google/wiki40b huggingface dataset:
איגורה

איגורה (ברוסית: Игора) הוא אתר נופש במחוז לנינגרד, רוסיה. זהו מתחם רב-תכליתי לפעילויות חוץ ומתחם ספא.

מיקום

אתר הנופש ממוקם בקילומטר ה-54 של כביש פריוזרסקי, במחוז המשנה פריאוזרסקי שבמחוז לנינגרד, בסביבתו הקרובה של הכפר סוסנובו.

היסטוריה

אתר הנופש נפתח ב-28 בינואר 2006. בתחילה כלל 10 מדרונות סקי (הפרש גובה של 120 מטר), 7 מעליות סקי, כולל מעליות עם ארבעה כיסאות, השכרת ציוד, בית מלון וקוטג'ים, מסעדה וביסטרו.
בחורף 2007–2008 הושקו מתחם ספא עם בריכת שחייה באורך 25 מטר ומסעדת גורמה "Le Chalet" ופארק לקפיצות סקי.
בקיץ 2008, נחנך אגם מלאכותי וציוד לו בריכות מחוממות, חוף חולי, גני ספורט לילדים, בר ומשטח לפיקניק.
בשנת 2010 נחנך ארמון הקרח הכולל זירת הוקי קרח, מרכז לקרלינג, שתי מסעדות, אזור כנסים, בית קולנוע, אזור משחקים עם באולינג, מכונות מזל וביליארד.

תחרויות רשמיות

לכפר הנופש הסמכה בינלאומית לתחרויות סלאלום. מתקני פארק האקסטרים עומדים בדרישות של תחרויות בינלאומיות, אך טרם נערכה בו תחרות כלשהי.

פארק האקסטרים

בעונת החורף אתר הסקי איגורה הקים פארק לגולשים וסנובורד. בדרך כלל הפארק היה מחולק לשלושה אזורים: אזור חצי צינור, אזור סלופסטייל עם קפיצות ואזור מגושם עם מגוון מעקות. בפארק התקיימו תחרויות למקצוענים וחובבים, כמו: Igora Sun Pipe, Igora Rail Jam ו-Igora Snow Sapiens.

מתחם מירוצים

בשנת 2019 נפתח באיגורה מתחם המירוצים Igora Drive, שתוכנן על ידי הרמן טילקה.
ויזה (חברה)

היסטוריה


ב-2007 הודיעה החברה על יצירת ארבע חברות אשראי נפרדות ועצמאיות תחת השם ויזה: ויזה הבינלאומית, ויזה ארצות הברית, ויזה קנדה, וויזה אירופה. ב-2015 הודיעה החברה האמריקאית על רכישה של חברת ויזה אירופה.

ויזה אירופה

ויזה אירופה שהפכה לחברה בע"מ ביולי 2004. היא נמצאת בבעלות של יותר מ-3,700 בנקים אירופאים המפעילים אותה. באוקטובר 2007 היא הפכה לחברה עצמאית בנפרד מחברת ויזה הבינלאומית, עם רישיון בלעדי, תמידי ושאינו ניתן לשינוי באירופה. 
במהלך 2011 14% מההוצאות של לקוחות בנקודות המכירה באירופה נעשות באמצעות אמצעי תשלום ויזה, ויותר מ-80% מתוכם בכרטיסי ויזה דֶּבִּיט]. 
ישראל מהווה חלק מפעילות ויזה אירופה.
קופת גמל להשקעה

קופת גמל להשקעה היא סוג של קופת גמל, אשר הכספים המופקדים בה נזילים וניתנים למשיכה בכל עת.
קופת הגמל להשקעה הושקה בנובמבר 2016, והיא משווקת כיום על ידי רוב בתי ההשקעות הפועלים בישראל. תנאי ההפקדה בקופה ומשיכת כספים ממנה נקבעו בחוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל), תשס"ה-2005, וכללי המיסוי של השקעה זו נקבעו בפקודת מס הכנסה.
בדצמבר 2016 הוגדרה קופת הגמל להשקעה כאחד משני אפיקי החיסכון האפשריים במסגרת תוכנית "חיסכון לכל ילד" של משרד האוצר.
מאיר אנשל רוטשילד

מאיר אנשל רוטשילד (23 בפברואר 1744, פרנקפורט - 19 בספטמבר 1812) היה מייסדה של משפחת הבנקאים היהודית, משפחת רוטשילד, שהפכה עם הזמן לאחד מגופי הבנקאות והעסקים המובילים באירופה.
השם "רוטשילד" הפך להיות סמל של עושר מופלג, עקב נכסיהם הרבים של המשפחה הענפה, שהגיעה לשיא פריחתה במאה ה-19.

ביוגרפיה

רוטשילד נולד בשם מאיר אמשל בוייר ברובע היהודי של פרנקפורט, למשפחה בת אחד עשר ילדים. אביו, משה אנשל בוייר, היה צאצא למשפחת האן (Hahn) אשר ישבה בעיר כבר משנת 1530. הבית בו התגוררו נבנה על ידי יצחק אלחנן בשנת 1567, ועוטר בסמל ה"מגן האדום" שהיה לסמלה של המשפחה, וגם לסמלו של בית עסק שהוקם ב-1634, בו סחרו במוצרים קטנים וכן החליפו מטבעות. מאיר אנשל שינה את שם משפחתו לרוטשילד ("מגן אדום") בהשראת סמל העסק המשפחתי אותו הקים אביו.
ב-29 באוגוסט 1770 נשא רוטשילד לאישה את גיטל שנאפר (1753–1849).
רוטשילד התחנך להיות רב ולמד בישיבה בעיר פיורדא. כאשר מת אביו הוא נשלח ללמוד את מקצוע הבנקאות בבית השולחני אופנהיימר בהנובר. בשנת 1760 חזר לעירו, החל לעסוק בחלפנות ויסד בית שולחני משלו. בעקבות המוניטין שרכש רוטשילד, בחר בו וילהלם הראשון, הנסיך הבוחר של הסן, לסוכן על ההלוואות שהלווה למלכי אירופה.
בשנת 1785 התרחב העסק הבנקאי של רוטשילד בעקבות המהפכה הצרפתית, כאשר קיבל לידו את התפקיד לקבל את התשלומים מבריטניה תמורת שכירת החיילים הגרמנים. במרוצת הזמן החל הבנק לתת הלוואות בינלאומיות.
רוטשילד זכה למוניטין כאשר בשנת 1806 ברח וילהלם הראשון לדנמרק מפני הצבא הצרפתי; הוא הפקיד אצלו כסף וחפצים בשווי של 600 אלף ליש"ט. המטמון הוחבא בחביות יין במרתפו, והצרפתים לא מצאו דבר. אחרי המלחמה הושב המטמון במלואו למפקיד.
הונה של המשפחה הוערך בכ-400 מיליון ליש"ט. בניו הקימו עסקים בבירות אירופה. לפני מותו ציווה רוטשילד על בניו שישתתפו כולם במסחר ויתחלקו ברווחים באופן שווה.
רוטשילד קבור בבית הקברות באטונשטראסה שבפרנקפורט. היישוב מאיר שפיה קרוי על שמו.

לקריאה נוספת

שרה אהרוני: אהבתה של גברת רוטשילד, ידיעות ספרים, 1915
מה גברים רוצים

תקציר העלילה

הסרט מסופר על אלי דייוויס, סוכנת ספורט מצליחה אשר עמיתיה הגברים מנסים כל הזמן להכשיל אותה. כאשר היא לא מקבלת את הקידום שמגיע לה, היא שואלת מה היא צריכה לעשות בשביל להצליח בעולם הגברים. יום אחד, לאחד ששתתה תערובת רבת עוצמה של שאמן והתעלפה, היא קיבלה את הכוח לקרוא את המחשבות של הגברים. באמצעות זה היא הצליחה לעקוף את עמיתיה במירוץ להחתמת ג'מאל ברי, כוכב הכדורסל הבא. המאמצים שעליה להשקיע במטרה מעמידים את אלי במבחן עם חבריה הקרובים ואהובה הטרי.
פיליפה מאראק

חייה ולימודיה האקדמיים

מאראק נולדה ב-28 ביוני 1945 באוול, אנגליה. היא נשואה לג'ון קאפלר ולמדה באוניברסיטת ניו-הול, קיימברידג'. בעת לימודיה היא עבדה במעבדת MRC לביולוגיה מולקולרית יחד עם אלן מונרו, אימונולוג בריטי, ועבדה על הפוסט-דוקטורט שלה באוניברסיטה של קליפורניה, סן דייגו. עמדתה הפקולטית הראשונה של מאראק הייתה באוניברסיטת רוצ'סטר, ניו-יורק, לאחר מכן לקחה חלק בארגון בריאות יהודית ארצית ולאחר מכן באוניברסיטת קולורדו.

מחקריה

כאימונולוגית, מאראק תרמה במחקריה תרומה מרכזית להבנת התגובה של גוף האדם לאנטיגנים, להבנה יסודית של תגובתם של איברונים בתאי T ושל נוגדנים לאנטיגנים הללו, וכיצד מולקולות וחלקיקים אלו משתתפים בתהליכי ההכרה והפעולה של מערכת החיסון. בעבודתה המשותפת של מאראק עם בן זוגה ג'ון קאפלר הם פענחו את המנגנון אשר בעזרתו מזהה הקולטן של תאי T את האנטיגן. מאראק למעשה תרמה להבנת הבסיס המולקולרי של התגובה החיסונית בגוף הבריא ובמצבי מחלה. בנוסף – תרמה גם לפתרון השאלה מדוע נשים סובלות יותר מגברים ממחלות אוטואימוניות (מחלות בהן המערכת החיסונית תוקפת את הגוף עצמו). מחלות כמו טרשת נפוצה, זאבת ודלקת מפרקים שגרונית פוגעות בעד פי 10 יותר נשים מגברים. הסיבה לכך היא הימצאותו של סוג של תאי B הקשורים למערכת החיסונית, שקיימים בכמויות גדולות יותר אצל נשים, מכיוון שאצל נשים התאים הללו מתרבים במהלך השנים ואצל גברים מספר התאים הללו נשאר זהה לאורך כל חייהם.
סרמאלה

סרמאלה (ברומנית: sarma או sarmală ביחיד, sarmale ברבים) הוא שם קיבוצי לממולאים, אך הכוונה היא בדרך כלל לכרוב או לעלי גפן ממולאים. המאכל אופייני למטבחים ברומניה, ארמניה, בולגריה, בוסניה והרצגובינה, קרואטיה, יוון (דולמדס), הונגריה, מקדוניה, סרביה, מונטנגרו, סלובניה, טורקיה (סארמה), כורדיסטן ואוקראינה (הולובצי). יהודי כורדיסטן מכנים את המאכל "יפרח".
מקור השם מהמילה הטורקית sarma, שפירושה "לגלגל". ברומנית: סרמלוצה (Sărmăluţe) – כינוי לממולאים קטנים יותר.
דרך ההכנה הבסיסית של הסרמאלה כוללת ריכוך של העלים (כרוב או עלי גפן) במים חמים, ולאחר מכן גלגול העלים מסביב לתערובת בשר, בצל מרוסק, עגבנייה, אורז, תבלינים ולפעמים גם ביצה. את הממולאים מבשלים עם בצל, כרוב כבוש ותבלינים ולעיתים מגישים עם יוגורט.
פרמו

היסטוריה

הממצא העתיק ביותר בפרמו הם שרידי החומות הקיקלופיות שלה. העיר העתיקה פירמום פיקנום (Firmum Picenum) נוסדה כקולוניה לאטינית שאוכלסה ב-6,000 תושבים בשנת 264 לפנה"ס, לאחר הכיבוש על ידי הפיקנטים (Picentes), והייתה מפקדה מקומית של הכוחות הרומיים, שאליהם היא נותרה נאמנה. במקור היא נשלטה על ידי חמישה קוואיסטורים. העיר נעשתה לקולוניה עם זכויות מלאות לאחר קרב פיליפי והלגיון הרביעי התיישב כאן. העיר הייתה צומת דרכים חשוב והיא קושרה לדרך החוף על ידי הסתעפות שהגיעה מקאסטלום פירמנום (Castellum Firmanum, כיום פורטו סן ג'ורג'ו).
יחד עם ערים נוספות, הוכפפה פרמו לשלטון הכס הקדוש במאה השמינית ומכאן והלאה הייתה העיר מושפעת מהתהפוכות שהיו מנת חלקו של אזור הספר של אנקונה. תחת שלטונם של האפיפיורים שקדמו להונוריוס השלישי (1216-1227), נעשו הבישופים של העיר לבישוף נסיך (שליט דתי ואזרחי כאחד).
ב-1199 זכתה פרמו למעמד של עיר חופשית והיא נותרה עצמאית עד לשנת 1550, כאשר היא סופחה למדינת האפיפיור.
בתחרות שנוצרה בין בית הוהנשטאופן (Hohenstaufen) ומדינת האפיפיור, הוטל מצור על פרמו והיא נכבשה כמה פעמים. ב-1176 על ידי הארכיבישוף כריסטיאן הראשון ממיינץ, ב-1192 על ידי היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ב-1208 על ידי מרקואלד (Marcuald), דוכס רוונה, ב-1241 על ידי פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה וב-1245 על ידי מנפרד, מלך סיציליה. לאחר מכן נשלטה פרמו על ידי שליטים שונים שהיו וסאלים של מדינת האפיפיור, כמו פרנצ'סקו ספורצה, שגורש ב-1446, אוליברוטו אופרדוצ'י (Oliverotto Euffreducci), שנרצח ב-1503 על ידי צ'זארה בורג'ה ובנו לודוביקו, שירש אותו, נהרג בקרב ואז עברה פרמו שוב לשלטון ישיר של מדינת האפיפיור.

הקתדרלה

לקתדרלה, ששוחזרה בשנת 1227 על ידי ג'ורג'ו דה קומו, יש חזית גותית העשויה מאבנים איסטריות והיא מחולקת על ידי פילסטרים ועל ידי רוזטה מרכזית שנבנתה בשנת 1348. מגדל הפעמונים גם הוא מאותה תקופה וכן הכניסה הצדדית. פנים הקתדרלה שוחזר לאחר הריסתה ב-1176 על ידי כריסטיאן ממיינץ בפקודתו של פרידריך ברברוסה. כיום הבניין מוקף בגן. עבודות חפירה שבוצעו בשנים 1934-1935 מתחת לרצפת הקתדרלה חשפו שרידים מתקופתו של אנטונינוס פיוס, מהמאה השנייה לספירה ושל שרידי בזיליקה נוצרית מוקדמת מהמאה השישית לספירה. בזיליקה זו מורכבת משלוש ספינות.
ג'יימס באזבי

ג'יימס באזבי (באנגלית: James Busby;‏ 7 בפברואר 1801 - 15 ביולי 1871) היה הנציג הבריטי הראשון בניו זילנד, מהמעורבים בניסוחו ובחתימתו של הסכם ואיטנגי ונחשב בעיני רבים לאבי תעשיית היין באוסטרליה.

חייו

ג'יימס באזבי, יליד סקוטלנד, היגר ב-1824 עם משפחתו למושבה הבריטית ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה, ובמרץ 1832 התמנה לנציג הראשון מטעם בריטניה בניו זילנד. במסגרת תפקידו עסק באזבי בהגנת האינטרסים הבריטיים בניו זילנד וביישוב סכסוכים בין המאורים למתיישבים האירופאים. ב-1834 בחר באזבי את דגל ניו זילנד בתיאום גורמים קולוניאליים ומאורים.
בשנת 1840 התמנה ויליאם הובסון למושל הכללי של ניו זילנד הראשון, בהמשך אותה שנה כתבו באזבי והובסון את הטיוטה להסכם ואיטנגי, ולאחר שההסכם אושר על ידי כ-40 צ'יפים מאורים חתמו עליו והפיצו אותו בכל ניו זילנד. ההסכם נועד להסדיר את היחסים והמחלוקות בין המאורים והמתיישבים האירופאים בניו זילנד ומהווה את הבסיס ליחסים בין הגזעים בניו זילנד עד היום.
נאום מצב האומה

מצב האומה (באנגלית: State of the Union, מילולית "מצב האיחוד". "האיחוד" פירושו ארצות הברית) הוא נאום שנתי שנושא נשיא ארצות הברית מול ההרכב המלא של הקונגרס (הסנאט ובית הנבחרים), במטרה לדווח על מצב המדינה ועל כוונות החקיקה. הנאום נערך בחודש ינואר.
הדרישה לנאום נקבעה בחוקת ארצות הברית, ומקורה בנאום מן הכס (נאום המלך או המלכה מול בית המחוקקים המקומי).
הנשיא הראשון של ארצות הברית, ג'ורג' וושינגטון, נשא את נאום מצב האומה הראשון ב-8 בינואר 1790, בעיר ניו יורק. הנשיא השלישי, תומאס ג'פרסון, החליט בשנת 1801 לשלוח לקונגרס נאום כתוב, שנקרא בקול על ידי פקיד. הנוהל הזה נשמר עד לשנת 1913, בה שב הנשיא וודרו וילסון לנאום בעצמו מול הקונגרס. הנשיא האחרון ששלח נאום כתוב לקונגרס היה ג'ימי קרטר, בשנת 1981.
שמו המקורי של הנאום היה "המסר השנתי של הנשיא לקונגרס", והמונח "מצב האומה" נקבע על ידי הנשיא פרנקלין רוזוולט בשנת 1935.
הנאום משודר ברדיו משנת 1923 במהלך כהונתו של הנשיא ג'ון קלווין קולידג', בטלוויזיה משנת 1947 במהלך כהונתו של הנשיא הארי טרומן, ובאינטרנט משנת 2002 במהלך כהונתו של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש.
במהלך הנאום, מתאר הנשיא את הישגי הממשל בשנה שחלפה, ואת חזונו לשנה הקרובה. בין הנוכחים באולם נמנים חברי המטות המשולבים של הצבא, שופטי בית המשפט העליון, חברי הקבינט הנשיאותי וכן אורחים מיוחדים אותם רשאים להביא הנוכחים בנאום.
הנאום אורך כשעה, ונקטע פעמים רבות בשל תשואות הצופים.
במהלך הנאום, לאור העובדה כי כל חברי הקבינט מתכנסים במקום אחד, נעדר מן האולם אחד מחברי הקבינט של ארצות הברית (או מחברי בית הנבחרים) הנמנה בסדר הירושה של נשיא ארצות הברית, על מנת לוודא שבמקרה של אסון בקונגרס יהיה איש ממשל שיוכל להחליף את הנשיא. על איש זה מופקדת אבטחה ברמה נשיאותית, והוא נקרא "שורד מיועד".
גיורגי סיצ'ינווה

ביוגרפיה

גיורגי סיצ'ינווה נולד בשנת 1944 בעיר גגרה שבחבל אבחזיה, כאשר גאורגיה הייתה חלק מברית המועצות; בשנת 1959 הוא שיחק בקבוצת הנוער טורפדו גגרה.
בשנת 1960 סיצ'ינווה החל לשחק בקבוצת דינמו טביליסי; בשנת 1961 (בגיל 17) הוא הוכר כקשר מרכזי השלישי בטיבו באותה עונת אליפות סובייטית (נכלל ברשימת 33 המצטיינים כסגן שני של הקשר המרכזי שבין 11 המצטיינים).
בשנת 1962 סיצ'ינווה זכה עם דינמו טביליסי במדליית ארד על מקום שלישי באליפות ברית המועצות; באותה שנה הוא הוכר כקשר שמאלי השלישי בטיבו באותה עונת אליפות סובייטית (כסגן שני של הקשר השמאלי שבין 11 המצטיינים).
ב-22 בנובמבר של שנת 1964 סיצ'ינווה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברית המועצות; היה זה במשחק תיקו (1:1) מול יוגוסלביה.
בשנת 1964 סיצ'ינווה זכה עם דינמו טביליסי באליפות ברית המועצות הראשונה של הקבוצה; בנוסף, הוא הוכר כקשר שמאלי השני בטיבו באותה עונת אליפות סובייטית (כסגן ראשון של הקשר השמאלי שבין 11 המצטיינים).
בשנת 1965 סיצ'ינווה השתתף באחד מששת  משחקיה של הנבחרת הסובייטית במוקדמות מונדיאל 1966 (במשחק ניצחון על יוון).
בשנת 1966 סיצ'ינווה הופיע בשניים ממשחקי הנבחרת הסובייטית במונדיאל 1966: במשחק הניצחון (0:3) על צפון קוריאה ובמשחק ההפסד (2:1) לפורטוגל בהתמודדות על המקום השלישי; בעקבות זכייתה של הנבחרת במקום הרביעי, הוא זכה (עם חבריו לנבחרת) בתואר אמן ספורט ברמה בינלאומית של ברית המועצות.
ב-18 בספטמבר של שנת 1966 סיצ'ינווה ערך את הופעתו האחרונה במדי נבחרת ברית המועצות; היה זה במשחק ההפסד (2:1) ליוגוסלביה; בסך הכול, הוא הופיע במדי הנבחרת בשמונה משחקים.
בשנת 1966 סיצ'ינווה הוכר פעם נוספת כקשר שמאלי השלישי בטיבו בעונת האליפות הסובייטית.
בשנים 1967 ו-1969 סיצ'ינווה זכה עם דינמו טביליסי במדליות ארד נוספות על מקום שלישי באליפות ברית המועצות; בסוף עונת 1969 הוא עזב את הקבוצה; בסך הכול, סיצ'ינווה הופיע במדי "דינמו" ב-162 משחקים והבקיע שמונה שערים לזכותה.
בשנים 1972-1971 סיצ'ינווה שיחק בקבוצת מטלורג רוסתווי, שהתמודדה בליגה השנייה של ברית המועצות (הליגה הסובייטית השלישית בחשיבותה, אחרי ליגת העל והליגה הראשונה).
אחרי סיום קריירת המשחק, סיצ'ינווה חזר לעיר הולדתו גגרה שבחבל אבחזיה; הוא ניהל בגגרה בית ספר לכדורגל עד פרוץ הסכסוך הגאורגי-אבחזי בשנת 1992; בעקבות המלמחה, סיצ'ינווה עזב את אבחזיה וכיום מתגורר בעיר סוצ'י שבדרום רוסיה.
ירבוע מצוי

מקורו בטבע

הירבוע המצוי חי בעיקר באזורים יבשים כמו מדבריות וניזון בעיקר מצמחים. לירבוע אויבים רבים וביניהם: דורסי לילה, יונקים טורפים ובני אדם. תוחלת חייו של הירבוע המצוי היא כ-6 שנים והיא יכולה להתארך אם הוא גדל בתנאי שבי.

מבנה גופו

אורך גופו של הירבוע המצוי הוא כ-11 סנטימטרים ואורך זנבו כ-18 סנטימטרים ומשקלו נע בין 35 גרם ל-90 גרם. הירבוע בעל רגליים אחוריות הגדולות פי ארבעה מהרגליים הקדמיות והן משמשות לניתור ולהליכה בתנאי הסביבה בהם הוא חי. כמו כן כפות רגליו מכוסות שיער על מנת למנוע שקיעה של כפות הרגליים בחול.

חושים ותקשורת

כל חושיו של הירבוע מפותחים. העיניים, האפרכסת, ובועיות השמע שלו גדולות מאוד. יש לו שערות ארוכות מאוד על חרטומו שעוזרות לו בהתמצאות בסביבה ובמציאת מזון.

מאפייני החיים של הירבוע המצוי

הירבוע המצוי הוא בעל חיים יחידאי (סוליטרי) וכל אחד חי במחילה שחפר לעצמו. עומק המחילה יכול להגיע למטר אחד מתחת לפני האדמה, ואורכה יכול להגיע לחמישה מטרים. הירבוע המצוי הוא בעל חיים לילי. בלילה הוא מקפץ למרחקים בחיפוש אחר מזון, ואילו ביום הוא נח במחילתו.

הירבוע בישראל

בארץ ישראל קיימים שני מיני ירבועים: הירבוע המצוי והירבוע הגדול. את שני הסוגים הללו ניתן למצוא בנגב, במישור החוף ובערבה.  לאורך השנים ירבועי ישראל נפגעו בעיקר בגלל עבודות בנייה וחקלאות שהרסו את בתי הגידול שלהם. נכון לשנת 1987 מסווגים/ מוגדרים ירבועי ישראל כבעל חיים המצוי בסיכון, ויש חוק רשמי של המדינה האוסר ציד או סחר בהם.
מרכז הטניס של הפארק האולימפי (בייג'ינג)

מרכז הטניס של הפארק האולימפי (בסינית: 北京奥林匹克公园网球场) הוא מבנה המצוי בפארק האולימפי של בייג'ינג בירת סין. הפארק נבנה עבור המשחקים האולימפיים שנערכו בעיר בשנת 2008.
מרכז הטניס פתח את שעריו ב-1 באוקטובר 2007. המבנה נבנה על מנת לארח את תחרויות הטניס במסגרת האולימפיאדה, והוא ממוקם בסמוך לאצטדיון הלאומי ("קן הציפורים").
שטחו של המבנה 26,514 מ"ר ובו 10 מגרשי טניס לתחרויות, ו-6 מגרשי אימונים. במבנה 17,400 מקומות ישיבה לצופים.
במבנה שלושה מגרשים מרכזיים שנועדו לאירוח התחרויות העיקריות. המגרש המרכזי ומגרשים 1 ו-2 נבנו בצורת פרח הלוטוס - אחד מסמלי האולימפיאדה. בכל אחד ממגרשים אלה 12 יציעים המסמלים את עלי הכותרת של פרח הלוטוס. במגרש המרכזי 10,000 מושבי צפייה, במגרש מס' 1 4,000 מושבי צפייה ובמגרש מס' 2 2,000 מושבי צפייה.
המגרשים תוכננו בצורה העושה שימוש מיטבי במיזוג האוויר על מנת לקרר את הצופים והשחקנים, תוך הפחתת זיהום האוויר הנכנס אל המגרשים.
השימוש הראשון שנעשה במגרשים היה באוקטובר 2007 במסגרת משחקי "מזל טוב בייג'ינג".
נערי שובה אלי

רקע והפקה

האלבום הוקלט בין השנים 1985 ל-1986, ויצא לאור בחברת התקליטים "האחים ראובני". את מרבית שירי האלבום כתבו דני שושן, ושלמה כישור. האלבום הכיל חידוש ל"הכל בגלל האהבה", שבוצע במקור על ידי שלישיית גשר הירקון באמצע שנות ה-60.
באלבום נכלל אחד מלהיטיה הגדולים ביותר של צנעני, הנושא את שמו, "נערי שובה אלי", אשר אותו כתב והלחין דני שושן. במרוצת השנים יצאו לשיר עשרות גרסאות כיסוי, כשהבולטת ביותר מביניהן הייתה גרסתה של ליאת בנאי, אשר ביצעה את השיר באחת מהופעותיה.
השיר "עלם חמודות", זכה לגרסה מחודשת של צנעני ביחד עם זהבה בן, בשנת 2014.

צוות

עיבודים וניהול מוזיקלי: חיים חדד
קלידים: חיים חדד
תופים: איקי לוי, יגל כוכבי
גיטרה בס: יוסי מנחם, אריה ברקוביץ' 
גיטרה ליווי: שמוליק בודגוב, חיים רומנו
גיטרה 'מזרחית': יהודה קיסר, משה בן-משה ('בן-מוש')
בוזוקי: אריס נחום
סקסופונים: פטר ורטהיימר
הוקלט באולפני "קיסר"  - רחוב הקונגרס 5 תל אביב
טכנאי הקלטה ומיקס: יהודה קיסר, מוני ארנון
אסף וול

חיים אישיים

נולד במושב ניר עציון, בו גם גר שנים רבות, בנעוריו למד במדרשיית נעם, כיום מתגורר בתל אביב. אב לתאומים מנישואיו הראשונים ולתאומות.
מחזיק תואר ראשון בפילוסופיה ותואר שני בהיסטוריה של עם ישראל מאוניברסיטת חיפה, בה גם שימש מרצה מן החוץ, ודוקטורנט בחוג למקרא.

קריירה בתחום הפרסום והקריאטיב

במקביל לפרסום טור יהדות באתר ynet וול שימש כטוקבקיסט ופרסם פשקווילים סאטיריים תחת שם העט "גורנישט". כנס של משרד התמ"ת פוצץ לאחר שהוקראו במהלכו חלקים מאחד מטוריו. פעל בעילום שם כ"גורנישט" עד 2011 בה נחשף בטעות על ידי אברי גלעד. בין השאר וול נהג לעקוץ את אורי אורבך בטוקבקים לטוריו, שהתכתב עמו בחזרה בתור "איתן מהבריכה", ופעל בתיאום עמו.
כתב את פרויקט "מכתבים מהתנ"ך", שלאחר מכן הושמעה כתוכנית רדיו.
ב-2012, הקים את המפלגה הסאטירית ה"אקזיט היהודי", שמטרתה הייתה לממש את האופציה הציונית ולמכור את המדינה לכל המרבה במחיר.
שימש כעורך קריאייטיב למגזין מוצש, מבית מקור ראשון, בעמודי האמצע של המגזין הודפס המדור הסאטירי "הפשקוויל" בעריכתו (תחת שם העט "גורנישט") ובעריכת גיל סלוביק. הפשקוויל עוצב לעיתים קרובות כפשקוויל חרדי, והשתמש בשפה "פאשקווילית" טיפוסית, עם משחקי מילים שהתבססו על ביטויים הלכתיים, תלמודיים, מקראיים וכדומה.
ב-2014 יזם את "כנס צ'אק נוריס", שהתיימר להיות המשך ישיר להילולות לזכר צדיקים.
הקים יחד עם גיל סלוביק ודרור גליקסמן את חברת ה"מתכנה", מערכת המייצרת תוכן עבור מותגים ונותני שירותים, העסיקה ב-2015 כ-15 עובדים. בין השאר היה אחראי לקמפיין פשקווילים לאבחון מוקדם של סרטן המעי הגס במגזר החרדי.
ביצע מספר קמפיינים של פרסום גרילה, כדוגמת "מצילים את ויזתא", בשיתוף או במסגרת משרד הפרסום זליגר-שומרון תקשורת.
ב-2017 הוציא לאור את הספר "ההיסטוריה של העם הפלסטיני", שתואר על ידו כ"פרי מחקר בן עשרות שנים, במהלכו אלפי מקורות נבחנו בקפידה בספריות וארכיונים ברחבי העולם. אין ספק שמדובר בעבודה הרחבה ביותר על 3000 שנות היסטוריה פלסטינית שמתארת את התרומה של הפלסטינים לעולם ולאנושות". בפועל הספר ריק. הספר הגיע למקום ראשון בקטגוריית "היסטוריה ישראלית ופלסטינית" באמזון לפני שהוסר ממכירה על ידי אמזון, אך ממשיך להיות מופץ בערוצים אחרים, ב־2019 העלה לאוויר את מבחן ה"גרושומטר" המודד את סיכוייו של זוג להתגרש.
I'll Be There

גרסאות כיסוי

אמנים רבים ביצעו גרסאות כיסוי ביניהן ניתן למצוא את Josie and the Pussycats ומריה קארי.
מכון - סדנת התחריט ע"ש זאב וולפגנג מאיר

היסטוריה

סדנת התחריט הוקמה בשנת 1997 על ידי דב הלר במבנה ששימש בעבר את מכון החליבה של הרפת בקיבוץ נירים. הסדנה קרויה על שם זאב וולפגנג מאיר, מחברי הקיבוץ. היא משמשת אמנים מדרום הארץ הרוצים לעסוק בטכניקות התצריב השונות. בשונה מסדנאות אחרות, אין בה דפסים-אמנים והאמנים שעובדים בה מדפיסים את העבודות בעצמם. בין הפרויקטים המזוהים עם הסדנה היא תערוכה שנתית הנפתחת ב-1 במאי, ועבורה מזמינה הסדנה מאמן תחריט קטן, המודפס בצבע אדום.
על האמנים שעבדו בסדנה נמנים אמנים כאלי שבדרון, זוהר מורג, נועם רבינוביץ, דניאלה מלר ועוד. בשנת 2006 הוצגו עבודות מן הסדנה במוזיאון הנגב לאמנות.
סטרייט אקטינג

סְטְרֵיְיט אַקְטִינְג (מאנגלית: Straight-acting, בתרגום חופשי: "התנהגות סטרייטית" או "לשחק סטרייט") הוא מונח בסלנג להט"בי לתיאור הומוסקסואל כאשר הוא נושא סממנים חיצוניים והתנהגותיים גבריים הנחשבים אופייניים לגבר הטרוסקסואל. הביטוי נפוץ יותר ביחס להומואים וביסקסואלים, אך משמש לעיתים גם לתיאור לסביות ונשים אשר התנהגותן תואמת צורת התנהגות והופעה נשית הטרוסקסואלית..

שימוש במונח

המונח נשען על סטריאוטיפ המייחס להומוסקסואלים התנהגות טיפוסית המאופיינת בסממנים חיצוניים כגון לבוש, אופן דיבור ושפת גוף המצטיירים כ"נשיים", והשונה באופן מהותי מהתנהגותם של הטרוסקסואלים. על רקע זה, הצבעה על אדם כ"סטרייט אקטינג" מאפשרת להוציאו מכלל זה, ולהעיד עליו שהוא נבדל מהטרוסקסואלים אך ורק בהעדפתו המינית. כלומר, אדם אשר לא ניתן, לכאורה, להבחין כי הוא הומו, משום שאינו נוהג על פי הסטריאוטיפ.
השימוש בביטוי נפוץ בעיקר באתרי הכרויות המשמשים את קהילת הלהט"ב, ובמקרים רבים משתמשים בו גברים המעוניינים להעיד על עצמם שאינם בעלי סממנים נשיים, או כי הם מתעניינים בגברים גבריים ולא נשיים.
תיוג עצמי בתור "סטרייט אקטינג" יכול לנבוע ממניעים חברתיים, ולא רק אישיים. הפסיכולוג האמריקאי הרולד קודן הציע כי הומואים מתייגים עצמם ככאלה מחשש להומופוביה, ומכיוון שהחברה נוטה לקבל יותר בקלות הומוסקסואלים גבריים מאשר נשיים.
בשימוש מאוחר במונח, "סטרייט אקטינג" יכול לתאר גם התנהגות זמנית (בשונה מתיאור טיפוס) אשר נוקט בה הומוסקסואל כאשר הוא נמצא בסביבה שבה הוא מעוניין להישאר בארון.

ביקורת וקבלה חברתית

רבים בקהילת הלהט"ב מתנגדים לשימוש בביטוי ואף מותחים ביקורת על אלו שבוחרים לתאר את עצמם באמצעותו. הטעמים לביקורת זו יכולים להיות שונים. לעיתים נסמכת הביקורת על הטענה כי לעיתים קרובות מתלווה לשימוש בביטוי סלידה מהומוסקסואלים שהתנהגותם נחשבת לנשית. במקרים אחרים היא נסמכת על הטענה כי הביטוי אינו מכיר בגוונים הרבים של התנהגות הומוסקסואלית ויוצר הפרדה דיכוטומית בין התנהגות "גברית" ו"נשית".
המונח "סטרייט אקטינג", כאשר נאמר כביקורת, מתאר גם גברים המשקיעים מאמץ להסוות מסביבתם את היותם הומואים, ואף נמנעים מהימצאות בקרבת הומואים אחרים שאינם "גבריים".
הלגונה הכחולה (מרחצאות)

הלגונה הכחולה (איסלנדית Bláa lónið - "בלאוה לואוניד'") היא אתר מרחצאות גאותרמיים השוכן באגם ליד העיירה גרינדוויק (Grindavík) שבחצי האי רייקיאנס, בדרום-מערבה של איסלנד. המרחצאות נחשבים לאחד מאתרי התיירות הפופולריים במדינה, בין היתר בזכות קרבתם לבירה רייקיאוויק, הנמצאת כ-39 ק"מ צפונית-מזרחית להם, ולנמל התעופה הבינלאומי קפלוויק הנמצא כ-13 ק"מ צפונית-מערבית מהם.

היווצרות האתר

האגם בו שוכנים המרחצאות נוצר כתוצאה מפעילותו של מפעל האנרגיה הגאותרמית "סווארטסנגי" (Svartsengi) אשר הוקם ב-1978. המפעל שואב מים מעומק של כשני קילומטרים, אשר חומם במעבה האדמה מגיע ל-240 מעלות צלזיוס. מים אלה הם עירוב של מים מתוקים (כ-30%) ומי ים (כ-70%), ולאחר הנעת טורבינות ייצור החשמל, הם מוזרמים אל פני שדה הלבה המקיף את האתר. עם היווצרות האגם החלו תושבי הסביבה לרחוץ בו, ובהמשך מוסד המקום והוקמו בו המרחצאות, אשר הורחבו בשנת 2008.

האתר

האגם בו שוכנים המרחצאות משתרע על-פני שטח של חמישה דונם, וטמפרטורת מימיו נעה בין 37–42 מעלות צלזיוס. ריכוז המלחים בו מגיע לכ-2.58% (כ-25.8 מיליגרם לקילוגרם מים) והעיקריים שבהם הם כלור (15.7 מ"ל/ק"ג) נתרן (7.6 מ"ל/ק"ג), סידן (כ-1.2 מ"ל/ק"ג) ואשלג (1.1 מ"ל/ק"ג). האגם מתאפיין בגווני כחול ולבן, הנוצרים כתוצאה מפעילותן של כ-200 מיני אצות ממחלקת הצורניות, רובן אנדמיות לאתר. מי האגם מתחלפים אחת ל-40 שעות. 
מי המרחצאות נחשבים כיעילים בטיפול בפסוריאזיס ובמחלות עור אחרות, אולם המרחצאות שאינם מקורים הפכו לאטרקציה גם בזכות איכויות הבילוי בהן, בין היתר בחורף, כאשר מזג האוויר מושלג. באתר שוכנים גם סאונה, חמאם, חדרי עיסוי, מסעדה, בית קפה, בית מלון קטן וכן חנות לממכר מוצרי יופי ובריאות. הלגונה הכחולה הופיעה בסרט הוסטל 2.
סקלרומטר

סקלרומטר (אנגלית: Sclerometer) הוא מכשיר מדידה למדידת קשיות חומרים, שהומצא בשנת 1896 על ידי תומאס טרנר (Turner). מקור השם הוא במלה היוונית σκλερος שמשמעותה "קשה".
המכשיר מתבסס על יהלום כמינרל הקשה ביותר בטבע. מידת הקשיות של כל חומר הנבדק במכשיר נקבעת על פי הקלות שבה ניתן לשרוט את החומר באמצעות ראש נע של יהלום. 
באמצעות מכשיר זה ניתן להעניק לחומרים שונים דרוג בסולם של "קשיות מוחלטת", להבדיל מסולם מוס שאיננו משקף יחס אמיתי בין החומרים.
הסחה לכחול

הסחה לכחול או היסט לכחול (באנגלית: Blue shift) היא תופעה פיזיקלית לפיה מתקצר אורך הגל, ו/או גדל התדר כאשר המושא (אובייקט) נע לעבר הצופה.
התופעה מוסברת על ידי אפקט דופלר. השם בא משום שאורך גל האור בקצהו הוא כחול (או סגול), ולכן, כשהאור הנראה נדחס באורך הגל שלו, הוא מוסט לעבר הקצה הכחול של הספקטרום, ולכן קרוי שמו "היסט לכחול". כשאורך הגל מתארך, הקצה של הספקטרום האלקטרומגנטי הוא אדום, ולכן האפקט הנגדי, של הארכת אורך הגל, נקרא הסחה לאדום.
משתמשים במונחים ומוסכמות אלו ("כחול"= דחיסה, "אדום"= התארכות) שכמתייחסים לאות שנמצא מחוץ לטווח האופטי (לדוגמה, גלי רדיו, קרינת X וקרינת גאמא).
המונח הזה מיושם באופן בלתי רשמי בהסח היפוכרומי ( hypsochromic shift) בפוטוכימיה.