google/wiki40b huggingface dataset:
שברולט 3100

שברולט 3100

דגם ה"שברולט 3100" היה הדגם הראשון בתצורת טנדר שנבנה בברזיל במקביל לדגמי (שברולט 6500) שבנתה חברת שברולט בברזיל מתוך כ-30 דגמים שבנתה והרכיבה בברזיל.
בארצות הברית דגם הטנדר "שברולט 3100" היה קרוי "Chevrolet Advance Design",(דגמי ה-0.5 טון), דגם הואן היה קרוי "Chevrolet Amazona".

תמונות

שברולט 3100 - טנדר
שברולט 3,100 ואן מסחרית
יהודית (אשת רבי חייא)

יהודית הייתה אשתו של רבי חייא, ואמם של  האמוראים רבי אושעיא ברבי חייא, יהודה וחזקיה וכן של התאומות פזי וטוי.

יחסיה עם רבי חייא

לפי הגמרא במסכת יבמות, יהודית מררה את חיי  בעלה, אך למרות זאת הוא נהג לכבדה, וכאשר היה מוצא דבר העשוי לגרום לה שמחה, היה מביא לה. שאל אותו אחיינו רב, למה הוא משתדל לשמח אותה, בעוד שהיא מצערת אותו; השיב לו רבי חייא: די לנו להכיר טובה לנשותינו, על כך שהן מגדלות את בנינו, ומצילות אותנו מחטא של הרהור בנשים אחרות.

סבלה ורצונה בעקרות

לאחר שילדה כמה זוגות תאומים, דבר המגביר את סבל הלידה, היא רצתה להפסיק לקיים יחסי אישות עם בעלה. בעקבות זאת, היא אמרה לרבי חייא בשם אמה, שאביה קידשהּ בהיותה קטנה, ולכן היא נחשבת לאשת איש של בעלה הראשון, ואסורה על רבי חייא. על כך ענה רבי חייא שעדות האם לא מהימנה שכן היא פסולה להעיד משתי סיבות, כאשה היא פסולה להעיד, וכן מעצם היותה קרובה הפסולה לעדות.
מקרה דומה שהתרחש לאחר מכן, מסופר במסכת יבמות: יהודית רצתה לגרום לעצמה עקרות כדי למנוע מעצמה לידות נוספות, אך חששה מהאיסור הנובע מביטול מצוות פרייה ורבייה. היא שינתה את לבושיה, ובאה לפני רבי חייא בשאלה אם נשים מחויבות במצוות פרייה ורבייה, ומשנענתה בשלילה, שתתה סם שגרם לה להיות עקרה. כאשר שמע זאת רבי חייא, הוא נענה בצער: הלוואי והיית יולדת לי עוד כרס אחת, והיו לי עוד שני ילדים נוספים.
בניה התאומים היו רבי יהודה ורבי חזקיה, ובנותיה התאומות נקראו בשם פזי וטוי.
ספריית הקונגרס

היסטוריה

ספריית הקונגרס נוסדה כספריית מחקר לשירותו של הקונגרס של ארצות הברית, בחוק עליו חתם הנשיא ג'ון אדמס ב-24 באפריל 1800. החוק הקצה 5,000 דולר אמריקני ל"רכישת ספרים העשויים להיות דרושים לקונגרס". הספרים הראשונים הגיעו מבריטניה ב-1801, ושוכנו בבניין הקונגרס עצמו. בתחילה היו באוסף 740 כרכים ושלוש מפות.
כחודש לאחר שאוסף הספרים המקורי, בן כ-3,000 כרכים באותה עת, נשרף יחד עם בניין הקונגרס ב-1814 בידי הצבא הבריטי במסגרת מלחמת 1812, הציע תומאס ג'פרסון את אוסף הספרים שלו לספריית הקונגרס. אוסף הספרייה הפרטית שלו הכילה ספרים רבים במגוון תחומים רחב, כולל פילוסופיה, מדעים, ספרות, ספרים בשפות שונות, ספרים הקשורים להיסטוריה של אמריקה ועוד. לאחר משא ומתן, ואל מול טענות שאין לקונגרס צורך בספרים שאינם משפטיים, נמכרו ב-1815 6,487 הספרים שבספרייתו תמורת 23,940 דולר, סכום גדול באותם ימים, והם מהווים את הבסיס לספרייה הנוכחית.
בשנת 1851 כילתה השריפה הגדולה בתולדות המבנה כ-35,000 ספרים, שהיו כשני שלישים מתכולתה, ובהם גם את מרבית האוסף המקורי של ג'פרסון.
מאוחר יותר ניתן לספרייה תפקיד במסגרת ההגנה על זכויות יוצרים: כל מחבר שביקש לזכות בהגנה של חוק זכויות יוצרים של ארצות הברית נדרש לשלוח שני עותקים מיצירתו לספריית הקונגרס. לא כל הספרים המגיעים למשרד זכויות היוצרים שבבניין הספרייה נשארים בספריית הקונגרס. חלקם מועברים לספריות הלאומיות האחרות של ארצות הברית (בהתאם לתוכנו של הספר) או נתרמים לספריות ציבוריות שונות.

מיון וקטלוג

בספרייה פותחה על ידי צ'ארלס קטר שיטה למיון וקטלוג של ספרים הקרויה Library of Congress classification (בקיצור LC), שמקובלת בספריות אוניברסיטאיות רבות, אם כי ספריות ציבוריות מעדיפות את שיטת דיואי.
שיטת הקטלוג הנוהגת בספרייה היא של תקן RDA.
מנקיאלה

סטופת מנקיאלה

סטופת מנקיאלה היא סטופה ממלכת גנדהארה שנבנתה על מנת להנציח את המקום שבו, על פי האגדה, בודהה הקריב חלק מגופו כדי להאכיל שבעה גורי נמר רעבים.

היסטוריה

הוא נבנה בתקופת שלטונו של קנישקה (128 - 151 לספירה). מאונטסטוארט אלפינסטון, השליח הבריטי הראשון לאפגניסטן נתקל בסטופה זאת במקרה בשנת 1808 לספירה, וכתב תיאור מפורט בספר הזיכרונות שלו "ממלכת קאובול" (1815). על פי כתובת אבן, הסטופה שוחזרה בשנת 1891 על ידי גדוד של צבא הודו הבריטית. ראג'ה אוסמן היה הארכיטקט.
כל שרידי הסטופה, שנמצאים כרגע במוזיאון הבריטי, נמצאו על ידי ז'אן-בפטיסט ונטורה בשנת 1830 בין 10 ל-20 מטרים מתחת לחלק העליון של הכיפה. הם היו בשלב אחד בבעלות ג'יימס פרינספ, סוחר העתיקות המפורסם.
בפתח הסטופה פעור חור כתוצאה מחפירות שנעשו על ידי ציידי שרידים בעבר. עכשיו יש מחסום סביבו מטעמי בטיחות.
פלאצו פובליקו (סיינה)

תוכניות המבנה

תכנון המבנה החל בשנת 1297. הבניין עוצב באדריכלות ימי הביניים עם השפעות גותיות. בסיס המבנה הוא אבן, וכל החלקים היותר עליונים של המבנה עשויים מלבנים. חזיתו של המבנה קעורה מעט, כדי שתתאים לצורתה הקעורה של הפיאצה דל קמפו. מגדל הפעמונים של הארמון, טורה דל מנג'ה, נבנה בין השנים 1325-1344, ועליו הונח מעין 'כתר' שעוצב בידי הצייר ליפו ממי. מגדל הפעמונים נבנה גבוה יותר מן הקמפנילה די ג'וטו בדואומו של פירנצה, שבאותו זמן היה המבנה הגבוה באיטליה. המבנה מצויד בשעון מכני מהמאה ה-14. עיצוב הטורה דל מנג'ה והמבנה כולו שימשו השראה למבנים רבים, בהם מגדל השעון לזכר ג'וזף צ'מברלין באוניברסיטת ברמינגהאם , בית עיריית קופנהגן, בית עיריית אודנסה ועוד. כמו כן, בכניסה למגדל נמצאת הקאפלה די פיאצה, והמגדל עצמו משמש נקודת תצפית מרהיבה על סיינה והאזור.
שואן-דזונג, קיסר סין

ביוגרפיה

שואן דזונג נולד בשם לי לונגז'י, כבנו של רוידזונג, הקיסר החמישי (והתשיעי) של שושלת טאנג. אימו הייתה וו דזה טיין, ובעוד שאביו שלט בתואר בלבד, שלטה אימו בפועל. לאחר שסילקה את בעלה מן השלטון ב-705, נתנה וו דזה טיין את המושכות בידיו של גיסה, ג'ונְגדְזונְג, לו היא נישאה. גם נישואין אלה עלו על שירטון: וו הרעילה ב-710 את בעלה/גיסה לאחר שגילתה כי בגד בה, והעלתה את בנה, שואן דזונג לשלטון שנתיים לאחר מכן. שלטונו שארך 47 שנים היה הארוך בתולדות שושלת טאנג. הספרות ההיסטורית מתארת את המחצית הראשונה של שנות שלטונו כשנים בהן הפגין חריצות וחוכמה. בסיוע יועציו יאו צ'ונג וסונג ג'ינג, הביא את סין של תקופת טאנג לשיא תרבותי ולשיא כוחה; תקופתו גם מסמנת את נפילתה של סין של שושלת טאנג: באחרית ימיו נחשב לשליט חלש, אשר נתון לחלוטין להשפעתה של פילגשו היפה, יאנג גויפיי. הוא הואשם שהתפתה להאמין ללי לינפו, יאנג גוז'נג ואן לושאן - שהגזימו בסכנת הפלישה המונגולית על מנת לחזק את צבאם ולהובילו במרד אן לושאן נגד השושלת.
רב יצחק בר שמואל בר מרתא

רב יצחק בר שמואל בר מרתא היה אמורא בן הדור השני והשלישי של אמוראי בבל.

ביוגרפיה

בנו של רב שמואל בר מרתא שהיה כנראה בן דודו של רב.
הוא היה תלמידו המובהק של רב שהיה גם רבו של אביו, ובתלמוד הבבלי נמסרו שמועות רבות של רב מפיו. הוא נשלח לנציבין והביא לפני רב ושמואל את בשורת היתר שמן עכו"ם מפי רבי שמלאי בשם רבי יהודה נשיאה.
לאחר פטירת רב ושמואל היה עדיין צעיר וכמו שאר תלמידי רב ישב ללמוד לפני רב הונא. הוא קיבל גם מפי אמוראים נוספים מן הדור השני: רב כהנא ורב נחמן.
מתלמידיו: רבי זירא, רבי אבא ורבה בר בר חנה.
גיורא שנאן

גיורא (ז'ורה) שנאן (5 במאי 1908 - 9 בנובמבר 2001) היה ציוני, פעיל בארגוני המחתרות, סגנו של יצחק שדה בפלמ"ח.

חייו

נולד בשם גיורא שיננסקי בשנת 1908 לז'ניה ואברהם בעיירה הניצ'סק, על שפת הים השחור בקרים שבאימפריה הרוסית, הבן השלישי במשפחה בת 6 נפשות. בגיל 13 התייתם מאמו, שנפטרה ממחלת הטיפוס.
כבר בגיל 13 וחצי נכנס למחתרת נגד הבולשביקים, במסגרת פעילותו נשלח לחבל במערכות קשר צבאיות, במוסדות שלטון ובטלפונים. בשנת 1921 הוציא הצבא האדום גזר דין מוות על אנשי המחתרת, עובדת היותו של ז'ורה נער צעיר גרמה לביטול גזר הדין נגדו וקבלת חנינה. שחרורו נעשה לאחר כיבוש חצי האי קרים. בזיכרונותיו סיפר שמתנת הבר מצווה שלו הייתה בית הסוהר שבו ישב.
בגיל 17 עלה לארץ ישראל והתיישב בחצר כנרת, במסגרת הגרעין שהקים את קיבוץ אפיקים (גרעין השומר הצעיר מברית המועצות). משנותיו הראשונות בארץ עסק בביטחון בעמק הירדן עד שהפך למפקד הגוש בשנת 1934. חמש שנים תפקד כמפקד גוש עמק הירדן עד לשנת 1939. לאחר מכן עבר לתפקידים שונים ב"הגנה", סייע ליצחק שדה בהקמת הפלמ"ח ומונה לאחר מכן לסגנו יחד עם דוד (דוידקה) נמרי.
בזמן כהונתו בפלמ"ח, בשנת 1942, היה שותף לתוכנית מצדה על הכרמל, היה אחראי על הקמת מערך ההגנה הראשון ברכס רמות מנשה. 
לאחר סיום שירותו בפלמ"ח עבר לפקד על נפת הגליל העליון, במסגרת זו סייע רבות ליישוב עין זיתים בעלייתו על הקרקע.
בזמן מלחמת השחרור היה מפקד היישובים דגניה א' ודגניה ב' ונלחם נגד הצבא הסורי שפלש לעמק הירדן.
לאחר המלחמה עסק בהקמת חיל הספר. בשנת 1951 החל קורס מג"דים אותו סיים בהצלחה והיה מג"ד בחטיבת גולני, כמו כן השתתף בקורס הקומנדו הראשון בצה"ל ("בית הספר ללוחמה זעירה"), והיה לחניך מצטיין בקורס. באמצע שנות ה-50 השתחרר מצה"ל בדרגת סגן-אלוף.
במלחמת ההתשה ירד לעזור לכוחות הלוחמים בסיני במסגרת פלוגת הנמרים (פלוגה של מפקדים יוצאי פלמ"ח ההגנה שעברו את גיל 55) והוא בן 61.
היה פעיל בספורט העממי של עמק הירדן, השתתף בצליחת הכנרת מהצליחה הראשונה בשנת 1939 ועד שנות ה-90 של המאה ה-20. היה לו קיאק משלו בימיה של עמק הירדן ואתו חתר רבות מסביב לכנרת. פעילות הספורט הייתה חשובה לו והוא לא החסיר אף אירוע ספורט עממי במסגרת העמק.
היה נשוי פעמיים. מאשתו הראשונה, תמרה, נולדו הבן עוזי והבת אריאלה. עוזי, נהרג בעת שירותו הצבאי בדצמבר 1950.
לזכרו של עוזי שנאן ניטעה חלקת כרם ונקראה על שמו (כיום חלקת בננות) בשדות אפיקים. 
מרעייתו השנייה, פוליה, נולדו לו מאיה וחגי. הוא אימץ את הבת דליה של רעייתו מנישואים קודמים.
גיורא שנאן נפטר בקיבוץ אפיקים בנובמבר 2001, בגיל 93. הותיר אחריו את ילדיו, נכדים ונינים.
שרוך נעל

שרוך נעל הוא חוט או רצועה, המשמש להידוק הנעליים לכף הרגל. השרוכים מגיעים לרוב כזוג, לקשירת זוג הנעליים. שרוכים ניתנים להידוק או להרפיה, ובכך ניתן לשלוט במידת הלחץ של הנעל על הרגל. השרוכים הפכו לשימוש נפוץ במאה ה-20, והחליפו את הכפתורים ואת האבזמים ששימשו קודם למטרה דומה. 
את שרוך הנעל ניתן לקשור במגוון דרכים, כאשר המקובלת בהן היא "קשר שרוך" בסיסי. מיומנות קשירת שרוכים נרכשת בדרך כלל בילדות, אך ילדים עם קשיי התפתחות יתקשו לרכוש מיומנות זו, והם ירכשו אותה רק לאחר הדרכה מיוחדת. 
שמה של מעטפת הפלסטיק או הנחושת הכרוכה בקצה השרוך היא אגלט. מטרתה לשמור על צפיפות סיבי החוט, ולהקל על השחלת השרוך לחרירי הנעל.
סם מונדי

ביוגרפיה

מונדי הוא בנו של הגנרל קרל מונדי ג'וניור ששירת כמפקד ה-30 של חיל הנחתים בשנים 1991–1995.
באוגוסט 1983 סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת אובורן והתגייס לחיל הנחתים בו הוכשר כקצין חי"ר. בתקופת מלחמת עיראק פיקד על גדוד נחתים השלישי של רגימנט הנחתים החמישי בדיוויזיית הנחתים הראשונה תחת פיקודו של ג'יימס מאטיס. על פועלו עוטר בלגיון ההצטיינות עם אות V לאומץ לב. במאמר דעה שפרסם בניו יורק טיימס חודשים ספורים לאחר שסיים את תפקידו, תחת הכותרת "Spare the Rod, Save the Nation" (ותרו על המקל, הצילו את האומה), קרא לנקוט במדיניות מקלה ורכה יותר כלפי הסונים בעיראק, גם במעוזים של השלטון הקודם כמו בעיר תיכרית. בשנים 2006–2008 פיקד על יחידת המשלוח ה-13 של הנחתים והוביל אותה במהלך 2007 בלחימה בעיראק בה הוצבה במחוז אל-אנבר.
שימש מדריך בבסיס הטירונות של חיל הנחתים פריס איילנד בקרוליינה הדרומית ובסיס חיל הנחתים קוונטיקו. שימש חבר בצוות מציאת הפתרון לבעיית מטעני הצד (IED) במחלקת ההגנה ושירת כראש מחלקת אסטרטגיה ותוכנית במטה חיל הנחתים וכקצין מטה בפיקוד מרכז של ארצות הברית. 
ביולי 2013 מונה לסגן מפקד כוח המשלוח הראשון של הנחתים ומפקד חטיבת המשלוח הראשון של הנחתים בספטמבר 2014 מונה למפקד חטיבת המשלוח החמישית של הנחתים ולמפקד כוח המשימה 51 של הצי החמישי בבחריין, האחראי על המבצעים האמפיביים בזירת המזרח התיכון. בנוסף שימש סגן מפקד כוחות הנחתים בפיקוד מרכז של ארצות הברית. ביולי 2016 מונה למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל הנחתים. ביולי 2018 מונה למפקד כוחות חיל הנחתים בפיקוד מרכז של ארצות הברית.
מונדי בוגר קורס קציני שריון מתקדם של צבא ארצות הברית, בוגר המכללה לפיקוד ומטה ובית הספר ללימודים מתקדמים של חיל הנחתים. בוגר המכללה למטה של הכוחות המשולבים ובוגר תוכנית לימודי מדיניות חוץ במכון ברוקינגס.
טיילר ג'וזף

ביוגרפיה

ג'וזף נולד בקולומבוס שבאוהיו. לג'וזף שני אחים ואחות אחת, ואחיו זאק, אף הוא זמר. אימו, קלי, הייתה מורה למתמטיקה בבית ספר נחשב באוהיו. אביו, כריס, היה מאמן בבית ספר נחשב נוסף באוהיו בשנים 1996–2005, ומנהל בית ספר. ג'וזף שיחק כדורסל מגיל קטן מאוד והלך לשחק בקבוצה של בית הספר שבו עבד אביו, אך סירב למלגת האתלטים שקיבל לטובת מוזיקה.
לאחר שראה כותב שירים מבצע את שיריו החל להתעסק במוזיקה. לאחר שמצא מקלדת אלקטרונית ישנה בארונו (מתנת חג מולד ישנה מאימו) החל לחקות מנגינות רדיו.

פרויקטים אחרים

ג'וזף הוציא גם אלבום סולו משלו בשם No Phun Intended. האלבום עדיין זמין בחשבון ה-PureVolume  שלו. הוא הקליט אלבום זה בשנים 2007–2008 במרתף שלו. השיר "Save" מהאלבום בוצע מחדש לאלבום הראשון של Twenty One Pilots. השיר "Whisper" מאלבומו האישי יצא אף הוא לאינטרנט.
בשנת 2010 ביצע ג'וזף את השיר "Live" של הראפר הנוצרי Jocef (עם עוד שני ראפרים בשם Juda ו-Alon). שיר זה הוא שיר הפתיח של אלבומו של Jocef, ‏".In Search Of: L.O.V.E". השיר נכתב בנוסף על ידי טיילר ג'וזף וג'וזף לנגסטון (שמו הפרטי של Jocef).
בשנת 2011 היה ג'וזף הכוכב המוביל בפרק השלישי של התוכנית האמריקאית "Five14 Church".
בשנת 2012 השתתף ג'וזף בפעילות של זהירות ברשת בשם "?Where are you" שבוימה על ידי מארק אשלמן (המפיק של Twenty One Pilots בשירים רבים) עבור תחרות שנתית של טרנד מיקרו בשם "?What's Your Story". החדר בו צולם הסרטון היה הסרטון שבו צולם הקליפ המקורי לשיר House of Gold של Twenty One Pilots.
בדצמבר 2014 ביצע ג'וזף קולות רקע לשיר "Sickly Sweet Holidays" של דלון וויקס, חבר לשעבר בלהקה פאניק! אט דה דיסקו.

חיים אישיים

ג'וזף הוא אדם נוצרי, ואמונתו משפיע על המוזיקה שהוא כותב. הוא קיבל חינוך ביתי בילדותו.
הוא התחתן עם ג'נה בלאק ב-2015, לאחר שהתארסו ב-8 ביולי 2014. ב-7 בספטמבר 2019 הודיע הזוג שהם מצפים לילד ראשון.
לג'וזף יש קעקוע המורכב משלושה חלקים המציגים "משהו שהציל את חייו". רבים מניחים כי מדובר באמונתו הנוצרית, אך ג'וזף מעדיף שלא לדבר יותר מדי על משמעות הקעקוע שלו כיוון שזה יהפוך לויראלי ברחבי האינטרנט. עם זאת, הוא סיפר למספר אנשים בשיחה פנים מול פנים את משמעות הקעקוע שלו. גם ג'וזף וגם ג'וש דאן קעקעו את האות 'X' על גופם אשר מסמלת את עיר הולדתם של שניהם, קולומבוס, אוהיו.
אודי גל

קריירה ספורטיבית

גל החל להתאמן כבר בגיל צעיר במסגרת אגודת הפועל תל אביב, והתחרה במפרשיות מדגם 420, המקובל בגילאי נוער, יחד עם קליגר. ב-1996 זכו השניים באליפות אירופה לנוער, ובמקום השני באליפות העולם. הם המשיכו להתחרות יחדיו בדגם 470, וגם בו הגיעו להישגים: אליפות אירופה לנוער ב-1998 ו-1999, מקום שני באליפות העולם לנוער ב-1999 ובמקום הראשון באליפות העולם לנוער בשנת 2000. באותה שנה התמודדו לראשונה גם באליפות העולם לבוגרים, והגיעו למקום השמיני.
בעשור הראשון של המאה ה-21, המשיכו להתבלט בתחרויות השונות. בשנת 2001 זכו במדליית הכסף באליפות אירופה שנערכה באירלנד. שנה לאחר מכן זכו במקום הרביעי באליפות העולם בקליארי, ובאליפות אירופה הגיעו למקום השמיני. בשנת 2003 זכו במקום החמישי באליפות העולם בקדיס, אך הגיעו רק למקום ה-33 באליפות אירופה. 
באולימפיאדת אתונה סיימו במקום ה-13, המאכזב מבחינתם, אך לאחר מכן שבו והגיעו להישגים בזירה הבינלאומית: מדליית כסף באליפות אירופה ב-2005, מדליות ארד באליפויות העולם שנערכו ב-2006 וב-2008, ומקום רביעי בזו שנערכה ב-2007. באולימפיאדת בייג'ינג שוב השיגו תוצאה מאכזבת, כשסיימו במקום ה-14 בתחרות שנערכה בעיר צ'ינגדאו.
בשנת 2009 החליט גל על פרישה בשל הירידה בתגמול הכספי שקיבל מהוועד האולימפי בישראל. שותפו של גל, גידי קליגר, החל להתחרות ביחד עם בן-זוג חדש. מאז פרישתו עובד גל כמאמן שיט. בשנת 2013 מונה למאמן נבחרת השיט של סין.
בינואר 2016 מונה למאמנם של הצוות הישראלי אייל לוין ודן פרויליך, שבהמשך הבטיחו את השתתפותם באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). במהלך המשחקים האולימפיים חשף גל תקרית בין המשלחת הישראלית לבין המשלחת הלבנונית שסירבה לאפשר לישראלים לעלות על האוטובוס שהיה מיועד להביאם אל טקס הפתיחה של המשחקים.

שימוש בתרופה אסורה

ביוני 2008, מספר שבועות לפני אולימפיאדת בייג'ינג, התגלו אצל גל עקבות של סטרואיד אנאבולי בשתי בדיקות שתן, במסגרת בדיקות שגרתיות לגילוי סמים אסורים לשימוש בספורט. לדבריו, מדובר בשאריות של התרופה פינסטריד נגד התקרחות.
בעבר הושעו מספר ספורטאים על שימוש בתרופה זו, שאסורה לספורטאים, כי השימוש בה יכול לשמש גם כהסוואה לשימוש בסטרואידים אנאבוליים. בסופו של דבר החליט איגוד השיט להסתפק בנזיפה בגל, ולאחר שאיגוד השיט הבינלאומי אישר את ההחלטה, הוא השתתף בכל זאת באולימפיאדה.

חייו האישיים

גל למד בתיכון עירוני ה' בתל אביב, והוא בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה מהמרכז הבינתחומי הרצליה. הוא שירת במעמד של ספורטאי מצטיין בחיל הים, ושימש כיושב ראש ועד הספורטאים האולימפיים.
כובע צילינדר (סרט)

עלילה

ג'רי טראוורס (פרד אסטר), רקדן אמריקאי, מגיע ללונדון כדי לככב במופע שמופ על ידי הוראס הארדוויק (אדוארד אברט הורטון). בזמן שהוא מתאמן על קטע הסטפס שלו בחדר המלון של הוראס, הוא מעיר את דייל טרמונט (ג'ינג'ר רוג'רס) שנמצאת בחדר בקומה שמתחתיו. בזמן שהיא מתפרצת לחדרו כדי להתלונן, ג'רי מתאהב בה קשות ועוקב אחריה בלונדון.
דייל חושבת שפגשה את הוראס שנשוי לחברתה הטובה מאדג' (הלן ברודריק) ולא את ג'רי. לאחר הצלחת המופע בלונדון, הוא עוקב אחרי דייל לוונציה, שם היא מבקרת את מאדג' ומדגמנת את השמלות של אלברטו בדיני (אריק רודס), מעצב אופנה איטלקי מגונדר. ג'רי מציע נישואים לדייל, שעדיין חושבת שהוא הוראס והיא נגעלת מהמחשבה שבעלה של חברתה יכול להציע להתנהג כך, ומסכימה להתחתן עם אלברטו. למרבה המזל, את טקס החתונה עורך בייטס (אריק בלור), המשרת הבריטי של הוראס, שהתחזה לכומר.
בזמן שהם שטים בגונדולה, ג'רי מצליח לשכנע את דייל והם חוזרים למלון ומשלימים.
ייאוש

ייאוש הוא רגש של אובדן תקווה בעניין שחשוב לאדם. בעקבותיו ייתכנו תחושות של עצב, אכזבה או דיכאון. 
הייאוש הוא תחושה של חוסר אפשרות לשנות את המצבים החשובים במציאות שמהווים עיקר בחייו של המיואש. ייאוש יכול להתרחש בעקבות כישלון או אכזבה חוזרים ונשנים בהגשמת החלומות והשאיפות, ותחושתו של האדם שאין באפשרותו לשנות דברים חשובים בחייו, או בעקבות סבל מתמשך שהאדם אינו מוצא דרך לצאת ממנו. הרגש ההפכי לייאוש הוא תקווה.

התועלת

מבחינה תועלתנית, הייאוש מונע בזבוז אנרגיה לריק כשהמצב אבוד. הייאוש בלשון העם אינו אלא דיכאון שמשרה חוסר אונים. המיואש נוטה להימנע מהפעילויות החברתיות שנבעו מתוקף תפקידיו החברתיים השגרתיים, ובכך הוא נחשף לחלופות חברתיות או שהוא מאותת לחברה על מצוקתו.

ביהדות

לתפיסת חז"ל אין לאדם להתייאש אף במצב הקשה ביותר, ולדוגמה הם מביאים את סיפורו של חזקיהו המלך שחלה אנושות בשחין (צרעת), קיבל נבואה מישעיהו הנביא שהוא ימות: "ויאמר אליו: כה אמר ה', צו לביתך, כי מת אתה ולא תחיה!", ואף על פי כן לא התייאש, התפלל והחלים ממחלתו ל-15 שנים נוספות של מלכות (ספר מלכים ב', פרק כ', ספר ישעיה, פרק ל"ח).
לפי חז"ל, חזקיהו אומר לישעיהו: "בן אמוץ, כלה נבואתך וצא. כך מקובלני מבית אבי אבא, אפילו חרב חדה מונחת על צוארו של אדם, אל ימנע עצמו מן הרחמים". (תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף י', עמוד א')
ר' נחמן מברסלב ראה בייאוש רגש שלילי, וידועה מימרתו "אין ייאוש בעולם כלל". אמרה דומה מפורסמת בשם ר' ישראל מסלנט, "כל זמן שהנר דולק - ניתן לתקן".

בפילוסופיה האקזיסטנציאלית

על פי הפילוסופיה האקזיסטנציאלית, האדם נדרש לנהל את חייו תוך בחירה מתמדת של הדרך, בעוד הוא חסר ידע מספק על מנת לבחור ועל כן הוא אפוף ייאוש ובהלה. 
סרן קירקגור, מאבות האקזיסטנציאליזם, טוען שהאדם נמצא במתח מתמיד בין הסופי (גוף, ידע) לאינסופי (פרדוקסים, יכולת האמונה). כאשר האדם אינו מודע למתח הזה הוא מגיע למצב של ייאוש, שהיא אובדן העצמיות. לשיטתו, הרדיפה אחרי הנאות העולם היא חסרת תוחלת, ועל כן סופה להביא לידי ייאוש. גם דרך החיים המוסרית, אינה פונה אל מה שמעבר לסופי, ועל כן סופה להביא לייאוש. לדבריו, רק האמונה יכולה לשחרר את האדם, במידת מה, מן הייאוש.
כוח לורנץ

היחס בין כיווני וקטורי השדה המגנטי, מהירות החלקיק והכוח הפועל עליו

כיוונו של הכוח המגנטי ניצב למישור המכיל את וקטורי מהירות החלקיק הטעון והשדה המגנטי.
עובדה זו מזמנת כלל שימושי לקביעת היחס בין כיווניהם ההדדיים של וקטורים אלה, המכונה כלל יד ימין. אופן השימוש בכלל זה מתואר להלן. כאשר כף יד פתוחה - אם הבוהן מתווה את כיוון מהירות החלקיק ויתר האצבעות את כיוון השדה המגנטי, אזי כיוון הכוח נקבע על ידי כיוון הניצב לכף היד, עבור מטענים חיוביים, ובניצב לגב כף היד החוצה, עבור מטענים שליליים. בגרסה מעט שונה: משתמשים בשלוש האצבעות הראשונות בכף יד ימין, כאשר הבוהן מתווה את כיוון המהירות, האצבע את כיוון השדה, והאמה את כיוון הכוח המגנטי.

תנועת חלקיק בהשפעת שדות מקבילים

תנועה נפוצה בהשפעת כח לורנץ היא כאשר השדה המגנטי והשדה החשמלי מקבילים, תנועה כזאת משמשת בציקלטרונים, שכן כאשר השדה המגנטי והחשמלי מקבילים בכיוונם החלקיק מבצע תנועה ספירלית שבאמצעותה אפשר להאיץ חלקיקים למהירויות גדולות באופן פשוט יחסית.
הוכחה: 
מהצבת הנתון כי השדות מקבילים: 
נשתמש בקשר בין הכוח לתאוצה שהיא הנגזרת של המהירות: 
נפרק את הווקטור לרכיבים:
מפתירת המשוואה הדיפרנציאלית נקבל כי:
נבצע אינטגרציה על מנת לקבל את מיקום הגוף:
מהעלאה בריבוע של המיקום בצירים Z,Y וחיבורן יוצא:
זוהי משוואת מעגל ברדיוס , מכאן שהגוף מבצע סופרפוזיציה של תנועה מעגלית ותנועה בקו ישר במהירות קבועה בציר ה X שהיא תנועה ספירלית.
רוז'ה בלבאו

רוז'ה בלבאו (בצרפתית: Roger Belbéoch; ‏1921, ז'ואנויל-לה-פו (צר') שליד פריז, צרפת‏ – 2010, סן-מוריס (צר')‏, שליד פריז, צרפת) היה שוטר ופוליטיקאי, פעיל המפלגה הקומוניסטית של צרפת וחסיד אומות העולם מצרפת.

קורות חיים

בלבאו היה בנו של ז'וזף בלבאו (צר'), לימים אף הוא לוחם מחתרת צרפתי במלחמת העולם השנייה, שנפל ב-25 באוגוסט 1944 בקרבות על שחרור ז'ואנויל-לה-פו. 
בלבאו היה חבר בברית הסטודנטים הקומוניסטים  והיה פעיל נגד הפגנות הימין הקיצוני נגד הדמוקרטיה בצרפת בשנת 1934, אירועים שנודעו בשם "משבר ה-6 בפברואר 1934" (Crise du 6 février 1934) (צר'). לפרנסתו היה בלבאו עובד דואר.

פעילותו בתקופת השואה

במלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה, ניסה בלבאו לעבור לבריטניה, אך לשווא. ידידיו, בהם רובר דלוש (Robert Deloche), הציעו לו לנסות להתקבל למשטרה כדי לפעול במסגרתה לטובת הרזיסטנס.
בשנת 1941 התקבל בלבאו למשרת שוטר ברובע השנים-עשר של פריז. במקביל היה פעיל בתא מחתרת של הרזיסטנס. הוא הפיץ עלוני מחתרת באזור שהיה תחת פיקוח מחמיר של המשטרה הצרפתית ובלילות היה מבצע משימות מודיעיניות עבור הרזיסטנס. הוא זייף מסמכי זהות שאותם נתן בעיקר ליהודים שנרדפו על ידי השלטונות הגרמניים ושלטונות משטר וישי ששיתף פעולה עם הגרמנים.
במקרה אחד נעצרה גברת הרמוזה (Hermoza), אשתו היהודיה של ז'וזף מזאן (Mezan), ידיד נוצרי של בלבאו, עקב כך שלא ענדה את הטלאי הצהוב. היא הובאה לתחנת המשטרה, אך בלבאו שחרר אותה מיד כדי שלא תיעצר על ידי הגסטפו. מאוחר יותר נעצר גם מזאן, מכיוון שהגן על אשתו, אך בלבאו דאג לשחררו. בלבאו סיפק מסמכי זהות מזויפים להרמוזה ולשני ילדיה כדי שזו תוכל לברוח מפריז. בעזרת המסמכים שסיפק בלבאו ברחה הרמוזה לאזור משטר וישי, בדרום צרפת.
בלבאו הוסגר על ידי שוטרים אחרים לידי כוח משטרה שפעל בפיקוח הקומיסריאט הכללי לענייני יהודים. הוא עונה קשות כדי שימסור את מקור המסמכים המזויפים שהיו ברשותו, אך לא הסגיר את המקור. לפני שהוסגר לגסטפו שוחרר על ידי חבריו במחתרת הצרפתית. הוא הושב לשירות במשטרה אך הוצב בנוז'אן-סור-מארן, כ-10 קילומטרים ממקום שירותו הקודם, ושם המשיך בפעילותו המחתרתית ובסיוע לפליטים יהודים ולנרדפי המשטר הנאצי, יהודים ונוצרים.
ארוסתו היהודיה של בלבאו, קלודין קאופמן (Claudine Kaufmann), נתפסה ביולי 1942, בעת גירוש היהודים מפריז, גורשה למזרח אירופה ונספתה.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה עוטר בלבאו במספר עיטורי גבורה ומופת, לציון תפקידו כלוחם מחתרת. הוא היה שוטר מצטיין, ובתור צלף מומחה היה חבר היחידה לטיפול במשברי בני ערובה. ב-1977 נבחר בתור חבר מועצת העיר ז'ואנויל-לה-פו וב-1978 היה סגן ראש העיר של ז'ואנויל-לה-פו, עד 1983.

הנצחה

בשנת 1985 הוכר בלבאו על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם. 
בלבאו מונצח גם ב"ממוריאל" (Mémorial de la Shoah), המוסד להנצחת השואה בפריז.
בשנת 2000 הוענק לבלבאו אות לגיון הכבוד.
בשנת 2013 נקראה על שמו כיכר בנוז'אן-סור-מארן, באזור שבעבר הייתה בו תחנת משטרה בה שרת.
יצחק הוטנר

קורות חייו

נולד בוורשה שבפולין לרב חיים יואל הוטנר סוחר אמיד ולמדן ליטאי , ולחנה שהגיעה ממשפחה של חסידי גור. למד והתחנך בישיבת סלובודקה בעיר קובנה בליטא, היה תלמיד של "הסבא מסלבודקה" והוכר כ"עילוי". ב-1925 נשלח לחזק את הישיבה אשר הוקמה בארץ ישראל, בעיר חברון. בשהותו בארץ ישראל התוודע לרב הראשי של ארץ ישראל באותם ימים, הרב אברהם יצחק הכהן קוק, שהשפיע על דרכו הרעיונית והרוחנית. במכתב לרב צבי יהודה קוק הוא כותב כי כעבור ארבעים שנה מאז שלמד אצל הרב קוק האב הוא מבין עד כמה הוא תלמיד שלו. בחורף תרפ"ט (חודשים מספר לפני הטבח בחברון) חזר לוורשה ולמד במשך זמן קצר פילוסופיה באוניברסיטת ברלין. הכיר באוניברסיטה את הרב מנחם מנדל שניאורסון ואת הרב יוסף דוב סולובייצ'יק ושמר על קשרים איתם גם לאחר מכן.
בתרצ"ב הוציא את ספרו "תורת הנזיר", חידושים על מסכת נזיר. על ספרו זה קיבל את הסכמת הרב חיים עוזר גרודז'ינסקי, הרב אברהם דוב כהנא-שפירא והרב קוק. בהוצאות האחרונות הושמטו ההסכמות. בה'תרצ"ה (1935), לאחר שנה נוספת שבה שהה בארץ ישראל, עבר הרב הוטנר להתגורר בברוקלין שבניו יורק. בה'תרצ"ט (1939) מונה לראש ישיבת רבינו חיים ברלין, הישיבה הוותיקה ביותר בברוקלין. הוא שילב בישיבה מוטיבים חסידיים, במיוחד בשבתות ובחגים, שבהם נהג לשלב דרשה תלמודית ופילוסופית בטיש חסידי ובשירה.
בה'ת"ש (1940) הקים ישיבה נוספת לצעירים בוגרי תיכון. הרב הוטנר תמך בשילוב לימודי הקודש בלימודי חול ובהשתלבות התלמידים בעולם העבודה הכללי], ואף ניסה להקים קולג' המשלב לימודי תעודה עם לימודים ישיבתיים]. בנושא זה נתקל בהתנגדויות של רבנים, בפרט של הרב אהרון קוטלר.
הרב הוטנר אסר על תלמידיו ללכת לשמוע את דרשותיו של רבי יוסף דב סולובייצ'יק - על אף שאחיו, הרב אהרון סולובייצ'יק, לימד בישיבתו.]
בסוף שנות ה-60 (בין ה'תשכ"ה לה'תש"ל) החל לתכנן הקמת ישיבה בישראל, ועל כן ביקר בארץ לעיתים תדירות. בשנת ה'תש"ל (1970), בדרכו מהארץ, נחטף לירדן המטוס שבו טס עם אשתו, בתו וחתנו על ידי מחבלים מארגון החזית העממית לשחרור פלסטין. באמצע שנות ה-70 הצטרף לרב דב שוורצמן ויחד עמדו בראשות ישיבת בית התלמוד שנוסף לה השם "גור אריה". בתקופה זו היה הרב הוטנר מבקר בישיבה, לצד ראש הישיבה הרב שוורצמן. כעבור כשנתיים פסק הקשר והישיבה שבה להיקרא "ישיבת בית התלמוד" בלבד.
בשנת ה'תשל"ט עבר להתגורר בירושלים. שימש נשיא מכון ירושלים והיה מעורכי אוצר מפרשי התלמוד.
בחשוון ה'תשמ"א (1980) לקה בשיתוק חלקי עד לפטירתו בליל שישי כ' כסלו באותה שנה, ונקבר בחלקת הנביאים שבבית הקברות בהר הזיתים בירושלים. בשכונת הר נוף שבעיר הוקמה על שמו "ישיבת פחד יצחק" וכן כולל "אור אליהו", המבוססים על מורשתו. בראשות "ישיבת פחד יצחק" עומד חתנו ותלמידו, הרב יונתן דייוויד, הנשוי לבתו היחידה, ברוריה.