google/wiki40b huggingface dataset:
עבד א-סלאם אל-מג'אלי

ביוגרפיה

עבד א-סלאם אל-מג'אלי נולד בשנת 1925 בכרכ שבדרום עבר הירדן. משפחתו, משפחת אל-מג'אלי, הייתה אחת המשפחות החשובות בעיר שחבריה התברגו בצמרת הפוליטיקה הירדנית. אל-מג'אלי למד רפואה באוניברסיטת דמשק וקיבל תואר ברפואה בשנת 1949. לאחר מכן המשיך להתמחות ברפואה בקולג' המלכותי לרופאים שבלונדון, וסיים את לימודיו בשנת 1953. הוא קיבל משרות ייצוגיות בארצות הברית ובטורקיה. אל-מג'אלי שימש כקצין הרפואה הראשי בצבא ירדן בשנים 1960-1969. בשנת 1969 התמנה לשר הבריאות בממלכה, בתפקיד זה כיהן שנתיים. הוא גם כיהן כשר היועץ לראש הממשלה (1970-1971, 1976-1979) וכן כשר החינוך (1976-1979). בשנת 1971 התמנה אל-מג'אלי לנשיא אוניברסיטת ירדן, בתפקיד כיהן משנת 1971 עד 1976, ופעם נוספת בשנים 1980-1989. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 החל לשמש  כיועץ למלך חוסיין.
באוקטובר 1991 אל-מג'אלי נבחר בידי חוסיין לעמוד בראש המשלחת הירדנית לועידת מדריד, אליה יצאה משלחת ירדנית-פלסטינית משותפת. בעקבות החלטות הוועידה אל-מג'אלי נסע בראש המשלחת הירדנית לוושינגטון, שם דנו עם המשלחת הישראלית בראשות אליקים רובינשטיין על הסכם שלום עתידי. בעקבות סיום כהונתו של זיד בן שאכר כראש ממשלה, אל-מג'אלי נקרא להחליפו. במקומו מונה לראש המשלחת פאיז א-טראונה. הוא החל את כהונתו כראש ממשלה ב-30 במאי 1993. הבחירות הכלליות בממלכה בשנת 1989 הביאו להתחזקות של ארגונים אסלאמיסטיים שונים בממלכה, ובראשם תנועת האחים המוסלמים. כדי למנוע הישנות של תופעה זו, חוקק חוסיין באוגוסט 1993 חוק שנועד לשנות את שיטת הבחירה כדי להדיר את רגליהם של האסלאמיסטיים. אל-מג'אלי נבחר לראשות הממשלה כיוון שחוסיין תפס אותו כאדם חזק שיוכל להתמודד עם הביקורת על שינוי חוק הבחירה. אל-מג'אלי אכן הצליח בהתמודדות זו, ובבחירות שנערכו בנובמבר 1993 נחלש כוחם של האסלאמיסטיים והתחזק כוחם של המתונים והנאמנים לבית המלוכה. אחת התוצאות של מהלך זה הייתה התאפשרות להתקדמות נוספת במשא-ומתן עם ישראל. בזמן כהונתו הראשונה אל-מג'אלי שימש גם כשר החוץ וכשר הביטחון של הממלכה.
כהונתו הראשונה של אל-מג'אלי כראש הממשלה נמשכה כשנתיים, שבמהלכן נחתם הסכם השלום בין ישראל לירדן. לאחר הסכמי אוסלו בין ישראל לאש"ף, אל-מג'אלי נכח בפגישה חשאית של שמעון פרס עם המלך חוסיין בעמאן ב-3 בנובמבר 1993, שבה הציע פרס התקדמות עם ירדן לעבר הסכם שלום. בעקבות התהדקות השיחות אל-מג'אלי מונה בידי חוסיין לאחר משומרי הסוד באשר להסכם השלום המתגבש. ב-20 ביולי 1994 נועד אל-מג'אלי עם פרס בשנית, הפעם על גדות ים המלח, כאשר הסכם השלום כבר היה בשלבי חתימה. כראש ממשלה, אל-מג'אלי חתם על הסכם השלום יחד עם יצחק רבין ונשיא ארצות הברית ביל קלינטון ששימש כעד. ההסכם נחתם ב-26 באוקטובר 1994 במעבר ערבה הסמוך לאילת. אל-מג'אלי סיים את כהונתו הראשונה כראש ממשלה ב-5 בינואר 1995, לאחר שהגיש את התפטרותו. החליפו יומיים לאחר מכן זיד בן שאכר.
אל-מג'אלי מונה לראש הממשלה בשנית ב-19 במרץ 1997, כשהוא מחליף את עבד אל-כרים אל-כבאריתי. במהלך כהונה זו שימש גם כשר הביטחון. כהונתו השנייה של אל-מג'אלי ארכה כשנה וחצי, עד ל-20 באוגוסט 1998. ממשלתו השנייה של אל-מג'אלי התפטרה בעקבות שערורייה שהתפרסמה לגבי הזיהום במי השתייה שסופקו לבירה עמאן. הוא הוחלף בידי פאיז א-טראונה. לאחר תום כהונתו, התמנה אל-מג'אלי לסנאט הירדני.
נכון ל-2013, אל-מג'אלי מכהן כחבר ועד בארגון האסלאמי העולמי למדעים (Islamic World Academy of Science).
אל-מג'אלי נשוי ואב לשלושה.
ארושה

היסטוריה

ארושה הוכרזה כעיר רק בשנת 1948, אך מאז הפכה למרכז עירוני חשוב, ואף לזירה של פעילות בינלאומית.
ב-5 בפברואר 1967 הכריז בה נשיא טנזניה דאז, ג'וליוס נייררה, במה שכונה "הצהרת ארושה", על כוונתו לכונן רפורמה סוציאליסטית מרחיקת לכת - האוג'מאה.
באותה שנה הקימו טנזניה, קניה ואוגנדה את הקהילייה המזרח-אפריקנית, ומשרדיה שכנו בעיר עד לפירוקה ב-1977. ב-1993 נפגשו בעיר נשיאי שלוש המדינות והחליטו על הגברת שיתוף הפעולה ביניהן, ומאז כינונה מחדש של הקהילייה ב-2001, שוב שוכנים משרדיה הראשיים בארושה.
בארושה התנהל המשא ומתן להפסקת אש במלחמת האזרחים ברואנדה, שהחל ב-1992 והסתיים בכינונם של הסכמי ארושה באוגוסט 1993. ב-13 בפברואר 1995 החליטה מועצת הביטחון של האו"ם כי בית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה יוקם בארושה. בית דין זה עודו פועל בעיר, ויש לו מנדט לפעול עד 2008. מאז 2006 שוכן בה בית הדין האפריקאי לזכויות אדם ואזרח.

כלכלה

בעבר התבססה כלכלת העיר על חקלאות, ובסביבתה של העיר עדיין קיימים מטעי קפה רבים. בשנת 1967 התגלה בסביבתה של ארושה טנזניט. זהו המקום היחיד בעולם בו ניתן לכרות אבן חן זו, וחברות כרייה רבות פועלות באזור.
ארושה מהווה גם את שער הכניסה לכמה מהגנים הלאומיים החשובים של טנזניה, כגון קילימנג'רו, סרנגטי ומכתש נגורונגורו, וענף התיירות הופך לחלק משמעותי בכלכלתה.
גם להקמתם של המוסדות הבינלאומיים השונים בעיר הייתה השפעה חיובית על כלכלת העיר.

פארק ארושה

פארק ארושה נמצא צפונית-מזרחית לעיר, במרחק של 40 דקות מהעיר. הפארק משתרע על 552 קמ"ר.

תחבורה

שני נמלי תעופה משרתים את ארושה. שדה התעופה ארושה משמש בעיקר לטיסות פנים, ואילו מנמל התעופה קילימנג'רו, השוכן כ-50 ק"מ מזרחית לעיר, יוצאות טיסות סדירות למדינות אפריקאיות נוספות ואף לאירופה.
קווי אוטובוס מקשרים את העיר עם הערים הגדולות במדינה - דאר א-סלאם, דודומה, מוואנזה ואחרות, וכן עם ניירובי ומומבסה שבקניה וקמפלה שבאוגנדה.
גירוסקופ סיב אופטי

גירוסקופ סיב אופטי, מכונה FOG (ראשי תיבות של: Fiber Optic Gyro) הוא מכשיר מדידה המתבסס על סיב אופטי ומקור אור, ומשמש למדידת תנועה זוויתית של גוף במרחב.
בדומה לגירוסקופ המכני, גם הוא מסוגל לחוש תנועה זוויתית אבל עקרון הפעולה שלו הוא - אור.

מרכיבי המכשיר

מרכיבי המכשיר הם תיבה אופטית המכילה סליל ארוך שעשוי מסיב אופטי. סליל זה מונח ב-90 מעלות לציר החישה הנדרש של התנועה הזוויתית. לסליל זה מחובר בקצה האחד של הסיב מקור אור לייזר ובקצה השני אלמנט חישה אופטי (פוטו-דיודה) אשר מודד את צורת האות לאחר מעברה דרך הסליל והתנועה הזוויתית.
לכאורה זה היה מספיק, אך לצורך הבחנה בהבדלים מינורים הנוצרים באות הנוצר, הוכנסו למסלול האופטי זוג מפצלי אור ומקטב אור ביניהם הדואג לקיטוב אחיד ומוגדר של קרן האור במהלך הפעולה.
אלמנט נוסף שקיים לצורך הדגשת האפקט האופטי שנגרם בעקבות תנועה זוויתית הוא אפנן PZT אשר למעשה מאריך ומקצר את הדרך שעושה קרן האור, ובקצב הניתן לשליטה.
את השליטה על ה-PZT גילוי וניתוח צורת האור, ושליטה על עוצמת קרן האור מבצע כרטיס אלקטרוני הצמוד לתיבה האופטית. שני האלמנטים יחד מהוים למעשה את המכשיר עצמו והם תלויים האחד בשני.
(ראו ציור מבנה סביבון סיב אופטי אופייני בחוג פתוח)

עקרון פעולה

בדומה לגירוסקופ טבעת לייזר, גירוסקופ FOG פועל גם הוא על בסיס "אפקט סניאק" (SAGNAC) - מהירות האור קבועה ובפרט בסיב אופטי בצורת סליל קרן אור תגיע מקצה לקצה במהירות קבועה. סיבוב הסליל (תנועה שרוצים למדוד) -
אמור לכאורה לשנות את מהירות ההגעה, אך היות שזה בלתי אפשרי משתנה פרמטר הזמן בלבד במרכיב המהירות דרך הסיב (מהירות = דרך / זמן) או במילים אחרות - הפאזה.
תופעה זו הייתה ידועה שנים רבות אבל רק התפתחות הטכנולוגיה אפשרה למדוד את הפרשי הפאזה, שמשמעותם קצב השינויי הזוויתי של ה-FOG.

יישומים

מכשיר זה נבנה בעיקר לצורכי ניווט כלי רכב, כלי טיס וכלי שיט בשילוב עם מד תאוצה (מערכת ניווט אינרציאלית).
כמו כן משמש לייצוב מצלמות ואלמנטים צבאיים (לדוגמה קנה של טנק) לשמירה על קו ראייה.
שנות ה-80 של המאה ה-5

אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
אנדרו לאק

ביוגרפיה

לאק נולד בוושינגטון די. סי., בנם של קת'י ואוליבר. אביו שיחק אף הוא כקוורטרבק ב-NFL. בילדותו גדל באנגליה ובגרמניה, מדינה בה אביו ניהל שתי קבוצות פוטבול מקומיות. הוא למד בתיכון הבינלאומי בפרנקפורט ועם שובה של משפחתו לארצות הברית השלים את לימודיו בתיכון ביוסטון. 
ב-2008 החל ללמוד באוניברסיטת סטנפורד. בשנתו השנייה החל להשתתף במשחקי נבחרת הפוטבול של האוניברסיטה תחת הדרכתו של המאמן ג'ים הארבו. בשלוש השנים בהן שיחק בקבוצה שבר שיאים רבים והצטיין הן במסירה והן בריצה. ב-2011 זכה בפרס מקסוול ובפרס וולטר פייטון המוענקים לשחקני המכללות המצטיינים וסיים שני בדירוג לגביע הייזמן. הצטיינותו והפוטנציאל שייחסו לו הובילו לקמפיין אוהדים של קבוצות ב-NFL, שזכה לכינוי "Suck for Luck", בו עודדו את קבוצותיהם להפסיד בניסיון ולתפוס את המקום הראשון בדראפט של 2012 השמור לקבוצה עם המאזן הגרוע ביותר.
לאק נבחר במקום הראשון בדראפט על ידי אינדיאנפוליס קולטס ששיחקה את כל עונת 2011 ללא כוכבה, הקוורטרבק פייטון מאנינג. בעונת הרוקי שלו הוביל את הקולטס למאזן של 11 ניצחונות ו-5 הפסדים (לעומת 14 הפסדים בשנה קודמת). הוא מסר ל-4,374 יארד (שיא לשחקן בעונתו הראשונה), 23 טאצ'דאונים והוסיף 255 יארד בריצה ו-5 טאצ'דאונים. בפלייאוף הודחו הקולטס בסיבוב הראשון על ידי בולטימור רייבנס. בעונתו השנייה מסר ל-3,822 יארד ו-23 טאצ'דאונים ורץ ל-377 יארד עם 4 טאצ'דאונים. את העונה סיימו הקולטס שוב במאזן 11–5. בסיבוב הראשון בפלייאוף הוליך את קבוצתו מפיגור של 28 נקודות לניצחון 45–44 על קנזס סיטי צ'יפס. במשחק זה מסר ל-433 ו-4 טאצ'דאונים. בסיבוב השני הפסידו הקולטס לניו אינגלנד פטריוטס 43-22, משחק בו מסר לאק ל-331 יארד, 2 טאצ'דאונים ונחטף 4 פעמים. עונת 2014 הייתה עונת השיא של לאק כשהוביל את הליגה עם 40 מסירות לטאצ'דאון ודורג שלישי עם 4761 יארדים במסירה. בפלייאוף גברו הקולטס על סינסינטי בנגלס ודנוור ברונקוס בטרם הודחו בגמר ה-AFC על ידי ניו אינגלנד פטריוטס. במהלך עונת 2015 החמיץ לאק לראשונה משחק, כשנעדר בעקבות פציעה בכתפו ממחזורים 4 ו-5. בנובמבר 2015 הודיעה הקבוצה כי לאק ייעדר למשך מספר שבועות בעקבות קרע בשריר בטנו ובעיות בכליות. הוא לא שב לשחק בעונה הסדירה. 
ביוני 2016 חתם על הארכת חוזה עד שנת 2021 במסגרתו יקבל סכום של 140 מיליון דולר (מהם 87 מיליון דולר מובטחים גם אם לא ימומש החוזה לכל השנים) והיה בכך לשחקן בעל המשכורת הגבוהה בתולדות ה-NFL.
לאק החמיץ את כל עונת 2017 בעקבות פציעה. הוא חזר לשחק בעונת 2018 בה מסר ל-4,593 יארד ו-38 טאצ'דאונים, והוליך את אינדיאנפוליס קולטס לפלייאוף לראשונה מאז עונת 2014. בסיבוב הראשון בפלייאוף גבר אינדיאנפוליס בחוץ על יוסטון טקסאנס 21–7 כשלאק מוסר ל-222 יארד, שני טאצ'דאונים וחטיפה אחת. בסיבוב השני הודחה אינדיאנפוליס לאחר הפסד לקנזס סיטי צ'יפס 13–31 במשחק בו רשם לאק 203 יארד וטאצ'דאון אחד במסירה. בתום העונה נבחר לשחקן הקאמבק של השנה.
באוגוסט 2019, הודיע על פרישה ממשחק.

סטטיסטיקה בולטת

מעודכן לסוף העונה הסדירה של 2018:
חדשות התנ"ך

מבנה התוכנית

פורמט התוכנית פותח במשותף על ידי חברת ההפקות "קודה תקשורת" והטלוויזיה החינוכית. התוכנית מבוססת על הפורמט של חדשות מן העבר.
מטרת התוכנית היא להביא לצופים מידע אודות אירועים ואישים מתקופת התנ"ך בצורה הומוריסטית ועדכנית.
בדומה לרוב התוכניות ששודרו בטלוויזיה החינוכית בשנים האחרונות, גם "חדשות התנ"ך" הועלתה ליוטיוב טרם שידור הבכורה בטלוויזיה.

ביקורות

לצד התגובות האוהדות, נשמעו גם קולות ביקורת על כך שהתוכנית מייצגת הבנה לקויה של המציאות בה חיים בני הנוער כיום.
הארייט ביצ'ר סטואו

ביוגרפיה

ביצ'ר סטאו נולדה בקונטיקט. אביה היה כומר קלוויניסטי אדוק. הרייט הייתה אחת מאחד עשר ילדים, אשר הנודע שביניהם היה הנרי וורד ביצ'ר , אחד הפעילים הנודעים לביטול העבדות. היא הייתה מורה למשך זמן מה. בסינסינטי פגשה בעבדים שחורים, ומאוחר יותר נטלה חלק בפעילות להברחת עבדים מהדרום. ב-1843 הוציאה את ספרה הראשון "המייפלאואר: רשימות, רישומים וטיפוסים מבין צאצאי החלוצים".

אוהל הדוד תום

סיפור הספר "אוהל הדוד תום" התחיל את דרכו בהמשכים בעיתון "נשיונל אירה" (National Era, "העידן הלאומי" בתרגום חופשי), שפורסם מדי שבוע החל מיוני 1851. בתחילה תוכנן להיות סיפור קצר, אך לבסוף התפרש על פני ארבעים פרקים. המו"לים היו ספקניים לגבי הדפסתו בספר, אך בסופו של דבר יצא הספר במרץ 1852, כשמונה שנים לפני פרוץ מלחמת האזרחים. לאחר שפורסם הספר אזלו עותקיו מהשוק במהירות, ובתי הדפוס עמלו על הדפסת מהדורות חדשות שלו ללא הרף. 
בספר יש תיאור קשה של ייסורי עבד שחור המשרת בנאמנות את בעליו, אדם טוב לב ונוח שמוקיר את נאמנותו. עקב שינוי נסיבות, העבד מועבר מיד ליד ומגיע בסופו של דבר להיות עבדו של אדון אכזר ורע לב. הוא לא מוחה ומקבל עליו את הדין למרות ההשפלות והמכות. לספר הייתה השפעה גדולה על דעת הקהל בארצות הברית נגד תופעת העבדות.
לאחר שפרסמה את הספר, יצאה סטואו למסע באירופה, שם קבלה את תשבחותיהם של מעריציה הרבים. ב-1853, בזמן שהייתה באנגליה, קבלה מהדוכסית של סאת'רלנד , הארייט סאת'רלנד-לווסון-גוור , מתנה: צמיד זהב שעשר חוליותיו עוצבו כהעתק של חוליות שרשרת של עבד. על גבי שלוש מהן היו חרוטים תאריכים חשובים במאבק העבדים לשחרור בהיסטוריה של אנגליה. בשנים מאוחרות יותר, הוסיפה סטואו לצמיד כיתובים משלה: חמישה תאריכים נוספים, החל מהצהרת האמנציפציה (1863) ועד העברת התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית (1868).
לאחר ביקורת שקיבלה מצד תומכי העבדות, לפיה הספר אינו מבוסס על עובדות, פרסמה ביצ'ר סטואו את "מפתח לאוהל הדוד תום" (A Key to Uncle Tom's Cabin), אשר הציג את הרקע העובדתי ליצירתה.
בשנת 1862, בעיצומה של מלחמת האזרחים, פגש אברהם לינקולן את הסופרת, ולפי אנקדוטה מפורסמת בירך אותה בבדיחות הדעת "אז את האשה הקטנה שכתבה את הספר שהתחיל את המלחמה הגדולה". במלחמה זו נפצע קשה בנה של ביצ'ר סטואו. פציעה זו מהווה רק חלק מן הטרגדיות שפקדו את משפחתה, שכן שלושה ילדים אחרים שלה (מתוך שבעה) מתו בנסיבות טראגיות.
הספר "חלף עם הרוח" נכתב כניסיון להתווכח עם התיאורים המובאים ב"אוהל הדוד תום".

פעילויות נוספות

סטואו נחשבת לאחת ממייסדות המגזין האמריקאי The Atlantic, הפעיל עד היום, ביחד עם כותבים אמריקאים מובילים כמו ראלף וולדו אמרסון והנרי וודסוורת' לונגפלו. לפי עורך המגזין מאז 2016, ג'פרי גולדברג, סטואו הייתה האשה היחידה שהוזמנה למפגש ההקמה בחמישי למאי 1857, והיא סרבה להשתתף בסעודה משום שהגישו בה משקאות חריפים.
פשירוב

תולדות היישוב

פשירוב נזכר מהמאה ה-14, ובשנת 1369 הוענקו לו זכויות עיר. במהלך המאה ה-17 נפגע היישוב קשות, תחילה ממגפה שפקדה אותו, ולאחר מכן מפלישת גייסות האימפריה השוודית לאזור.
בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכלל היישוב בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכלל בתחום פולין הקונגרסאית. לאחר מרד ינואר נטלו הרוסים מהיישוב את מעמדו העירוני.

יהודי פשירוב

יהודים ישבו בפשירוב מסוף המאה ה-18, ולקראת סוף המאה ה-19 היוו כשליש מתושבי היישוב. בתחילת המאה ה-19 הוקמו ביישוב בית כנסת ובית עלמין, ובסוף אותה מאה נפתח בו גם תלמוד תורה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ולאחריה עזבו את היישוב יהודים רבים, וחלקם היגר לארצות הברית. בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-700 יהודים, והתקיימה בו פעילות של המפלגות הציוניות ושל אגודת ישראל.
במהלך שנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי היישוב מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות כלפיהם מצד שכניהם הפולנים, כאשר באחד המקרים הועמד לדין יהודי שהגן על עצמו מפני התוקפים.

בשואה

לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו ליישוב כמה עשרות פליטים יהודים, ומספר היהודים במקום הגיע לכ-800. בתחילת הכיבוש הגרמני ביישוב, אסרו בו אלו מספר יהודים כבני ערובה, ועינו אותם. בהמשך, שדדו הגרמנים את רכוש היהודים בכפר, והחרימו את עסקיהם. בשנת 1940 הוחזקו הגברים היהודים מהיישוב במחנה עבודה שהוקם בו, אליו הובאו גם יהודים מיישובים נוספים.
ב-18 בספטמבר 1942 גורשו כל יהודי היישוב לקונייצפול, ומשם שולחו ב-7 באוקטובר 1942 עם יהודים נוספים למחנה ההשמדה טרבלינקה.
הרמן יבלוקוף

ביוגרפיה

נולד בגרודנו, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (ברוסיה הלבנה, כיום בבלארוס). למד בחדר מתוקן ובישיבה.
בגיל 10 היה נער מקהלה במקהלתו של החזן יוסף אַלטשול ("יאָשע דער סלאָנימער" – יוֹשֶׁה סְלוֹנִימֶר, כלומר יושה מסלונים; 1840–1908), ומגיל 12 גילם תפקידי ילדים על במות התיאטרון היהודי באזור הולדתו. בגיל 17 עזב את ביתו לתור עם להקת תיאטרון יידית ברחבי ליטא ופולין. במשך כ-4 שנים היה חבר ב-"קאָוונער פֿאַראיַיניקטע טרוּפּ" (הלהקה המאוחדת מקובנה), ובמסגרת זו שיחק על במות יידיש בגרמניה והולנד.
בשנת 1924 היגר לאמריקה. לאחר ששיחק תקופה בתיאטראות יהודים בקנדה – בטורונטו ובמונטריאול – ואחר כך בלוס אנג'לס, התיישב בניו יורק.
יבלוקוף בלט כאחד מהדמויות החשובות של הבמה היידית בשדרה השנייה בשנות ה-30 וה-40.
הייתה לו גם תוכנית רדיו שבועית שזכתה לפופולריות רבה בשם "דער פּאַיאַץ" ("הליצן"), על שם אחד ממחזות הזמר הידועים ביותר שלו.
בשנת 1931 התקבל כחבר איחוד השחקנים היהודים בניו יורק (Hebrew Actors Union of New York), לאחר 1945 נבחר מספר פעמים ליושב-ראש שלו. עמד גם בראש מוסדות אחרים כמו ברית התיאטרון היידית (Yiddish Theatrical Alliance) והתיאטרון הלאומי היידי הניו-יורקי (Yiddish National Theater). בתום מלחמת העולם השנייה ערך יחד עם אשתו, השחקנית בלה מייזל, סיור במחנות העקורים בגרמניה, אוסטריה ואיטליה, ושׁר ושיחק בפני ניצולי השואה. באוגוסט 1946 שר בפני יהודים פולנים ששהו במחנה העקורים ברגן-בלזן. בעת סיורים אלה הזדמן לו לפגוש אחיינית, שכנראה הייתה היחידה ששרדה ממשפחתו שנשארה באירופה. על פעילותו ההתנדבותית קיבל תעודת הוקרה מטעם הצבא האמריקני. יחד עם אשתו עשה סיור מופעים גם בישראל, בארצות הסקנדינביות, בארצות נוספות באירופה, בקובה ובדרום אמריקה (1950). הופיע בישראל ב-1959.
עם המבצעים המפורסמים של להיטיו נמנו אהרן לבדב, מוריס שוורץ ומנשה סקולניק.
יבלוקוף נפטר בבית החולים מאונט סיני במנהטן, ניו יורק, בשנת 1981, בגיל 77.

הנצחה

הרמן יבלוקוף ובלה מייזל זכו בכוכב בשדרת התהילה Yiddish Theatre Walk of Fame שבאולד סקנד אווניו דלי.
יאן טיכי

ביוגרפיה

יאן טיכי נולד בפראג, צ'כוסלובקיה בשנת 1974. בשנת 1995 עלה לישראל. במהלך העשור הראשון של שנות ה-2000 יצר טיכי עבודות העוסקות במרחב האורבני. בסדרה "בטון", שהוצגה בשנת 2004, לדוגמה, הופיעו בתצלומיו מבנים ירושלמים שנבנו בבטון חשוף, בניגוד להוראה המנדטורית המחייבת חיפוי בנייה באבן. עניין זה התבטא גם בשורה של מיצבי וידאו אשר עסקו בדימויים של מבני שלטון, כגון מבנה הכור האטומי בדימונה (2007). בעבודות אלו יצר טיכי דגמים עשויים נייר, כשהוא משתמש בהקרנת וידאו כאמצעי לפירוק והרכבה של הדימוי החזותי.
מרתה ויינרייט

ביוגרפיה

ויינרייט נולדה בניו יורק סיטי, ארצות הברית וגדלה במונטריאול, קנדה.
היא בתם של הזמר והשחקן האמריקאי לודון ויינרייט השלישי והזמרת-יוצרת הקנדית, קייט מקגריגל. 
וינרייט גדלה במשפחה מוזיקלית ביחד עם אחיה הגדול, הזמר-יוצר רופוס ויינרייט.
היא נישאה למפיק שלה בספטמבר 2007. לזוג יש שני בנים.

קריירה

וינרייט הופיעה עם הוריה מגיל צעיר ובשנת 1998 החלה להקליט חומרים מקוריים משלה. 
בנוסף, היא תרמה את השיר Year of The Dragon לאלבום של אימה וליוותה את אחיה רופוס בקולות רקע באלבומים ובהופעות ברחבי העולם.
מלבד שיתוף הפעולה הקבוע עם אחיה, לאורך הקריירה שלה הופיעה והקליטה ויינרייט עם סינדי לאופר, סנואו פטרול, ואן מוריסון, פיט תאוסנד ושון לנון.
משה הגר (שאץ ויז'ניץ)

תולדותיו

נולד בויז'ניץ שבבוקובינה לרבי ברוך הגר, האדמו"ר השני מויז'ניץ, ולצפורה, בתו של רבי אריה ליב שפירא מזיטומיר (בן רבי שמואל אברהם אבא שפירא מסלאוויטא). נישא לחוה, בתו של רבי אברהם יהושע השיל ממז'יבוז'. עם פטירת אביו בכ' בכסלו ה'תרנ"ג החל רבי משה לכהן כאדמו"ר בעיר שאץ.
רבי משה נפטר בט' באייר ה'תרפ"ו. 
חסידות שאץ-ויז'ניץ הקיימת כיום איננה קשורה ישירות לרבי משה הגר. בשנת ה'תשל"א הכתיר רבי אליעזר הגר מסערט ויז'ניץ את אחיינו רבי מנחם דוד הגר לכהן כאדמו"ר משאץ-ויז'ניץ לאחר שהשושלת נפסקה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה.
רק רוצים לרקוד

עונה 2 (2019)

בימים אלו נמצאת העונה השנייה בשלבי ליהוק ואודישנים.
לא ידוע אם מנהלי הלהקות משנה שעברה יהיו גם בעונה זאת או יוחלפו במנהלי להקות אחרים.
בעונה זאת, לעומת העונה הראשונה ששודרה בערוץ 2, העונה השנייה תעלה בקשת 12 במהלך 2019. את העונה ינחו כנראה נועה קירל ויהונתן מרגי.
חוף גולד (אנטארקטיקה)

מקור השם

שמו של החוף ניתן לו בשנת 1961 על ידי הוועדה הניו זילנדית למתן שמות באנטארקטיקה.
החוף נקרא על שם לורנס מ. גולד, גאולוג שהיה המשנה למפקד במשלחת הראשונה של בירד לאנטארקטיקה בשנים 1930–1928. 
גולד הנהיג את הקבוצה הגאולוגית  שמיפתה בשנת 1929 280 ק"מ מחוף זה. בתקופת כהונתו כנשיא קרלטון קולג' בנורת'פילד שבמדינת מינסוטה שבארצות הברית התמנה גולד ליו"ר הוועדה הלאומית של ארצות הברית לשנה הגאופיזית הבינלאומית ומילא תפקיד חשוב בתכנון תוכנית החקר של ארצות הברית לאנטארקטיקה.
Impressionen unter Wasser

הפקה

Impressionen unter Wasser הוא התוצאה של 30 שנה של צילומים מתחת למים. ב-1983 היא תיארה את מטרתה ביצירת הסרט: "סרטי 'מתחת למים' הם או מדעיים, כסרטיו של ז'אק קוסטו, או סנסציוניים, כמו סרטי הכרישים ההוליוודיים. אך אין בנמצא סרטים כמו זה שאנו מתכננים."
מקטעים מהצילומים הימיים הרבים שלה הוצגו לציבור לראשונה בשנת 1993 בסרט התיעודי Die Macht der Bilder: Leni Riefenstahl (כוחן של התמונות: לני ריפנשטאהל), אשר יוצריו עקבו אחרי מסע הצילומים שערכה באותה התקופה.

צאת הסרט

Impressionen unter Wasser הוקרן בבכורתו ב-Delphi am Zoo, בברלין, ב-14 באוגוסט 2002, שבוע לפני חגיגות המאה להולדתה של ריפנשטאהל. הסרט שודר למחרת בערוץ הצרפתי/גרמני Arte, יחד עם ראיון עם ריפנשטאהל ושידור של הגרסה המקורית לסרטה משנת 1932, Das Blaue Licht. הסרט גם נבחר להקרנה בפסטיבל הסרטים העצמאיים של מאווי ב-2003, ובפסטיבל הסרטים הבינלאומי של אופורטו (פנטספורטו) ב-2004. הסרט יצא ב-DVD באפריל 2003.

תקציר

הסרט צולם בעיקר סביב פפואה גינאה החדשה, ובמהותו הוא אוסף של צילומים שצולמו בניהולה של ריפנשטאהל בין 1970 ו-2000. מקומות נוספים שמצולמים בסרט כוללים את האיים המלדיביים, סיישל, קניה, טנזניה, אינדונזיה, הים האדום, איי קוקוס (בהאוקיינוס השקט) והים הקריבי (קובה). ריפנשטאהל דחתה את הטענה שמדובר ב"קאמבק": "תמיד הייתי פעילה, וגם אמשיך להיות. הסרט שלי מציג את היופי של העולם התת-ימי. אני מקווה שהוא ייגע במצפון של הצופה, מכיוון שהוא ממחיש בדיוק מה העולם יאבד כאשר שום דבר לא נעשה כדי לעצור את ההרס של האוקיינוסים שלנו. אמרתי פעם שאני מאוד מוקסמת מן היפה ומן החי. אני מחפשת הרמוניה, ומתחת למים, אני בסופו של דבר מצאתי אותה."
ריפנשטאהל גם תרמה הקדמה לסרט, שבה היא דנה בעבודתה ובמסעות הימיים שלה.

קבלה

הסרט משך תגובות מעורבות מצד המבקרים. בעיתון Tagesspiegel Daily התייחסו לדימויים בצבעי הממתקים שיצרה ריפנשטאהל ולשיערה הבלונדיני השופע: "כאילו זה צויר על ידי אמן פופ על LSD". מגזין Time Out הביע עמדה נייטרלית, וכן מעט בלבול בשל היעדר קריינות בסרט. הביקורת על המוזיקה שהולחנה על ידי מורודר-ווקר הייתה שלילית. מבקרים אחרים השוו את הסרט לסרטה המפורסם של ריפנשטאהל משנת 1938, "אולימפיה", משום שהוא משקף את המרדף האולטימטיבי שלה אחר היופי. בספר 501 Directors, ארנסט מאתיס, הסופר וחוקר הקולנוע, כינה את הסרט "דוגמה אחרונה לגאונות היצירתית שלה."
לזאן

היסטוריה

האזכור הראשון של ההתיישבות במקום בימי הביניים ב-1231–32 תחת השם Leissins ובשנת 1352 היא מופיעה בשם Leisins.
משנת 1475 ועד 1798 היה הכפר נתון תחת שליטה של ברן כאשר בשנת 1520 קיבל הכפר עצמאות מסוימת והורשה לבחור מועצה מנהלת משלו.
עד שנת 1702 הייתה העיירה קהילה משותפת עם אגל.
בשנת 1313 התגוררו בעיירה 61 תושבים בלבד עד שנת 1850 גדלה אוכלוסיית העיירה ל-415 תושבים ובשנת 1900 התגוררו בעיירה למעלה מאלף תושבים.
מיקומה של העיירה על צלע ההר גורם להיותה שטופת שמש ובעלת אויר מיוחד, ואכן בעבר הייתה העיירה מפורסמת בבתי המרפא שבה, ואף הוקם בה בית ההבראה הראשון בעולם לילדים חולי שחפת. בתקופה שבין מלחמות העולם ועד שנות ה-50 אלפי חולים באו להתרפא בעיירה. בשנת 1946 היו בעיירה כ-80 בתי הבראה ומס' החולים בה הגיע ליותר מ-3,000.
בסוף שנות ה-50 התאימה עצמה העיירה למציאות המשתנה עם המצאת התרופה לשחפת וירידה במספר החולים, והפכה לאתר נופש קיץ וסקי. בשנת 1956 בנתה העיירה רכבלים ומתקני ספורט נוספים, כאשר בתי ההבראה לשעבר הפכו לבתי מלון ובתי ספר בינלאומיים (בי"ס לתיירות SHMS ו Leysin American School) המוסיפים למוניטין של הכפר.
בתי המלון המובילים בכפר: Hotel Le Grand Chalet, Hotel Central Residence, Alpine Classic Hotel Leysin, Les Airelles, ו Leysin Lodge.

תחבורה

הדרך הראשית לעיירה היא מכביש אזורי מספר 11 (המחבר בין אגל ושפיץ (Spiez)). ניתן להגיע לעיירה גם ברכבת המהירה הפדרלית SBB CFF FFS, על ידי החלפת רכבת בתחנת אגל לרכבת TPC בקו AL (אגל-לזאן).
בעיירה ישנה מעלית גונדולה העולה לפסגת ברנז הפעילה גם בחודשי הקיץ. מפסגת ההר ניתן לראות את רכסי האלפים הברניים והאלפים השבליים מסביב ואת אגם ז'נבה. אחת האטרקציות המפורסמות שם היא המסעדה המסתובבת (Restaurant tournant de la Berneuse) אשר ניתן לשבת בה ולצפות בכל האזור.
קיימות תוכניות שעדיין לא אושרו להאריך את קו הרכבת אגל-לזאן שיגיע עד פסגת ברנז וכך יוכלו להגיע ישירות לפסגת ההר ללא צורך במעבר רגלי בין הרכבת לרכבל כפי שצריך היום.

ספורט

בשנת 2008 ארחה לזאן את משחקי גביע העולם של הפדרציה הבינלאומית לסקי.
בנוסף ארחה לזאן בשנים האחרונות 3 תחרויות עולמיות נוספות לסקי (Boardercross ,Speedskiing) ואופני הרים (downhill mountain-biking).
וואן טכנולוגיות

היסטוריה

החברה החלה את דרכה בשנת 1963, כאשר 8 חברים יוצאי יחידת ממר"ם של צה"ל הקימו קואופרטיב בשם "יעול" למתן שירותי עיבוד נתונים באמצעות כרטיסי ניקוב של מחשבי IBM. בהמשך התאגדה כחברה בע"מ בשם "יעול ועיבוד נתונים אוטומטים בע"מ" או בקיצור יענ"א בשותפות עם קונצרן כור תעשיות. ב-1973 רכשו שלושה מהמייסדים את מלוא הבעלות והחברה החלה לפעול בשם "יענ"א מחשבים בע"מ". ב-1975 נכנסה לתחום אחסון המידע בטכנולוגית מיקרופיש. בסוף שנות ה-70 עברה לתת שירות באמצעות מסופי מחשב וקוי טלפון. ב-1979 ייצא לראשונה מערכות תוכנה לארצות הברית והעסיקה 90 עובדים בסך הכל.
בשנות ה-80 הייתה בין החברות הראשונות בישראל שסיפקה מערכות Enterprise resource planning באמצעות מיני-מחשבים של חברת Data General .
ביולי 1983 הנפיקה החברה לראשונה ניירות ערך לציבור בבורסה לניירות ערך בתל אביב, והפכה לחברה ציבורית. ב-1985 שונה שמה של החברה ל"יענא מערכות בע"מ. ביולי 1999 רכשה חברת "מיחשוב ישיר" את השליטה בחברה ב-2000 שונה שמה של החברה ל"מיחשוב ישיר תוכנה בע"מ". ב-2014 שונה שמה של החברה לשמה הנוכחי – "וואן טכנולוגיות תוכנה בע"מ".