google/wiki40b huggingface dataset:
קומנדו ארייס

קומנדו ארייס (גם: Sonderkommando Arajs), אשר הונהג על ידי אס. אס שטורמבנפיהרר ויקטורס אראייס, הייתה יחידה שהשתייכה למשטרת המתנדבים הלטבית (גרמנית: Lettische Hilfspolizei) אשר הייתה כפופה לאס דה הנאצי. הקומנדו נכלל בין היחידות היותר ידועות לשימצה במעשי הרג ורצח במהלך השואה.
ב-1 ביולי 1941, לאחר כניסת האיינזנצקומנדו (Einsatzkommando) לריגה בירת לטביה, נוצר קשר בין ויקטורס ארייס לבריגדפיהרר ולטר שטאלקר, שהורה לארייס להקים יחידת קומנדו. היחידה כללה סטודנטים וקציני משטרה לשעבר מחוגים בעלי אוריינטציה ימנית קיצונית. כל משרתי הקומנדו היו על תקן מתנדבים, והיו רשאים לעזוב את הכוח מתי שחפצו. ביום שלמחרת ההקמה, ב-2 ביולי, שטאלקר נתן הוראה לקומנדו לבצע פוגרום אכזרי שייראה כאירוע ספונטני.
במהלך שנות קיומו, הקומנדו נטל חלק פעיל במגוון פעולות זוועה של המשטר הנאצי, כולל רצח יהודים, צוענים וחולי נפש, כמו כן שימש כמוציא לפועל במעשי טבח כלפי אוכלוסיות אזרחים בגבול הלטבי המזרחי על ברית המועצות. הקומנדו רצח כ-26,000 יהודים בתקופת קיומו. המעשה הנודע ביותר לשימצה שבו נטלו חלק מתנדבי קומנדו ארייס, היה השתתפותו בהוצאה להורג המונית של אלפי יהודים מגטו ריגה ושל כאלף יהודים מגרמניה בטבח יער רומבולה, שהתרחש ב-30 בנובמבר וב-8 בדצמבר 1941, וכן השתתפותו בטבח לייפאיה ב-24 וב-25 ביולי. חלק מאנשי הקומנדו אף שימשו כשומרים במחנה הריכוז סלספילס.
נעשה ניסיון על ידי תומכי הנאצים כיום, לתעד את שואת יהודי הארצות הבלטיות כאזורית ולאו דווקא כחלק מהוראות ישירות של השלטון הנאצי. דוגמה לכך היא שריפת בית הכנסת הגדול של ריגה ב-4 ביולי 1941, שנעשה באופן עצמאי כביכול על ידי הקומנדו. בהקשר זה, תאריך שריפת בית הכנסת נחשב לתאריך הלאומי הרשמי בלטביה כיום הזיכרון לשואת יהודי לטביה.
היחידה מנתה כ-300-500 גברים בתקופה בה לקחה חלק ברצח אוכלוסיית יהודי לטביה, וגדלה לסדר גודל של כ-1,500 משרתים בשיא פריחתה, בעת תקופת המבצעים ללכידת כוחות פרטיזנים ב-1942. בסופו של דבר הקומנדו התפרק בשלהי מלחמת העולם השנייה ומרבית כוח האדם שלה הועבר ללגיון הלטבי.
אחרי שהסתתר בהצלחה במערב גרמניה במשך מספר עשורים לאחר המלחמה, ויקטורס אראייס נעצר לבסוף, נשפט ונכלא עקב פשעיו במהלך המלחמה. בשנים האחרונות, ממשלות קנדה, ארצות הברית, הממלכה המאוחדת ואוסטרליה לקחו חלק בניסיון להסגיר ללטביה את קונרדס קאלייס, קצין לשעבר בקומנדו, ולשופטו שם באשמת רצח עם. קאלייס נפטר באוסטרליה לפני שהליכי ההסגרה הושלמו.
נחום ליפשיץ, כלכלן יהודי-לטבי ושריד של הגירושים הסטאליניסטיים, העלה סברה שסוכני נ.ק.ו.ד סובייטים כנראה לקחו חלק פעיל במבצעי הקומנדו ארייס.
דורית רביד

ביוגרפיה

דורית רביד גדלה בגבעתיים. את שירותה הצבאי עשתה בין השנים 1969-1971 בנח"ל בגרעין כנרות לאלומות.
רביד היא ממקימי "אגודת אוריינות ושפה", בראשה עמדה במשך שש שנים. היא סגנית-נשיא של IASCL – International Association for the Study of Child Language‏ וחברת האקדמיה האירופית "Academie Europea". בשנות ה-80 ובשנות ה-90 הייתה פעילה ברצ ובמרצ.
את כל תאריה האקדמיים עשתה באוניברסיטת תל אביב, בחוג לבלשנות: את התואר הראשון שלה קיבלה ב-1974 בבלשנות ובספרות אנגלית. את התואר השני בהצטיינות בבלשנות תאורטית והתואר השלישי בבלשנות תאורטית ופסיכולינגוויסטיקה התפתחותית - שניהם בהנחיית פרופסור רות ברמן - קיבלה ב-1978 ו-1988 בהתאמה.
כלת פרס "Franqui" הבלגי (International Francqui Chair in the Humanities 2005, Francqui Foundation).
נשואה, אם לשלושה וסבתא לארבעה נכדים. מתגוררת ביהוד.
הוקר היינד

עיצוב ופיתוח

הגרסה המשופרת למפציץ הוקר הארט, שפותחה על פי תנאי מכרז G.7/34, נרכשה על ידי חיל האוויר המלכותי כמטוס ביניים בזמן שמטוסים חד-כנפיים, כגון הפיירי באטל, עדיין היו בפיתוח והיה צורך בהרחבה מהירה של כוח המפציצים באמצעות שדרוג דגם קיים.
מבנה גוף ההיינד היה שילוב של צינורות פלדה חלולים ודוראלומיניום, הכנפיים היו מכוסות בד, בעוד הרכיב העיקרי שהבדיל אותו מההארט שקדם לו היה המנוע מסוג רולס-רויס קסטרל סימן V, והכנסת שיפורים מגרסאות מאוחרות של ההארט, כגון תא טייס אחורי נמוך יותר שפותח עבור ההוקר דמון, התקנת עמדה למטיל הפצצות והחלפת המחליק תחת הזנב בגלגל אחורי. אב הטיפוס (מס' ייצור K2915) נבנה בקצב מהיר בשל מחויבויותיה של הוקר לפרויקטים אחרים, וטיסת הבכורה נערכה ב-12 בספטמבר 1934. שינויים נוספים הוכנסו לאחר מכן (מסעף צינורות מפלט בתצורת "קרני אייל", מדחף עשוי מתכת תוצרת פיירי-ריד ושיפורים במנוע) וההיינד מסדרת הייצור הראשונה (מס' K4636) המריא לראשונה ב-4 בספטמבר 1935.

היסטוריה מבצעית

ההיינד החל בשירות מבצעי בטייסת מס' 21 בנובמבר 1935, 527 מטוסים מסוגו נבנו בתוך שנתיים ובסופו של דבר צייד 26 טייסות של פיקוד המפציצים ועוד 13 טייסות-עזר של חיל האוויר המלכותי. מטוסי היינד נמכרו גם למדינות אחרות, כגון אפגניסטן, אירלנד, לטביה, איראן, פורטוגל, דרום אפריקה, שווייץ וממלכת יוגוסלביה. ב-1937 החל תהליך של הוצאת ההיינד מטייסות המפציצים המבצעיות של חיל האוויר המלכותי והוא הוחלף בפיירי באטל ובבריסטול בלנהיים, בעוד טייסות העזר בהן שירת משנות את ייעודן והופכות לטייסות קרב או סיור ימי. מעט לפני פריצתה של מלחמת העולם השנייה עדיין שירת ההיינד בטייסת מס' 613 במשימות שיתוף פעולה קרקעי והוחלף בגרסה אחרת של ההארט, ההוקר הקטור, בנובמבר 1939.
להיינד נמצא תפקיד חדש, החל מ-1937, בתור מטוס אימון דו-מושבי למפציצים והיווה את השלב השני בהדרכת פרחי טייס לאחר הטיסות שביצעו בדה הבילנד טייגר מות'. שנה לאחר מכן הותקן בהיינד ציוד לטיסת מכשירים שהרחיב את תפקודו והוא המשיך לשרת כמטוס אימון במהלך כל מלחמת העולם השנייה. גרסאות האימון של ההיינד פעלו גם בקנדה ובניו זילנד.
ב-1941 טסו מטוסי היינד דרום אפריקניים במשימות קרביות בתפקידם המקורי כמפציצים קלים כנגד הכוחות האיטלקיים במסגרת המערכה במזרח אפריקה. לפחות שני מטוסי היינד יוגוסלביים פעלו כנגד הגרמנים והאיטלקים במהלך המערכה בבלקנים באפריל 1941.
מטוסי היינד איראניים הופעלו כנגד כוחות בעלות הברית במהלך הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן. בסיסי חיל האוויר האיראני האימפריאלי נכבשו בידי בעלות הברית תוך זמן קצר, ומטוסי ההיינד הושמדו או פורקו בידי הבריטים.
הדיוויזיה ה-336 (ורמאכט)

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-15 בדצמבר 1940, והועמדה תחת פיקוד יוהאן יואכים שטפר. במאי 1941 הוצבה הדיוויזיה בבלגיה, ולאחר מכן הוצבה בלה האבר ובברטאן, כחלק מהארמייה השביעית. במאי 1942 נשלחה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה במבצע מקרה כחול וחלק מיחידותיה אף השתתפו בקרב סטלינגרד. בהמשך לחמה הדיוויזיה במבצע סערת חורף כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית והארמייה השישית לסירוגין. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בחצי האי קרים, כחלק מהארמייה ה-17, וב-31 במאי 1944 הושמדה הדיוויזיה ושרידיה צורפו לדיוויזיה ה-294.
עודד הנודד

עלילה

עלילת הסרט מבוססת על סיפור של צבי ליבנה, איש העלייה השנייה מנהלל (יצא באדר א' תרצ"ב כחוברת בת 36 עמודים בהוצאת "קופת הספר") על נער היוצא לטיול עם בני כיתתו והולך לאיבוד. התסריט שונה בהרבה מהסיפור המקורי ועיקרו: הניסיונות לחפש את עודד האובד בהרים. הוא בנוי כסרט מסע. על זהותו של עודד יש מספר גרסאות, לפי אחת מהן, הסיפור הוא על עודד ינאי, שנולד בכפר תבור וגדל בנהלל, שם פגש אותו צבי ליבנה והשתמש בדמותו כבסיס לסיפור.
משפט הופקינס-לויצקי

משפט הופקינס-לויצקי (Hopkins–Levitzki theorem) הוא משפט בתורת החוגים, הקובע כי כל חוג ארטיני שמאלי הוא גם נתרי שמאלי. הטענה נכשלת מעל מודולים כלליים. המשפט נקרא על שם צ'ארלס הופקינס ויעקב לויצקי.

הוכחה

מספיק להוכיח כי לחוג יש סדרה נורמלית. יהי  רדיקל ג'ייקובסון של החוג. ידוע כי רדיקל ג'ייקובסון הוא נילפוטנטי, נניח . נביט בשרשרת:
כל גורם שלה הוא מהצורה ; זהו מודול ארטיני מעל , ולכן פשוט למחצה. לכל מודול פשוט למחצה יש סדרת הרכב, ולכן גם לחוג כולו, כדרוש.
ניתן לתת הוכחה מעט מסובכת יותר תוך שימוש ברדיקל הראשוני.

הכללות

למשפט יש מספר ניסוחים כלליים יותר, והמשותף לכולם הוא שהם מקשרים בין תנאי השרשרת העולה לתנאי השרשרת היורדת.
חוג  נקרא עיקרי-למחצה (semiprimary) אם  אידיאל נילי ו- חוג פשוט למחצה. אחד ההכללות למשפט היא שמודול מעל חוג עיקרי-למחצה הוא בשקילות ארטיני, נתרי ובעל סדרת הרכב (כלומר, כל אחד מהתנאים גורר את האחרים).
הגרסה הקודמת נובעת מגרסה זו, שכן כל חוג ארטיני שמאלי הוא עיקרי-למחצה.

דוגמה נגדית למודול כללי

כאמור, המשפט נכון רק עבור חוגים: לא כל מודול שמאלי ארטיני הוא שמאלי נתרי. למשל, נביט בחבורה הקוואזי-ציקלית . יש בה שרשרת עולה אינסופית , ולכן איננה נתרית. היא כן ארטינית, שכן כל שרשרת  גוררת , ולכן יש איבר קטן ביותר, כלומר היא סופית.
נמל התעופה הבינלאומי חרסון

היסטוריה

הנמל נפתח בשנת 1961 בטיסה לקייב.
בשנת 2006 הוא קיבל מעמד של נמל תעופה בינלאומי כאשר התבצעו טיסות ממנו למוסקבה, אך מאוחר יותר קווים אלו הופסקו.
שמואל שולזינגר

ביוגרפיה

נולד בירושלים לסימה לאה ולרב יצחק הלוי שולזינגר. בילדותו למד בבית הספר 'נצח ישראל' בירושלים, אביו התמנה כרב בכפר גנים והמשפחה עברה להתגורר בכפר, בהמשך עברו לחיפה, שם שימש האב כרב שכונה וכרב המכשיר של בתי המטבחיים.
בשנת ה'תש"ח (1948) החל ללמוד בישיבת תפארת ישראל בחיפה, ממנה עבר בקיץ ה'תשי"א (1951) לישיבת פוניבז', שבבני ברק, שם למד בין היתר מהרב אליהו אליעזר דסלר שבו ראה את רבו המובהק, ואצל הרב יחזקאל לוינשטיין. במאי 1956, בהיותו רווק, זכה בפרס לחידושי תורה מטעם משרד הדתות.
בשנת ה'תשי"ז נפטר רבה של כפר אתא הרב יהודה ליב גפן. עסקני המקום הכריזו כי מי שיזכה להינשא לבתו של רבם המנוח, מלכה, ימלא את מקומו. בחודש ניסן של אותה שנה התארס שמואל עם מלכה, והחל לכהן כרב המקום, בהמלצת הרב מטשעבין, ששלח מכתב מיוחד לרגל הכתרתו. בעת מינויו היה בן 22 בלבד. 
בשנת ה'תשכ"ז (1967) הקים כולל אברכים בעיר שמומן ברובו מכיסו הפרטי]. בשנת ה'תשל"ג הקים את תלמוד התורה "תורה תמימה". שימש גם כנשיא הישיבה לצעירים, המקומית, שנוסדה ב-1990.
בשנת ה'תשנ"ה עבר ניתוח לב פתוח בקליבלנד, אוהיו. בשנת ה'תשס"ד לקה בלבו ונפטר. הלווייתו יצאה מבית הכנסת הגדול בעיר. הוא נקבר בבית הקברות הישן של קריית אתא לצד חמיו.
בנו הרב טוביה הוכתר לממלא מקומו כרב בית הכנסת הגדול, תפקיד אותו נטש לאחר תקופה, עקב חילוקי דעות עם בני הקהילה.
בשנת ה'תשס"ז הוציא לאור אחיו הרב משה מרדכי שולזינגר ספר לזכרו בשם "עטרות שמואל".
יוהאן פון אנריקס

תחילת דרכו

אנריקס נולד ב-16 במאי 1861 בעיר ביילובאר שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית. העיר נמצאת כיום בתחומי קרואטיה. אביו, גוסטב פון אנריקס, היה גנרל-אוברסט בצבא האוסטרי, ויוהאן הלך בדרכו. מיד לאחר שהוא סיים בית ספר יסודי ותיכון באולומואוץ, הוא נרשם ללימודים באקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטט. הוא למד שם בין השים 1878-1881, ולאחר מכן התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי. ב-1884 הוא עבר קורס קצינים בווינה. בנובמבר 1886 הוענקה לו דרגת לויטננט, והוא הוצב בבריגדה ה-55 בקלנגפורט. במאי 1890 הוא הועלה לדרגת האופטמן. באפריל 1892 הוצב במחלקת המיפוי, ובמאי 1893 הועבר למטה הקורפוס ה-9 בבודפשט. בתחילת 1895 הועבר לבוסניה והרצגובינה, ובמאי 1896 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-34. בפברואר 1897 הוא הועבר למלא את אותו התפקיד בדיוויזיה ה-31. בנובמבר 1896 הוא הועלה לדרגת מיור. בנובמבר 1899 הוא הועלה לדרגת אוברסט, ובין 1900-1902 פיקד על גדודים שונים. באוגוסט 1909 הוא מונה למפקד הבריגדה ה-17, ובמקביל פיקד גם על בית הספר לקצינים בפראג. ב-28 באוקטובר של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. באפריל 1912 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-17, ובנובמבר של אותה שנה הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט.
קורנטו

קוֹרְנֵטוֹ (איטלקית: cornetto, גרמנית: Zink, אנגלית cornett) הוא כלי נשיפה עתיק. מבנהו כעין צינור מכופף מעט, לרוב באורך של כ-60 סנטימטרים, בעל חורים בדומה לאלו של כלי נשיפה מעץ, אך פייה כשל כלי נשיפה ממתכת.
בשל אופן הפקת הצליל שלו נחשב הקורנטו כלי נשיפה ממתכת, אף על פי שהוא נבנה לרוב מעץ מחופה עור. מקורו של הקורנטו הוא כנראה במאה התשיעית, אז יוצר מקרן של פרה או עז שנקדחו בה חורים כדי לאפשר לנגן עליה תווים שונים.
ויליאם סטייבלי

ויליאם סטייבלי (באנגלית: William Staveley;‏ 29 ביולי 1784 - 4 באפריל 1854) היה קצין בכיר בצבא הבריטי בדרגת לוטננט ג'נרל. סטייבלי כיהן כמפקד כוחות הצבא הבריטי בהונג קונג, וכן כמשנה למושל הונג קונג וכמושל בפועל של הונג קונג במרץ 1848.

חייו

סטייבלי נולד ביורק שבאנגליה והיה בנם של ויליאם סטייבלי ושל הנרייטה הנדרסון. בשנת 1798 הצטרף סטייבלי לצבא הבריטי לגדוד קייטנס, ועזר לדכא את המרד באירלנד באותה שנה. סטייבלי קיבל דרגת קצונה ב-4 ביולי 1804 וקיבל דרגת לוטננט ב-21 באפריל 1808. במאי 1809 הצטרף לכוחות הבריטיים בספרד ולחם כנגד צבאותיו של נפוליאון בונפרטה. סטייבלי השתתף בקרבות טאלאוורה, פונטס דה אונורו, ויטוריה, הפירנאים, טולוז, במצור של סיאודד רודריגו ובקרב באדאחוז. סטייבלי שירת בצרפת לאחר כיבושה, ונפצע בפריז על ידי חיילים צרפתים.
בשנת 1817 נשא סטייבלי לאישה את שרה מת'ר (Sarah Mather), וב-1818 שב לאנגליה. בשנת 1821 עבר למאוריציוס בה כיהן במספר תפקידים ובהם מפקד פור לואי. בשנת 1847 מונה לתפקיד מפקד הכוחות הבריטיים והמשנה למושל של הונג קונג, וכיהן כמושל בפועל בשנת 1848. סטייבלי עזב את הונג קונג בשנת 1851 ועבר למפקד על צבא בומבי. באוגוסט 1853 קיבל דרגת קולונל ומונה לתפקיד המפקד בפועל של צבא מדרס. סטייבלי נפטר בהרי נילג'ירי ונקבר באואוטאקאמונד.
על שמו נקרא רחוב סטייבלי שבאזור סנטרל שבאי הונג קונג.
מחוז יהודה ושומרון (משטרה)

מחוז יהודה ושומרון, הנקרא בדרך כלל מחוז שַ"י (ראשי תיבות: יהודה ושומרון), הוא אחד ממחוזות משטרת ישראל. המחוז אחראי על השטח מאזור הר חברון בדרום ועד צומת מגידו בצפון. הוא המחוז השני בגודלו מבחינת שטחו מבין מחוזות המשטרה לאחר מחוז הדרום. 
המחוז הוקם בספטמבר 1994 בעקבות מסקנות דו"ח ועדת שמגר לאירועי טבח מערת המכפלה וכן עם תחילת יישום הסכם קהיר ולקראת יישום הסדר הביניים עם הרשות הפלסטינית ביהודה ושומרון. המחוז כולל שני מרחבים, מרחב חברון שמבוסס על נפת יהודה, שהייתה כפופה למחוז הדרומי, ומרחב שומרון על בסיס נפת שומרון שהייתה כפופה למחוז הצפון. במחוז פועל המנגנון המשטרתי לתיאום ושיתוף פעולה בין משטרת ישראל לבין המשטרה הפלסטינית (ממת"ש), ראש המנגנון כפוף למפקד המחוז. 
מטה המחוז ממוקם במבשרת אדומים, לשם עבר ב-2007 ממקום מושבו במעלה דוד.
צהבת

אבחון

במצב של צהבת ניתן יהיה להבחין בבדיקת נוזל הדם (סרום) בריכוז גבוה של בילירובין (מדד תקין: 5.2 - 3.2 mMol/L).

סיווג של סוגי צהבת

מסווגים את הצהבות על פי הסיבה שגרמה לעודף הבילירובין.

עודף ביצור בילירובין

זוהי סיבה בעלת שכיחות נמוכה יחסית לצהבת. היא מתרחשת בעיקר באנמיות המוליטיות ובמספר תסמונות תורשתיות, ויכולה לנבוע גם משימוש בתרופות מסוימות כמו Rifampicin.

חסר בפינוי בילירובין

זוהי הסיבה השכיחה ביותר. יכולה לנבוע מפגיעה בתאי הכבד עצמם (אז תאי הכבד לא יהיו מסוגלים לפנות את הבילירובין מהדם, מפני שמספרם מועט או תפקודם מופרע) או מפגיעה בצינורות המרה המובילה לחסימה (אז תאי הכבד מפנים את הבילירובין כראוי, אולם המרה אינו יכולה לזרום ולכן הבילירובין דולף בחזרה לדם). חשוב לזכור שגורמים רבים מביאים לפגיעה משולבת, ושפגיעה חסימתית למשך זמן תביא לפגיעה תאית, משום שהמרה מכילה חומרים הרעילים לתאי הכבד.

צהבת ילודים

הגוף מפרק חלבוני ההמוגלובין שיצאו מכלל פעולה לבילירובין. על פי רוב חלבונים כאלה הם חלבונים שיש בהם תקלה נקודתית. אולם, אצל תינוק בן יומו יש צורך להחליף את כל חלבוני ההמוגלובין משום שההמוגלובין של העובר שונה מההמוגלובין של בוגר (סוג ההמוגלובין השונה מאפשר העברה יעילה יותר של חמצן מהאם לעובר). צהבת ילודים נוצרת משום שהכבד של התינוק לא עומד בעומס העבודה של סילוק הבילירובין מהגוף.

צהבת בחיות מחמד

צהבת בחיות מחמד יכולה לשמש סימפטום של אנמיה המוליטית, שיכולה להיגרם על ידי גידולים בטחול או בכבד, טראומות גופניות, הפרעות מערכת החיסון, זיהומים, הרעלות או על רקע פגם גנטי.
דוגמה למחלות הנגרמות על ידי טפילים המלוות בצהבת: בכלבים קדחת קרציות (Babesia Canis), ובחתולים Mycoplasma haemofelis.
ארתור וינט

ביוגרפיה

וינט נולד בפלודן, שבמחוז מנצ'סטר, ילד שני מתוך חמישה ילדים, לג'ון, כומר פרסביטריאני והילדה וינט, מורה. בהיותו תלמיד תיכון השתתף בתחרויות ריצה למרחקים קצרים, בקפיצה לרוחק ובקפיצה לגובה. בשנת 1937 זכה בתואר אתלט השנה לנוער בג'מייקה. 
במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בפנמה סיטי, פנמה בשנת 1938 זכה וינט בשתי מדליות, מדליית זהב בריצת 800 מטר (1:56.3 דקות) ומדליית ארד בריצת 400 מטר משוכות. 
בשנת 1942 התגייס וינט לחיל האוויר המלכותי. הוא שרת במסגרת אימונים של חיל האוויר של חבר העמים, בקנדה. הוא קבע שיא קנדה חדש בריצת 400 מטר. לאחר מכן, הוא נשלח לבריטניה כטייס לקרבות במלחמת העולם השנייה. 
במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בברנקייה, קולומביה בשנת 1946 זכה וינט ב-3 מדליות זהב, בריצת 400 מטר (48.0 שניות) בריצת 800 מטר (1:54.8 דקות) ובריצת שליחים 4x400 מטר (3:18.0 דקות).
בשנת 1947 השתחרר וינט מהצבא והחל ללמוד רפואה בבית חולים סנט ברתולומיאו שבלונדון בזכות מלגה שקיבל.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת לונדון (1948) זכה וינט במדליית זהב ובמדליית כסף. מדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא אולימפי חדש של 46.2 שניות, לפני הרב מק'קנלי חברו לנבחרת (46.4 שניות) ומל וייטפילד מארצות הברית (46.9 שניות) ומדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:49.5 דקות, אחרי וייטפילד (1:49.2 דקות) ומרסל הנסן מצרפת (1:49.8 דקות). נוסף לכך, הוא השתתף בריצת שליחים 4x400 מטר, אך הרביעייה הג'מייקנית שהייתה מועמדת לניצחון לא סיימה את הריצה לאחר שמתח שריר.
בשנת 1949 נישא וינט לנורמה דורותיאה מארש בלונדון ובשנת 1951 נולדה בתם הראשונה.

שיאן עולם

באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה וינט במדליית זהב ובמדליית כסף. מדליית זהב בריצת שליחים 4x400 מטר בשיא עולם חדש של 3:04.04 דקות, לפני ארצות הברית (3:04.21 דקות) וגרמניה (3:06.78 דקות) ומדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:49.4 דקות, אחרי וייטפילד (1:49.2 דקות) ולפני היינץ הולצהיימר מגרמניה (1:49.7 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בריצת 400 מטר בתוצאה של 47.24 שניות.
בשנת 1953 פרש וינט מספורט תחרותי וסיים את לימודי הרפואה שלו.
בשנת 1955 חזר וינט לג'מייקה ושימש כרופא מנתח יחידי במחוז הנובר. בשנים 1956 ו-1958 נולדו בנותיו, השנייה והשלישית. בשנת 1958 חזר לאנגליה על מנת להתמחות בכירורגיה. 
בשנת 1962 חזר וינט לארצו לחגיגות העצמאות של ג'מייקה. הוא נשא את הלפיד באצטדיון בטקס הפתיחה של משחקי מרכז אמריקה והקריביים, שנערכו בארצו, מיד לאחר חגיגות העצמאות. בין השנים 1974–1978 שימש כנציב העליון מתאם בריטניה בג'מייקה ולאחר מכן שגריר ג'מייקה בשוודיה ובדנמרק.
ארצגבירגה אווה

היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1945 בשם SG אווה, ושינה את שמו עוד מספר פעמים עד שהתקבע בשמו הנוכחי. בתחילת שנות ה-50, המועדון החל לשחק בליגת העל המזרח גרמנית. בשנת 1954 החליטו השלטונות בגרמניה המזרחית שתושבי העיר קארל מרקס שטאט, שנקראה לפני הקמת גרמניה המזרחית וגם כיום בשם קמניץ, ראויים לקבוצת כדורגל חזקה, ולכן שונה שמה של הקבוצה בעיר אווה לויסמוט קארל מרקס שטאט, על אף שהקבוצה לא העתיקה את מקומה מהעיר אווה. במחצית השנייה של שנות ה-50 זכתה הקבוצה בארבע אליפויות של ליגת העל המזרח גרמנית. וייצגה את גרמניה המזרחית שלוש פעמים בגביע אירופה לאלופות. 
בשנת 1963 הוקמה בקארל מרקס שטאט קבוצה אחרת, פ.צ. קארל מרקס שטאט, ולכן ויסמוט קארל מרקס שטאט הפכה לויסמוט אווה. המועדון לא זכה באליפויות נוספות, אך נשאר בצמרת ליגת העל המזרח גרמנית. המועדון המשיך לשחק בליגה זו כמעט עד לאיחוד גרמניה תחת השם ויסמוט אווה, ובשנים 1985 ו-1987 הופיע בגביע אופ"א והודח בשלבים המוקדמים. בשנת 1989 ירד המועדון לליגת המשנה המזרח גרמנית, ולאחר איחוד גרמניה שובץ בליגה הרביעית בהייררכיית הליגות בגרמניה המאוחדת. בשנת 1993 שינה המועדון את שמו לשם הנוכחי, ארצגבירגה אווה. ארצבירגה זהו השם הגרמני להרי אורה, שנמצאים בגבול של גרמניה עם צ'כיה, בהם שוכנת העיר אווה. בשנת 1994 העפיל המועדון לליגה השלישית, ובשנת 2003 העפיל אל הבונדסליגה השנייה. בשנת 2008 נשר המועדון שוב לליגה השלישית, והיה ממקימיה של הליגה הגרמנית השלישית באותה שנה. בעונת 2015/2016 העפיל המועדון אל הבונדסליגה השנייה. בעונת 2017/18 סיים המועדון במקום ה-16 בבונדסליגה השנייה, שהוביל למשחקי מבחן מול קרלסרוהה שסיימה שלישית בליגה הגרמנית השלישית. אווה ניצחו 3-1 בסיכום שני המשחקים ונשארו בבונדסליגה השנייה.
ארצגבירגה אווה השתתפה בגביע הגרמני החל משנת 1992, אך ללא הישגים משמעותיים, למעט שתי העפלות לסיבוב המשחקים השני.
דויד אגנסו

קריירה

אגנסו התחיל את הקריירה שלו בעונת 99/00 בריאל מדריד, שבה גדל במחלקת הנוער. בעונת 00/01 עבר לקבוצת אספניול, אך לא שותף בשום משחק באותה העונה ונאלץ לעזוב את הקבוצה.
בעונת 01/02 עבר לקבוצת אקסטרמדורה ששיחקה בליגה השנייה בספרד. הוא שותף ב-16 משחקים בהם כבש 5 שערים. בהמשך אותה העונה חזר לאספניול, בה שותף ב-12 משחקים אך לא כבש. בעונת 02/03 עבר לויאדוליד שבה שיחק 30 משחקים וכבש 9 שערים. בעונת 03/04 עבר אגנסו לקבוצת לבאנטה ששיחקה בליגה השנייה בספרד, שבה שיחק 33 משחקים וכבש 9 שערים, בסוף העונה עלתה הקבוצה לליגה הראשונה בספרד ואגנסו עזב אותה.
לאחר מכן חזר למועדון הביתי שלו, ריאל מדריד, בעונת 04/05, אך לא שותף בשום משחק, והחליט לעבור לקבוצת ראסינג סנטנדר שבה שיחק השוער הישראלי דודו אוואט. בתחילת עונת 05/06 המשיך בראסינג סנטנדר. בעונה זו שיחק 17 משחקים וכבש 3 שערים, אך החליט לעבור לקבוצה אחרת ולאחר שקיבל מספר הצעות מאירופה החליט לאחר התייעצות עם השוער דודו אוואט לעבור לקבוצת בית"ר ירושלים שהציעה לו את הסכום הגבוה ביותר מבין ההצעות שקיבל.
לאחר חצי עונה בישראל חזר לספרד, ושיחק גם בדפורטיבו אלאבס, ראיו ואיקאנו והרקולס אליקנטה בליגה השנייה. בשנת 2012 עבר לקבוצת אריס סלוניקי היוונית. לאחר שנתיים בקבוצה חתם בדפורטיבו לוגו מהליגה הספרדית השנייה שם פרש ממשחק פעיל במהלך העונה בעקבות פציעה.
פרס נשר הזהב (רוסיה)

היסטוריה

הפרס נוסד ב-4 במרץ 2002. פסלון הפרס עשוי ברונזה ומציג עיט שכנפיו פרושות, ועל קצות הכנף התחתון צבעי הטריקולור הרוסי. הפסלון עוצב על ידי ויקטור מיטרושין ומיוצר על ידי חברת Mercury.
הפרס הוענק לראשונה במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה ב-26 ביוני 2002, על תרומה לפיתוח אומנות הקולנוע. בשנה זו, זכו בפרס אנדריי טרקובסקי, גאורגי ז'ז'נוב, פיודור חיטרוק, טטיאנה סמוילובה, מישל לגראן וברנרדו ברטולוצ'י.
בנד-י קיסר

היסטוריה

לפי המסורת הפרסית, בנד-י קיסר נקרא על שם הקיסר הרומי ולריאנוס (253–260) שנפל בשבי בידי שאפור הראשון יחד עם כל צבאו, לאחר תבוסה בקרב אדסה. כ-70,000 איש, בכללם אנשי חיל ההנדסה הרומי, שימשו בידי הסאסאנים לעבודות בנייה בשושתר, שהייתה מרכז חקלאי חשוב בדרום-מערב איראן. כדי לנצל את האדמות הפוריות באזור בנו הרומאים שלושה מבנים: תעלת אב-י גרגר, סכר בנד-י קיסר וסכר בנד-י מיזאן, שהובילו את מי נהר קארון בתעלות מלאכותיות.
סיפור זה מופיע בחיבוריהם של א-טברי ושל מסעודי (מאות 9–10).

בנייה

שושתר שוכנת על מישור סלעי מעל נהר קארון. סכר קדום שנבנה על ידי הסאסאנים לא תפקד כראוי. תוכנית ההשקיה שיישמו הבנאים הרומאים כללה שלושה שלבים: ראשית, הנהר הוסט לעבר אב-י גרגר, ערוץ המתפצל מנהר קארון במעלה הזרם ושב וחובר אליו כ-50 ק"מ מדרום. האי שביניהם נקרא "מיאן-אב" וידוע  בגידולי הסחלבים שבו. שנית, הסכר עצמו נבנה מעל ערוץ הנחל היבש, כשיסודותיו מסתעפים בהתאם למצאי קרקע יציבה. כאשר שוב זרמו המים בנהר, הם זרמו בהתאם לתוואי סכר קטן (weir). הערכות גובה המים נעות בין 1–2 מ' ועד 7–10 מ', אך סביר להניח כי מדובר בגובה של 3–4 מ', שאפשר אספקת מים לערוצי ההשקיה משני עברי הנהר גם בעונת היובש. למרות גובהו הצנוע, עוביו של הסכר הקטן היה כ-10 מ' וזאת כדי לתמוך במבנה המקושת.
מעל הסכר הקטן השתרעה לאורך כ-500 מ' דרך שנתמכה על ידי כארבעים קשתות. שרידי הקשתות שנשתמרו מעידות על עבודות שיפוץ ושחזור שנעשו לאורך השנים. לאחר התמוטטות קשה בסוף המאה ה-19 נותרו עומדות כשלושים קשתות בלבד.
האתר הוכרז על ידי אונסק"ו כ"יצירת מופת של גאונות יצירתית". יחד עם המערכת ההידראולית בשושתר, הוא כולל טירה ומגדל המשמש למדידת גובה המים, ומקבץ של טחנות מים.
אלימלך נייפלד

אלימלך נייפלד (1897 - 1956) ממייסדי צעירי המזרחי והפועל המזרחי, חבר הנשיאות של הוועד הפועל הציוני.
נייפלד נולד בנובידבור מזובייצקי לרב העיר ראובן יהודה נייפלד, שהיה ממיסדי אגודת הרבנים בפולין. הוא למד תורה אצל אביו ואחר כך בישיבה של האדמו"ר מראדזימין. הוא השלים לימודים כלליים ולמד באלטונה ובברלין. הוא הקים תנועה להפצת חינוך דתי ציוני בשם תבונה. בסוף 1919 הצטרף לתנועת צעירי מזרחי שהפכה אז לתנועה ארצית בפולין. הוא נבחר להנהלת התנועה ונשלח מטעמה להנהלת הקרן הקיימת ולקונגרס הציוני ה-13. בתחילת 1924 החליף את קלמן אליעזר פרנקל, שעלה לארץ ישראל, כמנהל המשרד של צעירי מזרחי. במקביל הוא היה יד ימינו של הרב יצחק ניסנבוים ושימש לצדו כדרשן במרכז סיני בוורשה. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל ומונה למנהלת מחלקת הדת של המרכז העולמי של המזרחי. בתוך תנועת הפועל המזרחי הוא היה מראשי הסיעה המרכזית, "תורה ועבודה", בראשות משה שפירא.
הוא נפטר אחרי מחלה קשה בשנת 1956 ונקבר בבית הקברות סנהדריה.
על שמו ניטעה חורשה בפרוזדור ירושלים.
חתול טונקינזי

הטונקינזי הוא גזע של חתול הבית.

היסטוריה של הגזע

הטונקינזי הוא הכלאה בין החתול הסיאמי והגזע הבורמזי. קיימות עדויות המצביעות על כך, שחתולים סיאמיים בצבע שוקולד, שחיו במאה ה-19 היו דמויי טונקינזים.
חתולה בשם וונג מאו, אשר הגיעה מבורמה לארצות הברית בשנת 1930 הייתה האם הקדמונית של הגזע הבורמזי. החל משנות החמישים, החלו מגדלים לזווג בין הסיאמיים לבורמזים כדי להגיע לזן ביניים, שישלב את תכונות שני הגזעים, ובשנות השישים הטונקינזי החל לצבור פופולריות הן בתצוגות והן כחיית מחמד. את שמו קיבל הגזע על ידי מגדלת קנדית אשר זיווגה בין בורמזי לסיאמי סיל-פוינט, וקראה לבן הכלאיים טונקניזי. בשנת 1971 האיות שונה לטונקינזי על שם מפרץ טונקין הנמצא בדרום-מזרח אסיה.

מבנה כללי

משקלו של חתול טונקינזי נע בין 3 - 4 ק"ג.
הפרווה של החתול קצרה וצפופה, ולפעמים עוברים 18 חודשים עד שצבע הפרווה מתפתח במלואו.
הפרווה של הטונקינזי יכולה להיות באחת הדוגמאות הבאות: אחידה, דוגמת מינק או דוגמת חודים.
גיא מרקיזנו

ביוגרפיה

מרקיזנו גדל והתחנך ברמת השרון. למד בבית הספר "אלון". בשנת 1997 התגייס לחיל התותחנים, ושובץ בגדוד 55 באגד 215. עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדים. לאחר קורס קצינים שירת בגדוד 403 ושימש כסגן מפקד סוללה. בהמשך שימש כמפקד סוללה בגדוד 403. לאחר מכן מונה לסגן מפקד גדוד 402 (בתקופת מלחמת לבנון השנייה). בהמשך שימש כקצין האג"ם באגד 425. בהמשך שירותו מונה לראש לשכת אלוף פיקוד הדרום יואב גלנט.
ב-2010 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 405 בעוצבת גולן, שימש בתפקיד עד שנת 2012. בשנת 2012 מונה למפקד השתלמות קציני חת"ם בביסל"ת, ושימש בתפקיד עד שנת 2014. לאחר מכן מונה לסגן מפקד עוצבת גולן בין השנים 2014–2015. באוגוסט 2015 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד עוצבת כידון, ושימש בתפקיד עד אוגוסט 2017. 
באוגוסט 2017 מונה למפקד עוצבת עמוד האש ומילא את התפקיד עד יולי 2019.
מרקיזנו, המתגורר בנתניה, נשוי ואב לשלושה.
נרטולוגיה

נרטולוגיה היא חקר נרטיבים, כלומר מחקר העוסק בסיפורים והאופן בו הם בנויים. ניתן לומר כי נרטולוגיה החלה עוד בפואטיקה 
של אריסטו, שטען כי התכונה המהותית לסיפור היא מימזיס, חיקוי פעולות. מכאן נובע שסיפור אינו פעולות המתרחשות בעולם, אלא פעולות בעולם מיוצג. בפשטות, על סיפור להיות מסופר בדרך כלשהי. 

את אחת התרומות המשמעותיות לנרטולוגיה הרים ולדימיר פרופ (Владимир Яковлевич Пропп), שניסח ב-1928 את הכללים המשותפים לאגדות עם רוסיות בחיבורו "מורפולוגיה של המעשייה". הכללים שניסח ולדימיר פרופ הורחבו ונבדקו מחדש על ידי הסטרוקטורליסטים, ומהם יצאה התרומה העיקרית לתחום זה. מאז ועד היום עוסקת הנרטולוגיה בניסיון לחשוף ולתאר את הכללים העומדים בבסיס סיפורים באשר הם סיפורים, ואת האופן בו סיפורים מיוצגים בתחומים שונים.