רנה שיינפלד

ביוגרפיה

שיינפלד נולדה בתל אביב בשנת 1938 להורים שעלו מגליציה. החלה לרקוד בגיל 12 בלט קלאסי אצל מיה ארבטובה. כאשר ראתה הופעה של מרתה גרהם, "הכוהנת הגדולה" של המחול המודרני, בישראל, הוקסמה והחליטה לעבור ללימודי מחול מודרני אצל רינה גלוק, וכן הופיעה בלהקתה במסגרת "בימת המחול". לאחר מכן קיבלה מלגה ללימודי מחול בבית הספר למחול מודרני של מרתה גרהם בניו יורק, אולם עברה לאחר זמן ללמוד בבית הספר ג'וליארד (בין היתר, למדה אצל אנתוני טודור ), שם הרחיבה את תחומי לימודיה לכוריאוגרפיה, כתב תנועה, מוזיקה, מחול מודרני, מחול קלאסי ועוד. בג'וליארד פגשה את פינה באוש, הן הפכו לידידות ולקולגות. לימים הזמינה פינה באוש את שיינפלד ללהקתה, להופיע בתיאטרון שלה בוופרטל, והציעה לרנה לנהל את בית הספר והלהקה הידועה של קורט יוס. 
לאחר לבטים רבים החליטה שיינפלד להשקיע את זמנה, כישרונה וניסיונה בישראל, על מנת ליצור, לפתח ולטפח את המחול הישראלי. היא חזרה לארץ, רקדה בתיאטרון הלירי של אנה סוקולוב ומיד אחר כך הקימה להקה בת 11 רקדנים ויצאה בערב מחול ראשון מיצירותיה. שיינפלד קיבלה הצעה מהברונית בת שבע דה רוטשילד להקים להקה שתיקרא "בת שבע". לאחר מכן, חזרה לניו יורק, עבדה עם מרתה גרהם ועם כוריאוגרפים אמריקאים שונים, והופיעה בניו יורק בעבודות מחול רבות. בשנת 1964 הוקמה להקת בת שבע. שיינפלד הפכה לרקדנית מבצעת ראשית, כוריאוגרפית, מורה ומנהלת. במסגרת הלהקה ביצעה תפקידים רבים ביצירות של גדולי הכוריאוגרפים בעולם וביצירות של כוריאוגרפים ישראלים, כמו: רינה ירושלמי, מרלה שרון, משה אפרתי ואשרה אלקיים. להקת בת-שבע הופיעה על הבימות היוקרתיות ביותר והוזמנה לפסטיבלים החשובים בעולם. שיינפלד זכתה בהכרה בינלאומית כ"אחת הרקדניות החשובות בדורנו" (ניו יורק טיימס), והמחולות שיצרה במסגרת הלהקה זכו להצלחה והכרה בינלאומית, בהם: "בת יפתח", "פרה עיוורת" ועוד. 
בשנת 1978 עזבה שיינפלד את להקת בת שבע והקימה את "תיאטרון מחול רינה שיינפלד" שבמסגרתו פועלים להקה, בית ספר וסדנאות. לתיאטרון המחול שלה יצרה למעלה משישים מחולות, כאשר רבות מיצירותיה הפכו לנכסי צאן ברזל ולקלסיקה של המחול הישראלי, בהן: "חוטים של סולו" (1978), "פחים ושיער, מקלות ובלונים" (1980), "גלים" (1986), "בועות" (1992), "משי" (1983) ועוד. יצירותיה זכו להכרה ולהצלחה גדולה, היא הוזמנה למרכזי מחול חשובים בעולם. בשנים האחרונות ניכרת התעניינות גדולה בעבודתה של שיינפלד במזרח הרחוק, (יפן, הודו וקוריאה) - אחד המרכזים המתעוררים והמתחדשים של המחול העולמי. במסגרת עבודתה יצרה שפת מחול ייחודית ומקורית המשלבת חפצים, קולות אדם, שירה, וידאו, מוזיקה וציור. לצד היותה ממשיכת דרכה של מרתה גרהם, פנתה שיינפלד לדרכים חדשות ושילבה בעבודתה, בין היתר, יסודות מן הבאוהאוס, תיאטרון המחול והמחול העכשווי. 
שיינפלד היא מורה רבת השפעה שגידלה דור של רקדנים, כוריאוגרפים, מורים ומנהלי להקות בארץ ובעולם. היא מרצה על נושאים שונים במחול ומקיימת סדנאות מיוחדות בארץ ובעולם. נוסף לפעולות אלו הופיעה בכנסת באירועים שונים הנוגעים למעמד האישה ולטיפוח האמנות. השנים החולפות לא הקהו את הלהט והתשוקה שלה לאמנותה. היא יוצרת, מלמדת, מרצה ורוקדת ללא לאות מראשית דרכה ועד היום. שיינפלד ממשיכה להיות אחת הנציגות המקוריות והחשובות של התרבות הישראלית והמחול הישראלי ברחבי תבל.

המחול הייחודי של שיינפלד

שיינפלד פיתחה סגנון ריקוד ייחודי המשלב ריקוד עם חפצים ואביזרים. זהו איננו מחול לשמו, אלא רעיונות שונים המובילים את הדמיון מעבר לריקוד בעזרת אביזרים המעשירים את התנועה ונותנים לה ייחוד. שיינפלד חוקרת ביצירתה מעבר לסיפוריות ומשתמשת במטפורות בימתיות ההופכות לסמלים ויוצרות הוויה אמנותית תיאטראלית. השימוש בחפץ עוזר לה להגיע להתנסות מיוחדת - החפץ בניטראליות ובאובייקטיביות שלו עוזר לשיינפלד ללמוד על עצמה, על דרכה בתנועה ועל דרך התנועה בה. החפץ מונע אותה מלהתחפר בתוך אותן תנועות ותחושות, שהיא כבר מכירה בגופה והוא הופך להיות שותף בתהליך היצירה. "המפגש בין החפץ והריקוד מדגיש מאוד את הגוף האנושי, נוצרות צורות מרתקות, דינמיקה, אנרגיה ושיווי משקל מקסים" (מתוך ראיון של שיינפלד, 1992). עינת וירטהיים- פרידמן מוסיפה (מתוך כתב העת "משקפיים", 1990 עמ' 56-57), בהקשר לעבודותיה של שיינפלד: "כשפסל יוצר בחומר, הוא מותיר את החומר בצורה קבועה אחת. כשרקדנית מפעילה את החומר, היא יוצרת אינסוף צורות פיסוליות, שונות זו מזו, מתחלפות ועוברות שינויים בחלל, בזמן ובאפיון".

"חוטים של סולו"

בכורה - 1978, פסטיבל ישראל.
כוריאוגראפיה - רנה שיינפלד.
 
רקדנית - רנה שיינפלד.
 
מוזיקה - איגור ואקביץ.
 
תאורה - ג'ון דייוויס.
תלבושות - ברטה קוורץ.
 
ביצירה מתוארים חוטי גומי נמתחים בקווים אלכסוניים בין ארבע קורות עץ, הניצבות במרכז הבמה. שיינפלד משתלבת במבוך הזה, תנועתה משנה מצבים- היא מותחת, מכווצת ומשחררת את החוטים בחלקי גוף שונים ויוצרת צורות גאומטריות בחלל. ההנגדה בין תנועה דינאמית, המשנה צורה, המלווה ברטט חוטי הגומי ורטט המוזיקה, לעומת "הקפאת" התנועה, מבליטים את ההתרחשות הצורנית.

"פחים ושיער, מקלות ובלונים"

בכורה - 1980, מוזיאון תל אביב.
כוריאוגראפיה - רנה שיינפלד.
 
רקדנית - רנה שיינפלד.
 
מוזיקה - איגור ואקביץ.
 
תאורה - ג'ון דייוויס.
 
תלבושות - רנה שיינפלד.
 
ביצירה מופיע ריבוע פח כסוף ונוצץ מונח על ראשה של הרקדנית, כאשר כפיפות ברכיים קצובות מרעידות את שולי הפח. שיינפלד מתופפת ומכתיבה את התקדמותה במרחב הבמה, על פי המקצבים המשתנים. חומריות הפח- המתכתיות הבוהקת, הדקיקה והרוטטת שלו מניעים את הריקוד, את אופיו ואת הליווי המוזיקלי- שהוא תוצר הדו-שיח בין הגוף המתנועע והאובייקט. הרקדנית עוזבת את הפח על הרצפה, היא רוקדת לידו ועליו, לוקחת אותו כמו מגש, מסתתרת מאחוריו. יחד עם זאת, התקדמותה בטוחה, כאילו היה הפח שקוף, אך הפח אטום. בהמשך המחול, שיינפלד מרימה את הפח ומגלה את פניה, היא אוחזת את הפח ככתר על ראשה. שיינפלד מתיישבת על הפח, מתפשטת, פורעת את שיערה ומתנועעת בתנועות משוחררות, היא לוקחת שוב את הפח מהרצפה ומביטה בו כבמראה. לפתע היא מתנתקת מהמראה ונעמדת על הפח, לוקחת שוב את הפח, ההופך שוב ל"מראה" ומתיישבת להתבונן בעצמה, גופה ובבואתה מתאחדים והפח ביניהם.

"חוטי משי"

בכורה - 1983, תיאטרון "קארה", אמסטרדם.
 
כוריאוגראפיה - רנה שיינפלד.
 
רקדנית - רנה שיינפלד.
 
מוזיקה - מנחם צור, סטיב רייך.
 
תאורה - ג'ון דייוויס.
 
תלבושות - רנה שיינפלד.
זהו ריקוד בו מופעלים מספר אובייקטים: פיסת בד, ענפים, אקווריום עם מים בתוכו. ביצירה מתוארת דמות הנאבקת עם פיסת אריג משי לבן- הם נסחפים ומסתתרים במרחב חשוף ומאיים. הדמות נשכבת ומתכסה באריג משי. בהמשך הדמות מגלה סימני חיים, יוצאת מן האריג ומתקדמת בקומה שפופה. עיניה עצומות, ידיה שלוחות קדימה בתנועות גישוש חששניות. הדמות נתקלת באקווריום, היא מתקרבת אליו ומגלה את המים שבתוכו. היא מחייכת, פוקחת עיניים ומקבלת חיות, הדמות קמה ולוקחת מהרצפה ענפים. היא מניחה את הענף על הרצפה ומנופפת עם האריג הלפוף על מותניה, הבד נפרש ומתנפנף בגליות תוך התקדמותה על הבמה. פיסת המשי הופכת למלבן לבן המונח על הרצפה. היא ממשיכה לשבת לידו ולהתנועע בגווה ובידיה. לבסוף, היא נכנסת לאקווריום ומכשכשת את כפות רגליה במים בהנאה ובהקשבה לקולות המים.

"רקדי לקצה האהבה"

בכורה - מרכז סוזן דלל, 6 באוגוסט 2008. 
 
כוריאוגראפיה - רנה שיינפלד. 
רקדנית –רנה שיינפלד. 
 
מוזיקה – לאונרד כהן.
תרגום – קובי מידן. 
 
ווידאו – יובל כהן. 
תאורה – יעקב ברסי. 
 
תלבושות – ענבל לייבליך. 
מופע מחול רב ממדי המשלב ריקוד, שירה ווידאוארט בהשראת שיריו של לאונרד כהן.

חיים פרטיים

שיינפלד נשואה לאורי פייגנבלט, להם בן ובת. הבת, תמר, עוסקת גם היא במחול, ונשואה לקובי מידן.