google/wiki40b huggingface dataset:
יואל מוקיר

אודות

מוקיר נולד בהולנד בשנת 1946 ליהודים הולנדים ניצולי שואה. כשהיה בן שנה נפטר אביו מסרטן והוא עלה עם אמו לישראל וגדל בחיפה. סיים בשנת 1968 תואר בהיסטוריה וכלכלה בהצטיינות באוניברסיטה העברית בירושלים. אחר כך סיים תואר שני (1972) ודוקטורט (1974) באוניברסיטת ייל שבארצות הברית.
בשנת 1974 החל ללמד באוניברסיטת נורת'ווסטרן, בשנת 1978 מונה לפרופסור חבר ובשנת 1980 לפרופסור מן המניין.
הוא שימש כעורך אנציקלופדיית The Oxford Encyclopedia of Economic History של הוצאת אוניברסיטת אוקספורד.
ב-1996 נבחר כחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. בנוסף שימש כנשיא של האגודה להיסטוריה כלכלית (Economic History Association).
הוא נשוי למרגלית ואב לשתי בנות.
מולוגה

מולוגה הייתה עיר במחוז ירוסלבל בברית המועצות, אשר פונתה בכפייה והוצפה וכוסתה במים במהלך שנות הארבעים לצורך הקמת מאגר מים לתחנת כוח הידרואלקטרית.
מולוגה ניצבה במפגש הנהרות וולגה ומולוגה, כ-260 קילומטרים מצפון למוסקבה, בגובה של 98 מטרים מעל פני הים. היא התקיימה כיישוב מאז המאה ה-12. החל מהמאה ה-15 ובפרט מהמאה ה-19 היא הפכה לצומת מסחר חשוב, בעיקר בזכות מיקומה על גבי מערכת המים טיחווינסקיה, אשר קישרה את נהר הוולגה עם הים הבלטי.
בשנת 1935 החליט השלטון הסובייטי לפנות ולהציף את מולוגה וזאת לצורך הקמת מאגר המים ריבינסק והתחנה ההידרואלקטרית שבו: לצורך הקמתם נדרשה העלאת מפלס המים באזור ל-102 מטרים מעל פני הים.
הצפת העיר יצאה לפועל במהלך שנות הארבעים. 130 אלף תושבים בעיר וסביבותיה נאלצו לנטוש את בתיהם ולעבור למקומות יישוב אחרים במחוז ירוסלבל וכן למוסקבה וללנינגרד. 294 תושבים סירבו לעזוב את בתיהם וסופם שטבעו במהלך הצפת העיר. בשנת 2003 הוקמה אנדרטה לזכרם.
14 באפריל מצוין במחוז ירוסלבל כיום מולוגה. ביום זה מפליגות סירות ובהן אנשי דת אל המקום בו התקיימה מולוגה והם מקיימים שם טקסים דתיים.
בשנת 1992-‏1993 ירד מפלס המים במאגר ריבינסק בכמטר וחצי. מצב זה איפשר לחוקרים לערוך לראשונה ביקור בחלקה של מולוגה אשר נראה עתה מעל פני המים. באוגוסט 2014 ירד שוב מפלס המים באופן שאיפשר לתושבים לשעבר של העיר לבקר בשרידיה.
אמפראקיה

אמפראקיה (ביוונית Ἀμπρακία, בלטינית: Ambracia, אמבראקיה) הייתה עיר עתיקה בצפון-מערב יוון. היא הוקמה במאה ה-7 לפנה"ס על ידי מתיישבים מקורינתוס באמצעו של מישור פורה ומיוער בעיקול הנהר ארכאתוס, מרחק 7 מילין מהמפרץ הנושא את שמה. לאחר כיבושה ב-189 לפנה"ס על ידי הרומאים איבדה העיר את חשיבותה, ובראשית המאה ה-1 לספירה ננטשה. סמוך לחורבותיה הוקמה בתקופה הביזנטית עיר חדשה בשם ארטה.
דנילו קיש

דָנילוֹ קיש (Danilo Kiš; בכתב קירילי: Данило Киш;‏ 22 בפברואר 1935, סובוטיצה, ממלכת יוגוסלביה – 15 באוקטובר 1989, פריז, צרפת) היה סופר ומשורר יוגוסלבי סרבי חשוב. ספריו תורגמו לשפות רבות, בהם לעברית.

מהלך חייו

קיש נולד ב- 1935 בעיר סובוטיצה בחבל וויבודינה (כיום בסרביה). אביו, אדוארד או אדה קיש, היה מפקח רכבות, יהודי דובר הונגרית כשפת אם. אמו, מיליצה לבית דרגיצ'ביץ', הייתה סרבית מונטנגרית נוצרייה אורתודוקסית מצטיניה . שם משפחתו המקורי של אביו היה קון (כהן), אך הוא שינה אותו כחלק מהתהליך בו בני אתניות שונות בהונגריה אימצו שמות הונגריים כחלק מתהליך ההיטמעות שלהם. במהלך מלחמת העולם השנייה נספו במחנות ההשמדה אביו ובני משפחה נוספים. בתום המלחמה חזרו קיש, אמו ואחותו דניצה ליוגוסלביה והתגוררו באזור הנמצא כיום בתחום מונטנגרו, שם סיים קיש את לימודיו התיכוניים.
קיש כתב את יצירותיו בשפת האם שלו-סרבית–קרואטית. ב-1958 סיים את לימודיו בספרות השוואתית באוניברסיטת בלגרד, ולאחר מכן עבד במגזין "Vidici" עד לשנת 1960. בשנות השישים החל קיש לפרסם סיפורים קצרים ורומנים שכתב, וזכה בפרסים ספרותיים רבים ביוגוסלביה ובעולם.
קיש התגורר בעיר בלגרד והיה פעיל בה מבחינה פוליטית ותרבותית. ב-1972 אף זכה בפרס נין היוקרתי, אך כעבור מספר שנים החזיר אותו כחלק ממחאה פוליטית. משנות ה-80 ועד למותו התגורר בפריז, צרפת. זמן קצר לפני מותו ביקר בישראל, והתלווה לחברו הבמאי היוגוסלבי אלכסנדר מנדיץ' לצורך הפקת סדרת טלוויזיה.
בשנת 1989 נפטר קיש בפריז ממחלת הסרטן.
ראש יהודי

ראש יהודי היא עמותה שמטרתה העמקת הזהות היהודית. הארגון פועל ברוח הציונות הדתית. לתנועה סניף מרכזי בתל אביב, וכן סניפים בירושלים ובמקומות נוספים בישראל.
בשנת תשנ"ד (1994) לאחר הסכם אוסלו, חששו תושבי היישוב היהודי בחברון שעלולים לפנותם. כדי להשפיע על מקבלי ההחלטות, החליטו אנשי היישוב, בהם אנשי ישיבת שבי חברון, לצאת במסע ההסברה 'חברון מאז ולתמיד'. בעקבות הצלחת הקמפיין החליטו מנכ"ל הישיבה דאז, ישראל זעירא, והאברך גיא עשת, להעביר את מרכז הפעילות מחברון לתל אביב, כדי להפיץ שם את תורת הרב קוק. בעקבות פגישה עם מוטי קרפל, פרסומאי שחזר בתשובה בעצמו, הוחלט על השם 'ראש יהודי'. 
יושב ראש ומקים הארגון הוא ישראל זעירא. לארגון מועצה ציבורית, שבראשה עמד יעקב נאמן, והיו חברים בה הרב מוטי אלון, ד"ר יעקב ויינרוט, פרופ' יהודה סקורניק ופרופ' יהודה פרידלנדר. בין הרבנים הבולטים הפועלים במסגרת התנועה נמצא הרב אורי שרקי.
הארגון מקיים מגוון פעילויות תורניות: שיעורים, הדרכת כלות וחתנים לקראת חתונה, ליווי זוגות הנמצאים בתהליך תשובה, לימוד קריאה בתורה לילדים לקראת בר מצווה, קבלות שבת חגיגיות, ימי עיון, סמינרים ועוד. בתשס"ט (2009) חנך הארגון פנימייה לחוזרות בתשובה בתל אביב, בסמוך לכיכר דיזנגוף. 
הארגון מוציא לאור ספרים וספרונים רבים, בעיקר של כתבי הרב קוק, בתוספת פירושים וביאורים נוחים ובהירים המותאמים לציבור הרחב, בעיקר מאת הרב יובל פרוינד. בין השנים 2007–2014 (תשס"ז-תשע"ד) פרסמה העמותה עלון שבועי שנקרא "בראש יהודי", שנסגר מסיבות כלכליות. כמו כן, הארגון סייע בהקמה של גרעין תורני ביפו המורכב ממספר משפחות שמטרתו לחזק את האוכלוסייה היהודית במקום.

הארגון מוציא לאור גם חיבורי קומיקס לילדים שנכתבו ואוירו בידי נתנאל אפשטיין, ובראשם סדרת "הגיע הזמן".
בשנת 2016 נהגו להיפגש אנשי ציבור דתיים וחילוניים דוגמת הרב אורי שרקי ויריב אופנהיימר באולם הארגון במרכז תל אביב לשיח במסגרת סדרת מפגשים שיזם העיתונאי והקולנוען נדב גדליה ואשר נועדו לחבר בין קצוות העם וליצור הידברות.
איוואן גונצ'רוב

איוואן אלכסנדרוביץ' גונצ'רוב (ברוסית: Ива́н Алекса́ндрович Гончаро́в; ‏18 ביוני 1812 – 27 בספטמבר 1891) היה סופר רוסי, חבר בהתכתבות באקדמיה הרוסית למדעים.

תחילת הקריירה

איוואן גונצ'רוב נולד בסימבירסק למשפחת סוחרים. כאשר הוא היה בן 7 אביו נפטר. הוא התחנך אצל הסנדק שהיה ימאי בגמלאות. 
בגיל 10 נשלח למוסקבה ללימודי כלכלה. הוא למד שם כ-8 שנים אך לא היה מרוצה. באוגוסט 1831 הוא התחיל ללמוד באוניברסיטת מוסקבה. במקביל אליו באוניברסיטה למדו ויסריון בלינסקי, אלכסנדר הרצן, איוואן טורגנייב, מיכאיל לרמונטוב וסופרים לעתיד נוספים.
עם סיום האוניברסיטה הוא החליט לחזור לסימבירסק. כשהבין שלא יוכל להגשים בעיר את שאיפותיו הספרותיות רצה לעזוב, אך הסכים להצעת המושל המקומי והתמנה למזכירו האישי. גונצ'רוב כיהן בתפקיד זה 11 חודשים, ולאחר מכן עזב לסנקט פטרבורג. בהיותו בבירה הוא החל לעבוד כמתרגם במשרד האוצר. התפקיד לא היה קשה אך הבטיח לו הכנסה קבועה ואיפשר לו לעסוק בכתיבה.
בתקופה זו הוא התקרב לויסריון בלינסקי, הקשר איתו השפיע על גונצ'רוב וייצב את השקפת עולמו. על דפי מגזין סוברמניק בשנת 1847 התפרסם הרומן הראשון של גונצ'רוב - "הסיפור הרגיל" (ברוסית:Обыкновенная история). במרכז הרומן נמצא המאבק בין "ריאליזם" לבין "רומנטיקה" בחיי החברה הרוסית. שם הרומן נבחר כדי להדגיש את טיפוסיות העלילה.

מסע סביב העולם

באוקטובר 1852 הוא הוזמן להשתתף במסע סביב העולם על הפריגטה "פלדה". מטרת המסע הייתה ביקור במאחזים רוסים באלסקה וקליפורניה וביסוס היחסים עם יפן. בימים הראשונים של המסע גונצ'רוב החל בכתיבת רומן על מהלך המסע. לאחר סיום המסע, הוא חזר לסנקט פטרבורג ב-13 בפברואר 1855. באפריל אותה שנה הוא החל לפרסם את רשמיו בכתבי עת שונים, ובשנת 1858 יצאו רשמיו לאור בספר. למרות הצלחת הספר, הוא חזר לשרות במשרד האוצר.
בשנת 1859 הוא התמנה לצנזור. סופרים אחדים ראו בו את נציג השלטון המדכא את הספרות. לאור חילוקי דעות מקצועיים, גונצ'רוב עזב את השירות בתחילת 1860 ועבר להתפרנס מפעילות ספרותית בלבד.

תקופת הזהר

בשנת 1859 הוא פרסם את הרומן "אובלומוב" (Обломов). הצלחת הרומן הייתה גדולה מאוד.  שם המשפחה של הדמות הראשית (אובלומוב) הפך לשם המגדיר תופעת אדישות בחיי החברה ובחיים הפרטיים. מונח זה נמצא בשימוש בשפה הרוסית עד היום. עם פרסום הרומן גונצ'רוב נכנס לקבוצת הסופרים הבולטים של התקופה.
בשנת 1861 הוא החל בכתיבת רומן חדש "אובריב" (Обрыв). בשנת 1862 הוא התמנה לעורך הראשי של עיתון "דואר הצפון" (Северная почта) שהיה העיתון הרשמי של משרד הפנים. זמן קצר לאחר מכן הוא התמנה לחבר בוועדה לענייני הדפוס. בתפקיד זה הוא ניהל מלחמה של ממש נגד פרסום ספרים וכתבות בעלי דעות סוציאליסטיות, והגן בכל כוחו על השלטון. בשנת 1867 הוא יצא לגמלאות. הדבר איפשר לו להקדיש זמן רב יותר לכתיבת הרומן שכתיבתו הסתיימה בשנת 1869.

השנים האחרונות

לאחר פרסום הרומן השלישי, הוא הפסיק לתקופת מה את הכתיבה. כל הרומנים שלו הוקדשו לחברה הרוסית שלפני רפורמת 1861. הוא לא הכיר היטב את חיי החברה לאחר הרפורמה הוא ולכן התקשה לתאר אותה ביצירותיו.
בתקופה זו כתב מספר יצירות קצרות, שבחלקו יצאו לאור רק לאחר מותו. הוא כתב גם מספר מאמרי ביקורת ספרותית.
ב-24 בספטמבר 1891 לקה בהצטננות, ולאחר מספר ימים נפטר. הוא נקבר בבית העלמין של מנזר אלכסנדר נבסקי בסנקט פטרבורג.
סטיבן רייט

ביוגרפיה

גדל בעיירה ורלינגטון שבמסצ'וסטס במשפחה קתולית. הוא אח לשלושה, ואביו היה טכנאי ונהג משאית. הוא למד במכללה ציבורית ואחר כך באמרסון קולג'. בשנת 1979 החל להופיע. הוא מציין את ג'ורג' קרלין ואת וודי אלן כקומיקאים אשר השפיעו עליו.
בשנת 1982 הבחין בו מפיק תוכנית הלילה הפופולרית The Tonight Show, והזמין אותו להופיע בה. ההופעה הייתה להצלחה והוא הוזמן פעמים נוספות. בשנת 1985 הוציא אלבום קומי ראשון בשם "I Have a Pony", בהוצאת ורנר ברדרס. האלבום זכה להצלחה ואף היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריה של אלבום קומי. באותה שנה השתתף בתפקיד קטן בסרט "סוזן סוזן". הצלחת האלבום הובילה לכך שקיבל הזדמנות להקליט מופע ברשת HBO. בשנת 1988 זכה הסרט הקצר בו השתתף, The Appointments of Dennis Jennings, בפרס האוסקר לסרט קצר. בשנת 1992 קיבל תפקיד בסדרה הקומית משתגעים מאהבה, ובשנת 1998 דיבב  בסרט "בייב בעיר הגדולה" את דמותו של בוב השימפנזה.
ב-2006 הקליט מופע בשם Steven Wright: When The Leaves Blow Away ברשת קומדי סנטרל.
מיץ תפוחים

מיץ תפוחים הוא מיץ פירות ומשקה המופק מסחיטת תפוחים. במהלך הכנת מיץ התפוחים, נהוג להסיר את העמילן ולאחר מכן לפסטר אותו עבור אריזות בבקבוקי זכוכית או באריזות קרטון. מקורו של מיץ התפוחים הוא מאנגליה. בשל הציוד המורכב והיקר שנדרש על מנת להכין את מיץ התפוחים, הוא מיוצר בדרך כלל בייצור מסחרי. בארצות הברית, מיץ התפוחים נעשה על ידי תפוחים טריים ללא פילטר או מסנן. מיץ התפוחים הוא אחד ממיצי הפירות הנפוצים בעולם, המיוצרים בייצור עולמי בסין, ארצות הברית, פולין וגרמניה.

הפקת המיץ

על מנת ליצור את מיץ התפוחים, בדרך כלל, נקצרים התפוחים בין ספטמבר לאמצע נובמבר בחצי כדור הארץ הצפוני ובין פברואר לאמצע אפריל בחצי כדור הארץ הדרומי. הזן של התפוחים הוא "McIntosh". על מנת לייצר 200 מילי גרם של מיץ, נדרשים בערך כ-2 תפוחים. התפוחים מועברים אל מתקן העיבוד ומיד נסחטים על מנת למנוע קלקול. בהתאם לחברות, מיץ התפוחים מועבד בדרכים שונות לפני הסחיטה.
אם לאחר הסחיטה נשארים חלקיקים מוצקים רבים, המיץ יקרא "סיידר תפוחים" .

השפעה בריאותית

בתהליכי היצור של מיץ התפוחים, מתווסף ויטמין C שחלק גדול ממנו נאבד בעיבוד המיץ. הוויטמין מסייע במניעת החמצון של המוצר. מיץ התפוחים מכיל מינרלים מזינים שונים, כמו למשל, בורון, אשר עשוי לחזק את העצמות.
במיץ התפוחים יש ריכוז משמעותי של פנולים טבעיים. במחקרים רפואיים, הוכח כי מיץ התפוחים מגביר את האצטילכולין במוח, מה שגורם לשיפור הזיכרון.

אחסון

מיץ תפוחים העשוי מתפוחים טריים דורש בדרך כלל קירור. בקבוקים אטומים שבהם יש מיץ תפוחים משומר ניתן לאחסן במקום חשוך וקריר כגון מזווה או ארון. המרקם והטעם של המיץ עשוי להשתנות עם הזמן.
לאחר האחסון, יש לאחסן את מיץ התפוחים שיש בו בין 0 ל-4 מעלות צלזיוס. אם המוצר עבר תהליך עיבוד במיכלי זכוכית שקוף, ניתן להעביר את המיץ לתוך מיכל אטום כגון בקבוק פלסטיק. מה שיאפשר להאריך את חיי המדף של המיץ.
אורי פפר

ביוגרפיה

פפר נולד בירושלים וגדל בשכונת הגבעה הצרפתית הוא למד בבית הספר הניסויי ירושלים. את שירותו בצה"ל עשה תחילה בגולני ובהמשך בגלי צה"ל. לאחר שחרורו מצה"ל טס לניו יורק ללמוד משחק בסטודיו של לי שטרסברג.

בישראל

במהלך השנים השתתף פפר בסדרות טלוויזיה רבות. שיחק ב"חמישייה על הגג" (1991) ששודרה בערוץ 1 ובסדרה "אולי הפעם" (2007) ששודרה ב-Yes. בהמשך שיחק פפר בסרט הקולנוע "החזקים שורדים" ובסדרת הנוער "האי" ששודרה בערוץ הילדים. בין השנים 2007–2009 השתתף בתוכנית המערכונים "לא לפני הילדים" בערוץ 10. בשנת 2009 שיחק בסדרת הדרמה "מעורב ירושלמי" ששודרה בערוץ 2.
ב-2010 קיבל תפקיד מרכזי בסדרת הדרמה "גירושים נפלאים" ובסדרת הטלוויזיה "אבודים באפריקה". בשנים 2010 ו-2014 השתתף בשתי עונות של סדרת הדרמה עטורת הפרסים "פלפלים צהובים" בערוץ 2. בשנת 2011 השתתף בתפקיד אורח בסדרה "החברים של נאור" ששודרה בערוץ 10. באותה שנה השתתף בסדרה הקומית "השנים הכי יפות" בערוץ 2 ובסדרת הדרמה "2.3 בשבוע" ששודרה בערוץ 10. פפר השתתף בהצגה "בעל למופת" בתיאטרון הקאמרי. בשנים 2012 ו-2015 השתתף פפר בקומדיית המצבים "נשואים פלוס". ב-2012 השתתף בסדרת הדרמה היומית "נויורק". באוקטובר אותה שנה עלתה לשידור העונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "חטופים", ובפרק הבכורה של עונה זאת הופיע פפר בתפקיד אורח.
מדצמבר 2013 עד יולי 2014 גילם את דמותו של "רוי הקסטר" בטלנובלה הישראלית "אניגמה" ששודרה ב-Yes . בשנת 2014 שיחק בעונה הראשונה של סדרת הנעורים "שוברי גלים", ששודרה בערוץ הילדים ללקוחות yes. בשנת 2014 שיחק בסרטו של רפאל נג'ארי, "מעל הגבעה", לצדם של מוני מושונוב ומיכאלה עשת. הסרט הוקרן גם בפסטיבל קאן במסגרת "שבועיים של במאים". באותה שנה הצטלם לסרטה של טלי שלום עזר, "פרינסס", שחלק יחד עם הסרט "גט - המשפט של ויויאן אמסלם", את פרס חג'ג', בפסטיבל הקולנוע ירושלים, ויצא לאקרנים ב-2015. כמו כן, שיחק בסרט הקולנוע "התאבדות", שהוקרן אף הוא בפסטיבל הקולנוע ירושלים, אולם לבסוף הפך הסרט למיני-סדרה בשם "חשודה" ששודרה בשנת 2015 בערוץ 10. באותה שנה השתתף בסרט "טוביאנסקי", המבוסס על פרשת טוביאנסקי.
בשנת 2016 החל לשחק בסדרה "מלאך של אמא", המשודרת ב-Yes. באותה שנה החל לשחק בסדרה הקומית "מפלצות קטנות", בזכיינית ערוץ 2, רשת. בשנת 2017 החל לשחק בעונה השנייה של הסדרה "להיות איתה", המשודרת בשידורי קשת של ערוץ 2. בשנת 2018 הופיע בתפקיד הראשי בסרטו של עמיחי גרינברג "העדות".
במהלך שנת 2018 פפר השתתף בסדרת הדרמה "פמת"א" המשודרת בערוץ כאן 11.

בארצות הברית

במקביל לקריירת המשחק בארץ מטפח פפר קריירה גם בחו"ל הן בטלוויזיה והן בקולנוע. בשנת 2005 שיחק בסרט "מינכן", בבימויו של סטיבן שפילברג. בשנת 2008 שיחק בסרט "אל תתעסקו עם הזוהן", בכיכובו של אדם סנדלר. ב-2009 שיחק בסרט "גול! 3".
בשנת 2010 שיחק בסרט "הולי רולרס", שביים קווין אש וכתב אנטוניו מאקיה. בשנת 2013 שיחק בסרט האמריקאי "מלחמת העולם Z" בכיכובו של בראד פיט.
ב-2015 גילם את דמותו של הבלש גולן כהן בסדרה האמריקאית שחלקה צולם בארץ, "דיג" פרי יצירתו של גידי רף.
בספטמבר 2015 הצטלם לסרט "הסרבן" ("Hacksaw Ridge"), בבימויו של מל גיבסון, בו שיחק דמות בשם אירב שכטר, חובש במלחמה. הסרט יצא לאקרנים ב-2016.
בשנת 2017 שיחק בסרט "שומר הראש והמתנקש" ("The Hitman's Bodyguard"), בבימויו של פטריק יוז על פי תסריט של טום או'קונור, ושיחק בסרט הפשע האמריקאי-בולגרי "ראש קליע" לצידם של אדריאן ברודי, אנטוניו בנדרס וג'ון מלקוביץ'. בשנת 2018 שיחק בסרט הפעולה "קוד 211", לצד ניקולס קייג'
. בשנת 2019 שיחק בסרט המטרה: שומר הראש.

חיים פרטיים

ב-18 ביוני 2009 נישא פפר ליעל גולדמן. לזוג שתי בנות ובן.
קלקסיקו (קליפורניה)

היסטוריה

תושביה הראשונים של קלקסיקו היו עובדים מקסיקנים שעבדו בחברת "אימפריאל לנד" - חברה שהכשירה את האדמה באזור למחיה וחפרה תעלות השקיה. בשנת 1900 הקימה החברה באזור עיר אוהלים עבור עובדיה, ועד מהרה הפכה עיר האוהלים למקום מגורי קבע - אשר הוכרז רשמית כעיר בשנת 1908. שגשוגה של העיר היה בעיקר בזכות הקרקע הפורייה שהכשירה חברת "אימפריאל לנד", שכן קודם לכן היה האזור מדברי ושומם ולא התאים כלל למחיה. 
בתחילה הוצעו לעיירה השמות "סנטו טומאס" ו"טומאסוויל", אך בסופו של דבר הוחלט לקרוא לעיר "קלקסיקו" - שם המורכב מ"קליפורניה" ומ"מקסיקו", שתי המדינות ביניהן מפריד מעבר הגבול השוכן בקרבת העיר.
לאחר המהפכה המקסיקנית, בתחילת המאה ה-20, הגיע גל נוסף של מקסיקנים לעיר. כיום, כ-90% מתושבי העיר הם ממוצא מקסיקני, ובכך היא העיר האמריקאית בעלת האחוז הגבוה ביותר של תושבים מקסיקנים.

גאוגרפיה

קלקסיקו ממוקמת בקרבת הגבול עם מקסיקו בדרום מחוז אימפריאל שבמדינת קליפורניה. העיר ממוקמת מעט צפונית למקסיקלי שבמקסיקו, אשר נמצאת מעברו השני של הגבול. 
קלקסיקו שוכנת 370 ק"מ דרום-מזרחית ללוס אנג'לס, 201 ק"מ דרום-מזרחית לסן דייגו ו-420 ק"מ מערבית לפיניקס. 
העיר משתרעת על שטח של כ-20 קמ"ר.

תחבורה

"נמל תעופה הבינלאומי קלקסיקו" הממוקם בפאתי העיר משמש בעיקר לתעופה כללית. 
בעיר עוברת מסילת רכבת של חברת הרכבות "יוניון פסיפיק", המחברת אותה לכל הערים הראשיות של קליפורניה, ומגיעה לפורטלנד, אורגון.
האח הגדול (תוכנית טלוויזיה דנית)

האח הגדול דנמרק הייתה הגרסה הדנית לתוכנית המציאות הבינלאומית האח הגדול שנוצרה על ידי המפיק ג'ון דה מול, ב-1997. המופע עוקב אחר מספר מתחרים, המכונים הדיירים, שמבודדים מהעולם החיצון במשך תקופה ארוכה בבית שנבנה במיוחד עבור כך. בכל שבוע, אחד הדיירים מודח על ידי הציבור בהצבעה, כאשר הדייר האחרון שנותר זוכה בפרס במזומן.
התוכנית שודרה ב-Danmark TV בין 28 ינואר 2001, ל-1 אפריל 2006. שודרו 3 עונות רגילות, אחת למפורסמים (VIP) ואחת ל"כוכבים", לפני סיום התוכנית ב-2006.
ב-30 ינואר 2012 ערוץ 5 השיק מחדש את שידור האח הגדול לעונה רביעית. העונה החמישית שודרה ב-2013, והשישי והאחרונה ב-2014, שהסתיימה ב-27 באפריל 2014.
בודוצ'נוסט פודגוריצה (כדורגל)

היסטוריה

בודוצ'נוסט פודגוריצה הוקמה בשנת 1925. בשנותיה הראשונות שיחקה הקבוצה בליגות אזוריות שונות במונטנגרו, כשזו הייתה עוד חלק מממלכת יוגוסלביה.
בתום מלחמת העולם השנייה בשנת 1945, חנכה הקבוצה את אצטדיון פודגוריצה סיטי, אצטדיון הבית החדש של הקבוצה. שנה אחר כך הייתה הקבוצה לנציגה הראשונה של הרפובליקה הסוציאליסטית של מונטנגרו בליגת העל היוגוסלבית, הליגה הבכירה ברפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. הקבוצה פעלה במשך שנים תחת השם בודוצ'נוסט טיטוגרד, כאשר שם העיר בה פעלה הוחלף. תחת שם זה הגיעה הקבוצה פעמיים להישג השיא שלה בעידן היוגוסלבי - העפלה לגמר הגביע היוגוסלבי, אך בשני המקרים כשלה להשיג את התואר, לאחר שהפסידה ב-1965 לדינמו זאגרב בתוצאה 2-1 (בעונה בה שיחקה בליגת המשנה), וב-1977 הפסידה 2-0 לאחר הארכה להיידוק ספליט.
בעונת 1990/1991 הגיעה הקבוצה להישג השיא שלה בזירה הבינלאומית, כשהעפילה לגמר גביע הבלקנים. בודוצ'נוסט הדיחה בדרך את טירנה האלבנית ואת גלאטסראיי הטורקית, אך הפסידה בגמר 1-0 בהארכה לאינטר סיביו הרומנית והחמיצה את ההזדמנות לזכות בתואר. ב-1992, עם החזרת שמה של העיר טיטוגרד לפודגוריצה, חזרה הקבוצה להיקרא בודוצ'נוסט פודגוריצה. תחת השם החדש, השתתפה הקבוצה בעונת 1995/1996 לראשונה במפעל רשמי של אופ"א, ושיחקה בגביע האינטרטוטו. כעשור אחר כך, במהדורת 2005 של אותו המפעל, רשמה הקבוצה את אחד מניצחונותיה הגדולים, כשגברה על דפורטיבו לה קורוניה הספרדית בתוצאה 2-1.
בעונת 2006/2007 עברה הקבוצה לשחק בליגת העל של מונטנגרו, שחגגה את עונת הבכורה שלה. על אף שרשמה הפסד ליגה בודד לאורך כל העונה, סיימה בודוצ'נוסט במקום השני בלבד אחרי זטה בפער של שתי נקודות. עונה אחר כך, בעונת 2007/2008, חגגה הקבוצה את התואר הראשון בתולדותיה, כשזכתה באליפות מונטנגרו. בודוצ'נוסט, זטה ומוגרן בודווה סיימו עם מאזן נקודות זהה, אך פער שערים עדיף של בודוצ'נוסט העניק לה את התואר. בעקבות הזכייה, השתתפה הקבוצה לראשונה במוקדמות ליגת האלופות עונה אחר כך, אך סיימה את דרכה לאחר סיבוב אחד בלבד, בו הודחה על ידי טמפרה יונייטד הפינית. באותה העונה העפילה הקבוצה לגמר הגביע המונטנגרי, אך הפסידה למוגרן בדו-קרב בעיטות עונשין.
מאז עונת האליפות סיימה הקבוצה כסגנית במשך שלוש עונות רצופות, ובעונת 2009/2010 אף העפילה פעם נוספת לגמר הגביע, שם נוצחה 2-1 על ידי רודאר פלייבליה. בעונת 2011/2012 החזירה לעצמה את תואר האליפות, לאחר שהקדימה בראש הטבלה את רודאר בשלוש נקודות. עונה אחר כך זכתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה בגביע, לאחר שגברה בגמר על המחזיקה המכהנת צ'ליק ניקשיץ' 1-0 משער דרמטי בתוך תוספת הזמן.
קבוצת הנוער של המועדון הצמיחה במרוצת השנים כישרונות רבים שזכו להצלחה מקומית ובינלאומית. בין השמות ניתן למנות את פרדראג מיאטוביץ', סימון ווקצ'ביץ', דיאן סביצ'ביץ' וברנקו ברנוביץ'.
מועדון התיאטרון

מועדון התיאטרון בתל אביב היה קברט סאטירי - ספרותי שהיה במרתף בית ברחוב מנדלי 7 ופעל בין השנים 1957–1963.

היסטוריה

יוסף מילוא ויצחק קדישזון שהיו מנהלי התיאטרון הקאמרי, החליטו על הקמת תיאטרון סאטירי עכשווי. כחלק מפרויקט זה הוקמה רביעיית מועדון התיאטרון שמנתה 4 משחקני הקאמרי הצעירים: גדעון זינגר, יעקב בן סירא, ראובן שפר ושמעון בר. ההרכב נקרא על שם מועדון התיאטרון בו היו ההופעות. בדינמיקה שבין חברי הלהקה תפס כל אחד מהשחקנים תפקיד אופי קבוע: בן סירא - הלץ, שמעון בר - הרציני, גדעון זינגר הוסיף גוון של אירוניה דקה וראובן שפר נתפס כ"מצליף" שאינו מהסס לפתוח את פיו ולבקר כל מה שניתן לביקורת.. הרביעייה זכתה לפופולריות רבה. הם שילבו משחק, תנועה סטירה ושירה. הבמאים היו שמואל בונים ושרגא פרידמן, כותבי הטקסטים והמתרגמים היו דן אלמגור, חיים חפר, אפרים קישון נתן אלתרמן ועוד. על הניהול המוזיקלי הופקדו יוחנן זראי, יצחק גרציאני, אדוארד אולארצ'יק ופרנק פלג.
המועדון נפתח ב-11 במאי 1957. בנוסף ללהקה שהייתה עיקר הערב הופיעו אמנים צעירים כמופע חימום ועשו במועדון זה את דרכם הראשונה.
אריק לביא החל להופיע במועדון התיאטרון ב-1958 בשירים שהולחנו על ידי יוחנן זראי כמו "שיר ההד" (למילותיו של יעקב שבתאי), "הסלע האדום" (חפר/זראי), "אנקש" (מילים ברטולד ברכט, תרגום נתן אלתרמן, לחן סשה ארגוב) שנאסר להשמעה בקול ישראל בגלל שהופיעה בו המילה זונה.
ישראל גוריון החל את דרכו האומנותית במועדון התיאטרון ב-1957 כמופע חימום לרביעיית המועדון. הוא הופיע בקטעי פנטומימה בהדרכת ג'וקי ארקין וסמי מולכו. ידיד משותף הכיר לו את בני אמדורסקי שהיה אז נהג משאית שביקש להיות זמר. לאחר כמה שבועות של חזרות הם עלו להופעות חימום על בימת המועדון כצמד הדודאים בשירים שהפכו ללהיטים כמו "ערב של שושנים" ו"נד אילן".
ריקה זראי החלה את הקריירה שלה על בימת מועדון התיאטרון כששרה שירים שהלחין בעלה יוחנן זראי שליווה אותה בפסנתר. גם צמד העופרים החלו את דרכם על בימת מועדון התיאטרון.
קדישזון ומילוא פתחו מועדון תיאטרון בסגנון דומה בחיפה בצמוד לתיאטרון חיפה בו הופיעו רבקה מיכאלי, גאולה נוני, עליזה עזיקרי, חיים טופול אברהם מור, זהר אוריין ואחרים.
רביעיית מועדון התיאטרון עזבה ב-1962 את המקום לטובת מועדון החמאם ביפו של חיים חפר ודן בן אמוץ. המועדון המשיך לפעול, בהפסקות, כבמה להצגות תיאטרון ובידור. ב-1964 הוצג בו 'בית ספר לגברים' בבימויו של ליאו פילר. מ-1965 נקרא 'במת מנדלי 7' (כשם הכתובת בו הוא נמצא). באותה שנה הוצג בו 'נישואין נוסח צרפת' בבימוי דוד ברגמן.
בתחילת שנות ה-80 פעל במקום תחת השם "מועדון התיאטרון" מועדון שהתפרסם בכך שהיה בין מקומות הבילוי הראשונים של הקהילה הגאה בארץ.
כיום פועל במקום בית ספר לאיפור של ירין שחף. ב-2011 נפתחה בו תצוגה קטנה על תולדות מועדון התיאטרון.
פטריה תומאס

ביוגרפיה

תומאס נולדה בליזמור, ניו סאות' ויילס וגדלה בעיירה ליד במלמביביי.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה תומאס במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.82 דקות, אחרי בת ארצה סוזי אוניל (2:07.76 דקות) ולפני מישל סמית מאירלנד (2:09.9 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת', אוסטרליה בשנת 1998 זכתה תומאס ב-4 מדליות מהן 2 כסף ו-2 ארד. מדליות כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.08 דקות, אחרי אוניל (2:07.93 דקות ) ולפני מיסטי היימן מארצות הברית (2:09.98 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:05.12 דקות, אחרי ארצות הברית (4:01.93 דקות) ולפני יפן (4:06.27 דקות). מדליות ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.97 שניות, אחרי ג'ני תומפסון מארצות הברית (58.46 שניות) ואיארי אויאמה מיפן (58.79 שניות) ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי 8:04.19 דקות, אחרי גרמניה (8:01.46 דקות) וארצות הברית (8:02.88 דקות).
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה תומאס ב-3 מדליות, מהן 2 כסף ואחת ארד. מדליות כסף, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:58.52 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אולימפי חדש של 7:57.80 דקות ולפני גרמניה (7:58.64 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:01.59 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:58.30 דקות ולפני יפן (4:04.16 דקות). מדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:07.12 דקות, אחרי היימן שקבעה שיא אולימפי חדש של 2:05.88 דקות ואוניל (2:06.58 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום הרביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.49 שניות, המנצחת הייתה אינגה דה ברוין מהולנד שקבעה שיא אולימפי חדש של 56.61 שניות.

אלופת עולם

באליפות העולם בשחייה שנערכה בפוקואוקה, יפן בשנת 2001 זכתה תומאס ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.27 שניות, לפני אוטיליה ג'דרז'אק מפולין (58.72 שניות) ויונקו אונישי מיפן (58.88 שניות), במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:06.73 דקות, לפני אניקה מלהורן מגרמניה (2:06.97 דקות) וקייטלין סאנדנו מארצות הברית (2:08.52 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:01.50 דקות, לפני ארצות הברית (4:01.81 דקות) וסין (4:02.53 דקות).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה ביוקוהמה, יפן בשנת 2002 זכתה תומאס ב-5 מדליות מהן 3 זהב. מדליות זהב במשחה ל-200 מטר פרפר (2:08.31 דקות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי (3:39.78 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (4:00.50 דקות). מדליות כסף במשחה ל-100 מטר פרפר (58.11 שניות) ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי (7:59.25 דקות).

אלופה אולימפית

באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה תומאס ב-4 מדליות מהן 3 זהב. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.72 שניות, לפני ג'דרז'אק (57.84 שניות) ודה ברוין (57.99 שניות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 3:35.94 דקות, לפני ארצות הברית (3:36.39 דקות) והולנד (3:37.59 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש נוסף של 3:57.32 דקות, לפני ארצות הברית (3:59.12 דקות) וגרמניה (4:00.72 דקות). מדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:06.36 דקות, אחרי ג'דרז'אק (2:06.05 דקות) ולפני יוקו נקנישי מיפן (2:08.04 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום הרביעי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:57.40 דקות, המנצחת הייתה ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 7:53.42 דקות. 
בשנת 2005 הוציאה תומאס ספר אוטוביוגרפיה "לשחות נגד הזרם" שבו כתבה על הקריירה שלה, על מצבי הדיכאון שממנו סבלה והפציעות הגופניות שלה.