ארל פייג'

ראשית חייו

ארל פייג' נולד בגרפטון שבניו סאות' ויילס. הוא התחנך בבית הספר לבנים בסידני ולמד באוניברסיטת סידני, שם הוא הוסמך כרופא ב-1901. פייג' עבד בבית החולים המלכותי על שם הנסיך אלפרד שבסידני, שם הכיר את אתל בלנט, שעבדה כאחות. השניים נישאו ב-1906.
ב-1903 הצטרף פייג' למרפאה פרטית בגרפטון וב-1904 הוא היה לאחד האנשים הראשונים באוסטרליה שבבעלותם הייתה מכונית. הוא עסק ברפואה בסידני ובגרפטון ובמלחמת העולם הראשונה הוא התגייס לצבא אוסטרליה, בו שירת כקצין רפואה במצרים. לאחר המלחמה עסק פייג' בחקלאות ונבחר להיות ראש עיריית גרפטון.

קריירה פוליטית

ב-1919 נבחר פייג' לפרלמנט האוסטרלי מטעם מחוז הבחירה של קאופר בניו סאות' ויילס. הוא נבחר כמועמד של התאחדות החקלאים והמתיישבים של ניו סאות' ויילס, אחת מקבוצות החקלאים שהכניסו נציגים מטעמם לפרלמנט בבחירות אלה. זמן קצר לפני פתיחת הפרלמנט ב-1920, התמזגה התאחדות החקלאים והמתיישבים עם כמה מפלגות נוספות שבסיס התמיכה שלהם היה המגזר החקלאי, כדי להקים את מפלגת הכפר. פייג' היה למנהיג המפלגה ב-1921 במקומו של ויליאם מק'ויליאמס. המפלגה הצעירה מצאה עצמה כלשון מאזניים בפרלמנט לאחר הבחירות של 1922. ממשלת המפלגה הלאומית בראשותו של בילי יוז איבדה את הרוב שלה ולא הייתה מסוגלת להישאר בשלטון ללא תמיכתה של מפלגת הכפר. יחד עם זאת, מפלגת הכפר הוקמה בין השאר כתוצאה מחוסר שביעות רצון ממדיניותו החקלאית של יוז ואיבתו של פייג' כלפי יוז הייתה כזאת שהוא לא היה מסוגל אפילו להעלות על קצה דעתו את האפשרות שהוא יתמוך בו. כאשר היה ברור שהמפלגה הלאומית תפנה למפלגת הכפר כדי להמשיך להנהיג את הממשלה, התנה פייג' את תמיכת המפלגה בהתפטרותו של יוז.
לאחר מכן החל פייג' את המשא ומתן עם יורשו של יוז, סטנלי ברוס. התנאים שהוא הציג היו נוקשים. הוא דרש עבור מפלגתו חמישה מושבים מתוך 11 המושבים בממשלה, כולל משרת שר האוצר ואת המעמד של האיש מספר שניים בממשלה עבור עצמו. דרישות אלו היו חסרות תקדים עבור מפלגה חדשה. בכל אופן, מאחר שמפלגת הכפר הייתה השותפה הקואליציונית האפשרית היחידה עבור המפלגה הלאומית, קיבל ברוס את תנאיו של פייג'. לכל עניין ודבר היה פייג' סגן ראש ממשלת אוסטרליה הראשון (תפקיד שלא היה קיים באופן רשמי עד ל-1968). מאז, היה מנהיג מפלגת הכפר או המפלגה הלאומית לחבר הממשלה השני בחשיבותו כמעט בכל הממשלות שהוקמו מאז מטעם קואליציית האנטי-לייבור.
פייג' המשיך לעסוק ברפואה. ב-22 באוקטובר 1924 הוא נאלץ לבשר לחברו הטוב ביותר, תומאס שורטן קול, על מותה של אשתו מרי אן על שולחן הניתוחים כתוצאה מסיבוך של מחלת הסרטן. על פי דבריה של בתם, דורותי מיי קול, היה זה היום הגרוע בחייו של פייג'.
פייג' האמין בכל מאודו בכלכלה שמרנית, להוציא מקרים בהם היה מדובר על רווחתם של החקלאים, אז היה מאושר לראות את כספי משלם המיסים מוצאים על מטרה זו. הוא גם היה פרוטקשוניסט, תומך בקיומם של תעריפים שיגנו על המגזר החקלאי האוסטרלי.
ממשלת ברוס-פייג' הובסה על ידי מפלגת הלייבור בבחירות של 1929, כשברוס איבד אף את מושבו בפרלמנט, ופייג' עבר לשבת על ספסלי האופוזיציה. ב-1931 התמזגה קבוצה של חברי פרלמנט פורשים מטעם הלייבור, בהנהגתו של ג'וזף ליונס, עם המפלגה הלאומית והקימה את "מפלגת אוסטרליה המאוחדת" (United Australia Party), כשליונס מכהן כמנהיג המפלגה החדשה. פייג' ומפלגת הכפר המשיכו להיות בעלי ברית של מפלגה זו והקואליציה המשותפת שלהם זכתה בניצחון מקיף בבחירות של 1931. למפלגת אוסטרליה המאוחדת חסרו רק ארבעה מושבים בפרלמנט כדי שתוכל להרכיב ממשלת רוב על בסיס חבריה בלבד, אך מעמדו של ליונס היא איתן דיו כדי שיוכל לעמוד בראשות ממשלת מיעוט עם תמיכתה החיצונית של מפלגת הכפר. הייתה זו הפעם האחרונה בה הוקמה ממשלה של קואליציית האנטי-לייבור בה לא כיהן אף אחד מחברי מפלגת הכפר בתפקיד שר. בכל אופן, בבחירות של 1934 איבדה מפלגת אוסטרליה המאוחדת שמונה ממושביה בפרלמנט וליונס נאלץ לצרף את מפלגת הכפר לממשלתו. בממשלה זו שימש פייג' כשר המסחר. ב-1938 הוענק לפייג' תואר אביר מפואר של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.

ראש ממשלה

בעקבות מותו הפתאומי של ליונס באפריל 1939, מינה המושל הכללי, הלורד גאורי, את פייג' כראש ממשלה זמני. פייג' כיהן בתפקיד במשך שלושה שבועות עד אשר בחרה מפלגת אוסטרליה המאוחדת את סגן המנהיג שלה לשעבר, רוברט מנזייס, לתפקיד מנהיגה החדש ומכאן לתפקיד ראש הממשלה. בעוד שלעשרה מבין ראשי ממשלת אוסטרליה הוענקו תוארי אבירות ולסטנלי ברוס הוענק תואר אצולה, פייג' היה היחיד שהוענק לו תואר אבירות עוד לפני שמונה להיות ראש ממשלה.
פייג' היה מקורב מאוד לליונס, אך סלד ממנזייס, שאותו הוא האשים באופן פומבי על חוסר נאמנותו לליונס. כאשר נבחר מנזייס לתפקיד מנהיג מפלגת אוסטרליה המאוחדת, סירב פייג' לשרת תחתיו ותקף אותו באופן אישי על במת הפרלמנט, בהאשימו את מנזייס לא רק על אוזלת ידו כשר, אלא גם בפחדנות (על רקע כישלונו של מנזייס להתקבל לשירות צבאי במהלך מלחמת העולם הראשונה). מפלגת הכפר סירבה לגבות את פייג' במתקפה זו, הדיחה אותו ממנהיגות המפלגה ובחרה במקומו את ארצ'י קמרון.
ב-1940 איחו פייג' ומנזייס את הקרעים ביניהם לטובת המאמץ המלחמתי ופייג' שב לממשלה כדי לכהן כשר המסחר. אף על פי כן, האשמותיו של פייג לא נשכחו ומדי פעם הוזכרו בדיוני הפרלמנט על ידי מתנגדיו של מנזייס. ב-1941 נפלה ממשלתו של מנזייס ופייג' בילה את שמונה השנים הבאות, בהם כיהנו ממשלות הלייבור בראשותם של ג'ון קרטין ובן צ'יפלי, על ספסלי האופוזיציה. ביוני 1942 הוענק לו תואר מסדר עמיתי הכבוד.
ב-1949 נבחר מנזייס מחדש לתפקיד ראש הממשלה ופייג' מונה להיות שר הבריאות בממשלתו. הוא כיהן בתפקיד זה עד ל-1956, אז, בהיותו בן 76, פרש לספסלים האחוריים של הפרלמנט.

שנותיו האחרונות

פייג' היה הנשיא הראשון של אוניברסיטת ניו אינגלנד עם הקמתה ב-1954. בבחירות של 1961 הייתה בריאותו כבר רופפת והוא סבל מסרטן הריאה. למרות שהוא היה חולה מכדי להיות פעיל במסע הבחירות, סירב פייג' אף לשקול אפשרות של פרישה מהפרלמנט והתייצב למערכת הבחירות ה-17 שלו. באחד הרגעים העצובים ביותר בהיסטוריה של הפוליטיקה האוסטרלית, איבד פייג' את מושבו בפרלמנט למועמד הלייבור שהתייצב נגדו. עוד לפני יום הבחירות הוחש פייג' לבית חולים בו עבד כרופא לפני שהחל את הקריירה הפוליטית שלו ושקע בתרדמת. ארל פייג' מת ב-20 בדצמבר 1961, 11 ימים לאחר יום הבחירות, מבלי לדעת שהוא הובס בהן.
פייג' ייצג את מחוז הבחירה שלו 42 שנים פחות ארבעה ימים, ובכך היה לחבר הפרלמנט האוסטרלי שייצג ברציפות את אותו מחוז בחירה במשך הזמן הארוך ביותר. רק בילי יוז כיהן יותר זמן ממנו, אך הוא נבחר מטעם ארבעה מחוזות בחירה שונים בשתי מדינות.
על שמו של פייג' נקראים מחוז בחירה בניו סאות' ויילס ופרבר של הבירה קנברה. כמו כן, נקראו על שמו קולג' באוניברסיטת ניו אינגלנד ובניין בבית החולים בו עבד. ב-1975 הנפיק הדואר האוסטרלי בול הנושא את דיוקנו.