google/wiki40b huggingface dataset:
אפרים פיש

תולדותיו

הרב אפרים פיש אשכנזי נולד לר' משה יהודה בבריסק, שם היה האב"ד וראש ישיבה שלדברי המהריט"ץ מנתה כ–200 תלמידים, הוא נשא לאישה את ולנטינה, בתו של המהרש"ל. עלה לירושלים בשנת ה'שמ"ט ושימש כרב של עדת האשכנזים שם.
הב"ח מזכירו בספרו: "חייבים למחות שלא להסיק את התנור עוד עד אחר צאת הכוכבים וכן קיבלתי ממורי הרב מה"ר וי"ש ז"ל מבריסק דליטא:". רבי שמעון אנשבורג מפרנקפורט דמיין מחבר ספר "דבק טוב" על רש"י על התורה הוא תלמידו.
המהרי"ט והמהריט"ץ כתבו בשבחו.

משפחתו

בתו נישאה לרבי יעקב הכהן (כ"ץ), אביו של רבי אפרים הכהן.
מבצר תל עפר

מבצר תל עפר (בטורקית: Telafer Kalesi) היה מבצר ששכן בעיר תל עפר, עיר במחוז נינוה בצפון עיראק. המבצר נבנה על ידי האימפריה העות'מאנית, על גבי שרידים ששרדו מהתקופה האשורית. התל שכן 70 ק"מ מערבית לעיר מוסול.
בשנת 2003, בעת הפלישה לעיראק במלחמת עיראק, שכנו במבצר ראש העיר, משרדי העירייה וכן מטה המשטרה של העיר. לאחר מכן שימש המבצר כבסיס לכוחות האמריקאים שלחמו ב-2005 בקרב תל עפר במלחמתם בארגון אל-קאעידה. ביוני 2014 נפל המבצר לידי כוחות המדינה האסלאמית, והם השתמשו במבצר כבית כלא לנשים ונערות. לכלא הועברו כ-450-500 נשים ונערות, כ-150 מתוכן היו נשים לא נשואות יזידיות או נוצריות, שנמסרו ללוחמי הארגון כפרס או נמכרו כשפחות מין.
בדצמבר 2014 כוחות ארגון המדינה האסלאמית פוצצו את החומות המערביות והצפונית של המבצר, וגרמו נזק רב.  בנוסף הם ביצעו מספר חפירות בהריסות המבצר, כנראה במטרה למצוא ממצאים ארכאולוגיים שישמשו להם למכירה. אירינה בוקובה, המנכ"לית של ארגון אונסק"ו, גינתה בחריפות את הרס המבצר.
חישוק (התעמלות אמנותית)

חישוק הוא אביזר דמוי חישוק בהתעמלות אמנותית ויכול להיות עשוי מפלסטיק או עץ, ובלבד שהוא שומר על צורתו במהלך השימוש. הקוטר הפנימי הוא 51–90 סנטימטרים, וחייב לשקול מינימום 300 גרם. החישוק יכול להיות בצבע טבעי או מכוסה באופן חלקי או מלא על ידי צבע או כמה צבעים, ועליו סרט דביק בצבע זהה או שונה מצבע החישוק.
השימוש הבסיסי בחישוק כולל סיבוב סביב היד או הגוף, גלגול, נדנוד, יצירת מעגל, זריקה ומעבר בתוך החישוק.
טכניקות רבות של ההתעמלות האמנותית אומצו על ידי ההופ דאנס המודרני.
דומיניק ז'אן לארה

חייו

לארה נולד בכפר בודאן שבהרי הפירינאים להורים בורגנים. הוא גדל בבורדו, והתייתם מהוריו בגיל 13. לאחר מות הוריו התחנך אצל דודו, אלכסיס, מנתח בכיר בעיר טולוז. לאחר ששימש שוליה במשך שש שנים, נסע לפריז ללמוד אצל הרופא פייר-ז'וזף דסו, שהיה המנתח הראשי באוטל דיו, בית החולים המרכזי והוותיק ביותר בפריז.
לארה היה המנתח הבכיר בצבאו של נפוליאון בונפרטה. בתקופת שירותו, מ-1797 עד 1815, הוא פיתח את השיטה המודרנית לכירורגיה צבאית ויזם הקמתם של בתי חולים שדה ומערכת של אמבולנסים צבאיים, שהוסבו לצורך כך מכלי רכב מלחמתיים. כמו כן, הוא קבע את כללי המיון (טריאז') של הפצועים בקרב, לפיהם הפצועים טופלו לפי חומרת פציעתם ודחיפותה, ללא קשר לדרגתם או אזרחותם. חיילי אויב גם כן טופלו, במקביל לחיילים הצרפתים או בני בריתם.
לארה היה מהאנשים האהובים על נפוליאון, אשר אף אמר עליו: "אם הצבא אי פעם יקים אנדרטה להביע את תודתו, הוא צריך לעשות זאת לכבוד לארה". הוא העניק ללארה את התואר ברון בשנת 1809 בשדה הקרב של וגראם. בשנת 1811 עמד לארה בראשו של צוות כירורגי אשר ביצע כריתת שד ללא הרדמה בפרנסיס ברני בפריז. תיאורה את הניתוח שופך אור על יחסי רופא-מטופל במאה ה-19 ועל שיטות ניתוח מוקדמות בבית החולה.
בקרב ווטרלו ב-1815 הורה הדוכס מוולינגטון לחייליו לא לירות בכיוונו של לארה על מנת "לתת לאיש האמיץ הזה זמן לאסוף את הפצועים", והצדיע "לאומץ לבו ולמסירותו בעידן שכבר איננו שלנו". באותו קרב נשבה לארה בידי הפרוסים ונדון למוות. אולם, הוא זוהה על ידי אחד מהמנתחים הגרמנים, שביקש לחוס על חייו. ייתכן שמשום שלארה הציל את חייו של בנו של גבהרט לברכט פון בליכר כשהיה פצוע ונשבה בידי הצרפתים, הוא נחון ונלקח לצרפת תחת ליווי. את שארית חייו הקדיש לכתיבה ולעבודה כרופא אזרחי. הוא מת ב-1842 בליון.
לארה נחשב לאבי הכירורגיה הצבאית המודרנית, וכתביו, שתורגמו לשפות רבות, הם עדיין מקורות בעלי ערך בתחום הרפואה והכירורגיה.
רועי שווץ

ביוגרפיה

שווץ נולד בשנת 1980 בחיפה. אביו היה איש צבא שהשתחרר בדרגת אל"ם ושירת בשלל תפקידים, אמו מזכירה רפואית. 
כשהיה בן עשר עברה משפחתו למושבה בת שלמה שם גדל. את לימודי התיכון סיים שווץ  בבית הספר המשותף מעגן מיכאל. את שירותו הצבאי החל בחיל הקשר בצפת. לאחר מכן עבר לשרת בלשכת גיוס בחיפה שם שימש כקצין הניהול של הלשכה, ופיקד על כ-400 חיילים. במהלך שירותו הצבאי חזר להתגורר בחיפה.

קריירה

את דרכו במגזר העסקי החל ב-2002 כאחראי צוות בחברת הזנק לאיתור מנהרות תופת באזור רצועת עזה, לאחר מכן מונה למנהל הפרויקט, והתקדם לעמדת אחראי כל צוותי השטח בישראל של החברה. 
בהמשך עבר שווץ לעסוק בעסקים שונים בתחום המחשבים, והיה לבעלים של מספר חברות לשירות ותחזוקה של רשתות מחשבים גדולות. ב-2009 החל לעבוד שווץ בשוק הנדל"ן. ובהמשך פתח חברה לשיווק ויזום פרויקטים, אשר פעילה עד היום ועיקר עיסוקה ביזום של פרויקטים במסגרת התחדשות עירונית ותמ"א 38. 
בשנת 2016 בעקבות משבר בהנהלת מועדון אגודת מכבי חיפה מונה בזכות פגישה עם יו"ר אגודת מכבי חיפה ניר ענבי למנכ"ל האגודה. בחודשים הראשונים לכהונתו הוביל שינויים במועדון, ביניהם פתיחת מחלקות חדשות והשקעה רבה בספורטאים של האגוד, ביצוע רכש של ספורטאים מובילים והתמקדות בסיוע רחב יותר לספורטאים, החלפת דובר האגודה לאחר שנים וביצוע שינויים בהנהלה לרבות לקיחת יועצים חיצוניים וכוח אדם נוסף. כמו כן, מיוחסת לשווץ מציאת פתרון למשבר בין הנהלת קבוצה הבוגרים, ג'ף רוזן וארנון שירן, לבין הנהלת קבוצת הנוער בהנהלת אילן בק, וחתימת הסכם שיתוף פעולה נרחב בין המועדונים. בנוסף לכך בתקופתו חודש הקשר מול יעקב שחר, קשר שהתבטא בהבאתה של חנה מיננקו, הקופצת המשולשת סגנית אלופת העולם, לאגודה במימון משותף צעדים נוספים שמיוחס לשווץ הוא פתיחת מחלקת הרוגבי שמונה כ 80 ספורטאים, פתיחת מחלקת הסייף לאחר שנים והטמעת מחלקת הכדורעף של מכבי חיפה באגודה כולל כל מחלקותיה, קבוצת הנשים של המחלקה נחשבת לאחת הקבוצות החזקות בליגה וזכתה בתארים רבים זאת לאחר ש אודי אנגל לקח עליה את חסותו. 
שווץ גם מעורב רבות חברתית ובפרויקטים שקשורים לעזרה לקהיל, ה ובמשך שנים אחראי לארגון סיוע במזון ומצרכים למשפחות נזקקות  בהיקף של כ-700 משפחות.
בשנת 2015 החל שווץ לכתוב טור דעה באתר אינטרנט חיפהניוז ומיד אחריו החל לכתוב טור שבועי במקומון כלבו מרשת שוקן בנושאי נדל"ן וחברה בחיפה.
בשנת 2013 הוציא לאור את הספר "איך לעשות כסף בנדל"ן?" בהוצאת סטימצקי.

משפחתו

שווץ נשוי לאודיה, עיתונאית במקצועה, והם הורים לשני ילדים. מתגורר בחיפה.
האפוקליפסה של פאולוס

האפוקליפסה של פאולוס היא טקסט חיצוני של הברית החדשה - כתבי הקודש של הנצרות.
ספר זה מהווה למעשה הרחבה וסידור מחדש של האמור ב"אפוקליפסה של פטרוס". הספר מתאר את גן העדן והגהנום, בסופו של הספר משכנע פאולוס (ובגרסה האתיופית במקומו מרים, אם ישו משכנעת את האל) לתת לחוטאים בגיהנום יום חופש כל יום ראשון.
הספר מציין כי הגאווה היא שורש כל רע, ואילו גן עדן הוא ארץ זבת חלב ודבש המובטחת למאמינים, ואילו הגהנום כולל נהרות של אש וקרח.
ככל הנראה היוו התיאורים בספר השפעה על פרק "התופת" של "הקומדיה האלוהית" מאת דנטה אליגיירי.

גרסאות

נותרו מספר גרסאות של הטקסט ביוונית, אולם אלה מקוטעות. הגרסה הכנסייה הסיריאנית היא המלאה ביותר של טקסט זה, אולם שרדו גם גרסאות בקופטית ובגעז.
אנגוס קינג

אנגוס סטנלי קינג (באנגלית: Angus Stanley King; נולד ב-31 במרץ 1944) הוא פוליטיקאי אמריקאי עצמאי, המכהן כסנאטור מטעם מדינת מיין מאז שנת 2013. קודם לכן שירת כמושל מיין בשנים 1995–2003. קינג היה חבר המפלגה הדמוקרטית עד שנת 1993. הוא מחזיק בעמדות מרכז-שמאל וחובר לדמוקרטים בסנאט.

ביוגרפיה

קינג נולד באלכסנדריה שבווירג'יניה, כבנם של אלן (לבית טייסר) ואנגוס סטנלי קינג האב. הוא סיים את לימודיו בדרטמות' קולג' ב-1966 ומבית הספר למשפטים באוניברסיטת וירג'יניה ב-1969. עם סיום לימודיו, החל לעבוד כעורך דין וכפרקליט בשוק הפרטי במיין ובפירת עורכי דין שבעיר ברנסוויק. לאורך שנות השבעים שימש גם כעוזר משפטי לסנאטור הדמוקרטי ויליאם הייתווי. הוא גם נודע ברחבי מדינתו בשל היותו מנחה הטלוויזיה הציבורית של מיין. ב-1973, כמעט ומת קינג ממחלת הסרטן, כשאובחן כחולה במלנומה, אך הוא נרפא לדבריו בשל ביטוח הבריאות שהחזיק. קינג המשיך לאורך שנות השמונים לעבוד בשוק הפרטי ואף שימש בתפקיד ניהול בכיר בחברה שפיתחה אנרגיה חלופית באזור ניו אינגלנד. ב-1989 הוא הקים חברת ניהול אנרגיה.
במאי 1993 הסיר את השתייכותו למפלגה הדמוקרטית, בנימוק שאינו מרוצה מהכיוון אליו הגיעה. בנובמבר 1994 התמודד כעצמאי במרוץ משותף של ארבעה מתחרים למושל מיין, ונבחר ברוב של 35.37%, לעומת 33.83% של יריבו הדמוקרטי, 23.08% של יריבתו הרפובליקנית, סוזן קולינס, ו-6.39% של מועמד המפלגה הירוקה. ב-1998 נבחר לכהונה שנייה, כשבעת זו גרף 59% מן הקולות. קינג היה למושל פופולרי, ואחוזי בחירתו היו הגבוהים ביותר מאז בחירתו של הדמוקרט ג'וזף ברנ ב-1982, עם 62% מקולות הבוחרים.
במרץ 2012 הכריז קינג על כוונתו להתמודד לסנאט, על מנת לרשת את מושבה של הסנאטורית הרפובליקנית הפורשת אולימפיה סנוו. עקב השתייכותו למחנה הדמוקרטי בדעותיו, על שאינו חבר מבחינה רשמית במפלגה, הועלו טענות כי סגר עסקה עם חברת בית הנבחרים הדמוקרטית שלי פינגרי, שבה סוכם כי היא לא תתמודד במרוץ על מנת לאפשר לו לזכות. טענות אלה הוכחשו על ידי קינג והקמפיין שלו. בסופו של דבר ניצח קינג בבחירות בנובמבר ונבחר לסנאט, לאחר שגבר על יריביו הרפובליקנים והדמוקרטים, וגרף 53% ממניין הקולות. בנובמבר 2018 נבחר לכהונה שנייה.
קינג נשוי למרי הרמן, ואב לחמישה ילדים. הוא חבר הכנסייה האפיסקופלית.
יהודה צדקה

ביוגרפיה

נולד בירושלים לרב שאול (אחיו של הרב צדקה חוצין) ולשמחה צדקה. הוא נקרא על שם סבו - הרב יהודה סומך מבגדד. השם יהושע נוסף לו על פי חלום של אמו והשם חיים נוסף כשחלה. אמו הייתה בתה של פרחה, אחותו של הרב יוסף חיים בעל ה"בן איש חי". למד בתלמוד תורה בני ציון ובישיבת פורת יוסף. בשנת תרצ"ד (1934) נישא לפהימה בטאט. בשנת תרצ"ז (1937) מונה על ידי הרב עזרא עטיה למסור שיעורים בישיבת פורת יוסף, כממלא מקומו של הרב אליהו לופס שנפטר באותה שנה. בשנת תש"ל (1970) נתמנה לראש הישיבה.
רוב שנותיו התגורר בשכונת "גאולה", ובשנותיו האחרונות עבר לגור בשכונת "בית ישראל". בשנת ה'תשל"ט (1979) נפטרה אשתו והוא נשא לאשה את תמר בת מימון סודרי, שהיה השמש בישיבת פורת יוסף בעיר העתיקה. (נפטרה בי"ד אדר, פורים דפרזות, תשס"ז (2007)).
כעשר שנים לפני פטירתו עבר התקף לב. בי"ב בחשוון תשנ"ב (1991) נפטר ונטמן בבית העלמין סנהדריה בירושלים.
פסיקותיו ההלכתיות מבוססות על דודו זקנו, הרב יוסף חיים. במשך שנים למד בחברותא עם המקובל ששון מזרחי. התנגד למוסדות המדינה, לא הצביע בבחירות, וסירב לקבל כסף מהביטוח הלאומי. עם זאת נמנה עם מייסדי רשת מעיין החינוך התורני.
יון יוסף סנייביינסון

ביוגרפיה

סנייביינסון נולד באקוריירי ומגיל צעיר החל להתעניין במוזיקה.
ב-1998 הקים עם מספר חברים את להקת "Í Svörtum Fötum", ב-2001 דורגה הלהקה במקום השני בטבלאות באיסלנד, הם הוציאו ארבעה אלבומים ביחד.
ב-2003 היה מועמד לפרס סולן השנה בטקס פרסי המוזיקה האיסלנדי, בשנה זו גם גילם את דני זוקו בהפקה האיסלנדית של המחזמר גריז.
ב-2004 ייצג את איסלנד באירוויזיון עם השיר "Heaven", וסיים במקום ה-19.
ב-2007 השתתף בתחרות לבחירת נציג איסלנד באירוויזיון, אך לא זכה.
ב-2012 נבחר בשנית לייצג את המדינה שלו באירוויזיון בדואט "Never Forget" לצד הזמרת גרטה סלומה וסיים במקום ה-20.
הוא שר את שיר הנושא של סדרת הילדים "נווה עצלנות".
אריה צימוקי

אריה צימוקי (רוזינקו) (27 בפברואר 1919 – 1 בדצמבר 1985) היה עסקן ציוני ועיתונאי ישראלי, שעסק בעיקר בנושאי ממשלה ומדיניות חוץ. ייסד את המועצה הציונית הישראלית, שימש כחבר עמית בהנהלה הציונית ובחבר הנאמנים של הסוכנות היהודית ושימש כסגן נשיא הפדרציה הבינלאומית של העיתונאים.

ביוגרפיה

אריה רוזינקו נולד בעיר קובל שבמחוז ווהלין (פולין), בן לגיטל ויום-טוב. למד ב"חדר", המשיך בבית ספר העממי עברי "הרצליה" וסיים את לימודיו בגימנסיה העברית "תרבות" בקובל. בוגר קן "השומר הצעיר". מגיל צעיר גילה זיקה עמוקה לעיתונאות. פרסם פיליטונים ומאמרים בשבועון הציוני המקומי "קאָוולער שטימע" ('הד קובל').
בשנת 1938 עלה לארץ ישראל באמצעות סרטיפיקט סטודנט. ב-1941 סיים את לימודיו בפקולטה להיסטוריה עברית וכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים. היה חבר בהגנה, שירת כנוטר והיה פעיל באיגוד לשיקום האסיר. ב-1943 עבד כפרשן לחדשות חוץ בעיתונים "דבר", "על המשמר" ו"למרחב". עם קום המדינה ב-1948 שימש דובר (קצין עיתונות) משטרת ירושלים במשך שבע שנים, עד 1955.
עבר לעיתון "ידיעות אחרונות", שם שימש כתב  פוליטי ומדיני בין השנים 1963–1985. נחשב לעיתונאי בעל קשרים ומקורות בצמרת ה פוליטית של המדינה ולאיש סודם של ראשיה ושריה הבכירים.
כעיתונאי התמסר לטיפוח כותבי יידיש ברחבי העולם ושימש כסגן נשיא הפדרציה הבינלאומית של העיתונאים (1972–1984).
צימוקי ייסד את המועצה הציונית הישראלית, שימש כחבר בהנהלה הציונית ובחבר הנאמנים של הסוכנות היהודית. לאחר מותו נפתחה על שמו מדרשה לציונות על הר הרצל שיזם ופעל להקמתה.
צימוקי נישא והיה אב לשתי בנות. נפטר בדצמבר 1985, בגיל 66. נקבר בהר המנוחות.
כיכר נקראת על שמו בירושלים ופרס על שמו מוענק למחקר על הציונות.
אידי סדג'וויק

ביוגרפיה

סדג'וויק נולדה בסנטה ברברה, קליפורניה. אביה היה פרנסיס מינטורן סדג'וויק שהיה תעשיין ובעל חברות נפט ונדל"ן חובקות עולם. אמה הייתה אליס דלאנו דה פורסט ממשפחת התעשיינים דה פורסט, אחת מ-60 המשפחות העשירות בתבל לפי דירוג שנעשה בשנות ה-40.
משפחת סדג'וויק ידועה כאחת המשפחות המייסדות של ארצות הברית. בני השפחה היו מהמייסדים של ניו אינגלנד ואחד מהם (ויליאם אלרי) חתם על מסמך הכרזת העצמאות של ארצות הברית. משפחת סדג'וויק הייתה רבת השפעה עוד לפני הגעתם מאירופה לארצות הברית. בשנות ה-60 של המאה ה-20 נהגו לכנותם "אנשי הכסף הישן".
במקור משפחת סדג'וויק הייתה ממסצ'וסטס, אך משפחתה של אידי התגוררה בקליפורניה זמן ממושך. משפחת סדג'וויק הייתה ידועה בחוג הסילון של עשירי עולם והחברה הגבוהה של ניו יורק. חוג החברים של המשפחה כלל את משפחת רוקפלר, משפחת ואנדרבילט, ומשפחת וויטני, הרסט, משפחת ברלין (האחיות ברלין ואידי היו קרובות מאוד) ועוד מחוג הסילון הגבוה.
לאחר לימודיה עברה אידי להתגורר עם סבתה באחוזה המשפחתית בפארק אווניו שם הסתובבה עם הבוהמה הניו יורקית. באותה תקופה, בינואר 1965, היא הכירה את אנדי וורהול שהתאהב בחיי העושר של אידי והחוג ממנו היא באה והחליט להפוך אותה למוזה היחידה שלו וביחד השניים הפכו לאמן והכוכבנית העשירה החמים בעיר. במהלך 1965, הזוג יצר הרבה סרטים ביניהם: "Outer and Inner Space", " Prison", " Chelsea Girls" ועוד. כל הבילויים וההופעות שלהם במקומות היקרים החמים של ניו יורק ובשאר העולם מומנו על ידי אידי מה שגרם לה לבזבוז של מיליונים מקרן הנאמנות שלה וכמעט השאיר אותה מחוסרת כל. כמו כן אביה גם לא אהב את חיי החברה שאידי ניהלה עם וורהול והוא לא הסכים להמשיך לממן את החיים ההוללים של החבורה של וורהול.
סדג'וויק הייתה דוגמנית הבית הראשונה של המעצבת בטסי ג'ונסון.
ניהלה בשנות ה-60 רומן סוער עם בוב דילן שמעולם לא חיבב את וורהול. עד היום הזה מסרב דילן לדבר על אידי. חלק ממקורביו טוענים שכואב לו לדבר עליה כי הוא מאשים את עצמו במותה. ישנו אזכור אחד שדילן הסכים לשתף, בו הוא טוען שהוא זוכר ממנה רק דברים טובים, הוא החשיב אותה כידידה טובה ואחת האנשים הטובים והנחמדים שהכיר אך לאחר שנישא לאשתו הוא עזב את מלון צ'לסי ומאז ניתק הקשר. יש טוענים שדילן הסתיר את הקשר עם אידי מאשתו ולכן בחר להכחיש קשר רומנטי.
יצאה עם לו ריד מהוולווט אנדרגראונד ועם בוב ניווורת'.
בשנות ה - 90 הזמרת מדונה גילתה כי וורן בייטי שרכש את זכויות התסריט לסרט עם מולי רינגוולד על אידי אכן הכיר אותה אך הוא מעולם לא הפיק את הסרט ולא הסכים לדבר עליה.
לאחר מותו של אביה בשנת 1967 היא החליטה להתנתק סופית מוורהול וירשה שוב ירושה שהחזירה לה את מעמדה הכלכלי שנהיה לא בטוח עקב בזבוז עתק מקרן הנאמנות הקודמת שלה והחליטה לחזור לקליפורניה בין לבין היא צילמה את להתראות מנהטן (1971).
כאשר נישאה סדג'וויק למייקל פוסט ביולי 1971, היא טענה שהפסיקה לשתות אלכוהול ולעשן סמים.
סדג'וויק נפטרה מנטילת מנת יתר של גלולות שינה, בהן השתמשה לאחר גמילתה מסמים.
סדג'וויק הייתה בת דודו של אביה של השחקנית קירה סדג'וויק.
נכדתו של איש העסקים הנרי ווילר דה פורסט יו"ר Southern Pacific Transportation Company שהיה אחד מהאנשים העשירים בארצות הברית. אידי ירשה ממנו קרן נאמנות בשווי עשרות מיליוני דולרים בנוסף לירושת סבתה ממשפחת סדג'וויק.
בתחילת שנות ה-60 אביה מצא מצבור ענק של נפט בחווה המשפחתית בקליפורניה.
בשנת 2009 העריך מגזין פורבס את קרן הנאמנות המשפחתית של משפחת סדג'וויק בכ-14.3 מיליארד דולר. הקרן, שרשומה באיי הבהאמה, הייתה אחת הקרנות הפרטיות הסודיות בעולם עד לאחרונה.
אום סלאל (כדורגל)

היסטוריה

מועדון הספורט אום סלאל נוסד בשנת 1979 תחת השם "מועדון ספורט א-תדאמון", ונכנס לליגת המשנה הקטרית לצד חמישה מועדונים אחרים. לאחר התפרקות של שני מועדונים בליגה, התפרקה גם קבוצת א-תדאמון.
הקבוצה הוקמה מחדש בשנת 1996, כאשר השייח' עבדולעזיז בן עבדולרחמן אלת'אני עומד בראשה. היא זכתה באליפות ליגת המשנה הקטרית בעונתה השנייה ועשתה זאת גם בשנים 2000 ו-2006.
בשנת 2004 שונה שם המועדון ל"אום סלאל" בהחלטת הוועד האולימפי של קטר.
המועדון העפיל לליגת העל הקטרית בעונת 2006/2007. הוא נהנה מהצלחה בליגה, כשסיים במקום השלישי מספר עונות ברצף. בשנת 2008 העפיל המועדון לליגת האלופות האסיאתית 2009, לאחר שניצח את אל-גראפה בתוצאה 4:1 בדו-קרב בעיטות עונשין מ-11 מטרים בגמר גביע אמיר קטר.
כינויה של הקבוצה, "הבזים של ברזן", מתייחס למגדל ברזאן.
רחלי חיים

ביוגרפיה

חיים נולדה בפונה שבהודו למשפחה יהודית שהגיעה מנפאל. ב-1962 בהיותה בת חמש עלתה לארץ וגדלה באילת. כנערה שרה בלהקת הנוער של אילת. בסוף שנות ה-70 התגייסה לצה"ל ושירתה בצוות הווי של פיקוד דרום. ב-1978 הקליט צוות ההווי בהשתתפות רחלי חיים, את השיר "מטריה בשניים", לאלבום השירים היפים של להקות צה"ל, לציון 30 שנה למדינת ישראל. 
לאחר שחרורה מצה"ל, הגישה חיים תוכניות ספורט בטלוויזיה הישראלית, והתפרסמה במראה האקזוטי שלה. 
ב-1980 חזרה לתחום השירה, והצטרפה ללהקה "בצל ירוק 80", בסגנון הלהקות הצבאיות, שכללה את מאיר סוויסה, דני שגב, אבי דור ועוד. הלהקה הקליטה שלושה שירים והעלתה מופע, אך לא זכתה להצלחה והתפרקה כעבור שנה. ב-1981 השתתפה חיים במופע "ברנשים וחלומות", שכלל להיטים ממחזות זמר ומסרטים מוזיקליים. באפריל השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "מועדון החתול שמיל" שהוקדשה לשירי נעמי שמר. עוד בשנה זו השתתפה בפסטיגל, שנערך אז בפעם הראשונה, עם השירים "שמש", "תום" ו"תנו לי אלף". שירים אלה היא ביצעה בהרכבים עם זמרים שונים. היא שבה אל הפסטיגל בשנת 1983 כחלק מההרכב "שלישיית מוס" (לצד בני הרוש ואיציק עוקב) עם השיר "קוסם מארץ עוץ". ב-1985 הקליטה מספר שירים באופן עצמאי, ביניהם "הכי יפה בעיר", שכתבו עבורה עלי מוהר ורמי קלינשטיין, והיא שרה אותו בליווי איגי דיין וקלינשטיין בפסנתר.
ב-1982 הופיעה בהצגה "ילדי הכרך", על חיי העולים מתימן, לצד ניסים גרמה, דינה גולן, עדנה גורן ועוד. בפורים 1989 הופיעה במופע לילדים "משלוש יוצא אחד", לצד אבי דור ולאה לופטין. בסוף אותה השנה הוציאה חיים אלבום סולו ראשון בשם "רוקדת בכוח". רוב השירים נכתבו והולחנו על ידי חיים עצמה ועובדו בידי עדי רנרט. רמי קלינשטיין הלחין לאלבום שני שירים. האלבום לא זכה להצלחה על אף שירים בולטים כ"רוקדת בכוח", "מלכת הלילה", "עיר זרה" ו"מלי". בנוסף הופיעה בתפקיד משני בסרט "נשיקה במצ"ח" ב-1990, ועסקה בדיבוב בסדרת הטלוויזיה "סיפורי ספר הג'ונגל" ב-1992.
באוגוסט 1980 נישאה חיים לשחקן והזמר בני נדלר והעלתה איתו את האלבום-מופע לילדים "מה עושות האיילות – ככה סתם", שכלל שירים של לאה גולדברג וע. הלל. חלק משירי המופע הוקלטו בקלטות וידאו ואודיו.
נדלר וחיים המשיכו בשיתוף פעולה מקצועי גם לאחר גירושיהם. ב-1993 הם היו חלק מלהקת "שירו", שליוותה את הזמרת שרהל'ה שרון בשיר "שירו" בתחרות האירוויזיון, אך השיר לא זכה להצלחה בדירוג בתחרות.
ב-2007 הופיעה בתפקיד משני בסרטו של הבמאי דורון בנבנישתי "מתוק ומר".

חיים אישיים

חיים נשואה כיום למתופף אלון הלל ולהם בן, המוזיקאי יונתן הלל.
פנלופי וילטון

ביוגרפיה

וילטון נולדה בסקרבורו שבצפון יורקשייר. היא בתם של אליס טרוורס, רקדנית ושחקנית, ושל קליפורד ויליאם וילטון שהיה איש עסקים. היא אחיינית של השחקנים ביל טרוורס ולינדן טרוורס. היא ואחיותיה, רוזמרי ולינדה, למדו במנזר בניוקאסל, בו אמם לימדה בעבר. אחרי כן למדה בבית הספר למשחק " Drama Centre London" בלונדון.
לפני שהתחילה להופיע בטלוויזיה הצליחה וילטון בקריירת המשחק על במות התיאטרון. הופעת הבכורה שלה בווסט אנד הייתה לצידו של סר ראלף ריצ'רדסון. ב-1974 גילמה את רות בהפקה של אלן אייקבורן של הטרילוגיה "כיבושי נורמן" (Norman Conquests) על במות לונדון. ב-1972 שיחקה לראשונה בטלוויזיה בתפקיד ויו וורן במחזה "Mrs. Warren's Profession" יחד עם רוברט פאוול. אחר כך השתתפה בתפקידים ראשיים בהפקות של ה-BBC למחזות שייקספיריים וגילמה את דזדמונה ב"אותלו" ואת ריגן ב"המלך ליר".
בין הסרטים בהם השתתפה היו "אהובת הקצין הצרפתי" (1981), "Cry Freedom" ‏(1987), "איריס וג'ון" (2001), "נערות לוח השנה" (2003), "מת על המתים" (2004), "גאווה ודעה קדומה" (2005) עיבוד לרומן מאת ג'יין אוסטן, "נקודת מפגש" (2005) סרטו של וודי אלן ובסרט "נערי ההיסטוריה" (2006).
ב-1984 הפכה להיות מוכרת היטב בבריטניה עם עליית הסדרה "Ever Decreasing Circles" בו הופיעה לצידו של ריצ'רד בריירס אשר רצה במשך חמש שנים. בסיטקום היא מגלמת את דמותה של אן, אשתו של מרטין (בריירס), הסובלת זמן רב מבעלה השוחר טוב אך קפדן באופן כפייתי. אן מחפשת אורח חיים יותר הרפתקני, והיא מפלטררת מעט עם השכן הכריזמטי פול (פיטר איגן).
ב-2005 הופיעה וילטון כשחקנית אורחת בסדרת המדע בדיוני המחודשת "דוקטור הו" בתפקיד הארייט ג'ונס. תפקיד זה נכתב במיוחד עבורה על ידי הכותב הראשי של הסדרה ראסל ט. דייוויס איתו עבדה קודם בסדרת הדרמה "בוב ורוז" (2001) בהפקת ITV. הארייט ג'ונס כראש הממשלה חזרה לככב בפרק הספיישל "הפלישה בחג המולד" ב-2005. כמו כן שיחקה בתפקיד ראש ממשלה לשעבר בעונת 2008 בפרק "הארץ הגנובה", בו היא מקריבה את עצמה לאש הדאלקים כדי ששאר בני הלוויה יוכלו ליצור קשר עם הדוקטור. בסך הכל השתתפה בארבעה מפרקי הסדרה.
עוד ב-2005 השתתפה וילטון בסדרת הדרמה "חמישה ימים" בה גילמה אם של אישה נעדרת. באוקטובר 2007 הופיעה בסדרה "Half Broken Things" של ITV, וב-2008 השתתפה בהפקה "The Passion" של ה-BBC. החל מ-2010 היא מגלמת את דמותה של איזבל קרולי בסדרת הדרמה התקופתית "אחוזת דאונטון".
באפריל 2008 היא התארחה בתוכנית הרדיו של BBC4 כ"ניצולה" בתוכנית "Desert Island Discs". מדצמבר 2012 עד פברואר 2013 הייתה המספרת בתסכית הרדיו של "The Cazalets" עיבוד לספרה של אליזבת ג'יין הווארד.

חיים אישיים

וילטון הייתה נשואה לשחקן דניאל מאסי בין השנים 1975 ועד 1984. לזוג יש בת אחת, אליס, שנולדה ב-1977.
ב-1991 התחתנה עם השחקן איאן הולם. כאשר הוא קיבל את תואר האבירות היא נקראה ליידי הולם. השניים הופיעו יחד במיני סדרה "The Borrowers" בשנת 1993. הם התגרשו ב-2001.
שחר מגן

ביוגרפיה

שחר מגן נולד ב-1976 ברמת גן. הוא בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
שימש כעורך מדור התרבות של ynet.
ביים את הסרטים התיעודיים – "האמא של הגבעטרון", "קורות חיים" ו"מיתה משונה".
פרסם ב-2006 רומן ביכורים, "שחיטה שחורה" (הוצאת כתר), שהיה מועמד לפרס ספיר לספרות.
יוצר וכותב ראשי (לצדה של מאיה הפנר) של שתי העונות של הדרמה היומיות "חשופים".
יוצר ותסריטאי ראשי (לצדה של נועה רוטמן) של סדרת הדרמה "ילדי ראש הממשלה". כתב את הפרק על אביבה אורי בסדרה "מקוללים" של חגי לוי.
ב-2014 עלתה לשידור בהוט דרמת המתח שכתב "בתולות". את הסדרה יצר יחד עם אדם סנדרסון. ב-2017 שודרה העונה השנייה של ״בתולות״.
משולם זוסיא טברסקי

תולדותיו

נולד במוזיר שברוסיה לרבי חיים יצחק טברסקי (בנו של רבי אברהם יהושע השיל מצ'ודנוב) ולרעכיל דבורה בת רבי יצחק ישעיה הלברשטאם (בנו של רבי חיים הלברשטאם מצאנז). בשנת ה'תרצ"ד נמלט מהשלטונות הקומוניסטיים שרדפוהו לארץ ישראל, בתיווכו של הראי"ה קוק. טרם בריחתו הכתירו אביו במעמד נכבדי הקהילה כאדמו"ר מלויעב. מתרצ"ד עד תרצ"ו למד בישיבת מרכז הרב. מאוחר יותר, בשנת ה'תרצ"ו, חזר לפולין אצל סבו רבי יצחק ישעיה הלברשטאם שם שהה עד שנת ה'תרצ"ט.
בשנת ה'תרצ"ט חזר לירושלים שם נישא לבלומא טויבא בתו של רבי יעקב מרדכי ברנדווין, האדמו"ר מסטרטין-ירושלים.
עם סיום מלחמת העולם השנייה ייסד רבי משולם זוסיא את חצרו מחדש בישראל, וקרא לחצרו 'טשרנוביל-לויעב'.
בשנת תשי"ט עבר לבני ברק ופתח בית מדרש בביתו שברחוב יהודה הלוי. בית המדרש כונה "דברי חיים" על שם סבו, רבי חיים מצאנז. בבית הכנסת התפללו גם אוהדי חסידות צאנז-טשכוב. רבי זושא עמד בראש איגוד צאצאי וחסידי צאנז בארץ ישראל. לאחר בואו של רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם מצאנז-קלויזנבורג לארץ ישראל, העביר לידיו את ראשות האיגוד צאנז. בהמשך פתח בית מדרש ברחוב ראב"ד, והקים בו כולל בשם "זיכרון קדושים".
רבי משולם זוסיא נפטר בי"ז בחשוון ה'תשמ"ח ובצוואתו הורה לכל ילדיו לנהוג באדמו"רות. רבי ישראל מרדכי טברסקי מרחמסטריווקה בישראל הכתיר את בנו בכורו רבי מנחם נחום טברסקי (השלישי) לאדמו"ר מצ'רנוביל במקומו.
מרד אסירים

מרד אסירים הוא סוג של מהומות ומחאה חברתית שמתרחשות בבתי סוהר. מרד אסירים נחשב לאירוע חריג בפעילות בית כלא, ומערב פעולות מחאה והתנגדות של קבוצת אסירים נגד הנהלת הכלא, הסוהרים או קבוצות אסירים אחרים בניסיון לשנות מצב או להביע אי שביעות רצון.
מרד אסירים יכול לכלול פעילויות לא-אלימות כמו שביתת רעב, אי התייצבות לעבודה או לפעילויות אחרות במסגרת בית הסוהר, סירוב להתייצב לספירה; אך גם פעילויות אלימות וניסיונות להימלט מבית הסוהר.

בתקופת השואה

בתקופת השואה ובמחנות הריכוז של גרמניה הנאצית התרחשו מספר מקרים של מרידות אסירים, לעיתים של שבויים (בעיקר בריטים), לעיתים של אסירים קומוניסטים או יהודים. ב-2 באוגוסט 1943 התרחש מרד במחנה טרבלינקה שהוביל בסופו של דבר לחיסול המחנה. גם במחנה סוביבור התרחשו מספר התקוממויות של האסירים, האחרון באוקטובר-נובמבר 1943. המרד בסוביבור צלח וכ-300 אסירים נמלטו ליער.

בישראל

ב-31 ביולי 1958 נערך מרד אסירים בכלא שאטה, "מרד שאטה". מרד זה, בו נמלטו 66 אסירים ונהרגו שני סוהרים ו-11 אסירים, הביא לטלטלה עזה בשירות בתי הסוהר. טלטלה זו, הובילה לפרישתם של מפקדים בכירים רבים, ובהם נציב בתי הסוהר צבי חרמון.
מספר פעמים אורגנו מרידות אסירים על ידי אסירים ביטחוניים בבתי הכלא הישראליים. באוקטובר 2003 הכריזו אסירים ביטחוניים יהודיים על מרד אסירים. ביולי 2004 פרץ מרד אסירים ביטחוניים בכלא גלבוע, בו נפצע קשה קצין שב"ס משמן רותח שהושלך עליו. בנובמבר 2004 פרץ מרד אסירות ביטחוניות בכלא השרון.
מקרי מרד אסירים אירעו גם בבתי כלא צבאיים. הבולט שבהם היה מרד של אסירים בכלא שש שפרץ ב-9 באוגוסט 1997.