google/wiki40b huggingface dataset:
ישראל זולברג

ביוגרפיה

זולברג נולד בירושלים. בן לאברהם זולברג ולשושנה לבית שניידוביץ. הוריו נישאו בשנת 1940, ונולדו להם שלושה בנים, ישראל הבכור, נפתלי ואורי. לאחר שחרור באר שבע עברה המשפחה להתגורר בה כדי לארגן את פתיחת חדר הניתוח בבית החולים הדסה. זולברג למד בבית הספר היסודי "בארי" ומשם המשיך לבית הספר התיכון העירוני א', שם שימש כקריין בערבי קריאה, והיה חבר בתנועת הצופים ובתזמורת הנוער העירונית. 
זולברג התגייס לצה"ל באוגוסט 1964 והתנדב לחיל הצנחנים. עבר קורס צניחה וסיים בהצטיינות קורס חובשים קרביים בכירים. בהמשך היה אחראי למרפאה בגדודו, והתקבל לפקולטה לרפואה אליה עמד להיכנס בשנת תשכ"ח.
עם תום שירותו הסדיר, חתם קבע, וביום הראשון ללחימה במלחמת ששת הימים השתתף בקרב שנערך בגבעת עלי מונטר במבואות עזה. כחובש קרבי, הגיש עזרה רפואית לפצועים בזחל"מים הבוערים, כשמסביבם אש תופת מטנקים ומרגמות. הוא ארגן את חילוץ הפצועים, והצליח לחלץ 9 פצועים תחת אש, ובהם גם סגן מפקד הגדוד. כאשר טיפס על זחל"ם שנפגע ובתוכו הרס"פ צעקו לו החיילים שיתפוס מחסה בתעלות הסמוכות, אך הוא השיב "תיכף אבוא, עוד לא גמרתי את תפקידי" ובעודו מטפל ברס"פ הפצוע, פגז קטלני התפוצץ בסמוך אליהם, והוא נפגע ממנו והועבר לאזור הפצועים שעזר לחלץ, ולבסוף נפטר מפצעיו.
להלן תיאור המעשה ב"אתר הגבורה":
ביום ה-5 ביוני 1967 על יד עזה, כאשר דרגי המינהלה של הגדוד נפגעו באש נגד טנקים ואש מרגמות חזקה, רץ סמ"ר ישראל זולברג ז"ל בין כלי הרכב הפגועים והבוערים וחילץ פצועים. הוא המשיך בכך עד אשר נפגע ישירות מפגז ונהרג עם הפצוע שאותו חילץ
— ישראל זולברג, באתר הגבורה
זולברג הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי לשעת חירום בבארי, לאחר מכן הועבר לבית הקברות הצבאי בבאר שבע.
ב-1971 נפל, בעת שירותו הצבאי, אחיו נפתלי, ונטמן בבית העלמין קריית שאול. לאחר זמן מה, הועברו עצמותיו של ישראל זולברג לקבר הסמוך לזה של אחיו.
לאחר מותו הוענק לו ציון לשבח על ידי הרמטכ"ל על גילוי אומץ לב ודבקות במטרה. לאחר נפילתו בני כיתתו של נפתלי נטעו חורשה לזכרו ביער הקרן הקיימת "נווה אברהם" הנמצא ליד בית הספר החקלאי אשל הנשיא, ועם פטירתו של נפתלי, נטעו חורשה נוספת. 
הוריו של זולברג הקימו קרן מלגות שנתיות, למי שידו אינה משגת, ללמוד בתזמורת הנוער העירונית, ספר תורה לזכרו הוכנס לבית הכנסת "בבלי", וגביע נודד על שמו הוענק לקבוצת נוער המצטיינת בצעדת הנגב.
לאחר מות הוריו, אברהם בשנת 1998 ושושנה בשנת 2008, הם נקברו בסמוך לבניהם הנופלים. על קברם נכתב: "למרגלות בנינו היקרים הצנחן רס"ל ישראל זולברג הי"ד צל"ש מלחמת ששת הימים ובעל עיטור העוז כ"ו אייר תשכ"ז 5.6.1967 ואחיו החייל נפתלי זולברג ז"ל י"ח כסלו תשל"ב 6.12.1971".
אדוארד ברנס

ביוגרפיה

ברנס הוא ממוצא אמריקאי אירי. נולד בשכונת וודסייד, קווינס, ניו יורק, למולי, סוכנת פדרלית ולאדוארד ג'. ברנס ג'וניור, איש יחסי ציבור ושוטר.
ברנס גדל בכפר וואלי סטרים בלונג איילנד ולמד ב"תיכון צ'אמינאד" וב"תיכון יואיט", לאחר מכן למד ב"אוניברסיטת ניו יורק באונאונתה" וב"אוניברסיטת אלנבאי".
לברנס יש תואר בשפה האנגלית מ"מכללת הנטר - האוניברסיטה העירונית של ניו-יורק" בה למד.

קריירה

ברנס החל את הקריירה הקולנועית שלו כעוזר הפקה של הבמאי אוליבר סטון בסרטו "הדלתות".
את סרטו הראשון כבמאי, "האחים מק'מלן", ביים ברנס ב-1995. הוא זכה לביקורות טובות מצד המבקרים והופיע בכמה פסטיבלים קולנועיים מקומיים.
את סרטו השני, "האחת והיחידה", ביים ברנס שנה לאחר מכן וליהק את השחקניות ג'ניפר אניסטון וקמרון דיאז לתפקידים הראשיים.
בנוסף לקריירת הבימוי וההפקה הופיע ברנס גם כשחקן בסרטיו ובסרטים אחרים.
בשנת 1998 הופיע בדרמת המלחמה זוכת 5 פרסי האוסקר של סטיבן ספילברג, "להציל את טוראי ריאן", בסרט גילם ברנס את דמותו של טוראי ריצ'רד רייבן מגדוד הריינג'רס השני, תחת פיקודו של קפטן ג'ון ה. מילר (טום הנקס).
ב-2001 הופיע ברנס בדרמת הפעולה "15 דקות", ובקומדיה הרומנטית "חיים או משהו כזה". ב-2003 הופיע במותחן הפשע "ביטחון".
ב-2006 שיחק ברנס בקומדיה הרומנטית "החופשה".
ב-2008 שיחק במותחן האימה "שיחה שלא נענתה".
בשנת 2013 שיחק במיני-סדרת הפשע של רשת TNT, "מוב סיטי" בתפקיד באגסי סיגל.

חיים אישיים

ברנס התארס בשנת 2000 עם השחקנית כריסטי טרלינגטון, אך לבסוף הזוג ביטל את החתונה בשל פיגועי הטרור בניו יורק ב-11 בספטמבר שנה לאחר מכן, מטרים ספורים ממקום מגוריהם. הזוג החליט בסופו של דבר להיפרד. כעבור מספר חודשים חזרו בני הזוג ונישאו לבסוף בשנת 2003. נולדו להם בת ובן. אחיו נשוי לאחותה של כריסטי טרלינגטון.
גן המגנים

גן המגנים הוא גן ציבורי שנוסד בשנת 1951 (תשי"א), שלוש שנים לאחר הקמתה של מדינת ישראל. הגן נמצא ברחוב המעפילים 7 שבמערב כפר סבא, צמוד לקופת חולים כללית.

תיאור

הכניסה הראשית לגן מצוינת על ידי שלט ועל ידי קשת ממתכת (שער ממתכת). מימין לקשת ישנו גן משחקים עם מגלשות, נדנדות ומתקנים דומים (שנועדים לילדים קטנים), בנוסף ישנה מערכת שבילים המחברת בין כל האזורים בגן. משמאל לקשת, בין השבילים, יש שיחים וצמחייה. בצידו הרחוק של הגן יש מדשאה עגולה ובה מפוזרים סלעים קטנים. ליד המדשאה נמצאת סוכה נמוכה וחשוכה ובה יש שלט קטן המספר על תאריך הקמת הגן. הגן מצויד בפחים, ברזיות, ספסלים ומתקנים רבים. הגן מהווה בית למינים רבים של בעלי-חיים וצמחים. בגן חיים קיפודים, ולהקות של ציפורים קטנות מבקרות אותו תכופות. הגינה אינה בית גידול של מגוון רחב של חרקים, כגון נמלים, זבובים ודומים. חתולי רחוב נכנסים לגינה מפעם לפעם, ובעלי כלבים נוהגים להביא את כלביהם לשם לטיול.

סביבת הגן

גן המגנים נמצא ברחוב המעפילים 7  שבכפר סבא, וצמוד לקופת חולים כללית בשם למפרט. הטמפרטורה הממוצעת בגן היא 26 מעלות צלזיוס (26°C)] והוא נמצא באזור אקלים ישראלי וים תיכוני. את הגן תוחמים הרחובות החי"ל וגולומב. בקרבת הגן ניתן למצוא את המרכז הרפואי מאיר, ואת המרכז המסחרי קניון ערים כפר סבא.
שטר קניין

שטר, בדיני הקניין, הוא מסמך המעיד על יצירת או העברת זכות בקניין, במיוחד במקרקעין. בישראל, שטר הוא מסמך הכרחי לצורך רישום זכויות במרשם המקרקעין (טאבו) על שם בעליהן. כל הרישומים בטאבו, הן של עסקאות רצוניות והן של פעולות והערות נוספות, נעשים על בסיס מסמך המכונה "שטר". לדוגמה, בקשה לרישום ירושה נרשמת בטאבו בתור שטר ומקבלת מספר שטר, הגם שאין מדובר בעסקה. כך גם לגבי מגוון ההערות שניתן לרשום בטאבו, כגון הערת אזהרה או הערה על צו של בית משפט. דרישת השטר האמורה נקבעה בתקנות.
בדיני המקרקעין של ישראל, מוכרות בסך הכל חמש זכויות במקרקעין: בעלות, שכירות, משכנתא, זיקת הנאה וזכות קדימה. שטר נדרש ליצירתה ולהעברתה של כל אחת מזכויות אלו.
שטר מכר, שהוא אחד השטרות הנפוצים ביותר, משמש להעברת זכות הבעלות. שטר מכר נחתם על ידי שני הצדדים לעסקה, המוכר והקונה. השטר נערך לפי טופס קבוע, הכולל פרטים בדבר המקרקעין עצמם, הצדדים לעסקה ועוד. נדרש כי השטר יהיה מודפס ולא כתוב או מתוקן בכתב יד. החתימות על השטר מאומתות על ידי עורך דין או על ידי רשם המקרקעין, לאחר שזיהה את החותמים, הסביר להם את מהות העסקה ואת התוצאות המשפטיות הנובעות ממנה והשתכנע כי הם מבינים אותן וחותמים מרצונם.
סוג אחר של שטר, הנפוץ בישראל, הוא שטר שכירות, המשמש לעיתים קרובות לרישום חכירה של מקרקעין. בעת הגשת שטר כזה לטאבו לשם רישום הזכות, יש לצרף אליו, בין היתר, את הסכם השכירות או החכירה.

משמעותו הקניינית של השטר

שיטת רישום המקרקעין הנהוגה כיום בישראל ובארצות רבות אחרות של המשפט המקובל היא שיטת טורנס (Torrens title). בשיטה זו, החלה לגבי מקרקעין מוסדרים, הרישום במרשם המקרקעין (טאבו) מהווה ראיה חותכת (indefeasible) לזכויות המתועדות בו. לפיכך, השטר עצמו, בפרט אם לא נרשם בטאבו מסיבה כלשהי, אינו מקים זכות קניינית. בכלל זאת, אין משמעות רבה למועד בו נחתם השטר. לכן, הפעולה המעשית החשובה ביותר בקשר לשטר היא הגשתו ללשכת רישום המקרקעין לשם רישומו. זכותו של בעל הזכות לפי השטר נוצרת במועד רישומה במרשם. שיטה זו יוצרת ודאות רבה ומקילה על חיי המסחר, כאשר מי שמשלם עבור זכות במקרקעין, בהסתמכו בתום לב על הרישום בטאבו (ותו לא), יקבל לידיו זכות תקפה. שיטה זו מכונה גם "מרשם זכויות".
לפני הנהגתה של שיטת טורנס, הייתה נהוגה בארץ ישראל (הן בתקופת השלטון העות'מאני והן בחלק מתקופת המנדט הבריטי) שיטה של "מרשם שטרות" (deeds registration). בשיטה זו, השטר עצמו עשוי להקים את זכות הקניין במקרקעין. כלומר, אדם שאחז בשטר (או "קושאן") היה רשאי לטעון שיש לו זכות תקפה במקרקעין ולהעבירה לאחרים. אמנם, במקביל התקיים גם מרשם מקרקעין, אך לא היה ניתן להסתמך על המרשם באופן חותך, שכן פעמים רבות שטרות לא הובאו לרישום, או שנפל פגם כלשהו (כגון תרמית או תיאור שגוי של גבולות המקרקעין) בהעברת הזכויות מאחד הבעלים הקודמים ל"בעלים" הנוכחי. המבקש לרכוש זכות במקרקעין היה נדרש, על מנת להבטיח שזכותו לא תיפגע עקב פגם בשרשרת ההעברות הקודמות, לערוך בדיקה מדוקדקת של השרשרת ולוודא שמתקיים "good root of title". בשל הקשיים הניכרים ששיטה זו יוצרת, הונהג, כאמור, מרשם הזכויות. עם זאת, שיטת מרשם השטרות עדיין קיימת בישראל לגבי מקרקעין שלא עברו תהליך של הסדר. נכון ל-2015, מקרקעין כאלו משתרעים על כ-4% משטח המדינה. ככלל, הם רשומים בפנקס השטרות, שהוא אחד משלושת סוגי הפנקסים המתנהלים בלשכות רישום המקרקעין (לצד פנקס הזכויות ופנקס הבתים המשותפים). חלק מהם רשומים בפנקס הבתים המשותפים, שכן ניתן לרשום בית משותף גם על מקרקעין אלו. תהליך ההסדר ממשיך להתקיים לגבי מקרקעין שטרם הוסדרו.
דאפי דאק ומכסחי הברווזים

עלילה

בפינת הרחוב, איש המכירות דאפי, שומע על איל ההון המיליונר החולה ג'יי.פי. קיוביש אשר מציע עושר לכל מי שיצליח להצחיק אותו לפני שהוא עובר לעולם הבא. הוא חייב לפני כן לבלום את משרתו של קיוביש שמנסה ללא הרף לחבל בניסיונותיו של דאפי להיכנס לבית. בסופו של דבר דאפי דוחק הצידה את המשרת ובלי כוונה הופך לליצן של קיוביש לאחר שהוא מחליק בטעות ונופל על עוגה. קיוביש שהחל להתגלגל מצחוק, מטיח אינספור פשטידות בפניו של דאפי בעוד צחוקו הרועם מהדהד. לאחר מותו של קיוביש ("מת מצחוק", מדווח אחד העיתונים), דאפי יורש את הונו אך לפי סעיף בצוואה חייב דאפי להשתמש בכסף למטרה טובה שתשרת את הקהילה. דאפי מלגלג לרעיון (הוא אומר על קיוביש "!What a rube"), הזלזול שלו מעיר את רוחו של הנדבן המנוח שמתחיל להעלים צרורות של כסף מן הערימה של דאפי עד שהוא נכנע ומסכים לקיים את התנאים. דאפי המרוגז נשבע להשתמש בכסף כדי לחסל את כל רוחות הרפאים, כגון קיוביש. 
דאפי מגדיר את עצמו בתור "Paranormalist at Large", משכנע את באגס באני להופיע בפרסומות ושוכר את פורקי פיג (מלווה בסילבסטר) בתור היועץ שלו. קיוביש ממשיך להעלים נתחים מכספו של דאפי בכל פעם שנראה כי הוא משתמש בכסף לעסקים לא הוגנים או פועל במרמה. למרות שדאפי מצליח בהצלחה לגרש רוחות שהיו לכודות בגופה של גברת, קיוביש ממשיך להעלים את כספו ("כמות הכסף הולכת ופוחתת! ירדתי למיליון האחרון שלי!"). לאחר מכן הוא מקבל שיחת טלפון מפורקי, שחזר עם סילבסטר מהמשימה בעיר הנופש דרי גולץ' ודאפי מציב לו ייעד חדש, הרי האמונות התפלות, לצערו הרב של סילבסטר. דאפי משיג את באגס בטלפון שנשלח למשימה בטרנסילבניה אשר עוזב את המקום לאחר פגישתו עם הרוזן דם קרוש, ויחד הם עולים אל הרי ההימלאיה ומתעמתים עם הוגו איש השלג הנורא, שחושב שדאפי הוא ארנב. 
כאשר העיר מוצפת בדיווחים על פיל זעיר, דאפי, בהנחה שזו סתם היסטריה, מקווה להפיק רווחים על ידי הרגעת הציבור עם עדותו ה"מומחית" אך הוא הופך לבדיחה כאשר הפיל צץ פתאום בזמן השידור על מסך הטלוויזיה. כאשר דאפי מחליט להטיל את אשמת כישלונו על פורקי, קיוביש לוקח ממנו את שארית הכסף. דאפי מקבל מברק מזמר, שמודיע לו כי הוא מגורש מהמשרד. לאחר שמעקלים את חפציו, דאפי מבחין בהתראה כי עומדים להרוס את הבניין, כשהוא עדיין בפנים ("דבר אחד בטוח, אין לי שום מקום ללכת אליו, אלא למעלה!") 
בינתיים, באגס מוצג נהנה מחופשתו בפאלם ספרינגס (זה היה רצונו לאורך כל הסרט) ובקריאה בעיתון על נפילתו של דאפי. פורקי תקוע בהר האמונות התפלות עם סילבסטר הפחדן כתמיד. רוחו של קיוביש מגלה כי דאפי חזר לנקודת ההתחלה, כאיש מכירות בפינת רחוב (הפעם, במכירת חפצים על טבעיים כולל בובות מכניות של Gossamer במחיר של דולר לכל אחד). אך כאשר דאפי מרוויח שטר של דולר הוא מיד נעלם. הסרט מסתיים כשדאפי, בעודו מנופף בכעס באגרופו לעבר השמיים וצורח "קיוביש!" רומז לכך כי הוא קולל לשארית חייו.
אמנון עין-דר

ביוגרפיה

עין-דר נולד וגדל בקיבוץ גבעת חיים מאוחד. עין-דר התגייס לצה"ל ב-1987 וב-1989 סיים את קורס טיס מס' 120 במגמת קרב. ב-2005 מונה למפקד טייסת הדרקון המעופף שהוקמה מחדש כטייסת ביום אויב. ב-2007 מונה למפקד טייסת הנגב, טייסת מטוסי F-16I. שימש ראש מחלקת מבצעים של חיל האוויר וב-2014 מונה למפקד בסיס רמת דוד. באוקטובר 2017 מונה לראש להק האוויר.  
עין-דר בעל תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. הוא בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה והמכללה לביטחון לאומי. נשוי ואב לארבעה.
קארינוס

חייו

בשנת 282 הכריזו הכוחות הצבאיים של רומא ברייטיה ונוריקום על קארוס, אביו של קארינוס ופריפקט המשמר הפרטוריאני, כקיסר הרומי החדש. קארוס מינה את קארינוס ואת אחיו נומריאנוס לקיסרים (תואר משני לתואר אימפרטור אוגוסטוס שהוא נשא). קרינוס קיבל את סמכויות השלטון בחלקה המערבי של האימפריה, בעוד אביו ואחיו יצאו מזרחה, להדוף את הפלישה של הסרמטים והקואדים, שחצו את הדנובה ופלשו לפאנוניה.
בתחילת שלטונו נלחם קארינוס בהצלחה בשבטים הגרמאנים על גדות נהר הריין העליון, אולם במהרה הוא עזב את החזית לפיקודם של הלגאטים שלו, וחזר לעיר רומא. במהלך שהותו ברומא, לפי דיווחים היסטוריונים מסוימים, קארינוס שקע בחיי התהוללות והפגנת עושר רהבתנית, הפגנה שכללה את חגיגות הלודי רומאני המפוארות ביותר שנערכו בתולדות העיר.
בתחילת שנת 283 אביו של קארינוס פלש למסופוטמיה, הביס את הצבא הפרסי, וכבש את הבירה הפרסית קטסיפון (קרוב לבגדאד של היום), אולם הצלחתו לא ארכה ימים; בסוף יולי, הוא נמצא מת באוהלו במחנה הקיסר ליד קטסיפון. הצבא הרומי במזרח הכריח את אחיו של קארינוס ושותפו לשלטון, נומריאנוס, להפסיק את מסע המלחמה נגד פרס, ולחזור לאירופה. במהלך עצירה שעשה הצבא בעיר כלקדון (העיר שמול ביזנטיון, בצד האסייתי של מצר הבוספורוס) נרצח נומריאנוס, ודיוקלטיאנוס הוכרז כקיסר על ידי חיילי הצבא.
כשהגיע הדיווח על מותו של אחיו, ועל הכרזת דיוקלטיאנוס כקיסר, עזב קארינוס את רומא בבהילות, ויצא בראש צבא למזרח במטרה לחסל את הטוען לכתר. בדרכו קארינוס עבר בפרובינציית פאנוניה, ודיכא בהצלחה את מרידתו של טוען לקיסרות נוסף, מרקוס אורליוס גוליאנוס.
המלחמה בין קארינוס ודיוקלטיאנוס נערכה ברובה בפרובינציית מואסיה. קארינוס ניצח במספר קרבות, אולם בקרב העיקרי שנערך על נהר מורבה, דיוקלטיאנוס זכה בניצחון מוחץ, וקארינוס נהרג.
לפי דיווח אחד, הקרב החל ביתרון לצד קארינוס שמספר החיילים בצבאו היה גדול יותר ומהלך הקרב נטה לטובתו. המהפך הגיע כאשר קארינוס נרצח על ידי טריבון צבאי במהלך הקרב, כנקמה על כך שפיתה את אשתו של הטריבון, בעקבות רצח זה התמוטטו צבאותיו של קארינוס והניצחון, דחוק אך מוחלט ניתן לדיוקלטיאנוס.
איל"ן

איל"ן - איגוד ישראלי לילדים נפגעים, הוקם בשנת 1963 כארגון גג של ארגונים לטיפול בילדים נפגעים, על ידי ארגון "אילנשיל פוליו" שעסק בסיוע לנפגעי פוליו וביקש להרחיב את פעילותו לסיוע לכלל הילדים הנפגעים. הארגון מציב לו למטרה כיום את שיפור איכות חייהם של בעלי המוגבלויות הפיזיות בישראל וקידום שילובם בחברה.

היסטוריה

ארגוני אילנשיל (אילנשיל = איגוד ישראלי למען נפגעי שיתוק ילדים) ופוליו הוקמו בשנת 1952, והתאחדו בשנת 1956.
באפריל 1964 התקיימה ועידת היסוד של איל"ן והשתתפו בה נציגי אילנשיל-פוליו, בית חולים אלין, שתל"ם ואקי"ם. מוסד מרכזי שלא הצטרף לאיל"ן היה מוסד אברמס בתל אביב.
בשנת 2010 הוכרז הארגון כזוכה פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.

פעילות העמותה

העמותה עוסקת ברווחה, חינוך ושיקום של ילדים נפגעים עד לבגרותם. לאחר מכן, מציעה העמותה אפשרויות להשתלבות במסגרות תעסוקתיות, מסגרות מגורים ומסגרות חברתיות מתאימות.
העמותה מקיימת פעילויות ספורטיביות לנכים, מקיימת קייטנות מותאמות ומספקת  שירותי הסעה לפעילויות אלו בכלי רכב ייעודיים המותאמים להסעת נכים. העמותה מסייעת ברכישת ציוד פארא-רפואי (כדוגמת הליכונים) ולימודי (כדוגמת מחשבים), רכב ראשון ושיעורי עזר והעשרה.

מצעד הפרוטות

מצעד הפרוטות נוסד בשנת 1958 על ידי בטי דובינר, מייסדת איל"ן, לצורך גיוס הכספים לעמותה. בשנים הראשונות לקיומו תאם השם את טיבה של ההתרמה, שהתקיימה באמצעות צעדות התרמה בהן החזיקו הצועדים יריעות בד בהן נערמו פרוטות מעוברים ושבים.
במהלך השנים ניתן הכינוי למבצעי ההתרמה השנתיים של העמותה. אלו התקיימו תחילה יום בשנה, במהלכו נאספו תרומות מבתים. כיום נמשך מנהג זה ביום ההתרמה, אך זהו מנהג יחיד מבין שורת פעולות הנערכות לאורך זמן, בהן הצבת דוכני התרמה במקומות ציבוריים וגיוס תרומות באמצעי מדיה שונים.
שוקי הופמן

שוקי הופמן (נולדה ב-13 ביולי 1952) היא כוראוגרפית ובמאית העוסקת בעיקר בהוראת ריקוד וביצירת והפקת אירועי מחול ותרבות. ב-1988 היא ייסדה בירושלים ביחד עם בעלה שלומי את בית הספר לריקוד "מחולה" שהפך ברבות הימים לרשת בתי ספר למחול בארץ, על כך זכתה בפרס "יקיר ירושלים" בשנת 2008.

ביוגרפיה

שוקי הופמן נולדה בירושלים בשם שושנה סוויד ליעקב ומזל, יצרני תכשיטים שעלו מדמשק שבסוריה. 
בשנת 1966 בגיל 14 החלה לרקוד בלהקת "הורה ירושלים", בתקופה זו גם הכירה את בן-זוגה שלומי, אקורדיוניסט, שניגן במסגרת להקות והופעות מחול שונים ומאז הם ביחד. 
בשנת 1970 התגייסה לצבא, שם שירתה כמדריכת ספורט. במקביל השתתפה בקורס הוראת ריקודי עם. עם שחרורה מהצבא, בשנת 1972, נישאה לשלומי והשניים החלו להופיע במופעי מחול, בין היתר במועדוני החאן הירושלמי וירושלים של זהב.
בשנת 1973 החלה הופמן לקחת שיעורים באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, שם למדה במשך שלוש שנים. בשנת 1975 החלה לעבוד כאחראית על תחום המחול בעיריית ירושלים, בין היתר בקידום חוגי המחול העירוניים.
בסוף שנות ה-70, קיבלה לידיה לנהל אמנותית את להקת "הורה ירושלים" שם עבדה עד 1988. בשנת 1983 זכתה הלהקה במדליית ארד בפסטיבל הפולקלור בדיז'ון שבצרפת. 
יצרה כוריאוגרפיות עבור להקות רבות, ביניהן: אנחנו כאן-ת"א, להקות משגב, הורה אשקלון, תזוזה בקרית מלאכי, להבים בדרום, להקות קריית שמונה, להקות שהם וכן ללהקות יהודיות בברזיל, אנגליה וקנדה.
בין יצירותיה הידועות בעולם המחול הישראלי: 
לא תפגע בי עין רע, דואו (שזכה בריקוד השנה מאמנות לעם), הורה סחרחורת, עת קציר (שזכה בפרסים רבים כולל מדליית כסף בדיז'ון), לירושלים, חיזורים, סובבוני, לא עוזב את העיר, טריו, מעוף, חסקה, פורים ועוד .

הקמת בית ספר מחולה

בשנת 1988 עזבה הופמן את עיריית ירושלים, וביחד עם בעלה, הקימו בית ספר ירושלמי למחול - מחולה, בתחילת הדרך היה זה עם זוג חברים ואחרי שנתיים המשיכו לבד. בית הספר "מחולה" בראשותם, כלל אולמות עם רצפות מחול, מראות, חדרי הלבשה והיה ברמה טובה יחסית לתקופה. בהמשך הקימה ב"מחולה" את הלהקות הייצוגיות ושימשה כמנהלת האמנותית של הלהקה הבוגרת במשך כ-15 שנים. 
שימשה שופטת בפסטיבל ישראל. 
הופמן אחראית לכוריאוגרפיות של מופעי תיירות רבים בירושלים, ממועדוני "ירושלים של זהב" ו"החאן הירושלמי" בשנות ה-70 וה-80 ועד למופעי "הצברים" בימ.ק.א – ירושלים בשנות ה-2000. 
בנוסף להיותה כוריאוגרפית, יצרה הופמן העמדות רבות, בעברה הרחוק - לתיאטרון החאן בירושלים, למחזות הזמר "הנה הלהקות", "אנני" וכן לתוכניות טלוויזיה שונות (האח הגדול, ארץ נהדרת, צופית גרנט, הגבעתרון ועוד). 
אחראית על מרבית עיצובי התלבושות של להקות מחולה.
כמו כן שותפה מרכזית ואחראית על הניהול האמנותי של כל התמונות ההמוניות של רקדני מחולה לאורך השנים בטקסים הגדולים של טקס הדלקת המשואות בהר הרצל (1995,1999,2002,2004,2007,2008,2012)
בטקסי תגלית ומגה תגלית, מסע אחר - בלטרון, באמפי הר הצופים, בבנייני האומה, ועוד.
You Belong with Me

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי טיילור סוויפט וליז רוז, והופק על ידה ועל ידי נייתן צ'פמן. השיר הוא שיר בסגנון הקאנטרי-פופ. כמו כן, הועמד השיר בטקס פרסי הגראמי בשלוש קטגוריות; "הקלטת השנה", "שיר השנה" ו-"ביצוע הפופ הווקאלי הטוב ביותר - אישה".
בנוסף לכך, היה השיר לאחד מן השירים הנמכרים ביותר בשנת 2009.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של טיילור סוויפט ב-16 ביוני 2009. הקליפ בוים על ידי רומן וייט. בקליפ ניתן לראות את סוויפט, שרה בחדרה תוך שמהחלון מביט בה מישהו. בהמשך, השניים רוקמים יחד מערכת יחסים. 
נכון לאפריל 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-953.8 מיליון צפיות.
יחסי ישראל–ניגריה

היסטוריה

היחסים בין שתי המדינות נוצרו לראשונה במהלך שנת 1960, בתקופה בה מדינת ישראל ביקשה ליצור קשרים עם מדינות רבות באפריקה, וזאת על מנת ליצור משקל נגד לתוצאותיו של החרם הערבי, אשר באותה התקופה היה בשיא כוחו, והיה עלול להשאיר את ישראל בודדה למול מדינות ערב הסובבות. במהלך שנות ה-60 וה-70, ישראל קיימה פעילות ענפה ברחבי אפריקה שמדרום לסהרה, לרבות בניגריה. לאורך התקופה, מאות מומחים ומתנדבים ישראלים נשלחו על מנת לסייע בפיתוח והמודרניזציה של ניגריה, ובעיקר בתחומי החקלאות, החינוך, הרפואה וההכשרה טכנולוגית. בד בבד, מאות אנשי מקצוע ניגרים, ביניהם חקלאים, מומחים, אנשי חינוך, אנשי אקדמיה, סטודנטים, רופאים, עובדים קהילתיים ומהנדסים נשלחו לישראל על מנת לקבל הכשרה מקצועית מקיפה בתחומם.
עם זאת, בעקבות מלחמת יום הכיפורים בשנת 1973, ניגריה, בדומה למדינות רבות באפריקה, הודיעה על ניתוק הקשרים עם מדינת ישראל, בלחצן של מדינות ערב ובהשפעתו של חרם הנפט. היחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות שוקמו רק במהלך חודש ספטמבר 1992. בעקבות חידוש היחסים, ישראל הקימה מחדש את שגרירותה באבוג'ה בחודש אפריל 1993, ובעקבותיה ניגריה פתחה מחדש את שגרירותה בישראל.
במהלך נובמבר 2003, הושקה בלאגוס "אגודת הידידות ניגריה-ישראל", וזאת בהשתתפותם של כ-2,000 אורחים מקומיים. האגודה נועדה לתרום לקידום היחסים בין שתי המדינות, ובעיקר בתחום הדתי, הבא לידי ביטוי בביקורם מדי שנה של אלפי אזרחים ניגרים בישראל במסגרת מסע צליינות בארץ הקודש.
במהלך אוקטובר 2013 קיים נשיא ניגריה, גודלאק ג'ונת'ן, ביקור רשמי בישראל, אשר במהלכו נפגש עם ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, וזאת מספר שנים לאחר ביקורו הקודם של הנשיא בישראל, בשנת 2007. במהלך הפגישה, הביע נשיא ניגריה את הוקרת תודתו לסיוע הישראלי אשר הוענק לניגריה לאורך השנים, וביקש להמשיך ולקדם את היחסים הפוליטיים והכלכליים שבין שתי המדינות. במסגרת הדיונים גם נחתם הסכם טיסה בילטרלי בין ניגריה וישראל, אשר מאפשר לראשונה לקיים טיסות ישירות בין שתי המדינות. ההסכם, אשר נחתם בין סגן שר החוץ הישראלי, זאב אלקין, לשרת החוץ הניגרית, פרופ' ויאולה אונוולירי, צפוי להקל על הגעתם לישראל של כ-30 אלף צליינים מדי שנה, וזאת מכל רחבי אפריקה שמדרום לסהרה.
בדצמבר 2015 נמנעה ניגריה (יחד עם רואנדה) בהצבעת מועצת הביטחון על הצעה להכיר במדינה פלסטינית. ההימנעות הובילה להכשלת היוזמה.

יחסים כלכליים

מאז חידוש היחסים בין שתי המדינות בשנת 1993, למעלה מ-50 חברות ישראליות פועלות בניגריה בתחומים שונים, לרבות תחומי הבנייה, התשתיות, ההיי-טק, התקשורת, החקלאות וניהול המים. כמו כן, שתי המדינות מקיימות יחסי מסחר שוטפים בתחומים מגוונים.
בשנת 2002 הגיע שר התעשייה והמסחר הניגרי, מוסטפא בללו, לביקור רשמי בישראל, במהלכו קיים פגישה עם שרת התעשייה והמסחר הישראלית דליה איציק. במהלך הפגישה בין השרים נדונו יחסי הסחר בין המדינות, וכן אפשרויות השתלבותן של חברות ישראליות בפרויקטי תקשורת וחקלאות בניגריה.
בשנת 2006, נחנך פורום העסקים ניגריה-ישראל, אשר נועד לסייע בהרחבתם של קשרי המסחר המתפתחים שבין שתי המדינות, באבוג'ה. עוד באותה השנה, שתי המדינות חתמו על מזכר ההבנה הדדי, אשר במסגרתו התחייבו שתי המדינות לקיים מגעים שוטפים בנושאים פוליטיים וכלכליים אשר לשתי המדינות יש בהם עניין משותף. הסיבוב הראשון של ההתייעצויות התקיים בירושלים במהלך חודש נובמבר 2006.
לדברי שגריר ניגריה בישראל, סולל בונה, חברת הבנייה הישראלית, מהווה שם דבר בחלקים נרחבים בניגריה, זאת הודות לפעילותה הענפה לאורך השנים במדינה המתפתחת.
ב-2014 סיכלה ארצות הברית עסקת נשק במסגרתה התכוונה ישראל למכור לניגריה מסוקי קוברה שיצאו משירות.
פינת המשוררים

פינת המשוררים הוא השם המקובל לאגף הכנסייה הדרומי של מנזר וסטמינסטר בשל משוררים, מחזאים וסופרים הקבורים ומונצחים במקום. 
ג'פרי צ'וסר היה המשורר הידוע הראשון שנטמן בפינת המשוררים, אף על פי שקבורתו שם הייתה בגין עבודתו בארמון וסטמינסטר ולא עקב המוניטין שלו כסופר. למרות זאת, לאחר בניית המצבה הגדולה מעל קברו של צ'וסר על ידי ניקולס בריגהאם באמצע המאה ה-16 והטמנתו של המשורר אדמונד ספנסר לא רחוק ממנו, הדבר פתח מסורת הקיימת עד היום, לקבור ולהנציח משוררים בפינה זו. 
עם זאת, פינת המשוררים כללה גם את קבריהם של הכמרים מהמנזר. בנוסף, נקבר בפינת המשוררים תומאס פאר, אשר חקוק על מצבתו כי מת בגיל 152, בשנת 1635, לאחר שלאורך חייו התחלפו עשרה שליטים על כס המלוכה. 
קבורה או הנצחה בפינת המשוררים לא תמיד ארעה מיד לאחר המוות. לדוגמה, ג'ורג' ביירון, אשר כתביו ושיריו היו נערצים אך הוא קיים סגנון חיים שערורייתי לזמנו, נפטר בשנת 1824 אך לא הונצח אלא עד שנת 1969. אפילו ויליאם שייקספיר, אשר נקבר בסטרטפורד על האייבון בשנת 1616, לא זכה לקבל ימינהאנדרטה עד שנת 1740, אז נבנתה על ידי ויליאם קנט.
ביודנסה

ביודנסה ( מיוונית (bio ) חיים, ומספרדית (danza) ריקוד, היא שיטה המעצימה את הפוטנציאל האנושי שבנו. הביודנסה מביאה אינטגרציה מושלמת בין 3 עולמות: המוזיקה, התנועה והקבוצה. הביודנסה מחזקת את היכולת לבטא בדרך הוליסטית את הקשר עם עצמנו ועם רגשותינו. הביודנסה מאפשרת לנו להעמיק את הקשרים עם אחרים ועם הטבע, ולבטא את הרגשות האלה בדרך שבה נחווה משמעות אמיתית. בכל רגע ורגע. הביודנסה פתוחה לכל המינים והגילאים ואין צורך לדעת לרקוד, העיקר שתבואו ותרקדו את מי שאתם באותו רגע באופן מלא משמעות.

שיטת תנועה בריקוד

ביודנסה מתיימרת להיות "שיטת אינטגרציה אנושית של התחדשות אורגנית, חינוך רגשי מחודש של הפונקציות המקוריות של החיים. היישום שלה מתבטא דרך וויונסיה (vivencia) שהיא חוויה מיטיבה בכאן ובעכשיו באמצעות מוזיקה, תנועות והמפגש הקבוצתי ". בביודנסה אנו לא משתמשים בדיבור כדי לא להפעיל את החלק במוח שאחראי לתת הוראות ולשפוט ובכך להיות נטו בחוויה. בדרך זו אנו רוקדים באופן פשוט יותר וללא מחסומים אישיים ובכך מתחברים לאנשים שרק הכרנו אף יותר מאנשים שאנו מכירים במשך כל החיים.
זו שיטה שמטרתה התפתחות של יכולות אנושיות, הכוללת מרחב מאפשר צמיחה לרגשות מכל הסוגים. ובמרחב זה ניתנת לנו האפשרות להרגיש בטוחים ולחוות את האמת שלנו באופן אותנטי ללא מחסומים וללא שיפוטיות כלל.
הביודנסה נוצרה ב-1960 על ידי האנתרופולוג הציליאני שהוא גם פסיכולוג רולנדו טורו, הביודנסה מתפתחת כעת ב-54 מדינות, ביניהן ארגנטינה, בלגיה, ברזיל, צ'ילה, קולומביה, צרפת, גרמניה, ישראל, הודו, איטליה, הולנד, נורווגיה, פורטוגל, ספרד, שווייץ, בריטניה, אורוגוואי, ונצואלה, אוסטרליה, יפן, דרום אפריקה, ארצות הברית, אירלנד ורוסיה.
מפגש שבועי נמשך כשעה וחצי, והוא מורכב מויונסיה "Vivencia", זאת אומרת, סט קוהרנטי של תרגילים מוכן מראש על ידי המנחה. התרגילים מתורגלים באופן אישי, בזוגות, בקבוצות קטנות, או הקבוצה במלואה. כל תרגיל מבוצע עם מוזיקה מיוחדת שנבחרה על ידי המנחה. לעיתים קרובות, התרגיל הראשון הוא מעגל: המשתתפים מחזיקים ידיים ומתחילים במעגל עם מוזיקה. מאות תרגילים נוצרו על ידי רולנדו טורו, מייסד השיטה. בתחילת המפגש מוקדש זמן לשיתוף מילולי, רק אם מרגיש לנו מדויק לדבר, ולאחר מכן המפגש מתחיל במעגל, המשתתפים אוחזים בידיים ומתחילים לנוע לצלילי המוזיקה. בתחילת כל תרגיל, המנחה, שנקרא מאפשר/ת, נותן הוראה, התרגילים מהווים חלק חשוב של תנועה בביטוי חופשי . למבט ולמגע יש גם חלק.

נוכחות בעיתונות

ביודנסה כבר הוצגה ב-CNN צ'ילה, בטלוויזיה של ה-BBC  , בירחונים לסגנון חיים בבריטניה ובדרום אפריקה.
ה-דיילי טלגרף הבריטי מתאר את הביודנסה כ "סדרת תרגילים ומהלכים שמטרתם לקדם את ההערכה העצמית, את שמחת החיים ואת הביטוי של רגשות. הרבה חיבוקים והתחבקויות".