google/wiki40b huggingface dataset:
יקיר שינה

קריירה

שינה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי תל אביב. ב-7 באוגוסט 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 0:4 נגד מ.כ. נצרת עילית במסגרת גביע הטוטו. ב-23 בינואר 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 1:0 להפועל פתח תקווה. לאחר שמיעט לשחק במכבי תל אביב, הושאל בקיץ 2006 להפועל בני לוד מהליגה הלאומית. ב-12 במאי 2007 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 0:1 נגד הפועל עכו, ובסך הכל בעונה זו כבש שער אחד ב-29 הופעות. בקיץ 2007 הושאל להפועל עכו, במדיה ערך 31 הופעות וכבש שני שערים.
בקיץ 2008 הושאל למכבי אחי נצרת ובסיום העונה עלה עם הקבוצה לליגת העל. ב-22 באוגוסט 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 2:1 נגד הפועל פתח תקווה. ב-31 באוגוסט 2009 קרע את הרצועה הצולבת וגמר את העונה. בקיץ 2010 חתם בהפועל רמת גן, ובסיום העונה ירד עם המועדון לליגה הלאומית. בקיץ 2011 חתם בהפועל בני לוד, במדיה שיחק שנתיים.
בסיום המשחק נגד הפועל רמת גן קבוצתו הקודמת שנערך בתאריך ב-20 באפריל 2012, שינה הלך לכיוון אוהדי רמת גן עם חולצה עליה כתוב "יש אלוהים בשמיים". לאחר שכמה משחקני רמת גן ניגשו אליו, פרצה קטטה במגרש בה היו מעורבים שחקנים ואנשי שני המועדונים. בית הדין של ההתאחדות לכדורגל החליט על עונש הפחתת 3 נקודות ממאזנן של שתי הקבוצות.
בקיץ 2013 שוחרר ממכבי תל אביב וחתם בבית"ר תל אביב רמלה. בקיץ 2014 שב לליגת העל כאשר חתם לעונה אחת בהפועל רעננה, במדיה שותף ב-11 משחקי ליגה. ב-16 ביולי 2015 חזר לקדנציה שלישית בהפועל בני לוד. ב-19 ביולי 2016 חתם במכבי נתניה.
ב-25 במאי 2017 שינה חתם בהפועל ראשון לציון. ב-16 ביולי 2018 חתם שינה בהפועל מרמורק.
בני האור

עלילה

הספר מספר על ארז לוי וחברו אורן שהחליטו לצאת לטייל בנחל דרגה באחת החופשות מהצבא, כשהחלו פוסעים בערוץ הנחל מזג האוויר השתנה והחל לרדת לפתע גשם מבול ולאחריו שיטפונות עזים.
בעודם מופתעים משינוי מזג האוויר הקיצוני, רצים הרעים ומנסים לתפוס מחסה אך לא מספיקים.
קירות ערוץ הנחל החלו קורסים לתוך המים, אורן נופל לנחל וניסחף עם השיטפונות, בעוד לארז פתאום נתגלתה מערה בדופן הערוץ, הוא מתפס ונכנס לתוכה לתפוס מחסה מפני הגשם והשיטפונות.
כוחות ההצלה באים לחלץ אותו לאחר שזה נעדר מביתו כמעט לילה שלם, ביניהם יחידת החילוץ מגילות.
הם יורדים מהמסוק באמצעות חבלים ומחלצים אותו, ואחר מפנים אותו לבית החולים לאשפוז לאחר שהוא קיבל כוויות קור.
החיפושים נמשכים אחר היעלמותו של אורן לבסוף מוצאים את גופתו במורד הנחל.
לאחר כחודש ארז חוזר עם אביו בעצת הפסיכולוג למערה לשחזור המקרה, לתדהמתם הם מגלים אולם בקצהו של המערה וקבר במרכזה.
משלחת ארכאולוגים מגיעה למערה בניהולו של ד"ר כדורי ומוצאת בתוך הקבר כד ובו המגילות הגנוזות, חלקם השתמר במצב טוב וחלקם האחר לא. הם לוקחים משם את הכד ובתוכו המגילות ומביאים אותו לפרופסור זיתוני שעובד במוזיאון ישראל בירושלים כדי לשקם ולפענח את כתב המגילות שכתובים בשפה הארמית העתיקה.
לאחר שיקום המגילות שנימשך כמה חודשים החל תהליך הפענוח ותיעוד ההיסטוריה.
המגילות מגוללות את סיפורם של תושבי קומראן, ישוב מבודד באזור ים המלח שמנסה לשמור על צביונו ועל קיומו בתוך סביבה הולכת ומשתנה. שבה האלימות גוברת, השחיתות מרימה ראש, והמוסר נדחק לקרן זווית, מראשית הקמת היישוב ועד לחורבנו בסוף תקופת בית שני, במהלך המרד הגדול.
ובתוך כך, סיפורה האישי של משפחה אחת בעלת יחוס ביישוב שהצליחה לשרוד עד ימינו אנו ולהתקיים למרות רגעי המשבר הקשים והייאוש שפקדו אותם לאורך הדורות ומתוך הצורך להמשיך ולשמור על הגחלת.
טקלה מקאן

מדבר טקלה מקאן (אויגור: تەكلىماكان قۇملۇقى) שידוע גם בשמו טקלימאקן הוא מדבר באזור מרכז אסיה במחוז שינג'יאנג, המחוז האוטונומי של האויגורים ברפובליקה העממית של סין. המדבר הוא חלק מאגן טארים וגובל בדרום עם הרי קונלון, ובצפון ובמערב עם הרי פמיר והרי טיין שאן.
משמעות שמו של המדבר לא ידועה, אך אם מקורו בערבית, הרי שייתכן כי משמעות השם היא "מקום נטוש". אם המקור הוא טורקי, הרי שמשמעות היא "מקום ההריסות". סברה נוספת היא: "זה שנכנס, לעולם לא יצא".
טקלה מקאן הוא אחד ממדבריות החול הגדולים בעולם, והוא מדורג במקום ה-15 בדירוג המדבריות הלא ארקטים. שטחו הכולל של המדבר הוא 270,000 קמ"ר. ייחודו של טקלה מקאן הוא בהיותו מדבר חולי בעל מזג אוויר קריר. בימי החורף יכולה הטמפרטורה בו לצנוח אף לכ-20 מעלות צלזיוס מתחת לאפס.
בטקלה מקאן אין מקורות מים כלל ולכן מסוכן לחצות אותו מבלי להצטייד בכמות מים מספקת למסע כולו. מקורות המים הקרובים ביותר מצויים ב"ערי נווה מדבר" סמוכות.
מאיר רובין

קורות חיים

רובין נולד בשנת 1892 באודסה. בשנת 1928 עלה לארץ ישראל. בין השנים 1930-1932 עבד במשרדו של דב כרמי ובין השאר השתתף בתכנון בית אלישר. רובין היה פעיל בברית הצה״ר ומקורב למנהיגה זאב ז'בוטינסקי, שאף התאכסן בביתו בשהותו האחרונה בארץ בשנים 1928-1929. רובין היה גם אחד ממקימי ״הסתדרות הציונים הרוויזיוניסטים בארץ ישראל״ בינואר 1933, יחד עם אבא אחימאיר, יוסף כצנלסון, מרדכי אבניאל ואחרים. ב-1933 חבר אל האדריכל אלכסנדר פרידמן הצעיר ממנו, והעסיק אותו במשרדו. שותפות זו החזיקה עד לפרישתו של רובין בתחילת שנות השישים. 
בבחירות של שנת 1949 הוצב רובין במקום החמישה עשר ברשימת מפלגת חרות לכנסת, וביולי של אותה שנה נבחר לחבר מרכז המפלגה. בין 1949-1955 שימש רובין כחבר מועצת עיריית ירושלים וכסגן ראש העיר מטעם מפלגת חרות.
משרדו של רובין פעל בכל הארץ, אך עיקר השפעתו ופעילותו התרכזה בירושלים. יחד עם אלכסנדר פרידמן היה רובין אחראי לתכנון עשרות מבני ציבור ובתים פרטיים בירושלים, והטביע חותם אדריכלי על פניה של העיר. עם הבניינים שתכננו נמנים בית הכנסת ישורון, היכל שלמה, בית המעלות, בית כנסת הנשיא, מלון הנשיא, מלון המלכים, בית חינוך עוורים ומבנה ישיבת מרכז הרב.
מאיר רובין נפטר ב-1967, ונטמן בהר המנוחות.
אשתו אורה (1895~–1946), ילידת אודסה אף היא, הייתה מורה ומ"מ מנהלת הגימנסיה העברית לנערות של גב' ז'בוטינסקי-קופ בעיר מולדתה, ובירושלים פעלה כעסקנית ציבור.
לאחר פטירת אשתו הראשונה, נישא מאיר רובין לרבקה ולזוג נולדו שתי בנות, נילי וליאורה.
ללין

היסטוריה

הרשת נוסדה בשנת 1999 על ידי בנות הדודות מירב כהן ורויטל לוי צוברי. כהן שהייתה בעלים של חנות בשם "נרות של פעם" ברחוב שיינקין בתל אביב, הציעה לבת דודתה להקים חנות למוצרי טיפוח הגוף בכיכר המדינה בתל אביב. בהמשך פתחו השתיים סניפים נוספים של הרשת. השם ללין נלקח מתוך השם לונה שמשמעותו ירח באיטלקית.
הרשת המשיכה להתרחב לחו"ל, ופתחה סניפים בנורווגיה, אנגליה, הקאריביים, שווייץ, ארצות הברית, קנדה יפן ועוד.
בשנת 2007, בעת שמנתה הרשת 14 סניפים, רכשה חברת פוקס-ויזל 50% מהבעלות על הרשת ב-12.9 מיליון שקלים. מ-2008 עד 2015 שימשה יעל בר זוהר כפרזנטורית החברה. בשנת 2010 היו לרשת 53 סניפים בישראל עם מכירות של 84 מיליון שקלים.
ב-2015 פתחה הרשת חנות בטיימס סקוור בניו יורק.
כיום מונה הרשת 110 סניפים בישראל, וסניפים נוספית בארצות אחרות.
מחלת נעורים

מחלת נעורים (בגרמנית: Krankheit der Jugen) הוא מחזה בשלוש מערכות פרי עטו של פרדיננד ברוקנר משנת 1926.

תקציר העלילה

המחזה מספר את קורותיה של קבוצת סטודנטים לרפואה, המתגוררת בפנסיון בווינה בשנת 1923. הם מצויים לקראת סיום התואר ועומדים לצאת לחיים האמיתיים. המחזה כולו מתרחש בחדרה של מארי בפנסיון. הוא מציג מצבים של בגידה, מערכת יחסים לסבית, ניכור בין מעמדות, אלימות והתאבדות ודרכם הוא בוחן שאלות של מוסר, מין, אהבה ומות, שהנפשות השונות מתחבטות בהן.
היידוסובוסלו

היסטוריה

מממצאים ארכאולוגיים עולה שבמקום היה יישוב עוד מתקופת נדידת העמים. האזור עשיר במחצבים טבעיים והוא נמצא בצומת דרכי מסחר, ועל כן לחמו על המקום בתקופות השונות של נדידת העמים הונים, ונדלים, גותים, אווארים ועמים נוספים. לאחר מכן שלטו באזור שליטים מבית ארפאד. האזכור הראשון של היישוב במסמכים היסטוריים הוא משנת 1075. במאה ה-17 היה האזור תחת שלטונו של אישטוואן בוצ'קאי.
בתחילת המאה ה-20 עדיין התפרנסו רוב תושבי היישוב, שמנה כ-17,000 נפש, מחקלאות, כולל גידול בקר. צמיחתו הכלכלית של היישוב החלה ב-1925, עם גילויים של מעיינות חמים באזור, ובאזור הוקמו מרחצאות רפואיים. אלה שימרו את חשיבותם גם לאחר גילוי שדות גז טבעי באזור.

יהודי היידוסובוסלו

בתחילת המאה ה-20 היו בעיר מאות בודדות של יהודים. עם גילוי המעיינות החמים בעיר החלו יהודים רבים להקים בתי מלון ומסעדות, כחלק מפיתוחה הכלכלי של העיר. בתחילת שנות ה-40 היו בעיר כ-490 יהודים, והקהילה היהודית הייתה אורתודוקסית.
באמצע מאי 1944 הוקם בעיר גטו ונכלאו בו כ-500 יהודים ובסוף גורשו יהודי הגטו, חלקם למחנה שטרסהוף שבאוסטריה וחלקם לאושוויץ.
האינפורמציה של פישר

בסטטיסטיקה ובתורת האינפורמציה, האינפורמציה של פישר (באנגלית: Fisher Information) היא פונקציה של פרמטר הקובע התפלגות, השווה לשונות של פונקציית הניקוד, על-פי אותו פרמטר. האינפורמציה של פישר מכמתת את ה"רגישות" של פונקציית ההתפלגות לשינויים ב-: שינויים גדולים יותר מעידים על רגישות גבוהה יותר, ולכן נושאים, כביכול, אינפורמציה רבה יותר.
בסטטיסטיקה בייסיאנית, ההתפלגות האסימפטוטית של השכיח האפוסטריורי תלויה בהתפלגות האפריורית רק דרך האינפורמציה של פישר. תפקידה של האינפורמציה של פישר בתאוריה האסימפטוטית של אומדי נראות מקסימלית הודגש על ידי הסטטיסטיקאי רונלד פישר. האינפורמציה של פישר משמשת גם בחישובו של Jeffreys prior, שמשמש בענף הסטטיסטיקה הבייסיאנית.
האינפורמציה של פישר משמשת בחישוב מטריצת השונות המשותפת (Covariance Matrix) של אומדי נראות מקסימלית. כחלק מזה, היא שימושית גם במבחני השערות כמו מבחן ואלד (Wald). חסם קרמר-ראו קובע שהשונות של כל אומד חסר הטיה לפרמטר חסומה מלמטה על ידי ההפכי של מדד האינפורמציה של פישר.
צבי הארי הורוביץ

ראשית חייו

הורוביץ נולד ב-1924 בלייפאיה שבלטביה, למוישה ומלשין (קוטשר) הורוביץ, שהיגרו ליוהנסבורג ששכנה אז באיחוד דרום אפריקה עם שני בניהם כשהארי היה בן עשר. כך נמנעה המשפחה מהמוות שקרוב לוודאי היה מגיע אילולא היו נשארים באירופה בעת השואה והיו נרצחים בידי גרמניה הנאצית ומשתפי הפעולה הלטבים.

פעילנות ציונית

לטביה הייתה ערש הולדתה של תנועת בית"ר, תנועת נוער ציונית רוויזיוניסטית, שהורוביץ הצעיר הצטרף אליה כששמע את זאב ז'בוטינסקי, אבי הציונות הרוויזיוניסטית, נואם שנה לפני הגירת משפחתו. הורוביץ המשיך להיות מנהיג לאומי של ארגונים רוויזיוניסטים ושל תנועת בית"ר בדרום אפריקה, ולאחר מכן עמד בראש הפדרציה הציונית של דרום אפריקה. כעיתונאי מקצועי, הורוביץ שימש במשך 25 שנה עורך "הראלד היהודי", שבועון שהיה הבטאון של המפלגה הרוויזיוניסטית בדרום אפריקה, והיה שדרן, פרשן טלוויזיה ודובר.
בשנת 1964 היה הורוביץ אחד מנושאי ארון קבורתו של ז'בוטינסקי, כאשר הוא ואשתו נקברו מחדש בהר הרצל שבירושלים.
כתומך ותיק של מנחם בגין, פגש הורוביץ לראשונה את ראש ממשלת ישראל העתידי ב-1946 במהלך ביקור בארץ ישראל לאחר הקונגרס הציוני ה-22 בבזל, שווייץ. כשפגש את בגין, זה עדיין היה מפקד האצ"ל. השניים המשיכו לשמור על קשר לאחר שישראל זכתה בעצמאות ובתקופה בה בגין היה יושב ראש האופוזיציה ושר בלי תיק בממשלת ישראל השלוש עשרה.

בשירות הממשלה

בעקבות בחירתו של בגין לשלטון ב-1977, עלו הורוביץ ואשתו פרדה לישראל והתיישבו בירושלים. לאחר מכן הצטרף ללשכת ראש הממשלה כיועץ למידע חיצוני, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1980, עת מונה לציר הסברה בשגרירות ישראל בוושינגטון. הוא חזר לירושלים באמצע שנת 1983 כדי להיות יועץ ראש הממשלה לענייני יהדות התפוצות, תחילה תחת בגין, ולאחר מכן, לאחר התפטרותו, תחת יצחק שמיר. הוא מילא תפקיד זה עד בחירתו של יצחק רבין לראשות הממשלה ב-1992.

מרכז מורשת מנחם בגין

עם מותו של בגין במרץ 1992 הציע הורוביץ להקים את אנדרטה חיה לראש ממשלת ישראל השישי, המבוססת על מערך הספריות הנשיאותיות בארצות הברית. היה זה המוסד הראשון מסוגו בישראל. כדי להביא פרויקט זה למימוש הוא ארגן את קרן מורשת מנחם בגין אשר גייסה בהנהגתו 20 מיליון דולר אמריקני להקמת מרכז מורשת מנחם בגין בירושלים, מול הר ציון.
ב-1998, בעצתו של הורוביץ, הציע חבר הכנסת ראובן ריבלין את החוק להנצחת מנחם בגין, שאושר במליאת הכנסת ברוב שקרוב ל-100 חברי כנסת. החוק הקים את "מרכז בגין" העתידי כמפעל ההנצחה הרשמי של ראש הממשלה מנחם בגין. מרכז בגין מפעיל מוזיאון, ארכיונים, ספרייה ומרכז מחקר הנוגעים בחייו ופועלו של מנחם בגין וכן מארח מגוון תוכניות "כדי להשיג את מטרתו של בגין ולהעביר לדורות הבאים את אמונתו של בגין בדמוקרטיה פרלמנטרית, את חזון השלום שלו למען ישראל בטוחה, צדק חברתי, ושיבת היהודים לישראל".

פרסים

הורוביץ זכה בפרס נשיא ראש הממשלה ונשיא המדינה לשנת 2005 על ידי המועצה להנצחת נשיאי ישראל וראשי ממשלותיה, בהוקרה על תפקידו בהקמת המרכז וב-2008 זכה בפרס יקיר ציון מטעם הפדרציה הציונית של דרום אפריקה בישראל.

מותו

הורוביץ שימש כראש המרכז מ-2004 ועד מותו ב-1 באוקטובר 2008 בגיל 84, לאחר שסבל מהתקף לב בבית בנו בראש השנה. הוא נקבר בחלק השמורה לאנשי האצ"ל בהר המנוחות בירושלים. ההספדים נשאו על ידי משה ארנס, בני בגין, בנימין נתניהו, ראובן ריבלין, בני משפחה וסגל מרכז בגין.
משה יס

קריירה

בשנות השישים הופיע יס יחד עם דייוויד קרוסבי, ג'פרסון איירפליין ואף עם להקת הארגון, למשך זמן הוא אף היה חלק מלהקת מוזיקה פסיכדלית, בשם Research 1-6-12, שהוציאה אלבום אחד בשנת 1968, כסולן הוא הופיע בלאס וגאס, רינו, ועוד במות מוכרות. ב-1978, הוא עבר מהוליווד, קליפורניה לירושלים, שם נרשם לישיבת דבר ירושלים, שם פגש את הרב שלום לוין, שהיה לרבו בהלכה, ולשותפו בהוצאת אלבום מגמה. הם דיברו על רתימת המוזיקה האמריקאית כדי לתקשר היופי והערכים שביהדות, כך נולד הרעיון להפיק את "מגמה".
אחד מלהיטיו המפורסמים של יס היה "מיי זיידי", בו המשורר מספר על זכרונותיו מסבו, שהיה הקשר האחרון שלו ליהדות. זיידי ביידיש הוא סבא, והוא נגע בכמה דורות של יהודים אמריקאים וקנדים. להיטים אחרים במגמה היו "לא הולך לעבוד בשבת" ו"לא מתבייש".
יס חבר לאייבי רוטנברג להפקת סדרה לילדים בשם מכונת המידות המופלאה, כאשר הוציא רוטנברג את החלק הרביעי אחר פטירתו של יס, הוא הקדיש אותו לזכרו. בשנות ה-90 הוא הקים להקת רוק בשם Burnt Offering, בברכת הרבי מלובביץ', למעשה הוא נהיה חסיד חב"ד והקים אתר לקידום דעותיו החב"דיות.

שנים ואחרונות ופטירה

יס פרש מן המוזיקה בשנותיו האחרונות עם היחלשות בריאותו, משה יס נפטר מסרטן ב-8 בינואר 2011 בטוסון, אריזונה, הוא היה בן 65 במותו.
גילי חסקין

גלעד (גילי) חַסקין (נולד ב-16 באוגוסט 1957) הוא מורה דרך ישראלי העוסק גם בכתיבת מדריכי טיולים ובכתיבה עיתונאית.

קורות חייו

גלעד חסקין נולד בכפר ביל"ו. אביו, יגאל חסקין, הוא מדריך טיולים ותיק ומקים חוג המטיילים הראשון בישראל שיועד לציבור הרחב. אמו, יפה, הייתה אחות. סבו, יצחק אלחנן חסקין, היה גזבר הסתדרות העובדים הכללית וממיסדי כפר ביל"ו, אבי סבו הוא הרב משה חסקין רבן של קרקינובה ופרילוקי ומחבר הספר "כלכלת שביעית", ודודתו היא חנה הירש.
לאחר סיום לימודי בית הספר התיכון בגבעת ברנר, שירת חסקין כלוחם וסמל בחטיבת גולני. לאחר שחרורו מהשרות הצבאי החל לטייל, בתחילה בסיני ולאחר מכן יצא לטיול בן שלוש שנים בסקנדינביה ובאמריקה הצפונית והדרומית. כן יצא לטיול בן שנה בהודו בשנת 1990, וטייל באזורים רבים אחרים בעולם.
חסקין משמש כמדריך טיולים בכיר, והוא מחזיק ברישיון מורה דרך מוסמך משנת 1985. הוא עבד עבור "החברה הגאוגרפית" וחברת "מסעות". הוא עוסק בהוראת התיירות במכללות, בקורסים למלווי קבוצות, בקמפוסים של הקתדרה העממית ובמקומות נוספים. בשל הידע שלו והצלחתו בהדרכת טיולים כונה חסקין על ידי העיתון "מעריב" "הגורו של המטיילים". כן נשא במשרות ניהוליות ב"חברה הגאוגרפית".
חסקין הוא בוגר החוג ללימודי ארץ ישראל במכללת בית ברל, ומחזיק בתעודת הוראה כמורה מוסמך בכיר לגיל הרך. בשנת 1987 השלים את לימודי התואר הראשון בלימודי ארץ ישראל באוניברסיטת חיפה, בשנת 1992 השלים את לימודי התואר השני בהצטיינות באוניברסיטת חיפה, ובשנת 2008 קיבל מאוניברסיטת חיפה תואר דוקטור בלימודי ארץ ישראל. נושא התזה שלו היה "מקומם של שיקולים אתיים-מוסריים בהפעלת הכוח ויישומם בפועל בתקופת המנדט (טוהר הנשק)".
בשנת 2005 התפרסם חסקין כאשר נעצר, ב-16 בדצמבר, בעודו מלווה קבוצת מטיילים מהודו לסרי לנקה כשבתרמילו כדור רובה בודד. בתחילה הואשם במגוון של האשמות ביטחוניות, וישב במעצר במשך 20 יום. לאחר מכן הומרו סעיפי האישום הכבדים בסעיף קל של אחזקת נשק שלא כדין, והמעצר הומר במעצר בית בתחומי העיר טריוונדרום. מעצרו של חסקין עורר עניין רב בישראל, ורבים מקרב הציבור, פוליטיקאים ואישי ציבור, יצאו להגנתו ודרשו את שחרורו. ב-20 ביוני 2006 שוחרר, כאשר בית המשפט ההודי קבע כי כל העניין יסודו בטעות, ושב למדינת ישראל. על חוויותיו אלו כתב את ספרו "שבוי בקסמה".
מתחילת הקריירה שלו עסק חסקין בכתיבה. פרט למדריכי טיולים, ולספרו "שבוי בקסמה" כתב באופן קבוע עבור מגזינים כמסע אחר, טבע הדברים, מגזין אל על, ועבור המוסף "סוף שבוע" של מעריב, ו"שבעה ימים" של ידיעות אחרונות. מאמר שכתב "ממנור לרמת ישי" על ההיסטוריה של רמת ישי פורסם בכתב העת אופקים בגאוגרפיה של אוניברסיטת חיפה בשנת 2007. בנוסף לכך השתתף בתוכניות רדיו וטלוויזיה רבות, ובערבי "מספרי סיפורים". חסקין מפרסם אתר אינטרנט ובו מידע רב ומאמרים בנושאים גאוגרפיים והיסטוריים.
חסקין גרוש ואב לשלושה.
בית הדין הרבני הגדול

בית הדין הרבני הגדול הוא ערכאת הערעור של מערכת בתי הדין הרבניים בישראל. מושב בית הדין נמצא בירושלים. נשיא בית הדין הרבני הגדול הוא אחד מהרבנים הראשיים לישראל. כעת מכהן הרב דוד לאו כנשיא בית הדין.
בית הדין הגדול הוקם יחד עם הרבנות הראשית. בימי המנדט הבריטי בהרכב בית הדין ישב לפחות אחד מהרבנים הראשיים, פעמים רבות שניהם, ורבנים נוספים מחברי מועצת הרבנות הראשית. בשנות ה-40 של המאה ה-20 הוכללו בהרכבי בית הדין הרבנים: משולם ראטה, יעקב עדס, יעקב קלמס, אליהו מרדכי וולקובסקי, יוסף הלוי וחזקיה שבתי. בשנת 1955 נחקק חוק בתי הדין הרבניים ובו נקבע שבבית הדין הרבני הגדול ישבו דיינים המתמנים על ידי הוועדה לבחירת דיינים וכן הרבנים הראשיים. בראשית ימי המדינה היו בבית הדין שני הרכבים שכללו שני דיינים ואחד מהרבנים הראשיים.
משנת תשי"ח (1958) שכן בית הדין בהיכל שלמה, ברחוב המלך ג'ורג'. באוגוסט 1967 עבר בית הדין הגדול לעיר העתיקה. בשנת תשנ"ה (1995) חזר למערב העיר, לרחוב כורש פינת שלומציון המלכה. מאמצע שנות ה-2000 חזר לרחוב המלך ג'ורג', ושכן (עם בית הדין הרבני בירושלים) בבית פרומין (הכנסת הישנה). בשנת 2015 עבר לבית הרבנות הראשית לישראל ברחוב אהליאב.
פסיקה של בית הדין הרבני הגדול לא ניתנת לערעור. עם זאת, בית המשפט העליון בשבתו כבג"ץ, יכול לתת צו בירור לבית הדין הרבני הגדול.
ספינל

תיאור

נוסחת הספינל היא MgAl₂O₄. צורת תא היחידה של הסריג היא מארז צפוף קובייתי הבנוי מטטרהדרונים שבמרכזם אטום מגנזיום, וקדקודיהם אטומי חמצן, ואוקטהדרונים שבמרכזם אטום האלומיניום. צורת הגביש הנפוצה היא אוקטהדרון, לרוב כגבישים תאומים. המינרל יכול להיות חסר צבע אבל לרוב צבעו אדום, כחול, ירוק, צהוב, חום או שחור. בעבר התגלה בסרי לנקה ספינל נדיר בצבע לבן, אך כיום אין יודעים את מקורו. את הספינל מוצאים בחצץ אבני החן שבסרי לנקה, ובאבני הגיר במיאנמר, בתאילנד, בברזיל ובאפגניסטן. בגלל צבעו האדום נעשה לעיתים שימוש בספינל הזול יותר כתחליף לאודם. בכתר הקיסרי הבריטי, המשמש להכתרת מלכי אנגליה, יש אבן הקרויה "אודם הנסיך השחור" (Black Prince's Ruby), שהיא בעצם ספינל. גם אבן החן המכונה "אודם טימור" (Timur Ruby) בתכשיטי המלכה היא ספינל.
מקור שמו של המינרל אינו ודאי. אחת ההשערות היא כי מקורו מהמילה היוונית "ספינה", שפירושה "קוץ", רמז לצורת הגביש של המינרל. ספינל אדום שקוף היה קרוי "אודם ספינל" או "אודם באלאס", ובזמנים קדומים לא הבדילו בינו לבין אבן אודם אמיתית. הכינוי "באלאס" הוא קיצור של באלאסקיה, שמו הקדום של חבל בדחשן, אזור במרכז אסיה המצוי במעלה הנהר קוקצ'ה, אחד מיובליו של האמו דריה. ספינל צהוב מכונה רוביקלה.
ניתן למצוא ספינל שהוא מינרל מותמר גם כמינרל ראשוני בסלעי יסוד בסיסיים, משום שבמאגמה היוצרת סלעי יסוד אלה, תחמוצת האלומיניום אינה עוברת תהליכים ליצירת פצלת השדה אלא מתגבשת לקורונדום או מתרכבת עם מגנזיום ליצירת ספינל. זו הסיבה מדוע מוצאים ספינל ואודם יחד.
על שם המינרל ספינל קרויה קבוצה שלמה של מינרלים, קבוצת הספינל. הנוסחה הכללית של המינרלים במשפחה היא X)(Y)₂O₄), כאשר X מייצג קטיונים מתכתיים דו־ערכיים כדוגמת מגנזיום, ברזל, ניקל, מנגן ו/או בדיל. ו-Y מייצג קטיונים מתכתיים תלת־ערכיים כדוגמת אלומיניום, ברזל, כרום, ו/או מנגן.
מויקה

מויקה (ברוסית: Мо́йка) הוא נהר העובר במרכז העיר סנקט פטרבורג שברוסיה. הנהר מכונה גם מיא וקרוי על שם הביצה (זו משמעות השם) שהייתה באזור בטרם נבנתה העיר. אורכו של הנהר כ-5 ק"מ ורוחבו 40 מטרים.

מהלך הנהר

הנהר בנוי בשתי גדותיו ברציפים, ומהווה למעשה תעלה החוצה את העיר. ראשיתו של הנהר בנהר פונטנקה, בסמוך לגן הקיץ. הנהר עובר ליד שדה מרס, חוצה את נבסקי פרוספקט (שדרת נבסקי) ואת תעלת קריוקוב ונשפך לנהר הנייבה.
תעלת הברבור ותעלת החורף מקשרות בין נהר המויקה לנהר הנבה.

היסטוריה

בשנת 1711 הורה הצאר פיוטר הגדול לדפן את גדות הנהר ולהפכו לתעלה.
בשנת 1736 נבנו רציפי עץ משתי גדות הנהר, וארבעה גשרים נבנו לאורכו: הכחול, הירוק, הצהוב והאדום. הגשר הכחול, שרוחבו 99 מטרים מצוי למעשה מתחת כיכר סנקט איזק והוא הגשר הרחב ביותר בעיר סנקט פטרבורג.
בשנת 1798 נבנו רציפים העשויים גרניט אדומה. בניית הרציפים הושלמה בשנת 1811.
על גדת הנהר נבנו מבני מגורים עבור משפחות האצולה ובהם: ארמון סטרוגנוב, ארמון רזומובסקי, ארמון יוספוב, טירת מיכאיל הקדוש (טירת המהנדסים) וכן מצוי על גדת הנהר מוזיאון אלכסנדר פושקין.
אלכסנדר פלמברג

ביוגרפיה

פלמברג נולד בוורשה, וחי באנגליה בשנותיו המוקדמות, שם למד לשחק שחמט. לאחר ששב לוורשה, הפך פלמברג לאחד מהשחקנים החזקים ביותר בפולין. בשנת 1900, הגיע למקום השני, לאחר סלומון לאנגלבן בתחרות ורשה. פלמברג זכה באליפות ורשה בשנים 1901 ו-1902. בתחרות האמנים החזקה שהתקיימה בלודז' בשנת 1906 הגיע פלמברג למקום השלישי, לאחר עקיבא רובינשטיין ומיכאל צ'יגורין.
בשנת 1910 ניצח פלמברג באליפות ורשה, לפני רובינשטיין, אך הפסיד בדו-קרב ביניהם +0 -4 =1 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו). באותה שנה הגיע למקום השלישי, אחרי גרז רוטלוי ורובינשטיין בתחרות ורשה. בשנת 1911 חלק מקום שני-שלישי עם גרז סלווה אחרי רובינשטיין. בשנת 1911 הגיע פלמברג למקום השני, אחרי סטפן לויצקי באליפות כלל-רוסיה לחובבים שהתקיימה סנקט פטרבורג בשנת 1911.
בשנת 1912 חלק פלמברג מקום שישי-שביעי עם סרגיי פון פריימן בתחרות אבזיה. (ניצח: רודולף שפילמן). באותה שנה הגיע שני, אחרי רובינשטיין, בתחרות ורשה. פלמברג הגיע שני, אחרי יפים בוגוליובוב בתחרות לודז' והגיע למקום החמישי באליפות ברית המועצות השביעית שהתקיימה בווילנה (ניצח: רובינשטיין).
בשנת 1913 ניצח פלמברג בתחרות ורשה לפני אולדריך דוראס ומשה לובצקי. באותה שנה סיים בתיקו דו-קרב קצר עם דוראס +1 -1 וזכה בדו-קרב נגד בוגוליובוב +4 -0 =1. שני הדו-קרבות התקיימו בוורשה. בסוף השנה הגיע למקום השלישי, לאחר אלכסנדר אלכין ואהרון נימצוביץ' באליפות ברית המועצות השמינית שהתקיימה בסנקט פטרבורג. פלמברג ניצח בתחרות קרקוב שהתקיימה בשנת 1914.
בחודשים יולי אוגוסט 1914 פלמברג שיחק בתחרות מנהיים והגיע מקום 17 בתחרות שהופסקה. בעת שהופסקה הוביל אלכסנדר אלכין. (בקישור טבלה נכונה לעת הפסקת התחרות ותמונות מענינות). פלמברג ביחד עם עשרה שחקנים רוסים נוספים שהשתתפו בתחרות מנהיים, נכלאו בגרמניה לאחר הכרזת המלחמה נגד רוסיה, שלמעשה התחילה את מלחמת העולם הראשונה. בחודש ספטמבר 1914 ארבעה מהשחמטאים (אלכין, פדור בוגאטירצ'וק, סאבורוב וקופלמן) שוחררו והורשו לחזור לביתם. יתר השחקנים (בוגוליובוב, מליוטין, איליה רבינוביץ, פטר רומנובסקי, אלכסי סלזנייב ווינשטיין) נשארו ביחד כארבע שנים וקיימו שמונה תחרויות שחמט ביניהם. בתחרות הראשונה שהתקיימה בבאדן-באדן ניצח פלמברג. יתר התחרויות התקיימו בטריברג: בחמש מהתחרויות ניצח בוגוליובוב, באחת ניצח רבינוביץ' ובאחרונה חלקו רבינוביץ' וסלזנייב את המקום הראשון.
פלמברג הורשה לחזור לוורשה בשנת 1916 (מרכז פולין היה תחת שלטון גרמני). עם שובו חלק מקום רביעי-חמישי בתחרות בה ניצחו רובינשטיין ולובצקי. בשנת 1917 חלק מקום שלישי-רביעי (ניצח: רובינשטיין). בשנת 1919 הגיע למקום השני, אחרי בלסיצמן ולפני רובינשטיין. בשנת 1923 ניצח בתחרות ורשה לפני פאולין פרידמן.
בשנת 1924 חלק מקום ראשון עם לובצקי בתחרות ורשה. פלמברג נפטר בגיל צעיר יחסית בעיר מולדתו בשנת 1926.

משחק מפורסם

בספרם של ריינפלד וצ'רנב "אסטרטגיה וטקטיקה בשחמט" משנת 1933 כותבים השניים (עמ' 43–44) כי המשחק בין פלמברג ללויצקי מהתחרות שהתקיימה בסנקט פטרבורג בשנת 1914 הנו אחד מהמשמעותיים ביותר בהיסטוריה של השחמט."כאשר בוחנים את מסעי הפתיחה ואת מהלך המשחק, קשה להאמין שהמשחק התקיים בשנת 1914. הפיאנקטו הכפול של הרצים, הפעילות בשני האגפים ולאחר מכן התמרונים עם הפרשים השחורים ומיקום המלכות על האלכסונים הארוכים, כל הרעיונות הללו, כפי שאנו יודעים, היו ההשגים המאוחרים של ההיפרמודרניים".
משפחת סטרוגנוב

משפחת סטרוגנוב(ברוסית: Строгановы) הייתה משפחת אנשי מסחר, תעשייה וממשל רוסית שפעלה מהמאה ה-16 עד המאה ה-20. מוצא המשפחה בחקלאים מאזור צפון רוסיה.
בהתאם למסורת המשפחה, מוצאה מאיש נובגורוד ספירידון. בשנת 1515 הקימה המשפחה עסק בתחום תעשיית המלח. בשנת 1558 נתן איוואן הרביעי לראש המשפחה שטחים גדולים באזור נהרות קאמה וצ'וסובאיה. בשנת 1581 הזמינו אנשי סטרוגנוב את ירמק לשמירה על תחנות המסחר ובהמשך מימנו את הפשיטה שלו לתחום חאנות סיביר. במהלך המאה ה-16 והמאה ה-17 תמכה המשפחה באופן פעיל בצארים הרוסים. בתמורה הם קיבלו הטבות משמעותיות. במאה ה-18 הם הקימו מספר מפעלים בתחום המתכות באזור הרי אורל. בשנת 1722 קיבלו שלושה מבני המשפחה תואר ברון מפיוטר הגדול. החל מתקופה זו התחילה המשפחה להשתתף באופן פעיל בממשל והתקדמו למספר תפקידי מפתח.
הנציג האחרון של המשפחה נפטר בשנת 1923 בניס.
נאבר

naver

נאבר הוקם ביוני 1999, ועם הקמתו היה לפורטל האינטרנט הראשון בדרום קוריאה אשר פיתח מנוע חיפוש בעצמו. באוגוסט 2000 הוסיף נאבר למנוע החיפוש שלו את פונקציית ה"חיפוש המקיף" אשר אפשרה למשתמשי האתר לקבל בעמוד בודד מגוון תוצאות משאילתת חיפוש, כשהן מסודרות לפי סוג, כגון: בלוגים, אתרי אינטרנט, תמונות, סרטונים, מסעדות, חדשות, וכו'. חמש שנים מאוחר יותר השיקה גוגל פונקציה דומה לזו.
הפקולטה למתמטיקה (הטכניון)

הפקולטה למתמטיקה של הטכניון בחיפה נוסדה בשנת 1950, והיא עוסקת במחקר מתמטי ובהכשרה של מתמטיקאים. דקאן הפקולטה הוא פרופ' מיכה שגיב.

היסטוריה

המחלקה למתמטיקה בטכניון נוסדה בשנת 1950, וכיום מהווה את אחת המחלקות המובילות במתמטיקה בישראל. הפקולטה כוללת מחקר ברמה עולמית בתחומים של מתמטיקה טהורה ומתמטיקה שימושית, כאשר המחקרים נוגעים לנושאים כמו אלגברה, מתמטיקה שימושית, תאוריית קירוב, קומבינטוריקה, אנליזה מרוכבת, משוואות דיפרנציאליות, אנליזה פונקציונלית, גאומטריה וטופולוגיה, אלגברה ליניארית, אנליזה לא ליניארית, תורת המספרים ותורת ההסתברות. ישנם מסלולים משולבים של פיזיקה או מדעי המחשב המוצעים בשילוב עם מתמטיקה בטכניון.

המרכז למדעי המתמטיקה

מרכז למדעי המתמטיקה (CMS) נוסד בשנת 2001 על מנת לקדם את המחקר בתחומים המגוונים של מתמטיקה ויישומיה. המרכז משלב הפעילויות הנתמכות על ידי קרן משפחת מלט למחקר במתמטיקה, כמו גם את המכון ללימודים מתקדמים במתמטיקה על שם אלישע נתניהו.

המכון ללימודים מתקדמים במתמטיקה על שם אלישע נתניהו

המכון ללימודים מתקדמים במתמטיקה על שם אלישע נתניהו הוקם בטכניון בשנת 1988 בשם המכון ללימודים מתקדמים במתמטיקה (IASM). הפעילות הראשונה של המכון, הייתה סמסטר מיוחד על אופטימיזציה ואנליזה לא ליניארית, שהתקיימה בשנת הלימודים 1989/90. מאז, המכון מימן וארגן פעילויות רבות, כולל סדנאות, כנסים וסדרת הרצאות מיוחדות, המכסה מגוון גדול של נושאים בתחומי אלגברה, אנליזה, מתמטיקה שימושית, מתמטיקה דיסקרטית, גאומטריה וטופולוגיה. בשנת 2001 המכון שינה את שמו ל"מכון ללימודים מתקדמים במתמטיקה על שם אלישע נתניהו".