באין משפחה

כרך ראשון

רֶמי הוא ילד שננטש בסמוך לכנסייה סמוך ללידתו. הוא נמצא על ידי בנאי העובד בפריז בשם ז'רום ברברן הרואה כי הילד עטוף בחיתולי משי יקרים ומסיק מכך כי בהחלט ייתכן שהורי הילד ישלמו כסף רב למי שיחזירו לידיהם. ברברן שלח את הילד אל אשתו בכפר שוונון ("אמא ברברן" בפי רמי) על מנת שתטפל בו עד שיבואו הוריו וישלמו בעבורו. אולם איש לא בא לדרוש את התינוק, וגברת ברבן מחליטה לאמצו. כאשר רמי מגיע לגיל שמונה חוזר ז'רום ברברן לכפר באופן מפתיע, לאחר שנפצע ואינו יכול לעבוד עוד כבנאי. הוא נחוש בדעתו להיפטר מהילד שמבחינתו גרם לו עד עתה רק הוצאות, ומוכר אותו לבעל להקת תיאטרון-חיות קטן, איטלקי בשם ויטאליס. ויטאליס משמש כדמות אב לילד שנעקר מכל המוכר לו. הוא מנהל להקת תיאטרון נודד הכוללת כלב בשם קאפי וקוף בשם "טוב-לב" (במקור: Jolicoeur) ומצרף אליו את רמי כנגן נבל וכשחקן קומי במופעים שנערכים עם החיות. ויטאליס מתואר במילים הבאות, מפי רמי, המספר: "אדוני היה נהדר באצילותו: הוא זקף את ראשו היפה המעוטר בשערות לבנות ופניו הביעו זעם ושלטון...(עמ' 123) אין אב דואג לבנו יותר מאשר דאג האיש לי. הוא לימדני לקרוא, לזמר, לכתוב, לחשוב" (עמ' 125). השניים נודדים מדרום צרפת בדרכם לפריז. אפיזודה מרכזית בכרך הראשון היא כליאתו של ויטאליס באשמת שוא לחודשיים. במהלך פרק זמן זה מכיר רמי את משפחת מיליגאן הכוללת את גברת מיליגאן ובנה החולני ארטור. השניים מפליגים בנהרות צרפת בסירה גדולה בשם "ברבור". רמי מציין שחודשיים אלה היו המאושרים בימי ילדותו. גברת מיליגאן ובנה מציעים לרמי להצטרף להם לתמיד ורמי מסכים בשמחה, אולם ויטאליס חוזר ולוקח את רמי איתו, והוא מנמק את זה ברצון לחנכו לעצמאות ולא לחיי משרת. השניים, עם חיותיהם, מגיעים לפאתי פריז בחורף מקפיא. בפריז תכנן ויטאליס להפקיד את רמי בידיו של אדון לקבוצת ילדים מקבצי נדבות, בשם גרופולי, כמקלט לחורף ובשביל הכסף שיקבל תמורתו. אולם גרופולי, המתואר במילים: "בן אדם קטן קומה, בעל פנים של חולה קדחת ההולך אט... נתן בי מבטו הראשון, מבט עיניים שהטיל קרח בליבי" (עמ' 267), מתגלה כמרושע ואכזר (דמותו מזכירה את דמותו של פסח בית הלוי ברומאן "מישהו לרוץ איתו" מאת דויד גרוסמן). לפיכך, ויטאליס נוטל את רמי והם ממשיכים בנדודיהם. יום אחד הם צונחים באפיסת כוחות לפני שער גן בפרברי פריז ונרדמים בשלג היורד. רמי מתעורר אחוז דלקת ריאות בבית הגנן שבפתח ביתו נרדמו אך ויטאליס והקוף טוב-לב מתו. אז גם מתברר לרמי שויטאליס אינו אלא הזמר האיטלקי, שהיה נודע שלושים שנה קודם לכן, קרלו בלצני, אשר ירד מנכסיו. רמי מחלים ומתגורר בבית משפחת הגנן. הוא מתיידד עם ליזה האילמת, בת הגנן, לו הוא מתחיל לקרוא "אבא". אך גם ימים אלה לא אורכים. סופת ברד שוברת את חממות הגנן ומורידות את עמלו לטמיון. רמי נאלץ להמשיך ולנדוד, עם הכלב קאפי.

כרך שני

בתחילת הכרך השני חוזר רמי לבית המחסה לנערים מנגנים של גרופולי ומוצא שהוא נאסר והותיר מאחוריו את אחד הילדים, מתיא, נער עגום ונגן כינור מחונן. מתיא מתחנן לרמי שיצרף אותו אליו כדי שלא ימות ברעב ובמשך כל אירועי הכרך השני רמי ומתיא לא נפרדים. הם מתפרנסים מנגינה ברחובות בכינור ונבל ומתעלולי הכלב המאולף קאפי. בין היתר הם עובדים במכרה, קונים פרה ונעים לכפר שוונון, חזרה אל אמא ברברן. אצל אמא ברברן גומר רמי אומר לחקור ולמצוא את הוריו. הוא שומע את סיפור מציאתו ונשלח לחפש את ברברן בפריז. רמי ומתיא חוזרים לפריז בדיוק באותה דרך בה נדד רמי עם ויטאליס שנה קודם לכן. בפריז הם מגלים שברברן מת אך הותיר מכתב שמכוון אותם לאנגליה. באנגליה נמסר רמי להוריו, משפחת דריסקול. אך אין זו משפחה עשירה כלל אלא משפחת גנבים, אשר עשו יד אחת עם דודו של רמי ועם ברברן. עד מהרה נאסר אבי המשפחה ורמי ומתיא מחליטים לחזור לצרפת ולחפש את ה"ברבור", סירתה של משפחת מיליגאן. בצרפת הם אוספים את ליזה מבית דודתה ועוקבים אחר עדויות על ה"ברבור" שמובילות אותם לשווייץ. הפגישה עם גברת מיליגאן מגוללת את הסיפור במלואו ומסתבר כי היא אינה אלא אימו האמיתית של רמי. רמי מתקבל למשפחה העשירה, יחד עם מתיא ידידו וליזה.
הסיום מתוק ביותר. ליזה פוצחת בשיר, מתיא הופך לכנר מפורסם, רמי יורש הון עתק, מתחתן עם ליזה ואמא ברברן מוזמנת לשמש כאומנת לילדיהם. בסיום הספר הם מייסדים בית מקלט ומחסה למנגנים קטנים ברחובות.

הערכה

כאמור, מדובר במלודרמה עתירת היפוכי-עלילה ואירועים בלתי סבירים. הספר מוגדר כ"סוחט דמעות". כמות הדמויות קטנה וסגורה יחסית וכמעט כל דמות שמופיעה בשלב מוקדם זוכה להופעה רבת משמעות בהמשך הסיפור. מאפייני הדמויות חדים. הטובים (אמא ברברן, הגב' מיליגאן, ויטאליס) - טובים ורחומים עד אין קץ. הרעים (ברברן, גרופולי, דריסקול) - משלמים על חטאיהם. הילדים תמימים וכנועים. עם זאת, יש בספר איכויות ספרותיות ואומנותיות ששימרו אותו כקלאסיקה בתחום מעבר ליצירות רבות מסוגה זו שנכתבו באותה תקופה, במיוחד גורמת איכות זו להזדהות של הקורא עם רמי, אופיו והתמודדותו עם עולם אכזר ואדיש. ראיה להערכה ולשרידות של הספר היא הכמות הגדולה של עיבודים שנעשו לספר במשך השנים, בשפות ובתרבויות שונות.

התייחסויות בתרבות העברית

בתרבות העברית נזכר הספר, במיוחד בתרגום הארכאי שלו, כבעל ערך נוסטלגי רב וכח לגשר בין דורות.
כשהקראתי ליער בני את באין משפחה הבלתי נשכח, בתרגום י.ח. רבניצקי, הוצאת אמנות 1925; אפילו ליחהּ של השפה לא נס עדיין ... נוכח פרידתו הכפויה של הגיבור רֶמי מאמו המאמצת והליכתו עם קרקס-הכיס הנודד של מסייה ויטאליס אל עתיד קודר ונעלם כבר בתחילת העלילה - מצאתי את יער מתייפח במיטתו, לאחר שכבר החלפנו איחולי לילה-טוב. 

ניסיתי להיזכר איך אני הגבתי בזמנו, ולא היה מנוס ממסקנה שעל אף ההשתלשלות המדכאת של העלילה, הגדושה במצוקותיו של ילד יתום שהיה בערך בגילי, האמנתי שחלקו שפר לאין ערוך מחלקי, ולוּ רק מעצם שהותו ב"חוץ-לארץ"; מטייל לו עם הלהקה ברחבי צרפת! יתמותו, בדידותו, חיי הנדודים המעורערים שלו, לא היו שקולים כלל כנגד העובדה הנחרצת הזאת. מצידי, חוץ-לארץ כשלעצמו פיצה על הכול.
— איל מגד, ארץ אשה, עמוד 72
אבל המורה למלאכה נטה לי חסד ויצא לבו אלי, רק מפני שתפס אותי פעם, בהפסקה, מתחבא בקצה בית הספר עם "באין משפחה" של הקטור מלו - שהיה הספר האהוב עליו בילדותו שלו. הוא הניח על ראשי את ידו הזקנה, שריח דבק מגע ואפטר-שייב זול נדפו ממנה, ואמר רק: "הקטור מלו....יפה. יפה..." - ופנה והלך ממני.
— בועז כהן, שדרן רדיו 88FM