google/wiki40b huggingface dataset:
ממלכת אודריסה

האודירסים

האודירסים (ביוונית עתיקה Οδρύσαι) היו בני אחד מהשבטים התראקים החזקים ביותר ששכן במישור של הנהר הברוס, אזור שבימינו הוא במפגש הגבולות בין דרום-מזרח בולגריה, צפון-מזרח יוון וטורקיה האירופית ומרכזו בעיר אדירנה. נהר נוסף שזרם דרך אדמותיהם היה הארטסקוס. הרודוטוס היה ההיסטוריון הראשון שהזכיר את האודיריסים. קסנופון כתב שהאודירסים ערכו מרוצי סוסים ושתו כמויות גדולות של יין לאחר שקברו את לוחמיהם שמתו בקרב. תוקידידס כתב על המנהג המקובל בקרב מרבית האודירסים לחלק מתנות על מנת שבקשותיהם ייענו.

תרבות

עבודות היד ועיבוד המתכת של האודירסים הם במידה רבה תוצר של ההשפעה הפרסית. תראקים כמו גם הדאקים והאילירים קישטו עצמם בקעקועים המעידים על מעמדם. אומנות המלחמה התראקית הושפעה מהקלטים והטריבאלי אמצו את ציוד הלחימה הקלטי. הביגוד התראקי נחשב איכותי והיה עשוי קנבוס, פשתן או צמר. בגדיהם דמו לאלו של הסקיתים, כולל המעילים בעלי קצוות צבעוניים, נעליים מחודדות ושבט הגטים היה כה דומה לסקיתים שלעיתים קרובות נחשב חלק מהם. שלא כמו היוונים נהגו התראקים ללבוש מכנסיים. האצולה וחלק מהחיילים חבשו כיסויי ראש. הייתה השפעת גומלין בין היוונים והתראקים.  האופנות של היוונים בלבוש, בקישוטים ובציוד הצבאי היו פופולריים בקרב האצולה, והמלכים התראקים נטו לעבור תהליך של התייוונות: לאמץ את השפה, הכתיב, התרבות והדת של יוון העתיקה.

ארכאולוגיה

בחפירות ארכאולוגיות נחשפו אתרי מגורים, מקדשים וקברים של ממלכת אודריסה במיוחד סביב סטרוסל, הרי סרדנה גורה ועמק הוורדים. בין הקברים שנחפרו קבר סאותס השלישי בסמוך לקאזאנלק והקבר התראקי בקאזאנלק. הארכאולוגים חשפו את הקיר הצפון-מזרחי של ארמון המלכים התראקים שאורכו 13 מטרים ושנשמר עד לגובה של 2 מטרים. הם גם גילו את שמותיהם של קלאובולוס ואנקסנדרוס, המצביאים של פיליפוס השני שהובילו את ההתקפה על ממלכת אודריסה.
שדרת משטוטס

פארקים וכיכרות

הצומת המרכזי של השדרה הוא עם שדרת סאיאט-נובה, ובמרכז הצומת ובשלוש מפינותיו נמצאת כיכר צרפת. בפינה הדרומית של הצומת נמצא בית האופרה, אשר יושב בכיכר החירות, ולצידו אגם הברבורים.
דרומה יותר, במפגש עם רחוב אראם, נמצא פארק מיסאק מאנושיאן, על שם המשורר והפעיל הקומוניסטי. בצד השני של השדרה היה פארק משטוטס, אשר עורר את תנועת פארק משטוטס, מחאה אזרחית שקמה בירוואן בשנת 2012, לאחר ששמעו תושבים שהפארק עתיד להיהרס, ולהפוך למרכז עסקי.
הנס המלכותי של אור

הנס המלכותי של אוּר (באנגלית: Standard of Ur) המכונה גם "נס הקרב של אור" הוא מוצג ארכאולוגי שומרי שהתגלה בבית קברות מלכותי בעיר אוּר.
הנס הוא לוח עשוי מצדפות, אבן גיר, אספלט ולפיס לזולי.
הנס המלכותי מוצג כיום במוזיאון הבריטי והוא שחזור שנעשה על סמך החלקים שנמצאו כמו גם העתקת שעווה של קטעים מהעפר.

היסטוריה

הנס המלכותי נמצא באחד הקברים המלכותיים הגדולים של אור המיוחס למלך אור-פאבילסאג (Ur-Pabilsag). אור פאבילסאג נפטר בשנת 2550 לפני הספירה לערך. הנס המלכותי מתוארך לשנים 2400–2600 לפני הספירה.
סיר לנרד וולי מצא בחפירותיו בעיראק בשנים 1928-1927 את המוצג בפינת חדר כשהוא מונח בסמוך לכתפו של אדם שאולי החזיק אותו על מוט. זו הסיבה שלנרד וולי נתן למוצג את הכינוי נס.
צומת חשמלי

צומת חשמלי הוא נקודת מפגש של שלושה רכיבים או יותר במעגל חשמלי.

על פי חוק קירכהוף הראשון, המכונה חוק הזרמים - סכום הזרמים הנכנסים לצומת שווה לסכום הזרמים שיוצאים ממנה. חוק זה מתבסס על חוק שימור המטען החשמלי.
גלון

שימוש

ביחידת הגלון האימפריאלי משתמשים בחיי היום יום, בפרסומות וכיחידת נפח לדלקים, בבריטניה, באירלנד ובאופן נפוץ פחות בקנדה. באיחוד האירופי, הגלון אינו מוכר משנת 1994 כיחידת מידה תקנית לנפח ולכן בבריטניה ובאירלנד מפורסם מחיר בדלק ביחידות ליטר אך הגלון מוסיף לשמש כיחידה משנית נוספת בפרסומים. נכון לשנת 2011 שימש הגלון האימפריאלי  כיחידת נפח לדלקים בגיאנה, אנטיגואה וברבודה, וכן באיחוד האמירויות הערביות שם הוחלף בליטר בינואר 2012. הגלון האמריקני הוא יחידת הנפח לדלקים בארצות הברית, ליבריה, בליז, קולומביה, הרפובליקה הדומיניקנית, אקוודור, אל סלוודור, גרנדה, גואטמלה, האיטי, הונדורס, מינמאר, ניקרגואה, פנמה, פרו ופוארטו ריקו.

היסטוריה

מקור השם גלון (Gallon) במילה galun בצרפתית-צפונית עתיקה; ביטויים קרובים היו נפוצים בשפות רבות כמו gellet (קערה) באנגלית עתיקה. מקור הגלון האמריקני ביחידת מידה ליין (wine gallon) שנקרא גם "גלון המלכה אן" ( Queen Anne's gallon) ומקור הגלון האימפריאלי ביחידת מידה לבירה (ale gallon) שתי המידות היו בשימוש באנגליה במאה ה-18 כמו גם מידת גלון שלישית ששמשה לציון נפח תבואה (corn gallon / Winchester gallon) ונפחה היה 4.405 ליטרים.
גירוד

היבטים מדעיים

הגירוד הוא חוויה גופנית חושית שהמדע מתקשה לסווג. הגם שמובחנות נקודות דמיון רבות בינו לבין כאב, בהיות שניהם חוויות לא-נעימות מתחום המערכת החושית, הרי שהם שונים זה מזה בדפוסי התגובה ההתנהגותיים. בעוד שכאב יוצר רפלקס-נסיגה, גירוד, בהיותו פעילות של תאי-עצב שנקודות החיבור שלהם ממוקמות על-פני הגוף, מוביל להחזר בדמות הפעלתו של איבר סמוך (אצל האדם זו לרוב היד) לשם שפשוף האזור המגורה והעלמת העיקצוץ. החזר הגירוד נחקר זה לא כבר בצורה מקיפה במטרה להבין את תפקודן של רשתות עצביות בבעלי חוליות.
החומר שאחראי לתחושה האופיינית בעור בשעת גרד הוא היסטמין, שמופרש אל הדם על-פי רוב כתגובה אלרגית או דלקתית. המוליך העצבי הראשי בעת גירוד הם סיבי עצב לא-מבודדים, שמתהווים בעור. תאי עצב תחושתיים שפועלים בעת גרד עשויים להיות מופעלים באמצעות תמסורת עצבית שגורם עצם חיצוני, למשל טפיל שנמצא על פני העור; באופן דומה, הם יכולים להגיב לגירוי כימי (פנימי) שמפיק תחושת גירוד. מחלות עור טפיליות ואחרות, כדוגמת כינים, ולחלופין תופעות אלרגיות, יכולות להתבטא בסממנים שכוללים גירוד עז.
יובש והיגיינה לקויה יכולים גם הם להוות זרזים לגרד.
אחד הגורמים לגירוד הוא כמו כן תולעים, התולעת הנפוצה ביותר הגורמת לגירוד היא תולעת הקרץ. 
התולעת נכנסת לגוף כתוצאה ממגע עם כלבים, ומכרסמים או מבליעת מי בריכה המכילים שתן וכו'.
התולעים נכנסים לקיבה ולמערכת הדם ומשם עוברים לכל הגוף. התולעים נפוצות בעיקר באזור כפות הרגליים. הם גורמות לגירוד מסיבי שנמשך זמן מה על מנת לפתוח נקבוביות בעור בשביל שיוכלו לנשום. הנקבוביות נוצרות כתוצאה מהגירוד וצורתם כנקודה על העור אשר מתקלף. כמו כן התולעים גורמות לשילשולים ובעיקר לגירוד באזור הישבן. תהליך הגירוד מתגבר כאשר נכנס למערכת העיכול מזון עשיר בדגנים כגון אורז, גרנולה וכו׳ ( בעיקר אורז מסוג ריזוטו ). הדגנים גורמים לפעילות מוגברת של התולעים ולאחר כמה שעות מאז עיכול הדגנים מתחיל גירוד מסיבי.

היבטים תרבותיים

מגרדי גב הם כלי עזר לגירוד אזורי גוף שהגישה אליהם קשה, בפרט הגב. באירופה של המאות ה-16 עד ה-18 השילוב בין ההגיינה הלקויה המקובלת באותה עת, ההידבקות המתמדת בכינים ואופנת הפאות הגבוהות, המסורבלות והמפודרות הפכו את מגרד הגב והקרקפת לפריט נחוץ ואופנתי.
בתקופת הפלמ"ח ההגיינה הלקויה של מגורי החיילים ומגוון החרקים שאפפו אותם הפכה את הגירוד לאחת מחוויות חיי הצבא, שאף הונצחה בשיר "מגרד לי פה".
נחל סכר

נַחַל סֶכֶר, הידוע גם כואדי א-סד, הוא נחל אכזב ישראלי העובר בהר הנגב הצפוני ובמישורי הנגב המערביים.

גאוגרפיה

אורכו של הנחל הוא כ-35 קילומטר ובאפיקו מצויים מספר בורות ומאגרי-מים, חווה חקלאית ניסיונית ומספר סכרים עתיקים שעל שמם קרוי הנחל.
מסלולו של נחל סכר מתחיל בהר עצם שברכס ירוחם. משם הוא ממשיך דרומה ומערבה לכיוון כביש 40, אותו הוא חוצה צפונית לצומת הנגב ודרומית לרמת בקע. מנקודה זו נכנס הנחל לחולות עגור - חלוצה ופונה צפונה ומערבה לכיוון רמת חובב. הנחל עובר ברמת חובב, ולבסוף מגיע למוצאו בנחל באר שבע.
מדרום לרמת חובב חצתה את אפיק הנחל מסילת הרכבת הטורקית מנחל שורק לקוסיימה ובמקום נמצאים שרידי גשר.
באזור הנחל נעשה ניסיון של שחזור החקלאות הנבטית - שחזור חוות מי הנגר.
אוליבר קרויצר

קריירת מועדונים

קרויצר החל את קריירת הבוגרים שלו בקרלסרוהה מליגת הבונדסליגה בשנת 1985. קרויצר שיחק בקבוצה 182 משחקים לאורך שש עונות, כבש שמונה שערים והפך למעין גיבור תרבות מקומי. 
בשנת 1991 חתם קרויצר בבאיירן מינכן, עמה זכה בשתי אליפויות, והיה שותף מלא לזכייה בגביע אופ"א בשנת 1996, לאחר ניצחון במפגש כפול בגמר מול בורדו. בשנת 1997, לאחר שש עונות בבאיירן מינכן, בהן שיחק 150 משחקים וכבש שמונה שערים, חתם קרויצר בפ.צ. בזל מליגת העל השווייצרית. עם בזל זכה קרויצר בדאבל בשנת 2002, ופרש בתום אותה עונה מכדורגל בגיל 36, לאחר חמש עונות בבזל, בהן שיחק 119 משחקים וכבש 16 שערים.

קריירה בינלאומית

קרויצר מעולם לא שיחק בנבחרת גרמניה הבוגרת, אך שיחק בנבחרות הצעירות, ולזכותו הופעה אחת בנבחרת האולימפית.

לאחר הפרישה

קרויצר עסק בתפקיד ניהולי בפ.צ. בזל עם פרישתו ממשחק. לאחר מכן עסק בתפקיד המנהל הספורטיבי בקבוצות שונות כרד בול זלצבורג, שטורם גראץ, קרלסרוהה והמבורג, ממנה פוטר עקב טענות ההנהלה להפרת המחויבות שלו למועדון.
בנובמבר 2015 החל קרויצר לעבוד במינכן 1860 כמנהל הספורטיבי של המועדון.
יצחק בכר דוד

רבי יצחק בכר דוד (קרוב לשנת ה'ת"ן, 1690 - ה'תקט"ו, 1755) היה רב בקושטא, מחבר הספר "דברי אמת". נודע כאחד מגדולי דורו.

ביוגרפיה

לא ידועים פרטים ביוגרפיים רבים אודותיו, מלבד שם אביו דוד. הוא נולד בקושטא וכנראה גם נפטר בה. למד כנראה בישיבתו של הרב שמואל הלוי. הוא נחשב לאחד הדרשנים המצוינים בעירו, ופסק בשאלות הלכתיות סבוכות.
בשנת ה'תק"ב התמנה כדיין בבית הדין של קושטא, לצד הדיינים רבי אליהו גלמידי ורבי חיים אבן שנג'י. רוב תשובותיו אבדו וחלקן נדפסו לאחר מותו בספר "דברי אמת".
הוא התפרסם כאחד מגדולי הדור בכל רחבי אירופה. רבי יחזקאל לנדא, רבה הנודע של פראג, מתאר אותו בשבחים מופלגים בספר השו"ת שלו "נודע ביהודה": "מי כמוהו דעה מורה, שר התורה, ארך האברה, חכמתו פניו תאירה, ה"ה כבוד מעלת יקר תפארת ישראל, ראש גולת אריאל, איש חי רב פעלים מקבצאל, רב הרבנים גאון הגאונים פאר העתים חמדת הימים, ראש הבשמים, המאור הגדול מאיר עיני הגולה החכם הכולל, אין גומרין עליו את ההלל, המפורסם לשבח בתורה ובמעשים טובים, לתורתו הכל תאבים, מרביץ תורה לרבים, שמו הקדוש והטהור הכל מפארים ומשבחים, חכם יצחק בכר דוד..." (נודע ביהודה, אבן העזר, סימן עד).
פסיקה אחת מפורסמת שלו היא ביטול המנהג לתקוע בשופר בשעת הנץ החמה בבוקר ראש השנה.
ספרו "דברי אמת" נעשה לספר למדני קלאסי, לפי עדות מאיר בניהו, חלק של הספר בשם "מערכות דברי אמת" שלא נדפס אז, "לא ירד מעל שולחנם שלחכמי קושטא ונעשו ממנו העתקות הרבה". חלקם אף הדפיסו חיבורים שעיקרם הערות ודיונים בספרו. חיבורו של "הסבא קדישא" רבי שלמה אליעזר אלפנדרי על דברי אמת, הודפס בירושלים (מכון ירושלים תשל"ז) בצמוד למהדורה הראשונה של "מערכות דברי אמת" בשם "אשא עיני".
שלושת בניו כיהנו כולם כרבנים בקושטא: רבי יעקב, רבי דוד ורבי אברהם בכר יצחק. חתנו היה רבי אברהם בן אביגדור, ראב"ד קושטא, מחבר הספר "זכור לאברהם" (קושטא תקפ"ז) הכולל שאלות ותשובות, חידושים על התלמוד הבבלי וחידושים על משנה תורה לרמב"ם.
איתמר גולן

ביוגרפיה

גולן נולד בווילנה ועלה לישראל עם משפחתו בגיל שנה. הוא למד נגינה בפסנתר אצל עמנואל קרסובסקי והופיע לראשונה ברסיטל בגיל שבע.
משנת 1985 עד 1989 המשיך בלימודיו בארצות הברית בעזרת מלגה מקרן התרבות אמריקה-ישראל. הוא למד בקונסרבטוריון של ניו אינגלנד, אצל ליאונרד שור ופטרישה זאנדה. כן למד מוזיקה קאמרית אצל חיים טאוב.
עם תום לימודיו פתח גולן בקריירה של סולן ופסנתרן קאמרי בארצות הברית ובישראל. פרסומו גדל והוא ביסס את עצמו כנגן מוזיקה קאמרית מבוקש ביותר, שהופיע עם ברברה הנדריקס, מקסים ונגרוב, שלמה מינץ, מישה מייסקי, מאט חיימוביץ, טביאה צימרמן, אידה הנדל, שרון קם ויוליאן רכלין, בין השאר. הוא מוזמן דרך קבע להופיע באולמות קונצרטים מן המפורסמים ביותר ובפסטיבלים, בהם פסטיבל ראוונה, טנגלווד, פסטיבל זלצבורג, פסטיבל אדינבורו, פרביר ולוצרן. כמו כן הוא מופיע כסולן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית ועם הפילהרמונית של ברלין בניצוחו של  זובין מהטה.
בין השנים 1991 ו-1994 לימד גולן בבית הספר למוזיקה של מנהטן. כיום הוא פרופסור למוזיקה קאמרית בפריז.
רשקוב

היסטוריה

הכפר הוקם בשנת 1402 כתחנת סוחרים על נהר הדנייסטר.  באזור הכפר נמצאת הכנסייה הקטולית קאטאן (Kaatan) הנחשבת אתר מורשת היסטורי. ברשקוב היה גם מקום מגוריו של הרב יעקב יוסף כ"ץ מפולונאה, צדיק חסידי יהודי תלמידו של הבעש"ט שהוגלה משארוגרוד (Sharogrod), מאבות תנועת החסידות, וסופר ואידאולוג התנועה. באזור המרכזי של הכפר נשתמרו קירות מבנה בית כנסת אשר נבנה באמצע המאה ה-18 לערך, ובמשך זמן רב שימש כמרכז החיים הרוחניים של הקהילה היהודית הגדולה בכפר. בתחילת שנת 1930 נהרסו כל בתי הכנסת באזור רשקוב. בעקבות זאת הועבר המרכז הדתי לכפר ודול-רשקוב (ברוסית: Вадул-Рашков) הנמצא בעברו השני של נהר הדנייסטר שהיה חלק מרומניה באותה תקופה. כיום ניתן לזהות על קירות המבנה גילופי קישוטים שנשתמרו.

גאוגרפיה

רשקוב נמצאת בחלק הדרום מזרחי של מחוז קאמנקה על הגדה השמאלית של נהר הדנייסטר, 16 ק"מ ממרכז מחוז ו -30 ק"מ מתחנת הרכבת ריבניצה (Rybnitsa). הכפר בנוי בקונפיגורציה מורכבת עם שני צירי תכנון עיקריים, האחד לאורך עמק הדנייסטר והיובל השמאלי רשקובי לנהר הדנייסטר, הציר השני הוא הכביש המהיר המחבר בין טירספול לקאמנקה. לאורכם ממוקמים רוב המבנים בכפר. 
הכפר מחולק למספר חלקים היסטוריים: המרכז (ברוסית: Центр), פוקרובקה (ברוסית: Покровка), פודול (ברוסית: Подол), מליני (ברוסית: Млыны). סגנון הבניה בכפר הוא על פי השפעתה של הכנסייה האורתודוקסית והקטולית. האדריכלות באזור משלבת אלמנטים אוקראינים ומולדובים. מחוץ לגבולות הכפר שוכן הגן הלאומי רשקוב עם נוף טבעי נרחב. שטח זה הוא בגדר שמורת טבע מוגנת.

אוכלוסייה

רשקוב הוא אחד הכפרים הגדולים במחוז קאמנסקי אולם אוכלוסיית הכפר פוחתת מדי שנה בשל עיור והגירה שלילית.
בשנת 1959 התגוררו בכפר 3731 תושבים, בשנת 1979 - 3252 תושבים, ב-1989 - 2470 תושבים, וב-2004 - כ-2003 תושבים. שיעור האוכלוסייה המבוגרת בעיר הוא גבוהה בעקבות אחוז פריון נמוך, ועזיבתם של תושבים צעירים בין היתר בעקבות מחסור בהזדמנויות תעסוקה.
כ-80% מתושבי הכפר הם אוקאינים, והיתר מולדובים ורוסים. רוב תושבי הכפר הם נוצרים המשתייכים לזרם האורתודוקסי והזרם הקתולי.
BNNVARA

היסטוריה

בשנת 2011 הודיעו BNN ו-VARA כי יתמזגו. ב-6 בנובמבר 2011 הצביעו חברי הנהלת VARA בעד המיזוג, שבוע לאחר שמועצת המנהלים של BNN עשתה כן שבוע קודם לכן. ב-8 בפברואר 2012 הודיעו שני הגופים כי החלטתם להתמזג תצא לפועל.
מנכ"ל BNN מארק אדריאני התמנה למנהל הכללי של הגוף החדש. מנהל המדיה הוא פרנס קליין שהחזיק בתפקיד זהה ב-VARA.
לאחר המיזוג שני הגופים המשיכו להשתמש במותגים הנפרדים שלהם, עד שב-24 באוגוסט 2017 הוכרז כי שני הגופים יושקו תחת מותג חדש שנקרא BNNVARA.
BNN ו-VARA לא מוזגו לחלוטין. רק פעילות השידור עצמו הועברו לגוף השידורים החדש החל מ-1 בינואר 2014.
בשנת 2018 סערה התעוררה בשל פרודיה על שירה של נטע ברזילי, "Toy" שבה שונו מילות השיר ונטען כי מדובר בפרודיה אנטישמית. בעקבות שידור הפרודיה הגישה מדינת ישראל מחתה בפני משרד החוץ של הולנד.
עוזי פז

קורות חייו ופועלו

פז נולד בכפר הס, אימו, מיכל, נכדה ללאה ולאברהם יעקובסון, מאנשי העלייה הראשונה, הייתה ילידת מטולה, ואביו, אליעזר פרויז, היה מראשוני העלייה השלישית. פז התחנך בתל אביב והצטרף ב-1952 עם חבריו מתנועת השומר הצעיר לקיבוץ סאסא.
ב-1957 עבר לאילת ושימש כפקח בשמורת חוף האלמוגים. ב-1959 הקים את המדור לשמירה על הטבע במשרד החקלאות ועמד בראשו. פז גיבש את ההצעה הראשונה של שמורות הטבע ברחבי הארץ ודאג להכריז, כבר בסוף שנות ה-50, על מספר אזורים כאסורים לציִד על מנת לשמור על עופות המים ועל הצבאים, וזאת עוד טרם חוקק חוק גנים לאומיים ושמורות טבע.  הוא פעל, בשיתוף עם החברה להגנת הטבע, לקידום חוק גנים לאומיים ושמורות טבע ולאישור הקמתה של רשות שמורות הטבע ויזם את הפֶרֶק בחוק בדבר ערכי טבע מוגנים ‏–‏‏ המסגרת החוקית לשמירת פרחי הבר בישראל.
ב-1964 מונה פז למנהל הראשון של רשות שמורות הטבע. בתוקף תפקידו דחף לטיפוחן של שמורות טבע אחדות ולהנגשתן לקהל הרחב. פז עיצב את המודל הקיים כיום בשמורות טבע של שמירה קפדנית על ערכי טבע שבתחומיהן תוך מתן אפשרות לציבור ליהנות מהן. בשנתיים הראשונות להקמת הרשות הוכשרו לביקורי הקהל שמורות תל דן, נחל עיון ("התנור"), המסרק ומערת פער.
פז יזם את המסע לשמירת פרחי הבר ולהפצת תודעתו בציבור, בעיקר בקרב ילדי בתי הספר וגני הילדים, ועמד בראשו בשנותיו הראשונות. 
באפריל 1965 ויתר על המינוי של מנהל הרשות לטובת האלוף אברהם יפה, שפרש מצה"ל. המשיך לעבוד ברשות כמדען ראשי עד 1980. לאחר מכן היה חבר במליאת הרשות ויו"ר הוועדה המדעית-מקצועית עד 2002. 
במשך השנים ניהל פז, בשיתוף עם החברה להגנת הטבע וגורמים נוספים, מאבקים למניעת פגיעה בנופי הארץ, בימים שבהם האתוס הציוני דגל ב'כיבוש השממה' תוך התעלמות מערכי הטבע והנוף. המאבקים הללו הובילו לביטול חמש תוכניות בנייה מאושרות על פני כ-13,000 דונם בכרמל, תוך מתן פיצויים לבעלי הקרקע, וכן להכרזת הר הכרמל, בשלמותו, כגן לאומי ושמורת טבע; ביטול תוכניות נטיעה של קק"ל בשטחים שנועדו לשמורות טבע בכרמל, בגבעת המורה, בגלבוע, בנחל קדש, בהר חורשן ועוד; מניעת אישורים לפתיחת מחצבות גדולות-היקף ברחבי הכרמל ולהרחבתן של מחצבות קיימות; השארת אחדים ממעיינות נחל כזיב בשפיעתם הטבעית בערוץ הנחל, ובכך להצלת שדרת עצי דולב שלאורכו מכליה; מניעת כליאת מי נחל דן במקום נביעתם וקביעת מיקום תפיסתם במורד הנחל; שיקום נחלי עין גדי (אחרי תפיסתם על ידי הקיבוץ והזרמתם בצינורות) על ידי השבתם לזרימה חופשית בערוצים.
במקביל לעבודתו למד פז בפקולטה למדעי הטבע באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 1978 הוענק לו תואר דוקטור על מחקרו בדינמיקה של אוכלוסיית פשוש (Prinia gracilis) ומשמעות גודל התטולה בציפורי שיר. בשנים 1980‏–‏2001 לימד במכללת בית ברל וניהל בה את המכון לטבע. בשנים 2001‏–2013 שימש מרצה בכיר במכון אבשלום.
פז חיבר את "ארץ הצבי והיעל", שהיה הראשון בספרים על שמורות הטבע בארץ, כתב וערך את כרך העופות באנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל, פרסם עוד כתריסר ספרים בנושאי החי והצומח בארץ ישראל וכן מאות מאמרים בנושאים אלה. במשך שנים אחדות כתב מדור דו-שבועי בשם "נופים וטבע" בעיתון על המשמר (1960‎‏–‏1965) ובעיתון הארץ (1966‎‏–‏‎1970). פז ערך עשרות מצגות המבוססות על צילומיו ועוסקות בהיבטים שונים של נופי הארץ על החי והצומח בהם. במשך השנים הדריך מאות סיורים ברחבי הארץ ובחו"ל. 
בשנת 2000 הוענק לו פרס קרן פורד, ובשנת 2003 נבחר כחבר כבוד בחברה הישראלית לזואולוגיה.
עוזי פז נשוי לבתיה, אב לשלושה וסב לשמונה נכדים. מתגורר ברמת אפעל.
סמל סיישל

סמל סיישל שייך למדינת סיישל. בסמל רואים צב עומד על אדמה ירוקה ועל האדמה צומח עץ, יש שמים כחולים ורואים אי ירוק וסירה שטה במים. בשמים יש ציפור טרופית ולידה שני דגי חרב כחולים. בתחתית הסמל מופיע הכיתוב "Finis Coronat Opus" (הסוף מכתיר את היצירה), שהוא המוטו הלאומי של סיישל.
לימור פנחסוב

לימור פנחסוב (נולדה ב-4 באוקטובר 1971) היא במאית ועורכת סרטי תעודה ישראלית.

ביוגרפיה

פנחסוב היא בוגרת בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. עובדת עם בן זוגה לחיים, ירון כפתורי, בבימוי והפקה משותפים של סרטי תעודה.
פנחסוב ביימה את הסרט פרחים לחג, המתעד את עבודתם של מוכרי פרחים בצמתים ברחבי הארץ, 48 שעות לפני ערב פסח.
סרטה השני, מכיוון היער, הוקרן בפסטיבל ברלין 2004. הסרט מתעד יומן שכתב פולני בשם סאקוביץ, שגר בסמיכות לבורות ההריגה בפונאר, ומתחקה אחר האנשים שגרים בסביבה עד היום ומספרים על העבר, הרעש, הריחות וחיי היומיום שלהם באזור הבורות.
סרטה השלישי של פנחסוב הוא 4.7 מיליון, המספר בצבעוניות על שוד הברינקס, ומלווה בפסקול של ראפ.
סרטה הרביעי, אמא חוזרת הביתה, מתעד את סיפורה של עובדת זרה בוליביאנית שחוזרת לפגישה עם ילדיה לאחר ארבע עשרה שנות עבודה בישראל. הסרט הוקרן ברחבי העולם וזכה בפרס בפסטיבל הנשים בחיפה ובפרסים נוספים בעולם. 
סרטה החמישי, צולם על ידי יצחק, מורכב מצילומי 8 מ"מ שצילם יצחק רבין, חומרים נדירים בהם מתעד רבין, מספר ביקורים דיפלומטיים בשנים 1963-1973, בהם ביקור סודי באיראן, ביקור באפריקה, צילומים מארצות הברית מתקופת שירותו כשגריר, ובנוסף צילומים של שנות השישים בישראל.
לאונידס הראשון

לאונידס הראשון (בערך 521 לפנה"ס - 11 באוגוסט 480 לפנה"ס) היה מלך ספרטה שנודע בשל גבורתו בקרב תרמופילאי.
לאונידס היה אחד מבניו של אנכסנדרידס השני, מלך ספרטה שעל פי המיתולוגיה נחשב לצאצאו של הרקולס. ב-489 לפנה"ס או ב-488 לפנה"ס ירש את כתר ספרטה מאחיו קלאומנס הראשון, שאת בתו גורגו נשא לאישה.

חייו

לפי הרודוטוס אמו של לאונידס לא הייתה רק אשת אביו אלא גם אחייניתו, אמו של לאונידס הייתה עקרה למשך זמן כה רב שהאופורוס, פקידי הממשל הספרטני, ניסו לשכנע את אנכסנדרידס השני, מלך ספרטה, למצוא לו אישה אחרת ולנטוש את אשתו הנוכחית. אנכסנדרידס סירב, בטענה שהעובדה שאשתו עקרה לא אומרת שאשתו אשמה, ושכנע את האופורוס לאפשר לו לשאת אישה שנייה בלי להתגרש מאשתו הראשונה. אשתו השנייה, נצר לכילון איש ספרטה (אחד משבעת חכמי יוון), הולידה לאנכסנדרידס בן ראשון, קלאומנס הראשון. שנה לאחר הולדת קלאומנס, אשתו הראשונה של אנכסנדרידס הולידה לו עוד בן, דוריאיוס. לאונידס היה הילד השני שנולד לאנכסנדרידס מאשתו הראשונה. מכיוון שלאונידס לא היה צפוי לרשת את הכתר (מכיוון שהיה לו שני אחים גדולים ולאחר מותם ילדיהם ירשו את הכתר ולא לאונידס), למד לאונידס באגוגה, בית החינוך הצבאי והנוקשה של ספרטה, לאונידס הוא אחד ממלכי ספרטה הבודדים שלמדו באגוגה.
בערך בשנת 520 לפני הספירה נפטר אביו של לאונידס, אנכסנדרידס, ואחיו הגדול של לאונידס, קלאומנס, ירש את הכתר. אחיו השני של לאונידס,  דוריאיוס, הרגיש לא רצוי בספרטה לכן עזב את ספרטה וניסה להקים מושבה יוונית בסיציליה, הוא לא הצליח ונרצח. מערכת היחסים בין לאונידס לבין אחיו הגדולים לא ידועה, אך, ידוע שלאונידס התחתן עם גורגו, ביתו של קלאומנס. בשנת 490 לפני הספירה, התאבד קלאומנס (אחיו הבכור של לאונידס), בעקבות זה הוכתר לאונידס כמלך ספרטה.
דנה שמש

דנה שמש (נולדה ב-31 באוגוסט 1975) היא מאמנת כושר אישית, בוגרת וינגייט, מיס פיטנס ישראל IFBB, ספורטאית פיתוח גוף ופיטנס באיגודי ה-NPC/ IFBB העולמי. הספורטאית הישראלית הראשונה שמתחרה בארצות הברית בפיתוח גוף. ב-2018 זכתה בתואר אלופת העולם בפיתוח גוף בארצות הברית.

קורות חיים

שמש נולדה וגדלה בירושלים עם שלושה אחים בשכונת ארמון הנציב. בנעוריה שמש עסקה בתחומי ספורט שונים כגון: כדורעף, ריקוד ושחייה. את לימודי התיכון היא סיימה בבית ספר לאומנויות מגמת מחול בירושלים. לאחר שירותה הצבאי בחטיבת גבעתי, שמש למדה עיצוב גרפי ושיווק רשתי ועבדה כארט דיירקטור במשרד הפרסום באומן בר ריבנאי בתל אביב. 
לאחר מספר שנים נחשפה לתחום הדרכת הכושר ועשתה הסבת מקצוע. שמש סיימה את לימודיה בוינגייט כמאמנת כושר והחלה לעבוד בחדרי כושר שונים בתל אביב כמאמנת כושר מתחילה. 
בזכות הישגיה בתחום הספורט המקצועי והידע הרחב שצברה עם הזמן, שמש קבלה חשיפה תקשורתית רחבה כפרשנית ויועצת בתחום הספורט. והפכה לידוענית בכוחות עצמה. 
כיום, שמש חיה בארצות הברית ובישראל לחלופין, מקדמת יחד עם בן זוגה יניב מאירוביץ' (אשר גם הוא מתעסק בתחום פיתוח הגוף) עסק בתחום פיתוח הגוף, בנוסף היא מרצה ומעבירה סדנאות לימוד במכללה האקדמית בוינגייט ובמוסדות פרטיים.
קטמנדו (סדרת טלוויזיה)

עלילה

בפרק הראשון, עוברים הזוג החרדי שמוליק (מיכאל מושונוב) ומושקי (ניצן לברטובסקי) לקטמנדו שבנפאל. שם מקימים הזוג בית חב"ד מול גסטהאוס של ישראלי לשעבר בשם גיאני (לירון לבו) שעזב את ישראל לפני 12 שנה.
כשהם מגיעים לקטמנדו, הם לא מוצאים את המפתח לדירה, שמוליק פורץ לדירה והם נעצרים. מושקי משוחררת מהכלא בעוד שמוליק נשאר, והיא נאלצת לארגן לבדה את סדר הפסח הראשון בקטמנדו.
הסדרה עוקבת אחרי הזוג במהלך שהותם בקטמנדו והתמודדות עם הסיטואציות היום יומיות - התמודדות עם תיירים ישראליים שמגיעים לבית חב"ד, דאגה לצורכי היום יום, צניעות, כשרות וחתונה. בנוסף, הסדרה עוקבת גם אחרי מספר ישראלים נוספים - ימית (גל גדות) שמגיעה לקטמנדו לחפש אחרי אחותה, אופירה, (קרן ברגר) אשר נמצאת במערכת יחסים עם אחד ממפקדי המחתרת המאואיסטית, תומר (רועי גוראי), תייר ישראלי אשר מתחבר לזוג ועוזר להם בניהול הבית חב"ד.
בסוף הסדרה, מושקי לא מחזיקה מעמד, ושניהם מחליטים לחזור לישראל ושליח אחר מגיע להחליפם. בסוף הפרק האחרון, מושקי משנה את דעתה ונרמז שהם החליטו להישאר כשלוחים בקטמנדו.
שיר הנושא של הסדרה הוא עיבוד ייעודי (ללא מילים) לשיר "שירת העשבים" של נעמי שמר.
פט רוברטס

ביוגרפיה

רוברטס נולד בטופיקה, בירת קנזס, לרות ב. (לבית פטריק) וצ'ארלס וזלי רוברטס. אביו כיהן כיושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית במשך ארבעה חודשים בודדים ב-1953 תחת הנשיא דוויט אייזנהאואר. הסבא רבא של רוברטס, ג'. וו. רוברטס ייסד את העיתון "אוסקלוסה אינדפנדנט" (Oskaloosa Independent), העיתון השני בוותקו בקנזס.
לימודיו התיכוניים של רוברטס הגיעו לידי גמר ב-1954 לאחר שש שנות לימוד בבית הספר התיכון הולטון שבהולטון, קנזס. לאחר מכן היה בוגר בעיתונאות מאוניברסיטת המדינה של קנזס ב-1958, ובמהלך לימודיו הגבוהים היה חבר באחוות פי קאפא אלפא. בשנים 1958–1962 שירת רוברטס כקצין בחיל הנחתים של ארצות הברית, והשתחרר בדרגת קפטן. רוברטס היה עיתונאי ועורך של עיתונים אחדים שבסיסם באריזונה בשנים 1962–1967. ב-1967 הצטרף לסגל של הסנאטור פרנק קרלסון הרפובליקני. ב-1969 הוא נתמנה למזכירו של חבר בית הנקונגרס קית' סבליוס, נציג מחוז הקונגרס הראשון של קנזס בבית הנבחרים.
כאשר סבליוס הודיע על פרישתו, זכה רוברטס ברוב קולות במועמדות הרפובליקנית לבית הנבחרים מעם מחוז הקונגרס הראשון של קנזס, אשר היה משויך למפלגה הרפובליקנית באופן מוחלט. הוא נבחר מחדש שבע פעמים ללא קושי רציני, ומעולם לא קיבל פחות מ-60% מהקולות; ב-1988 אף התמודד לבית הנבחרים כששאר המפלגות לא הציבו מועמד משלהן. בשנים 1995–1997 היה יושב ראש ועדת החקלאות של בית הנבחרים. לאחר שהסנאטורית הרפובליקנית ננסי קאסבאום סירבה להתמוד בפעם הרביעית לסנאט, התמודד רוברטס על מקומה. הוא ניצח בקלות את בפריימריז הרפובליקני, בהביסו שלושה מועמדים אחרים עם 78% מהקולות. בבחירות הכלליות, התמודד נגד גזברית המדינה הדמוקרטית סאלי תומפסון. גם אותה כאמור ניצח בבחירות הכלליות כשהוא זוכה ב-62% מהקולות.
מאז היבחרו בפעם הראשונה לסנאט ב-1996, נבחר מחדש ב-2002, 2008 וב-2014. במהלך מערכת הבחירות האחרונה שלו עד כה לסנאט נמתחה על רוברטס ביקורת רבה על כך שלכאורה הזניח את הבוחרים בקנזס; בכירים רבים במפלגה הרפובליקנית, בהם שרה פיילין, ג'ב בוש, פול רייאן ומיט רומני נחלצו לעזרתו וקידמו את מסע בחירתו. על אף היותו היותו החבר הוותיק ביותר במשלחת קנזס לקונגרס האמריקני, רוברטס בילה את 14 שנות הקריירה הראשונות שלו כסנאטור זוטר, כיוון שסם בראונבק נכנס לתפקידו ביום הבחירות עצמו ב-1996 על מנת לאייש את שארית כהונתו של הסנאטור בוב דול. עם זאת, לאחר שבראונבק ויתר על כיסאו בסנאט כדי להתמודד לתפקיד מושל קנזס, נהפך רוברטס לסנאטור הבכיר מטעם קנזס.
בינואר 2019 הודיע כי אין בכוונות להתמודד מחדש לסנאט לקראת בחירות 2020.