google/wiki40b huggingface dataset:
ועידת מינסק

ועידת מינסק הייתה ועידה שנייה של כלל ציוני רוסיה. היא התקיימה בין 4 בספטמבר ל-10 בספטמבר 1902. זאת הייתה ועידה ציונית ראשונה שהתקיימה ברוסיה עם אישור מטעם משרד הפנים הרוסי. בוועידה נוכחו 526 צירים, 160 מהם השתייכו למזרחי, 60 לפרקציה הדמוקרטית והשאר היו עצמאיים.

רקע

אחרי הקונגרס הציוני העולמי החמישי והחלטות בדבר השינויים בתקנון הארגוני של ההסתדרות הציונית החליטו ציוני רוסיה לכנס ועידה ארצית. בין מורשי ציונות רוסיה היו חילוקי-דעות בדבר מועד ומיקום הכינוס. בסופו של דבר הוחלט על 4 בספטמבר 1902 כמועד הכינוס ומינסק כמקום הכינוס. ועידה כזאת אי אפשר היה לכנס בצורה בלתי-לגאלית, כדי להשיג אישור משלטונות היה צריך להגיע אל שר הפנים הרוסי ויאצ'סלב פלבה שהיה ידוע בתור אנטישמי קיצוני. השלטונות בדרך כלל התנגדו לתנועות לאומיות שהתפתחו בקרב מיעוטים שחיו באימפריה הרוסית, אך היחס לציונות היה דו-ערכי: מצד אחד - שלילי, כמו ליתר תנועות לאומיות; ומן הצד השני - חיובי, משום שמטרתה של הציונות הייתה הגירה המונית של היהודים משטחי האימפריה הרוסית. פלבה נתן את אישורו לכינוס הוועידה, סוכניו כל הזמן עקבו אחר הוועידה.
פלבה הורה לשלטונות המקומיים להתיר את כינוס הוועידה. זה היה הכינוס הציוני החוקי הראשון והאחרון ברוסיה הצארית. מתוך דיוני הוועידה נוכחו שלטונות לדעת כי התנועה הציונית אינה רק תנועת ההגירה, אלא תנועה לאומית המבקשת להחיות את האומה היהודית ודואגת להטבת מצבם של היהודים.
האישור לכינוס התקבל בחודש יוני, היוזמים ניגשו מיד לפעולה. על צבי ברוק הוטלה האחריות לארגון הוועידה.

הוועידה

למעשה הייתה זו הוועידה השנייה של ציוני רוסיה, אבל מבחינה רשמית הייתה זו הוועידה הראשונה. משום שוועידת ורשה, אשר התקיימה בשנת 1898, התקיימה ללא אישורים מצד השלטונות. יחיאל צ'לנוב נבחר ליושב-ראש, מנחם אוסישקין, ישראל יסינובסקי ושמשון רוזנבאום נבחרו לסגניו.
שני הנושאים המרכזיים של הוועידה היו: ארגון ותרבות. אוסישקין העלה הצעות בדבר מבנה ארגוני-צנטרליסטי של התנועה. דעותיו לא התקבלו על רוב הנוכחים. כמו כן הוא הציע להקים תנועת צעירים שיקדישו זמן מסוים מחייהם לעבודה בגולה ובארץ, רק כעבור חמש-עשרה שנים הרעיון הזה יתממש. במשך שלושה ימים נמשכו הדיונים על נושא התרבות. צירים דתיים התנגדו לשילוב של עבודת התרבות בפעולה הציונית, נציגי הפרקציה הדמוקרטית הגנו על השילוב זה, ואילו נציגי המרכז התפצלו ותמכו בחלקם בדתיים ובחלקם בפרקציה הדמוקרטית.

משתתפים

עם משתתפי הוועידה נמנו: חמדה בן-יהודה, שושנה יפה, חיים דוב הורביץ, צבי בלקובסקי ואחרים.

בעקבות הוועידה

הוועידה השלישית של ציוני רוסיה הייתה ועידת הלסינגפורס
יבגני אגרסט

ביוגרפיה

יבגני אגרסט נולד בוויטבסק. הוא התאמן לצד איליה סמירין ורחל איידלסון. בשנת 1994 הוא בוגר לימודי כלכלה באוניברסיטת מוסקבה. זמן קצר לאחר מכך אגרסט היגר לשוודיה.
בשנת 1995 הוא ניצח בתחרות בינלאומית שנערכה בשוודיה, ב-1997 זכה במקום השני וגם באליפות שוודיה של אותה שנה הוא היה שני. על הישגיו אלו הוענקה לו דרגת רב אמן.
בשנים 1998, 2001, 2003 ו-2004 הוא היה אלוף שוודיה ו-3 פעמים הוא איה אלוף סקנדינביה (ב-2001 חלק עם ארטור קוגן, ב-2003 חלק עם קורט הנסן וב-2005).
הוא היה חבר נבחרת שוודיה באולימפיאדת השחמט ובאליפות אירופה בשחמט לנבחרות.
בשנת 2015 הוא היה שלישי בתחרות שנערכה בשוודיה.
פדרציית האנרכיסטים האיברית

היסטוריה

הפדרציה הוקמה בוולנסיה בשנת 1927 (לאחר פגישה מקדימה שנה קודם לכן במרסיי, צרפת), במטרה לשמור שה-CNT ימשיך בנתיב אנרכיסטי על ידי קריאת תִּגָּר על הבירוקרטיה של ה-CNT - שלדעת חברי הפדרציה הפך לחוליה מקשרת בין העובדים לבין ההון, במקום להיות נציגים של מעמד העובדים. נושא זה הפך למתוח במיוחד, כאשר מיגל פרימו דה ריברה השליט שלטון דיקטטורי בספרד, וניסה לשבור את ארגוני העובדים.
ההגמוניה ש-FAI השיגה על הפוליטיקה של ה-CNT גרמה לסינדיקליסטים מתונים להתאחד תחת אנחל פסטנה, לתקוף את המנהיגות וליצור את המפלגה הסינדיקליסטית בשנת 1931.
חברי הפדרציה השתתפו בחיל החלוץ במאבק נגד כוחותיו של פרנסיסקו פרנקו בזמן מלחמת האזרחים בספרד.
ז'וזף מיליק

ז'וזף תדיאוש מיליק (24 במרץ 1922 - 6 בינואר 2006;Józef Tadeusz Milik) היה כומר קתולי ממוצא פולני, וחוקר מקרא ידוע.
מיליק היה חוקר בכיר בצוות המפענחים הירדני של מגילות ים המלח, ופרסם מאמרים וספרים רבים בנושא, ביניהם קטעים ממגילת ספר חנוך א', וכן פירוש מדעי למגילת הנחושת.
מלך ראוויטש

תולדות חייו

מלך ראוויטש נולד בראדימנו שבגליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית, אחיו הגדול של הרץ ברגנר. החל לכתוב שירה ולפרסמה בגיל צעיר מאוד - בהיותו בן שש עשרה כבר ראו אור שיריו, בשנת 1912. הוא גויס לצבא הקיסרות האוסטרו-הונגרית, ושירת בו בעת מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1917, תוך כדי המלחמה, נדפס ספר שיריו הראשון ביידיש, "עשבי חרבות" (רואינענגראז).
מתום מלחמת העולם הראשונה הפך מלך ראוויטש למשורר נווד, "יהודי נודד" אמיתי. משנת 1921 עד שנת 1934 ישב בוורשה, והיה בין ראשי המדברים בספרות היידיש המודרנית החילונית. בוורשה ערך כמה קבצים ספרותיים (כמו כתב העת השבועי לספרות ותרבות "ליטערארישע בלעטער") והתחבר עם גדולי היוצרים בלשון יידיש. בשנת 1935 היגר עם משפחתו לאוסטרליה וישב בה כשנתיים, עד שנת 1937.
קודם להגירתו לאוסטרליה, נסע מלך ראוויטש למערב אוסטרליה בשנת 1933, באישור ממשלת אוסטרליה, במטרה לחפש מקום התיישבות בטוח ליהודים בחבל קימברלי שבצפון המדינה, במסגרת התוכנית שנודעה כ"תוכנית קימברלי". נסיעתו מומנה על ידי קבוצת אינטלקטואלים ואנשי עסקים יהודים, בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה והתגברות האנטישמיות בכל רחבי היבשת. מצויד בהיתר ממשלתי רשמי, וכשבאמתחו מכתב מאלברט איינשטיין ומצלמת קודאק, יצא ראוויטש מהיישוב אליס ספרינגס בליווי עוזר אבוריג'יני ונהג משאית ממוצא איטלקי. ראווטיש סקר את חבל קימברלי והסיק כי המקום מתאים להתיישבות יהודית מסיבית - בניגוד לארץ ישראל הקטנה, שבה אוכלוסייה ערבית משמעותית המתנגדת בתקיפות למפעל הציוני. כתוצאה מפרוץ מלחמת העולם השנייה, התחזקותה של התנועה הציונית בעקבות השואה והקמתה של מדינת ישראל, ירדה תוכנית קימברלי לטמיון.
מלך ראוויטש נסע וסייר בכל רחבי העולם היהודי. מנסיעותיו הרבות פרסם רשמי מסע בעיתונים, ולימים כתב את ספרו האוטוביוגרפי "ספר המסעות של חיי". בשנת 1941 התיישב בקנדה, ושמש כעורך כתב העת "קענעדער אדלער". בשנת 1954 עלה לישראל, הצטרף לבנו, הצייר יוסל ברגנר.
מלך ראוויטש פרסם כארבעים כרכי שירה, סיפורת, מסה והגות ביידיש. ספריו נדפסו בערים וארצות שונות, ובהן בואנוס איירס שבארגנטינה, מונטריאול שבקנדה, וילנה שבליטא, ורשה, וינה ותל אביב. לעברית תורגמו רק ספרים בודדים. כן תורגמו ספריו לאנגלית וללשונות אחרות.
מבחר משיריו תורגם לאנגלית על ידי המשורר היהודי-קנדי סימור מיין, ויצאו לאור בקובץ בשם "Night Prayer" בקנדה בשנת 1993.
ברברה פלין

חיים אישיים

ב-27 בפברואר 1982 התחתנה עם ג'רמי ג'ורג' טיילור.
טאמס

טאמס (באנגלית: Tums), הוא תכשיר לבליעה המנטרל את חומציות הקיבה, המיוצר על ידי חברת התרופות גלקסו סמית' קליין (GSK), שבסנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית.
טאמס עשוי מתערובת של סוכרוז עם סידן פחמתי (קלציום קרבונט) שהוא סותר חומצה, מיועד להקלה במקרים של חומציות יתר במערכת העיכול, שמתבטאים בדרך כלל בצרבת.
המוצר נחשב במדינות רבות כתוסף תזונה שכן הוא משמש גם כתוסף סידן, ולכן ניתן לרכישה גם ברשתות מזון קמעונאיות.
התכשיר אינו מוגן בפטנט ומספר חברות מייצרות כדורים דומים.

היסטוריה

טאמס הומצא ב־1928 על ידי ג'ים האו, רוקח בסנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית, שפיתח אותו בתחילה לשימוש ביתי. ייצור מסחרי של טאמס החל ב־1930 על ידי חברה שהוקמה למטרת שיווק המוצר. בשנת 1978 נרכשה החברה נרכשה על ידי רבלון, והפכה למותג מוכר גם מחוץ לסנט לואיס. היחידה האחראית על ייצור ושיווק בטאמס ברסלון, נמכרה לימים לחברת ביצ'ם גרופ  שהתמזגה ברבות הימים לתוך גלקסו סמית' קליין.
טאמס מיוצר באותו מפעל, כבר משנת 1930.
רוסקה פולה

יהודי רוסקה פולה

יהודים ראשונים התגוררו בכפר בתחילת המאה ה-18 ובשנת 1830 חיה במקום קהילה יהודית מסודרת. הקהילה הייתה כפופה לקהילת טעטש ולכן לא היה לה רב משלה אך היו בה בית כנסת, מקווה ובית עלמין. כל יהודי העיר היו חסידי ויז'ניץ.
החל משנת 1941 החלו להתנכל ליהודי העיר ולקחת גברים מהקהילה לעבודות כפייה, ובשנת 1944 גירשו גם את אחרוני היהודים שעוד נותרו.
פלטי הכתמים

תנאי גידול

לתנאי גידול אופטימליים יש לספק לדג הפלטי אקווריום בנפח 50 ליטר לפחות, כאשר במים תגדל צמחית מים עשירה וענפה. כל דג המתאים באופיו לאקווריום הקיבוצי ניתן לשילוב עם הפלטי. טמפרטורת המים לא תעלה על 26 מעלות ולא תפחת מ 18 מעלות,

זיהוי בין המינים

במקום סנפיר השת של הזכר מופיע איבר הזכרות (גונופודיום) הנראה בצורת צינור בולט בתחתית הבטן בחלקה האחורי. הנקבות יותר גדולות ובעלות גוף יותר מעוגל, ולרוב בטנן מלאה יותר בדגיגים כמו אצל משריצי החיים שהנקבה מופרית תמיד.

ריבויו

הפלטי הוא דג משריץ חיים ומסוגל להתרבות כבר בגיל 3 עד 4 חודשים. זכר הפלטי קטן ובהיר יותר מהנקבה, במהלך החיזור שוחה הזכר רוב הזמן לצד הנקבה ונוטה להטרידה רבות ואף לנשכה ולפוצעה, עד שזו נענית לחיזוריו, אז מחדיר הזכר את הזרע באמצעות הגונופודיום אל תוך פתח הביב של הנקבה, לאחר כ-30 עד 35 יום, מגיחים הדגיגונים מן האם כששק המזון תלוי להם בבטנם ונראה כאילו בטנם שסועה ובולטת, כבר בצאת לאוויר העולם יודעים הם להסתתר היטב מדגים אחרים ובפרט מהוריהם אשר ברעבונם מנסים לאכול את צאצאיהם.
מגדלי הדגים מנסים להכליא את הסייפן המצוי עם הפלטי, לקבלת מוטציות ייחודיות. בעבר אף נעשו תחרויות "הדג היפה" בין המגדלים שהוציאו מתחת ידם את הדגים המרשימים ביותר.

מופע הפלטי

המוטציה המוכרת ביותר של הפלטי היא גוף אדום עז וסנפירים שחורים, אך יש גם מוטציות אחרות הנפוצות אצל מגדלי הדגים, כגון גוף כתום וסנפירים אדומים, או, אדום עז כולו, עם נקודות שחורות, וכן מוכרת המוטציה שבה הדג כתמתם עם כתם מעוין בתחילת סנפיר הזנב.
עידן שדה

קריירה

שדה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מ.ס. אשדוד. ב-17 בינואר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, כשנכנס כמחליף במשחק מול הפועל תל אביב במסגרת גביע הטוטו. במקביל המשיך שדה לשחק גם בקבוצת הנוער, ובעונת 2007/2008 כבש 19 שערים והיה מלך השערים של ליגת העל לנוער ביחד עם טל בן-חיים. ב-1 במרץ 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף במשחק מול מכבי פתח תקווה. בעונת 2008/2009 הצטרף באופן קבוע לסגל הקבוצה הבוגרת, וב-16 באוגוסט 2008 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 1-2 נגד מכבי תל אביב במסגרת גביע הטוטו. ב-14 בפברואר 2009 כבש צמד בניצחון 1-4 נגד הפועל ירושלים במסגרת גביע המדינה. ב-6 בדצמבר 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 1-2 נגד מכבי אחי נצרת.
בינואר 2012 הושאל לאנוסיס נאון פראלימני לאחר שהתקשה להשתלב בהרכב של אשדוד, ובחצי עונה בליגת העל הקפריסאית כבש שער אחד ב-11 משחקים. באוגוסט 2012 עבר בהשאלה להפועל בני לוד מהליגה הלאומית כחלק מעסקת העברתו של מוראד אבו ענזה לאשדוד. בינואר 2013 הושאל להפועל כפר סבא, ובסיום העונה ירד עם הקבוצה לליגה א'. בקיץ 2013 הושאל להפועל ירושלים, וכבר בהופעת הבכורה שלו הבקיע שער בניצחון 1-3 נגד מכבי יבנה. את העונה סיים כמלך השערים של המועדון עם 10 שערים בליגה הלאומית.
בקיץ 2014 שוחרר רשמית מאשדוד וחתם בעירוני קריית גת, אך במדיה הופיע רק בשלושה משחקי גביע הטוטו ולאחר כחודש שוחרר וחתם בהפועל אשקלון מליגה א'. בינואר 2015 חתם בהכח עמידר רמת גן, וב-6 בפברואר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 2-0 נגד בית"ר תל אביב רמלה במהלכו הורחק כרטיס אדום. בסיום העונה ירד עם הקבוצה לליגה א'.
בקיץ 2015 חתם שדה בקבוצת הפועל בני אשדוד שנוסדה באותו הקיץ. שדה מונה למנהל בית הספר לכדורגל של המועדון, ובמקביל שיחק במדי הקבוצה בליגה ג'. הוא רשם ממוצע מרשים של 28 שערי ליגה ב-25 הופעות.
באוקטובר 2016, לאחר עונה אחת בקבוצה, חתם שדה במדי היריבה האדומים אשדוד, אך ההעברה בוטלה על ידי ההתאחדות לכדורגל בישראל בעקבות טענות כי המעבר בוצע בעזרת חתימות מזויפות על טופס שחרורו. מאז לא שב עוד למגרשים. 
נכון למרץ 2019 שדה פרש ממשחק פעיל ומאמן קבוצת ילדים ביישוב גן יבנה.
אד מארי

ביוגרפיה

מארי נולד באברדין, וושינגטון, בן למשפחה אירית קתולית. בעל תואר ראשון בסוציולוגיה מאוניברסיטת פורטלנד.
באוקטובר 1995 נבחר מארי לראשונה לבית הנבחרים של מדינת וושינגטון במחוז 43 ושימש בתפקיד זה עד ינואר 2007 כשהתמנה לכהן כסנטור בסנט של מדינת וושינגטון.
מארי שימש במשך שנים רבות כיושב ראש ועדת התחבורה של בית הנבחרים. הוא פעל לקידום זכויות להט"ב. בשנת 2006, לאחר שלושה עשורים של דיונים, הוא הצליח להעביר את החוק, נגד אפליה והגנה על הומואים ולסביות. 
בשנת 2007 הוא קידם חוק שותפות ביתית (domestic partnerships) המעניקה זכויות לזוגות חד-מיניים.
בשנת 2009, הוביל מארי את הצעת החוק למימון בניית מנהרה באורך שני מייל שתעבור מתחת לעיר סיאטל ושתחליף את "גשר דרך אלסקה", כביש עילי שהינו לא בטיחותי וניזוק ברעידת האדמה בשנת 2001, בעלות של 2.4 מיליארד דולר . הוא תמך באופן עקבי בפרויקט, למרות חששות כבדים לגבי כדאיותו. המנהרה אמורה להיפתח לתחבורה בשנת 2018. 
ב-5 בנובמבר 2013 נבחר מארי לראשות עיריית סיאטל (ראש העיר ה-53), לאחר שניצח את ראש העיר המכהן, מייקל מקגין. הוא זכה לתמיכה של 52% מהבוחרים (כ-106,000 בוחרים) לעומת 47% של הבוחרים (כ-98,000 בוחרים) שתמכו במקגין. הוא נכנס לתפקידו ב-1 בינואר 2014.

יחסו לישראל

ביוני 2015 הגיע מארי לביקור בישראל, כאורח של משרד החוץ הישראלי וצעד במצעד הגאווה בתל אביב עם בן זוגו ונגד החרם של ה-BDS נגד ישראל. הוא ידוע באהדתו ותמיכתו בישראל.

חייו האישיים

בן זוגו של מארי משנת 1993 הוא מייקל שיוסאקי. הם נישאו בשנת 2013. מסע הבחירות שלו לסנט מדינת וושינגטון כמו יתר פעילויותיו נתמכה על ידי הקרן "לניצחון ההומואים והלסביות".
פאול קאלה

תולדות חייו

קאלה נולד בהוהנשטיין שבפרוסיה המזרחית בגרמניה (כיום אולשטינק שבפולין). למד שפות שמיות באוניברסיטת האלה, וסיים את לימודי הדוקטורט שלו שם בשנת 1902.
הוא הצטרף לשורות הכנסייה ונעשה לכומר פרוטסטנסטי, תחילה בברילה שברומניה ולאחר מכן בקהיר, שם נשאר עד 1908. בשנת 1918 מונה למרצה באוניברסיטת גיסן, ובשנת 1923 נקרא להקים את החוג לשפות המזרח באוניברסיטת בון.
לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, נקלע קאלה לעימותים חוזרים עם השלטונות, שהתערבו בחיי האקדמיה. הוא התבטא נגד המשטר, סירב לחתום על הצהרה שמוצאו ארי מדורי דורות והמשיך להדריך דוקטורנטים יהודים, בתקופה שבה נדחקו היהודים מכל עמדה ציבורית בגרמניה. בין הדוקטורנטים שהדריך הייתה לאה גולדברג, שניהלה עמו התכתבות ממושכת בשנות השלושים ושוב לאחר המלחמה, והושפעה מדמותו.
מעמדו של קאלה התערער עוד יותר בשל הסיוע שהעניק יחד עם אשתו ובנו ליהודים שנפגעו בליל הבדולח. הוא אולץ לפרוש ממשרתו ומכל תפקידיו המדעיים והציבוריים, ומשפחתו סבלה מהתנכלויות הגסטפו. בשנת 1939 נאלץ לברוח מגרמניה יחד עם בני משפחתו, והתיישב באוקספורד, שם העביר את שנות מלחמת העולם השנייה, בתנאי מחסור. לאחר תום המלחמה שב ללמד בבון, שבה נפטר בשנת 1964.

מחקר

קאלה הקדיש את רוב חייו לחקר תולדות נוסח המקרא. במסגרת זו עסק בתולדות הניקוד, בעברית השומרונית, ובתרגומי המקרא העתיקים.
שני מחקריו הגדולים ביותר נתפרסמו כשני ספרים: "בעלי המסורה של המזרח" (Masoreten des Ostens), שבו הוא דן בהתפתחות הניקוד הבבלי, ו"בעלי המסורה של המערב" (Masoreten des Westens), שבו הוא דן בהתפתחות הניקוד הארצישראלי. שני מחקרים אלו נחשבים לפורצי דרך בתחומם.
בשל מומחיותו הרבה בתחום הניקוד הוזמן לכתוב את הפרק על הכתב בדקדוק ההיסטורי של באואר וליאנדר, שיצא בשנת 1922. כמו כן שימש אחד מעורכיו הראשונים של ה"ביבליה הבראיקה".
פעילותו המדעית של קאלה ותרומתו למחקר אינה מוטלת בספק, אולם שמו מועלה, שלא בטובתו, בעיקר בשל טענה אחת שטען ואשר הוכחה כבלתי נכונה – שהניקוד הטברני משקף בחלקו שחזור מלומד של הגייה תאורטית, ולא שיקוף של הגייה קיימת. טענה זו קוממה עליו חוקרים רבים, ועוררה ויכוח סוער שהדיו נשמעים גם כיום, בתחילת המאה ה-21.
פאול קאלה עסק גם בחקר השפה והתרבות הערבית, במיוחד בארץ ישראל ובמצרים בימי הביניים.
עם האנס שמידט פִרסם קובץ של סיפורי-עם של כפריים ערבים, בעיקר מאזור ביר זית, שנקבצו בעזרתו של החוקר יוסף ג'רעיוס (Jusif Dschirius)‏ (1918, 1930, גטינגן).
אפולינרי וסנצוב

קורות חיים

וסנצוב לא רכש השכלה אמנותית או גרפית, אלא למד תחת אחיו, הצייר הידוע ויקטור וסנצוב. 
מאז שנת 1883 התגוררו שני האחים באברמצבו, שם הושפע אפולינרי וסנצוב מהאמן וסילי פולנוב. בין השנים 1898–1899 נסע אפולינרי ברחבי אירופה, ובעקבות סיור זה החל לצייר, בנוסף לסצנות נוף, גם תיאורי נוף היסטוריים. ציורים רבים שלו מתארים את העיר מוסקבה בימי הביניים.
אפולינרי וסנצוב השתתף באיגוד של תערוכת האמנות הנודדת (הפרדויז'ניקי) החל משנת 1899 וחבר באקדמיה הקיסרית לאמנויות מאז שנת 1909. כמו כן הוא היה בין המיסדים של איגוד אמני רוסיה.

האסטרואיד וסנצוב

בשנת 1978 נקרא אסטרואיד וסנצוב 3586 שהתגלה על ידי האסטרונומית הסובייטית לודמילה ז'וראבליובה על שמו ועל שם אחיו.
נתן בירמן

נתן בירמן (נולד ב-18 בנובמבר 1947) הוא חצוצרן ומורה למוזיקה ישראלי.

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
נתן (נָאוּם) בירמן נולד בשנת 1947 בקורוסטן שליד ז'יטומיר, באוקראינה הסובייטית (ברית המועצות). הוא בוגר אקדמיה למוזיקה על שם מוסורגסקי באורל שברוסיה, הוא למד אצל פרופ' שולוקוב ומאוחר יותר השתלם במשך מספר שנים אצל פרופ' טימופיי דוקשיצר במוסקבה.
שימש חצוצרן הראשון של התזמורת הפילהרמונית של אורל וכיהן כחבר בחבר השופטים בתחרות הבינלאומית לנגני כלי נשיפה במינסק ב-1988 וכן בתחרות הבינלאומית לנגני כלי נשיפה ביקטרינבורג בשנת 2007.
בשנת 1990 עלה לישראל, ומאז הופיע עם התזמורות המובילות בארץ: התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית ראשון לציון. השתתף בפסטיבל למוזיקה בכפר בלום ובפסטיבל אבו גוש, ושימש חצוצרן של חמישיית כלי הנשיפה הישראלית והחצוצרן הראשון של התזמורת הסימפונית חיפה.
כיום משמש חצוצרן ראשון של חמישיית כלי הנשיפה הישראלית ונגן וסולן חצוצרה ראשון של התזמורת הסימפונית החדשה-חיפה.
בינואר 2014 יצא בירמן לסיבוב קונצרטים עם התזמורת הסימפונית החדשה חיפה בארצות הברית עד חודש מרץ 2014.
בירמן פעיל כמורה לחצוצרה בבתי ספר ברחבי הארץ. תלמידיו זכו בפרסים בתחרויות בארץ ובעולם.
בירמן נשוי ואב לבת. מתגורר בחולון.
ל'אנס או מדוז

השם

לפי הסברה מקורו של השם "ל'אנס או מדוז" הוא בדייגים הצרפתים שהגיעו לאזור במהלך המאה ה-19 והמאה ה-20, ואשר כינו אותו "ל'אנס או מדיז", היינו, "מפרץ המדוזות". השם המודרני הוא שיבושו של השם הצרפתי והתאמתו לשפה האנגלית, שכן נופו של האזור פתוח ונדמה לאדמת מרעה או אחו (אנגלית "מדואו" - Meadow, וברבים "מדוז" - Meadows).

האתר

עדויות מראות על התיישבות אנושית באתר כבר לפני 5,000 עד 6,000 שנים. לאחר מכן היה המקום מיושב על ידי מספר קבוצות אתניות שונות, ואסקימואים שישבו באתר בין השנים 400 ל-700 לערך קיימו בו יישוב זמני של דייגים. לאחר מכן, במשך המאה ה-8 ננטש המקום, ובמאה ה-9 יושב שוב, הפעם על ידי אינדיאנים אשר קיימו בו יישוב עונתי או קבוע באופן כמעט רציף עד שנת 1500 לערך. 
אולם חשיבותו ההיסטורית של המקום היא ביישוב הוויקינגי שהתקיים בו במאה ה-11 ואשר כלל סך הכל שמונה בתים, ששימשו למגורים, למלאכה וכנפחייה. הבתים שממדי שני הגדולים שבהם הם 24 על 4.5 מטר ו-19 על 14 מטר, זהים בתוכניתם ובשיטת הבנייה שלהם לבתים מאותה תקופה שהוקמו בנורווגיה. הדמיון של מבני עץ אלה לבתים שהתגלו בנורווגיה ניכר בגג הכבול המחודד, במרבדי הכבול שעל הרצפה, במחיצות כבול פנימיות עבות, בתכנון החדרים באח ובפתחים. גם הממצאים שנמצאו באתר מעידים בבירור על הקשרם הוויקינגי, ועל אלה נמנים, בין היתר, מנורות שמן מאבן, מאזניים וקופסה מעץ שדר. ליד הנפחייה שתנורה השתמר באופן חלקי התגלו שרידים של סיגי מתכות, וברחבי האתר נמצאו כ-50 ממצאים שונים ממתכת הכוללים מסמרים, אבזמים וכדומה. ייתכן שממצאים אלה יוצרו, לפחות באופן חלקי, באתר, והם תואמים ממצאים זהים שהתגלו לאורך החוף הנורווגי והמתוארכים לתקופת היישוב הוויקינגי המאוחר. 
החל במאה ה-16 עד המאה ה-19 פקדו דייגים צרפתים את האתר, אך רק בשנת 1835 הוקם בו יישוב הקבע השוכן במקום עד היום. מחקרו של אינגסטאד נערך בין 1960 ל-1968, ובין 1973 ל-1976 נערכו באתר חפירות מטעם רשות הפארקים של קנדה. בשנת 1977 הוכרז המקום כאתר היסטורי לאומי ושנה לאחר מכן הוכר כאתר מורשת עולמית.
מתיו תורנטון

חייו

משפחתו של תורנטון, יליד אירלנד, היגרה לארצות הברית כשהיה בן שלוש. המשפחה התיישבה בתחילה בוויסקוט, מיין, ולאחר תקופה קצרה עברה לווסטר, מסצ'וסטס.
לאחר שסיים את לימודי הרפואה התמנה תורנטון לרופא ומנתח במשלחת המיליציה של ניו המפשייר שיצאה כנגד מבצר לויסברג. בנוסף התמנה תורנטון גם לאלוף-משנה (קולונל) ושופט במיליצה.
הוא נבחר למייצג של העיר לונדונברי באספה הפרובנציונלית ולאחר מכן לנשיא האספה, והיה חבר בוועדת הביטחון שלה.
תורנטון היה ממעצבי הממשל בניו המפשייר שלאחר עזיבת הממשל שמונה על ידי הבריטים. הממשלה החוקתית, אותה עזר תורנטון לעצב, הייתה הראשונה שהוקמה לאחר תחילת הסכסוך עם הבריטים.
ב-1780 פרש תורנטון מעיסוקיו כרופא ועבר לניו המפשייר, שם הקים חווה והפעיל מעבורת ביחד עם משפחתו.
תורנטון מת בניובריפורט, ניו המפשייר, במהלך ביקור בביתו. הוא קבור בבית הקברות על שמו במרימק, ניו המפשייר, ועל מצבת קברו כתוב: "איש ישר".
יום הופעת בולי בוואריה הראשונים

יום ההופעה הרשמי של בולי ממלכת בוואריה הראשונים היה ב-1 בנובמבר 1849. במועד זה הונפקו לציבור שלושה בולים: בול בצבע שחור בערך נקוב של 1 קרויצר, בול בצבע כחול בערך נקוב של 3 קרויצר, ובול בצבע חום בערך נקוב של 6 קרויצר.

מעטפת היום הראשון

מעטפת היום הראשון משקפת בדרך כלל את המועד המוקדם ביותר בו ניתן היה להדביק בול חדש על גבי מעטפה ולהחתים אותו בבית הדואר בעת מסירתו למשלוח. לכאורה, ניתן היה לצפות כי ה-1 בנובמבר 1849, יום ההופעה הרשמי של הבולים, יהיה התאריך שיופיע על המעטפות המוגדרות על ידי האספנים של בולי בבוואריה בתור "מעטפת היום הראשון", אולם בפועל, לא זה המצב. המועד המקובל על האספנים במרבית המקרים הוא יום 2 בנובמבר 1849, אם כי קיימות גם מעטפות ממועדים אחרים הנחשבות כ"מעטפות יום ראשון".

יום ההופעה העיקרי - 2 בנובמבר 1849

במועד המתוכנן להופעת בולי בוואריה, 1 בנובמבר 1849, חל חג כל הקדושים. חג זה היה יום יום שבתון רשמי וכמעט כל בתי העסק בבוואריה הקתולית היו סגורים. מרבית בתי הדואר נפתחו רק למחרת, ביום ה-2 בנובמבר 1849, כך שרק במועד זה יכולים היו מרבית תושבי הממלכה לרכוש את הבולים החדשים ולשלוח מכתבים הנושאים בולים אלו. על פי ההגדרה המקובלת בקטלוגים של בולי בוואריה מועד זה הוא המוגדר כיום הראשון בו נמכרו הבולים בפועל, והמעטפות שהוחתמו ביום זה מוגדרות כמעטפות היום הראשון.

יום ההופעה הראשון – חג כל הקדושים

מרבית תושביה של ממלכת בוואריה היו נוצרים קתולים, אשר הקפידו על שמירת יום השבתון בחג כל הקדושים, ולא עסקו בפעילות חולין ביום המקודש. עם זאת, היה בממלכת בוואריה גם מיעוט של תושבים שהיו נוצרים פרוטסטנטים, אשר לא האמינו בקדושתו של חג כל הקדושים ולא שבתו ממלאכתם באותו יום. מתוך 625 בתי הדואר שהיו בבוואריה, נפתחו ארבעה סניפי דואר בחג כל הקדושים ושרתו את הקהל הפרוטסטנטי. מאותם בתי דואר קיימות מעטפות יום ראשון שנשלחו בפועל ביום ההופעה הרשמי של הבולים, וגם הן כמובן נחשבות בעיני האספנים כמעטפות יום הופעה חוקיות.

יום ההופעה "הלפני ראשון" - 31 באוקטובר 1849

אספני הבולים אינם מכירים בדרך כלל במעטפה שהוחתמה במועד הקודם ליום ההופעה הרשמי של הבול כפריט לגיטימי, והיא נחשבת כקוריוז בולאי, שנוצר כתוצאה ממחווה לא חוקית שביצע מנהל סניף הדואר עבור האספן. שונים הדברים כאשר מדובר בבולים הראשונים של בוואריה, שם יצרו חוקי הדואר מצב מיוחד. למרות הופעת הבולים, לא הייתה חובה על פי הכללים לעשות בהם שימוש. ללקוחות הדואר ניתנה האפשרות לשלם את עלות המכתב גם במזומן, אולם במקרה זה היה עליהם לשלם תוספת מחיר של 3 קרויצר. במספר קטן מאוד של מקרים קיבל מנהל סניף הדואר לידיו מעטפה למשלוח ביום שקדם ליום ההופעה הרשמי של הבולים, ועל מנת למנוע מן הלקוח את הצורך לשלם את תוספת המחיר, הדביק מיוזמתו על המעטפה בול (שעדיין לא היה בתוקף), החתים את המעטפה, ושמר אותה אצלו יומיים עד למחרת החג. המכתב נשלח בפועל ביום השנים בנובמבר, אולם החותמת מעידה כי נעשה בו שימוש ביום 31 באוקטובר, יום לפני היום הראשון.

הטעות שנראית "כמו היום הראשון" - 1 בינואר 1849

ביום 1 בינואר 1850 טעה הפקיד בבית הדואר של העיר נירנברג והתאים רק באופן חלקי את חותמת הדואר בה השתמש להחתמת המעטפות. הוא שינה את היום והחודש לתאריך החדש, אולם שכח להתאים גם את השנה. כך קרה שכמות מסוימת של מעטפות הוחתמו עם התאריך 1 בינואר 1849 במקום 1 בינואר 1850. בולים המוחתמים בתאריך זה (מועד בו לא היו קיימים כלל) נחשבים כקוריוז בולאי מעניין ולא כ"מעטפת יום ראשון".

לקריאה נוספת

אלי ובר, "מעטפות היום הראשון של בוואריה", בתוך: שובל-מגזין הבולאים בישראל, גיליון 80, ינואר 2010, עמ' 27.
דעות

דעות הוא כתב עת שיוצא לאור בהוצאת תנועת נאמני תורה ועבודה החל משנת 1998. כתב העת עוסק בהגות יהודית אורתודוקסית מודרנית בישראל, ומעלה לדיון סוגיות חברתיות, הגותיות ותרבותיות. ייחודו של דעות הוא באופי תכניו, החריגים בפתיחותם וכן בחדשנותם לעומת כתבי עת אחרים היוצאים לאור בציבור הציוני דתי.

אפיון כתב העת

כתב העת דעות יוצא לאור על ידי תנועת נאמני תורה ועבודה משנת 1998 (החל משנת 2004 גם בשיתוף עם "מרכז יעקב הרצוג" השייך לתנועת הקיבוץ הדתי). בכתב העת כותבים אנשי רוח ואקדמיה, הוגי דעות, אנשי הקיבוץ הדתי, ורבנים מתונים, ביניהם גם רבנים בולטים המלמדים ועומדים בראש ישיבות הסדר. כתב העת יוצא לאור פעם בחודשיים, ורבים מתכניו מועלים גם לאתר האינטרנט שלו.
"דעות" עוסק בשאלות הנוגעות לדרכה של הציונות הדתית כגון: היחס בין פמיניזם ליהדות, היחס בין פוסטמודרניזם ליהדות, שילוב האקדמיה בעולם הדתי, היחס לזרמים יהודים לא-אורתודוקסיים, היחס לנוכרים ולדתות אחרות, ביקורת על מצב שירותי הדת בישראל (ובכלל זה בתי הדין הרבניים), משבר המנהיגות בחברה הדתית, היחס לניצול מיני ופגיעות מיניות בציבור הדתי, דרכה של מערכת החינוך הדתית, ועוד. לצד אלו עוסק כתב העת בסוגיות תרבותיות והגותיות כמו אמנות יהודית, שירה דתית, היחס לגוף בחברה הדתית (לכך הוקדש גיליון 43 של דעות), היחס בין הלכה לרוחניות (גיליון 40), ועוד.
לכתב העת סגנון כתיבה אקלקטי, והוא מכיל מאמרים תורניים, הגותיים ואקדמיים, ראיונות עם דמויות ציבוריות או מיוחדות, מדורי אמנות וביקורת תרבות, ועוד.
רוב קוראיו של "דעות" משתייכים לציבור האורתודוקסי-מודרני, אך בהיותו מופץ בקרב אנשי ציבור, רבנים, ובישיבות של הציונות הדתית, מהווה כתב העת צוהר לעולם רעיוני שונה גם עבור ציבורים שמרניים יותר.

עורכים

העורך הראשון של "דעות" הוא צחי מזומן, שייסד את העיתון בשנת 1998 יחד עם יו"ר נאמני תורה ועבודה באותה העת, מאיר רוט. מזומן ערך את כתב העת בשבע השנים הראשונות (גיליונות 1-19), ובתקופתו עוצב אופיו. בשנת 2005 החליפה אותו רבקה רוזנר, שערכה את גיליונות 20-32. את גיליונות 33-39 (אוגוסט 2009-אוגוסט 2008) ערך אבישי בר אשר. בשנים 2008-2011 ערך את כתב העת עמרי שאשא (גליונות 40-52). בשנים 2011-2013 ערך את כתב העת אוראל שרפ. בשנים 2014-2017 ערך את כתב העת אריאל הורוביץ (גליונות 64-80).
אביעד עברון ערך את כתב העת בשנים 2017–2019 (גליונות 81 - 89). העורכת הנוכחית היא רעות המבורגר.