לקוטביות של שאלת הערביות מול הישראליות וביטוי לתחושת הניגודיות התרבותית-ערכית-סגנונית של המזרח מול המערב.
עבודותיו הוצגו בגלריות ומוזיאונים רבים בארץ ובחו"ל, והן נמצאות באוספים רבים, ביניהם אוסף מוזיאון ישראל ירושלים, אוסף מוזיאון תל אביב ומוזיאון העיר חיפה.
פנרוס

פנרוס או קטטר חיצוני הוא מוצר בצורת קונדום המולבש על הפין דרכו מתנקז השתן אל שקית. הפנרוס מיועד בעיקר לנכים או אנשים סיעודיים המתקשים להגיע לשירותים, כמו גם לאנשים הסובלים מבריחת שתן.

שימוש

במחקר שביקש להשוות בין איכות חיים בשימוש במוצרי ספיגה לעומת פנרוס בקרב משתמשים שסבלו מבריחת שתן בינונית או קשה, נמצא כי רוב המשתתפים העדיפו את השימוש בפנרוס על פני מוצרי ספיגה. המשתתפים דרגו את השימוש בפנרוס כטוב יותר מבחינות רבות ביניהן יעילות, תחושת ביטחון, חופש, דימוי עצמי ודיסקרטיות.
עם זאת, בשימוש לטווח ארוך למעלה מ-40% מהמשתמשים יפתחו זיהום בדרכי השתן. בנוסף, 15% מהמשתמשים לטווח ארוך יפתחו בעיות בעור, ביניהן: דלקת, כייבת ונקרוזיס.
מוחסן לארי

מולא מוחסן לארי (בפרסית: ملا محسن لاری; שינה את שמו ממולא מרדכי קצב, ملا مردکی قصب) היה יהודי מהעיר לאר  שליד שיראז, שהמיר את דתו לאסלאם.

ביוגרפיה

מולא מוחסן לארי חי בתקופת השושלת הספווית ועסק בשחיטה וקצבות. לאחר סכסוך עם יהודי קהילתו לאור זאת שלא קנו ממנו בשר ליום כיפור, המיר לארי את דתו לאסלאם. אז ביקש מאחד ממנהיגי הדת המוסלמים פתווה שיחיל חוק שיחייב את כלל היהודים להניח כובע כחול לראשם. מוחסן לארי פעל ברחבי הממלכה ליישום הצו. הוא עבר מעיר לעיר ומכפר לכפר, גבה מיהודים דמי חסות כמס וחייב אותם להניח את הכובע. בסופו של דבר כשהגיע לארי למחוז גילאן - מאזנדראן שלצד הים הכספי, בו שכנו מספר גדול של תושבים יהודים, ראש הקהילה היהודית הוציא את מוחסן לארי לסיור בסירתו בלב הים והטביע אותו. והיהודים החלו אט אט להוריד את הכובע והפסיקו לעשות בו שימוש.
וולטר ריי ויליאמס הבן

וולטר ריי ויליאמס הבן (באנגלית: Walter Ray Williams, Jr; נולד ב-6 באוקטובר 1959) הוא אחד משחקני הכדורת של 10 פינים המקצוענים בעלי הדירוג הגבוה ביותר בהיסטוריה. כיום הוא מחזיק בשיא של זכיות בPBA Tour ‏(47 תארים) ורווחים כספיים של 4.25$ מיליון דולר בעונת 2010–2009).

הוא ניצח לפחות בתואר PBA אחד בכל אחת מ-17 העונות האחרונות. הוא כיכב בסרט הכדורת התעודי A League of Ordinary Gentlemen. הוא גם אלוף העולם תשע פעמים במשחק Horseshoes (‏3 תוארי נערים ו-6 תוארי בוגרים).
ריצ'רד השני (מחזה)

תקציר העלילה

המערכה הראשונה נפתחת בתמונת הדמות המרכזית במחזה, המלך ריצ'רד השני, יושבת במלכותיות על כסאה. הצופה לומד שהנרי בולינגברוק, בן דודו של המלך, נקלע לוויכוח עם תומאס מוובריי, ושהמלך נדרש לשמש כשופט. העימות נסוב סביב האשמתו של בולינגברוק כי מוובריי פיזר כספים שניתנו לו לכלכלת חיילי המלך. כמו כן, מאשים בולינגברוק את מוובריי ברצח של דוכס גלוסטר, אף על פי שג'ון מגונט - אחיו של גלוסטר ואביו של בולינגברוק - מאמין שריצ'רד בעצמו אחראי לרצח. אחרי מספר ניסיונות להרגיע את צמד האנשים, ריצ'רד מרים ידיים, ובולינגברוק ומוובריי מאתגרים זה את זה לדו-קרב, למרות התנגדות ריצ'רד וגונט. סצנת התחרות מתוארת ברשמיות רבה, וכוללת פתיחה טקסית ארוכה, אך ריצ'רד קוטע את הקרב באבו, וגוזר על הצמד גירוש מאנגליה. על בולינגברוק נכפה לעזוב לשש שנים, בעוד מוובריי מוגלה לעד. החלטתו של המלך עשויה להתפס כסימן לטעויות אחרות, שיובילו בסופו של דבר להפלת שלטונו ולמותו, ואכן, זוהי נבואתו של מוובריי.
בהמשך המחזה, ג'ון מגונט מת, והמלך ריצ'רד השני משתלט על אדמותיו וכספו. האצילים מתרגזים על התנהגותו של ריצ'רד ומאשימים אותו בבזבוז כספי אנגליה, בגניבת ממונו של גונט (ששייך באופן חוקי לבנו, בולינגברוק) לצורך המלחמה באירלנד, בהטלת מיסוי מיותר על פשוטי העם, ובענישת האצילים על פשעי אבותיהם. לאחר מכן, הם מסייעים לבולינגברוק לשוב בסתר לאנגליה, ומתכננים להדיח את ריצ'רד השני משלטונו. למרות זאת, מספר נתינים נותרים נאמנים לריצ'רד, ביניהם בנו של דוכס יורק (בן דודם של ריצ'רד ובולינגברוק גם יחד), בושי, באגוט וגרין. כאשר עוזב המלך ריצ'רד את אנגליה כדי לנהל את המלחמה באירלנד, בולינגברוק מנצל את ההזדמנות, מקים צבא ופולש לחופיה הצפוניים של אנגליה. הוא מוציא להורג את בושי וגרין, ומשיג את תמיכת דוכס יורק, אותו הותיר ריצ'רד לנהל את הממלכה בעת היעדרותו.
עם שובו משדה הקרב, דורש בולינגברוק מריצ'רד שיחזיר את נחלת אביו, ומאוחר יותר דורש את כתרו. הוא מכתיר את עצמו כ-הנרי הרביעי, וריצ'רד נכלא בטירת פומפרט. דוכס אומייל ונאמניו של המלך ריצ'רד מתכננים מרד במלך החדש, אך בוגדנותם נחשפת על ידי אביו של דוכס אומייל, דוכס יורק, שמעביר את הידיעה להנרי הרביעי. זה מחליט לחוס על חייו של דוכס אומייל (בעקבות התערבות אביו), אך מוציא להורג את שאר הקושרים. אציל שאפתן שמפרש באופן שגוי את דברי הנרי על "פחד חי" כהתייחסות לריצ'רד החי בכלא, הולך אל בית הסוהר ורוצח את המלך לשעבר. המלך הנרי מתנער ממעשי הרוצח, ונשבע לצאת במסע לירושלים כדי להיטהר מחלקו ברצח ריצ'רד.
הוועדה לזכויות הילד

הוועדה לזכויות הילד היא ועדה מיוחדת של הכנסת שהוקמה לראשונה בכנסת ה-15 ביוזמתה של חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, ובעקבות חתימתה של מדינת ישראל על האמנה הבינלאומית לזכויות הילד ב-1991. מאוחר יותר הוקמה הוועדה מחדש גם בכנסת ה-16, ה-17 וה-18. הליך זה נדרש, מאחר שהוועדה אינה ועדה קבועה המעוגנת בתקנון הכנסת.
הוועדה עוסקת, על פי הגדרתה באתר הכנסת, ב"הגנה על הילדים וקידום מעמד הילדים ובני הנוער, במטרה לממש את זכויותיהם ברוח האמנה הבינלאומית לזכויות הילד, לרבות מימוש העקרונות של טובת הילד, אי-אפליה, הזכות להתפתחות בתנאים נאותים, וזכות של ילדים ובני נוער להשמיע את דעתם ולהשתתף בעניינים הנוגעים בהם".