google/wiki40b huggingface dataset:
יועץ קים קדיש ראקאץ

יועץ קים קדיש ראקאץ היה מו"ל ומחבר חסידי מפורסם שליקט תורות וסיפורים מאדמו"רי פולין הקונגרסאית ועד היום ספריו מהווים מקור עיקרי למחקר חסידות פולין ואדמו"רי בית פשיסחה, קוצק, גור, וורקא ועוד.

ביוגרפיה

נולד לרב יהושע העשיל (העשקי) ראקאץ, ונקרא יועץ קים קדיש על שם זקנו. משפחתו אביו הייתה מיוחסת, ובאחד מחיבוריו הוא גם מפרסם את אילן היוחסין המשפחתי שכתב ידידו הרב צבי יחזקאל מיכלסון מפלונסק שמגיעה עד לרבי מאיר מרגליות לרש"י ולדוד המלך.
רוב פרטי חייו אינם ידועים, אך ממכתבי ההסכמות ובעיקר מחילופי האגרות שקיים עם רבים מרבני פולין, ניכרת הערכה לאישיותו כתלמיד חכם וחסיד.
בשנותיו המאוחרות התגורר בכפר פשיטיק שבמחוז ראדום בפרובינציית מזוביה ועל שמה נקרא. מי שהביא אותו לעיר, היה הגביר ר' יצחק מאיר לנגה מהכפר קוויף הסמוך. הוא הזמינו לשמש מלמד לבניו. בהמשך העתיק לנגה את מגוריו לפשיטיק שבה הפך ראש קהל, והביא עמו את ראקאץ ובני משפחתו לגור בכפר. הוא התגורר עם ארבעת ילדיו בחדר קטן ואפל בעליית גג ושם עבד על עריכת ספריו.
בני הקהילה מתארים את דמותו הבטלנית. "תמיד רץ, עפרון ונייר בידו, שקוע במחשבותיו, בעולם של דמיון, חדור אמונה ושאיפה לשלמות הנפש. גבה קומה, דל ורזה, בעל זקן בינוני חד, שערות זהב, גבות ארוכות המכסות במידת מה את עיניו ... ראשו מכוסה כיפה שלא הוחלפה מיום נישואיו. אי אפשר לדעת מאיזה חומר עשויה. כולה מקשה אחת משומנת ועליה כובע עגול ... פאותיו שגודלן מקצה הגולגולת ולמטה עבות היו, מסולסלות ונתונות מאחורי אוזניו. לבוש קפוטה ארוכה, חגור אבנט משי מלא שומן שלא ירד מגופו. צווארון החולצה פתוח בין בקיץ ובין בחורף".
ראקאץ ובני משפחתו נספו ככל הנראה בשואה ולא נודעו עקבותיהם.

עבודתו הספרותית

לפי תיאורי בני קהילתו, את מפעלו לכינוס ותיעוד תורות וסיפורים מאדמו"רי פולין החל ראקאץ בשהותו כמלמד בכפר קוויף. שם פגש באיש חסיד בשם ר' אברהם מוער, שלפרנסתו עבד כסמרטוטר וסבב על הכפרים. מוער סיפר לראקאץ סיפורים חסידיים והאחרון החל לרושמם באדיקות. בהמשך החל להסתובב בעצמו בשטיבלאך חסידיים ברחבי פולין וקיבץ מפי החסידים עוד תורות וסיפורים שאת כולם רשם בלשון מליצית.
כשנודע על מפעלו הספרותי, החלו רבים מחסידי פולין לשגר לו מכתבים גדושים בסיפורים ותורות, וראקאץ העתיק את כולם כשהוא מקפיד לציין את שמות הכותבים, ביניהם הרב צבי יחזקאל מיכלסון מפלונסק, הרב נתן נטע מקוליבל, הרב יוסף מנדלקורן מאוסטרוב מזובייצקה ועוד רבים. וכך בשנת תרפ"ח הוציא לאור בלודז' את יצירתו המונומנטלית שיח שרפי קודש שבו כינס כעדותו יותר מאלפיים סיפורים ודברי תורה מכל צדיקי פולין. הספר שחזר ונדפס ואף יצא לאור מחדש, משמש מקור עיקרי למחקר חייהם ותורתם של אדמו"רי פולין.
בני פשיטיק מתארים את עבודת העריכה שנעשתה בחדרו הבודד של ראקאץ שבו התגוררו גם ארבעת בניו שאחד מהם חולה שחפת:"החדר היה אפל. הובילו אליו כ-20 מדרגות פגומות עם משענת רעועה, וקיימת הייתה סכנה תמידית ליפול מהמדרגות במיוחד בחורף כשהיו מכוסות קרח. החדר היה אפל. על השולחן שבאמצעו נמצא כד חרס קטן ובו שמן ופתיל. לאור קלוש ומהבהב זה היה לומד וכותב עד שעה מאוחרת בלילות. הייתה לו אמנם גם מנורת נפט, אבל בה היה משתמש רק במקרים מיוחדים".
בהמשך אף הקדיש חיבורים מיוחדים לדמותו ולתורתו של ה'יהודי הקדוש' רבי יעקב יצחק מפשיסחה, ואף ההדיר מחדש ספרים רבים ביניהם מבחר הפנינים לידעיה הפניני ועוד.
אם בתחילת דרכו התייחסו למפעלו של ראקאץ בביקורת, בעיקר משום שאדמו"רי פולין לא ראו לנכון להפיץ את תורתם ברבים, הרי שאחרי חורבן יהדות אירופה, נותר מפעלו כגל-עד כמעט בלעדי לעולמה העשיר.
ג'רלד הנדרסון

נעורים ומכללות

הנדרסון נולד בעיר קולדוול שבניו ג'רזי, וכבר בנעוריו התבלט כאתלט מצטיין כשזכה פעמיים ברציפות באליפות המחוזית בקפיצה לגובה ובקפיצה משולשת. כשרונו האתלטי בא לידי ביטוי גם במגרשי הכדורסל, כשהוביל את קבוצת התיכון בה שיחק, "אקדמיית אפסיקופל", לאליפות התיכונים של פנסילבניה במשך שנתיים רצופות. בעונתו האחרונה בתיכון, 2005/2006, הוביל את קבוצתו בממוצעי נקודות (21.5), ריבאונדים (8.6), אסיסטים (3.9) וחטיפות (1.7) למשחק. בעונה זו הוזמן להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן היוקרתי והוביל בו את קלעי קבוצת המזרח עם 16 נקודות. כמו כן ניצח הנדרסון בתחרות ההטבעות שהתקיימה במסגרת האירוע.
לאחר לימודיו התיכוניים בחר הנדרסון ללמוד באוניברסיטת דיוק. בעונת הפרשמן מיעט הנדרסון לקבל דקות משחק, אך בעונתו השנייה שובץ לחמישייה הפותחת וקלע 12.7 נקודות בממוצע למשחק. בשנתו השלישית והאחרונה במכללה השתפר הנדרסון והוביל את קלעי קבוצתו עם 16.5 נקודות למשחק, ובסיום העונה נבחר לחמישייה המצטיינת של מחוז ה-ACC.

שארלוט בובקאטס/הורנטס

הנדרסון נבחר בבחירה ה-12 בדראפט 2009 על ידי קבוצת שארלוט בובקאטס. אחרי עונת רוקי חלשה, הפריצה בקריירה של הנדרסון הגיעה במהלך עונתו השנייה, בפברואר 2011, עת שובץ לחמישייה הפותחת וקיבל דקות משחק רבות יותר. בחציה הראשון של העונה שיחק הנדרסון 19 דקות בממוצע למשחק, בהן קלע 6.9 נקודות, ולעומת זאת ב-25 המשחקים האחרונים של העונה זכה לממוצע של 33.8 דקות משחק והעלה את תרומתו ל-14.3 נקודות למשחק.
בעונת 2011/2012 המקוצרת העמידו הבובקאטס את מאזן הניצחונות הגרוע בתולדות ה-NBA‏ (10.6%) כשניצחו 7 מתוך 66 משחקיהם, אך הנדרסון המשיך להציג יכולת אישית טובה כשפתח בכל 55 המשחקים בהם שותף, קלע 15.1 נקודות למשחק והיה אחת מנקודות האור הבודדות בעונה העגומה של הבובקאטס. ב-12 במרץ 2013 קלע הנדרסון שיא קריירה של 35 נקודות בניצחון קבוצתו על בוסטון סלטיקס, וכשבועיים לאחר מכן השווה שיא זה במשחק נגד ניו יורק ניקס.
ב-30 ביולי 2013 חתם הנדרסון על הארכת חוזה בשארלוט ל-3 עונות נוספות עבור 18 מיליון דולר.

פורטלנד טרייל בלייזרס

ב-24 ביוני 2015 נשלח הנדרסון בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס, יחד עם נואה וונלי, בתמורה לניקולא באטום. בעונתו היחידה בקבוצה הציג יכולת מאכזבת ותרם 8.7 נקודות בממוצע למשחק.

פילדלפיה 76'

לקראת עונת 2016/2017 חתם הנדרסון על חוזה לשנתיים בפילדלפיה 76', עבור 18 מיליון דולר. בסיום אותה עונה שוחרר מהקבוצה, ועבר ניתוח בירך אשר השבית אותו ממשחק למשך שנה שלמה.
בינואר 2019, לאחר כשנה וחצי מאז השתתפותו האחרונה במשחק NBA, החל לשמש כפרשן במשחקי שארלוט הורנטס, וב-30 באפריל 2019 הודיע באופן רשמי על פרישה ממשחק.
אינגריד דובישי

ביוגרפיה

אינגריד דובישי נולדה בהות'לן, בלגיה, בתם של מרסל דובישי (מהנדס כרייה) וסימון דוראן (אז עקרת בית, ולאחר מכן קרימינולוגית). בשנת 1975 דובישי השלימה את לימודי ההסמכה בפיזיקה, וב-1980 השלימה דוקטורט בפיזיקה תאורטית באוניברסיטה החופשית של בריסל, שם גם המשיכה את מחקרה עד 1987. בין השנים 1987 ועד 1994 עבדה במעבדות המחקר של AT&T Bell, ובמהלכן העבירה תקופות מחקר באוניברסיטת מישיגן ובאוניברסיטת ראטגרס. 
בין השנים 2004–2011 כיהנה כפרופסור למתמטיקה ומתמטיקה שימושית באוניברסיטת פרינסטון, והחל משנת 2011 היא מכהנת כפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת דיוק.
גוריה

היסטוריה

בימי הביניים המוקדמים צמחה בגוריה נסיכות פאודלית. היא הצטרפה לממלכה הגאורגית בסוף המאה ה-10, מספר שנים לפני שהושלמה איחודה. לאחר התפרקות הממלכה הגאורגית המאוחדת במאה ה-15 שבה להיות נסיכות עצמאית בהנהגת שושלת גוריאלי - נסיכות גוריה. ככל מערב גאורגיה במהלך ימי-הביניים המאוחרים סבלה רבות מפלישות של האימפריה העות'מאנית. במאה ה-17 אף נקרעה ממנה אזור מתוך אג'ריה שבדרומה (באותם זמנים השתייכה לנסיכות גוריה), שאוכלוסייתה אוסלמה לאחר מכן.
ב-1828 האימפריה הרוסית סיפחה וביטלה את הנסיכות. מסוף המאה ה-19 החבל התפרסם בזכות התארגנות מחתרתית חזקה של איכרים מרקסיסטים. בתקופת העצמאות הקצרה של גאורגיה בשנים 1918–1921 לגוריה היה מעמד אדמיניסטרטיבי של מאזרה (מחוז). תחת השלטון הסובייטי עברה תהליך של קולקטיביזציה כפויה, אך מלבד מיכון החקלאות לא עברה מודרניזציה בדמות תיעוש ועיור והיה לאחת החבלים העניים בגאורגיה. בן-החבל המפורסם ביותר הוא אדוארד שווארדנאדזה, מי שהיה מנהיג המפלגה הקומוניסטית של גאורגיה ברוב שנות ה-80, שר החוץ של ברית-המועצות בתקופת הפרסטרויקה ונשיאה השני של גאורגיה העצמאית בשנים 1992–2003. 
מתחילת שנות ה-90, עקב המחסור במקורות אנרגיה בגאורגיה העצמאית (מ-1991), גוריה סובלת ממצוקה כלכלית בגלל הפגיעה באספקת חומרי גלם להנעת המיכון החקלאי.
מצר קוריאה

מצר קוריאה הוא מצר ים הגובל מצפון בקוריאה הדרומית ומדרום באי קיושו של יפן ומחבר את ים יפן לים סין המזרחי. 
באמצע המצר נמצא האי צושימה המחלק את המצר למצר מערבי הגובל בקוריאה ומצר מזרחי הנקרא מצר צושימה וגובל ביפן. אורך המצר כ-280 קילומטר, רוחב המצר כ-180 קילומטר ושטחו כ-75,000 קמ"ר. עומקו נע בין 50–150 מטר ברובו הגדול, עם ממוצע עומק של 101 מטר ומקסימום עומק של 227 מטר. באופן כללי, המצר המערבי הוא עמוק יותר ממצר צושימה. טמפרטורת המים במצר מושפעת מחלק מזרם הקורושיאו העובר דרך המצר. בחורף טמפרטורת המים הממוצעת היא 14 מעלות, באביב היא בין 18–21 מעלות ובקיץ היא מגיעה ל-25 מעלות.
המצר משמש כנתיב שיט בעיקר עבור יפן, קוריאה, רוסיה וארצות הברית. ברית המועצות השתמשה במצר בעיקר עבור אוניות הצי הצבאי שלה אשר בסיסם לכיוון האוקיינוס השקט הוא בוולדיווסטוק.
ברוב מדינות העולם השם "מצר קוריאה" מתייחס לכלל המצר הכולל את מצר צושימה ואת המצר המערבי. אולם מאחר מלחמת העולם השנייה ועד 1981 יוחד השם מצר קוריאה ביפן למצר המערבי בלבד. החל משנת 1981 משתמשים ביפן בשם "מצר צושימה" לציון כלל המצר, בניסיון להטמיע שם זה במקום השם "מצר קוריאה".
במהלך הפלישות המונגוליות ליפן חצה צי משותף קוריאני-מונגולי את המצר אולם לא הצליח לחדור ליפן. 
החל מתחילת המאה ה-20 דובר על מנהרה באורך של 128 קילומטר שתעבור מתחת לים ותחבר את קוריאה עם יפן, דרך האי צושימה. בשנות ה-80 נעשה סקר נרחב לבדיקת המשמעויות של מנהרה כזאת.
משה גיל (מחנך ומבקר)

משה גיל (גילֶר) (כ"ה בטבת תרע"א, 25 בינואר 1911 – י' באב תשכ"ז, 16 באוגוסט 1967) היה איש חינוך ומבקר ספרות ישראלי, מפקח ומנהלם של בתי מדרש למורים עבריים.

ביוגרפיה

גיל נולד בשם משה גילר בראשית שנת 1911 בעיירה פינסק שברוסיה הלבנה (כעבור כמה שנים, בעקבות המלחמה הפולנית-סובייטית, בתחומי המדינה הפולנית החדשה). למד בגימנסיה העברית של "תרבות" בעירו, והשתלם בה בפולנית. לאחר מכן למד במכון לחכמת ישראל בבירה ורשה.
בשנת 1936 עלה לארץ ישראל. המשיך את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1941 קיבל תואר מוסמך.
את דרכו בעבודה החינוכית החל כמורה בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה, ומשנת 1945 היה למנהל בית המדרש למורים ע"ש אשכולי (מיסודו של ד"ר יצחק אפשטיין) בירושלים. בנוסף ניהל את בית המדרש למורי הגולה ע"ש חיים גרינברג (של המחלקה לחינוך ולתרבות בגולה של הסוכנות היהודית) בירושלים.
באביב 1954 התמנה על ידי הסוכנות היהודית כמנהל "המכון לתרבות ישראל" (ובו המדרשה העברית למורים) שנוסד אז בבואנוס איירס, וכיהן בתפקיד זה עד 1957. בתקופה זו ערך את הירחון "דרום" בארגנטינה. במהלך שהותו בדרום אמריקה למד את השפה הספרדית.
מ-1964 עד 1966 כיהן כמפקח במחלקה להכשרת מורים של משרד החינוך.
בראשית שנת 1966 התמנה כמנהל בית המדרש למורים ע"ש דוד ילין בבית הכרם, בהחליפו את אברהם אבן-שושן, שניהל את בית המדרש במשך יותר מ-12 שנים. הוא הספיק לנהל את בית המדרש במשך שנה אחת בלבד, עד מותו (סגנו משה אילן, מבוגרי בית המדרש בעצמו, נכנס תחתיו כממלא מקום המנהל).
את דרכו הספרותית החל בסוף שנת 1930, כשהיה כבן עשרים, בפרסום מסות ומאמרים של ביקורת הספרות העברית בעיתונים העבריים, תחילה באירופה ("הצפירה", "העולם", "זרמים") ואחר-כך בארץ ישראל (היה משתתף קבוע בירחון הספרותי "גליונות", פרסם מאמרים בכתב העת הספרותי "מאזנים" וכתב גם בעיתון "דבר"). ב-1957, עם סיום תפקידו בארגנטינה, ערך באוניברסיטת מונטווידאו הרצאות על הספרות העברית, שזכו להצלחה מרובה.
כמחנך נהג בכבוד ובעדינות, וכמבקר ספרות פרסם ביקורות ממצות, בהירות, חריפות וענייניות.
משה גיל נפטר בקיץ 1967 בביתו בירושלים, בן 56 במותו.
הותיר אישה ושלושה בנים.
בשנת תש"ל (1969) כינס וערך גדליה אלקושי כתבים נבחרים משל משה גיל, הוציאם כספר והוסיף מבוא וביבליוגרפיה מוערת של כתביו.
וילהלם פון טגטהוף

תחילת דרכו

טגטהוף נולד ב-23 בדצמבר 1827 בעיר מרבורג, שבמחוז שטיריה באימפריה האוסטרית. כיום שם העיר מריבור, והיא נמצאת בתחומי סלובניה המודרנית. אביו, קרל פון טגטהוף, היה אוברסטלויטננט בצבא האוסטרי. בשנת 1840 הוא התגייס לצי האוסטרי, ולמד באקדמיה הצבאית הימית בוונציה. ב-23 ביולי 1845 הועלה לדרגת סקדאט , והשתתף בדיכוי ההתקוממות הוונציאנית כנג השלטון האוסטרי בין 1848-1849. הוא סיים את לימודיו ב-16 באפריל 1849, ובין מאי ואוגוסט של אותה שנה השתתף במצור על ונציה. ב-16 ביוני 1851 הועלה לדרגת פרגטנלוטננט, וב-16 בנובמבר 1852 הועלה לדרגת קפטן-לוטננט. 
בשנת 1854 הוא קיבל את הפיקוד הראשון שלו, על המפרשית "אליזבת" (Elisabeth). הוא תמך בתהליך ההמרה של הצי האוסטרי מספינות מפרש לספינות קיטור. בשנת 1855 קיבל פיקוד על אניית הקיטור "טאורוס" (Taurus), שהייתה חלק מכוח הסיור בדנובה במהלך מלחמת קרים. בשנת 1857 קודם לדרגת קורבטנקפטן, ופיקד על מסע מדעי רשמי למחצה אל הים האדום. במהלך שירותו, הוא התבלט ביכולותיו הדיפלומטיות והארגוניות, ועל כן בדצמבר 1857 הועבר להיות קצין מטה. בשנת 1858 הועבר לפקד על הקורבטה "ארכידוכס פרידריך" (Erzherzog Friedrich) שעגנה בחופי מרוקו.
בשנת 1859, טגטהוף פיקד על הקורבטה שלו במהלך מלחמת אוסטריה-סרדיניה, אשר במהלכה הוכיח הצי האוסטרי כי הוא מסוגל לגבור על הצי הצרפתי בכל הקשור לשליטה בים האדריאטי. לאחר המלחמה ליווה את הארכידוכס פרדיננד מקסימיליאן (שהיה ידידו מאז 1850) במהלך ביקורו אצל פדרו השני, קיסר ברזיל בחורף 1859-1860. ב-27 באפריל 1860 הוא קודם לדרגת פרגנטקפטן, ובשנת 1862 קיבל פיקוד על שייטת שתפקידה היה לעקוב אחרי המתרחש בים התיכון, ובפרט אחרי המהפכה ביוון שהדיחה את אותון, מלך יוון, ואחר הרגשות האנטי-מערביים בסוריה.

אחריתו

חרף הניצחון בליסה, הניצחון הפרוסי בקרב קניגרץ הכריח את הקיסר לחתום על הסכם שלום, שבמסגרתו ויתרה אוסטריה לאיטליה על ונציה. בעקבות כך, דחק טגטהוף בקיסר לפעול לסיפוח אוסטרי של עורף החוף הדלמטי, כדי להגן על בסיסיה הנותרים של אוסטריה מפני האיטלקים. צעד זה הושלם רק בשנת 1908 עם הסיפוח של בוסניה והרצגובינה, זמן רב לאחר מותו של טגטהוף. לאחר שבשנת 1867 הוצא להורג מקסימיליאן הראשון, קיסר מקסיקו (שהיה אחיו של קיסר אוסטריה), נשלח טגטהוף עם הפריגטה "נוברה" (Novara), כדי להביא את גופתו לווינה. 
במרץ 1868, לאחר ייסודה של המונרכיה הכפולה שנודעה בשם "האימפריה האוסטרו-הונגרית", מונה טגטהוף למפקד של הצי החדש שהוקם, "הצי האוסטרו-הונגרי". במקביל מונה לראש מחלקת הצי במיניסטריון המלחמה, והחזיק בשני התפקידים עד מותו. חרף התנגדות של מפקדים אחרים בצי, טגטהוף יזם רפורמה מקיפה שנועדה להסב את כל האניות בצי האוסטרו-הונגרי לאניות משוריינות. הוא נפטר בווינה מדלקת ראות ב-7 באפריל 1871.
ג'יימס באטלר, הדוכס השני מאורמונד

חייו

באטלר נולד בדבלין והתחנך בצרפת ובמכללת כרייסט צ'רץ' שבאוקספורד. לאחר מות אביו ב-1680 הוא ירש את תואר רוזן אוסורי. ב-1684 קיבל את הפיקוד על רגימנט פרשים באירלנד, ולאחר עלייתו לשלטון של ג'יימס השני הוא הועסק בחצר המלוכה ושירת בדיכוי מרד מונמות' ב-1685.
ב-1688 ירש את סבו בתור הדוכס מאורמונד, ולאחר מכן הצטרף אל ויליאם מאוראנז', שמינה אותו לקולונל של רגימנט הפרשים האישי שלו. על רגימנט זה פיקד בקרב בוין במסגרת מלחמת ויליאם באירלנד. באותה שנה מונה גם לנשיא טריניטי קולג' שבדבלין, וכיהן במשרה זו עד 1715. ב-1691 הוא שירת באירופה תחת פיקודו של ויליאם. לאחר עלייתה לשלטון של המלכה אן הוא התמנה למפקד כוחות הקרקע שפעלו ביחד עם סר ג'ורג' רוק בספרד, שם נלחם בקרב קדיס וקרב מפרץ ויגו במסגרת מלחמת הירושה הספרדית. לאחר שהושבע כחבר במועצת המלוכה הוא החליף את הרוזן מרוצ'סטר בתפקיד המשנה למלך של אירלנד, תפקיד אותו מילא בין 1703 ל-1707.
לאחר פיטוריו של הדוכס ממרלבורו ב-1711 החליף אותו באטלר בתפקיד קפטן-גנרל, והפך לעושה דברם של השרים הטורים, שמדיניותם הייתה להמשיך את המלחמה בארצות השפלה במקביל למתן פקודות סודיות לאורמונד לא לקחת חלק פעיל בתמיכה בבני בריתם שתחת פיקודו של הנסיך אויגן מסבויה.
בזכות תפקידו כקפטן-גנרל הוא היה לדמות מפתח במשבר שפרץ לאחר מותה של המלכה אן. אף על פי שתמך במהפכה המהוללת של 1688 הוא היה בעל נטיות טוריות, ומבחינה פוליטית היה מתומכיו של לורד בולינגברוק. בשנותיה האחרונות של אן הוא נחשד גם בנטיות יעקוביטיות, והתכתב עם בן דודו פירס באטלר (מפקד רגימנט יעקוביטי) וג'יימס פיץ ג'יימס, הדוכס הראשון מברוויק. אולם, הוא הצטרף לבולינגברוק והרוזן מאוקספורד בתמיכה הפומבית שלהם במלך ג'ורג' הראשון, שלמרות זאת פיטר אותו מתפקידו כקפטן-גנרל.
ביוני 1715 הוא הודח מכל תפקידיו, נמלט לצרפת, ובמשך תקופה קצרה התגורר עם בולינגברוק. ב-1716 החרים הכתר את כל אחוזותיו באמצעות חוק של הפרלמנט, אם כי חוק נוסף שנחקק לאחר מכן התיר לאחיו צ'ארלס לרכוש את האחוזות מחדש.
הוא נטל חלק במרד היעקוביטי של 1715, ולאחר מכן התגורר בספרד, שם התקרב לראשי המדינה ונהנה מגמלה מלכותית. הוא אף נטל חלק בתוכנית הספרדית לפלוש לאנגליה ב-1719 ולהמליך את ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט, אך הצי שלו נפגע קשות מסערה ליד גליסיה. בימיו האחרונים הוא התגורר בעיקר באביניון, שם סעדה אותו ליידי מרי וורטלי מונטגיו. אורמונד מת ב-16 בנובמבר 1745, ונקבר במנזר וסטמינסטר.
היה נשוי לליידי מרי סומרסט, בתם של הנרי סומרסט, הדוכס הראשון מבופורט ואשתו מרי קאפל. כמו כן, היה חבר במסדר הבירית ומסדר הדרדר.
קפיטול מדינת יוטה

קפיטול מדינת יוטה (באנגלית: Utah State Capitol) הוא מבנה השלטון (הקפיטול) של מדינת יוטה שבארצות הברית. המבנה ממוקם בגבעת הקפיטול שבמרכז סולט לייק סיטי. במבנה ממוקם בית המחוקקים של מדינת יוטה, משרד מושל המדינה, משרד סגן המושל, משרד התובע הכללי של יוטה, משרד גזבר המדינה, ומשרד מבקר המדינה.

הקמת המבנה ותיאור המבנה

הקמת בניין הקפיטול החלה ב-26 בדצמבר 1912, והושלמה בחנוכת המבנה ב-9 באוקטובר 1916. אורכו של המבנה 123 מטרים, רוחבו 73 מטרים, ובראשו כיפה שגובהה 87 מטרים.
המבנה בנוי מאבני גרניט שנכרו בקניון קוטונווד הקטן, והכיפה מצופה בנחושת שנכרתה במדינה.
עלות בניית המבנה הסתכמה ב-2,739,538 דולרים.
בשנת 2004 שופץ המבנה ומוגן בפני רעידות אדמה. עבודות השיפוץ הסתיימו ב-4 בינואר 2008. במסגרת עבודות השיפוץ, שעלותן הסתכמה ב-200 מיליון דולרים, הוקמו שני מבני משרדים נוספים, בריכת השתקפות ומגרש חנייה תת-קרקעי.
בסמוך למבנה נמצאת האנדרטה המדינתית ללוחמי מלחמת וייטנאם ובייחוד ללוחמים בגדוד המורמוני.
במבנה שלוש קומות (וכן קומת מרתף המכילה כיום אמצעי ייצוב המבנה מפני רעידת אדמה).
המבנה מעוטר בפסלים רבים, בהם פסלי בריגהם יאנג, המושל הראשון של טריטוריית יוטה ופילו טיילור פארנסוורת', ממציא הטלוויזיה יליד יוטה.
קומות המבנה מעוטרות בשיש מג'ורג'יה, והאולם המרכזי מעוטר ב-24 עמודי שיש יוניים שמעליו מתנשאת הכיפה.
מבנה זה הוא המבנה השלישי המשמשת את בית המחוקקים. בית המחוקקים הטריטוריאלי של יוטה הוקם בפילמור. במבנה זה נעשה שימוש שנה אחת בלבד והחל משנת 1866 עברה מועצת הטריטוריה לאולם מועצת סולט לייק סיטי.
במבנה צולם הסרט "Legally Blonde 2: Red, White and Blonde" בשל דמיונו לקפיטול ארצות הברית.
HTC Evo 3D

המצלמה

ה- Evo 3D מצויד בזוג מצלמות 5 מגה-פיקסל, כדי שיוכל לקלוט שתי תמונות בו זמנית ועל ידי כך להפיק תמונת עומק. מתג פיזי מאפשר החלפה בין מצב צילום רגיל - זהו מצב דו-ממדי, ובין מצב צילום תלת-מימד. ניתן לבצע צילום תלת מימד גם של תמונות סטיל, וגם של וידאו.
כאשר המכשיר מכוון לצלם דו-מימד, רק אחת מהמצלמות נמצאת בשימוש. צילום וידאו באיכות HD מתבצע עד לרמה של 720p (בניגוד למכשיר האח, HTC Sensation, היודע לצלם וידאו באיכות של 1080p).

המסך

תמונות התלת מימד שצולמו ב-Evo 3D מוצגות על גבי הצג המיוחד של המכשיר (אוטו סטריאוסקופי). צג זה לא דורש מהצופה להרכיש משקפיים על מנת לצפות בתמונות תלת מימד. טכנולוגיה זו מתאפשרת באמצעות שכבת LCD נוספת הנמצאת מעל צג ה LCD הרגיל של המכשיר. יחד עם זאת, מיקום הצופה חייב להיות בזווית ספציפית מול המסך, כדי שיוכל להרגיש בתמונת התלת מימד בבהירות.

תפוצה בעולם

בדומה לשאר מכשירי HTC, המכשיר נמכר בתפוצה רחבה בארצות הברית, קנדה, אירופה, אוסטרליה ואסיה (כולל המזרח התיכון). בארצות הברית המפעילה העיקרית של המכשיר היא Sprint.
בישראל, המכשיר נמכר על ידי משווקים פרטיים, ואינו נמכר על ידי חברות הסלולר המובילות.
אוניברסיטת דברצן

היסטוריה

השכלה גבוהה הופיעה לראשונה בדברצן עם הקמת המכללה הקלוויניסטית שנוסדה ב-1538. במשך מאות שנים הייתה המכללה בסיס למוסדות של השכלה גבוהה בכל הונגריה. בתחילת המאה ה-20 הוסבה המכללה לאוניברסיטה, והיא מקושרת מאוד לאוניברסיטה התאולוגית הרפורמית בדברצן.
ב-1908 נוסדה האקדמיה הקלוויניסטית למדעי הרוח, וב-1912 הוקמה האוניברסיטה ההונגרית המלכותית. היא שילבה לימודי תאולוגיה, משפטים ואומנות וכן לימודי רפואה. ההוראה החלה ב-1914 בבנייני המכללה הקלוויניסטית הישנה. ב-1918 נחנכו בנייני בית הספר לרפואה, והקמפוס נבנה בשלמותו ב-1927.
ב-1921 נקראה האוניברסיטה על שם אישטוואן טיסה, ראש ממשלת הונגריה. ב-1932 נחנך הבניין הראשי של האוניברסיטה. זהו הבניין הגדול ביותר בעיר, והוא עוצב בסגנון אקלקטי ונאו בארוק.
הפקולטה למדעי הטבע נעשתה עצמאית ב-1949, ועברה לבניין הכימיה החדש ב-1970.
ב-1949 האוניברסיטה אורגנה מחדש על ידי השלטון הקומוניסטי. המטרה החדשה של הארגון הייתה לפצל את האוניברסיטה לחלקים קטנים יותר, ברי השפעה פחותה, וכן להחליש את היחידות שלא ראו עין בעין את סדר היום הפוליטי של התקופה. הפקולטה לתאולוגיה שבה למכללה הקלוויניסטית; הפקולטה לרפואה הפכה אוניברסיטה עצמאית, מצב ששב לקדמותו רק בשנת 2000; הפקולטה למשפטים חדלה לפעול, וצוות המרצים פוטר. החוגים לשפות צרפתית, איטלקית, גרמנית והחוג לפילולוגיה קלאסית נסגרו, ואילו החוג לרוסית הורחב בצורה משמעותית. ב-1956 הושבו חוגי השפות על כנם, מלבד איטלקית, שהושבה רק בשנות ה-90.
בשל קשיי הקבלה ללימודי רפואה בארץ, ישראלים רבים בוחרים ללמוד את מקצועות הרפואה בדברצן.]

הספרייה

ספריית האוניברסיטה היא הגדולה בספריות הונגריה, ואחת משתי הספריות הלאומיות של המדינה. מספר הרשומות בספרייה הוא מעל ששה מיליון.
ג'ו ג'ו וייט

החיים והקריירה

ג'ו ג'ו וייט נולד בסנט לואיס, מיזורי. הוא שיחק כדורסל מכללות באוניברסיטת קנזס, והוא נכנס עם מכללתו לטורניר אליפות המכללות בכדורסל של ה-NCAA שם הוא הפסיד לאחר שתי הארכות לטקסס המערבית, שכיום ידועה כאוניברסיטת טקסס באל פאסו.
לאחר הקולג', שיחק וייט באולימפיאדת מקסיקו בשנת 1968 עם נבחרת ארצות הברית בכדורסל, שלא הפסידה במשחק אחד וניצחה את נבחרת יוגוסלביה 65-50 במשחק הגמר.
לאחר האולימפיאדה, נבחר וייט בדראפט ה-NBA בבחירה התשיעית על ידי בוסטון סלטיקס, שבדיוק זכו באליפות ה-11 שלהם ב-13 שנים. בשנה שבה הגיע וייט לבוסטון, הסנטר והשחקן-מאמן של הסלטיקס, ביל ראסל, הכריז על פרישתו. בעונתו הראשונה, הסלטיקס בנו מחדש את הקבוצה שלהם, כשבחרו בדראפט את דייב קאונס וקיבלו בטרייד את פול סילאס. ביחד עם שני אלה ועם הפורוורד הוותיק ג'ון האבליצ'ק, הפך וייט לעמוד התווך בשתי אליפויות בוסטון בשנות השבעים (בעונת 1973-74 ובעונת 1975-76).
וייט הפך לאחד מהשחקנים היציבים ביותר של הכדורסל המקצועי לאחר ששיחק את כל 82 המשחקים במשך 5 עונות רצופות. יכולותיו כללו הגנה נהדרת, מהירות, זריקה ויכולת מנהיגות.
בשנת 1970 סיימו הסלטיקס עם המאזן השלילי הראשון מאז 1951. כשווייט מוביל את ההתקפה מעמדת הרכז, הקבוצה חזרה למאזן חיובי בשנת 1971. הוא שיחק במשחק האולסטאר במשך שבע שנים רצופות, משנת 1971 ועד 1977, כשהוא גם מסיים כאחד מעשרת המובילים בליגה באסיסטים משנת 1973 עד שנת 1977. ב-1974 וב-1976, הוביל וייט את הסלטיקס לאליפות והוא קיבל את תואר ה-MVP של סדרת הגמר ב-NBA בגמר 1976.
אחד משיאי הקריירה של וייט הוא משחק עם ההארכה המשולשת נגד פיניקס סאנס במשחק 5 בסדרת הגמר של 1976. וייט הוביל את הקלעים במשחק עם 33 נקודות, והיו לו גם 9 אסיסטים בניצחון בתוצאה 128-126. הוא שיחק במשחק 60 דקות, כשמשחק רגיל נמשך רק 48 דקות, והיחיד ששיחק יותר זמן ממנו הוא גארפילד הרד מהסאנס ששיחק 61 דקות מתוך 63 דקות המשחק. משחק זה נחשב בעיני רבים למשחק הטוב ביותר ששוחק אי פעם.]
וייט הועבר לגולדן סטייט ווריורס ב-1979, והוא פרש ב-1981 כשהוא שיחק עם ה-קנזס סיטי קינגס. שנה לאחר מכן גופייתו עם מספר 10 נתלתה על תקרת הבוסטון גארדן, אולמם של הסלטיקס.
וייט המשיך להיות מעורב בכדורסל, ארגן פרויקטים עם בוסטון סלטיקס, והמשיך לבוא לרוב משחקי הבית שלהם.
ב-16 בינואר 2018 נפטר לאחר מאבק ממושך במחלת הסרטן, בגיל 71.
מאליק אבונה

קריירת מועדונים

לאחר שהבקיע 12 שערים ב-17 משחקים בעונת 2012-13 בעבור מונאנה מהליגה הגבונזית, חתם אבונה בשורות וידאד קזבלנקה המרוקאית, כאשר במדיה הבקיע 8 שערים בעונת הבכורה שלו. בקיץ 2015 הצטרף חתם לאל-אהלי המצרית. כעבור עונה הצטרף לטיינג'ין טדה הסינית.

נבחרת גבון

ב-9 בנובמבר 2012 ערך אבונה הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים במשחק נגד ערב הסעודית. אבונה נכלל בסגל לגביע אפריקה לאומות 2015 וכבש במשחק הפתיחה נגד בורקינה פאסו.
מסיבת סרטן הנהרות

מסיבת סרטן הנהרות היא סעודת קיץ חגיגית במדינות הנורדיות, שמקורה בשוודיה (שם היא נקראת "kräftskiva") והיא התפשטה גם לפינלנד (שמה בפינית: 
"Rapujuhlat"). המסיבות נערכות לרוב באוגוסט, מסורת שמקורה בחוק שהיה נהוג במשך רוב המאה ה-20, לפיו ציד סרטן הנהרות הותר בסוף הקיץ בלבד. כיום אין מגבלה חוקית כזו.
סרטן הנהרות מבושל בהרתחה במי מלח ומתובל בשמיר טרי שנקצר לאחר פריחתו. הסרטן מוגש קר ונאכל בידיים. הארוחה מלווה בדרך כלל באקווביט (משקה מזוקק) ושאר סוגי שנאפס, בירה, לחם, גבינת וסטרבוטן חריפה, פשטידת פטריות וסלטים. 
מסורתית הארוחה אמורה להתקיים בחוץ, אך בפועל פעמים רבות היא נדחקת פנימה עקב מזג אוויר סוער או יתושים תוקפניים. המסיבה מלווה באביזרים כגון מפות נייר, סינרים, כובעי נייר משעשעים ומנורות נייר, לרוב בדמות פני הירח. האווירה המקובלת היא קולנית וגסה וכוללת אכילה רעשנית, לרבות מציצת לְשַׁד הסרטן בקול שאיבה רם לפני הסרת שריונו ושירי שתייה. יש הטוענים שהמסורת מחייבת "משקה אחד לכל אצבע" אך בפועל לא רבים עומדים בקצב זה.