google/wiki40b huggingface dataset:
חלוצי המחר

חלוצי המחר (בערבית: رواد الغد) היא תוכנית טלוויזיה שבועית לילדים המשודרת החל מ-13 באפריל 2007 בערוץ הטלוויזיה הרשמי של חמאס, Al-Aqsa TV. התוכנית עלתה לכותרות ברחבי העולם בעקבות שימושה בדמות הדומה למיקי מאוס בשם "פרפור" ("פרפר" בערבית, או גלגול של "פיר", "עכבר" בערבית). הדמות הוחלפה מאז בדבורה בשם "נחול", לאחר שבפרק האחרון בכיכובו של "פרפור" נטען בתוכנית כי הוכה כביכול למוות על ידי ישראלי שניסה לגנוב את המפתח ליישוב הפלסטיני הבדיוני תל א-רביע (תרגום מילולי לערבית של השם "תל אביב"), שעפ"י התוכנית נכבש על ידי היהודים והפך לתל אביב, והפך לשאהיד. ב-8 בפברואר 2008 הסבירו מגישי התוכנית כי "נחול" "הורעל בביתו" והחליף אותו הארנב הלבן "אסוד" (אריה בערבית), הדומה לבאגס באני. "אסוד" מסביר את שמו בכך ש"ארנב" הוא כינוי לפחדנים, ואילו "אני, אסוד, אגמור עם היהודים ואוכל אותם!"
בפרק האחרון של העונה השלישית, ב-2 בינואר 2009, נראה אסוד מת בבית חולים לאחר מתקפה ישראלית במהלך מבצע עופרת יצוקה.
אותו החליף דוב שנקרא "נאסור" (Nassur).
התוכנית עוסקת במסורות ובסגנונות חיים אסלאמיסטיים. בין היתר, עוסקת התוכנית בחשיבות של תפילה יומיומית ושל תזונה נכונה, אך גם בנושאים קיצוניים יותר, כעליונות אסלאמית, תיעובם של ישראל ושל ארצות הברית והדרכתם של הצופים הצעירים על עקרונות הג'יהאד.
גורמים רשמיים בישראל ובארצות הברית גינו את התוכנית כמסיתה, אנטי-ישראלית, אנטי-אמריקאית ואנטישמית. מפיק התוכנית הגיב כי התוכנית עוסקת בילדים שמביעים את רגשותיהם בנוגע לדברים שהם עדים להם. שר המידע הפלסטיני, מוסטפא ברגותי, טען כי מדובר ב"גישה מוטעית", וכי התוכנית ירדה מלוח השידורים ב-16 באוקטובר 2009. חברת דיסני החליטה לפתוח בהליכים משפטיים נגד חמאס על רקע הפרת זכויות יוצרים.
כבודו

עלילה

מיכה אלקובי (יורם חטב) הוא שופט בית משפט השלום בבאר שבע, אשר נמצא בדילמה קשה: שי (ארז עובד), בנו הצעיר בן ה-17 נקלע לתאונה שבה הוא דורס ללא רישיון רוכב אופנוע. התעלומה מסתבכת כאשר מתגלה שרוכב האופנוע הוא בן למשפחת פשע מהדרום, ששונאת את אביו של שי. מיכה נאלץ לבחור בין חייו כשופט ושומר חוק, לבין חייו כאבא לבן ודאגותיו לבנו.
שי אלקובי (ארז עובד) הוא בנו של שופט בית משפט השלום בבאר שבע, מיכה אלקובי. כאשר נודע לשי כי הוא נכשל במבחן נהיגה מעשי, הוא נסער וגונב את המכונית של אביו ונוסע איתה בכביש מהיר כשלמעשה אין לו רישיון נהיגה. במהלך הנסיעה הוא פוגע בטעות באופנוע שעליו רוכב. מרוב הלחץ הוא בורח מהמקום וחוזר הביתה. כשאביו שואל אותו מדוע הוא לחוץ, שי מספר לו ומיכה לוקח אותו לתחנת המשטרה המקומית במטרה להסגירו.
רגעים ספורים לפני שמיכה מספר לרב פקד חנית רופוס, מפקדת התחנה על מעללי בנו, מתברר למיכה כי מי שנדרס הוא אסף בן עטר, בנו של אריה בן עטר ראש ארגון הפשיעה הגדול ביותר בדרום הארץ. כשופט, מיכה גזר על רבים מאנשי הארגון ועל ראש הארגון עצמו עונשי מאסר ארוכים - לכן הוא מבין שאם יסגיר את בנו למשטרה ויכניס אותו למעשה לבית סוהר - אנשי הארגון "יסגרו חשבון" עם שי (שסובל מאסתמה) בבית הכלא ויהרגו אותו.
מיכה מתחרט ברגע האחרון ומבקש את עזרת חברו בנדון, חאלד, קצין בדואי בדרגת סגן-אלוף בחטיבת גולני. חאלד נשא לאיש את נורה, אחת מבנות משפחת מסרי, משפחת פשע שנלחמת בעיקר כנגד משפחת בן עטר. מבלי לספר לחאלד על תאונת הפגע וברח ועל כך שבנו דרס את אסף בן עטר, מיכה מבקש ממנו "להעלים" את המכונית. חאלד שולח את ג'ומעה, בן משפחת מסרי בן 17 למשימה.
ג'ומעה נכשל במשימתו ונעצר על ידי המשטרה בחשד לגניבת המכונית ובדריסתו של אסף בן עטר. חאלד מבין בסופו של דבר שמיכה ניסה להפיל הכל על מישהו אחר ומאיים להרוג את מיכה. חאלד משתכנע ממיכה כי הוא ניסה להציל את בנו והשניים מסבכים את עצמם עוד יותר בכך שהם מנסים לטשטש ראיות ולקבור את הסיפור, אך זה עולה להם בזה שבני משפחת בן עטר רוצחים את ג'ומעה התמים ביריות.
העלילה עוקבת אחרי הניסיונות של השופט מיכה להציל את בנו, שלא משתף איתו פעולה ומסבך את הסיפור עוד יותר ואחרי המאבקים האלימים והמזוינים בין משפחת בן עטר למשפחת מסרי.
קרימינולוגיה

קרימינולוגיה (Criminology; מלטינית: crīmen - האשמה; מיוונית: λογία - תורה) הוא תחום ידע תאורטי, מחקרי ובין תחומי, שעניינו חקר הסטייה החברתית וההתנהגות הפלילית, סיבותיהן ומאפייניהן, ויחסי הגומלין ביניהן ובין שורת משתנים, המשפיעים על הקרימינולוגיה כתחום דעת, בהם משתנים ביולוגיים, פסיכולוגיים, סוציולוגיים ומשפטיים. האדם העוסק בקרימינולוגיה נקרא קרימינולוג, אם כי חקר הסטייה והעיסוק בה נעשה במשך השנים גם על ידי סוציולוגים, משפטנים ופסיכולוגים.  
באופן טבעי, חקר הסטייה, הגדרותיה ומאפייניה הם יחסיים לחברה ולתרבות. כך, בעוד כי בחברות מערביות (ואף בינן ובין עצמן) מוגדרות מוסכמות ונורמות מסוימות כ"נורמליות" לעומת אחרות "אבנורמליות", הרי שההגדרה בחברות שבטיות להתנהגויות אלה היא שונה בתכלית.
יוסף גבע

קורות חייו

גבע נולד לרוזה ויקותיאל גלסברג בווינה בשנת 1924. בשנת 1939 עלה ארצה. נישא לשושנה לבית זמל, בת נהלל. בשנת 1948 בהיותו מ״פ, לזוג נולדו שלושה בנים. בשנת 1963 נפטרה שושנה ממחלה. בשנת 1964 נישא בשנית לאילנה ינקלביץ' ולהם בת משותפת. הוא בעל תואר בכלכלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ולמד לתואר שני בכלכלה באוניברסיטת מרילנד שבארצות הברית.

שירותו הצבאי

גבע הצטרף להגנה בשנת 1941, בזמן לימודיו במקווה ישראל, ושירת בה עד קום המדינה בשנת 1948. עם פרוץ מלחמת העצמאות היה מפקד פלוגה בגדוד 53 של חטיבת גבעתי, ולאחר מכן מפקד שועלי שמשון.
לאחר קום המדינה מילא תפקידים מגוונים בצה"ל, ובהם מפקד גדוד 52, מפקד חטיבת גבעתי, קצין אג"ם של פיקוד המרכז, ראש מנהל הסגל, מפקד חטיבה 8 במלחמת סיני, ראש מחלקת ההדרכה (מה"ד) באגף המטה הכללי בשנים 1958-1960, ומפקד פיקוד המרכז בשנים 1960-1966. בשנים 1966 עד 1968 ובמהלך מלחמת ששת הימים שירת כנספח צבאי בארצות הברית וקנדה. השתחרר משירות קבע בצה"ל בדרגת אלוף ב-1969.
שירת במסגרת שירות המילואים בתפקידים שונים עד 2007. שימש כמבקר מערכת הביטחון במשרד מבקר המדינה. היה יו"ר הוועדה המנהלת של הרשות לפיתוח אמצעי לחימה (רפא"ל) בשנים 1985-1992.
מישה בלכרוביץ'

ביוגרפיה

בלכרוביץ' נולד מיד בתום מלחמת העולם השנייה למשפחה ליטאית בעיר קייב וכשהיה בן שנתיים בשנת 1947 שבה משפחתו לליטא הסובייטית, לבירתה וילנה. משה בלכרוביץ' (בישראל היה שמו למישה), בנם של סוניה ושאול, הוא בן למשפחת מוזיקאים יהודית ליטאית: דודו מצד אביו, אברהם בלכרוביץ, היה חזן נודע בארגנטינה, ואביו, שאול בלכרוביץ', היה מורה למוזיקה (בין היתר בגימנסיה הריאלית העברית בקובנה), מעבד ומנצח מקהלות. בזמן המלחמה נדדה המשפחה בברית המועצות, כשאביו מועסק על ידי להקות הצבא האדום, ולאחר המלחמה שבו לליטא, לווילנה.
במהלך לימודיו בבית הספר התיכון למד במקביל אחר-הצהריים בבית ספר למוזיקה נגינה בפסנתר. לאחר שסיים את לימודיו בשני המוסדות, התקבל לאקדמיה למוזיקה בווילנה , שם המשיך ללמוד נגינה בפסנתר. בגיל 19 נאלץ להתגייס לצבא האדום; בשנה הראשונה שירת בחיל הרגלים, ואחר-כך התקבל לתזמורת צבאית בווילנה. המנצח, יהודי, אִפשר לו להמשיך בלימודיו באקדמיה תוך כדי השירות הצבאי. בעת לימודיו עסק בנגינה ובעיבוד מוזיקלי מגוון. לאחר שהשתחרר וסיים את לימודיו, שב לאקדמיה והחל ללמוד קומפוזיציה. בנוסף התעניין בניצוח ובמוזיקה לתיאטרון, ועיבד מוזיקה להצגה "שנים עשר כיסאות". הוא לא סיים את לימודי הקומפוזיציה, שכן בשנת 1972, בגיל 27, עלה לישראל עם אשתו; אחריהם הגיעה שאר המשפחה.
בארץ הגיע תחילה לאולפן באשקלון. כעבור זמן קצר החלה הקריירה שלו בארץ, לאחר שהגיע לבחינה שערך התיאטרון הקאמרי ב"צוותא" ופגש שם את המלחין סשה ארגוב, יוצא רוסיה, שגייס אותו כפסנתרן להצגה "חגיגת קיץ". מאז הוא עובד לסירוגין בתיאטרון הקאמרי, שבו ניגן, הלחין וניהל מוזיקלית עשרות הצגות. שימש כמלחין, מעבד ופסנתרן במרבית ההצגות של חנוך לוין (בחלקן עם אלכס כגן). כמו כן הלחין להצגות בתיאטרון יידישפיל ובתיאטרון חיפה, בתיאטרון הבובות של אריק סמית, בתיאטרון לילך ועוד. הוא משמש כמנהל המוזיקלי של תיאטרון יידישפיל.

בין הצגות ומחזות הזמר שהלחין: "קוריולנוס" לשייקספיר, "הגברת הזאת ממקסים"  ו"צייד יצא לצוד בצד" לז'ורז' פדו, "דבש פרא" לצ'כוב, "רכוש נטוש" לשולמית לפיד; "יושה עגל" לי"י זינגר, "הרשלה מאוסטרופולי", "יריד הצחוק" ליוסף טונקל, "דז'יגאן ושומאכר לנצח" לקובי לוריא, "סולומון גריפ" לחנוך לוין. בנוסף הלחין מוזיקה להצגות ילדים, בהם "קריוס ובקטוס", וכמה הצגות של עזרא ועירית דגן, שאותם הוא מלווה גם כמנהל מוזיקלי ומלווה בפסנתר מזה 25 שנה (משירי ע. הלל, "בית ממכר אגדות" מאת מיכאל דק, "עברית יפה שלי" מאת יורם טהרלב).
שימש כמנהל מוזיקלי וניצח על הצגות רבות, בהן "המלך ואני", "עלובי החיים", "סוויני טוד", "שירת הקאמרי".
במשך שנים עבד בטלוויזיה החינוכית כמלחין וכמלווה מוזיקלי בפסנתר בתוכניות לילדים. הלחין את נעימת הנושא לתוכנית "מה פתאום? (קישקשתא).
כפסנתרן, ליווה את הזמרים שושנה דמארי, אופירה גלוסקא, ישראל גוריון, שלמה ניצן ועוד.
בשנת 1976 עיבד את הפיוט "אדון עולם", שאתו התחרו עוזי חיטמן ועודד בן-חור בפסטיבל הזמר החסידי של אותה שנה (וזכה במקום השני), ויצא עם להקת הפסטיבל לסיבוב הופעות בעולם כמנהל התזמורת.
שנים רבות משמש כמנהל המוזיקלי של להקת הפולקלור "אנחנו כאן" (שאביו היה ב-1956 ממייסדיה), והופיע עמה בפסטיבלים רבים בעולם. בשנים האחרונות משמש גם המנהל המוזיקלי של חבורות הזמר של מבשרת ציון ושל הר אדר. כמו כן משמש כמנהל המוזיקלי ומלווה בפסנתר של תיאטרון עדוּת.
בלכרוביץ' מתגורר עם אשתו מירה בתל אביב. הוא אב לשלושה: שחר בלכרוביץ' (נגן סקסופון), טל בלכרוביץ' (זמר-יוצר) ומאיה.

אחותו, עליזה בלכרוביץ-גולדברג, היא מנצחת מקהלות וזמרת, שניצחה על מקהלת "אנחנו כאן".
ארז וינר

שירותו הצבאי

עם גיוסו לצה"ל שובץ בחטיבת גבעתי ועבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ויצא לקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס עבר לחטיבת הנח"ל, בה שירת כמפקד מחלקה, כמפקד פלוגה וכסמג"ד, ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן שימש כראש לשכתם של אלוף פיקוד הצפון, גבי אשכנזי, ושל סגן הרמטכ"ל, שאול מופז וכמפקד גדוד דוכיפת, אותו הוביל בלחימה נגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. בתפקידו הבא שימש כקצין אג"ם אוגדת איו"ש, ב-2005 מונה למפקד חטיבה 408 ומילא תפקיד זה במהלך מלחמת לבנון השנייה, במקביל פיקד על המרכז לאימונים טקטיים במל"י עד 2008. 
בשנים 2008 עד 2011 שימש עוזר הרמטכ"ל, גבי אשכנזי. במסגרת זו לקח חלק פעיל במה שהפך לפרשת הרפז. המסמך הועבר מבועז הרפז לווינר שהוציאו לתקשורת. ב-23 באוגוסט 2012 בעקבות החקירה של מבקר המדינה, החליט שר הביטחון דאז, אהוד ברק, שלא לאשר את מינויו של וינר לקצין חינוך ראשי, ועיכב את קידומו לדרגת תת-אלוף. ב-27 באוגוסט 2012 הפרקליט הצבאי הראשי, תא"ל דני עפרוני, הוציא חוות דעת ליועמ"ש יהודה ויינשטיין לפתוח בחקירה פלילית נגד הרמטכ"ל לשעבר גבי אשכנזי ועוזרו ארז וינר, בחשד לעבירה של מרמה והפרת אמונים, אך בפרקליטות, ובמשטרה לא נטו להעתר לדרישה והעדיפו לחכות לטיוטה הסופית של דוח מבקר המדינה בפרשת מסמך הרפז. בינואר 2013 לאחר שפורסם דוח מבקר המדינה בו הובעה ביקורת על וינר בחר האחרון לפרוש מצה"ל והרמטכ"ל בני גנץ קיבל את בקשתו.
ב-19 במרץ 2014 נעצר יחד עם אבי בניהו ובועז הרפז בהקשר לפרשה, וכעבור יום שוחרר למעצר בית. בינואר 2016 החליט היועץ המשפטי לממשלה וינשטיין לסגור את תיק החקירה בעניינו (ביחד עם הרמטכ"ל לשעבר אשכנזי, ודובר צה"ל לשעבר אבי בניהו), בעילה של היעדר אשמה פלילית
. 
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ב-2015 הצטרף וינר למטה הבחירות של מפלגת יחד בראשות אלי ישי. בשנת 2015 החל לשמש כמנכ"ל יקב ירושלים.
משנת 2018 החל לשמש כפרשן הצבאי של חדשות ערוץ 20 בטלוויזיה, החל מאפריל אותה שנה משמש בהתנדבות כראש המטה להשבת סגן הדר גולדין, ובאוגוסט מונה ליו"ר דירקטוריון מדרשת שדה בוקר
וינר משרת במילואים כראש צוות התכנון המבצעי של פיקוד הדרום. באוקטובר 2018 הועלה לדרגת תת-אלוף.

חיים פרטיים

וינר נשוי ואב לארבעה. מתגורר בבית חורון.
תא בידוד

תא בידוד, הוא חדר המשמש לכליאה בבידוד, צורת ענישה שבה מונעים מאסיר כל מגע עם אנשים מלבד סוהרים ואנשי רפואה. צורת ענישה זו נחשבת לבין הקשות ביותר בכלא.
בדרך כלל תא בידוד הוא תא קטן, נטול חלונות או בעל צוהר קטן, שבו מושם האסיר כדי לבודדו משאר אוכלוסיית האסירים, ובו הוא מבלה את כל זמנו (או את רובו המכריע) עד לתום תקופת הענישה הספציפית. בסיום פרק הענישה חוזר הנענש ומשולב עם שאר אוכלוסיית הכלואים בבית הסוהר. לעיתים קרובות התא נמצא בצינוק.
בידוד נחשב במקומות מסוימים לענישה מוגזמת ואכזרית, בשל השפעותיו על מצבו הנפשי של האסיר. הטוענים בזכות השימוש בבידוד מציינים את חשיבותו לשם הפרדת אסירים המסוכנים לסביבתם משאר הכלואים. לעיתים משמש תא הבידוד להגנה על אסירים שנמצאים בסכנת פגיעה מחבריהם, כסוג של מעצר הגנתי.
ולרי בורצ'ין

ביוגרפיה

בורצ'ין נולד וגדל בכפר פובאדימובו, המרוחק כ-90 קילומטר מהעיר סרנסק. בילדותו החל להתאמן בהרמת משקולות, ומאחר שלא אהב את הספורט עבר להתאמן בריצות ארוכות של 3,000 ו-5,000 מטרים. פציעה בברך, כשהיה בן 17, אילצה אותו להפסיק לרוץ והוא החל להתאמן בהליכה תחרותית.
בשנת 2005, כשהיה בן 19 והתאמן פחות משנתיים בתחום, כבר סיים את אליפות רוסיה לנוער ל-10 קילומטרים במקום השני, אולם בראשית חודש יוני של אותה השנה ספג עונש השעייה של שנה, לאחר שנמצא כי השתמש באפרדין.
עם חזרתו מההרחקה, זכה בורצ'ין במדליית הכסף באליפות אירופה באתלטיקה 2006 במרחק של 20 ק"מ ובתוצאה של 1:20:00 שעות, שני רק לפרנסיסקו חאבייר פרננדז הספרדי שסיים ב-1:19:09 שעות. הוא השתתף גם באליפות העולם באתלטיקה 2007 אך לא הצליח לסיים את המירוץ.
מספר ימים לפני פתיחת התחרויות של אולימפיאדת בייג'ינג (2008) נפסל בורצ'ין והורחק מהכפר האולימפי לאחר שנכשל בבדיקת סמים. בורצ'ין הורשה לבסוף להשתתף במירוץ, וקטף את מדליית הזהב בתחרות ל-20 ק"מ עם תוצאה של 1:19:01 שעות. 
לאחר האולימפיאדה היה בורצין לאלוף העולם פעמיים ברצף, גם כן בתחרות ל-20 ק"מ. באליפות העולם באתלטיקה 2009 הוא זכה בתוצאה של 1:18:41 שעות, ובאליפות של שנת 2011 זכה במדליית הזהב עם תוצאה של 1:19:56 שעות. 
בתחרות ל-20 ק"מ באולימפיאדת לונדון (2012) התמוטט ברוצ'ין כשני קילומטרים לפני קו הסיום, פונה מהמירוץ על ידי הצוות הרפואי ולא סיים את התחרות.
סופרקאליפרג'ליסטיקאקספיאלידושס

סוּפֶּרְקַאלְיפְרַגֶּ'לְיסְטְיקְאֶקְסְפִּיאַלִידּוֹשְס (להאזנה (מידע • עזרה); באנגלית: Supercalifragilisticexpialidocious) הוא שיר המופיע בסרט "מרי פופינס" של אולפני וולט דיסני. בתרגום לעברית של הסרט, המילה נכתבת כ"ענקעצוםמדהיםנפלאאדירבעולם". בעברית המילה מוכרת כ -"סוּפֶּרְקַאלְיפְרַגֶּ'לְיסְטְיקְאֶקְסְפִּיאַלִידּוֹשִי".

תפקידה של המילה בסרט

השיר מופיע בסצנת ההנפשה של הסרט, בה זוכה מרי פופינס במרוץ הסוסים ונשאלת על ידי כתבי עיתון כיצד היא מרגישה. כאשר אחד מהם אומר שאין בוודאי מילה אחת המתארת את הרגשתה, מציינת מרי כי יש מילה כזו - והיא "סופרקאליפרג'ליסטיקאקספיאלידושס". במחזמר "מרי פופינס", כפי שהופיע בווסט אנד של לונדון ובברודוויי בניו יורק, בהיעדר סצנת ההנפשה, השיר מושר בסופה של שיחה בין מרי והילדים, כאשר הילדים משחקים משחק איות של מילים, ומרי מצליחה ליצור את המילה הארוכה ביותר.
המילה משמשת גם את מר בנקס בסוף הסרט כאשר מנהלי הבנק, מר דאוז הבן ומר דאוז האב, מבקשים לשוחח עמו אודות התנהגותו המחפירה של מייקל בנו. לאחר השמדת הסממנים של מעמדו החברתי, נכנס בנקס לדיכאון שגורם לו אי-יציבות רגשית, מנהל הבנק שואל אותו האם יש מילים בפיו, וזה עונה: "סופרקאליפרג'ליסטיקאקספיאלידושס". המנהל מגחך כי לא קיימת מילה זו, ובנקס עונה לו: "אתה לא קיים!" ופורץ בשמחה פתאומית. "השתבש לו המוח", מגיב מנהל הבנק. לאחר שעולמו הישן של בנקס נחרב, הוא מבין את שמחת החיים והולך לתקן את העפיפון של ג'יין ומייקל.

הליכים משפטיים

בשנת 1965 הגישו שני משוררים תביעה נגד חברת וולט דיסני בטענה כי גנבו מהם את המילה שהופיעה בשיר בשם Supercalafajalistickespeealadojus משנת 1951. בית המשפט דחה את התביעה בטענה כי הם לא הצליחו להוכיח שלא נעשה במילה שימוש קודם לשנת 1949 וכי המילה אינה מוגנת בזכות יוצרים שנרשמה ברשם זכויות היוצרים בוושינגטון.
שי כהן (מוזיקאי)

ביוגרפיה

כהן הוא מלחין-חוקר, מרצה ונגן ג'אז המתמחה בתחומים שונים, מאלתור חופשי ועד מוזיקה קלאסית ואלקטרונית בת זמננו. כהן נולד בחיפה למד קומפוזיציה באקדמיה למוזיקה בירושלים וסיים תואר שלישי במוזיקה באוניברסיטת בר-אילן, בה הוא מכהן כראש המגמה למוזיקה, טכנולוגיה ומדיה חזותית. בנוסף, כהן מרצה גם במדרשה למוזיקה במכללת לוינסקי לחינוך וחבר סגל באוניברסיטה הפתוחה.
כמלחין יצירתו משופעת בהתבוננות ספקטראלית, יישומה בכלי נגינה אקוסטיים ובשילוב עולם וויזואלי/דיגיטלי לצרכים בימתיים, יצירה ברשת, וידאו ארט, מייצבים, מיצגים וכו'. יצירה זו שומרת על נרטיב מסורתי המשלב לעיתים סגנון רב תרבותי.
יצירותיו הושמעו בבכורה בפסטיבלים רבים בארץ ובעולם כדוגמת: "ISCM" האגודה הבינלאומית למוזיקה בת-זמננו (Russia/2006,Estonia/2019), "הליגה למלחינים באסיה" (/Japan/2003, 2009/Korea, 2012/Israel, 2013/Singapore, 2016/Vietnam, 2018/Taiwan) ונוגנו על ידי תזמורות והרכבים רבים כדוגמת: התזמורת הסימפונית של סיאול בקוריאה, האנסמבל הקאמרי למוזיקה בת זמננו של מוסקבה, חברי התזמורת הסימפונית הסקוטית של ה-BBC, התזמורת לכלי קשת בבודפשט, האנסמבל למוזיקה חדישה ביפן, רביעיית כלי הקשת T'ang Quartet בסינגפור, בקונצרט "מחווה למניפסט של ג'ון זורן" בציריך, האנסמבל למוזיקה חדישה באוניברסיטת סנט אנדרוז בסקוטלנד, ההרכב הלונדוני של שוברט,אנסמבל המאה ה-21, אנסמבל קפריזמה, אנסמבל מוזיקה נובה, אנסמבל מיתר, אנסמבל סולני תל אביב, ההרכב היהודי-ערבי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית, תזמורת נתניה - הקאמרית הקיבוצית, הסינפונייטה הישראלית באר שבע ועוד.
פרסומיו ראו אור בכתבי העת: ""Frontiers in Psychology", ""PLoS ONE", "בין המילים", "ספר כנס צ'ייס 13", "BIU Today" ו"באקדמיה".
במסגרת תפקידיו הציבוריים כיהן כיושב ראש איגוד הקומפוזיטורים בישראל (2012-2017), חבר חבר-הנאמנים של פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים וכעת הוא מנהל מדעי במרכז הבינתחומי למוזיקה ותודעה, באוניברסיטת בר-אילן.
נחש ביצים מצוי

מאפיינים

הנחש נפוץ בטבע באפריקה וכן בכמה מדינות בחצי האי ערב כמו סעודיה. הוא מגיע לאורך 51–89 ס"מ ובעל מפתח לסתות גדול העוזר לו לבלוע ביצים. הגוף כחלחל-אפור עם פסים כהים מעט על הגב. הבטן בהירה יותר והוא בעל כתמים צהובים מצידי הגוף. ייתכן שנחש זה מחקה מינים ארסיים כמו האפעה או צפע לילי מצוי. עם זאת הפסים של נחשי הביצים הם אנכיים לעומת הקווים האופקיים של הצפע הלילי.
נחשי הביצים נפוצים בבתי גידול מגוונים מיערות פתוחים וסוואנות עד לאזורי סלעים. הם לא מצויים ביערות גשם ולא במדבריות. הנחש הוא יצור לילי המסתתר ביום בין גזעים או סלעים ויוצא בלילה לחפש מזון בקיני ציפורים ולכן מטפס על העצים.
הוא ניזון כמעט לגמרי על ביצי עופות שונים. הלחיים בעלי קרסים קטנים מבפנים העוזרים "להחזיק" את הביצה והלסתות נפערות ועוזרות לבלוע ביצים הגדולות מראשו של הנחש. לאחר שהביצה נבלעת היא מועברת לוושט ושם ישנה חולייה העוזרת לפצח את הביצים ולשפוך את תוכן החלבון לקיבה. הקליפה נאספת קדימה ונפלטת ריקה מחוץ לפה.
הנחש איננו ארסי אך כדי לחמוק מטורפים הוא מידמה לנחשים ארסיים. בעת שהוא מותקף הוא מתנפח, לוחש בחוזקה ומשפשף את הקשקשים אחד בשני בפתאומיות, מה שיכול להרתיע את התוקף. עם זאת הוא עדיין מותקף בידי נמיות, עיטים, גירית הדבש, תנים, סרוואל ולטאות כוח.
חקלאות ופיתוח

נציגי המפלגה בכנסת

הכנסת השנייה (1951)

מנדט אחד: פארס חמדאן לרשימת מועמדים מלאה ראו
הכנסת השלישית (1955)

מנדט אחד: פארס חמדאן לרשימת מועמדים מלאה ראו כאן
הכנסת הרביעית (1959)

מנדט אחד: מחמוד א-נאשף לרשימת מועמדים מלאה ראו כאן
הדיוויזיה ה-95 (ורמאכט)

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-19 בספטמבר 1939, והועמדה תחת פיקוד הנס היינריך זיקסט פון ארמין. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה הראשונה, ובמהלך מבצע ברברוסה היא לחמה כחלק מהקורפוס ה-51 במסגרת הארמייה השישית, והשתתפה בקרב אומן, קרב קייב וקרב חרקוב הראשון. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה במבצע טייפון כחלק מהארמייה השנייה ומארמיית הפאנצר השנייה לסירוגין, ולאחר מכן נשארה בגזרה המרכזית, ואף לחמה בקרב רז'ב הראשון ובקרב רז'ב השני. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות בבוברויסק ובויטבסק, ובמאי 1944 ספגה הדיוויזיה אבדות כבדות ועברה ארגון מחדש. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בממל ובפרוסיה המזרחית, ובאפריל 1945 נכנעו שרידי הדיוויזיה לכוחות הצבא האדום.
תשתית מוכוונת-שירותים

תשתית מוכוונת-שירותים (אנגלית Service Oriented Infrastructure, בראשי תיבות SOI) היא תפיסה בה ארכיטקטורת התשתיות מבוססת על תפיסה מוכוונת שירותים. בתפיסה זו הפונקציונאליות מחולקת לשירותים שניתן להפעילם כל אחד בנפרד או בתהליך המורכב מרצף של שירותים המפעילים זה את זה. התפיסה דומה לתפיסה של הפעלת שירותים עסקיים בארכיטקטורה מוכוונת שירותים. ההבדל העיקרי הוא במהות השירותים: שירותי תשתית ב-SOI ושירותים יישומיים או עסקיים ב-SOA.
לצורך המחשה נשווה שירות תשתיתי של הדפסה ב-SOI ושירות עסקי של הנפקת פוליסת ביטוח ב-SOA. 
שירות עסקי של הנפקת פוליסה בחברת ביטוח, עשוי להפעיל יישומים שונים בטכנולוגיות שונות עבור ביטוח חיים, ביטוח אלמנטרי וביטוח בריאות. שכבת השירותים מבצעת הפשטה (באנגלית Abstraction) של השירות. המשתמש העסקי מפעיל שירות של הנפקת פוליסה ואינו יודע איזה יישום מבצע אותה. 
באופן דומה משתמש מחשב מבקש שירותי הדפסה כאשר בארגון עשויות להיות מספר מדפסות והמשתמש אינו יודע איזה מדפסת מבצעת את ההדפסה. 
ניתן להתייחס גם למערכת הפעלה עבור שרת או  מחשב אישי כשירות תשתיתי.
הטכנולוגיה שמאחורי מימוש שירותי SOI היא וירטואליזציה. וירטואליזציה מאפשרת יצירת מופע מופשט של מחשב ומערכת הפעלה הנדרשת. המופע יכול להיות אחד ממספר מופעים הנמצאים על שרת אחד.
מרתה שלמה

חייה

מרתה הפטל נולדה למשפחה יהודית אורתודוקסית בווינה, אוסטריה. שם למדה בבית ספר ציבורי ובבית ספר יהודי. אביה מאייר הפטל היה מסעדן. במסעדה של אביה עשתה כילדה את צעדיה הראשונים בשירה, ושרה שירים פופולריים באותה תקופה. בשנת 1938 לאחר סיפוח אוסטריה על ידי גרמניה הנאצית הוריה שלחוה לצרפת להתגורר אצל קרובי משפחה. אחר כך הצטרפה למשפחתה באנגליה, שם חיו כנתיני אויב באי מאן. במחנה היא הופיעה לראשונה בהפקה בשפה הגרמנית של "כטוב בעיניכם". באותו המחנה שהה זמר הפולק הדני-איסלנדי אנגל לוּנד (Engel Lund), וזו הייתה חשיפתה הראשונה לרפרטואר של לונד, שכלל שירים מסורתיים ביידיש, ובהשראתו החלה לפתח קריירה מוזיקלית. אחרי המלחמה התגוררה בלונדון, ותמכה בעצמה בעבודה משרדית בזמן לימודי פיתוח קול ופסנתר, ולפעמים הופיעה על במה וברדיו.
בשנת 1948 היגרה לארצות הברית, שם נישאה לבעלה הראשון, הנס שְּלַמֶּה. היא פירנסה את עצמה בביצוע רפרטואר של שירי עם שכלל שירים בחצי תריסר שפות, במועדוני הלילה ואולמי קונצרטים בהרי הקטסקיל ובמקומות אחרים.
בתקופה זו החלה בשיתוף פעולה עם המלחין הישראלי נחום נרדי. אף שלא הייתה דוברת עברית שרה עשרות שירים בשפה זו, ביניהם "ושאבתם מים בששון", "למדבר", "מלאו אסמינו בר", "עורו אחים" ו"הורה אגדתי".
בשנת 1959, ביצעה שירים מהאופרות ומחזות הזמר של המלחין הגרמני קורט וייל בפסטיבל אדינבורו, הופיעה בפסטיבל ניו-פורט והחלה להתפרסם בקהלים רחבים. בראשית שנות ה-70 וב-1980 הופיעה במחזות זמר בברודוויי. בשנת 1985 ביקרה בישראל והתראיינה לטלוויזיה הישראלית בתוכניתו של רם עברון, ואף שרה מספר שירים באולפן. היא המשיכה להופיע עד מותה חודשיים לאחר שלקתה בשבץ על הבמה, בשנת 1985 בג'יימסטאון, ניו יורק.
מסרים מידיים

מסרים מידיים (באנגלית: Instant messaging, בראשי תיבות: IM) היא טכניקה לקיום שיחה בין שני אנשים או יותר, באופן מידי ומהיר, דרך רשתות תקשורת, לרוב דרך האינטרנט. השיחה מתבצעת בדרך של העברת הודעות טקסטואליות, שיחה קולית או שיחת וידאו. בשירותים אלו כלולים הרבה רעיונות של צ'אט הנקרא IRC.
העברת מסרים מידיים נעשית באמצעות תוכנת לקוח, אשר מתחברת למערכת מרכזית של שירותי מסרים מידיים.
תוכנות המסרים המידיים כוללות בדרך כלל אפשרות להשאיר הודעה כאשר המשתמש לא נמצא, המקבילה למזכירה האלקטרונית בטלפון, וכן הן מאפשרות שליחת SMS (מסרון).
השימוש בתוכנות המסרים המידיים שונה מהשימוש בדואר האלקטרוני בכך שהשיחה בין המשתמשים מסוגלת להתבצע בזמן אמת.  
דרך תוכנת מסרים מידיים ניתן לדעת את סטטוס ה"חברים" ברשימת המשתמש ולדעת מצב נוכחותם ואם ניתן לשוחח עימם.
בתוכנות אלו התפתחו במהלך השנים תכונות נוספות כמו שיחת ועידה, יצירת קבוצות, העברת קבצים, התקשרות לטלפונים רגילים, ואף שיתוף מסכים בין המשתתפים.

היסטוריה

מסרים מידיים יושמו במערכת אפלטון בתחילת שנות ה-70. מאוחר יותר, מתכנתים ואקדמאים רבים השתמשו במערכת המסרים המידיים "talk"‏ (UNIX/LINUX) כדי לתקשר באמצעות האינטרנט. 
ICQ הייתה תוכנת המסרים המידיים הראשונה שלא נזדקקה למערכות UNIX/LINUX, והיא הביאה לפריצת דרך בהיקף השימוש בטכניקה זו. הטכנולוגיה שפיתחה ICQ נתנה תנופה מחודשת לתחום המסרים המידיים, וזכתה להצלחה מרובה, כשהיא מופצת לשימוש בחינם. לאחר יציאת תוכנת ICQ, הופיעו יישומים נוספים למסרים מידיים, ולכל יישום פרוטוקולים משלו.
בתוכנות הראשונות והמוקדמות של המסרים המידיים, כל אות הופיעה מיד כשהיא הוקלדה, וכאשר משתמש כלשהו מחק אות כלשהי כדי לתקן טעות הקלדה, ניתן היה לראות זאת בזמן אמת. באופן זה המסרים המידיים דמו יותר לשיחת טלפון מאשר להתכתבות. בתוכנות המסרים המידיים החדשות, המשתתף השני בשיחה רואה כל שורה שכתב המשתתף הראשון, רק לאחר שהוא התחיל שורה חדשה או רק לאחר ששיגר את כל התוכן שהחליט לשגר. בזמן הקלדה המשתתף השני מקבל חיווי על כך שהמשתתף הראשון מקליד דבר מה, אך איננו רואה את התוכן.
בעשור הראשון של המאה ה-21 החברה הישראלית IXI פיתחה מכשיר מיוחד למסרים מידיים שנמכר באופן מסחרי בארצות הברית ובאירופה.
כיום (2019), אפליקציית המסרים המידיים הפופולרית ביותר בישראל בעולם כולו, היא וואטסאפ, עם 1.5 מיליארד משתמשים.