google/wiki40b huggingface dataset:
ז'לחוב

תולדות היישוב

אזכורה הראשון של ז'לחוב הוא משנת 1282, ובשנת 1447 הוענקו לה זכויות עיר. עד פלישת האימפריה השוודית לפולין באמצע המאה ה-17 שימשה העיר כמרכז מסחר לסביבתה.
לאחר חלוקת פולין נכללה העיירה בתחומי אוסטריה, ומשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.

יהודי ז'לחוב

יהודים ישבו בז'לחוב מתחילת המאה ה-17, ובסוף המאה ה-17 פעל בה המשורר יהודה לייב ז'ליחובר. בזמן פרעות ת"ח ות"ט שימשה העיירה כמקום מקלט ליהודי הסביבה. בין השנים תקכ"ה - תקל"ה (1765–1775) כיהן במקום כרב רבי לוי יצחק מברדיצ'ב. בהמשך התגורר וכיהן כאדמו"ר בעיירה רבי אשר מסטולין (הראשון). מהמאה ה-19 ישבה בעיירה שושלת אדמו"רים של גזע זליחוב בחסידות זווהיל, שמייסדה היה הרב יצחק שלמה גולדברג. למשך תקופה כיהן ברבנות העיירה רבי יהושע אשר רבינוביץ, אבי שושלת פוריסוב.
מראשית המאה ה-20 פעלו בעיירה חוגים ציוניים, לצד סניפים של הבונד ושל אגודת ישראל. בזמן מלחמת העולם הראשונה הידלדל היישוב היהודי בעיירה.
בין מלחמות העולם השתקמה הקהילה בעיירה, והתגברה בה הפעילות הציונית. בשנים אלה נמנו בעיירה כ-5,500 יהודים, כמחצית מתושביה. בשנות השלושים סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים.

בשואה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה החלו להגיע לעיירה מאות פליטים יהודים מגרבולין הסמוכה, שהופצצה קשות. ב-12 בספטמבר 1939 נכנסו לעיירה הגרמנים, והחלו לפרוע ביהודיה, תוך שריפת בית הכנסת בעיירה עם יהודים בתוכו. כעבור ימים אחדים גירשו הגרמנים יהודים רבים מהעיירה לאוסטרוב מזובייצקה, תוך רצח רבים מהם בדרך.
בנובמבר 1939 הגיעו לעיירה מאות פליטים יהודים נוספים מיישובי הסביבה, ועל ראש היודנרט בעיירה, שלום פינקלשטיין, הוטל להעביר לגרמנים תשלומי כופר, וכן עובדים לעבודות כפייה במחנות עבודה. כמו כן, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, החרמת רכוש, וחובת תשלום עבור הזכות להתגורר בבתיהם.
בקיץ 1940 הגיעו לעיירה כ-1,200 פליטים יהודים נוספים, ובאוקטובר 1940 רוכזו יהודי העיירה בגטו, בו פרצה כעבור זמן מה מגפת טיפוס הבהרות. מעת לעת הוצאו להורג בגטו יהודים שנתפסו מבריחים אליו מזון. באוקטובר 1941 הפך הגטו בעיירה לסגור, והובאו אליו פליטים יהודים נוספים, עד שמספר יושביו הגיע לכ-13,000. בתקופה זו פעלה בגטו מחתרת יהודית, בראשות יוסף מלינקובסקי, אשר סייעה ליחידות פרטיזנים באזור העיירה.
בקיץ 1942 שולחו כ-500 יהודים מהגטו למחנות עבודה, וכעבור זמן מה הוצאו להורג ראש היודנרט ומספר בכירים בקהילה.
ב-3 בספטמבר 1942 פשטו אנשי ס"ס ושוטרים אוקראינים על הגטו בעיירה, ורצחו כ-1,100 יהודים בו, רובם קשישים, חולים או מסתתרים. יהודי הגטו הנותרים שולחו בקרונות משא למחנה ההשמדה טרבלינקה. בשעת האקציה הצליחו להימלט מהגטו חברי המחתרת שפעלה בו, ולהצטרף ליחידות פרטיזנים. כ-50 יהודים הושארו בגטו לסידור הרכוש הנותר בו ולקבורת הגופות, ולאחר מכן הועברו למחנה עבודה, בו נספו. 25 היהודים האחרונים בעיירה נרצחו ב-28 בפברואר 1943.
משה בר כוכבא

ביוגרפיה

בר כוכבא נולד ב-5 במרץ 1930 בגליציה. הוא עלה לישראל ב-1942 והצטרף בנעוריו לאצ"ל.

שירותו הצבאי

באוקטובר 1951 פיקד על פלוגה ב' בגדוד 79, גדוד חרמ"ש, שביצעה פשיטה על מאהל בדואי ברצועת עזה במסגרת פעולות התגמול.
ב-1956, בעת מבצע קדש, פיקד על פלוגה א' בגדוד 82 בחטיבה 7 בקרב סכר הרואיפה. על פיקודו בקרב זה קיבל צל"ש, שלאחר מכן הומר בעיטור העוז. במלחמת ששת הימים ב-1967 פיקד על חטיבה 45 בקרבות בצפון השומרון ובעמק דותן. נפצע ברגלו בקרב על ג'נין אך סירב להתפנות. חטיבתו פרצה לצפון רמת הגולן בגזרת בניאס-מסעדה וכבשה אותו.
בתקופה שקדמה למלחמת יום הכיפורים פיקד על פשיטות לפתח לנד במבצע קלחת 2 וקלחת 4 כמפקד חטיבה 188. במלחמת יום הכיפורים היה סגנו של דן לנר בפיקוד על אוגדת מילואים 210, אשר הדפה את השריון העיראקי ברמת הגולן. מספר שנים לאחר מכן בשנת 1979 הועלה לדרגת אלוף. פיקד על גיס 446, הגיס הצפוני, ועסק בהכנות אופרטיביות לעימות בגזרה מול לבנון. 
במלחמת לבנון הראשונה ב-1982 פיקד על גיס 479 שהיה מופקד על רמת הגולן, מיולי 1982 פיקד על כוחות צה"ל בגזרה המזרחית של לבנון וביצע יום קרב מול הסורים בבקעת הלבנון אשר יצב את השקט בחזית בתום הקרבות. במקביל כיהן כמפקד גייסות השריון.
ב-1983 מונה למפקד פיקוד הדרום עד מרץ 1986. שמו של בר כוכבא עלה כמתמודד לתפקיד סגן הרמטכ"ל, אולם אהוד ברק הועדף על פניו. לאחר מכן כיהן כעוזר הרמטכ"ל להפקת לקחי המלחמה. בר כוכבא טען שצה"ל אינו מפיק לקחים ממלחמת לבנון הראשונה ואינו מתכונן כיאות לשדה הקרב העתידי. הוא הציע להקים ועדת על אסטרטגית שתטפל בעניינים אלו ותאפשר לצבא להקדיש את זמנו לבעיות היומיומיות. בר כוכבא טען שיש להעמיק את ההכשרה של הקצינים הבכירים בצה"ל ולבטל את הנוהג שאנשי צבא פורשים בגילאי 40-45 לקריירה שנייה באזרחות, דבר שלטענתו אינו מאפשר לאנשי צבא להגיע להכשרה מספקת. 
בר כוכבא מתח ביקורת נוקבת על הרמטכ"ל דן שומרון וסגנו אהוד ברק כשסבר כי אינם מטפלים בצורה נאותה באינתיפאדה ובשל כך פרש מצה"ל בנובמבר 1990.

דעותיו

בר כוכבא תמך בהסכם שלום עם הפלסטינים ועם כל מדינות ערב, אך הדגיש שעלינו לבא מתוך עמדה של כח, ובשום אופן לא לחזור לגבולות 67.

חייו הציבוריים

לאחר פרישתו מצה"ל מונה למנכ"ל רכבת ישראל. באביב 1992 ניסה להיבחר לרשימת הליכוד לכנסת השלוש עשרה, הוא נבחר לפאנל, אך כשל בשיטת השביעיות שהייתה נהוגה אז, ועקב כך פרש מן המרוץ.
בעת שירותו הניח בצה"ל יסודות מקצועיים בתחום לוחמת השריון, וגם בתקופה שלאחר פרישתו פרסם מאמרים רבים בנושא לוחמת שריון.
נפטר בשנת 1992 בתל אביב.
על שמו - תחנת הרכבת אשדוד עד הלום.

חייו האישיים

בר כוכבא היה נשוי ואב לבן ושתי בנות. אחת מבנותיו היא השחקנית ירדן בר כוכבא.
צרפת במשחקים האולימפיים לנוער

אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)

המשלחת הראשונה של צרפת למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה 60 ספורטאים שהתחרו ב-18 ענפי ספורט. המשלחת דורגה במקום התשיעי לאחר שזכתה ב-15 מדליות, מהן שישה מדליות זהב.

אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)

המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג היא הגדולה ביותר שצרפת שלחה עד כה. המשלחת מנתה 82 ספורטאים שהתחרו ב-22 ענפים. המשלחת דורגה במקום הרביעי לאחר שזכתה בעשרים מדליות, מתוכן שמונה מדליות זהב.

אולימפיאדת הנוער אינסברוק (2012)

צרפת השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער החל מראשיתם באולימפיאדת הנוער אינסברוק. המשלחת כללה 29 ספורטאים שהתחרו בעשרה ענפי ספורט. המשלחת זכתה בתשעה מדליות, מהן שתי מדליות זהב.

אולימפיאדת הנוער לילהאמר (2016)

המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר מנתה 32 ספורטאים שהתחרו ב-12 ענפי הספורט. המשלחת זכתה בשישה מדליות, מהן שתי מדליות זהב.
ארץ אדוארד השביעי

ארץ אדוארד השביעי (באנגלית: King Edward VII Land) או חצי האי אדוארד השביעי הוא חצי אי גדול, מכוסה קרח, היוצר את הקצה הצפון-מערבי של ארץ מרי בירד באנטארקטיקה. חצי האי בולט אל תוך ים רוס בין מפרץ זולצברגר והפינה הצפון-מזרחית של מדף הקרח רוס, ומהווה חלק משטח חסות רוס. חצי האי אדוארד השביעי מתוחם במדף הקרח רוס מדרום-מערב, מפרץ אוקומה ממערב, וממזרח במפרץ זוצברגר וחוף זונדרס, כולם שוכנים בעיקר על ים רוס/האוקיינוס הדרומי באנטארקטיקה. הקצה הצפון-מערבי של חצי האי הוא כף קולבק. חצי האי אדוארד השביעי נמצא ב-77°40′S 155°00′W
החוף המערבי הוא חוף שירז. מצפון וממזרח נמצא מדף הקרח סווינברן.
חצי האי אדוארד השביעי התגלה ב-30 בינואר 1902 על ידי משלחת דיסקברי (1904-1901) בהנהגת רוברט פלקון סקוט, שכינה אותו ארץ אדוארד השביעי על שם המלך אדוארד השביעי. קו החוף נחקר עוד במסגרת משלחת נמרוד בהנהגת ארנסט שקלטון בשנים 1909-1908, והנחיתה הראשונה הייתה של המשלחת היפנית לאנטארקטיקה בהנהגת שיראז נובו בשנת 1912. שמו של חבל הארץ שונה ל"חצי האי אדוארד השביעי" אחרי שטבעו כחצי-אי נקבע במסע חקר שניהלה משלחת בירד לאנטארקטיקה (1935-1933) ומשלחת השירות האנטארקטי של ארצות הברית (1941-1939).
רוב חצי האי נמצא בשטח החסות רוס, שבחזקת ניו זילנד.
לאוניד טופרין

ביוגרפיה

הוא נולד במרץ 1947 בעיר פוליארני שבמחוז מורמנסק.
ב-1966 השלים את לימודיו במכון הטכנולוגי הלנינגרדי לרכיבי חלל ואלקטרוניקה. ב-1978 למד בפקולטה למכניקה בטכניון בלנינגרד.
ב-1992 מונה לנשיא קבוצת הכדורגל זניט סנקט פטרבורג. פעל להפוך את המועדון לחברת מניות ועמל למשוך משקיעים וספונסרים לקבוצה, בשנים בהן היא שיחקה בליגת המשנה הרוסית בכדורגל.
ב-1995 למד בבית הספר לעסקים על שם פיוקווא באוניברסיטת דיוק בארצות הברית.
בשנים 1973–2004 עבד בחברת הטלפון על שם נקראסוב. בספטמבר 2004 מונה לסמנכ"ל רשת הטלפון של סנקט פטרבורג, חברת "טלקום צפון-מערב" וניהל את החברה עד למיזוגה עם חברת רוסטלקום.

חייו האישיים

הוא דובר אנגלית. נשוי ואב לבן.
איריס אברהם (פוליטיקאית)

חייה

איריס אברהם, ילידת גבעתיים, עסקה בתחילת דרכה בקולנוע. את התואר הראשון שלה עשתה בתחום זה, מתוך שאיפה להיות במאית. בעלת תואר שני מאוניברסיטת חיפה במנהל ומדיניות ציבורית בשלטון המקומי ותואר ראשון מדעי המדינה ותקשורת מהאוניברסיטה הפתוחה.
לאחר רצח ראש הממשלה יצחק רבין, בשנת 1995, נקראה אברהם על ידי מזכ"ל מפלגת העבודה, נסים זוילי, לרכז את מטה הפעילים והמתנדבים בבחירות שבהן שמעון פרס היה יו"ר המפלגה, והתמודד מול בנימין נתניהו.
ב־1996, בגיל 27, מיד עם הפסד מפלגת העבודה בבחירות, הקימה משרד עצמאי לאסטרטגיה פוליטית וקשרי ממשל, שבו עסקה כשנתיים. ב־1998 נבחרה לראשונה למועצת העיר גבעתיים ובהמשך מונתה למ"מ ראש העירייה, אפי שטנצלר.
ב־2007, עקב עזיבתו של שטנצלר לטובת תפקיד יו"ר קק"ל, מונתה אברהם לראש העירייה בפועל. בבחירות שהתקיימו באותה שנה היא הפסידה, לאחר מערכה קשה וסוערת שלא הוכרעה בסבב הבחירות הראשון. בסבב השני נכשלה אברהם בהפרש של כ־300 קולות בלבד.
במשך שנתיים הייתה באופוזיציה. ב־2009 החליטה אברהם לחבור למי שהיה יריבה הפוליטי, ראש העירייה ראובן בן שחר. הם התמודדו יחד ברשימה משותפת, "כן לגבעתיים". מיד לאחר הניצחון מונתה אברהם לסגניתו של בן שחר.
אברהם הייתה סגניתו של ראש העירייה רן קוניק, וב-2016 פוטרה על ידו מתפקידה כסגנית ראש העיר
אברהם חברת דירקטוריון בהתנדבות במועצות המנהלים של איגוד ערים דן לסילוק אשפה - חירייה, במ.ט.י מרכז לטיפוח יזמות עסקית, בעמותת רוח נשית ובגופים ציבוריים נוספים העוסקים בתחומי החינוך, הרווחה וקידום מעמד האישה.
בעבר שימשה כמזכירת סניף מפלגת העבודה בגבעתיים. בשנת 2013 התמודדה ברשימה זו לתפקיד ראש העירייה, אך לא זכתה.
מושא

בתחביר, המושא הוא השלמה מוצרכת לנשוא פועלי, והוא מתקשר לפועל כהשלמה מוצרכת, כלומר, הפועל "זקוק" לה. ההשלמה חייבת לבוא אחרי מילת יחס אחת או יותר המצטרפות לפועל והיא חלק מילוני של הפועל, לדוגמה: "הבחין ב", "האמין ל", "השלים עם", "אכל את".
את מילת היחס המוצרכת לא ניתן להמיר במילות יחס אחרות וכל המוצרך אינו ניתן להמרה בתוארי הפועל.
המושא מצטרף לנשוא פועלי, כלומר, ניתן לומר: "אכל תפוח" ולא "יוסי תפוח". ישנם פעלים המצריכים אחריהם מושא אחד או יותר (למשל "יוסי הודה לחברו על המעשה").

סוגי מושאים

בעברית קיימת הבחנה בין שני סוגי מושאים: מושא ישיר ומושא עקיף.

מושא ישיר

מושא ישיר הוא מושא המצטרף לנשוא בצורה ישירה, למשל: "יוסי אכל תפוח", כאשר המילה "תפוח" היא המושא, או באמצעות המילית "את". דוגמאות:
"יוסי בנה בית",
"יוסי בנה את הבית".
למעשה, כל תפקידה של המילה "את" בשפה העברית הוא ציונו של מושא ישיר מיודע.

מושא עקיף

מושא עקיף הוא מושא המצטרף לנשוא באמצעות מילת יחס המוצרכת לפועל, כלומר מילת היחס היחידה שיכולה לבוא עם פועל זה, או כזו שמשפיעה על משמעותו. דוגמאות: 
"יוסי הודה לחברו",
"יוסי הודה במעשה".

מושא כולל

מספר מילים, הממלאות תפקיד של מושא, וניתן להחליפן אחת בשנייה, נקראות מושא כולל (למשל "יוסי קנה עפרונות, עטים ומחברות").
Hey You (שיר של מדונה)

רקע וכתיבה

השיר נכתב והופק על ידי מדונה ופארל ויליאמס. השיר הוא שיר בסגנון הפופ, אשר מאפיין שירים נוספים של מדונה. במצעד הסינגלים הבריטי הצליח השיר להגיע אל המקום ה-187, מה שהופך אותו לאחד מהשירים הכושלים ביותר של מדונה במצעד.
בנוסף לכך, הועלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של מדונה ב-4 במאי 2018. בתחילת הקליפ ניתן לראות דגלים של מדינות שונות כדוגמת דגל קנדה, דגל הרפובליקה העממית של סין וכדומה. בהמשך ניתן לראות קטעים שונים מסיטואציות שונות. 
עם השיר הופיעה מדונה במסגרת "Live Earth" שהתקיים בשנת 2007.
Battlefield Play4Free

משחקיות

Battlefield Play4Free לוקח שתי תכונות מהמשחקים Battlefield 2 ו-Battlefield: Bad Company 2: שדה קרב, מצבי משחק, תקיפה ועומס. במשחק יש חנות שבא אפשר לרכוש אביזרים (בתשלום) כגון: רובים, אקדחים, רימונים, תלבושות וכו' והוא גם דומה קצת בהתאמה למשחק Battlefield Heroes. במשחק Battlefield Play4Free יש שמונה מפות מ-Battlefield 2, ותומך בשרתים של עד 32 אנשים בכל שרת. כאשר שחקן נכנס לסרבר, המשחק בוחר באופן אוטומטי לאיזה קבוצה השחקן יצטרף (האמריקאים או הרוסים).

כיתות

במשחק Battlefield Play4Free יש כיתות (Classes), בהם השחקן יכול לבחור להיות מסתער, מהנדס, חובש, או צלף. כיתת המסתערים חמושה עם רובה סער, "קופסת תחמושת" שיכולה לספק יותר תחמושת לשחקן ולחבריו בקבוצה ובהמשך ברימון עשן וחומר נפץ מדגם C4. החובשים מחומשים במקלעים, ובעלי יכולת לרפא את עצמם, ולרפא שחקנים אחרים עם "קופסת חובש" (Medic Box) ובהמשך בדפיברילטור ונור-סימון בשביל שחברי הקבוצה ייווצרו בנור. חיילי מחלקת ההנדסה חמושים ב-RPG-7, תת מקלע, וכלי לתיקון שניתן לשמש לתיקון של כלי הרכב של חברי הקבוצה ובהמשך במוקש נגד טנקים ומטול רימונים מסוג MX-25. כיתת הסיירים חמושים ברובה צלפים, חיישן תנועה ומוקשים מסוג M18(נגד אדם) ובהמשך במשקפת שגם גורמת לנפילת טילים. לארבע הכיתות גם יש את האפשרות לשאת אקדח, סכין ואקדח-סימון לכלי רכב. מערכת כיתה זו נעשתה בשימוש במשחק Battlefield: Bad Company 2.

עדכונים

Easy Studios, המפתחים של המשחק Battlefield Play4Free, מבצעים עדכונים למשחק. העדכון המשמעותי הראשון התקיים ב-29 בינואר 2011, כאשר Easy Studios, השיקו את המפה עומאן (Oman). והעדכון השני התקיים ב-9 ביוני 2011 המפה "Fourth" שוחררה. לאחר מכן, העדכון השלישי התקיים ב-10 באוגוסט 2011 שבה יצאה המפה "Dragon Valley". מלבד המפות החדשות Easy Studios הוסיפו אלמנטים שונים כגון טשטוש תנועה (כאשר השחקן זז מהר) עקב המנוע המשופר Refractor 2.
מויסיי אוריצקי

קורות חיים

מויסיי (משה) אוריצקי נולד למשפחה יהודית בעיר צ'רקאסי (אז בתחומי האימפריה הרוסית היום באוקראינה). לאחר קבלת חינוך יהודי מסורתי הוא למד בבית הספר בצ'רקאסי ובבילה צ'רקווה. בשנת 1897 אוריצקי סיים לימודיו בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת קייב.
בשנת 1898 אוריצקי הצטרף למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית וב-1899 נעצר ונשלח לגלות לגוברניית יאקוטסק במזרח סיביר. לאחר הכנס השני של המפלגה ב-1903, אוריצקי הצטרף למנשביקים. הוא היה פעיל באירועי מהפכת 1905, וב-1906 נעצר ונשלח לגלות במחוז ארכנגלסק. בשנת 1914 אוריצקי עזב את תחומי האימפריה הרוסית ועבר להתגורר בסטוקהולם. הוא כתב מאמרים בעיתון של לאון טרוצקי שיצא לאור בפריז.
לאחר מהפכת פברואר אוריצקי חזר לסנט פטרבורג ובכנס ה-6 של המפלגה הצטרף לבולשביקים. אוריצקי נבחר לכהן כחבר בוועד המרכזי של המפלגה. באוגוסט 1917 אוריצקי התקבל כחבר בוועדת בחירות של האספה המכוננת הרוסית. במהלך מהפכת אוקטובר אוריצקי היה פעיל בארגון מאבק מזוין כנגד הממשל הקיים למען העברת השלטון לידי הבולשביקים.

לאחר מהפכת אוקטובר

לאחר מהפכת אוקטובר אוריצקי התמנה ליושב ראש הוועדה לכינון האספה המכוננת. ב-6 בינואר 1918 אוריצקי וולדימיר לנין חתמו על צו לפיזור האספה בתום ישיבתה הראשונה. בדעת הקהל הרוסית אוריצקי נחשב לאחראי על פיזור האספה כי הוא היה יושב ראש הוועדה המכינה שלה.
במהלך הדיונים בקשר להסכם ברסט-ליטובסק אוריצקי התנגד לחתימת המתווה שגובש. בכנס ה-7 של המפלגה הוא נבחר למועמד לחבר בוועד המרכזי. 
ב-7 במרץ 1918 הוקמה צ'קה בפטרוגרד ואוריצקי מונה ליושב ראש שלה. לדעת חלק מההיסטוריונים אוריצקי היה אחראי לתחילת "הטרור האדום" בעיר, אך ההנחה אינה נתמכת על ידי מחקרים שבוצעו לאחרונה. בכל מקרה, באותה תקופה אוריצקי נחשב לאחראי על הנעשה בעיר בנושא ההוצאות להורג של בני המעמד המבוסס.
לאחר רצח ו. וולודרסקי, אוריצקי התנגד לתפיסת בני ערובה ולהוצאות להורג ללא משפט ועמדתו התקבלה על דעת ראשי העיר. בתחילת אוגוסט 1918 התקיים בעיר כנס של הסובייט המקומי ובו נאמו לאון טרוצקי ויעקב סברדלוב. בעקבות נאומיהם, חברי הסובייט אישרו הוצאות להורג ללא משפט של מתנגדי המשטר ובני אצולה. ב-18 באוגוסט החלטה זו אושרה בישיבת צ'קה ואושרה הוצאה להורג של 21 עצורים. על פי תקצירי הפרוטוקולים, במהלך ההצבעה אוריצקי נמנע.
ב-30 באוגוסט 1918 אוריצקי נרצח על ידי לאוניד קנגיסר. קנגיסר לא ידע שאוריצקי התנגד לטרור וכלל לא הצביע בעד ההוצאות להורג, ביניהן גם של חברו, כמה ימים לפני כן. כדברי קנגיסר: "בהיותי יהודי הרגשתי חייב להרוג יהודי בולשביק שפועל להוצאתם להורג של אנשים חפים מפשע". קיימות עדויות שקנגיסר היה חבר בארגון שפעל נגד השלטון, וההתנקשות אושרה על ידי בוריס סבינקוב.
ב-2 בספטמבר 1918 יעקב סברדלוב חתם על הצו להנהגת "טרור אדום" ברחבי המדינה. בכך ניתן הכשר רשמי למדיניות תפיסת בני ערובה והוצאה להורג של בני המעמד העליון, בעלי נכסים, קצינים, נזירים ושאר מתנגדי המשטר.
לזכר הרצח, כיכר הארמון בעיר כונתה "כיכר אוריצקי", שם שהחזיק עד לשנת 1944.
ורדן

היסטוריה

ורדן הוקמה על ידי הגאלים והייתה מקום מושבו של הבישוף של ורדן מאז המאה ה-4, למעט מספר הפסקות. בשנת 843 נחתם חוזה ורדן שלפיו חולקה האימפריה של קרל הגדול לשלושה חלקים. בשנים 1624–1636 נבנתה מצודה גדולה על חורבותיו של מנזר חשוב. בשנת 1670 ביקר בוורדן מרשל צרפת שהכין תוכנית שאפתנית לבצר את כל העיר. אף שחלק גדול של תוכניתו נבנה בעשורים הבאים, כמה אלמנטים לא הושלמו עד לאחר המלחמות הנפוליאוניות. למרות ביצורים נרחבים, ורדן נכבשה על ידי הפרוסים ב-1792, אבל אלו נטשו אותה לאחר קרב ואלמי. במהלך המלחמות הנפוליאוניות שימשה המצודה להחזקת שבויי מלחמה בריטים. במלחמת צרפת-פרוסיה הייתה ורדן המבצר הצרפתי האחרון שנכנע ב-1870. זמן קצר לאחר מכן החלה בניית המערכת החדשה של הביצורים בסביבות העיר.
א-זמאלכ

היסטוריה


המועדון נוסד ב-5 בינואר 1911 בשם קאסר אל-ניל על ידי ג'ורג' מרצבך, עורך דין בלגי. מרצבך כיהן כנשיא עד מלחמת העולם הראשונה, אחריו שימש כנשיא ניקולה ארפגי שהיה שחקן המועדון.
בשנת 1913 שינה המועדון את שמו לאל מוח'תלט, ובשנת 1940 שונה השם למלך פארוק. עקב הפיכה צבאית נגד המלך ב-1952, שונה שם המועדון לשם הנוכחי – א-זמאלכ, על שמו של רובע זמאלכ.
בשנת 1974 במשחק של זמאלכ נהרגו לפחות 48 אנשים, שנכחו במשחק הידידות מול המועדון הצ'כי דוקלה פראג, כתוצאה ממנוסה המונית.
יריבתה העירונית של זמאלכ היא אל-אהלי. המשחק הראשון בין הקבוצות נערך ב-1948.
הניצחון הגדול ביותר של זמאלכ על אל-אהלי הוא 6-0, תוצאה אשר נרשמה פעמיים עד כה. הפעם הראשונה הייתה ב-1942 בליגת קהיר והפעם השנייה הייתה ב-1944 בגמר הגביע המצרי.
סמל איידהו

סמל מדינת איידהו או החותם הגדול של מדינת איידהו (באנגלית: Great Seal of the State of Idaho) אומץ בשנת 1863 כסמל טריטוריית איידהו. סמל זה היה בשימוש עד שנת 1890 עת הפכה הטריטוריה למדינה. בשנה זו שונה עיצובו של הסמל על ידי אמה אדוארדס גרין (האישה היחידה שעיצבה סמל של מדינה ממדינות ארצות הברית ]) על מנת להתאימו לסמל של מדינה. הסמל שונה בשנת 1957 בחקיקה.
אנג'לה לאנסברי

קריירה

הסרט הראשון שבו היא השתתפה היה "אורות הגז" שיצא ב-1944 ובזכותו הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. סרטים מפורסמים שבהם השתתפה: "תמונתו של דוריאן גריי" (1945) עליו קיבלה מועמדות נוספת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר וזכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר, "שמשון ודלילה" (1949), "השליח ממנצ'וריה" (1962) עליו קיבלה מועמדות שלישית לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר וזכתה וזכתה בשנית בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר, "מול פלנדרס" (1965) ו"המיטה המעופפת" (1971). -1978 שיחקה בסרט "מוות על הנילוס".כמו כן דיבבה את גברת תֵּיוֹן ושרה את שיר הנושא בסרט "היפה והחיה" של חברת וולט דיסני.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 היא הרחיבה את תחומי עיסוקה לתיאטרון ולטלוויזיה. היא הצליחה מאוד במחזות כגון "Gypsy" ,"Mame", "Blithe Spirit" ו"הספר השטן מרחוב פליט".  
בשנים 1984 עד 1996 היא שיחקה בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "רצח במשיכת קולמוס" שבה גילמה את ג'סיקה פלטשר, ועל תפקידה זה זכתה ארבע פעמים מתוך עשר מועמדויות בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה, והייתה מועמדת שניים עשר פעמים לפרס אמי לשחקנית הראשית הטובה ביותר בסדרת דרמה, אך מעולם לא זכתה.

שנים אחרונות

בשנת 2005 גילמה את הדודה אדלאייד בסרט הפנטזיה "נני מקפי" על פי תסריט של השחקנית אמה תומפסון. בשנת 2011 שיחקה בסרט הקומי "מר פופר והפינגווינים" בכיכובו של ג'ים קארי.  
בשנת 2017 שיחקה במיני-סדרה הבריטית "נשים קטנות". בשנת 2018 שיחקה בסרט הדרמה-קומי-מוזיקלי "מרי פופינס חוזרת" בתפקיד של מוכרת הבלונים.

פרסים ומועמדויות

במשך הקריירה הארוכה שלה זכתה לאנסברי במספר של פרסים יוקרתיים; חמישה פרסי טוני מתוך שבע מועמדויות, שישה פרסי גלובוס הזהב מתוך חמישה עשר מועמדויות, פרס אוסקר לשם כבוד, פרס באפט"א על מפעל חיים, פרס גילדת שחקני המסך על מפעל חיים, ופרס אוליבייה לשחקנית המשנה הטובה ביותר. בנוסף, הייתה מועמדת לפרס הגראמי, מועמדת שלוש פעמים לפרס האוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ושמונה עשרה פעמים מועמדת לפרס אמי.
פינגוין (מסעדה)

מסעדת פינגוין (נוסדה במאי 1940) היא בית קפה ומסעדה בשדרות הגעתון בנהריה.

היסטוריה

מסעדת פינגוין נוסדה על ידי משפחת אופנהיימר, שעלתה לארץ-ישראל מאופנבך שבגרמניה. ארנסט, הבן, עלה ארצה ב-1936, והוריו, הוגו וריחה, שברגע האחרון הצליחו לעזוב את גרמניה, עלו ב-1939. לפני שפרצה מלחמת העולם השנייה הרשו הגרמנים ליהודים שקיבלו סרטיפיקט מהאנגלים להביא לארץ את חפציהם וכספם וכך עשו בני המשפחה, שהבינו בעוד מועד את הסכנות הצפויות מהשלטון הנאצי. ארנסט החליט להתיישב בנהריה, מושבה שנוסדה על ידי עולים מגרמניה. כדי להכשיר את עצמו להיות חקלאי הוא עבד במשק של הוריו של רפול (לימים הרמטכ״ל ושר החקלאות), אך הניסיון לא צלח. 

במאי 1940 הקימו ארנסט ואביו צריף בשדרות הגעתון ששימש תחילה כגלידריה וקיוסק. את השטח בשדרות הגעתון, רחובה הראשי של נהריה, שעליו נבנה הצריף, קנתה משפחת אופנהיימר בכספים שהביאה מגרמניה, שם היה לה בעיר אופנבך כל-בו גדול במרכז העיר. לדברי ארנסט אופנהיימר:
״קראנו למקום החדש 'פינגוין' על שם הוצאת הספרים המצליחה, קיווינו להצליח באותה מידה. בסופו של דבר פתחנו קיוסק עליו אמרו שהיה ה'קיוסק גזוז' הכי מודרני בכל ארץ ישראל.״
בשנים הראשונות, בתקופת מלחמת העולם השנייה, רבים מאורחי המסעדה היו חיילים בריטים. לפי המסופר, אם נודע על אוניית מעפילים שצריכה הייתה להגיע לחוף דאגו אנשי ההגנה לשלוח את הנערות היפות ביותר לפינגוין על מנת להסיח את דעתם של החיילים עד שהמעפילים הובאו לחוף מבטחים. אשתו של ארנסט, מאריאנה, הצטרפה לצוות העובדים המשפחתי, שהיה מורכב גם מהוריו של ארנסט.
בתקופת המצור על נהריה, בזמן מלחמת העצמאות, היו התושבים מתכנסים במסעדה כדי לשמוע חדשות ולקרוא את עיתון ״על המשמר״ שהיה תלוי על הקיר בחזית המסעדה.

בשנות ה-50 עברה המסעדה למבנה אבן שתכנן אחד האדריכלים הידועים של אותה תקופה, משה גרסטל. המסעדה לא נסגרה בתקופת הבנייה, כי נבנה צריף ארעי כדי לארח את קהל הלקוחות של פינגוין. לאחר המעבר למבנה האבן הפכה החצר האחורית לגינת בידור בקיץ. יפה ירקוני, שושנה דמארי, רחל אטיאס, אריק לביא, אורי זוהר, הגשש החיוור ורבים אחרים הופיעו בפינגוין. הגינה הכילה כ-700 מקומות. התארחו בגינה גם מלכות היופי והמועמדות לכתר בתצוגת אופנה. 

גם פוליטיקאים התארחו במסעדה, וביניהם בן-גוריון, משה דיין, לוי אשכול, יצחק רבין ואחרים. המסעדה שימשה חמ"ל לעיתונאים הזרים בזמן האירועים הביטחוניים בגבול הצפון. 
ארנסט אופנהיימר היה יזם של ענף הצימרים בנהריה בשנות ה-40, ה-50 וה-60 של המאה ה-20. בראשית הקיץ שילם מראש לבעלי הצימרים וכך הבטיח לעצמו מאגר של חדרים, שהשכיר לנופשים שבאו לנהריה. את כל הארוחות אכלו בפינגוין תמורת תלושים שקיבלו כחלק מהעסקה.
בתחילת שנות ה-70 חזר ארצה אילן, בנם של ארנסט ומריאנה, מלימודי מסעדנות וניהול בתי מלון בגרמניה ולקח לידיו את ניהול המסעדה, לאחר ששיפץ את המקום והקים פיצריה קטנה, שהייתה חידוש גדול בענף המזון בארץ.

בשנות ה-90, לאור השינויים הגדולים שהתחוללו בצפון בכלל ובנהריה בפרט בכל נושא תיירות הקיץ, החליט אילן להפוך את המבנה הקיים למרכז קניות קטן, שבו נשארה המסעדה אך נוספו חנויות אחדות. למקום החדש קרא "כיכר פינגוין". כמו כן הקימו בפיצריה הקטנה מערך שלם של משלוחים.
את המסעדה מנהל היום בנו של אילן, אמיר אופנהיימר, שהוא נינו של מייסד מסעדת פינגוין, הוגו אופנהיימר.
וין מיין

ביוגרפיה

וין מיין נולד בשנת 1951 בכפר ניאונג צ'אונג במחוז דנוביו איראוואדי, להוריו - טון קין ודו תאן.
למד לתואר ראשון לגאולוגיה ואחר כך משפטים באוניברסיטת יאנגון. בשנת 1981
אחרי שנת 1981 עבד כעורך דין בבית המשפט החוקתי של בורמה. הוא נעצר אחרי השתתפותו ב"התקוממות 8888" משנת 1988. זמן קצר בשנת 1990 (אז החומטה הצבאית פיזרה את הפרלמנט שנחבר) וכן בין מאי 2012 למרץ 2018 כיהן כחבר בבית הנבחרים מטעם הליגה הלאומית למען דמוקרטיה.
אחרי שכיהן כיושב ראש בית הנבחרים בשנים 2016–2018 במרץ 2019 נבחר מול שני מועמדים אחרים כנשיא מיאנמר.
אף על פי שתפקידו הוא במידה רבה סמלי בלבד למיין יתרון על קודמו טין צ'ו, בניסיון הפוליטי שצבר באופוזיציה בשנים 1988–2015.

חייו הפרטיים

וין מיין נשוי לצ'ו צ'ו ואב לבת, פיו פיו תין, יועצת בכירה בחברת City Mart Holdings.
גביע חבר המדינות

היסטוריה

ביולי 1992 התקיימה ישיבתה של התאחדות פדרציות הכדורגל של חבר המדינות (Ассоциации федераций футбола СНГ) שהחליטה לערוך את טורניר גביע אלופות חבר המדינות, שנערך לראשונה ב-25 בינואר 1993 ועד כה נערך מדי שנה ב-25 בינואר.
הייתה הצעה לערוך את הטורניר בפגרת הקיץ, אך כיוון שלוח הזמנים של הליגות ב-15 המדינות המשתתפות לא היה שונה הוחלט להשאיר והוא נערך במחצית השנייה של ינואר, בעת פגרת החורף.
גביע אלופות חבר המדינות מרכז תחת קורת גג אחת את 15 פדרציות הכדורגל של חבר המדינות, ולכן זוכה הטורניר לתמיכה וסיוע של אותן פדרציות ושל פיפ"א ואופ"א.
בשני הטורנירים הראשונים לא השתתפו קבוצות הכדורגל האוקראיניות, לכן הקבוצות הרוסיות היו הפייבוריטיות (המועדפות) לזכות. מאז צירופה של אוקראינה לטורניר, ב-1995, החל הטורניר לצבור פופולריות.
ב-5 בנובמבר 2011, באספת מארגני הטורניר, הוחלט כי מבנה הליגה ישונה ובמקום טורניר תחרותי בין מועדוני כדורגל הוחלט לערוך החל משנת 2012 טורניר בין הנבחרות הצעירות בכדורגל של חבר המדינות ושל נבחרות אורחות אחרות.
ביולי 2016 הוכרז על סגירת הטורניר.

מבנה הליגה

בשנים 1993–1995 השתתפו 16 קבוצות כדורגל, שחולקו לארבעה בתים כאשר מנצחות הבתים העפילו לחצי הגמר.
בשנים 1996–1998 והחל משנת 2002, מעפילות מנצחת הבית והמקום השני בבית, כששלב הפלייאוף מתחיל מרבע הגמר, אף שב-2005 לוקומוטיב מוסקבה ודינמו קייב העפילו לחצי הגמר אוטומטית.
בשנים 1999–2000 משתתפות הטורניר חולקו לשתי ליגות בנות שני בתים, כאשר על ההעפלה לשלבי הגמר נאבקו שמונה קבוצות, משני המקומות הראשונים של הבית העליון בליגה הבכירה.
מאחר שהטורניר נערך בין 15 מדינות חבר המדינות, לעיתים את המקום ה-16 בטורניר נטלה נבחרת רוסיה בכדורגל עד גיל 21, או נבחרת רוסיה בכדורגל עד גיל 17 ולעיתים אף קבוצות הנוער של הקבוצות הבכירות ברוסיה. ב-2007 אף הוזמנה קבוצת OFK בלגרד הסרבית.
לאחר 2012 בטורניר השתתפו רק נבחרות הכדורגל עד גיל 21.