google/wiki40b huggingface dataset:
הרייך הגרמני

שורשים אטימולוגיים

כמו imperium בשפה הלטינית, למילה "רייך" משמעות רחבה. בתרגום מילולי, המילה "רייך" פירושה קיסרות; ממלכה ותחום שלטון.
לראשונה השם "רייך" ניתן לאימפריה הרומית הקדושה, תיארוך הזמן המדויק ששם זה ניתן לממלכה הגרמאנית במרכז אירופה שנוי במחלוקת. האימפריה כונתה בפעמים אחדות בשפת היום-יום heiliges Reich (הרייך הקדוש) ובפעמים אחרות Römisches Reich (הרייך הרומאי), לעת סוף ימי הביניים החלו שינויים נוספים בשם, כשהיא לפעמים מכונה dem heiligen Reiche und deutscher Nation ("הרייך הקדוש והאומה הגרמנית"). (כינוי זה החל בזמנים מאוחרים יותר, אף שלפעמים כללו בו תקופות מוקדמות מלפני שגרמניה כמדינת לאום הייתה קיימת), אך ממלכה זאת זוהתה מאוחר יותר כ"רייך הראשון"

היסטורית הרייך הגרמני

האימפריה הגרמנית שהוקמה ב-1871 קיבלה את השם Deutsches Reich ("דויטשֶס רייך"). גרמנים משתמשים במונח "קייזרייך" (Kaiserreich) בהתייחסם לתקופה זו, מונח הנמצא בשימוש גם על ידי היסטוריונים שאינם דוברי גרמנית. כינוי אחר לתקופה, המקובל בשפות זרות אך בגרמנית מופיע רק לעיתים נדירות, הוא הרייך השני. כינוי זה מתבסס על התפיסה המתייחסת לאימפריה הרומית הקדושה בתור הרייך הראשון. אף כי בהיסטוריוגרפיה ובשיח הציבורי מקובל להפריד בין שלושת המשטרים הגרמניים בשנים אלה – הקיסרות הגרמנית, רפובליקת ויימאר וגרמניה הנאצית – נשמר קיום מדיני רציף תחת שם זהה, על אף שסדרי השלטון וגבולות המדינה השתנו שוב ושוב. השם Deutsches Reich ("דויטשֶס רייך") נותר שמה הרשמי של המדינה הן בתקופת האימפריה הגרמנית והן בתקופה שלאחריה, עד לכיבושה של גרמניה הנאצית ב-1945 בסיום מלחמת העולם השנייה.
השם "הרייך הגרמני" התקיים מייסודו ועד לכניסתו לתוקף של צו קנצלריית הרייך 7669 (RK 7669 E) ב-26 ביוני 1943, ששינה את השם רשמית ל"רייך הגרמני רַבָּתִי" (Großdeutsches Reich). המונח חדר לשיח הציבורי כבר קודם לכן. אף כי נעשה מחייב מבחינה משפטית עם הצו והחלו להשתמש בו במסמכים פנימיים, הוא לא נקלט והמדינה גם לא עשתה מאמצים להפוך אותו למקובל: לא הייתה הכרזה מיוחדת בנידון. השם החדש היה התייחסות לדרישה שנשמעה באספה הלאומית של פרנקפורט לכונן "גרמניה רבתי", שתכלול גם את האימפריה האוסטרית ולא רק את הקונפדרציה הגרמנית, כפתרון לשאלה הלאומית. השם "הרייך השלישי" (שמקורו באסכטולוגיה של יואכים מפיורה במאה ה-12), אף שהיה נפוץ מאד בתעמולה הנאצית ובעיתונות עד ל-1939 – אז הורו היטלר וגבלס להפסיק להשתמש בו, אם כי הוא לא נעלם מהשיח – מעולם לא היה רשמי בשום אופן. כמוהו גם כינויים אחרים כמו "רייך אלף השנים" וכדומה. רפובליקת ויימאר וגרמניה הנאצית השתמשו בשם "הרייך הגרמני" בעוד ששתיהן היו לפחות דה יורה בעלות מבנה שלטוני רפובליקאי.

נפילת הרייך הגרמני

הישות המדינית בשם "הרייך הגרמני" (הכוללת בתוכה את התקופות הקרויות הרייך השני וההרייך השלישי) התקיימה מאיחוד גרמניה ועד להשלטת משטר הכיבוש של בעלות הברית בסוף מלחמת העולם השנייה. למרות ששני האירועים ההיסטוריים התרחשו בהדרגה ולאו דווקא בנקודת זמן מוגדרת, קבע ההיסטוריון וולפגנג פאול כי הרייך התקיים מסביבות השעה 12:00 בצהרי ה-18 בינואר 1871, עת הכריז ביסמרק על האיחוד ווילהלם הראשון הוכתר כקיסר, ועד ל-09:45 בבוקר ה-23 במאי 1945, כשהורה הגנרל האמריקני לוואל ו. ברוקס על פיזורה של ממשלת פלנסבורג, שעדיין שלטה להלכה במובלעת עצמאית קטנה בת 14 קמ"ר.
ארל בויקינס

קריירה

בויקינס שיחק כדורסל בתיכון הקתולי המרכזי בקליבלנד. הוא שיחק במכללת מזרח מישיגן בשנים 1994-1998. בשנתיים הראשונות שלו בקבוצה זכה להיות בקבוצת ה-All-Mid-American Conference, ובשנתו השנייה היה בעל הממוצע השני בגובהו ב-NCAA עם 26.8 נקודות. מוביל עד היום את מכללת מזרח מישיגן באסיסטים עם 624. בנוסף זכה בויקינס בתואר פרנסיס פומרי נייסמית' לשנת 1998.
בויקינס לא נבחר בדראפט ה-NBA, ושיחק בעונת 1998-1999 בליגת ה-CBA. בין השנים 1998-2003 הוא לא מצא קבוצה קבועה, וחתם על חוזים קצרי טווח בניו ג'רזי נטס, קליבלנד קאבלירס, אורלנדו מג'יק, ובגולדן סטייט ווריורס.
מ-2003 עד 2007 בויקינס שיחק בדנוור נאגטס. בארבע השנים שלו בקבוצה, הוא שבר שני שיאים אישיים: בעונתו הראשונה מסר 4.5 אסיסטים בממוצע, ובעונתו הרביעית קלע 15.2 נקודות למשחק. בנוסף בויקינס קלע באותה עונה שיא קריירה של 32 נקודות בניצחון על דטרויט פיסטונס, והפך לשחקן הנמוך ביותר שקלע יותר מ-30 נקודות במשחק יחיד ב-NBA.
אחרי 31 משחקים בנאגטס עזב למילווקי באקס בה המשיך את יכולתו הטובה. בויקינס פתח בחמישייה 19 פעמים (יותר מכל הפעמים שפתח בחמישייה בכל הקבוצות האחרות ביחד), והשווה את שיאו האישי באסיסטים לעונה עם 4.5 בממוצע למשחק.
בעונת 2007-2008 עבר בויקינס לשארלוט בובקאטס. בבובקאטס לא הצליח בויקינס לשחזר את יכולתו הטובה מדנוור ומילווקי, וקלע בממוצע 5.1 נקודות בלבד.
בתחילת עונת 2008-2009 היה בויקינס שחקן חופשי, וחתם על חוזה לשנה אחת בקבוצת וירטוס בולוניה האיטלקית בה הרוויח 3.5 מיליון דולר (השכר הגבוה ביותר לשחקן כדורסל באיטליה בהיסטוריה). הוא שיחק ביורוצ'אלנג' (גביע האתגר) וקלע 14.4 נקודות ו-5.5 אסיסטים בממוצע. ב-26 בדצמבר 2009 הודיע יושב ראש וירטוס שבויקינס משוחרר מהקבוצה בעקבות עבירה על תקנות המשמעת של הקבוצה, אולם לאחר מספר ימים, חזר בו יושב ראש וירטוס מהודעתו, והודיע שבויקינס ימשיך בקבוצה. בסיום אותה עונה, עזב בויקינס את הקבוצה.
בנובמבר 2009 חתם בויקינס בוושינגטון ויזארדס לשנה אחת. באותה עונה, הושעו חבריו לקבוצה, גילברט ארינאס וג'וויראס קריטנטון, אשר שיחקו בעמדה זהה לבויקינס, דבר שהגדיל משמעותית את דקות המשחק להן זכה. בעונה זו קלע בויקינס 6.6 נקודות בממוצע. בנוסף קלע בויקינס סל ניצחון עם הבאזר נגד קבוצת וושינגטון ויזארדס.
ב-19 באוגוסט 2010 חתם בויקינס על חוזה לעונה אחת במילווקי באקס.
קארלו צקי

ביוגרפיה

צקי נולד ברומא. בברלין למד פסנתר אצל פרוצ'ו בוזוני וארטור שנאבל. תקופת לימודיו אצל בוזוני הייתה קצרה, עקב מחלתו של המורה, אך שנאבל השפיע רבות על נגינתו.
בשנת 1939 נפגע בתאונת דרכים, ועקב כך פרש מנגינה סולנית, אך המשיך לנגן מוזיקה קאמרית.
הוא הנחה קורסים לפסנתרנים באקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא ובזלצבורג. הוא זכה לשבחים רבים על ביצועיו ליצירות מאת דומניקו סקרלטי, וולפגנג אמדאוס מוצרט וקלוד דביסי, וכן למוזיקה מן התקופה הרומנטית.
צקי מת בזלצבורג.
ערן לוי (מוזיקאי)

ביוגרפיה

לוי החל את הקריירה המוזיקלית בגיל 15 במסגרת להקת הנוער "מפגשים ברכס". ב-1995 התגייס ללהקת חיל הים. בשלהי שנות התשעים, לאחר שנת לימודים בבית הספר רימון, התקבל ללימודי מוזיקה במכללת ברקלי למוזיקה שבבוסטון, שם שהה כשנתיים. עם חזרתו ארצה השלים שנת לימודים בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין.

קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון

לוי הופיע בתוכנית הטלוויזיה "זאפ לראשון", וכן בערוץ הילדים. שיחק ב"בוצ'אצ'י", דרמה של הזכיינית "קשת". שיחק בסרטים "קדוש" (בבימוי עמוס גיתאי), "אודות המוניטין" (בבימוי יורם כסלו) ו"ימים של אהבה" (בבימוי מנחם גולן).
בתיאטרון שיחק לוי ב"גן עדן טרום חובה" - הצגה של תיאטרון קרוב בבימויו של ניקו ניתאי בפסטיבל ישראל. כן שיחק ב-"GAGA FM" - מחזמר משירי להקת קווין במועדון התיאטרון, בהפקתו של אשר יוכלמן. שיחק בהצגות הילדים "סוף סיפור ידוע מראש" בתיאטרון הנפש, "דיג'ימון" בתיאטרון עזריאל אשרוב, "הצל" - בתיאטרון אורנה פורת, ו"סיפור העכברים" בתיאטרון הקיבוץ.

מוזיקה

מ-1996 ואילך, לוי הפיק, הלחין וניגן עם האמנים מאיר גולדברג, איתן נחמיאס גלס, ניר לוי, דפנה ארמוני, פישי הגדול, בית הבובות, יוסלס אי.די, רינת בר, חיים משה, עמיר לב, שולה חן, יאיר קלינגר ואתניקס.
ב-2005 הוציא עם אחיו ניר לוי את האלבום המשותף "אחי פשוט שיש", שלא זכה להצלחה.
לקראת סוף 2008 הוציא לוי שיר ראשון מתוך אלבום הבכורה שלו, "קימונו קינמון". שנה לאחר מכן, לאחר עבודה נוספת על האלבום, הוציא שיר שני - "סע לים". לוי הלחין ועיבד את שירי האלבום, אותם כתבו עבורו איתן נחמיאס גלס ומאיר גולדברג.
ערן נשוי ואב לילד. אחיו הוא השחקן ניר לוי.
הלמוט ריימן

קריירה מוקדמת

ריימן נולד ב-4 בנובמבר 1892 בנוישטדט בשלזיה העילית, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, ובשנת 1903 נכנס לבית ספר צבאי. בשנת 1909 הוא התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-62 (שלזיה העילית ה-3), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה, וב-18 באוגוסט 1915 הוא הועלה לדרגת לוטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של עיטור בית הוהנצולרן עם חרבות, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה פרש ריימן מהצבא והצטרף למשטרה, ומילא בה תפקידי פיקוד ומטה. באביב 1921 הוא התחתן, ובקיץ אותה שנה הועלה לדרגת האופטמן. בסתיו 1935 הוא הצטרף לוורמאכט, וב-1 באוקטובר 1936 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. בסתיו 1938 הוא מונה למפקד גדוד משמר הגבול ה-126, וב-1 ביוני 1939 הוא הועלה לדרגת אוברסט.

מלחמת העולם השנייה

ב-9 בנובמבר 1939 מונה ריימן למפקד רגימנט הרגלים ה-205, ופיקד עליו במהלך המערכה על צרפת ובמהלך מבצע ברברוסהף כחלק מהדיוויזיה ה-52. ב-22 בנובמבר 1941 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב, ובתחילת ינואר 1942 הוא חלה, ופרש מתפקידו כמפקד הרגימנט. ב-5 בספטמבר 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-254 בצפון רוסיה, וב-1 באוקטובר 1942 הוא מונה במקביל למפקד הדיוויזיה ה-212, שהייתה גם היא בגזרה הצפונית של החזית המזרחית, ובמקביל הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 באפריל 1943 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-1 באוקטובר 1943 הוא מונה למפקד דיוויזיית השדה של הלופטוואפה ה-13. ב-1 באפריל 1944 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-11, וב-5 באפריל הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-28 בנובמבר 1944 הוענק לו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים, וב-5 במרץ 1945 הוא מונה למפקד ההגנה על דרזדן, אולם דחה את התפקיד בשל ההרס הנרחב בעיר כתוצאה מהפצצת דרזדן. לאחר מכן מונה למפקד ברלין, ופיקד על הגנת העיר בתחילת הקרב על ברלין, אולם בסוף אפריל הוחלף על ידי הלמוט ויידלינג, וב-7 במאי 1945 הוא נפל בשבי האמריקנים.

לאחר המלחמה

בספטמבר 1945 שוחרר ריימן מהשבי, ולאחר שחרורו הוא התגורר בגרמיש-פרטנקירכן, עד למותו ב-8 בדצמבר 1988.
אסון החמצן

אסון החמצן (מכונה גם שואת החמצן, משבר החמצן, מהפכת החמצן והחמצון הגדול) הוא כינוי לתקופת [הכחדה המונית]] בהיסטוריה של כדור הארץ, לפני כ-2.4 מיליארדי שנים, שבה החלה עלייה משמעותית בריכוז החמצן האטמוספירי. ריכוז החמצן ההתחלתי באטמוספירה היה אפסי, ובעקבות תהליכים פוטוסינתטיים שגרמו לעליית הריכוז, נכחדו כמעט כל המינים האל-אווירניים על פני כדור הארץ, ואת מקומם תפסו המינים האווירניים. החיידקים שמצאו מקלט באזורים נטולי חמצן הצליחו לשרוד, והם אבותיהם הקדומים של החיידקים האל-אווירניים המוחלטים של ימינו. לאחר מכן הופיעו המינים של היצורים הרב-תאיים.

רקע ותוצאות

החיידקים הפוטוסינתטיים הכחוליים הופיעו בתור הפרוטרוזואיקון וניצלו את אור השמש והמים ליצירת אנרגיה. אחד מתוצרי הלוואי של ביקוע מולקולת המים בפוטוסינתזה הוא מולקולות חמצן דו-אטומי שהחלו להצטבר באטמוספירה. מאגרי הברזל העצומים שהתקיימו בעבר מנעו את העלייה המהירה בריכוז החמצן, שגרם להם להתחמצן ולהפוך לתחמוצת הברזל (FeO), תהליך זה הסתיים לפני כמיליארד וחצי שנים. לאחר שהתחמצנה כמות מספיק גדולה של ברזל החל גידול בכמות החמצן האטמוספירי.
חמצן דו-אטומי (O₂) הוא דו-רדיקל שממנו נגזרים מספר רעלים היכולים לגרום למוות תאי. למרות זאת, תאים אווירניים לא יכולים לשרוד ללא חמצן והם חייבים להחזיק מנגנונים לנטרול השפעותיו המזיקות. לחיידקים האל-אווירניים המוחלטים (אובליגטורים) אין מנגנוני הגנה נגד נגזרות החמצן הרעילות, ולפיכך הם לא מסוגלים להתקיים בנוכחות כמות כלשהי של חמצן. 
ברוב התאים האווירניים ניתן למצוא מנגנוני נטרול של החמצן המהווים עדות להסתגלות לאסון החמצן - אלו הם אברונים אנדוסימביוטיים הנקראים פראוקסיזומים. הפרוקסיזומים מנטרלים את החמצן באמצעות אנזים מיוחד. מבחינה אבולוציונית האברונים הללו לא מפותחים, אך הם אלו שאפשרו את התפתחות התאים האיקריוטיים.
מספר חיידקים אווירניים עשו צעד נוסף בהתפתחות האבולוציונית של התא, והחלו לנצל את החמצן ליצירת אנרגיה בתהליך הנקרא "זרחון חמצוני". תהליך זה אפשר להגדיל את נצילות האנרגיה פי 18, והוא מאפשר את קיומם של צורות חיים מורכבות הדורשות אנרגיה רבה. בכל תא של יצור רב-תאי ניתן למצוא את המיטוכונדריון (שפועל בשיטה הנ"ל), שהוא שריד נוסף של החיידקים האווירניים הראשונים.
החמצן שהשתחרר הגיב עם המתאן באטמוספירה (אחד מגזי החממה) והחליש את אפקט החממה, כתוצאה כדור הארץ התקרר וייתכן ותהליך זה היה הגורם לאחת התקופות הארוכות ביותר של כדור השלג ארץ.
מחכים לגופמן

עלילה

בעיירה הקטנה והבדיונית בליין שבמדינת מיזורי, קומץ של תושבים הזויים נמצאים בתהליכי הפקה של מחזמר בתיאטרון הקהילתי בהנהגתו של הבמאי המוחצן, קורקי סיינט קלייר (כריסטופר גסט). המחזמר, אשר מתאר את ההיסטוריה של העיירה, נקרא "אדום, לבן ובליין" (Red, White and Blaine), אמור לעלות כחלק מחגיגות 150 שנות קיומה של העיירה.
המלוהקים הראשיים במחזמר הם רון ושילה אלברטסון (קתרין אוהרה ופרד ווילארד), זוג סוכני נסיעות ושחקנים חובבניים; ליבי מיי בראון (פארקר פוסי), עובדת בסניף מקומי של מסעדת דיירי קווין; קליפורד וולי (לואיס ארקט), תושב ותיק של העיירה בליין, ומפחלץ חיות בדימוס אשר משמש כקריין של המחזמר; ג'וני סאבאג' (מאט קיסלאר), מכונאי רכב חתיך ושכחן, שעבורו מוכן קורקי לעשות הכל כדי שישתתף במחזמר; ודוקטור אלן פרל (יוג'ין לוי), רופא שיניים, "מרובע" באופן טראגי, הנחוש לגלות את הבדרן החבוי בו. מורה התיכון, לויד מילר (בוב בלבן), הוא המנהל המוזיקלי המתוסכל של המחזמר.
קורקי ניצל את קשריו מעברו, במחזות שהוצגו אוף-ברודוויי, כדי להזמין את מורט גופמן, מפיק בברודוויי, כדי לכתוב ביקורת על המחזמר "אדום, לבן ובליין". קורקי מוביל את צוות השחקנים לחשוב שביקורת טובה של גופמן יכולה להוביל לכך שהמחזמר יגיע עד לתיאטראות ברודוויי.
מקס פון פטנקופר

חייו

מקס פון פטנקופר היה ילדם החמישי של ברברה הרמן ויוהאן בפטיסט פטנקופר. הוא נולד בליכטנהיים (Lichtenheim) שבבוואריה. אביו היה בן למשפחה עשירה של סוחרי יין מהעיר הסמוכה ברכינג (Berching) שאיבדה את הונה. בצעירותו זכה מקס פון פטנקופר לתמיכתו של דודו העשיר פרנץ פטנקופר שהיה המנתח והרוקח הראשי של חצר המלוכה בבוואריה. מקס הפך לעוזרו של הדוד וכך הוא למד ממנו את רזי המקצוע. ב-1841 הוא החל ללמוד באוניברסיטת מינכן, שם הוא השלים לימודי רוקחות ורפואה כעבור שנתיים.
בצעירותו ניסה פון פטנקופר את כוחו במשחק בתיאטרון, ולאחר השלמת לימודיו הוא כתב שירה, אך את מרבית הקריירה שלו הוא בילה כמדען, תחילה ככימאי במטבעה של מינכן, ואחר כך כפרופסור באוניברסיטת מינכן. לזכותו של מקס פון פטנקופר רשומים כמה פיתוחים כימיים, וההבנות שלו בתחום ההיגיינה משמשות עד היום.
בסוף המאה ה-19 הייתה לפון פטנקופר יריבות עזה עם רוברט קוך בנושא הבנת הגורמים למחלות. מבחינה ציבורית נחל פון פטנקופר הפסד צורב לאחר שעצותיו בענייני היגיינה לשלטונות המבורג לא מנעו התפרצות מגפת כולרה בעיר. בעקבות המגפה ירדה קרנו כמומחה להיגיינה. מקס פון פטנקופר התאבד בשנת 1901 ביריית אקדח בעקבות דיכאון.

קריירה מדעית

בקריירה המדעית שלו עסק פון פטנקופר בכימיה ובכימיה רפואית. מבין מחקריו הכימיים ידועה במיוחד עבודתו בשיפור תהליך ההטבעה של מטבעות זהב. כמו כן הוא פיתח שיטה למדידות כמותיות של פחמן דו-חמצני. מחקר מפורסם אחר שלו, בתחום הכימיה הרפואית, עסק בפיתוח תגובה כימית לזיהוי חומצות מרה.
במסגרת מחקריו אודות היגיינה הבין פון פטנקופר את הצורך באוורור של בתי חולים ובתי מגורים ואת הצורך בסילוק שפכים. השפעתו בנושאים אלו ברחבי גרמניה, ובמינכן בפרט, הייתה עצומה. את רעיונותיו השונים הוא קידם גם מבחינה עסקית.
ג'יימס פלין

עבודתו

פלין כתב ספרים בתחומי מחקר מגוונים, הכוללים חקר ודיון באידאולוגיות, פילוסופיה פוליטית, גזע, מעמד, אינטליגנציה ומנת משכל. ספריו משלבים פילוסופיה פוליטית ומוסרית עם פסיכולוגיה לבחינת בעיות כגון האם ניתן וראוי לדרג גזעים ומעמדות על פי מנת משכל. חבר מערכת במספר כתבי עת מדעיים בנושאי אינטליגנציה ופסיכולוגיה.
מאמרו מ-1999 מסכם חלק גדול ממחקרו בנושא הפער בין ציוני מנת משכל אצל אמריקאים ממוצא אירופי ואפריקאי, והניסיונות להסבירו באמצעות תורשה או סביבה. פלין מפרש את הראיות, ובייחוד את תגליתו בדבר העלייה בציונים של "שחורים" ושל "לבנים" כאחת בעשרות השנים האחרונות, כעדות לעוצמתם של גורמים סביבתיים לפער.
עבירת צווארון לבן

עבירת צווארון לבן היא עבירה פלילית הקשורה בנטילת כספים מהארגון שבו עובד העבריין, בצורה ישירה (מעילה, מרמה וכדומה) או בצורה עקיפה (מתן טובות הנאה בתמורה לשוחד, סחר לפי מידע פנים). בניגוד לעבירות פליליות אחרות, הקשורות באלימות, עבירות צווארון לבן נעשות ללא כל אלימות, במהלך פעילותו השגרתית של העבריין בארגון. מקור השם הוא בהיות עבריינים אלה, רובם ככולם, עובדי מינהל בארגון (המכונים בצורה בלתי פורמלית עובדי "צווארון לבן"). פעמים רבות מדובר בעובדים בכירים, ואפילו במנהל הארגון, אך לעיתים גם עובדי מינהל זוטרים מצליחים בביצוע עבירות כאלה.
עבירות צווארון לבן כהגדרתן הקרימינולוגית הן עבירות של החזקים והעשירים בחברה. ההגדרה המקובלת היא של הקרימינולוג האמריקאי אדווין סטרלנד משנת 1939 על פיה עבירת צווארון לבן היא "עבירה של אדם מכובד בעל מעמד חברתי גבוה במהלך עיסוקו המקצועי". במסגרת זו נכללים נזקי שחיתות שלטונית, קשרים לא ראויים בין הון ושלטון וכדומה. הדגש הוא על שתי נקודות: מעמדו החברתי הגבוה של העבריין, והיות העבירה חלק מעיסוקו המקצועי.
ההגדרה הקלאסית של עבירות צווארון לבן איננה כוללת בתוכה עבריינים קטנים שביצעו עבירות זיוף פעוטות. נתמך סעד המרמה בטופס ההצהרה, קופאי בסופרמרקט הגונב מקופת המעביד אינם נחשבים כעברייני צווארון לבן, משום שאינם בעלי מעמד חברתי גבוה. פקיד בנק שתוך כדי עיסוקו מועל בסכומים גדולים ומנצל את האימון הרב שניתן בו, מוגדר כעבריין צווארון לבן.
מנהל חברה הנאשם ברצח בן זוגו או באלימות אינו נחשב כעבריין צווארון לבן, משום שהעבירה איננה חלק מעיסוקו.
קווין פדרליין

ביוגרפיה

פדרליין נולד בפרזנו שבקליפורניה. בגיל 8 זכה לראשונה בתחרות ראפ בפלורידה. בתקופה זו התגרשו הוריו והוא עבר עם אחיו ואמו לקרסון סיטי, נוודה. בגיל 11, חזרו פדרליין ואחיו לבית אביו. פדרליין לא סיים את בית הספר התיכון, אך השיג תעודת GED (בגרות) במסלול חיצוני.
את הקריירה שלו כרקדן החל כשהיה אחד מרקדני הרקע של אמנים כמו מייקל ג'קסון, ג'סטין טימברלייק, גוון סטפני ועוד.
ב-31 באוקטובר 2006, הוציא פדרליין את אלבומו הראשון כראפר, "Playing with Fire". האלבום זכה לביקורות שליליות במיוחד ונכשל במכירות.
בנוסף הופיע פדרליין במספר הופעות אורח בסדרה "מגרש ביתי", ובהמשך הצטרף לסדרה באופן קבוע.

חייו האישיים

לפדרליין הייתה מערכת יחסים עם השחקנית שר ג'קסון. בתם, קורי מדיסון, נולדה ב-31 ביולי 2002. פדרליין ובריטני ספירס החלו את מערכת היחסים ביניהם בזמן שג'קסון הייתה בהריון עם בנו השני של פדרליין. בנו השני של פדרליין, קיילב מייקל, נולד ב-20 ביולי 2004.
ב-18 בספטמבר 2004 נישא פדרליין לבריטני ספירס. לזוג שני בנים, שון פרסטון (14 בספטמבר 2005) וג'יידן ג'יימס (12 בספטמבר 2006). ב-7 בנובמבר 2006 הגישה ספירס בקשה לגירושין, והחלו מאבקים משפטיים ביניהם על המשמורת על ילדיהם.
כיום מתגורר פדרליין בטרזנה, קליפורניה.
מאיר גבע

ביוגרפיה

גבע התגייס לצה"ל ביולי 1957 (ערב מלחמת סיני) לתפקיד ש"צ, עבר קורס שוטרים צבאיים מזורז ונשלח למחנה שבו הוחזקו שבויים מצריים. בהמשך מונה לנהג בסיורי הממשל הצבאי. לאחר שעבר קורס קצינים, שירת בכלא ארבע (כקצין ניהול כלואים), במשטרה הצבאית של פיקוד המרכז, בבסיס משטרה צבאית נצרת, במפקדת קצין חיל המשטרה הצבאית הראשי (כקצין סעד לבתי הסוהר וכרמ"ד שיטור), במשטרה צבאית עזה ושוב במקמצ"ר (כקצין ניהול וארגון מילואים וכקצין הדרכה). בתפקידו הראשון כסגן-אלוף שימש כמפקד בית הספר למשטרה צבאית (בה"ד 13), בקדום. לאחר מכן מונה למפקד המשטרה הצבאית בפיקוד הדרום (ממצ"פ דרום). הייתה זו התקופה שלאחר מלחמת יום הכיפורים. בהמשך חזר למקמצ"ר, שם שימש ראש ענף השיטור וסגן הקמצ"ר.
מונה לקמצ"ר באפריל 1982. פיקד על חיל המשטרה הצבאית במלחמת לבנון הראשונה. בתקופת פיקודו על החיל הוקמה הימל"ם (יחידה מרכזית לחקירות מיוחדות של מצ"ח).
נפטר ב-19 ביוני 2019, ונטמן בבית העלמין קריית שאול.
אוביטר

אוֹבִּיטֶר (בלטינית - דרך אגב), הוא למעשה שיבוש של המונח אוביטר דיקטום (בלטינית: Obiter Dictum = "נאמר דרך אגב"), שהוא מונח בו משתמשים בעיקר במשפט המקובל בו קיימת שיטת התקדים המחייב.
כאשר בית משפט דן במקרה העומד בפניו, ומחליט בו, קורה ובית המשפט דן בשאלות אגביות, ואומר אמרות שאינן נחוצות לצורך עצם ההכרעה בסכסוך שבין הצדדים לפניו. אמרות אלה, אשר אינן מהוות חלק מהרציו דסידנדי של פסק הדין - אותו חלק אשר מהותי לשם ההגעה למסקנה האופרטיבית של בית-המשפט, מכונות "אוביטר דיקטום". בעברית, פירושן אמרות אגב, אשר אינן מחייבות בתי משפט אחרים.
ההתייחסות לאמרות אלה, משתנה משיטת משפט אחת למשנה. בשיטת המשפט באנגליה ובוויילס, בארצות הברית ובישראל אמרות אגב אינן מהוות תקדים מחייב, הגם שבחלק משיטות אלו מקובל להסתמך עליהן במידה מסוימת, כהשראה לפסיקה.

דוגמה

כאשר בית המשפט קובע כי אין לו סמכות לדון במקרה, אולם ממשיך לדון בו לגופו, הרי שהמשך הדיון מהווה למעשה אוביטר דיקטום, מאחר שבית המשפט לא היה חייב להמשיך ולדון במקרה כדי להגיע לתוצאה הסופית.
דוגמה היסטורית מפורסמת לאוביטר דיקטום היא קביעתו של נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית - רוג'ר ב. טייני כי פשרת מיזורי מנוגדת לתיקון החמישי לחוקת ארצות הברית היות שהיא פוגעת בזכות הקניין של בעלי העבדים. השופט בנג'מין ר. קרטיס, שישב בהרכב שדן בעתירתו של סקוט, טען כי קביעה זו היוותה אוביטר דיקטום היות שבית המשפט כבר הכריע בשלב מוקדם יותר של הדיון שאין סמכות לבית המשפט לדון בתביעתו של סקוט.
יוהאן יעקובי

יוהאן יעקובי (גרמנית: Johann Jacoby;‏ 1 במאי 1805 קניגסברג - 6 במרץ 1877 שם) היה רופא ופוליטיקאי יהודי פרוסי, פעל למען השגת אמנציפציה ליהודים. היה חבר באספה הלאומית של פרנקפורט.

ביוגרפיה

אביו של יעקובי היה סוחר בשם גרשון, לאמו קראו לאה יונס. 
הוא למד רפואה באוניברסיטת קניגסברג. הוא החל את התמחותו הרפואית ב-1830 בעיר הולדתו, במהרה הוא החל להתעניין בפעילות פוליטית ונעשה יותר ויותר מעורב בהגנה על הנרדפים.

פעילות פוליטית

יעקובי נמנה עם התומכים ברעיון הפרדה בין דת למדינה.
ב-1848 באירופה פורץ גל התקוממויות שנודעו בשם כולל "אביב העמים". המהומות התחילו בפברואר אותה שנה בצרפת, שם הודח המלך לואי פיליפ. בגרמניה שתי השאיפות העיקריות היו לאחד את גרמניה ולדרוש חוקה שהובטחה על ידי מלך פרוסיה פרידריך וילהלם השלישי עוד בימי כיבושי נפוליון. 
בעקבות "אביב העמים" ב-1 באפריל 1848 התכנס "קדם-פרלמנט", בין הנציגים שישבו שם היו 5 יהודים, בין אותם היהודים היה גם יוהאן יעקובי. "קדם-פרלמנט" קיים ישיבות מ-1 באפריל עד 4 באפריל 1848.
במאי 1848 בפרנקפורט על נהר מיין בכנסיית סנט פאול מתכנסת האספה הגרמנית הראשונה, שם היו 7 יהודים גרמנים ו-2 אוסטרים, היהודים הבולטים ביותר בחבורה הזאת היו גבריאל ריסר ויוהאן יעקובי. עמוס אילון טוען כי בין היהודים האלו גבריאל ריסר היה הנחרץ ויעקובי המבריק. 
השקפותיו של יעקובי היו רדיקליות יותר מאלו של ריסר. יעקובי נהיה חבר פרלמנט של פרנקפורט החל מאפריל 1849 לפני כן היה חבר באספה הלאומית הפרוסית בברלין. הוא השתתף במשלחת שניסתה לשכנע את המלך פרידריך וילהלם הרביעי לתמוך באינטרסים של האספה בפרנקפורט.
בשנות השישים היה חבר הפרלמנט הפרוסי כנציגה של המפלגה הפרוגרסיבית. לאחר קינונו של הרייך השני הוא נבחר לפרלמנט כנציגה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
צריף ניסן

צריף ניסֶן (מאנגלית Nissen hut), מבנה ארעי בצורת חצי גליל העשוי מפח גלי שפותח על ידי הצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה, במבנה זה הקירות והגג יוצרים חתך של חצי עיגול. 
המבנה נקרא על שמו של פיטר נורמן ניסן (Peter Norman Nissen), מהנדס מכרות וממציא קנדי-אמריקאי שפיתח אותם.
מבנים אלו שימשו לבניית מחנות צבאיים במדינות חבר העמים הבריטי, שימוש נרחב במבנים אלו נעשה בימי מלחמת העולם השנייה גם על ידי הכוחות המזוינים של ארצות הברית. בימי המנדט הבריטי נבנו בארץ צריפי ניסן רבים וכן מבנים נוספים בעלי גג מעוגל מפח גלי. בשפה העברית המונח "צריפי ניסן" הוא כינוי כללי למבנים בעלי גג פח מעוגל.
F-14 טומקט

תהליך הפיתוח

המטוס פותח במטרה להחליף את הגרסה הימית של מטוס התקיפה F-111, שהתגלתה ככבדה, מגושמת ובלתי-מתאימה לשירות על נושאות מטוסים. הגרסה הימית בוטלה סופית בשנת 1968. המטוס תוכנן להשתמש במערכות ההנעה והנשק של ה-F-111, ולבצע הסבה מדורגת למערכות חדשות. הדגם הראשון (A) צויד במערכות הישנות, בדגם השני (B) הורכבו מנועים חדשים ובדגם השלישי (D) הוכנסה לשימוש מערכת הנשק החדשה.
המטוס תוכנן כמטוס יירוט, להגנה על ספינות חיל הים מטילי השיוט הסובייטים. הוא נשא שני סוגי מכ"ם, 4 מכ"מי גל-רציף ו-2 מכ"מי פעימות. בעזרתם היה יכול לאתר עשרות מטרות ממרחק 320 ק"מ בו-זמנית. החימוש העיקרי שלו היה טילי אוויר-אוויר AIM-54 פניקס, לטווח 200 ק"מ. את ששת טילי הפניקס שנשא, יכול היה לירות בעת ובעונה אחת אל עבר 6 מטרות שונות. (הטילים האלו הוצאו משירות בספטמבר 2004). F-14 היה המטוס היחיד בעולם הנושא ומשגר טילי פניקס. חימוש נוסף: טילי אוויר-אוויר AIM-7 ספארו, AIM-9 סיידוויינדר ותותח M61 וולקן בקוטר 20 מ"מ. בהמשך, המטוס הותאם לנשיאת חימוש מונחה לתקיפת מטרות קרקע.
דגם A טס לראשונה בדצמבר 1970, דגם B טס לראשונה בנובמבר 1987 ודגם D טס לראשונה בשנת 1990.
בהמשך, חברת גראמן התמודדה במכרז לפיתוח מטוס תקיפה חדש עבור חיל הים והציעה דגם משופר (בשם "סופר-טומקט 21"), אך הפסידה למטוס ה-F/A-18 סופר הורנט של בואינג, בשל מחירו הגבוה של ה"סופר-טומקט". 
ה-F-14 וה"סופר-טומקט" הם המטוסים היחידים המסוגלים להתחמש בטילי הפניקס (AIM-54) לטווחים ארוכים במיוחד (מעל ל-210 ק"מ) בעוד ה-F-18 יכול לשאת טילים עד לטווח בינוני (מסוג AIM-120 AMRAAM לטווח של כ-75 ק"מ בדגמים הראשונים ו-110 ק"מ בדגם D האחרון).

שירות

המטוס לא נמכר בהצלחה למדינות זרות, בגלל מחירו הגבוה וחוסר היכולת שלו לתקוף מטרות קרקע. בנוסף לצי האמריקאי, מחזיק חיל האוויר האיראני ב-79 מטוסים מסוג זה, שנרכשו לפני המהפכה האיסלאמית ב-1979.

בצי האמריקאי

המטוס נכנס לשירות בשנת 1973, והחליף את מטוסי ה-F-4 "פנטום" הוותיקים. בנובמבר 1987 הוצג דגם B, עם מנועים חדשים מתוצרת ג'נרל אלקטריק. בשנת 1990 הוצג דגם D, שצויד במערכות חדשות ומתקדמות. כל המטוסים הותאמו לתקיפה בחימוש מונחה ולפעולה בלילה והותקנו בהם מערכות חדשות. הוא יצא משירות הצי האמריקאי ב-22 בספטמבר 2006, כאשר ה-F/A-18 סופר הורנט תפס את מקומו.

בחיל האוויר האיראני

איראן רכשה 79 מטוסים, והם נפלו לידיהם של מנהיגי המהפכה האיסלאמית בשנת 1979. ארצות הברית סירבה לספק לאיראנים תמיכה טכנית מכל סוג, ואלה העבירו את מערכות המטוס לבדיקה בברית המועצות, שמיהרה לפתח מערכות מקבילות. כיום לא ידוע מה מצב המטוסים וכמה מהם כשירים לטיסה.

בתרבות הפופולרית

המטוס כיכב בסרט אהבה בשחקים והוא מופיע במשחקי מחשב כמטוסו של הצי האמריקאי בתקופת המלחמה הקרה.
פרנציסקה

פרנציסקה (Francisca) הוא סוג של גרזן הטלה שהיה בשימוש הפרנקים ושבטים גרמאניים נוספים בראשית ימי הביניים. הפרנציסקה ידוע בעיקר כנשק אופייני בקרב הפרנקים, ונחשב לסמל לאומי בקרבם בעיקר בתקופת השושלת המרובינגית בתקופה שבין 500 ל-750 לספירה. כמו ידוע השימוש בנשק זה גם בתקופתו של קרל הגדול בין 768 ל-814. לפרנציסקה ראש קשתי שמתרחב בקצה המשמש לחיתוך. קצוות הלהב מחודדים. לפרנציסקה היה אורך של 40-45 ס"מ ואורך הלהב היה בערך 10 ס"מ. אורך ראש הגרזן היה בערך 14 - 15 ס"מ. סביר להניח שמשקל הגרזן היה כ-600 גרם.
הפרנציסקה הוטל בראשית הקרב כשמטרתו הייתה לשבור את המגן של היריב או לשבש המערך. טווח יעיל היה בערך 12 מטר.