google/wiki40b huggingface dataset:
רודריגו טאדיי

קריירה

הוא החל את הקריירה שלו בברזיל עם הקבוצה פאלמירס. הוא עזב לאיטליה בספטמבר 2002, שם חתם בסיינה, שהייתה אז קבוצה מהליגה השנייה. הוא היה אחד השחקנים הבולטים בקבוצה ועזר לקבוצה להגיע לליגה הראשונה.
בשלהי שנת 2003, נאבק טאדיי על חייו, לאחר שנפצע בתאונת רכב קטלנית. אחיו הצעיר, לאונרדו, נהרג וחברו לקבוצה נפצע גם הוא. לאחר השתקמותו, חזר לשחק בעבור הקבוצה סיינה, ועזר לקבוצתו להימנע מירידת ליגה.
לאחר עונה נוספת בסיינה, שאופיינה בעימותים עם הנשיא בגלל סירובו להארכת חוזהו, טאדיי עזב בהעברה חופשית לרומא ב-2005. צעד זה נעשה על אף חיזורים מקבוצות גדולות כמו יובנטוס, לאציו ואינטר מילאנו. הצטרפותו לרומא הביאה בפניו את ההזדמנות לשחק ברמה האירופית. הוא תרם ליכולת הטובה של רומא רבות, על ידי הענקת כשרון, קצב וטכניקה בצדי המגרש. טאדיי הבקיע שער חשוב ברבע גמר ליגת האלופות מול מנצ'סטר יונייטד בניצחון רומא 2-1. בחימום במשחק הגומלין נפצע טאדיי, ורומא ספגה תבוסה 7-1 באולד טראפורד.
ב-21 ביולי 2014 חתם בפרוג'ה מהסרייה ב'. 
טאדיי פורסם בזכות תרגיל הכדורגל שביצע בשלב הבתים של ליגת האלופות ב-18 באוקטובר 2006, שלאחר מכן העניק לו את הכינוי "האורליו" על שם עוזר המאמן של הקבוצה.
שחקן מספר אחת (סרט)

הפקה

תקציב הסרט נאמד בכ-175 מיליון דולר. צילומיו נערכו במהלך 2016 ובמשך כשנתיים נעשתה עבודת פוסט-פרודקשן על האפקטים המיוחדים.
גטר יאני

ביוגרפיה

יאני נולדה בטאלין.
ב-2009 השתתפה בעונה השלישית של "Eesti otsib superstaari", הגרסה האסטונית של אמריקן איידול שם הייתה במקום הרביעי.
השתתפותה בתוכנית הובילה לקבלת תפקיד שארפיי בהפקה האסטונית של היי סקול מיוזיקל.
היא ייצגה את אסטוניה באירוויזיון 2011 עם השיר Rockefeller Street, היא עלתה לגמר התחרות אך בגמר הייתה במקום ה-24.
באותה שנה גם לקחה חלק בגרסה האסטונית של רוקדים עם כוכבים.
באירוויזיון 2012 הציגה את הניקוד של אסטוניה.
ב-2013 שיחקה את סנדי במחזמר גריז.
ב-2014 יצא האלבום שלה "DNA".
אוקטוניונים

במתמטיקה, אלגברת האוקטוניונים היא אלגברת החילוק האלטרנטיבית היחידה ממימד 8 מעל שדה המספרים הממשיים. אלגברה זו, שאינה אסוציאטיבית, היא אלגברת קיילי הידועה ביותר. מקובל לסמן את המבנה באות .
אלגברת האוקטוניונים קשורה למספר מבנים מתמטיים יוצאי דופן, ובהם חבורות לי מטיפוס . בנוסף, לאוקטוניונים יש שימושים בתחומים כגון תורת המיתרים ותורת היחסות הפרטית.

היסטוריה

את האוקטוניונים גילה בשנת 1843 ג'ון ט. גרייבס, חבר של ויליאם המילטון, לאחר שהלה בנה את אלגברת הקווטרניונים של המילטון; גרייבס קרא להם אוקטבות, ושם זה עדיין נמצא בשימוש.
ארתור קיילי גילה את האוקטוניונים באופן בלתי תלוי, ופרסם אותם לראשונה בשנת 1845. האוקטוניונים מוכרים לעיתים כמספרי קיילי.

בניית קיילי-דיקסון

אפשר לבנות את האוקטוניונים באופן שיטתי, מאלגברת הקווטרניונים של המילטון, באמצעות בניית קיילי-דיקסון. בבניה זו, כפי שמספרים מרוכבים הם זוגות של מספרים ממשיים וקווטרניונים הם זוגות של מספרים מרוכבים, כל אוקטוניון הוא זוגות של קווטרניונים. החיבור, כתמיד, הוא לפי רכיבים. כפל של שני זוגות קווטרניונים  ו- מתבצע כך:

כאשר  מסמל את הצמוד של הקווטרניון . הגדרה זו שקולה לקודמת, כאשר אוקטוניוני היחידה הם:
.

הצמדה, נורמה והיפוך

הצמוד של אוקטוניון

נתון על ידי:

ההצמדה היא אינוולוציה: , ו- .
החלק הממשי של  מחושב על ידי , והחלק המדומה (השבעה-ממדי) - על ידי .
הנורמה באלגברת האוקטוניונים מוגדרת לפי , וזהו תמיד מספר ממשי לא-שלילי: .  (לפעמים מעוניינים בשורש של הנורמה האלגברית, שהוא האורך של הווקטור במרחב האוקלידי השמונה-ממדי).
למרות שהאלגברה אינה אסוציאטיבית, הנורמה היא פונקציה כפלית, וכך נעשית אלגברת האוקטוניונים אלגברת הרכב. עובדה זו אחראית במידה רבה לנוסחת הכפל הפולינומית עבור סכומים של שמונה ריבועים (ראו משפט הורוויץ על תבניות ריבועיות; נוסחת כפל רציונלית נובעת מכך שסכום הריבועים הוא תבנית פיסטר). הנורמה גם מאפשרת לחשב את ההפכי לכל איבר: ההופכי של  נתון על ידי: .
פרוספר מונטיין

פרוספר מונטיין (בצרפתית: Prosper Montagne; ‏14 בנובמבר 1865 – 22 באפריל 1948) היה שף צרפתי, מחברם של ספרים ומאמרים רבים על אוכל, בישול וגסטרונומיה, שהידוע שבהם הוא לארוס גסטרונומיק.

ביוגרפיה

פרוספר מונטיין נולד וגדל בקרקסון, אחרי שסיים את לימודיו בבית הספר, הוא שאף להיות ארכיטקט, אולם הדבר לא התממש. אביו רכש מלון ב-Quatre Saisons בטולוז ולקח אותו כשף.
הוא למד כשוליה בגראן הוטל בפריז וב-Hotel d'Angleterre בקוטרה (בראשותו של אלפונס מיון), אחרי-כן עבד במספר מסעדות בפריז וסן רמו, כמו גם באוטל דה פארי במונטה קרלו. ב-1900 הוא שב לפריז, שם נהיה שף ב-Pavillon d'Armenonville,‏ Pavillon Ledoyen (לדואיין), ולבסוף בגראן הוטל, שם כיהן עשר שנים. אחרי כן פתח מסעדה משלו, Montagné, שהצליחה מאוד בשנות ה-20 של המאה ה-20, ויצר תבשילים חדשים, אך לבסוף סגר אותה ושימש כיועץ ל- Queen Pédauque וארגן תחרויות ותצוגות גסטרונומיות רבות. במלחמת העולם הראשונה פיקח על המטבחים של מדינות ההסכמה.
הוא כתב ספרי בישול רבים, בכללם (Le grand livre de cuisine אותו החשיב כיצירת המופת שלו), La grande cuisine illustrée ולארוס גסטרונומיק בשיתוף עם פרוספר סאל (Prosper Salles)‏ Bonne chère, pas chère, La cuisine diétique, Les délices de la table, Le livres des cuisines militaires, Mon menu, and Le festin occitan, הוא גם כתב בעתונים וכתבי עת רבים והיה עורכו של Revue culinaire.
באנציקלופדיה בריטניקה נכתב עליו: 
"אחרי מארי-אנטואן קארם שני האנשים שלהם הייתה ככל הנראה ההשפעה הגדולה ביותר על המטבח הצרפתי, ועל המטבח העולמי בכללותו, היו פרוספר מונטיין ואוגוסט אסקופייה. מונטיין היה אחד מהשפים הצרפתים הגדולים ביותר בכל הזמנים, והבטיח לעצמו מקום בהיסטוריה של הגסטרונומיה בכך שיצר את לארוס גסטרונומיק (1938), האנציקלופדיה הבסיסית של המטבח הצרפתי. עוד בהיותו צעיר... הגיע למסקנה שיש להשיל את כל הקישוטים המוגזמים."
על שמו נקרא מועדון פרוספר מונטיין (Club Prosper Montagne), אגודה של חובבי ומקצועני המטבח הצרפתי, אותה ייסד רנה מוראן.
הוא נבחר לאביר לגיון הכבוד.
גזע הזרוע והראש

מהלך

גזע הזרוע והראש יוצא מתחילתה של קשת אבי העורקים, בגובה הגבול העליון של הסחוס הצלעי השני מימין, מאחורי ידית עצם החזה ווריד הזרוע והראש הימני ובמישור קדמי לקנה הנשימה ולמוצא העורק התרדמני השמאלי. אורכו 4–5 סנטימטרים, והוא עולה אלכסונית מעלה, אחורה וימינה אל הגבול העליון של המפרק בין עצם החזה לעצם הבריח, מימין לקנה הנשימה, שם הוא מתפצל לעורק התרדמני המשותף הימני ולעורק התת-בריחי הימני. בתינוקות הגזע מתפצל מעל המפרק בין עצם הבריח לעצם החזה, בתוך המשולש הקדמי של הצוואר.]

מבנים סמוכים

מלפנים גזע הזרוע והראש מופרד מידית עצם החזה על ידי שריר עצם החזה ועצם הלשון ושריר עצם החזה והתריס, שאריות בלוטת התימוס, וריד הזרוע והראש השמאלי וורידי התריס התחתונים, וכן ענפי הלב העליונים של העצב התועה. מאחורי הגזע ולשמאלו נמצא קנה הנשימה, אשר אותו הגזע חוצה במהלך אלכסוני. מימין נמצאים וריד הזרוע והראש הימני, הווריד הנבוב העליון, עצב הסרעפת הימני והאדר, ומשמאל נמצא מוצא העורק התרדמני השמאלי.

שונות באוכלוסייה

דגם הסתעפות העורקים הטיפוסי מקשת אבי העורקים קיים ב-65% מהאוכלוסייה. מבין הדגמים הלא הטיפוסיים, הנפוץ ביותר הוא עורק תרדמני שמאלי היוצא מגזע הזרוע והראש, אשר קיים ב-27% מהאוכלוסייה. כמו כן, ב-2.5% מהאוכלוסייה לא נוצר כלל גזע הזרוע והראש, וארבעה עורקים יוצאים לחוד מקשת אבי העורקים, וב-1.2% נוצרים שני גזעים.
לרוב מגזע הזרוע והראש לא מסתעפים עורקים, אך ב-3%–10% מהאוכלוסייה עולה עורק בשם עורק התריס התתאי מלפני קנה הנשימה אל חלקה התחתון של בלוטת התריס שלה הוא מספק דם.]

התפתחות

מקורו העוברי של גזע הזרוע והראש הוא בקרן הימנית של בולבוס אבי העורקים (שק אבי העורקים).
חורחה בלנקו

קריירה

ב-2007 השתתף בתוכנית היי סקול מיוזיקל המקיסקנית. בשנת 2012 השתתף בסדרה ויולטה שזכה להצלחה בין לאומית, שם גילם את ליאון. בין השנים 2013–2015 יצא לסיבוב הופעות עולמי יחד עם שאר צוות השחקנים מויולטה.
בשנת 2016 השתתף בסרט טיני: השינוי הגדול של ויולטה שהוקרן באירופה, אסיה, ואמריקה וזכה להצלחה רבה.

חיים אישיים

חי בבואנוס איירס, ארגנטינה, במשך שלוש שנים עת שיחק בויולטה. לאחר סיום הסדרה עבר לגור בלוס אנג'לס, שם הוא מתגורר עד היום. ב-2016 התארס עם הזמרת סטפי קמרנה לאחר 10 שנים של זוגיות.
מייקל מסר

ביוגרפיה

מסר היה בוגר בית הספר למשפטים באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, אשר החליט לוותר על קריירה משפטית לטובת קריירה מוזיקלית. להיטו החשוב הראשון, Touch Me in the Morning, נכתב יחד עם רון מילר עבור דיאנה רוס בשנת 1973. רבים משיריו של מסר בוצעו על ידי וויטני יוסטון. בכלל זה להיטים כמו Greatest Love of All ‏ (1985, בוצע קודם לכן על ידי ג'ורג' בנסון), Saving All My Love for You ‏ (1985), Didn't We Almost Have It All ‏ (1987) ועוד.
להיטים ידועים אחרים שכתב מסר הם: Tonight, I Celebrate My Love ‏ (1983, דואט שבוצע על ידי פיבו בריסון ורוברטה פלאק), Nothing's Gonna Change My Love for You ‏ (1984, בוצע תחילה על ידי ג'ורג' בנסון, ולאחר מכן בגרסה ידועה יותר על ידי גלן מדירוס), If Ever You're In My Arms Again ‏ (1984, בוצע על ידי פיבו בריסון).
בין הלהיטים שהפיק - Someone That I Used to Love בביצוע ברברה סטרייסנד ו-Home Again בביצוע ג'ודי קולינס וטי ג'י שפרד.
מסר היה מועמד לאוסקר על שיר הנושא בסרט מהוגני בשנת 1976 בביצועה של דיאנה רוס, הידוע גם כ-Do You Know Where You're Going To, ונכנס להיכל התהילה של מחברי פזמונים בשנת 2007.
מסר התגורר עם רעיתו בלוס אנג'לס שבקליפורניה.
לויקופלסט

הלוֹיקוֹפְּלַסְט (גרמנית: Leukoplast) הוא סרט-דבק רפואי מסוג מיוחד המתבטא בהרכב בד-הסרט החזק והמסיבי, ובהרכב חומר הדבק החזק והעמיד שלו.

היסטוריה

הלוֹיקוֹפְּלַסְט, פרי תוצרת החברה הגרמנית "בריסדורף מוצרים רפואיים בע"מ" (AG Beiersdorf) שמקום מושבה היה ליד המבורג, הוא חומר חבישה ותיק שנכנס לפס היצור כבר משנת 1921 ומאז שווק לאורך שנים רבות עד זמננו. בשנת 2001 חָבְרָה חברת Beiersdorf לחברה Smith & Nephew הלונדונית, ויחדיו הקימו מיזם משותף שנקרא BSN; גם עתה בסיס החברה החדשה היה בהמבורג. חברה זו נרכשה בשנת 2006 על ידי חברת "Montagu Private Equity" אשר בסיס משרדיה בלונדון.
המילה 'לויקופלסט' מורכבת משתי מילים ביוונית-עתיקה, ומשמעות השם בכללותו היא "פלסטר-לבן" (או רטייה לבנה). מקור המילה לויקו ביוונית עתיקה: λευκός (תעתיק אנגלי: leukos. תעתיק עברי: לוקוס).

תיאור ושימושים

השימושים העיקריים של הלויקופלסט הם בתחום הרפואי. סרט-דבק זה, מיועד לקיבועים רפואיים (כגון עירויים או קטטרים) ולאבטחת תחבושות. עם זאת, ניתן למצוא שימושים שלו לצרכים אחרים הדורשים דבק עם חוזק גבוה.
יחודיות הלוֹיקוֹפְּלַסְט מתבטאת בדבק החזק שבו העשוי מתחמוצת אבץ אשר מאפשרת לו להידבק אל העור באופן חזק גם תחת עומס כבד. סרט הלויקופלסט עשוי ממשי מלאכותי (הידוע בשם: Rayon), ללויקופלסט יש כוח מתיחה גבוה לעומת המיקרופור; כתוצאה מכך הלויקופלסט לא ניתן לחיתוך בלא מספריים בדרך כלל, לעומת מיקרופור הניתן לחיתוך גם בלא מספריים. הלויקופלסט הוא דבק עמיד מאוד במים לעומת סרטי-דבק רפואיים רבים אחרים. הלויקופלסט מיועד לחבישות העלולות להזדהם משמן או נפט והוא מהווה חוצץ לחומרים אלה.
בדומה למיקרופור גם הלויקופלסט 'נושם' אם כי במידה פחותה מהמיקרופור. כמו כן, למרות יתרונות הלויקופלסט בתחום החוזק למיקרופור יש את היתרונות שלו בתחום נוחות השימוש וכח הנשימה שלו. בנוסף לכך, מחירו היקר של הלויקופלסט ביחס לשאר סרטי הדבק הרפואיים (כמו מיקרופור), הוא שגורם לו להימצא בכמות פחותה אצל צוותים רפואיים ציבוריים.
סרט הלוֹיקוֹפְּלַסְט מיוצר במגוון רחב של גדלים וצבעים, לפי שימושים שונים המיועדים לו. הלויקפלסט משווק בתוך מארז דמוי טבעת, המשמשת כמתקן קטן לאחסון סליל הסרט על מנת לשמור על נקיונו. בדומה למיקרופור, הלויקופלסט (Leukoplast ™) הוא סימן מסחרי רשום של "Smith & Nephew".
אסקה

גאוגרפיה

העיירה ממוקמת כ-87 ק"מ מבירת המדינה ומבירת המחוז יאונדה.

תנועה ותחבורה

אסקה נמצאת ליד הכביש D91 והכבישים המחוזיים P9 ו-P10.
ב-21 באוקטובר 2016, היה ליד אסקה תאונת רכבת  שבה 79 נהרגו ו-551 נפצעו.

אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 20 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא מאי (22 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אוגוסט (17 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 2,251 מילימטרים בשנה. חודש אפריל הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (392 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (15 מ"מ גשם).

תיירות, בריאות וכלכלה

באסקה יש בית מרקחת, 4 בתי מלון וסניף בנק.
מגרלית

היסטוריה

מגרלית היא אחת מהשפות הדרום-קווקזיות או השפות הכרתווליות. היא מקורבת מאוד ללאזית, שאף היא מאותה משפחת שפות. השוני בין שתי השפות נוצר במהלך חמש מאות השנים האחרונות, לאחר שהאוכלוסייה הצפונית (מגרלים) והאוכלוסייה הדרומית (לאזים) נפרדו בעקבות הפלישה העות'מאנית. המגרלית קרובה פחות לגאורגית, שממנה נפרדה במיליניום הראשון לפני הספירה, ובעלת קירבה רחוקה יותר לסוואנית, שממנה נפרדה במיליניום השני לפני הספירה. מגרלית איננה ניתנת להבנה על ידי דוברי השפות האחרות מאותה משפחה, למרות שנאמר כי דובריה יכולים לזהות הרבה מילים לאזיות. 
ישנם בלשנים הסוברים כי המגרלית והלאזית הן ניבים של השפה הזאנית, ובתחילת העת החדשה התפצלה הזאנית לוריאציות של מגרלית ולאזית. אולם, סברה זו אינה עולה בקנה אחד עם העובדה כי השפה הזאנית המאוחדת המדוברת כיום אינה תואמת למגרלית וללאזית. 
הטקסט המוקדם ביותר ששרד בשפה המגרלית מתוארך למאה התשע עשרה, ובעיקרה היא ספרות אתנוגרפית. המחקרים הבלשניים המוקדמים של המגרלית כוללים ניתוח פונטי שנעשה על ידי אלכסנדרה צגרלי (1880), הדקדוק על ידי יוסב קיפשידזה (1914) ושלווה ברידזה (1920). משנת 1930 ועד לשנת 1938 פורסמו מספר עיתונים במגרלית, ביניהם: "קאזאחישי גזטי", "קומונה", "סאמרארגאלוש צ'אי", "נאראזניש צ'אי" ו"סאמארגאלוש טוטומי". לאחרונה ישנה תחייה מחודשת של השפה עם פרסומם של המילונים - מגרלית-גאורגית על ידי אותר קאג'איה ומגרלית-גרמנית על ידי אותר קאג'איה וה. פנריך. כמו כן פורסמו מספר סיפרי שירה במגרלית.
איזבל אוברה

ביוגרפיה

איזבל אוברה נולדה בליל ב-27 ביולי 1938.
ב-1952 הייתה אלופת צרפת בהתעמלות קרקע.
כנערה היא השתתפה בתחרויות שירה והפכה ל"זמרת התזמורת" של העיר לה הבר.
ב-1960 הופיעה באולימפיה (פריז).
לאחר הזכייה פגשה שני זמרים, שלפי דבריה עזרו לה מאוד בקריירה שלה, ז'אק ברל 
וז'אק פארט (1930-2010).
ב-1992 קיבלה את אות לגיון הכבוד מידי פרנסואה מיטראן.
אלומה הפיכה

במתמטיקה, ובמיוחד בתורת האלומות, אלומה הפיכה היא אלומה קוהרנטית  על מרחב מחויג X, כך שקיימת אלומה קוהרנטית  שהפוכה ל ביחס לפעולת המכפלה הטנזורית של אלומות של -מודולים (כאן,  היא אלומת המבנה של X). במילים אחרות, מתקיים .
באטמן: מתחת לברדס האדום

עלילה

עלילת הסיפור מתרחשת לאחר מאורעות באטמן: מוות במשפחה, במהלכו רצח הג'וקר את גייסון טוד הרובין השני.
תחילת העלילה היא בסרייבו בוסניה שם רואים את ראס-אל-גול מתחרט על כך ששכר את הג'וקר להסחת דעתו של הבאטמן ממעשיו שלו, באותו זמן הג'וקר מכה ברובין באמצעות חוט ברזל, עד שעוזב אותו נעול במחסן ומפוצץ אותו, למול עיניו של הבאטמן שאיחר במספר שניות.
חמש שנים אחרי, בעיר גות'האם הברדס האדום מופיע בפגישה של ראשי כנופיות הסמים בעיר וכופה עליה את שליטתו, באטמן ונייטווינג אחרי זה עוצרים ניסיון גניבה של האנדרואיד אמיזו השייך להמסיכה השחורה, באטמן חוקר את הגנבים המשתייכים לכנופייתו של הברדס האדום ואז מתחיל במרדף אחריו שמסתיים במפעל אייס כימיקלים (שם נוצר הגוקר במהלך מאבק עם הבאטמן) הברדס האדום מפוצץ מיכל וכמעט הורג את באטמן.
באטמן ונייטווינג חוקרים בארקהם את הג'וקר שמכחיש כל קשר, הברדס האדום ממשיך לגנוב משלוחים של המסכה השחורה ונקלע לעוד מרדף עם באטמן במהלכו הוא מציג יכולת אקרובטית גבוהה המפתיעה את באטמן, המרדף מסתיים בתחנת הרכבת כאשר הברדס האדום מניח פצצה ונמלט בחסותה, באטמן במערת העטלף מאזין להקלטת המרדף ונחרד לגלות שהברדס האדום יודע את זהותו הסודית, הוא נזכר בג'ייסון טוד ואלימותו שגברה עם התבגרותו.
המסיכה השחורה שוכר מתנקשים להרוג את הברדס האדום, אך באטמן מופיע ועוזר לו, הוא מבקש ממנו שיתן לו לפתור את הבעיה אך הברדס מסרב ועוזב, באטמן נוטל דגימת דם שלו ומגלה שהיא אכן תואמת לג'ייסון טוד. באטמן הולך וחוקר את ראס-אל-גול שמספר לו שמאחר שהוא הרגיש אשם במותו של ג'ייסון הוא החליף את גופתו וניסה להחיותו בבור לזרוס, הוא אכן הצליח אך ג'ייסון קם מטורף ונמלט, כאשר ראס בטוח שנהרג.
המסיכה השחורה שמחליט שאין לו ברירה אלא להשתמש בג'וקר על מנת להביס את אויבו, משחרר אותו מארקהם אך נבגד על ידו כאשר הג'וקר קושר אותו ועוד מספר ראשי כנופיות בתוך משאית בגשר ומאיים להציתה, הברדס מופיע ואומר שלא אכפת לו מכך כלל כיוון שרצונו היה להגיע אליו, הג'וקר מצית את המשאית אך באטמן מכבה את האש ולוכד את הג'וקר באמצעות קרס, הברדס חותך את החוט וחוטף את הג'וקר בעצמו.

הבאטמן מגיע לסמטה שבה מצא את ג'ייסון לראשונה בילדותו ונאבק בו, המהלך הקרב שניהם מאבדים את הגאדג'טים שלהם, והקרב מסתיים בתוך דירה בה נמצא הג'וקר, ג'ייסון אומר לבאטמן שהוא אינו מאשים אותו בכך שלא הציל אותו, אלא בכך שלא נקם את מותו והרג את הג'וקר, באטמן משיב שאינו יכול לעשות זאת, ג'ייסון מכוון אקדח על הג'וקר ונותן אקדח לבאטמן ודורש ממנו להחליט, באטמן מסרב וג'ייסון יורה בו, באטמן מתחמק מן הקליע וזורק באטראנג על האקדח, ג'ייסון מפוצץ את הדירה. ובאטמן מוצא בהריסות את הג'וקר בלבד.
סצנת הסיום מציגה את מעצרו של המסיכה השחורה עקב שחרור הג'וקר, ואת באטמן חווה פלאשבק מימי ג'ייסון כרובין הצעיר.

ביקורות

דירוגי הסרט היו גבוהים כאשר הדירוג הממוצע שלו היה 7.3, באתר IGN קיבל 8 מתוך 10 וכונה "הצצה מעניינת לנפש הבאטמן". ובאתר Rotten Tomatoes קיבל ציון של 100%. הוא היה הסרט הטוב ביותר של באטמן עד צאת האביר האפל חוזר.
רונה פרומצ'נקו

ביוגרפיה

רונה פרומצ'נקו נולדה וגדלה בסביון, בתם של יעל ואלון פרומצ'נקו, איש עסקים, נכדו של אליהו פרומצ'נקו, ממייסדי "עלית". היא בוגרת מגמת תיאטרון בתיכון לאומנויות ע"ש תלמה ילין, בהצטיינות. בצבא שירתה כסולנית בלהקה הצבאית של מפקדת זרוע היבשה (2004-2002). עם שחרורה מצה"ל, היא עזבה לניו יורק, ולמדה משחק בבית הספר המקצועי ללימודי תיאטרון Circle in the Square Theatre School בניו יורק (2008-2005). במסגרת לימודיה שיחקה בין היתר בהצגות: "השחף" בתפקיד נינה, "נשים בצמרת" בתפקיד אנג'י ו"טנדרלוין" בתפקיד נלי. ב-2008 השתתפה במספר הצגות באוף ברודוויי, ובאוף אוף ברודוויי בניו יורק. היא שיחקה בסרט Pool Stories, שזכה בפסטיבל הסרטים הקצרים של ניו יורק. 
עם שובה לישראל החלה את לימודיה לתואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטה הפתוחה, והופיעה במשך שנתיים כזמרת ג'אז עם הטריו של דקל בור. תפקידה הראשון של פרומצ'נקו בתיאטרון הישראלי היה בהצגה "רומיאו ויוליה That bitch can be a part of me" בבימויו של מיכאל רונן, בה לקחה חלק גם בצד ההפקתי כעוזרת במאי. ההצגה הועלתה במסגרת פסטיבל ישראל 2010, ובהמשך בהאנגר תיאטרון גשר. תפקידה הבא היה בהצגה "מי מפחד מנישואים?" בתיאטרון אחר, לצידו של שמיל בן ארי, ובבימויו של יואל זילברג. לאחר מכן שיחקה בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא. בהמשך שיחקה בתיאטרון באר שבע במחזמר "קומפני", פרי עטו של סטיבן סונדהיים, בבימויו של רפי ניב. היא גילמה את דמותה של אפריל, דיילת תמימה שמתאהבת נואשות בבובי (צק ברקמן). 
רונה פרומצ'נקו שיחקה ביוני 2012 בהצגה "כמעט נורמלי" בבימויו של חנן שניר, בתיאטרון הבימה. היא מגלמת את דמותה של נטלי גודמן, נערה בת שש-עשרה שנאלצת להתמודד עם קשיי גיל ההתבגרות, ועם הקשיים הנובעים מהמסגרת המשפחתית בצל אמה חולת הנפש דיאנה (איילת רובינסון). כמו כן, היא משחקת בתיאטרון הבימה בהצגה "מוריס שימל" בבימויה של יעל רונן, בתפקיד שיבולת נרד.
רונה שיחקה בתפקידי אורח בעונה השנייה של הסדרה "חטופים" ובעונה השלישית של הסדרה "חצויה", ב"פצועים בראש". מלבד היותה שחקנית, רונה היא גם זמרת ודיבבה בסרטים מצוירים.
מתגוררת בתל אביב.
האוצר מסיירה מדרה

הרקע

בשנות ה-20, האלימות שהייתה מנת חלקה של המהפכה המקסיקנית שוככת במידה ניכרת, אם כי כנופיות שודדים מפוזרות ממשיכות להשליט טרור באזורי הכפר. הממשלה החדשה שקמה לאחר המהפכה סומכת על המשטרה הפדרלית היעילה אך חסרת הרחמים, הידועה בשם Federales, כדי שתסייר באזורים מרוחקים ותיפטר מהשודדים. זרים, כמו שלושת גיבורי הסיפור האמריקאים שמחפשים אוצר, עלולים להיהרג בידי השודדים אם ייתקלו בהם. נוסף על כך, אם ייפלו לידי יחידות הצבא, רוב הסיכויים שיקבלו לא יותר מ"סיגריה אחרונה", ואף יוטל עליהם לחפור את קבריהם במו ידיהם.

העלילה

שלושת הגרינגוס חוברים יחדיו בסיטואציה זו בעיירה מקסיקנית ויוצאים לחפש אוצר בהרי סיירה מדרה הרחוקים. הם נוסעים ברכבת לתוך הארץ ושורדים מתקפת שודדים בדרך. ברגע שהם במדבר, הווארד, הקשיש שבחבורה, מוכיח שהוא הקשוח והנבון שבהם, ומגלה את הזהב שהם מחפשים. הם חופרים ומגלים זהב רב. במהרה משתלטת תאוות הבצע על דובס (המפרי בוגארט) והוא מתחיל לאבד את אמונו ואת שפיותו, ומשתוקק לשמור את האוצר רק לעצמו. דובס גם מפחד מכך ששותפיו יהרגו אותו. בזמן הזה מופיע אמריקאי רביעי, ומתנהל ויכוח מוסרי לגבי מה לעשות עם הזר החדש. אז מופיעים השודדים והם מעמידים פנים, בגסות רבה, שהם שוטרים, צעד שמוליד את האמירה המיתולוגית - שהם לא צריכים להציג שום "תגים מסריחים" ("stinking badges"). אחרי קרב אקדחים, האמריקאי הרביעי נהרג וקבוצת שוטרים אמיתית מופיעה ומניסה את השודדים.
אולם אז הווארד נקרא לסייע לכמה כפריים מקומיים, ובין דובס לשותף השלישי קרטין מתנהל עימות אחרון, שבמהלכו דובס מנצח, מותיר את קרטין שוכב ירוי, כשנדמה שהוא מת. אולם, קרטין זוחל למקום מבטחים. מאוחר יותר, דובס נרצח (על ידי עריפת ראשו) בידי קבוצת שודדים ששרדו, שהם בבורותם, מאמינים ששקי הזהב הגולמי הם סתם שקי חול ולכן הם מפזרים אותם ברוח. קרטין מתגלה ונלקח לכפרו של הווארד, שם הוא מתאושש. הוא והווארד אינם עדים לכך שהשוטרים הפדרליים מוציאים להורג את השודדים דקות מועטות קודם לכן בעיר ונוכחים לדעת שהזהב נעלם. כשהם בודקים את השטח שבו השודדים זרקו את הזהב, מבין הווארד שככל הנראה הרוח פיזרה את הזהב לכל עבר. הם מקבלים את האבידה בצחוק אירוני ונפרדים. הווארד שב לכפרו, בעוד קרטין חוזר לביתו באמריקה.

ציטוטים

הסרט הוא המקור של השורה המפורסמת "אנחנו לא זקוקים לשום תגים מסריחים!" ("We don't need no stinking badges!"), שהרבה סרטים מצטטים, אבל השורה היא עיוות של הטקסט המקורי:
Gold Hat (Alfonso Bedoya): "We are Federales... you know, the mounted police."
Dobbs (Bogart): "If you're the police, where are your badges?"
Gold Hat (Bedoya): "Badges? We ain't got no badges. We don't need no badges! I don't have to show you any stinkin' badges!" 
ב-2005 נבחר הציטוט במקום ה-36 ברשימת מכון הסרטים האמריקאי של מאה הציטוטים הטובים ביותר מסרטים ("מאה שנים... מאה ציטוטים").

פרסים ותוארי כבוד

ג'ון יוסטון זכה בשנת 1948 בפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר ובפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר על הסרט. 
וולטר יוסטון, אביו של ג'ון יוסטון, זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בסרט. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, אבל הפסיד אותו לסרטו של לורנס אוליבייה, "המלט". 
National Film Registry של ארצות הברית בחרו בסרט ב-1990 לשימור בספריית הקונגרס בשל היותו "משמעותי תרבותית, היסטורית או אסתטית".
הבמאי סטנלי קובריק ציין את "האוצר מסיירה מדרה" כאחד מעשרת הסרטים האהובים עליו, והבמאי פול תומאס אנדרסון צפה בו בלילה לפני שהוא הלך לישון כשהוא כתב את התסריט לסרטו זה יגמר בדם.
מלון קאמיניץ

בית אשל ירושלים (מלשון אש"ל: אכילה, שתייה, לינה; שם לועזי: Hotel Jerusalem), שנודע יותר בכינויו מלון קאמיניץ, היה בית מגורים דו-קומתי מפואר שהפך לבית מלון בסוף המאה ה-19, והיה בית המלון המודרני הראשון בירושלים בבעלות יהודית. נמצא בין רחוב הנביאים לבין רחוב יפו בירושלים, כיום בלב חניון מאחורי בית 65 ברחוב הנביאים.

היסטוריה

הבניין נבנה על ידי היהודי המומר פטר ברגהיים, נרכש על ידי הנדבן יעקב פיכטנהולץ, שהעבירו לרשות כולל ווהלין. הכולל השכיר את הבית, כנראה החל משנת 1891, למשפחת קאמיניץ, שהחזיקה בתי מלון בסגנון אירופי בחברון, ביפו, ביריחו וכן מלון קטן בפתח תקווה. 
בשנת 1883 המלונאי אליעזר ליפמן קאמיניץ, שהיה עד אז מזכיר כולל הורודנא, העביר את בית המלון שהקימה משפחתו סמוך לשער יפו למבנה ברחוב יפו שהיה בבעלות הבנקאי חיים אהרן ולירו (כיום עומד שם מרכז כלל). בהתחלה שימש המלון גם כמושב זקנים אך בהמשך סגר אותו, לאחר שראה שקשה לנהל את שני המוסדות במקום אחד. לאחר מספר שנים עבר המלון למבנה של כולל ווהלין בין רח' יפו לרח' הנביאים, הוא הוסיף אגף לבניין ששימש כלובי וחדר קבלה, נטע גן גדול בפתחו, וסלל שביל מיוחד למרכבות מרחוב יפו.
בית המלון נחשב בעיני בני התקופה למקום יוקרתי ומפואר ביותר, בו שהו תיירים רבים, ונערכו בו חתונות מפוארות. למלון היו הסכמי עבודה עם חברות התיירות "תומאס קוק ובנו" ו"קלארק".
בשנת 1908 היה המקום כבר צר מדי, והמלון הועבר לאזור שער יפו. הבניין הישן הושב לכולל ווהלין ובהמשך השתכן בו האדמו"ר מרחמסטריווקא, רבי מרדכי טברסקי. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה הוחרם המבנה ברחוב הנביאים על ידי הטורקים שהפכוהו לבית דואר. בהמשך שימש כבית ספר, וכיום המקום משמש למגורים ולבית מלאכה. הבית מוזנח, ולמרות שהוא מיועד לשימור, ישנה סכנה שייהרס.

אורח שלא נמצא לו מקום במלון - הרצל

בנימין זאב הרצל הגיע לירושלים ביום שישי 28 באוקטובר 1898, כדי להפגש (כעבור 5 ימים) עם קיסר גרמניה וילהלם השני, בעת ביקורו בארץ ישראל. 
הרכבת הגיעה לירושלים בין השמשות, כשהרצל קודח מחום, ובכל זאת הלך ברגל מרחק לא קצר מתחנת הרכבת שבעמק רפאים ועד מלון קאמיניץ - כדי להימנע מחילול שבת, וכדי שלא לפגוע ברגשות יהודי העיר, שרובם היו חרדים. להרצל ולאנשיו הוזמנו מראש שלושה חדרים במלון, אולם הם הוחרמו על ידי קצינים גרמניים שליוו את ביקור הקיסר. הרצל נאלץ ללון על מיטה במסדרון, או לפי גרסה אחרת על שולחן ביליארד, ולמחרת עברו הרצל ואנשיו ללון בבית פרטי - בית משפחת שטרן בממילא.
ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-אלטנבורג

ביוגרפיה

ארנסט נולד ב-16 בספטמבר 1826 בהילדבורגהאוזן שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-הילדבורגהאוזן, לגאורג, נסיך סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ולמריה לואיזה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, בתם של פרידריך לודוויג, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין וילנה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה.
בשינויים שחלו במדינות תורינגיה לאחר מותו של פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ללא יורשים, קיבל סביו פרידריך, דוכס סקסוניה-הילבורגהאוזן את אזור אלטנבורג, והפך לדוכס סקסוניה-אלטנבורג. בשנת 1834 מת סביו פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, ודודו יוזף, דוכס סקסוניה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו. שלטונו של יוזף היה מאוד שמרני, ומשום כך נאלץ להתפטר במהלך מהפכות אביב העמים, ואביו גאורג, דוכס סקסוניה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1853 מת אביו גאורג, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, וארנסט עלה לשלטון במקומו. במלחמת אוסטריה-פרוסיה תמך ארנסט בפרוסיה, ולאחר מכן הצטרף לקונפדרציה הצפון גרמנית. בשנת 1870 לחמו כוחותיו לצד פרוסיה במלחמת פרוסיה-צרפת, ובשנת 1871 צירף ארנסט את הדוכסות לאימפריה הגרמנית.
ב-7 בפברואר 1908 מת ארנסט ללא בנים, ואחיינו ארנסט השני, דוכס סקסוניה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו.