google/wiki40b huggingface dataset:
ויטנברג

היסטוריה

במקום נמצא יישוב פלמי מן המאה ה-12. ב-1260 הפך המקום למקום מושבם של הדוכסים מבית סקסה-ויטנברג. ב-1293 הוכר היישוב כעיר ובמשך מאות השנים שחלפו הייתה למרכז מסחרי חשוב.
בסוף המאה ה-15 הפך פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מסקסוניה ("פרידריך החכם") את העיר למקום מושבו, דבר שגרר התרחבות של העיר, הקמת גשר על האלבה וחיזוק מבצר העיר. לפי האידאולוגיה של פיליפ מלנכתון הקים פרידריך ב-1502 את האוניברסיטה בעיר. בשנת 1508 היה מרטין לותר לפרופסור לתאולוגיה באוניברסיטה.
ב-31 באוקטובר 1517 תלה לותר על דלתות כנסיית הטירה את "95 התזות" שלו, צעד שהחל את הרפורמציה הפרוטסטנטית. עקב מלחמות הדת שפרצו נאלץ יוהאן פרידריך מסקסוניה לוותר על מקומו בעיר לטובת בית וטין.
ב-1760 נכבשה העיר על ידי פרוסיה והופגזה קשות במלחמת שבע השנים על ידי אוסטריה. ב-1806 נכבשה העיר על ידי נפולאון, בוצרה על ידו ב-1813 (אז גם נסגרה האוניברסיטה שלה) ונכבשה מחדש על ידי פרוסיה ב-1814.
במלחמת העולם השנייה הסכימו צבאות בעלות הברית שלא להפציץ את המרכז ההיסטורי של העיר. עם זאת מפעל המטוסים Arado Flugzeugwerke ששכן בפאתי העיר, העסיק עובדי כפייה וסיפק מטוסים ללופטוואפה הופצץ על ידי בעלות הברית.
בסוף המלחמה נכנס הצבא האדום לעיר והיא הפכה לחלק ממזרח גרמניה ב-1949.

יהודים

בעיר הייתה קהילה יהודית קטנה. עם זאת, על קיר הכנסייה העירונית מצוי תבליט אנטישמי של "חזירת יהודים". ליד הכנסייה יש רחוב בשם Judenstrasse (רחוב היהודים).
ערב מלחמת העולם השנייה מנתה אוכלוסיית העיר היהודית כ-70 נפש בלבד.
TV 538

היסטוריה

ב-4 ביולי 2011 התחיל הערוץ לשדר עם שידור הופעה חיה.
הערוץ משדר בעיקר קליפים ללא הפסקה, שהמאזינים לתחנת הרדיו יכולים לבקש שישודרו. כמו כן הערוץ משדר תוכניות בידור, חדשות, הופעות חיות, ראיונות ואירועים בנושאי מוזיקה.
גיא סטריק

קריירה

האולימפיאדה הראשונה בה השתתף סטריק הייתה אולימפיאדת אטלנטה (1996), בה דורג במקום ה-13 בתרגיל שלושה מצבים (40X3). ב-1997 זכה בגביע העולם בתרגיל מצב שכיבה עם רובה חופשי (ירי 60 כדורים ממרחק 50 מטר) כמו גם ב-2003 וב-2004 (בתוצאה שהשיג בתחרות זו, 599 נקודות, קבע שיא ישראלי). באולימפיאדת סידני (2000) דורג במקום 25 בתרגיל השכיבה. באולימפיאדת אתונה (2004) דורג במקום ה-15. ב-2005 היה אלוף אירופה. דורג במקום הראשון בדירוג העולמי במשך זמן רב.
במאי 2008, בתחרות גביע העולם שהתקיימה במינכן, קבע תוצאה של 600 נקודות, שהיא התוצאה המקסימלית האפשרית (ללא גמר) בירי שכיבה. בכך היה סטריק לקלע ה-12 בעולם שהצליח להשיג תוצאה זו. כמו כן הפך סטריק לספורטאי הישראלי הראשון שאינו שייך לספורט הנכים המחזיק בשיא עולם בתחרות אולימפית כלשהי.
סטריק השתתף באולימפיאדת בייג'ינג, ובכך הפך לספורטאי הישראלי השני שמשתתף בארבע אולימפיאדות (הראשון היה השייט יואל סלע). באולימפיאדה עצמה סיים במקום ה-12 ולא העפיל לשלב הגמר.
בנוסף לכישוריו כספורטאי, סטריק הוא גם מאמן קליעה. בין חניכיו הקלעים האולימפיים גיל סימקוביץ', דורון אגוזי ודורון שזירי (שזכה בשנת 2004 בשתי מדליות ארד באולימפיאדת הנכים באתונה).
סטריק משתייך למועדון הקליעה "הפועל מעברות".
צ'טינקאיה טורק

היסטוריה

לפקוסיה טורק ספור קלובו הוקם בשנת 1930, והיה אחד מהמועדונים המקימים של ליגת העל הקפריסאית ב-1934. המועדון היה המועדון היחיד מקפריסין הטורקית ששיחק בליגה זו (עם 7 מועדונים יוונים-קפריסאים: AEL לרנקה, טראסט, אולימפיאקוס ניקוסיה, אריס לימסול, אפואל ניקוסיה, אנורתוסיס פמגוסטה, וAPE לרנקה). המועדון התאחד עם צ'טינקאיה טורק אסנאף אוג'אגי (שהוקם ב-1943) ב-1949, המועדון שינה את שמו לצ'טינקאיה טורק ספור בירליג'י.
המועדון הפך מאוחר יותר למועדון הראשון לזכות פעמיים ברצף בסופר-ליג הקפריסאי לאחר זכייה בתואר בשנים 1951 ו-1952 ולאחר מכן ב-1954. לאחר הקמת התאחדות הכדורגל של צפון קפריסין ב-1955, המועדון הפך לאחד ממקימי הבירינג'י ליג. צ'טינקאיה טורק היא גם כיום הקבוצה היחידה בהיסטוריה שזכתה באליפות, גביע וסופר-קאפ, הן בקפריסין והן בצפון קפריסין.
היפרגליקמיה

פיזיולוגיה

במצב תקין, אצל אדם בריא, לאחר אכילת מזון כלשהו המכיל סוכר, מופרש לדם ההורמון אינסולין. האינסולין מאפשר לסוכר להיקלט בתאים. כך שומר הגוף על רמות קבועות יחסית של סוכר בדם, ומונע מצב של היפרגליקמיה.

פתופיזיולוגיה

אצל חולים במחלת הסוכרת, עלולה להיות בעיה בהפרשת האינסולין או ביכולת השפעתו על התאים. במצב כזה, לא יקלט הסוכר בתאים לאחר אכילת מזון כלשהו, אלא יישאר בדם. ריכוז הסוכר בדם יעלה, ויתרחש מצב המכונה היפרגליקמיה.

אבחון ובדיקות

מכיוון שריכוז הסוכר בדם עולה, ניתן לשלול או לאבחן היפרגליקמיה באמצעות בדיקת דם פשוטה. הבדיקה יכולה להתבצע על ידי לקיחת דם מהחולה במבחנה ובדיקתו במעבדה, או באופן עצמאי בעזרת מכשיר המד-סוכר (גלוקומטר), המאפשר למדוד את ריכוז הסוכר בדם באמצעות דקירה קטנה, לרוב באצבע.
את ריכוז הסוכר בדם מודדים ב-%mg או ב-mg/dl (מיליגרם לדציליטר, עשירית הליטר). ריכוזי סוכר תקינים נחשבים בין 60mg/dl ל 110mg/dl. במקרים של היפרגילקמיה, ריכוז הסוכר בדם יהיה מעל 110mg/dl.

סימנים

קצב התדרדרות מצבו של החולה בהיפרגליקמיה יהיה איטי בהשוואה לקצב התדרדרות חולה במצב ההופכי- היפוגליקמיה. חולה סוכרתי יפתח בטווח של 12-48 שעות סימני לחץ ומצוקה, תוך מתן שתן (מתוק) בתדירות גבוהה. החולה ירגיש רעב, חולשה,  יזיע בכל חלקי גופו, וייראה סמוק למדי. מפַה החולה ניתן להריח ריח אצטון. זהו ריחם של גופי הקטון המופרשים בגוף במצב זה. בין היתר, ייתכן ויופיעו גם בחילות והקאות מרובות.

לטווח קצר

בטווח הקצר, הסיכונים וההשפעות של רמת גלוקוז גבוהה בדם תלויה במספר גורמים: רמת הגלוקוז בדם, הנמדדת במיליגרם לדציליטר דם (mg/dl), רמת האינסולין בדם והאם נוצרו בדם גופים קטונים. במקרי קיצון, ערכי סוכר גבוהים (בדרך כלל מעל 250mg/dl) בשילוב חלק או כל הפרמטרים האלה יכולים להוביל למצב מסכן חיים הנקרא חמצת קטוטית סוכרתית (בעיקר אצל חולי סוכרת מסוג 1) או למצב בשם מצב היפרגליקמי היפראוסמולרי (בעיקר בחולי סוכרת מסוג 2).
ברמות סוכר גבוהות מהנורמה אבל נמוכות מכ־180mg/dl לא יופיע סוכר בשתן ("הסף הכלייתי") אך החולה עדיין יכול לסבול מסימפטומים של עייפות, טשטוש וצמא.
היפרגליקמיה אצל חולים בטיפול נמרץ עלולה להביא לפולינוירופתיה של מחלה קריטית.

לטווח ארוך

כשבדם החולה יש ריכוז גבוה של סוכר לאורך זמן, עלול הסוכר לשקוע בכלי הדם. מכאן, שהסכנה העיקרית היא היצרות כלי דם וחסימתם. הסיבוך העיקרי בתחום זה הוא היצרות של כלי דם קורונירים|כליליים שמספקים דם ללב. חסימה של כלי דם אלה תגרום לאוטם בשריר הלב. ייתכנו חסימות בכלי דם קטנים נוספים, כמו אלה שבעין למשל. חסימה של כלי דם אלה תוביל למחלות עיניים שונות כמו קאטרקט או עיוורון. כלי דם נוספים העלולים להחסם הם כלי הדם של הכליות, מה שיכול להוביל לנזק כלייתי. נזק אפשרי נוסף, בעקבות הפרעה באספקת הדם, יכול להוביל אצל חולים לא מאוזנים לקטיעת גפיים.

טיפול

הטיפול העיקרי נגד היפרגליקמיה הוא מניעה, כלומר השאיפה לאיזון הסוכרת אצל האדם החולה, וזאת על ידי תזונה מאוזנת, פעילות גופנית, ולקיחת התרופות במועד הנכון. אצל חולי סוכרת מסוג 1 וחלק מחולי הסוכרת מסוג 2 נדרש גם טיפול באמצעות הזרקת אינסולין והתאמת המינון לרמת הגלוקוז בדם.
סעדיה מרציאנו

ביוגרפיה

מרציאנו נולד ביום שני ה-1 במאי 1950, י"ד באייר ה'תש"י באוג'דה אשר במרוקו ועלה ארצה עם משפחתו זמן קצר אחר כך.
מרציאנו היה מראשי תנועת "הפנתרים השחורים". בדומה לאחרים בפנתרים השחורים, החליט מרציאנו לפנות לפוליטיקה והצטרף למחנה של"י. מחנה של"י הוקמה לקראת הבחירות לכנסת התשיעית (1977) כאיחוד של תנועות שמאל שונות - "מוקד" "מר"י", "הסוציאליסטים העצמאיים" וכמה חברים בולטים מ"הפנתרים השחורים". בבחירות זכתה המפלגה לשני מנדטים והנהיגה רוטציה בין חבריה. למרות הסכם הרוטציה מאיר פעיל סירב להתפטר כדי לאפשר את כניסתו של מרציאנו אולם בסופו של דבר אולץ לעשות כך בעקבות מאבק של החלק השמאלי בשל"י, מרציאנו נכנס לכנסת אך פרש ב-11 בנובמבר 1980 מהמפלגה והקים את סיעת שוויון בישראל - פנתרים אשר מאוחר יותר שינתה את שמה ל"מפלגת האיחוד לקידום ולחינוך החברה בישראל", עת הצטרף אליה מרדכי אלגרבלי מ-ד"ש. הוא כיהן בכנסת החל מה-19 במאי 1980 ועד ה-30 ביוני 1981, היה חבר בוועדת החינוך, התרבות והספורט ובנוסף בוועדת העבודה והרווחה.
בבחירות המקדימות במפלגת העבודה בשנת 1996 לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה התמודד על מקום ברשימה הארצית אך הגיע למקום ה-37 מתוך 55 עם 8,213 קולות ושובץ במקום לא ריאלי ברשימת מפלגת העבודה לכנסת ה-14.
סעדיה מרציאנו נפטר ממחלה, בן 57, ביום שישי, י"ב בטבת ה'תשס"ח, 21 בדצמבר 2007, ונקבר בהר המנוחות.
בקרן הרחובות הנביאים ושבטי ישראל, הציבה עיריית ירושלים שלט הנצחה על שמו - "פינת סעדיה מרציאנו".
בשנים האחרונות לחייו עסק מרציאנו בפעילות למניעת התמכרות צעירים לסמים. מצבו הבריאותי התדרדר והוא נאלץ להיעזר בכסא גלגלים. כשנה לפני מותו פנה לוועדת הכנסת וביקש סיוע כלכלי. הוועדה לא נענתה לבקשה.
הפיגועים בנמלי התעופה של וינה ורומא

הפיגועים בנמלי התעופה של וינה ורומא הם שני פיגועי ירי  שבוצעו ב-27 בדצמבר 1985.
בפיגועים נרצחו 19 בני אדם ונפצעו 138.
בשעה 08:15 ניגשו ארבעה מחבלים חמושים לדלפקי אל על ו-TWA בנמל התעופה לאונרדו דה וינצ'י שברומא, והחלו לירות לעבר הנוסעים שעמדו בתור לקבלת הכרטיסים. המחבלים רצחו 16 בני אדם, ביניהם ילד, ופצעו 99. שלושה מחבלים נהרגו על ידי המשטרה ואחד נפצע ונעצר.
מספר דקות לאחר מכן בנמל התעופה הבינלאומי וינה-שווכאט שלושה מחבלים השליכו רימונים לעבר העומדים בתור מול דלפק אל על בנמל, המחבלים רצחו שניים ופצעו 39, אחד מהם נפטר מפצעיו ב-22 בינואר 1986. לאחר הפיגוע נמלטו המחבלים, ובמרדף שערכה אחריהם המשטרה האוסטרית נהרג אחד ונתפסו השניים הנותרים.
בתחילה הואשם הארגון לשחרור פלסטין באחריות לפיגוע, אך מנהיגו יאסר ערפאת הכחיש את האשמות וגינה את האחראים. באש"ף טענו כי ההתקפות נועדו לכפות על אוסטריה ואיטליה את ניתוק הקשרים עם הפלסטינים. 
ארגונו של אבו נידאל לקח על עצמו את האחריות לפיגועים, כתגובה למבצע רגל עץ, שבו הפציצו מטוסי חיל האוויר את מפקדות אש"ף בתוניס ב-1 באוקטובר 1985. ממשלת לוב הואשמה בסיוע למחבלים, אך היא הכחישה האשמות אלו, למרות שטענה כי הפיגועים הם "פעולות הגבורה שמבצעים בני השהידים של סברה ושתילה."
חיים משה פרס

חיים משה פרס (פרעס), תר"ז 1856 - תש"ט, היה הבולט בקבוצת המייסדים של המושבה עקרון, קצב המושבה ושליח בני המושבה ליהדות מזרח אירופה בתקופת מרד השמיטה.
פרס נולד בכפר נובופבלובקה בקרבת העיירה רוז'ינוי, באימפריה הרוסית, בנם של יואל דב ועלקה ונשא לאישה את חנה בת שלמה בוכהלטר. הוא עבד בבית חרושת לאריגה ונחשב למשכיל בין בני הכפר. כאשר הגיע יחיאל ברי"ל לנובופבלובקה, כדי לגייס איכרים לייסוד מושבה עברית בארץ ישראל, הצטרף לתפילת השבת ובסיומה סיפר למתכנסים על מטרת בואו וביקש שהמעוניינים יבואו למחרת בבוקר לבית הגבאי - למחרת התייצב שם כל הכפר. ברי"ל בחר מתוכם עשרה גברים חזקים בעלי ידיים מיובלות, אך לאחר מכן העשרה ביקשו להשלים את מספרם לאחד עשר, כדי שיהיה להם מניין גם אם אחד מהם חולה ותבעו במפורש את צירופו של חיים משה פרס, כדי שיהיה מי שיכתוב עבורם מכתבים ויקרא את התשובות.
האיכרים יצאו לארץ ישראל ללא משפחותיהם, כשלפי ההסכם היה עליהם לעבוד שנה במקווה ישראל ורק לאחר מכן לקבל נחלות ולהביא את המשפחות. בבואם ארצה גילו שעדיין לא נרכשו אדמות חקלאיות עבורם, לכן ביקשו מנציג הברון רוטשילד, הפקיד הירש, לאפשר להם לצאת לחיפוש אחר קרקעות מתאימות. הירש נענה ויצאו לדרך שלושה חלוצים, חיים משה פרס, משה ליב ברנשטיין ואליעזר ארקין יחד עם שני מלווים מטעם הפקיד. השליחים בחנו אדמות באזור ראשון לציון ופסלו אותן. הם הגיעו לאזור הכפר הערבי עאקיר, שם ראו אדמה שחורה המתאימה לגידול חיטין ובאמצעות הלוואה של הברון רוטשילד רכשו אלפיים וחמש מאות דונמים. הם התחילו לחרוש אותה ב-ז' בחשוון ה'תרמ"ד, 7 בנובמבר 1883, אירוע הנחשב לייסוד המושבה, וקראו לה "עקרון".
פרס היה גם קצב היישוב ונהג למכור בהקפה למי שלא היה לו כסף לקנות בשר לשבת. לעיתים שולמו חובות אלה על ידי פקידי הברון רוטשילד. לאחר שעברו למושבה הביא פרס את בני משפחתו ארצה, כולל משפחה מורחבת. הוא הנהיג את בני המושבה בעימות נוסף עם פקידות הברון, כאשר נזקקו לזרעים, שהפקידים עכבו את קנייתם, כדי ללחוץ על האיכרים, ארגן רכישה באשראי.
דמוקרטיה שורשית

דמוקרטיה שורשית או דמוקרטיה גראסרוטית (מאנגלית-Grassroots, שורש עשב) היא קטגוריה שכוללת מודלים ניהוליים דמוקרטים-מבוזרים שבהם סמכות קבלת ההחלטות המעשיות נמצאת ברשות המחלקות הגאוגרפיות או החברתיות הבסיסיות ביותר של ארגון או חברה.
קיימים מגוון סוגים של מודלים ניהוליים המיישמים בתוכם דמוקרטיה שורשית; המודל נבחר או מתהווה בהתאם לסוג הארגון ומטרותיו. אלה יכולים להיות ארגונים לא מובנים ולא היררכיים המנוהלים על ידי כל החברים, או על ידי כל חבר המעוניין לנקוט יוזמה.
תנועה שורשית דמוקרטית ארצית תמקם את כוח קבלת ההחלטות ככל האפשר בידי מחלקות מקומיות, חוליות או אף חברים בודדים במקום במטה מרכזי. העיקרון הוא, כי על מנת שהכוח הדמוקרטי יופעל בצורה הטובה ביותר, עליו לשרת את הקהילות המקומיות ואת האנדיבידואלים וכדי שזה יקרא הם צרכים להחזיק בכוח במקום קבוצת מיעוט אטומה. ארגונים המתנהלים על בסיס דמוקרטיה שורשית יכולים להתנהל בצורה של דמוקרטיה השתתפותית. מערכות המבוססות על דמוקרטיה שורשית שונות ממערכות דמוקרטיות המבוססות על בחירת צירים לפרק זמן קבוע מטעם כל קהילה בכך שהקהילה ממשיכה להיות מעורבת באופן רציף בקבלת ההחלטות.
מפלגות פוליטיות רבות בעולם, בעיקר מפלגות ירוקות, ליברטריאניות וסוציאליסטיות-ליברטריאניות מעונינות ליישם מודלים של דמוקרטיה שורשית ברמה מדינית, אחת הידועות שבהן היא מפלגת הירוקים הגרמנית.
סח'נין

היסטוריה

סח'נין ידועה עוד מן התקופה העתיקה, ויישוב בשם דומה נזכר לראשונה בתעודות מצריות].
לאורך התקופה ההלניסטית, הרומית והביזנטית התקיימה במקום העיירה היהודית סכנין. בעיירה ישבו ופעלו בין היתר התנא חנינא בן תרדיון והאמורא רבי יהושע דסכנין, הנזכר רבות במדרשי חז"ל. העיירה סכנין נזכרת רבות בכתבי חז"ל, בין היתר בשל הבקעה השופעת בה היא שוכנת ובשל יבוליה המשובחים, עד שתואר כי מתאניה נטף דבש: "אמר ר' שמעון בן חלפתא היה מעשה שאמר ר' יהודא לבנו בסיכנין עלה והביא לנו גרוגרות מן החביות, עלה והושיט ידו ומצאה של דבש".
בתחומי העיר מצויים שרידי עתיקות, ובהם קבר המיוחס לרבי יהושע דסכנין שחי במאה הרביעית, המכונה בערבית "נבי א-סאדיק". בימי הביניים שימש הקבר כאבן שואבת לעלייה לרגל. אף היום יש העולים לרגל לקבר.
העיר שימשה כמרכז אזורי חשוב בעת שלטון האימפריה העות'מאנית, ודאהר אל-עומר צירף אותה לתחום השפעתו. גם לאחר נפילתו של דאהר אל-עומר המשיכה העיר לשמש כמרכז חשוב לערביי הגליל בהמשך ימי האימפריה הע'ותמאנית וכן בימי המנדט הבריטי.

לאחר קום המדינה

במלחמת העצמאות נכבש הכפר במבצע דקל על ידי צה"ל, במסגרת קרבות עשרת הימים נגד צבא ההצלה של קאוקג'י. הכפר סירב לאנשי הגדוד הרביעי של צבא ההצלה להיכנס לכפר ונכנע לצה"ל ב-20 ביולי 1948 יום לאחר כניסת ההפוגה לתוקף. צה"ל לא נכנס לכפר מתוך מחשבה שיישמר מעמדו של הכפר על ידי האו"ם כשטח הפקר. אי כניסת צה"ל לכפר אפשרה לאנשי הגדוד הרביעי של צבא ההצלה לכבוש את הכפר שלאחריו הוא העניש את האחראים לכניסת צה"ל. הכפר נכבש סופית ב 30 באוקטובר 1948 במבצע חירם. לאחר הצלחת המבצע ב-29 באוקטובר החלה השתלטות מהירה על המרחב. גדודי חיל המשמר של מחוז חיפה השתלטו על סח'נין, מג'ד אל כרום, דיר חנא ועראבה, כשברוב המקרים משלחות של הכפרים הגיעו וביקשו כניעה.
הכפר נכלל בתחומי מדינת ישראל, ותושביו קיבלו אזרחות ישראלית. בשנת 1978 היו בו כשלושה עשר אלף איש. תושבי הכפר התפרנסו מחקלאות, מגידולי שדה וגידול זיתים וטבק.
שנות ה-70 היו שנים של התפתחות מואצת באזור, כאשר התפתחה העיר כרמיאל ותוכננה הקמתם של יישובי גוש שגב, במסגרת "ייהוד הגליל". למטרות אלו תוכננה הפקעת אלפי דונמים של אדמה מהכפר ומסביבותיו. מדיניות זו הביאה להתנגשויות אלימות בין תושבי סח'נין ובין כוחות המשטרה ב-30 במרץ 1976 המכונות "יום האדמה". שלושה מתושבי העיירה נהרגו בהפגנות, המצוינות עד היום על ידי ערביי ישראל ביום השנה לקיומן בתהלוכות מחאה ועצרות זיכרון.
בשנת 1995 קיבלה סח'נין מעמד של עיר בטקס בנוכחות ראש הממשלה יצחק רבין.
בשנת 2000 הייתה העיר מוקד לאלימות שפרצה בעת אירועי אוקטובר 2000. בסמוך לפני האירועים חלה תסיסה בעיר, ובין היתר עקב בניית בסיס צבאי גדול במבואותיה המערביים, והסכסוכים הבלתי פוסקים באשר לשטח השיפוט. באירועים עצמם התקיימו הפגנות אלימות בעיר ובסביבותיה, שגלשו אף לאזור התעשייה הסמוך תרדיון השייך למועצה האזורית משגב. שניים מתושבי העיר נהרגו באירועים. כיום קרוי רחוב ראשי בעיר "רחוב שוהדאא' אל אקצה" (רחוב השהידים של אל אקצה) על שם ההרוגים, ואנדרטה גדולה מוצבת לזכרם בכיכר המרכזית.

ספורט

בשנת 2003 עלתה קבוצת הכדורגל של העיר, הפועל איחוד בני סכנין, לליגת העל בכדורגל ואף זכתה בגביע המדינה בכדורגל לשנת 2004. בעזרת תרומות שהגיעו מקטר ובתיווכו של אחמד טיבי, נבנה בעיר אצטדיון מודרני, בעל תכולה של 8,500 מקומות ישיבה, והוא קרוי "אצטדיון דוחה" על-שם עיר הבירה של קטאר. האצטדיון נחנך בשנת 2005.
בשנת 2019 ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
בנדקמפ

מודל עסקי

מוזיקאים אשר נרשמים לאתר מקבלים אתר-מיקרו, באמצעותו הם יכולים לשתף את המוזיקה שלהם בחינם, או בתשלום. האתר גובה עמלה של 15% מהאמנים (עמלה שיורדת לרמה של 10% כאשר מכירת האמן עוברות את סף $5,000). בנדקמפ הודיעה בתחילת 2015, שאמנים הרוויחו דרך האתר, ממכירת מוזיקה, סך של 100 מיליון דולר
.
בין המוזיקאים הישראליים המשתמשים בבנדקמפ ניתן למצוא את ברי סחרוף, רמי פורטיס, איה כורם, אסף אבידן, רונה קינן, טיפקס,
מורין נהדר והבילויים. מוזיקאים ישראליים עצמאיים בולטים המשתמשים בבנדקמפ הם: שלום גד, הילה רוח, אלון עדר, להקת אטליז, דויד פרץ,  להקת ישראל, רועי כפרי, רותם אור, לוס כפרוס, הקולקטיב, ויהוא ירון.

היסטוריה

האתר נוסד בשנת 2008 באוקלנד, קליפורניה על ידי אית'ן דיימונד לאחר שנכנס לאתר של להקה שאהב, ניסה לרכוש עותק דיגיטלי של האלבום שלה, אך לאחר ששילם שום קובץ לא ירד למחשב. דיימונד חשב שמוזיקאים לא צריכים להתעסק עם בעיות טכניות מסוג זה, וגייס כמה חברים כדי להקים אתר שיאפשר למוזיקאים להפיץ ולמכור מוזיקה בצורה דיגיטלית בקלות ובפשטות. כחודש לאחר השקת האתר כבר היו רשומים בו 1,300 אמנים שהעלו 4,300 קטעי אודיו. תחילה השרות סופק בחינם אך מ-2010 החל לגבות בין 10 ל-15 אחוז מסכום המכירות שמבצעים האמנים הרשומים בה (עמלה שהיא עדיין נמוכה ביותר יחסית לשירותים מתחרים).
ציון דרך בפעילות האתר היה הצטרפותה לשירות של המוזיקאית ואמנית הפרפורמנס אמנדה פאלמר. פאלמר עזבה ב-2010 את חברת התקליטים שלה, והתחילה למכור את האלבומים שלה דרך בנדקמפ. בדצמבר 2014, החלה בנדקמפ לספק שירות גם לחברות מוזיקה (ולא רק למוזיקאים), ובעקבות כך חברות מוזיקה עצמאיות החלו לעבוד דרך האתר. למשל, Sub Pop, Fat Wreck Chords וEpitaph Records.
משה כוכבי

ביוגרפיה

כוכבי נולד בבוקרשט, בירת רומניה. אביו, ד"ר שמואל שטרן-כוכבי, היה ממנהיגי ציוני רומניה. אמו, אגתה לבית אָבֶּלֶס, הייתה פעילה למען זכויות נשים. עלה לארץ ישראל ב-1933. הצטרף להכשרת דפנה. ב-1947 התגייס לפלמ"ח ולחם במלחמת העצמאות בחטיבת יפתח. במסגרת הקרב לשחרור צפת נפצע קל, ובמסגרת מבצע יואב נפצע שנית (באופן חמור יותר): הוא למעשה נחשב למת, וחובשת הצילה את חייו, כשהוציאה אותו מערימת הגופות. לבית החולים החיש אותו פרופ' יאיר פרג. אחרי המלחמה, הצטרף לקיבוץ יראון. בשנת 1954 נישא לנורה כוכבי, פסלת ואמנית קרמיקה ישראלית ילידת גרמניה.
ב-1967 השלים דוקטורט בארכאולוגיה בנושא תקופת הברונזה התיכונה. הצטרף לסגל האקדמי בחוג לארכאולוגיה של אוניברסיטת תל אביב, שם חקר ולימד עד 1998. יצא לשנות שבתון אקדמיות במסגרתן לימד באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת טוקיו ואוניברסיטת אוקספורד. היה יו"ר המועצה לארכאולוגיה שליד משרד החינוך וחבר בוועדת השמות הממשלתית.

חיים אישיים

היה נשוי לנורה ואב לשלושה.
כוכבי היה אחיינם של ד"ר מיכאל לנדאו (משפטן ואיש מנהל ישראלי יליד רומניה, חבר בית הנבחרים הרומני, פעיל ציוני, מקים כופר היישוב ומייסד מפעל הפיס) ושל ד"ר ולטר אבלס (רופא, פעיל פוליטי ודיפלומט, שכיהן כמנהל מחוז ירושלים של קופת חולים כללית ובשנות ה-60 כיהן כשגריר ישראל בקולומביה ולאחר מכן כשגריר בקוסטה ריקה ובניקרגואה), ודודנם של פרופ' יעקב לנדאו (מזרחן, חתן פרס ישראל למזרחנות) ופרופ' משה אבלס (חוקר מוח, חתן פרס א.מ.ת).
The 15:17 to Paris

עלילה

הסרט עוקב אחר שלושה חברי ילדות אמריקאים, מהתבגרותם המשותפת בקליפורניה ועד שנקלעו לפיגוע הטרור ברכבת Thalys  שהייתה בדרכה מאמסטרדם לפריז. השלושה שהו בחופשה באירופה במהלך אוגוסט 2015, כשטרוריסט אסלאמי החל לתקוף ולירות בנוסעים ברכבת בה נסעו, בשיתוף עם נוסעים אחרים השתלטו השלושה על המחבל תוך סיכון חייהם.

הפקה

התסריט לסרט עובד על ידי דורותי בלייסקל, על בסיס הספר "The 15:17 to Paris: The True Story of a Terrorist, a Train, and Three American Heroes", שכתבו סטון, סדלר וסקרלטוס בעזרתו של הסופר ג'פרי סטרן.
הבמאי קלינט איסטווד החליט ללהק לדמויות הראשיות את גיבורי האירוע האמיתי.
הפצת הסרט החלה בארצות הברית ב-9 בפברואר 2018.
סטפן רופייה

קריירה

רופייה התחיל בגיל 6 לשחק בקבוצת אביון באיון שבעיר הולדתו. בהתחלה הוא שיחק כחלוץ, בעקבות גובהו, אולם יכולותיו הטכניות המוגבלות מנעו ממנו להתקדם. יחד עם מאמן הקבוצה, הוא מחליט לעבור לעמוד בין הקורות. בעמדת השוער הוא גילה יכולות גבוהות ומתקדם מהר מאוד לרמות הגבוהות. ב-2003 הוא עבר לקבוצת הנוער של מונקו ושנתיים מאוחר יותר הוא עולה לקבוצה הבוגרת. בעונת 2005/6 הוא הושאל לקבוצת נעוריו ששיחקה בליגה השלישית בצרפת שם הוא שימש כשוער ראשון ולאחר שנת השאלה הוא שב למונקו שם הוא שימש ששוער שני לפאביו רומא. הוא שותף במספר משחקים מועט ובעונת 2008/9, לאחר מעברו של רומא למילאן, הוא התחיל לשמש כשוער ראשון עד לעונת 2010/11. בתום העונה מונקו יורדה ליגה ורופייה עובר לסנט אטיין.

נבחרת לאומית

ב-2008, במקביל להפיכתו לשוער ראשון במונקו הוא זומן לנבחרת צרפת בכדורגל עד גיל 21 בה הוא שיחק רק שלושה משחקים. ב-2010 זומן לראשונה לסגל הרחב של הנבחרת הבוגרת של צרפת לקראת מונדיאל 2010 אולם אינו נמצא ב-23 השחקנים שנוסעים למונדיאל. לאחר כישלון צרפת במונדיאל הוא זומן על ידי המאמן דידייה דשאן כשוער ראשון ומשחק במשחק הידידות נגד נורווגיה. לאחר מכן הוא לא מזומן לנבחרת צרפת עד למאי 2013 שבעקבות פציעתו של סטיב מנדנדה הוא זומן לשמש כשוער שני להוגו לוריס. לאחר מכן הוא מזומן שנית לשמש כשוער שני ללוריס במונדיאל 2014 בעקבות פציעה נוספת של מנדנדה.
סילביה אלברטו

ביוגרפיה

אלברטו נולדה בעיר ליסבון שבפורטוגל.
היא בוגרת תואר ללימודי תיאטרון בבית הספר לתיאטרון וקולנוע של ליסבון, היא גם בעלת תואר שני בלימודי תורת הספרות מטעם אוניברסיטת ליסבון.
היא החלה את הקריירה הטלוויזיונית שלה לראשונה בתוכנית הילדים Clube Disney אשר הגישה ששודרה בערוץ הממלכתי RTP1 בשנת 2000, לאחר מכן הגישה ב-2001 את תוכנית הנוער Clube da Europa בערוץ RTP2, שעסקה בחינוך על האיחוד האירופי, ועל ההיסטוריה, התרבות והגאוגרפיה של אירופה.
היא הגישה תוכנית בוקר בתחנת הרדיו Mix FM עד שנת 2002. באותה שנה התחילה לעבוד ככתבת מטעם ערוץ SIC. 
היא התפרסמה כשהנחתה את תוכנית השירה Ídolos בשתי העונות הראשונות לצד פדרו גרנג'ר ששודרה באותו ערוץ. 
בשנת 2006 חזרה להגיש בערוץ RTP1 תוכניות מציאות שונות. היא הנחתה במספר הפקות את תחרות השירה Festival RTP da Canção, המהווה את בחירת הנציג הפורטוגזי בתחרות האירוויזיון. 
אלברטו נבחרה להנחות את תחרות האירוויזיון 2018 לצד קטרינה פורטדו, דניאלה רוח ופילומנה קאוטלה אשר נערכה בליסבון שבפורטוגל.
שמאל וימין בפוליטיקה

השקפה "גדורה" ו"בלתי גדורה"

לפי הכלכלן והפילוסוף תומאס סואל החלוקה בין ימין לשמאל היא למעשה חלוקה בין השקפה גדורה - כלומר השקפה שמקבלת את המצב הנתון כפי שהוא וטוענת שצריך להוציא את המיטב האפשרי מהמצב - לבלתי גדורה - כלומר השקפה שעל פיה ניתן וצריך לעשות שינויים חברתיים דרסטים.
לפי ההשקפה הגדורה היכולת של האדם להנדס את המציאות בלתי אפשרית, והפוטנציאל לנזק גדול מהפוטנציאל לתועלת. זו הסיבה שליברלים בימין חוברים לשמרנות, מפני שהם מעדיפים להישען על הסדרים חברתיים שנוצרו במשך אלפי שנים, מאשר הסיכון של עיצוב עולם חדש שטומן בחובו אפשרות של דיקטטורה.
לעומת זאת ההשקפה הבלתי גדורה מאמינה שהפוטנציאל, הן של טבע האדם והן של המבנה החברתי גדול ממה שהוא כיום, ואשר על כן היא נוקטת שצריך לעשות מה שאפשר כדי לשכלל את האדם ולדחוף ללא סוף למטרות טובות יותר.
למעשה, שורשם של מרבית הוויכוחים הפוליטיים בין שמאל לימין נעוץ בדיכוטומיה הזו.

שיטות חלופיות לחלוקה פוליטית

בטענה לפיה החלוקה הפוליטית לימין או שמאל אינה מדד אמין אוניברסלי, הוצעו מספר שיטות חלופיות לחלוקת קבוצות לפי גישתן הפוליטית.
דוגמה לשיטה חלופית כזו היא חלוקה דו-ממדית. בחלוקה כזו, במקום להשתמש בציר אחד בלבד (לדוגמה, ימין או שמאל), משתמשים בשני צירים - ציר X וציר Y. באתר Political Compass, לדוגמה, ציר אחד משקף את המיקום הכלכלי (ימין או שמאל כלכלי), וציר שני משקף את המיקום החברתי שיכול לנוע בין סמכותנות (כשבקצה העליון נמצא הפשיזם) ובין אנטי-סמכותנות (כשבקצה התחתון נמצא האנרכיזם). באופן זה ניתן למקם על המפה הפוליטית אישים ודעות, כאשר הן הגישה הכלכלית והן הגישה החברתית-מדינית באות לידי ביטוי.