google/wiki40b huggingface dataset:
לאונרדו (צבי הנינג'ה)

מיראז' סטודיו

לאונרדו הוא האח הבכור מבין הצבים ומתואר גם כאח הרציני, המיומן והממושמע ביותר. פעמים רבות נראה כי לאונרדו הוא מנהיגם של הצבים בשטח מכיוון שהוא מדריך אותם ומטיף להם משמעת, אך לאונרדו לא מחשיב עצמו כמנהיג.
בחוברת Leonardo #1 יוצא לאונרדו לריצה על גגות העיר ניו יורק ושם נתקל במארב של שבט הרגל, כנופיית פשע מרכזית וגדולה בניו יורק. לאונרדו נלחם בהם בקרב קשה עד שבסופו הוא מאבד את הכרתו ונזרק לחלון ביתה של אפריל או'ניל, כאשר במקביל מגיעים רפאל, דונטלו ומיכלאנג'לו, ספלינטר, קייסי ג'ונס לזירת העימות של לאונרדו וממשיכים להיאבק מול כוחות שבט הרגל. בסופו של דבר, נשרף הבניין עליו התעמתו הכוחות ורבים נפגעים. כתוצאה מהשריפה בורחים הצבים, קייסי ואפריל לבית החווה של אפריל אשר בנורת'המפטון, מסצ'וסטס. במהלך תקופת שהותם של הצבים, ספלינטר, אפריל וקייסי בנורת'המפטון מתאוששים אילו מפצעיהם, ולאונרדו מאבד את אמונו אצל ספלינטר.
במהלך קשת הסיפור "השיבה לניו יורק" מתנהל עימות אלים וקשה בין לאונרדו לאחיו רפאל כאשר רפאל דורש לחזור לניו יורק ולהילחם בשבט הרגל ומנהיגו שרדר בעוד לאונרדו מציע להישאר בנורת'המפטון. בתגובה רפאל מאשים את לאונרדו בפחדנות והשניים מתחילים להיאבק אחד בשני כאשר רפאל מכה בחוזקה את לאונרדו הזורק אותו בתגובה לעבר קיר אסם. יחד עם מיכלאנג'לו ודונטלו הם חוזרים לניו יורק ויוצאים לתקוף את שבט הרגל, במקביל רפאל רוצה להוכיח ללאונרדו כי אינו פוחד ויוצא להילחם בשרדר בכוחות עצמו. בדרכו אל שרדר הוכה רפאל קשות על ידי עוזרו של שרדר אך ניצל על ידי לאונרדו. לאחר שלאונרדו מציל את רפאל מתפתח בין השניים דו-שיח בו רפאל מצווה עליו לוותר על תפקידו כמנהיגם ויוצא להילחם לבדו בשרדר. במהלך הקרב בין רפאל לשרדר רפאל נפצע קשות אך לאונרדו מגיע למקום והורג את שרדר.
בכרך השני של סדרת הקומיקס מתחילים הצבים לחיות במקומות נפרדים כאשר לאונרדו עובר לגור במאורת ביוב נפרדת, במהלך שהותו במאורת הביוב הנפרדת רפאל נהיה רגוע ונינוח יותר מבדרך כלל. מאוחר יותר, במהלך מאורעות הכרך הרביעי וכאשר הצבים בשנות השלושים לחייהם, ממשיך לאונרדו להנהיג את הצבים והסכסוך שלו עם רפאל נרגע.

אימג' קומיקס

הקומיקס בפרסום אימג' קומיקס היווה ככרך השלישי של הרצת מיראז' סטודיו, אשר נתנו לאימג' את המושכות לזמן מה. לאחר שלקחו לעצם מיראז' את המושכות בחזרה, הודיעו אלה כי כל מאורעות הכרך השלישי לא התקיימו מעולם.
באירועי הכרך השלישי הופכת דמותו של לאונרדו לאפלה במיוחד, ובהמשך אף מאבד את ידו לאחר שהותקף על ידי יצור על-טבעי. עד תום אירועי הכרך השלישי, השתמש לאונרדו בסכין נשלפת בתור יד.
הסכם אקרמן

הסכם אקרמן הוא חוזה דיפלומטי, שנחתם ב-7 באוקטובר 1826 במצודת אקרמן (בחבל בודג'אק באוקראינה של ימינו) בין האימפריה הרוסית לאימפריה העות'מאנית.
ההסכם קבע, כי הוויוודים של נסיכות מולדובה ונסיכות ואלכיה ייבחרו, כל אחד לחוד, על ידי מועצת הבויארים (Sfatul boieresc) שלו לכהונה של שבע שנים, באישורן של שתי המעצמות החתומות על ההסכם. כמו כן הוסכם על נסיגת הצבא העות'מאני משתי הנסיכויות, בהן שהה מאז 1821. (חיילים טורקים נשלחו לאזור באותה שנה כדי לדכא את צבאו של מנהיג פיליקי אטריה, אלכסנדר איפסילנטי ואת מהפכת טודור ולדימירסקו.) כחלק מההסכם הטורקים העבירו לשלטון ולאכיה את נמלי ג'יורג'יו, בראילה וטורנו מגורלה שלגדות הדנובה. עניין נוסף שהחוזה עסק בו היה הבעיה הסרבית: סעיף 5 העניק אוטונומיה לנסיכות סרביה שבשליטה עות'מאנית, השיב לסרבים את השטחים שנלקחו מהם ב-1813, והתיר להם לנוע בחופשיות ברחבי האימפריה העות'מאנית.
ההסכם לא החזיק מעמד זמן רב. בקרב הימי במפרץ נאווארינו (1827) הנחיל הצי הרוסי, ביחד עם ציי בריטניה וצרפת, תבוסה לצי העות'מאני, במטרה לסייע למאבק העצמאות היווני. הסולטאן מהמוט השני התנער מהסכם אקרמן, וגרם להתלקחותה של מלחמה נוספת בין רוסיה לטורקיה בשנים 1828-1829.
חמורו של משיח

חמורו של משיח הוא ביטוי ציורי אגדתי המשמש לעיתים כחלק מתיאורו של המשיח בבואו לגאול את העולם באחרית הימים.

חמורו של משיח כמטאפורה ל'חומריות'

במדרש שבפרקי דרבי אליעזר (פרק ל"א) מוצגת הופעת המשיח כרוכב על חמור כהופעה שלכתחילה, כשם שאברהם ומשה מתוארים במקרא כמי שרכבו על חמור. המהר"ל מפרש את הקביעה הזו בכך שהחמור מסמל עולם חומרי שריק מדעת וחכמה, שקיים בתקופת שלושת האישים הללו - אברהם משה ומשיח -, ה"רוכבים" על החמור ומנהיגים אותו רק בכח חכמתם. את העניות של המשיח הוא מפרש כהנהגה שאיננה בכוח הזרוע והכפיה כמו אצל השליטים הרגילים, ואת הרכיבה על החמור הוא מפרש כהנהגה בכח החכמה בלבד, שהמלכים יתמסרו לו מרצונם החופשי. (מהר"ל, דרוש על המצוות). גם בספרות הדרוש החסידית מהווה החמור סימבול, ששורשו מדפוס הפעולה המשיחי שאינו נלחם בגשמיות העולם אלא רותמו לקדושה, כלומר הרכיבה על החמור היא רכיבתו-משילתו של המשיח על החומר-חמור.

בנצרות ובאסלאם

בברית החדשה (מרקוס יא, 11-1 ומקבילות) מסופר שכאשר התקרב ישו להר הזיתים, שלח שניים מתלמידיו לכפר קרוב, למצוא שם חמור שאיש לא ישב עליו מעולם. לאחר שתלמידיו הביאו לו את החמור הוא רוכב עליו לתוך ירושלים, בעוד ההמון יוצא לקראתו בכפות תמרים, וקורא "הושע נא! ברוך הבא מלך ישראל!". בכך, על פי הברית החדשה, התקיימה נבואתו של זכריה. המאורע מצוין כל שנה אצל הנוצרים, בחג הקרוי יום ראשון של הדקלים, הנחגג ביום ראשון שלפני הפסחא.
לאגדה יש הד גם באסלאם: מסופר שלפני הגעתו של המהדי (גואל העולם) יופיע דג'אל (סופיאני) - משיח השקר והרשע, ולפי אחת המסורות הדג'אל ירכב על חמור לבן בעל צעדי ענק.

ייצוגים בתרבות


המשורר שאול טשרניחובסקי הפך את אתונו הלבנה של המשיח לגיבורת שירו "שָׁלֹשׁ אֲתוֹנוֹת", שם היא מוצגת מול האתון החומה (המסמנת את הנצרות) והאתון השחורה (המסמנת את האסלאם).
בשנת 1998 פורסם על ידי העיתונאי ספי רכלבסקי ספר בשם "חמורו של משיח", אשר גורס לטענתו כי במשנתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק והשקפת תלמידיו, מייצגים החילונים, את עולם החומר. כאשר הם מכשיר בידי האל והם נועדו להקים את המדינה היהודית ולהניע את תהליך הגאולה, אך לאחר שהמדינה תוקם, יידרשו החילונים לפנות את מקומם לציבור הדתי-חרדי אשר מיועד להנהיג את המדינה. לפי אנלוגיה זו, החילונים הם "החמור" בעוד הציבור הדתי-חרדי אשר נועד לתפוס את מקומו הם מעין "משיח" קולקטיבי. הספר עורר מחלוקת בקרב הציבור הישראלי ובעקבות כך החל הביטוי לשמש לעיתים כמייצג דוקטרינה בשיח הפוליטי-דתי. הצגת השקפת הראי"ה בצורה זו אינה מקובלת בקרב מרבית תלמידיו.
הנשים שהגברים אינם רואים

הנשים שהגברים אינם רואים (באנגלית: The Women Men Don't See) היא נובלטה מאת ג'יימס טיפטרי ג'וניור (שם העט של אליס שלדון). 
הסיפור פורסם לראשונה ב-1973 בכתב העת The Magazine of Fantasy & Science Fiction , ופורסם בו שוב במהדורת 30 השנים ב-1979, וגם ב-2011 באנתולוגיות "המיטב" של כתב העת.
הסיפור תורגם לעברית על ידי נגה ברוקס, ונכלל בספר "מדע בדיוני ופנטסיה" בעריכת אדוארד ל' פרמן  שהופיע בשנת תש"מ בהוצאת לדורי.

תקציר עלילה

הסיפור מסופר מנקודת מבטו של דון פנטון, סוכן הממשלה האמריקאית, וסובב סביב רות פרסונס, אישה בה פוגש פנטון כשהוא נופש במקסיקו. רות ובתה אלתיאה שוכרות מטוס עם הטיס מאומת המאיה, אסטבן, ומאפשרות לפנטון לטוס עמן. דון שופט את הנשים על פי כמה הן יפות ואירוטיות בעיניו, וכבר בהתחלה אינו מרוצה שהן אינן מגלות בו כל עניין.
כשהמטוס מתרסק, דון משתאה שהנשים לא נכנסות להיסטריה, והוא נעלב שאין הן מחפשות את עזרתו. הוא ורות עוזבים את אלתיאה ואסטבן כדי לחפש מים. במהלך הזמן, דון נהיה יותר ויותר מרוגז מכך שרות לא מתנהגת כפי שלדעתו אישה אמורה להתנהג. משיחותיו עמה עולה כי היא מרגישה ניכור מכורח היותה אישה, אך דון מבטל את דבריה. היא אומרת לו, "מה שנשים עושות זה לשרוד. אנו חיות אחת כאן ושתיים שם, בסדקים שבמכונת-העולם שלכם." 
דון שובר את רגלו, והשניים נתקעים רחוק מחבריהם במטוס במשך שני לילות וימים. דון שם לב שרות מחכה למשהו, או מישהו, והוא מתחיל לחשוד בה. כשהשניים פוגשים במשלחת חוצנים, דון אינו מסוגל להפנים את קיומם, ואת המחשבה שאולי לזה רות חיכתה. הוא מנסה "להציל" אותה, בעוד היא מבקשת את עזרתם של החוצנים שאינם מראים כל סימן של אגרסיביות. הוא יורה לעברם, ופוגע ברות. החוצנים מסכימים לקחת את שניהם למטוס, שם רות דואגת שדון ירד מסירתם, ומעלה במקומו את אלתיאה, ומבקשת מהחוצנים לקחת אותן עימם, כי עדיף להן הלא נודע על קיומן בכדור הארץ. 
כשטיפטרי עצמה כתבה סיכום של הסיפור, היא סיימה במילים אלה: "המסר הוא חוסר ההבנה המוחלט של המספר את מניעיהן של נשים, כאשר הוא מייחס הכל לעצמי שלו," ורק רואה נשים במונחים מיניים - הנשים הן כמעט בלתי נראות לדידו, חוץ מאשר כשהוא בוחן אותן כפוטנציאל לעניין אירוטי.

כתיבה

שלדון אמרה שהיא הכירה את הדמות של רות פרסונס כל כך מקרוב שהדמות נכתבה כמעט מעצמה, וכל מה שהייתה צריכה לעשות זה לא לדברר אותה יותר מידי. לעומת  זאת, את דון פנטון התקשתה לכתוב, כי למרות שרצתה להעביר את המסר של זעמן של נשים, דרכו הייתה צריכה לכתוב את זה בנימה מנותקת, וחסרת הבנה. את המסר המרכזי הזה אפשר להבין במשפט הארוך ביותר של רות בסיפור:
לנשים אין זכויות, דון, חוץ ממה שגברים מתירים לנו. גברים הם יותר אגרסיביים ובעלי יותר כוח, והם שולטים בעולם. כשהמשבר הגדול הבא יטריד אותם, הזכויות-לכאורה שלנו יעלמו כמו - כמו העשן הזה. נחזור להיות מה שתמיד היינו: רכוש. וכל מה שהתקלקל יזקף לחובת החופש שלנו, כמו הנפילה של רומה. אתה תראה.

קבלה וביקורת

רוברט סילברברג ביקר את הסיפור לפני שהיה ידוע שטיפטרי היא אישה. הוא השווה את טיפטרי להמינגווי, לטובת טיפטרי, כאשר לדעתו "זהו סיפור פמיניסטי מאוד, המסופר מנקודת מבט גברית לחלוטין, והוא דורש את תשומת לבם של כל מי שבחזית במלחמות לשחרור מיני, זכרים ונקבות כאחד."
XD-Picture Card

זיכרון xD-Picture (קיצור של Extreme Digital Picture), המכונה גם xD, הוא כרטיס זיכרון מסוג Flash. הכרטיס פותח במאמץ משותף של חברת אולימפוס ופוג'י שהשיקו אותו לראשונה ביולי 2002, לאחר שיוצר על ידי חברות טושיבה וסמסונג. כיום, הכרטיס לא נמצא בשימוש ע״י אף מצלמה דיגיטלית נוכחית.

סקירה

כרטיסי xD היה בשימוש בעיקר במצלמות דיגיטליות של חברות המפתחים וחברת קודאק. הנפחים הקיימים בשוק היו בין 16 מגהבייט לבין 4 גיגהבייט. גודלם של כרטיסי ה-xD הוא 20 מ"מ על 25 מ"מ על 1.78 מ"מ והם שוקלים 2.8 גרם.
כרטיסי ה-16MB וה-32MB כותבים במהירות של 1.3MB לשנייה וקוראים במהירות של 5MB לשנייה. לעומתם, הכרטיסים בנפח 64MB‏, 128MB‏, 256MB ו-512MB כותבים במהירות של 3MB לשנייה וקוראים במהירות של 5MB לשנייה. כרטיס ה-1GB מסוגל לכתוב במהירות של 2.5MB לשנייה ולקרוא במהירות של 4MB לשנייה.
כאשר רוצים להוריד את התוכן מכרטיס הזיכרון, ניתן להשתמש במצלמה דיגיטלית ולחברה בחיבור באמצעות חיבור USB, או לחבר את הכרטיס למכשיר המסוגל לקרוא כרטיסי זיכרון מסוג זה. בכל מקרה - הכרטיס יופיע כאמצעי לאחסון מידע, אלא אם כן קושחת המצלמה או קושחת קורא הכרטיסים שינתה הגדרה זו.

יתרונות וחסרונות לעומת סוגי כרטיסי זיכרון אחרים

כרטיס ה-xD מהיר יותר בהשוואה לכרטיסי זיכרון אחרים כגון Smartmedia‏, MMC‏, Secure Digital ו-MemoryStick. כמו כן, הוא קטן יותר בהשוואה לרוב הכרטיסים האחרים, יחסית ליכולת הביצועית שלו. כך נראה שכרטיסי ה-xD פותחו כדי להתחרות בכרטיסים כמו Secure Digital‏, CF, ו-Memory Sticks של חברת סוני.
אור ומיה

תוכן

התוכנית שודרה בימי חמישי בשעות 06:20-09:00 ובימי שישי בשעות 06:20-10:00, במסגרת "חדשות 10" ובהפקת אולפני הרצליה. התוכנית כללה מבזקי חדשות וראיונות בנושאי אקטואליה ופנאי עם אורחים ומומחים שהתארחו באולפן.
התוכנית שודרה גם בימים בהם אורלי וגיא לא הגישו את תוכנית הבוקר.

רקע לעליית התוכנית

בעקבות שידור התוכנית "אורלי וגיא" הוחלט שבימי חמישי ושישי תוחלף התוכנית "אורלי וגיא" בתוכנית חדשה בהגשת אור הלר ומיה זיו וולף תחת השם "אור ומיה".

היסטוריה

התוכנית עלתה לאוויר ב-2016. את התוכנית הגישו אור הלר ומיה זיו וולף.
בשנת 2016 ערכו את התוכנית דני ליבר ואילן שניג. במאי 2016 עזב שניג את תפקידו.
בספטמבר 2017 הודיעה מיה זיו וולף כי היא עוזבת את הגשת התוכנית ואת ערוץ 10.
ב-29 בספטמבר 2017 שודרה התוכנית האחרונה בהגשתה של מיה זיו וולף.
התוכנית ירדה מהאוויר לאחר עזיבת מיה זיו וולף, ואור הלר החל להגיש את התוכנית "בוקר אור" בימי שישי לצד ימית סול.
מוריץ פון פאבר דו פאור

קריירה מוקדמת

פון פאבר דו פאור נולד ב-1 בספטמבר 1886 בשטוטגרט, בירת ממלכת וירטמברג, שהייתה חלק מהאימפריה הגרמנית. בשנת 1904 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הדרגונים ה-26 (וירטמברג ה-2 - מלך), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-27 בינואר 1915 הועלה לדרגת האופטמן, וב-22 ביולי 1917 מונה לשלישו של מפקד חטיבת הפרשים ה-26. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה. כאחד ממליוני הגרמנים ותיקי מלחמת העולם הראשונה, זכה גם הוא בצלב הכבוד שניתן בשנות השלושים על ידי נשיא גרמניה  הינדנבורג.
לאחר המלחמה נשאר פון פאבר דו פאור ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 ביוני 1927 הועלה לדרגת מיור, וב-1 בנובמבר 1931 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה למפקד גדוד ברגימנט הרגלים ה-9 (הפרוסי). ב-1 באוקטובר 1933 מונה למפקד רגימנט הפרשים ה-8 (הפרוסי), וב-1 באפריל 1934 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באוקטובר 1935 מונה לנספח הצבאי בבלגרד, וב-1 בינואר 1937 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 באפריל 1939 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-21 באוגוסט אותה שנה מונה למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-13.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה פון פאבר דו פאור מפקד הדיוויזיה הממונעת ה-13, ולחם עימה במהלך המערכה בפולין כחלק מהקורפוס הממונע ה-14, במסגרת הארמייה העשירית, אולם ב-6 בספטמבר מונה למפקד האזור הצבאי האחורי ה-588. לאחר המערכה על צרפת מונה למושל העיר בורדו, ובינואר 1942 מונה למפקד האזור הצבאי האחורי ה-593. ב-1 במאי 1943 מונה למפקח הצבאי באזור אינסברוק, ובסוף אוקטובר 1944 הועבר לעתודת המילואים, ולא קיבל עוד תפקיד פיקודי עד סוף המלחמה.

לאחר המלחמה

באפריל 1946 נעצר פון פאבר דו פאור על ידי כוחות הכיבוש הצרפתיים, והוחזק במעצר 3 שנים על פשעי מלחמה. ב-1 ביוני 1949 הוא שוחרר לאחר שזוכה במשפט, ולאחר שחרורו התיישב בעיירה גרפלינג, שם גר עד למותו ב-4 במרץ 1971.
פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג

ביוגרפיה

פרידריך נולד ב-15 ביולי 1646 בגותה שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-גותה, לארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-גותה, ולאליזבת סופיה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג, בתו של יוהאן פיליפ, דוכס סקסוניה-אלטנבורג.
לאחר מותו של ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-גותה בשנת 1675 שלטו פרידריך ואחיו במשותף, ובשנת 1680 פוצלה הדוכסות בין שבעת האחים; פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, אלברכט החמישי, דוכס סקסוניה-קובורג, ברנהרד הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן, היינריך, דוכס סקסוניה-רמהילד, כריסטיאן, דוכס סקסוניה-אייזנברג, ארנסט השלישי, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ויוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-זאלפלד.
פרידריך המשיך את דרכו של אביו, וטיפח מאוד את הדוכסות. בשנת 1680 העביר את ארמונו לעיר פרידריכסוורט שהקים על שמו, ובשנת 1683 בנה את ארמון התיאטרון של גותה. פרידריך העביר בשנת 1685 את חוק זכות הבכורה, שנועד למנוע מריבות בין יורשיו על הנחלות, ובשנת 1688 קיבל לכך אישור מלאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. פרידריך השתתף במלחמה האוסטרית-טורקית, ולאחר מכן לחם במלחמת תשע השנים.
ב-2 באוגוסט 1691 מת פרידריך בפרידריכסוורט, ובנו פרידריך השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו.
לינדה בולדר

כמתחרה הולנדית (2004-2014)

בולדר זכתה שלוש פעמים באליפות הולנד לנוער (עד גיל 20) בשנים 2004, 2005 ו-2007.{} בשנים 2009 ו-2012 היא זכתה באליפות הולנד לבוגרים בקטגוריית המשקל עד 70 ק"ג.
בשנת 2004 היא זכתה באליפות אירופה לקדטים (עד גיל 17), בשנת 2007 היא זכתה באליפות אירופה עד גיל 20 ובשנת 2008 זכתה באליפות אירופה עד גיל 23.
בשנת 2012 היא זכתה בגראנד סלאם טוקיו היוקרתי לאחר שניצחה בגמר את הרוקה טאצ'ימוטו היפנית. בשנת 2013 היא זכתה במדליית הכסף באליפות אירופה שנערכה בבודפשט כאשר הגיעה עד הגמר בו הפסידה לבת-ארצה ההולנדית קים פולינג.
בפברואר 2014 היא זכתה בגראנד סלאם פריז כשניצחה בגמר את פאני פוסוויט הצרפתייה. חודש לאחר מכן, בגרנד פרי בגרמניה, שברה את ברך שמאל וגמרה את העונה לשנת 2014.

כמתחרה ישראלית (2015-2017)

בולדר החליטה להגר לישראל בעקבות בעלה היהודי. היא קיבלה מעמד של אזרחית ארעית הודות לעזרה של ח"כ יואל רזבוזוב. ב-17 בנובמבר שלחה מכתב לאיגוד ההולנדי בו היא מבקשת לעבור ולייצג את ישראל: "זו הייתה החלטה קשה מאוד ומהולה ברגשות מעורבים, אבל אני רוצה להגשים את החלום שלי ולעבור להתחרות עבור ישראל במקום הולנד". שבוע לאחר מכן ואחרי מגעים עם איגוד הג'ודו הישראלי, ההולנדים החליטו לקבל את בקשתה ושחררו אותה.
החל מינואר 2015 בולדר מייצגת את נבחרת ישראל בג'ודו. ב-28 במרץ אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בגרנד פרי סמסון שבטורקיה, במשקל עד 70 ק"ג, לאחר שניצחה את אלופת העולם בג'ודו שלוש פעמים, יורי אלביר מקולומביה. ב-23 בינואר 2016 היא זכתה במדליית זהב בגרנד פרי הוואנה. 
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה בולדר במקום שביעי. היא ניצחה באיפון בקרב הראשון שלה יריבה מנבחרת הפליטים, בשמינית הגמר ניצחה יריבה מקוריאה הדרומית בניקוד זהב וברבע הגמר הפסידה לסאלי קונווי מבריטניה שזכתה במדליית ארד. בבית הניחומים היא הפסידה ליריבה מספרד.

פרישה

לאחר האולימפיאדה חזרה בולדר להתחרות באליפות העולם בג'ודו 2017 שהתקיימה בבודפשט והודחה בקרב הראשון. לדבריה: "אחרי אליפות העולם בבודפשט החלטתי לצאת לחופש, וחשבתי לעצמי בזמן הזה על כל התקופה שעברתי בג'ודו [...] הגעתי למסקנה שעכשיו אני כבר לא באותו מצב, הניצוץ כבר לא קיים יותר". בעקבות כך הודיעה בנובמבר על פרישה מספורט תחרותי.
ביגה צ'אי

היסטוריה

בעת העתיקה וביוונית מודרנית הוא מוכר בשם גרניקוס (Γρανικός), ולצידו התקיים בשנת 334 לפנה"ס קרב גרניקוס, שהיה הקרב הראשון שנערך על אדמת הממלכה האחמנית בין הצבא היווני-מקדוני שפלש לשטחיה בראשותו של אלכסנדר הגדול לצבא הפרסי. על שמו של הנהר קרוי עמק גרניקוס על הכוכב מאדים.
על הנהר הוקם גשר רומי מאבן ושיש שכונה בשם "הגשר הלבן" (Akköprü). על-סמך סגנונו מקובל לתארך את הקמתו לימיו של הקיסר קונסטנטינוס בראשית המאה ה-4, ובסוף המאה ה-17 היה עדיין שלם. הגשר נהרס במאה ה-19, וחומרי הבניין שלו נשדדו לסלילת דרך סמוכה.
וסילי אקסיונוב

ביוגרפיה

וסילי אקסיונוב נולד בקאזאן למשפחה קומוניסטית. אביו כיהן בתפקיד ניהולי גבוה בעיר. אמו שהייתה ממוצא יהודי הייתה עיתונאית ידועה. בשנת 1937, עם תחילת הטיהורים הגדולים הוריו נעצרו והוא עבר לבית יתומים. בשנת 1938 דודו מצא אותו ווסילי הצעיר התגורר בבית משפחתו. בשנת 1947 לאחר עשר שנות מעצר אמו שוחררה וקיבלה אישור להתגורר במגדן. לאחר מספר שנים וסילי אקסיונוב קיבל אישור לעבור למגדן לאמו. אביו של אקסיונוב שוחרר ממעצר רק לאחר פטירת יוסיף סטלין.
בשנת 1956 אקסיונוב סיים לימודי רפואה במכון לרפואה בלנינגרד. הוא התקבל לעבודה בחברת ספנות אך בהוראת הממסד לא קיבל אישור להיות חבר צוות אוניות שמפליגות מחוץ לגבולות המדינה. במשך שנים אקסיונוב עסק ברפואה במסגרות שונות.
בשנת 1959 אקסיונוב פרסם את ספרו הראשון שהתבסס על הניסיון הרפואי שלו. כבר בשנת 1962 על בסיס הספר צולם סרט שתסריטו נכתב על ידי אקסיונוב עצמו. בשנת 1961 הוא פרסם ספר חדש וגם על בסיסו כעבור שנה צולם סרט על פי תסריט הסופר.
בשנת 1963 ניקיטה כרושצ'וב מתח ביקורת על יצירות של אקסיונוב. בשנת 1965 אקסיונוב השתתף בהפגנה נגד ניסיונות לטהר את שמו של יוסיף סטלין ובשנים 1967–1968 כתב מספר גילויי דעת להגנת הדיסידנטים. למרות זאת במהלך שנות ה-60 יצירות שלו ממשיכות להתפרסם בברית המועצות.
בשנות ה-70, הוצאה לאור של יצירות שכתב אקסיונוב הופסקה. הביקורת עליו בממסד התחזקה ובאותה תקופה הוא היה נחשב לסופר עוין למדינה. לקראת סוף העשור יצירות שלו החלו להתפרסם בארצות הברית. בשנת 1978 הוא היה בין יוזמי אלמנך ספרותי "מטרופול" שהוכן ללא קבלת אישור הצנזורה. האלמנך לא יצא לאור בברית המועצות ופורסם רק בארצות הברית. כתוצאה מכך חלק מסופרים שיצירותיהם היו כלולות באלמנך סולקו מאיגוד הסופרים הסובייטי. כצעד הפגנתי, אקסיונוב התפטר מהאיגוד.
בשנת 1980 אקסיונוב קיבל הזמנה לבקר בארצות הברית וקיבל אישור מהשלטונות. בהיותו בארצות הברית, אזרחותו נשללה והוא לא יכול היה לחזור לברית המועצות.

פעילות מחוץ לברית המועצות

בהיותו בארצות הברית אקסיונוב כיהן כפרופסור לספרות רוסית במספר אוניברסיטאות. במקביל הוא שיתף פעולה עם תחנות רדיו ששידרו ברוסית כמו קול אמריקה ורדיו אירופה החופשית. כמו כן הוא פעל בירחון הספרותי "קונטיננט" שהיה יוצא לאור בפריז.
במהלך שנות ה-80 הוא פרסם מספר רומנים שנכתבו עוד בשנות ה-70 אך לא פורסמו בברית המועצות. בין השנים 1989–1993 אקסיונוב כתב רומן ב-3 כרכים "הסגה המוסקבאית" על חיי משפחת גרדוב במהלך 1923–1953.
בשנת 1989 ביקר בברית המועצות ושנה אחר כך, הוחזרה לו אזרחותו שנשללה כעשור קודם לכן. 
במהלך שנות ה-90 אקסיונוב ביקר רבות ברוסיה אך התגורר בעיקר בצרפת. 
בשנת 2004 הוקרנה בטלוויזיה הרוסית סדרת הטלוויזיה "הסגה המוסקבאית", אשר זכתה להצלחה רבה.
בינואר 2008 אקסינוב אושפז בבית החולים במוסקבה ובוצעו לו מספר ניתוחים. למעשה ממחלה זו הוא כבר לא השתקם ולאחר מספר ניתוחים נוספים וסיבוכים, נפטר ב-6 ביולי 2009 בגיל 76 ונקבר בטקס נוצרי.
כבר לאחר פטירתו, בשנת 2009 יצא לאור הרומן האחרון שלו. רומן זה מהווה למעשה אוטוביוגרפיה של הסופר ותוארו בו דמויות ידועות בתרבות הסובייטית של שנות ה-60 שאקסיונוב הכיר אותם אישית.
בשנת 2009 הבניין בו אקסיונוב התגורר בילדותו בקאזאן שוחזר ובו ממוקם המוזיאון של אקסיונוב.
שעבוד מתכת (BDSM)

שעבוד מתכת הוא שעבוד הכרוך בשימוש במנגנון המתכת כדי לרסן את הכנוע כחלק מפעילויות של BDSM. בניגוד לשימוש בחבל כדי לקשור, שעבוד מתכת בדרך כלל דורש הכנה זהירה, שכן מכשירים ראוותניים יותר יש לבנות או לקנות ממומחה. טווח המכשירים יכול להשתנות באופן משמעותי, מפשוט אזיקים או שרשראות שתוכננו במיוחד וכיסאות או קישורים מורכבים. שרשראות מועדפות מדי פעם בשל האופי החזק שלהן והיכולת להחזיק כמויות גדולות של משקל, כולל חפצים שונים אחרים על גבי האדם. כי הן קרות למגע והצלילים מוסיפים גירוי סנסורי שמיעתי ותחושתי לסצנת השעבוד.
אג'תהאד

אג'תהאד (בערבית: اجتهاد, נהגה: אִגְ'תִהָאד, מילולית: חריצות) הוא מונח אסלאמי המתייחס לגזירת הלכות חדשות בידי חכמי הלכה בסוגיות שלגביהן לא קיימת הכרעה ברורה בספרות ההלכתית הקיימת. האג'תהאד עושה שימוש ב"אֻצוּל אל-פִקְה", מקורות חוק שמשמשים מקור לגזירת הלכה: הקוראן, הסונה, אג'מאע (קונצנזוס) וקיאס (אנלוגיה). במאות הראשונות לאסלאם התנהל מאבק בין גורמים שתמכו בהכללת הדעה האישית (רַאְי) כמקור הלכתי לגיטימי (על ידי עקל – שכל) לבין גורמים שגרסו כי רק הידע המועבר מפי הנביא וחבריו, ודברי האל החיים שבקוראן, ראויים לשמש כמקור לגזירת הלכות (כנקל - ידע מועבר). במחנה הראשון נמנו בעיקר בני האסכולה המועתזלית ומנגד התייצבו בני האסכולה הט'אהרית והחנבלית. המאבק בין הגישות הגיע לשיאו בזמן האינקוויזיציה של הח'ליף העבאסי אל-מאמון (בין 814-833) בשאלת נבראותו של הקוראן, והוכרע לבסוף לזכותם של המצדדים בידע המועבר. 
 
המונח "אג'תהאד" משמש גם לציון פסיקה הלכתית חדשה בסוגיה קיימת בשל כורח המתעורר משינויים במצב החברתי, תרבותי, פוליטי וכלכלי. דוגמאות בולטות: השימוש בכלי תחבורה ואמצעי תקשורת מודרניים שלא היו קיימים בימי הנביא, היחס לשתיית קפה ועישון, ותכנון משפחה בשל הגידול הדמוגרפי שאינו בר-קיימא בעולם האסלאמי בעשורים האחרונים.

מוג'תהד

המוג'תהד הוא חכם הלכה הזוכה להכרה כבעל בקיאות הלכתית ומצוינות שכלתנית המאפשרת לו לגזור הלכות חדשות או לשנות הלכות קיימות. בשיעה למוג'תהד סמכות הלכתית רבה בהיותו נָאאֶב אִמָאם, ממלא מקומו של האמאם הנעלם העתיד לשוב ולהתגלות. בסונה למוג'תהד הייתה סמכות מעטה יחסית למן המאה ה-11 לספירה ועד לדורות האחרונים, בשל ההסכמה כי "נסגרו שערי האג'תהאד". הוגה הדעות המוסלמי שנחשב למוג'תהד האחרון המקובל על כלל זרמי האורתודוקסיה הסונית הוא אל-ע'זאלי.  
בשלהי המאה ה-19 החלו להישמע קריאות לרפורמה באסלאם, ובכלל זה גם לפתיחתם של "שערים" אלו כדרך להחיות את האסלאם ולעוררו מן הקיפאון המחשבתי שאחז בו 'מאז ימי השתלטות העמים הזרים' עליו. הדוגלים בגישה זו, ובהם ג'מאל א-דין אל-אפע'אני, מוחמד עַבְּדֻה ורשיד רידא הניחו את היסודות האינטלקטואליים לעלייתם הן של זרמי החילון והן של זרמים שמרניים-סלפיים במחשבה האסלאמית המודרנית. עבודתם של אל-אפע'אני, עבדה ורידא הניחה במישרין את היסודות התאולוגיים והאידאולוגיים לצמיחתה של תנועת האחים המוסלמים במצרים בשנות העשרים של המאה העשרים בראשות חסן אל-בנא ואחרים. תנועת חמאס מהווה את הפלג הארץ-ישראלי של תנועה זו.

נשים מוג'תהדות

אין מניעה כי אישה תוכר כמוג'תהדה, ואכן באיראן לדורותיה מספר נשים הוכרו ככאלה (למשל, זוהרה ספאתי, נוסרת אמין, ביבי ח'אנום). הדעות חלוקות בקרב ציבור המאמינים ואנשי הדת המוסלמים בנוגע לשאלה האם מוג'תהדה יכולה לקבל מעמד של "מקור לחיקוי" (מרג'ע). מכיוון שה"מרג'ע" אמור להוות דמות מופת ומודל לחיקוי, יש כאלה הסבורים כי אישה אינה יכולה להוות דוגמה שכזאת.