google/wiki40b huggingface dataset:
המשמר האזרחי (ספרד)

המשמר האזרחי של ספרד (בספרדית: Guardia Civil) הוא הז'נדרמריה של ספרד, כלומר משטרה חמושה לטיפול בנושאי ביטחון-פנים, שמירת-גבול ושמירה על הסדר ומתפקדת ככוח התערבות לאומי. המשמר מקביל לז'נדרמריה הצרפתית ולקרביניירי באיטליה וחבר בז'נדרמריה האירופית. מדי היום-יום של אנשי המשמר הם בצבע טורקיז כהה והם חובשים כומתה, בעוד מדי הייצוג שלהם כוללים כובע משולש מסורתי. סימול כלי הרכב של המשמר הוא ירוק-לבן. המשמר נוסד בשנת 1844, בימי מלכת ספרד איזבלה השנייה ומונה כ-80,000 משרתי קבע. למשמר אחריות על לוחמה בטרור וסילוק פצצות, שמירת גבול ומניעת הברחות, שיטור תנועה בין-עירוני, שיטור ימי ומשמר חופים, חילוץ והצלה ואכיפת חוקי הגנת הטבע והסביבה.

היסטוריה

המשמר נוסד בשנת 1844, בימי המלכה איזבלה השנייה כמשטרה לאומית. עד אז האחריות על אכיפת הסדר הציבורי נעשתה באמצעות התארגנויות על בסיס מקומי התנדבותי-למחצה (Hermandad). התארגנויות אלה נודעו, בעיקר באזורים הכפריים, כמושחתות ונאמות פוליטית לאדון הפיאודלי של השטח ולאו דווקא לשלטון המרכזי.
הנושא הראשון בו טיפל המשמר היה שוד הדרכים, שהיה מכת-מדינה, בעיקר באנדלוסיה והנושא המשיך להעסיק אותו באופן מרכזי שנים רבות. בנוסף היה המשמר הזרוע המרכזית של המלוכה בטיפול באיכרים צמיתים רפובליקנים (שתמכו בעקרונות המהפכה הצרפתית ופעלו נגד המלוכנות ונגד שיטת הפיאודליזם הספרדי) שניסו להתארגן נגד אדוניהם. לפי הדוגמה הצרפתית, המשמר אומן וצויד ככוח צבאי-למחצה, בעל יכולת תנועה ומעבר מהיר מחזית לחזית. חלק מאנשי הכוח פעלו כפרשים קלים.
בימי מלחמת האזרחים בספרד נתפס המשמר האזרחי, שפעל בעיקר במרחב הכפרי, כבעל זיקה לבעלי האחוזות העשירים, שהשתייכו למגמה המלוכנית ולפשיסטים. הרפובליקה הספרדית השנייה הקימה בערים את משמרות ההסתערות (Guardia de Asalto) שאויישו באנשי מעמד הפועלים. חלק ניכר מאנשי המשמר האזרחי פעלו בעת המלחמה לצד פרנקו ונגד "צבא העם" של הרפובליקה. במקביל יצרה ממשלת הרפובליקה על סמך אנשי משמר ותיקים אנטי-פשיסטים ומגויסים חדשים את "המשמר הלאומי הרפובליקני" (Guardia Nacional Republicana - GNR). בשלבי המלחמה האחרונים נלחמו אנשי המשמר אלה מול אלה משני צידי המתרס.
בימי ספרד תחת שלטון פרנקו חודש המשמר והיווה כוח לחימה ושיטור ביטחוני, בעיקר נגד לוחמי הגרילה והמחתרת הבאסקית אט"א. תחת שלטון פרנקו גדל הארגון והועצם. הוכפפה אליו משטרת התנועה הארצית והוקמו בו מחלקת כלבנות ומחלקת מסוקים.
לאחר הקמת ספרד הדמוקרטית התמקצע הארגון כארגון ביטחון ואכיפת סדר מודרני במדינה דמוקרטית. הקצונה נותרה מועסקת בשכר, אך שורות הארגון נפתחו גם למתנדבים. במקביל פותחו במשמר מסלולים מקצועיים כלוחמה בטרור, סילוק פצצות (יחידת TEDAX), הגנה על שדות תעופה, סיוע חמוש לפעולות אכיפת מכס, חילוץ והצלה ושיטור ימי (משמר חופים).
פורמט קובץ

פורמט קובץ (על פי האקדמיה ללשון העברית תסדיר קובץ) הוא תקן למבנה קובץ, והאופן שבו הוא נכתב על גבי התקן האחסון.
קיימים פורמטי קבצים שונים, אשר כל אחד מהם ייעודי למטרה נפרדת, לדוגמה פורמט PNG הוא פורמט תמונה, ו־MP3 הוא פורמט מוזיקה. הפורמטים מסומנים בדרך כלל על ידי סיומת. יש הרבה סוגי פורמטים כגון: JPEG, MP3, WMA, WAV, ASF, AMV, GIF, BMP, AVI. 
מידע דיגיטלי על התקן אחסון נכתב בצורת ביטים, ובשל כך המחשב חייב דרך כדי לאפיין ולהגדיר את הביטים כקבוצות ויחידות בעלות משמעות למערכת ההפעלה. כאן מגיעה משמעות הפורמט, ה"אומרת" למערכת ההפעלה, כיצד להתייחס למידע הקיים. קיימים פורמטים שונים, בהם פורמטי מסמכים, מוזיקה, תמונות, דפי אינטרנט, קובצי הרצה ועוד. כתחומים רבים בתחום התוכנה קיימים פורמטי חופשיים, ומאידך כאלו קנייניים.
ידע-עם (כתב עת)

יֶדַע-עָם, במה לפולקלור יהודי הוא כתב עת מדעי בחקר פולקלור יהודי שנוסד בתש"ח, היוצא לאור על ידי 'המרכז הארצי של חוקרי הפולקלור היהודי' (לשעבר 'החברה העברית לידע-עם'). מייסדיו היו יום-טוב לוינסקי וגצל קרסל.

עורכים ומשתתפים

עורכו הראשון של כתב העת היה ד"ר יום טוב לוינסקי.
עם פטירתו של ד"ר יום טוב לוינסקי, בשנת 1973, מונה יצחק גנוז לעורך כתב העת. 
בין משתתפיו נמנים החוקרים: דב סדן, דב נוי, הלל וייס, דן בן עמוס, יששכר בן עמי, צבי מלאכי, משה שוורצבוים, אורה מאיר, יעל לוין, בן-ציון פישלר, ניצה פרילוק, אברהם פרנק, חיה גביש, עדינה בר-אל ויצחק גנוז.
"ידע עם" נתמך על ידי משרד התרבות והספורט.
שחר אבקשך

מבנה הפיוט ותוכנו

הפיוט מכיל ארבעה בתים קצרים, הנאמרים בתפילת שחרית קודם לתפילת "נשמת כל חי". פיוטים דומים חוברו על ידי אבן-גבירול כרשויות לתפילת נשמת, והם מקבילים ל"שחר אבקשך" מבחינה סגנונית ותוכנית, בהם, "שפל רוח" ו"שחרתי בכל שחרי ונפשי". 
בבית הראשון קיימת פנייה לקב"ה ומוזכר הזמן בו נאמר הפיוט, "שחר אבקשך". בבית השני מודגש הפער בין האדם לבוראו והרגשות העזים שחש הדובר בעקבות זה, "אעמוד ואבהל". בבית השלישי שואל הדובר באופו רטורי מה יוכל לעשות במסגרת כוחותיו הגופניים המוגבלים. את התשובה הוא מוצא בבית הרביעי, בו הוא מבין כי כל עוד קיימת בו "נשמת אלוה" יוכל להתקרב לאל באמצעות "זמרת אנוש". המילים האחרונות בפיוט קושרות אותו לתפילת "נשמת" עבורה חובר.
בשנות האלפיים זכה הפיוט לעדנה לאחר שהולחן בידי יהושע אנגלמן.
ויה דיי פורי אימפריאלי

הויה דיי פורי אימפריאלי (באיטלקית: Via dei Fori Imperiali) היא דרך ראשית במרכז רומא בירת איטליה. הדרך מקשרת בקו ישר את כיכר ונציה והקולוסיאום.
הדרך, ששמה המקורי היה "דרך הניצחונות" (באיטלקית: Via Triumphale - "ויה טריומפלה") נבנתה על ידי בניטו מוסוליני ונועדה לשמש דרך מצעדים ראשית, בדומה לשימוש שנעשה בשדרת אונטר דן לינדן בברלין על ידי אדולף היטלר באותה עת. הדרך נבנתה על חלקים מפורום טראיאנוס, פורום אוגוסטוס ופורום נרווה, ומכסה שרידים היסטוריים רבים.
בניית הדרך מנעה חפירה ארכאולוגית מסודרת בפורומים הקיסריים מחד, אך אפשרה הסטת התנועה לכביש מסודר - בעוד שקודם לכן חלק מהתנועה נסעה דרך הפורום רומאנום עצמו.
עובדיה עלי

ביוגרפיה

עובדיה עלי נולד בחנקין שבעיראק, ועלה לישראל בשנת 1950.
שירת בצה"ל כקצין בחיל התותחנים, והגיע לדרגת רב-סרן. למד הוראה בסמינר ליפשיץ בירושלים. עסק בהוראה, ובשנים 1968–1970 היה מנהל בית-ספר דתי וחטיבת ביניים בעפולה. בשנים 1970–1978 עבד כמפקח על בתי ספר יסודיים וחטיבות ביניים במחוז הצפון של משרד החינוך.
בשנים 1978–1991 כיהן כראש עיריית עפולה. נבחר כחבר הכנסת מטעם הליכוד בבחירות לכנסת האחת עשרה. בכנסת ה-12 וה-13 כיהן כסגן יושב ראש הכנסת. בשנים 1991–1992 כיהן כסגן שר הביטחון.
בתפקידו כסגן שר הביטחון כיהן כיו"ר מל"ח - משק לשעת חירום, ופעל להקמתו של פיקוד העורף, כולל ליווי הקמת הפיקוד בקבינט, בממשלה ובכנסת.
בפעילותו כחבר כנסת כיהן כיו"ר הראשון של הוועדה למלחמה בסמים. בתפקיד זה פעל יחד עם השופט אליקים רובינשטיין. בין היתר, הוקמו ביוזמתו מרכזי השיקום במלכישוע ובאילנות.
לאחר סיום כהונתו בכנסת מכהן כדירקטור בחברות עסקיות ובגופים ציבוריים.
בפרימרייז לקביעת רשימת הליכוד לכנסת ה-14 הגיע למקום ה-18 עם כ-43,000 קולות אך שובץ במקום לא ריאלי ברשימת הליכוד לכנסת ה-14. בשנת 1996 מונה על ידי שר התשתיות הלאומיות, אריאל שרון, ליו"ר בז"ן - בתי זיקוק לנפט.
באפריל 2005 מונה על ידי שר הביטחון, שאול מופז ליו"ר התעשייה הצבאית, וביוני 2006 התפטר מתפקיד זה. עלי נכנס לתפקידו בשעה שהתעשייה הצבאית נמצאה במשבר כספי, ובמהלך כהונתו הצליח לקבל מהמדינה 1.4 מיליארד שקל למימון פעילותה של התעשייה הצבאית.
באוקטובר 2006 מונה עלי ליו"ר מועצת המנהלים של רשות שדות התעופה. עם תחילת כהונתו, מועצת המנהלים בראשותו שמה דגש רב על פתרון בעיות הבטיחות שהתגלו בנתב"ג והחליטה להקצות סכום עתק של למעלה מ-4 מיליארד שקל לפתרון בעיות הבטיחות ושדרוג התשתיות. בין היתר: שינוי מערך המסלולים, הקמת מגדל פיקוח חדש והטמעת טכנולוגיות מתקדמות לניהול התעבורה האווירית. בשנת 2011 החליטה ממשלת ישראל להאריך את תקופת כהונתו בקדנציה נוספת, לאור הצלחתו בתפקיד ולנוכח שיפור משמעותי שחל בבטיחות, בשירות ובאיתנות הפיננסית של רשות שדות התעופה.
שעלי תורה

שעלי תורה היא רשת גרעינים תורניים אשר הוקמה בשנת 1988 ופועלת בעיקר באזורי הפריפריה. נכון לשנת 2019, לרשת 30 גרעינים עם כ-500 משפחות ומאות מתנדבים. הרשת משלבת פעילות חינוכית-תורנית ("שעלי תורה") ופעילות רווחה ומפעלי חסד ("שעלי תקווה"). מקים הרשת והעומד בראשה הוא הרב רחמים נסימי. המנכ"ל הוא הרב אליהו בן חיים.

פעילות

הגרעין הראשון של הרשת הוקם בעיר בית שמש בשנת תשמ"ח (1988), על ידי משפחות בוגרות ישיבת ההסדר שעלבים (אשר משמה נגזר שמו של הארגון). בעיר זו הקים הגרעין גנים ובתי ספר, ישיבה תיכונית "שעלי תורה", "אולפנת גילה", כולל רבנות עם כ-20 אברכים, ישיבה גבוהה לבוגרי צבא, כפר סטודנטים וכן בית חם של 5 מועדוניות לילדים בסיכון ולילדים בעלי צרכים מיוחדים.
מקומות נוספים בישראל שבהם גרעינים או כפרי סטודנטים של "שעלי תורה":
קצרין, חצור, גדרה, קדימה, רמת גן, ירושלים, ערד, קריית יובל, דימונה, שדרות, אור יהודה, קטמונים, בית שאן, אשדוד, גבעת אולגה, שכונת הדר הכרמל, עכו, צפת ועוד.
גרעיני הרשת מחזקים בתי ספר ותיכונים ומקימים גני ילדים ו"בתים חמים" לילדים מאוכלוסיות נצרכות. הבתים מטפלים בכ-1000 ילדים בגילאי 6–14 המוגדרים כילדים בסיכון על ידי הוועדות המקצועיות במקומות היישוב. כל גרעין מארגן פעילויות תרבות וחסד.
הקרב ביבנאל

ב-6 באפריל 1944 נערך במושבה יבנאל, קרב בין חיילים בריטים ובין שני לוחמי לח"י (שנחשב ארגון טרור בעיני ממשלת המנדט), שהתבצרו באחד הבתים במושבה וסירבו להיכנע. הקרב נגמר במותם של שני הלוחמים.
מנחם לונץ (אליעזר), יליד יבנאל, חזר למושבה לעבוד במשק המשפחתי לאחר שמשפחתו עזבה את המושבה. במאי 1939 הוא הצטרף ללח"י. בביתו נערכו אימונים בנשק וכן שימש הבית לאכסן לוחמי לח"י שנפצעו ונזקקו להחלמה.
שבתאי דרוקר (ציון), נפצע ב-1 באפריל 1944 ברגלו בהיתקלות עם שוטרים בריטים בחיפה. הוא הועבר לביתו של מנחם לונץ ביבנאל להחלמה במחשבה שהמושבה מרוחקת מעיני הבריטים.
ב-6 באפריל 1944, בעקבות הלשנה, נכנס כוח בריטי גדול ליבנאל. המושבה הוקפה ונסגרה. חלק מהכוח פנה מיד לבית לונץ. הבריטים קראו לשני הלוחמים להיכנע. כאשר לא קבלו תשובה, פתחו באש על הבית. הלוחמים השיבו באש רפה כי רק אקדחים ורימונים היו בידם. 
בהפסקה בין ירי לירי התנדבו בני המושבה לקרוא למנחם לונץ להיכנע ולהציל אותו ואת חברו אבל לא קיבלו תשובה. הבריטים חידשו את האש וחוררו את הבניין. לבסוף, לאחר שעה ארוכה שלא בא סימן חיים מהבית הנצור פרצו הבריטים לבית ומצאו את השניים הרוגים כשאקדחו של לונץ נתון בימינו ואצבעו על ההדק. הדעה המקובלת היא ששניהם התאבדו כשראו שאפסה כל תקווה.
לונץ נקבר ביבנאל ודרוקר בטבריה.
בשנת 2004 נחנכה טבלת זיכרון לזכר שני הלוחמים בחזית בית לונץ. הבית הוכרז כ"מבנה ראוי לשימור".
ז'ואאו ז'ילברטו נול

ז'ואאו ז'ילברטו נול (בפורטוגזית: João Gilberto Noll;‏ 15 באפריל 1946 - 29 במרץ 2017) היה סופר ברזילאי.

ביוגרפיה

ז'ואאו ז'ילברטו נול נולד בפורטו אלגרה בשנת 1946, רביעי מבין שישה אחים. הוא למד בבית ספר קתולי ולאחר מכן ספרות באוניברסיטת ריו גראנדה דו סול. הוא הפסיק את לימודיו כדי לעבוד כעיתונאי, וסיים אותם לבסוף באוניברסיטה הקתולית האפיפיורית של ריו דה ז'ניירו. הוא התמחה בשירה לירית, אך כתיבתו היא פרוזה. 
נול נפטר במרץ 2017 בפורטו אלגרה.

יצירתו

נול החל לפרסם סיפורים כבר בשנת 1970, אך זכה לפרסום רק ב-1980, עם צאת ספר הבכורה שלו "העיוור והרקדנית" (O cego e a dançarin), עליו זכה בשלושה פרסים ספרותיים. נול פרסם כ-20 ספרים וסיפורים רבים וזכה להצלחה רבה במכירות ובפרסים ספרותיים. יצירות של נול עובדו חמש פעמים לסרטי קולנוע ופעמיים לתיאטרון. בשנת 2013 תורגמה נובלה פרי עטו לעברית.
גרסימוס

גרסימוס (ביוונית: Γεράσιμος, בלטינית: Gerasimus; נפטר ב-5 במרץ 475) היה מראשוני הנזירים בארץ ישראל. ייסד לאורה וקוינוביון ממזרח ליריחו במקום המזוהה היום כמנזר דיר חג'לה, ונחשב כמייסד נזירות בקעת הירדן.

תולדות חייו

גרסימוס נולד במיירה (Myra או Μύρα) שבליקיה שבאסיה הקטנה, ולארץ ישראל הגיע אחרי שכבר היה נזיר בארץ הולדתו. הוא ייסד את מנזרו ליד הירדן בהשפעת הנזיר אותימיוס ב-455 לספירה. גרסימוס היה ממתנגדי אמונת ועידת כלקדון ואחר כך מנאמניה. גרסימוס נפטר בשנת 475 לספירה, ונחשב לבני הדור השני של נזירי המדבר (יחד עם אותימיוס, קלמון ואחרים), ואחרי חריטון מייסד נזירות המדבר. יומו נחגג ב-4 במרץ.
החוקרים סבורים שהיצירה "חיי גרסימוס" שיוחסה לקירילוס מסקיתופוליס, לא נכתבה על ידו אלא על ידי נזיר אחר מן הלאורה של גרסימוס. נראה שקירילוס שילב בין כתביו סיפורים על גרסימוס, ומכאן הטעות.

המנזר של גרסימוס

את הלאורה שלו הקים גרסימוס כק"מ וחצי מן הירדן, מה שפתר את בעיית המים לשתייה. עצי דקל הגדלים בסביבה הקרובה סיפקו תמרים. את ענפי התמרים לקחו הנזירים לקליעת סלים. המקום מזוהה היום מעט מזרחית למנזר דיר חג'לה, ששימר את מקום הקוינוביון.
המנזר היה לאורה של נזירים מתבודדים, אך במרכזו עמד קוינוביון ובו התגוררו נזירים מתלמדים, ששירתו את המתבודדים תוך הכשרתם לחיי התבודדות. המתבודדים שהו בתאיהם חמישה ימים בשבוע, וביום שבת וראשון באו לקוינוביון לתפילה וארוחה משותפת של לחם הקודש. אלו היו חידושים של גרסימוס, והם התקבלו במנזרים נוספים. סבאס, למשל, אימץ את מנהג התפילה המשותפת בצורתה זו במנזריו.
גרסימוס קבע תקנון חמור (רגולה), ובו הגביל את מזונם של הנזירים ללחם, תמרים ומים, אסר עליהם להדליק אש או אפילו נר, ואסר עליהם להחזיק ברכוש פרטי כלשהו פרט לבגדים שעל גופם וכלי המיטה שלהם. תקנון זה הפך להיות חלק מרכזי במנזרים ברחבי המדבר.
נכתב כי מספר תלמידיו היה שבעים, כמו גם מספר התלמידים של סבאס, ואף של ישו עצמו. הדבר מלמד יותר מכל על הכבוד שרחשו לו ממשיכיו בנזירות ועל המקום המרכזי שתפס בתולדות נזירות המדבר.
בין תלמידיו היה הנזיר קיריאקוס, שהתחנך במנזר 9 שנים. גרסימוס ראה בחיזיון את מותו של אותימיוס: דרך נס התגלה לגרסימוס כי נפשו של אותימיוס עולה השמימה עם מלאכים, והוא שיתף בידיעה את קיריאקוס.

סיפור האריה

אחד הסיפורים הכי ידועים על גרסימוס הוא סיפור האריה. יום אחד הלך גרסימוס עם נזירים נוספים במדבר, כשלפתע פגש באריה. האריה שאג וכל הנזירים נסוגו בפחד. רק גרסימוס הבין כי שאגות האריה הן קריאות כאב. הוא ניגש אל האריה ושלף קוץ מאצבעו. מאותו יום האריה לא עזב את גרסימוס ועשה עבורו משימות יומיומיות במנזר. הוא אף השגיח עבורו על חמור, והואשם בטריפתו אף שלא עשה זאת, והדבר הוכח מאוחר יותר. סיפור האריה הוסב מאוחר יותר על סבאס ואף על הירונימוס.
סאמגוק יוסה

סאמגוק יוסה (קוריאנית 삼국유사, מכונה גם מזכרות משלוש הממלכות של קוריאה) הוא אוסף של סיפורי עם ורשומות היסטוריות של קוריאה, המתייחסות בעיקר לשלוש הממלכות של קוריאה, אך גם לממלכות אחרות באותה תקופה ולתקופות לפני כן ואחרי כן. הסאמגוק יוסה והסאמגוק סאגי הם שני המקורות העיקריים להיסטוריה הקדומה של קוריאה והסאמגוק יוסה הוא המקור הקדום ביותר לרבות מהמיתוסים של ימיה הקדומים של קוריאה. 
הסאמגוק יוסה נכתב בסינית קלאסית, ונערך לפחות חלקית על ידי הנזיר הזן בודהיסטי איריאון, לקראת סוף המאה ה-13 (בשנת 1279 או 1281). הסאמגוק יוסה כמו הסאמגוק סאגי נכתב מנקודת מבט על של אזרח ממלכת קוריו הרואה בה ממשיכה של ממלכת שילה ולא של גוגוריו ורוב החומר בה מתייחס לממלכת שילה ורק מיעוט מתייחס לגוגוריו ופקצ'ה. הסאמגוק יוסה והסאמגוק סאגי הסתמכו על גו סאמגוק סא, מקור עתיק על ההיסטוריה של שלוש הממלכות שאינו קיים היום. עם זאת, בניגוד לסאמגוק סאגי שנכתב מנקודת מבט פרו סינית, הסאמגוק יוסה מבטא לאומיות קוריאנית.  
בניגוד לסאמגוק סאגי שנכתב כמאה שנה קודם לכן שהוא בעל אופי עובדתי, הסאמגוק יוסה מתמקד באגדות עם וביוגרפיות מראשית ההיסטוריה של קוריאה. עם זאת, הסאמגוק יוסה מכיל טבלה כרונולוגית אשר במקרים רבים מדויקת יותר מזאת של הסאמגוק סאגי. 
הסאמגוק יוסה מכיל את האגדה של טאנגון ופואמות של היאנגה, היצירות הראשונות שנכתבו באופן פונטי בקוריאנית.
מתתיהו בן תיאופילוס (השני)

מתתיהו בן תּיאוֹפילוֹס (השני) היה כהן גדול בבית המקדש השני בזמן פרוץ המרד הגדול (שנת 66 לספירה). ניתן להניח שהיה בנו של הכהן הגדול תיאופילוס בן חנן (כהן בשנים 41-37 לספירה) ונכדו של הכהן הגדול חנן בן שת (כהן בשנים 15-6 לספירה) ובכך היה שייך למשפחת הכהנים בית חנן.
בשנת 65, מינה המלך אגריפס השני את מתתיהו לכהן גדול (השישי והאחרון שנתמנה על ידיו) במקום יהושע בן גמלא.
בסוף שנת 67, בזמן המרד הגדול, מינו הקנאים את פינחס בן שמואל מכפר חבתא למשרת הכהן הגדול במקומו של מתתיהו בן תיאופילוס. מינויו על פי גורל של איכר עובד אדמה במקומו של כהן ממשפחת כהנים גדולים הביאה לתחושת שבר:
"עיני יתר הכהנים, העומדים מרחוק, זלגו דמעות למראה החוק המחולל והם נאנחו על המשרה הקדושה הנרמסה ברגלים." פינחס זה היה הכהן הגדול האחרון שכיהן בבית המקדש השני לפני חורבנו.
בזמן המצור הרומאי על ירושלים בשנת 70, הצליחו ארבעת בניו של מתתיהו להימלט מן העיר הנצורה. יחד עם הכהנים הגדולים (מתתיהו עצמו ככל הנראה כבר לא היה בחיים) יהושע בן דמנאי ויוסף בן קמחית (או קבי) ובניהם של כהנים גדולים אחרים (ישמעאל בן פיאבי ומתתיהו בן ביתוס), ברחו בניו של מתתיהו מהעיר הסגורה על ידי משמרות המורדים, אל הרומאים.
לטענת יוסף בן מתתיהו, היו אלה דבריו שלו אל תושבי ירושלים הנצורים, שהשפיעו על האליטה לברוח מהעיר. הפליטים העשירים שוכנו זמנית על ידי אספסיינוס בעיר גופנא, מה שהביא את המורדים לטעון בפני העם, שהפליטים, מאחר שנעלמו מן העין, ללא ספק נרצחו על ידי הרומאים. טיטוס בתגובה, הביא אותם בחזרה כדי שיסובו יחד עם יוסף בן מתתיהו את חומות הר הבית. הבורחים התאספו לפני הצבא הרומי מול החומה והתחננו למורדים להציל את לב לבה של עיר הבירה:
"פתחו את שערי ירושלים לפני הרומאים והצילו את עיר אבותינו, ואם תמאנו לעשות כדבר הזה – צאו כלכם מהר-הבית והשאירו את בית מקדש לפלטה".

דבריהם רק העלו את חמת המורדים, שענו להם בצעקות וקללות. עם החרבת בית המקדש, פסקה גם הכהונה הגדולה.
אלי טולדנו

ביוגרפיה

טולדנו גדל במגדל העמק. התגייס לצה"ל ב-1970 והיה מיועד לקורס טיס, אך לאחר המיונים הועבר לחיל ההנדסה הקרבית בו שירת במשך כ-30 שנים.
לאחר קורס קצינים שירת כמפקד בקורס מש"קים והשתתף במלחמת יום הכיפורים בקרבות בחזית רמת הגולן. בין השאר ביום השני למלחמה ב־7 באוקטובר 1973 פיקד על הכנת גשר אריק לפיצוץ פעולה שהוצנעה במשך שנים רבות. אחר כך שרת כמפקד פלוגה בקורס מש"קים, סגן מפקד בסיס טירוני הנדסה, קצין הנדסה בעוצבת געש, מפקד גדוד 605 במהלך הלחימה בדרום לבנון, קצין אג"ם במפקדת קצין הנדסה ראשי, מפקד ההנדסה של פיקוד הצפון, מפקד בית הספר להנדסה צבאית וקצין אג"ם של מפקדת חילות השדה. בספטמבר 1995 מונה לקצין הנדסה ראשי בדרגת תת-אלוף ושירת בתפקיד זה עד 1999. 
במהלך כהונתו כקצין הנדסה ראשי הוקמה יחידת יהל"ם שאיחדה תחתיה את סיירת יעל והיחידה לסילוק פצצות וכן הוקמו פלוגות אב"כ סדירות. טולדנו שם דגש גם על הטיפול בפרט והוריד את הנשירה מהחיל מ-20% ל-4% בלבד. בעקבות הלחימה בדרום לבנון (1985–2000) דחף טולדנו להעלאת הקרביות של לוחמי ההנדסה ושילובם בפעילות לחימת חי"ר לצד חטיבות חיל הרגלים הסדירות. בתקופתו התמודדו לוחמי החיל ובפרט לוחמי סילוק הפצצות עם חזבאללה בדרום לבנון ועם מטעני חבלה בתחכום הולך וגובר. 
ב-2010 מונה למנהל חטיבת גליל והעמקים בחברת עמידר.
נחל אביב

מבנה הנחל

נחל אביב נחשב לאחד הנחלים היפים בארץ ישראל, במהלכו ניתן להבחין בתופעות הקראסטיות שבגדות הנחל, ולראות מערות עתיקות שנוצרו בסלע הגירני שבני האדם עשו בהם שימוש בתקופות שונות.
הנחל עובר בוואדי עמוק, משני צדדיו מצוקים ובהם מערות המפורסמות שביניהן מערת חניה ומערות אביב, במערות נמצאו שרידים ליישוב מהתקופה הביזנטית.
בערוץ הנחל עמודי סלע המכונים "העלמות".

שמורת טבע נחל אביב (דישון)

בתחום השמורה והרחבותיה נמצאים שלושה מעיינות, עין אביב - המעיין הגדול באזור והמעיינות הקטנים עין נחלית (ליד אביבים) ועין דישון .
עיקר השמורה הוא במדרונות משני צידי האפיק, בהם יש מצוקים מרשימים (בעיקר בנחל אביב, בהר דישון ובנחל עלמון). במצוקים אלו פזורות מערות רבות וכן עמודי סלע, המפורסמים שבהם נמצאים בנחל אביב - "העלמות".
בעבר קיננו במצוקי השמורה נשרים, וגם כיום מקננים כאן דורסי יום קטנים יותר. המצוקים משמשים גם בית גידול לשפני סלע.
במערות נחל אביב נמצאו שרידי התיישבות מתקופות שונות, ובקרבת מושב דישון נמצאים שרידי הכפר הערבי דישום וסביבו בוסתנים רבים הכוללים מטעי זיתים, עצי תאנה, שקד ורימון ומשוכות צבר.
שועלי שמשון

השם

השם 'שועלי שמשון' נבחר על ידי אבא קובנר, קצין החינוך של החטיבה, והוא שאוב מהתנ"ך. שמשון הגיבור, שופט שהנהיג את עם ישראל במלחמה מול הפלשתים, שליטי מישור החוף הדרומי והשפלה הפנימית בימי שפוט השופטים, ובתחבולות עשה לו מלחמה: הוא קשר לזנבותיהם של שלוש-מאות שועלים לפידים בוערים והריץ אותם לכיוון השדות והכרמים הפלשתיים שעלו באש.

הקמה ופעילות

חטיבת גבעתי (תש"ח) הוקמה מיד לאחר הכרזת האומות המאוחדות בכ"ט בנובמבר - מועד תחילתה של מלחמת העצמאות, וגזרה פעולתה חזית הדרום. פלוגה ב' של גדוד 54 בחטיבה בפיקודו של אריה שפק הוסבה ליחידה ממוכנת כדוגמת יחידת ג'יפים המכונה "חיות הנגב" של חטיבת הנגב. צוות של הפלוגה יצא לתל אביב מצויד בצווים שנוסחו על ידי המ"פ שפק ונטלו ג'יפים מידי אזרחים תל אביביים.
ליחידה היה חלק מכריע בכיבוש משלטי חוליקאת. פעילותה פסקה בתום מלחמת השחרור.
בשנת 2002 אוחדו היחידות החטיבתיות בחטיבת גבעתי המחודשת לגדוד סיור אשר אימץ את שמה של היחידה מתש"ח ונקרא גם הוא "שועלי שמשון".

השיר "שועלי שמשון"

ב-1 באוגוסט 1948 ביקר המלחין מרדכי זעירא את אנשי היחידה. אורי אבנרי, מלוחמי היחידה, כתב באותו ערב את מילות השיר וזעירא הלחינו. השיר התפרסם בביצועה של שושנה דמארי.  הוא נפתח בשורות:
ארבעה, ארבעה על הג'יפ הדוהר
ובוקע השיר מן הלב,
והשביל בדרכם מרקד ומזמר,
זה השביל המוביל אל אויב.
דימיטריה קנטמיר

חייו ומשפחתו

אביו, קונסטנטין קנטמיר, בעל שורשים טטריים (מקור שם המשפחה קנטמיר, או חאן טמיר, הוא טטרי) היה נסיך מולדובה בין השנים 1685–1693, ואמו, אנה בנטאש, הייתה אישה מלומדת ממעמד האצולה. חינוכו של קנטמיר התחיל בבית אביו, ובגיל 15 נלקח לאיסטנבול כערובה לנאמנותו של אביו לסולטאן העות'מאני. שם המשיך בלימודיו באקדמיה הפטריארכית היוונית.
קנטמיר שהה בחצר הסולטאן 22 שנים, וב-1710 העלוהו הטורקים לשלטון במולדובה. הוא הצהיר אמונים לסולטאן אך בלבו שאף להשתחרר מעול הטורקים וחלם לאחד את נסיכות מולדובה ונסיכות ולאכיה/מונטניה לממלכה אחת תחת שרביטו.
באפריל 1711 כרת קנטמיר ברית חשאית עם רוסיה מתוך אמונה שקרנה של האימפריה העות'מאנית נמצאת בשקיעה. במלחמה שפרצה באותה שנה בין רוסיה וטורקיה עבר קנטמיר בגלוי לצד הרוסים. לאחר ניצחון הטורקים נאלץ להימלט עם משפחתו לרוסיה, חי בחצר הצאר פיוטר הגדול ושימש כיועצו.
ב-1714 נבחר לחבר האקדמיה של ברלין והיה בין מייסדי האקדמיה למדעים של סנקט פטרבורג.
הוא מת בשנת 1723 בחרקוב. ב-1935 הובאו עצמותיו למולדובה שברומניה והוטמנו בכנסייה המלכותית טראי ירארחי (Trei Ierarhi) בעיר יאשי.
ילדיו של קנטמיר היו לדמויות מוכרות בהיסטוריה הרוסית. בנו אנטיוך (1708-1744) היה שגריר רוסיה בלונדון ובפריז ומשורר ידוע בתקופתו. הבן האחר, קונסטנטין (1703-1747), נמנה עם הקושרים נגד הצארינה אנה, והוגלה לסיביר.

הנצחה

במהלך השנים ברומניה ובברית המועצות צולמו כמה סרטים על חייו של קנטמיר.
במולדובה על שמו נקרא עיר.
בשנת 2002 הסופרת אליזה קמפוס פרסמה רומן על חייו.
פרנהייט 451

העלילה

הספר עוסק בשרטוט פני חברה עתידית בה עקרונות הומאניים ומוסריים משתנים כתוצאה מקיומן של טכנולוגיות חדשות. מסגרת הספר מתרחשת במציאות עתידנית בה הבתים בנויים באופן שאין בו חשש לשרפות. לפיכך תכליתו של עולם הכבאות משתנה מכיבוי שרפות ליצירתן. המסגרת החברתית היא של שלטון טוטליטרי המצוי במלחמה, ערב שואה גרעינית (מוטיב החוזר רבות בספורי מדע בדיוני אשר נכתבו מיד לאחר מלחמת העולם השנייה), שמחד דואג לרווחת האזרחים בכך שממלא את עולמם בתוכניות טלוויזיה אינטראקטיביות תוך שימוש בקירות הבתים כמסכים עליהם ובהם מתרחשת עלילות סדרות הטלוויזיה; ומאידך נלחם בכל צורה של חשיבה ביקורתית וזאת בעיקר על ידי שרפת ספרים. תפקידם של הכבאים אם כן הוא מציאת הספרים ושרפתם. פרנהייט 451 היא הטמפרטורה בה דפי ספרים נאכלים באש. 
למרות מאמצי השלטון ישנן קבוצות מורדים אשר אינם נלחמים פיזית בשלטון אך בתגובה לניסיון לשרוף את כל ספרי האנושות הם משננים אותם בעל פה כך שכל אדם הופך למעשה לספר. החלק העלילתי של הסיפור עוסק בטרנספורמציה האישית אותה עובר כבאי (גאי מונטאג) אשר נחשף לתובנות ביחס לשרפת הספרים, בורח ועובר לצידם של המורדים.

רעיונות בספר

בספר מופיעים רעיונות חברתיים, מוסריים ופילוסופיים המעוררים את הקורא לחשיבה ביקורתית ביחס להתפתחויות חברתיות מבוססות טכנולוגיות חדשות. בספר העלה ברדבורי מספר רעיונות טכנולוגיים אשר התממשו והפכו לאמצעים וטכנולוגיות המוכרות לנו כיום כגון שלטי חוצות ענקיים, שימוש בקירות בתים כבמסכי ענק, אוזניות בלוטות' ועוד. ברדבורי חזה במידה רבה את התפתחותן של תוכניות ריאליטי אשר בספר מהוות את המציאות העיקרית בה מתנהלת החברה. הרעיון הפילוסופי המוסרי המרכזי העומד במרכז הספר הוא כי כלל הידע האנושי והספרות כמבטאת ידע זה, מהוות מהות השוכנת במוחותיהם של בני האדם. מהות זו אינה ניתנת למחיקה ולו גם בניסיון לשרוף את אותה ספרות (ראוי לציון ומוכרים הקישור וההשפעה של מאורעות שרפת ספרים על ידי המשטר הנאצי מספר שנים קודם לפרסומו של הספר. השפעה זו הוזכרה והוכרה גם על ידי ברדבורי עצמו). ריי ברדבורי קורא לנו שלא לזנוח לעולם את החשיבה הביקורתית והעצמאית כסוג של חומת הגנה בפני הידרדרות מוסרית וחברתית.

עיבודים

הספר עובד, בשינויים קלים, לסרט בבימויו של פרנסואה טריפו, ויצא לאקרנים בשנת 1966. בסרט שיחק אוסקר ורנר את תפקיד מונטאג.
בשנת 2002 יצא הסרט "שיווי משקל" (Equilibrium), שהוא עיבוד חופשי למדי לאותה עלילה.
הספר עובד פעם נוספת לרומן גרפי בשנת 2009 כשאת הציורים הנלווים צייר המאייר Tim Hamilton.

תרגומים לעברית

הספר יצא לאור בעברית בהוצאת אודיסיאה בשנת 2002, בתרגומה של נועה מנהיים.

השפעותיו של הספר

שם סרטו הדוקומנטרי של מייקל מור, "פרנהייט 9/11", המתאר את רצף הכשלים של ממשל ג'ורג' בוש בנושא פיגועי 11 בספטמבר, נגזר משם ספר זה.
כביש 2 (ניו זילנד)

כביש 2 בניו זילנד הוא כביש בניו זילנד המחבר את כביש 1 (ניו זילנד) על-יד אוקלנד (ניו זילנד).

מהירות

הכביש המהיר-80 קמ"ש
מטאורנגה מזרחה- עד 70 קמ"ש
אחרי המחלף עם כביש 100-1 קמ"ש
במחלף עם כביש 90-1 קמ"ש
Welcome to the Machine

הקלטה

הרצועה נבנית על צליל פעימה בסיסי שבוצע על ידי EMS VCS 3 ואחריו הד אחד שחוזר על עצמו אשר ווטרס ניגן במקור על גיטרה בס (אשר הוא עשה אובר-דאבינג לחלק הבס שנמצא בפועל בשיר שיותר שומעים בגרסת הסטריאו). בתקליט המקורי, השיר היה המשך ישיר של 5 החלקים הראשונים של "Shine On You Crazy Diamond" וסגר את הצד הראשון. כשיצא בפורמט של דיסק, במיוחד במהדורות המחודשות של 1997 ו-2000, "Have a Cigar" היווה המשך ישיר (אם כי חלש מאוד) לשיר. ההמשך הזה היה כמה שניות יותר בגרסה האמריקאית מאשר בגרסה הבריטית. דייוויד גילמור הודה כי התקשה לשיר שורה אחת של השיר, ואמר: "זו הייתה שורה שפשוט לא יכולתי לעשות, אז הורדנו את ההקלטה בחצי טון." הוא שר את החלק מעט נמוך יותר, ואז מהירות טייפ ההקלטה הועלתה בחזרה לנורמלי.