לאסלו אלמאשי

שנים ראשונות

אלמאשי נולד בטירת ברנשטיין לגיירג' אלמאשי ולאשתו אילונה. היו לו אח ואחות, יאנוש וגאורגינה. העיר ברנשטיין שכנה אז במחצית ההונגרית של הקיסרות ההבסבורגית, והועברה לאוסטריה ב-1922 כחלק מבורגנלנד. אביו היה אתנולוג וזואולוג מפורסם, שהיה בין מייסדי החברה הגאוגרפית ההונגרית. המשפחה הייתה שייכת לענף זוטר של בית אלמאשי העתיק והמיוחס, ואף על פי שנמנתה עם האצולה והיו לה אדמות, לא החזיקה בתואר העובר בירושה. מגיל צעיר התעניין אלמאשי בחקר הטבע ובבניית דאונים.
מ-1911 ועד 1914 הוא התגורר באיסטבורן הסמוכה ללונדון, שם התחנך אצל מורה פרטי ולמד את השפה האנגלית על בוריה. בעודו בבריטניה פגש במגלה הארצות הנודע פרדריק סלו (מושא השראתו של הנרי ריידר הגרד, שביסס עליו את דמותו של גיבור ספריו אלן קווטרמיין), ובעקבות כך החל להתעניין ביבשת אפריקה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא שב לארצו והתגייס לחטיבת ההוסארים ה-11, ובהמשך עבר הסבה לחיל-האוויר. הוא שירת כטייס תצפית בחזית הרוסית ובחזית האיטלקית.
לאחר סוף המלחמה המשיך אלמאשי המלוכן לתמוך בבית הבסבורג. ב-26 במרץ 1921 הוא נהג במכוניתו של קרל הראשון, קיסר אוסטריה, כשזה שב ממקום גלותו בשווייץ לבודפשט בניסיון כושל לתבוע את הכס שוב, בנסיעה שנמשכה שלושים שעות רצופות. בחודשים הבאים, במהלך שהותם יחד, החל הקיסר לפנות אליו בתואר רוזן; אלמאשי לא היה זכאי לכך מתוקף ירושה, וטען במכתביו כי קרל זכר בקשה ישנה שהגיש סבו להענקת התואר, ושבוטלה לבסוף. בחוגים המלוכניים החלו לכנותו בתואר מתוך כבוד לקיסר, אך מאחר שלא היה לכך תוקף חוקי, מחה אלמאשי לעיתים קרובות על כך שהוצג כרוזן בחוץ-לארץ.

חוקר מדבר

ב-1921 נכנס לשירותו של הבישוף יאנוש מיקש מסומבטהי כמזכיר אישי, ושימש ככזה עד 1926. ב-1922 החל לעבוד גם כסוכן חברת הרכב האוסטרית שטייר דיימלר פוך בסומבטהי. בנוסף, הוא התחרה כנהג מירוצים. ב-22 בפברואר 1926 הגיע לנמל אלכסנדריה לביקורו הראשון באפריקה. בחודשיים הבאים ערך מסע של 3,000 ק"מ ברכב מהעיר לנילוס הלבן. במהלך אותו סיור היה אלמאשי לאדם הראשון שחצה ברכב לבדו את המדבר הנובי. ב-1928 הוא שבר שיא בנסיעה מהירה בין מדריד לקופנהגן. ב-1929 הוביל משלחת ממומבסה לקהיר והיה הראשון שחצה את ביצת סוד ברכב ממונע. באותה שנה גם ערך נסיעה של 700 קילומטר בסהרה המזרחי.
ב-1930 פוטר אלמאשי ממשרתו בשטייר בעקבות השפל הגדול, אך מצא שני פטרונים חדשים שהיו גם הם חוקרי מדבריות נלהבים: הנסיך כמאל אל-דין חוסיין, בנו של סולטאן מצרים חוסיין כאמל, וסיר רוברט קלייטון איסט-קלייטון, ברונט אנגלי. ב-1932 הוביל אלמאשי מספר מסעות מחקר ברמת גילף כביר בדרום מדבר לוב (כך נקרא בזמנם החלק המזרחי של מדבר סהרה), בהן השתתפו גם קלייטון ואשתו דורותי. הם ביקשו לאתר, בין השאר, את נווה המדבר האגדי זרזורה. המשלחות מצאו ציורי סלע פרהיסטוריים ומיפו את מיקומן של מספר נאות מדבר, שאחת מהן חשבו לזרזורה האגדית. חלק מהסקר שביצעו נעשה באמצעות מטוס קל. אלמאשי התפרסם כחוקר בעקבות מסעותיו וגילויו אלה. הוא שלט בערבית והכיר היטב את המדבריות, וחבריו הבדואים כינוהו "אבו רמלה" (אבי החולות).
ב-1935 הוביל אלמאשי משלחת נוספת בים החול הגדול שבמדבר לוב בחיפוש אחר צבאו האבוד של כנבוזי השני, שעל פי הרודוטוס נעלם בסופת חול כשניסה לכבוש את האורקל של אמון-רע בסיווה. במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה סיפק אלמאשי מידע מודיעיני לצבאו של אמיליו דה בונו. באותה תקופה החל לעבוד כמדריך טיסה בשדה תעופה בקהיר.

מלחמת העולם השנייה ומותו

ב-1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הוא נאלץ לשוב להונגריה, שם עוד היה רשום כסרן במילואים בחיל-האוויר. ב-1941 הוא סופח לגיס אפריקה של ארווין רומל. בפברואר 1942 הדריך שני סוכני אבווהר, יוהנס קפלר והקשר הנס-גרט זנדשטדה, במסע ארוך דרך המדבר מלוב ועד פאתי קהיר, שעקף את קוי הבריטים. הם הגיעו לבירה המצרית בראשית מאי. על השתתפותו במבצע הוענק לאלמאשי צלב הברזל מדרגה ראשונה והוא קודם לדרגת רב-סרן. הוא המשיך בפעילותו במודיעין הגרמני; ב-1943 היה מעורב בניסיון כושל להעביר סוכנים מיוון הכבושה ללוב, ולאחר מכן הוצב בטורקיה והוטל עליו להפעיל את קשריו במצרים כדי לסייע בארגון מרד נגד הבריטים.
ב-1944 חזר להונגריה. הוא היה מעורב בהצלת מספר יהודים מגירוש למחנות ההשמדה, בהם הסייף האולימפי ינה פוקס ומשפחתו. ב-2 באפריל 1945, לאחר כיבוש עיר מגוריו, הוא נעצר על ידי הצבא האדום. בפברואר 1946 הוא הועמד למשפט בידי בית-הדין העממי בבודפשט בעוון פשעי מלחמה בגלל שירותו בצבא הגרמני, וזוכה בנובמבר. ב-1947 הוא נעצר שוב בידי הרשויות הקומוניסטיות, אך שוחרר לאחר התערבותו של המלך פארוק. הותר לו לעזוב לווינה. הוא עבר להתגורר בקהיר. ב-1949 קבע שיא עולמי בדאייה למרחק, כשהטיס דאון מפריז לבירה המצרית. ב-1951, בעת חופשה באוסטריה, לקה בדיזנטריה. ב-11 במרץ, בעודו גוסס מהמחלה, הוא מונה למנהל המכון לחקר המדבר בקהיר. ב-22 במרץ הוא מת. הוא נקבר בבית-העלמין בזלצבורג.

הנצחה

בגילף כביר מצוי הר בשם ג'בל אלמאשי, על שמו של החוקר ההונגרי.