google/wiki40b huggingface dataset:
רגשות כמידע חברתי

רגשות כמידע חברתי (EASI Model - Emotions as Social Information), הוא מודל תאורטי של הפסיכולוג החברתי ואן קליף, העוסק בגישה פונקציונלית-חברתית של רגש. לפי המודל, רגשות שאדם מבטא יכולים לספק מידע לאחרים הצופים בו, ומידע זה עשוי להשפיע על התנהגותם. 
המודל נתמך ברובו על ידי מחקרים העוסקים בסכסוך, משא ומתן, מנהיגות וביצועים בצוותים.

עיבוד מידע

ההנחה העיקרית של מודל הרגשות כמידע חברתי, היא שביטויי רגשות מספקים מידע. על פי הנחה זו, המודל טוען כי ההשפעות הבינאישיות של ביטויי רגשות תלויות במוטיבציה של הצופה ויכולתו לעבד את המידע של ביטויי רגשות האחר. ככל שעיבוד המידע יסודי יותר, כך גובר חוזק הניבוי של תהליך ההסקה. ככל שתהליך עיבוד המידע רדוד יותר, כך חזק יותר ניבוי התגובות רגשיות.

גורמים חברתיים

כוח הניבוי של תגובות רגשיות ותהליכי ההסקה אודות ביטויי הרגשות של האחר, תלויים גם בגורמים חברתיים. רגשות כמידע חברתי, כוללים את טיב היחסים הבינאישיים, נורמות תרבותיות, והדרך בה הרגש בא לידי ביטוי. גורמים אלה משפיעים על התפיסה ההולמת ביטויי רגשות (כלומר, כיצד, מתי ואיך יש להביע רגש), והאחרונה משפיעה על התגובות ההתנהגותיות.
שיראזה הושיארי

ביוגרפיה

הושיארי נולדה וגדלה בשיראז, איראן. היא עזבה ללונדון ב-1973, ולמדה בבית הספר לאמנות צ'לסי, בלונדון (1976–1979) ואז זכתה למענק כעמיתה בקולג' קארדיף לאמנות (1979–1980).
הושיארי עלתה למודעות הציבורית בשנות ה-1980. היא זוהתה עם פסלים צעירים אחרים בני דורה, כגון ריצ'רד דיקון ואניש קאפור, אך עבודתה נבדלה משלהם בשל ההשפעה הפרסית החזקה שבה. היא חלקה עם קאפור גישה רוחנית, עם אידאולוגיה שנשענה על דוקטרינה סופית מיסטית, ועל ג'לאל א-דין רומי, המשורר המיסטיקן הפרסי מהמאה ה-13, בנוסף לתחומים כמו פיזיקה ואמנות הרנסאנס. עבודתה כוללת ציור, פילם, עבודות מיצב, ופרויקטים אדריכליים. תמה מרכזית בעבודותיה היא הנטייה של היקום להתפרק, והרצון האנושי לייצבו.
ב-1994 הייתה הושיארי מועמדת לפרס טרנר. ב-2008, הותקנה עבודה שלה ושל פיפ הורן בחלון המזרחי של כנסיית St Martin-in-the-Fields בלונדון. עבודותיה של הושיארי כלולות באוספים ציבוריים ופרטיים רבים, ביניהם במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, ובגלריית טייט בלונדון. ב-2005, ארגון האמנות Creative Time הזמין מהושיארי והורן עבודה עבור סדרת Creative Time Art on the Plaza,, במסגרתו הוצג המגדל המונומנטלי Breath בניו יורק. עבודתה נכללה גם בתערוכה של פרי דפטארי Without Boundary: Seventeen Ways of Looking, במוזיאון לאמנות מודרנית ב-2006, ובביאנלה של סידני, באוסטרליה, ב-2010.
ב-2005 (Veil), וב-2008 (Shroud), עבדה הושיארי עם האנימטור מארק הצ'ארד מ-Hotbox Studios כדי ליצור אנימציות עבור מיצבים בגלריית ליימן מופאן בניו יורק, וגלריית ליסון בלונדון.
אנטולי ריבקוב

ביוגרפיה


אנטולי ריבקוב נולד בעיר צ'רניגוב שבאוקראינה למהנדס נחום אהרונוב ודינה ריבקוב. בשנת 1919 עבר למוסקבה. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר עבד כסבל וכמוביל במפעל כימיקלים.
בשנת 1930 התקבל לאוניברסיטה להנדסת תחבורה. בשנת 1933 נאסר ריבקוב על ידי נ.ק.ו.ד. באשמת "חתירה תחת שלטון המדינה". לאחר מאסר קצר הוא שוחרר, אך נאסר עליו לשהות בערים שממוקמים בהם אתרים אסטרטגיים. ריבקוב כיתת את רגליו ברחבי רוסיה ועבד בעבודות מזדמנות. בשנת 1938 החל לעבוד כמהנדס כבישים בעיר ריאזן. בנובמבר 1941 גויס לצבא האדום, לחם במלחמת העולם השנייה כקצין תובלה. על מעשי הגבורה במהלך המלחמה עוטר בשני עיטורי המלחמה הפטריוטית הגדולה. את המלחמה סיים בדרגת מאיור.

יצירתו


ריבקוב החל את הקריירה הספרותית שלו בשנת 1948 עם פרסום ספר ההרפתקאות לילדים ונוער "הפגיון" וכרך ההמשך שלו - "נשר הארד". ההצלחה הייתה גדולה, והספר "הפגיון" אף זכה לעיבוד קולנועי בשנת 1954 עלי ידי אולפני לנפילם שנחשבו באותה העת מהאולפנים הגדולים בברית המועצות.
לנוער הקדיש ריבקוב גם את ספריו על קרוֹש, שזכו אף הם להצלחה והוסרטו אף הם, הפעם על ידי האולפנים על שם מ. גורקי. את הרומן הראשון שלו -"הנהגים", ריבקוב הקדיש למכריו, כשהבא אחריו -"יקטרינה ווֹרוניקה" זכה לתגובות נרגשות ואף הוסרט בשנת 1957.
החל משנת 1972 הוסרטה הטרילוגיה "הפגיון", "נשר הארד" וכרך ההמשך "הקליע", וזכתה להצלחה. הספר "ילדי הארבט" שנכתב בסוף שנות השישים פורסם רק בשנת 1987, כיוון שכלולה בו ביקורת חריפה על המפלגה הקומוניסטית. הספר הוסרט ב-2004.
עאדל מנאע

עאדל מנאע (בערבית: عادل مناع) הוא היסטוריון וחוקר בולט של החברה הערבית בישראל, כיום מנהל המכון להכשרת מורים ערבים בבית ברל.
בעל תואר דוקטור בהיסטוריה איסלאמית מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים. את הפוסט-דוקטורט עשה באוניברסיטת פרינסטון. פרסם במהלך השנים מספר רב של ספרים ומאמרים בנושא בערבית, בעברית ובאנגלית. במשך שנים עמד בראש המרכז לחקר החברה הערבית בישראל שבמכון ון ליר.
לצד פעילותו האקדמית, פעיל מנאע בשורה של ארגוני החברה האזרחית, ובין היתר הוא חבר בהנהלת האגודה לזכויות האזרח.
טבעת פלנטרית

היסטוריה

גלילאו גליליי היה הראשון שגילה את הטבעות הפלנטריות בשנת 1610 כאשר גילה את הטבעות של שבתאי. בעזרת הטלסקופ שלו הוא הבחין בדבר מה יוצא דופן בצידי הפלנטה, אך לא ידע להסביר זאת. בשנת 1655 היה זה הוגינס שפירש נכונה את התיאורים של גלילאו כמערכת מישורית שטוחה. ב-1675 קאסיני גילה פער במערכת הטבעות. הוא היה הראשון שהציע כי המערכת הטבעות של שבתאי עשויה לא כגוף אחד קשיח אלא כחלקיקים בודדים הסובבים את שבתאי. היה זה ג'יימס מקסוול שהוכיח בשנת 1859 באופן מתמטי שאכן מדובר באוסף חלקיקים כמו שקאסיני הציע. ב-1895 מקסוול חישב בעזרת מדידות את המהירות הסיבובית של חלקים שונים בטבעות של שבתאי ולמעשה הוכיח תצפיתית שמדובר באוסף גדול של חלקיקים בודדים.
בשנת 1980 החללית וויאג'ר 2 שלחה חזרה לכדור הארץ צילומים מפורטים של שבתאי. וויאג'ר 2 פגשה את שבתאי באוגוסט 1981, את אורנוס ב-1986 ואת נפטון ב-1989.
סשה ויידנר

ביוגרפיה

ויידנר למד משנת 1996 עד 2004 אומנות ותקשורת חזותית באוניברסיטה לאומנות בבראונשווייג. את לימודיו סיים כדוקטור עם תואר כבוד.
משנת 2010 עד 2012 לימד סשה ויידנר באקדמיה לאומנות בשטוטגרט את אומנות הצילום, ובשנת 2012 התבקש להצטרף כחבר לאקדמיה הגרמנית לצילום.

עבודת הצילום

ויידנר תיאר את עצמו כ״מטייל רומנטי בתנועה״ ואת תמונותיו כסובייקטיביות מאוד. מדיום הצילום שימש את סשה כצורת התבטאות אומנותית, צורה בה הצליח לשזור בין עולמות קיימים מחד גיסא, ועולמות פנימיים מאידך גיסא. כתוצאה מרוב עבודותיו הביוגרפיות וטיולי הצילום שלו, נכתבו מספר מאמרים שעוסקים בשאלות מהותיות על קיום האדם.
יצירותיו הצילומיות של ויידנר מעוררים את תחושת החיים בקרב אנשים צעירים, שחוו את צעירותם בשנות ה-80, 90 וה-2000. בחלק ניכר מעבודותיו של סשה ויידנר ניתן לראות את הניסיון להכתיב תפיסה ארכאית ומלנכולית של העולם. דפוס בסיסי בעבודותיו שחוזר על עצמו זה הניגודיות בין חיים למוות, יופי ותמותה ושאלות על שורשים, זהות והגדרה עצמית. לכן, למרות שמקור עבודתו של סשה הוא סובייקטיבי, עצם ההתעסקות בשאלות כאלו גורם לעבודותיו להתעסק בחיים עצמם.
טיטילה, מלך מזרח אנגליה

טיטילה (באנגלית: Tytila;‏ 533 לערך - 593 לערך) היה מלך ממלכת מזרח אנגליה משנת 578 לערך ועד מותו בשנת 593 לערך.
פרטים מועטים ידועים אודות מלכותו. ההיסטוריונים סבורים שנולד בשנת 533, וכן ידוע שטיטלה היו בנו של קודמו, ואפה ועלה לשלטון לאחר מות אביו. טיטילה היה אביהם של ראדוולד ואני. אשר מלכו לאחר מותו. 
מקור שמו בשם הגותי "טוטילה" (Totila).
גליום ארסניד

גליום ארסניד (נוסחה כימית: GaAs, לעיתים נהגה בעברית כ"גאס") הוא חומר מוליך למחצה מורכב מסדרת III-V, כלומר - חומר המורכב משני יסודות מהטורים השלישי (III) והחמישי (V) בטבלה המחזורית - מגליום ומארסן. חומר זה הוא מוליך למחצה, בדומה לצורן ולגרמניום (השייכים לטור הרביעי). 
הגליום ארסניד הוא מוליך למחצה בעל פער אנרגיה ישיר, וזאת בניגוד לצורן ולגרמניום בעלי פער האנרגיה הלא-ישיר. תכונה זו מקנה לגליום ארסניד יתרונות במיוחד בהתקנים אלקטרואופטיים כגון לייזרים, דיודות פולטות אור (LED), תאים סולאריים ועוד. לגאליום ארסניד פער אנרגיה של 1.424 אלקטרון וולט, הגבוה מזה של סיליקון, 1.12 אלקטרון וולט ושל גרמניום, 0.66 אלקטרון וולט. ניתן להנדס את פער האנרגיה של גליום ארסניד באמצעות סגסוג. לדוגמה ניתן להקטין את פער האנרגיה באמצעות סגסוג של אינדיום, ולהגדיל את פער האנרגיה באמצעות סגסוג של אלומיניום.

התקנים אלקטרוניים

ההתקנים העיקריים שמיושמים בגליום ארסניד הם הטרנזיסטור הביפולרי והתקן ה-MES-FET על נגזרותיו. התקני MOSFET, שהובילו את שבבי הסיליקון לדומיננטיות מלאה בתחום המעבדים האלקטרוניים, הם בעייתיים לישום בגליום ארסניד עקב הקושי להצמיד לגביש הגליום-ארסניד שכבת מבודד בעלת תכונות חשמליות מתאימות, בעוד שבסיליקון התהליך הוא קל ופשוט, בעיקר בהתבסס על תחמוצת סיליקון. לפיכך, הגליום ארסניד לא התפתח לתחום ה-VLSI ורמת האינטגרציה בו היא לרוב נמוכה. ישנם מקרים של מוצרים מסחריים, בהם קיימת דרישה לפונקציונליוּת לוגית בנוסף לרכיב גליום ארסניד. במקרים כאלה, משולבת פיסת גליום ארסניד לצד פיסת סיליקון המממשת את הפונקציה הלוגית. 
עם זאת, בשנים האחרונות נעשים מאמצים רבים להנדסה של תחמוצות מתאימות על גבי גליום ארסניד ואינדיום גליום ארסניד, על מנת ליצור התקני MOSFET על בסיס מוליכים למחצה אלה. עיקר המאמצים מתמקדים בהנדסה של פני השטח בין התחמוצת למוליך למחצה על מנת לצמצם את מספר מלכודות פני השטח והמצבים האלקטרוניים, אשר פוגעים בביצועים של התקני MOSFET.
בתחילת המאה ה-21 החלה מגמה של שימוש במוליך למחצה מורכב נוסף, אינדיום-פוספיד (InP), אשר לו מספר יתרונות על פני הגליום ארסניד. ב-2005 הצליחו חוקרים לבנות התקן משולב של שני חומרים אלו כדי ליצור טרנזיסטור בעל מהירות העולה על 600 גיגה הרץ
בוריס ורלינסקי

קריירה

בוריס ורלינסקי התבלט כשחמטאי צמרת כבר ב-1909, כשהגיע למקום 10–11 בתחרות חובבים כל רוסית, בסנקט פטרבורג, באירוע זה ניצח אלכסנדר אלכין. הנה ניצחונו על פטר רומנובסקי   ב-1910 זכה בתחרות של אודסה וב-1911 הגיע למקום 6–8 בתחרות של סנקט פטרבורג (ניצח: סטפן לויצקי). ב-1912 זכה שוב בתחרות אודסה וב-1913 הגיע למקום השלישי בתחרות סנקט פטרבורג (ניצח: אלכסנדר אבנסון).
לאחר מלחמת העולם הראשונה ומלחמת האזרחים עבר מאוקראינה לתחומי רוסיה ושיחק בתחרויות השונות בהצלחה ניכרת. בשנת 1923 זכה במקום ראשון, בשותפות עם קוטוזוב, בתחרות פטרוגרד. בשנת 1923 הגיע למקום השני, אחרי סרגייב בתחרות פטרוגרד. בשנת 1924 חלק מקום 10–11 באליפות השלישית של ברית המועצות (המנצח: יפים בוגוליובוב) . בשנת 1924 הגיע למקום השני, אחרי גריגורייב באליפות מוסקבה החמישית. בשנת 1925 חלק מקום 2–3, אחרי סרגייב באליפות מוסקבה השישית. בקיץ 1925 הגיע למקום הרביעי בתחרות לנינגרד, האליפות הרביעית של ברית המועצות (המנצח: יפים בוגוליובוב) . בחורף 1925 חלק ורלינסקי מקום 12–14 בתחרות בינלאומית ראשונה שהתקיימה במוסקבה (המנצח: יפים בוגוליובוב) ; באירוע זה בלט ניצחונו של ורלינסקי בכלים השחורים על אלוף העולם חוסה ראול קפבלנקה תוך הפגנת יכולת טקטית מרשימה.
ב-1926 זכה במקום ראשון, בשותפות עם מרקסי, באליפות אוקראינה השלישית שנערכה באודסה. באותה שנה הגיע למקום 8–9 באליפות מוסקבה השביעית (ניצח: אברהם רבינוביץ). בשנת 1928 ניצח ורלינסקי באליפות מוסקבה התשיעית.
בשנת 1929 זכה ורלינסקי באליפות ברית המועצות בשחמט שנערכה באודסה.  בעקבות זכייתו הוענק לו התואר של "רב אמן שחמט של ברית המועצות" והיה בכך השחמטאי הראשון שנשא תואר זה - לפי דוד ברונשטיין, אך לא לזמן רב - ב-1931 התואר נלקח ממנו ובוטל, שכן בברית המועצות סברו שמן הראוי כי מיכאל בוטביניק יהיה הראשון שיזכה בתואר רב אמן שחמט של ברית המועצות, כפי אכן קרה בשנת 1935.
בשנת 1930 הגיע ורלינסקי למקום השביעי בתחרות מוסקבה (ניצח: אברהם רבינוביץ). בנובמבר 1931 הגיע למקום 3–6 באליפות השביעית של ברית המועצות עם תוצאה טובה של 10/17 (ניצח: מיכאל בוטביניק) . בשנת 1932 הגיע למקום השני בתחרות מוסקבה (ניצח: פדור בוגאטירצ'וק). בשנת 1933 הגיע למקום ה-12 באליפות מוסקבה.
בשנותיו המאוחרות יותר ורלינסקי היה פחות פעיל בשחמט, אך עדיין היווה יריב ראוי לאמנים חזקים. שנים רבות לאחר שפסק להתחרות ברמת העל, ניסה ורלינסקי להעפיל לגמר אליפות ברית המועצות של שנת 1945, בגיל 53, אך הצליח להשיג רק 4.5/15 בשלב חצי הגמר. למרות זאת ניצח באירוע זה את הכוכב העולה, דוד ברונשטיין. התחרות האחרונה המשמעותית, שהשתתף בה, הייתה אליפות מוסקבה בשנת 1945, שם צבר 5/16.
ב-1950 הוענק לורלינסקי תואר של אמן בינלאומי על ידי פיד"ה.
ורלינסקי היה שחקן חזק במיוחד בשלב הפתיחה, הן בלבן והן בשחור. בשיאו, היה טקטיקאי חזק שהתמודד בהצלחה עם הצמרת העולמית, וניצחונותיו מול אלכסנדר אלכין , חוסה ראול קפבלנקה   באחד מההפסדים הנדירים של קפבלנקה, כנראה משחקו הטוב ביותר של ורלינסקי ואחד מהטובים של המאה ה-20, יפים בוגוליובוב , גריגורי לבנפיש  , עקיבא רובינשטיין , רודולף שפילמן  , דוד ברונשטיין , איליה רבינוביץ , פדור בוגאטירצ'וק , אלכסנדר קונסטנטינופולסקי 
ורבים אחרים, מעידים על כך. עובדת היותו חרש-אילם והצלחתו להתגבר על כך במשחק השחמט מרשימה. ורלינסקי היה יהודי, גורם מפלה בברית המועצות. ורלינסקי מעולם לא קיבל הזדמנות להתמודד מחוץ לאימפריה הרוסית או ברית המועצות.
מעריב לנוער

נערת השנה של מעריב לנוער

בסוף שנות השמונים "מעריב לנוער" החל לקיים תחרות יופי לבנות נוער (אשר התחילה את דרכה בשם "צברית השנה"). בשנת 2004 החלו לראשונה בתחרות לבחור לצד "נערת השנה", גם את "נער השנה". התחרות הופקה ושודרה בשנים האחרונות בשיתוף טלעד בערוץ 2 אך מאז הפסיקה הזכיינית לשדר בערוץ. התחרות, שהייתה לשם דבר, הופסקה באופן לא רשמי. בשנת 2006-2007 המשיכו בעיתון לנהל את תחרות היופי, אך בתור "תחרות נער ונערת השער" של העיתון. היעלמותה של התחרות נזקפת בעצם להפסקת השותפות עם טלעד ולתחרות הגוברת מצד "מלכת היופי" שמזה מספר שנים מאפשרת לנערות להשתתף גם בתחרות ואף מעניקה מספר תארים - נערת ישראל ונערת היופי-עשרה, התחרות נערכה בין היתר בתיאטרון ירושלים והפרס לזוכה היה מכונית חדשה. בשנת 2016 חודשה התחרות תחת הכותרת "נער ונערת השנה" בשיתוף סוכנות "יולי".
בתחרות זו התפרסמו לראשונה דוגמניות ושחקניות רבות בישראל. ביניהן, רוית אסף, שלי גפני, גלית גוטמן, עדי נוימן, גלית פרבר ורומי אבולעפיה.
קו ויקטוריה

תכנון

ההצעה הראשונה להפעלת קו רכבת באזור זה הופיעה על תוכנית "מחוז לונדון" שפורסמה בשנת 1943. ב־1948 הציעה ועדת התחבורה הבריטית (BTC) הקמת קו חדש של רכבת תחתית, שיקל על העומס במרכז העיר.

שם הקו

השם "קו ויקטוריה" נקבע רק בשנת 1955; בתחילה הקו תוכנן להיקרא "קו וואלאמסון" או "קו ווסט אנד", אך לבסוף בהחלטת מועצת המנהלים נקרא הקו "קו ויקטוריה".

נתונים ומספרים

קו ויקטוריה הוא הקו הראשון בלונדון שכל מסלולו עובר מתחת לקרקע. הוא נפתח בשנת 1968 והורחב משמעותית ב-2009. אורכו של הקו הוא 21 ק"מ והוא עוצר ב-16 תחנות. הקו משרת 200 מיליון נוסעים בשנה והוא הקו השישי העמוס ביותר. החל משנת 2017 התרחב השירות והתדירות עמדה לשתי דקות בין נסיעה לנסיעה ובשעות השיא ל־36 רכבות לשעה.
ליתופיזה

ליתופיזה היא חלל קטן, נקבובית הנוצרת בזרמי לבה ובכיפות געשיות בהרכב ריוליטי, ונמצאת בסלעים געשיים דוגמת ריוליט, אובסידיאן ופרליט. מקור השם ביוונית: λίθος, ליתוֹס – סלע + ϕῦσα, פּוּסָה – מפוח, ופירושו: בועת סלע.

היווצרות

ליתופיזות מצויות בתוך ספרוליטים – גופים כדוריים הנוצרים בעיקר בסלעים געשיים עתירי סיליקה דוגמת ריוליט ובזכוכית געשית. הליתופיזות נוצרות כאשר הלחץ החיצוני נמוך דיו לאפשר לגזים המומסים בלבה הנוזלית להתרחב וליצור חלל. שוליו של חלל זה מתמצקים והופכים לקליפות קונצנטריות – דוגמת עלי כותרת בפרחים. קליפות אלה בעלות מרקם עדין – אמורפי או מכילות גבישים מיקרוסקופיים – כתוצאה מהתקררות מהירה של הנתך, שאינה מאפשרת צמיחת גבישים גדולים.

התמלאות בגבישים

ליתופיזות עשויות להתמלא בתמיסות סיליקטיות היוצרות גבישי מינרלים שונים – אופאל וסוגים שונים של קוורץ, בעיקר כלקדון לסוגיו: אגט וג'ספר. ליתופיזה שעל דפנותיה הפנימיות צמחו גבישים אך נותרה חלולה נקראת גאודה, וליתופיזה שהתמלאה במלואה בגבישים נקראת ביצת רעם.
התזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה

היסטוריה

התזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה נוסדה בשנת 1984 ע״י חנן זוז, שלום רונלי-ריקליס וברונו לנדסברג, בשיתוף עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, בשאיפה להקים חממה לטיפוח דור העתיד של נגני התזמורות בישראל, ואגב כך להחיות את המסורת המפוארת של תזמורת הגדנ"ע, שפעלה בשנות ה-50 וה-60 של המאה העשרים והייתה לסיפור הצלחה בארץ ובעולם. החל משנת 2005 המרכז למוזיקה ירושלים מנהל את התזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה, בשיתוף פעולה הדוק עם המנצח זאב דורמן, שהוביל אותה במשך שנים רבות.
להקמת התזמורת מונתה יפה שרת שניהלה את התזמורת במשך עשר שנים. בתקופה זו עבדו עם התזמורת מספר מנצחים מפורסמים, בינהם קלאודיו אבאדו, קורט מאזור, רפאל פריבק דה בורגוס, בנג'מין זנדר, מנדי רודן, זובין מהטה ולהב שני.
בשנים האחרונות ניצחו על התזמורת הנס פטר אוקסנהופר (אוסטריה), אי-אן שו (סין-ישראל), אבנר בירון, סלבדור ברוטונס (ספרד), נועם צור, יוהאנס וילדנר (אוסטריה), אילן וולקוב, ירון טראוב (ולנסיה-ישראל), ארתור פוסט (ארצות הברית) ואריאל צוקרמן (גרמניה-ישראל). בין רגעי השיא של פעילות התזמורת בשנים האחרונות: סיור משותף בגרמניה עם תזמורת ריאס הצעירה, ששיאו קונצרט והקלטה באולם הפילהרמונית של ברלין לרגל יובל ה-60 למדינת ישראל (2008) וקונצרט משותף עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית (2009).

הפעילות

נגני התזמורת נבחרים ברובם הגדול על סמך מבחני קרן התרבות אמריקה-ישראל. במקרים מיוחדים מצורפים צעירים מוכשרים שאינם מזוכי מלגות הקרן.
רובם הגדול של 90 חברי התזמורת הם בני 14 עד 18, אבל לעיתים קרובות חוברים אליהם כמה בוגרים צעירים, בני 19–20, המשרתים בצה"ל כמוזיקאים מצטיינים.
התזמורת מתכנסת פעמיים בשנה לעבודה משותפת: שבוע בחנוכה ושבועיים-שלושה בחופשת הקיץ. בכל כינוס כזה מתקיים גיבוש אמנותי וחברתי. בשנות השתתפותם בתזמורת זוכים הצעירים לקבל הדרכה מטובי הנגנים והמורים מישראל ומן העולם.
בנוסף קיימים מפגשים עם מלחינים ויוצרים, סדנאות קצב ושירה במקהלה. בכל מפגש מתמודדים הצעירים עם יצירות מתקופות שונות ומכינים תוכנית מגוונת של קונצרט סימפוני מלא, המבוצע בהיכל התרבות בתל אביב, באולם הנרי קראון שבתיאטרון ירושלים ובאודיטוריום שבחיפה.

שותפים

התזמורת פועלת מיום הקמתה בסיוען של התזמורת הפילהרמונית הישראלית וקרן התרבות אמריקה-ישראל. מייסדי התזמורת הם ברונו לנדסברג וחנן זוז, אליהם הצטרפו הקרן לירושלים, קרן לאזוף, תא"ל (מיל') נחמיה דגן, בסיוע ניהולי של קרן קרב ליוזמות בחינוך, ההקדש ע"ש ביאטריז (בת שבע) כהן, קרן Seed The Dream, סנו, קרן הורביץ, וקרן מלגות נגן מצטיין ע"ש משה שלוש.
Smooth Criminal

רקע וכתיבה

Smooth Criminal הוא שיר שכמעט ולא נכלל באלבום Bad, וג'קסון נדרש לשכנע את המפיק קווינסי ג'ונס שהוא ראוי להיכלל באלבום. השיר שימש גם בפסקול הסרט "סהרורי" שג'קסון הוציא ב-1988, בכיכובם של ג'ו פשי וג'קסון עצמו.

וידאו קליפ

הוידאו קליפ מצולם בתוך מועדון לילה בסגנון שנות השלושים.
 
בוידאו קליפ נעשה שימוש בפטנט שנרשם בארצות הברית לשם כך, המעניק יכולת הישענות ללא כבלים, הנוגדת את כוח הכבידה. פטנט זה יושם עבור מכשיר משיכה מובנה בתוך רצפת הבמה הכולל יתדות שעולים מהבמה ברגע המתאים ונעליים מיוחדות עם תומך קרסול וגזרות בעקבים, אשר יכולות להחליק על היתדות ולהצטרף לבמה באופן זמני. כל אלו מאפשרים למבצעים להישען קדימה על רגליהם, ללא צורך לשמור על מרכזי המסה שלהם.
השם "אנני" (ANNIE) מהביטוי "Annie are you o.k?" מגיע מהבובה של קורס החייאה שכאשר ניגשים אליה לבדיקת הכרה קוראים לה בשמה, אנני.
קבוצת הארמיות ה-18

היסטוריה

קבוצת הארמיות ה-18 הוקמה בפברואר 1943 בתוניסיה, והועמדה תחת פיקוד הרולד אלכסנדר. קבוצת הארמיות השתתפה במערכה בתוניסיה, כשתחת פיקודה פועלים הארמייה הבריטית הראשונה והארמייה הבריטית השמינית, ובנוסף פעלו תחתיה הקורפוס האמריקני ה-2 והקורפוס הצרפתי ה-19. בתחילה ספגו כוחות הקבוצה אבדות רבות, בין השאר בקרב מעבר קסרין, אולם לבסוף הביאו לכניעת כוחות מדינות הציר ב-13 במאי 1943, ויומיים לאחר מכן פורקה קבוצת הארמיות.
שורד מיועד

בארצות הברית, שורד מיועד (באנגלית: Designated survivor) הוא אדם בסדר הירושה של נשיא ארצות הברית, בדרך כלל חבר בקבינט של ארצות הברית, שנערכים עבורו סידורים על מנת שישהה במקום מרוחק, מאובטח ולא ידוע כאשר הנשיא ושאר המנהיגים הבכירים (סגן הנשיא וחברי הקבינט) מתאספים במקום אחד בו זמנית, למשל במהלך נאום מצב האומה והשבעת הנשיא. 
דבר זה נועד להבטיח את המשכיות הממשלה במקרה של התרחשות אסון בו הנשיא ואנשים אחרים בסדר הירושה של נשיא ארצות הברית נהרגים, כגון ירי המוני, פיגוע או התקפה. במקרה כזה, בו נהרגים הנשיא וסגן הנשיא, האדם הגבוה ביותר בסדר הירושה שנשאר חי, אולי השורד המיועד, יהפוך לנשיא בפועל של ארצות הברית על פי חוק הירושה הנשיאותית.

היסטוריה

מקורו של נוהל קביעת ה'שורד המיועד' מראש הוא במהלך המלחמה הקרה בה היה סיכון גבוה להתקפה גרעינית. 
השורד המיועד הוא חבר בקבינט, שיכול על פי חוק להיות נשיא ארצות הברית (כלומר, יליד ארצות הברית מעל גיל 35, שהתגורר בארצות הברית במשך לפחות 14 שנים). מאז 2005, גם חברי קונגרס משמשים כשורד מיועד. מזכירת המדינה מדלן אולברייט לא נולדה בארצות הברית (היא היגרה לארצות הברית מצ'כוסלובקיה) ולכן לא מוקמה בסדר הירושה של הנשיא. לשורד המיועד מוענקת תחבורה ואבטחה ברמה נשיאותית, בכל משך האירוע. עוזר, שנושא את הפוטבול הגרעיני נמצא כל הזמן יחד עם השורד המיועד.
בנאום מצב האומה של שנת 2010, היה שון דונובן, מזכיר השיכון והפיתוח העירוני השורד המיועד. מזכירת המדינה הילארי קלינטון, נעדרה גם היא מהנאום, אך כללי השירות החשאי מנעו מקלינטון להיות שורדת מיועדת, מכיוון שמקום שהותה בזמן הנאום היה בכנס ציבורי בלונדון. אילו התרחש אז אסון, קלינטון (ולא דונובן) הייתה לנשיאה בפועל, מכיוון שתפקידה היה גבוה יותר בסדר הירושה.
לול

לוּל הוא סוג של מכלאה, המיועדת לעופות אשר בדרך כלל מוגבלים ביכולת התעופה או שאינם מסוגלים לעוף, בין אם באופן טבעי, ובין אם אופן מלאכותי בגין קיצוץ נוצות התעופה בכנפיהם. עופות שחיים בלול הם תרנגולות, שלווים, תרנגולי הודו, אווזים, ברווזים ועוד. ישנם סוגים רבים של לולים, בהתאם לצרכים השונים של המגדלים. הסיווג הבסיסי ביותר, עם זאת, הוא ללול ביתי, ולול מסחרי.

פרגייה

לול בו מגדלים את האפרוחות המיועדות לתעשיית הביצים בראשית חייהן, עד לתחילת תקופת ההטלה.

לול פיטום

לול בו מגדלים עופות לבשר. בלול זה מגדלים עופות מגזעים שנבררו לגדילה מרובה (כמו למשל רוק לבן) עד הגיעם לבגרות.
דרכו של אפרוח המיועד לבשר מתחילה במדגרה, שבה הוא בוקע מביצתו. מיד לאחר הבקיעה, ולעיתים עוד טרם הבקיעה, האפרוחים מקבלים חיסונים על פי חוק ועל פי דרישות השירותים הווטרינריים. במדגרה ממיינים את האפרוחים לזכרים ונקבות. משם הם מובלים ללול הפיטום במשאית ממוזגת, בתוך תבניות של כ-100 אפרוחים. האפרוחים מפוזרים בלול ומואכלים במזון עתיר חלבונים במשך כ-6 עד 7 שבועות, ולאחר מכן נאספים ומובלים למשחטה. הנקבות המגיעות למשקל שיווק כשבוע לפני הזכרים, ויוצאות לשחיטה, בעוד הזכרים נשארים בלול לתקופה של שבוע נוסף. רוב העופות גדלים ללא מתן תרופות, למעט טיפולים קלים במהלך השבועיים הראשונים לחייהם.

לול רבייה

לול בו מגדלים להקות רבייה של עופות, כדי שיטילו ביצים שיוכנסו למדגרה ומהן יבקעו אפרוחים לפיטום או להטלה.

לול חושך

בלולי החושך המשמשים לגידול פרגיות כבדות או לגידול הודיות לרבייה, נדרשת אטימות מוחלטת למעבר אור מבלי לוותר במאומה על צורכי האוורור. לולי החושך נבנים לעיתים כלולים אטומים בעלי דופן מלאה ובחלקם כוללים וילונות הניתנים לפתיחה.
בכל מקרה במצב סגור הדרישה היא " 0 אור " וילונות החושך הם וילונות שחורים אטומים ומכוסים בחלקם העליון "בשמלה" כדי להבטיח אטימות מלאה לאור במצב סגור.
בהרכבת דפנות הלול העשויות פנל מבודד, שמים דגש חזק על אטימות לאור המושגת באמצעות חומרי אטימה שחורים מיוחדים מברשות ופרטי אטימה אחרים מיושמים בדלתות ובשערים כמו גם סביב כל ההתקנות החודרות את הקירות.
קוונטיזציה (עיבוד אותות)

קְוַּנְטִיזַצְיָה (בעברית: כִּמּוּי), במתמטיקה ובעיבוד אותות דיגיטלי, הוא תהליך של מיפוי קבוצה גדולה של ערכי קלט לקבוצה קטנה יותר של ערכי פלט. קוונטיזציה גם מהווה את הליבה של אלגוריתמי דחיסה מאבדת נתונים.
ההפרש בין ערך הנקלט והערך הדגום שלו נקרא שגיאת קוונטיזציה.
התקן או פונקציה אלגוריתמית שמבצע קוונטיזציה נקרא קוונטייזר ממיר אנלוגי-לדיגיטלי הוא דוגמה לקוונטיזר.
בתקשורת, קוונטיזציה היא חלק משרשרת קליטה ושידור של אות מידע כאשר כל רכיב בשרשרת מוסיף לו רעש. ממדלים את הרעש שמוסיף הקוונטייזר לשרשרת כרעש קוונטיזציה ואיכות האות במוצאו נמדדת ביחס אות לרעש קוונטיזציה (SQNR).
כאשר מעוניינים להכניס פונקציה למחשב נהוג להשתמש בקוונטיזציה על מנת להמיר את הנתונים בעלי מספר אינסופי של ערכים לתחום הערכים המאפשר המחשב.

ממיר אנלוגי לדיגיטלי (ADC)

ה- ADC יכול להיות מודל בעל שני תהליכים: דגימה וקוונטיזציה. הדגימה, ממירה אות מתח (כפונקציה של זמן) לאות בדיד (רצף של מספרים ממשיים ).  
הקוונטיזציה, מחליפה כל מספר ממשי עם קירוב מתוך קבוצה סופית של ערכים בדידים (רמות), דבר הכרחי לאחסון ולעיבוד בעזרת שיטות נומריות.  
אורכי מילה המייצגת את הרמה נפוצים בגדלים: 8 סיביות (256 רמות), 16 סיביות (65,536 רמות), 32 סיביות (4.3 מיליארד רמות), וכן הלאה, אם כי כל מספר של רמות קוונטיזציה אפשרי (לא רק מבסיס 2).  
באופן כללי, בפעולת ADC מאבדים מידע לכן אותות בדידים הם קירוב של האות האנלוגי.  
ככל שנגדיל את אורכי המילה כך הדיוק יהיה טוב יותר ושגיאת הקוונטיזציה תקטן, אך על מנת להגדיל את הזיכרון נאלץ להשתמש בזיכרון גדול יותר ובכוח עיבוד גדול יותר.