google/wiki40b huggingface dataset:
RSS

RSS (ראשי תיבות של Really Simple Syndication או Rich Site Summary, החל מגרסה 2; בעברית מכונה גם "רסס" בהקשר של רסיסי מידע) הוא נוהל תכנות המאחד כמה תקני XML, שמאפשר לשרת תוכן – בדרך כלל אתר אינטרנט – לשלוח לתוכנות לקוח את קטעי המסמך שעודכנו לאחרונה כשהם מנותקים מהתוכן הקבוע של המסמך. תוכנות לקוח יכולות להיות אתרי אינטרנט המציגים את החידושים במסמך.

פרטים טכניים

הרעיון הבסיסי הוא לדמות רשימה של תכנים חדשים מתוכנת השרת לתוכנת הלקוח כדי לחסוך למשתמש זמן חיפוש ובדיקה האם מידע התעדכן ואם כן, איזה מידע התעדכן. בנוסף מאפשרת טכנולוגיה זו לרכז ולשלוט בכמות גדולה של תכנים המגיעים ממספר אתרים. 
הרעיון מבחינה טכנית בבסיסו הסכמה על תגי XML משותפים המאפשרים לתוכנת הלקוח לדעת מהו ערוץ התוכן, מהו הנושא, מהו הקישור לאתר המקור וכדומה. אף על פי שנדמה כי השרת מספק בדחיפה מידע ללקוח, מבחינה טכנית תוכנת הלקוח היא זו שבודקת מדי פעם האם לשרת יש חידוש עבורה.
בקובץ RSS שני סוגים עיקריים של יחידות: ערוץ (channel) ופריט (item). הגדרות הערוץ מתארות בדרך כלל את מקור המידע. לכל ידיעה חדשותית, אירוע או פרט מידע  מוקדש פריט הכולל מידע על תאריך היצור ותאריך התפוגה שלו.
יש גם כלים מוכנים המייבאים ומייצאים RSS. כדי להשתמש בהם, יש להוסיף את הקישור של קובץ ה־RSS שמספק האתר לרשימת ההזנות (feeds), וכך ניתן לקרוא את התוכן החדש. ישנן גם תוכנות עזר מקוונות, שמסייעות בקריאת תוכני RSS. דפדפן פיירפוקס בכל גרסאותיו ואינטרנט אקספלורר (מגרסה 7) תומכים בקריאת תוכני RSS באמצעות מערכת של סימניות.
קיימות חבילות ייעודיות בשפות רבות (כדוגמת perl) אשר תפקידן לתמוך בקריאה וכתיבה  בתקנים שונים של RSD.

היסטוריה

מהנדס כבן 34 ממוצא הודי בשם ראמאנתאן ו. גוהה (Ramanathan V. Guha), בהיותו עובד חברת נטסקייפ המציא קונספט לו קרא RDF Site Summary, לימים RSS 0.9, עבור הפורטל של נטסקייפ My.Netscape.Com. גוהה התכוון לבסס את הפרוטוקול החדש על בסיס RDF ‏(Resource Description Framework) שהיא שפה אינטרנטית פשוטה להגדרת מקורות מידע.
בהמשך, מהנדס נוסף בנטסקייפ, דן ליבי, פיתח בתוך מספר חודשים את הפרוטוקול לגרסה 0.91, הוריד את התלות ב-RDF ושינה את פענוח ראשי התיבות ל-Rich Site Summary כדי להדגיש את העיקר בפרוטוקול המבוסס על שיתוף ו"הבנה" של מספר תגים בסיסיים.
בסוף שנת 2000, הרעיון כבר יצא מנטסקייפ והגיע לקבוצת עבודה בשם RSS-DEV Working Group הכוללת את גוהה וחברים נוספים, בהם פעיל האינטרנט ארון סוורץ, וזו פרסמה את RSS 1.0 וחזרה לשם המקורי RDF Site Summary. בערך באותו זמן פרסם דייב ויינר (Dave Winer) תקן לגרסה 0.92. ויינר הקים קבוצה מתחרה לגואה וקבוצתו בהגדרת התקן החדש, וניסה לרשום את RSS כסימן מסחרי בבעלותו. בסוף שנת 2001 נדחתה תביעה של ויינר לזכויות יוצרים על RSS.
בספטמבר 2002 פרסם ויינר את תקן RSS 2.0 וכמיטב המסורת שינה שוב את משמעות ראשי התיבות ל-Really Simple Syndication.
ההתכתשות הבלתי פוסקת בין ויינר ל-RSS-DEV Working Group הביאה ליצירת תקן מתחרה לשניהם, בשם Atom. תקן זה התקבל על ידי IETF בשנת 2003 ופורסם בשם RFC 4287.
נכון ל-2010, עדיין אין תקן אחיד ומחייב לכל הדפדפנים, אך ההבדלים בין שלוש הגרסאות של ה-RSS הולכים ומצטמצמים.
מבבנה

היסטוריה

ב-1902, עבר המרכז האדמיניסטרטיבי של המדינה ממנזיני למבבנה. מעבר זה הוביל לגידול מואץ באוכלוסיית העיר.
שמה של העיר נגזר מהמנהיג, מבבנה קוננה (Mbabane Kunene), שחי באזור בתקופת המתיישבים הבריטים.

כלכלה

כלכלת העיר והממלכה כולה מתבססת על תיירות, ייצוא סוכר וכריית ברזל ובדיל שבקרבת העיר. כמו כן, קיימים בעיר שני אזורי תעשייה קלה והיא מהווה מרכז מסחרי לסביבתה.
קרבת העיר למעברי הגבול לדרום אפריקה הביאה אף היא לפיתוחה של העיר ולהפיכתה למרכז התיירות של המדינה.

חינוך ותרבות

במבבנה פועלים קולג' ווטרפורד-קמהלבה של ארגון הקולג'ים הבינלאומיים משנת 1963 ואוניברסיטת אסוואטיני משנת 1964.
בעיר קיימת נציבות בריטית האחראית על היחסים בין ממשלות אסוואטיני לממלכה המאוחדת.
גלריית אינדינגיליזי לאמנות נוסדה בעיר בשנת 1982 ומציגה אמנות מקומית הכוללת פסלים, ציורים, בטיקים, תכשיטים אתניים וכלי חרס.
הרמס (מעבורת חלל)

הרמס (צרפתית: Hermès) הייתה מעבורת חלל מתוכננת של סוכנות החלל האירופית.

תולדות המיזם

פיתוחה של מעבורת חלל אירופית החל בשנת 1975 על ידי סוכנות החלל הצרפתית, ולאחר מכן על ידי סוכנות החלל האירופית. היה דמיון בינה לבין דגם הבואינג X-20 דיינה-סור האמריקאי. בשנת 1985 הציעה צרפת להמשיך את פיתוחה של המעבורת תחת חסותה של סוכנות החלל האירופית. הרמס הייתה אמורה להיות משוגרת על ידי המשגר הכבד אריאן 5 ולקחת חלק בתוכנית חלל מאוישת.
התוכנית אושרה בנובמבר 1987. על פיה אמור היה להתקיים פיתוח מוקדם של המעבורת בשנים 1988-1990, והאור הירוק לפיתוח מתקדם של התוכנית אמור היה להינתן בהתבסס על תוצאות הפיתוח המוקדם. עם זאת, התוכנית סבלה מעיכובים רבים ומבעיות תקציב, ובוטלה לבסוף בשנת 1992. לפני ביטול המיזם נשקלה הסבת המעבורת לתצורה בלתי מאוישת.
רוסינית

היסטוריה

החל מאמצע המאה ה-19 ועד לאמצע המאה ה-20 היו קיימים בין הרוסינים שלושה זרמים באשר לשפת התרבות המועדפת. היו שפעלו להחדרת הרוסית הספרותית הגבוהה, היו שבחרו באוקראינית, והקבוצה השלישית פעלה לעיצוב השפה הרוסינית עצמה על בסיס הניבים העממיים. לאחר מלחמת העולם השנייה הוכרה בצ'כוסלובקיה, פולין והקרפטים הסובייטיים רק האוקראינית כשפת הרוסינים. לעומת זאת, בוויבודינה נקבעה עוד הרוסינית כשפה ספרותית בפני עצמה עוד ב-1920. בשנת 1923 יצא לאור ספר הדקדוק הרוסיני הראשון, בעריכת גבריאיל קוסטלניק. ב-1924 הוקם העיתון הרוסיני הראשון - 'רוסקי נוביני' (חדשות הרוסינים). בשנות ה-90 של המאה העשרים חלה התעוררות בתקומת הרוסינית בפולין והקרפטים.
הסדר האיוני

הסדר האיוני הוא אחד משלושת הסדרים הקלאסיים באדריכלות יוון העתיקה. כמו הסדר הדורי והקורינתי, הסדר האיוני הוא סגנון בנייה אשר מגדיר את רכיבי המבנה לפרטי פרטים ואת הפרופורציות ביניהם על מנת להגיע לשלמות אסתטית ומבנית.
מקורו של סגנון זה הוא ממזרח יוון ומאזור איוניה שבאסיה הקטנה במאה ה-6 לפנה"ס ונעשה בו שימוש גם ביוון היבשתית החל מהמאה ה-5 לפנה"ס, במקביל לסדר הדורי. המקדש האיוני הראשון שנבנה הוא מקדש הרה בסאמוס, אך זה נחרב ברעידת אדמה רק כמה שנים לאחר שבנייתו הושלמה. מקדש איוני נוסף (שחרב גם הוא, אך מאוחר יותר) הוא מקדש ארטמיס אחד משבעת פלאי עולם.
המאפיין הבולט ביותר בו הוא הכותרת בעלת שתי הספירלות (נקראות גם וולוטות) המזכירות קרניים של טלה שנראות כמתגלגלות נוכח העומס הנשען עליהן. בסדר האיוני הקלאסי הופיעו תמיד שתי וולטות הנראות בכיוון החזית הראשית ואילו בגרסאות מתקדמות יותר של הכותרות מופיעות 4 וולטות קטנות יותר מתחת לאלכסונים של האבקוס. העמוד האיוני יושב מעל בסיס קטן וסביבו מגולפים 24 חריצים.
האנטבלטורה האיונית היא פשוטה באופן יחסי. מעל הארכיטרב נמצא אפריז חלק, ללא הפרדות אופקיות שלעיתים רחוקות מעוטר בתבליטים. 
האדריכל הרומי ויטרוביוס אשר תעד בספרו "De architectura" על הסדרים באדריכלות היוונית הגדיר את הסדר האיוני כ"נשי" לעומת הסדר הדורי אשר הוגדר כ"גברי" בצורתו. לפיכך היחס בין קוטר בסיסו של העמוד לגובהו צריך להיות 1:8, כגוף האישה.
מפרצון בוראגארה

היסטוריה

המפרצון הופיע בראשית המאה ה-21 כתוצאה מנסיגתו של קרחון רש (קודם לכן האזור היה מכוסה על ידי הקרחון).

מקור השם

המפרצון נקרא על שם האתר הרומי העתיק בוראגארה שבמערב בולגריה.
ארוחת ביניים

ארוחת ביניים היא ארוחה קלה הנאכלת בנוסף לארוחות המלאות. היא עשויה להאכל בין ארוחת הבוקר לארוחת הצהריים ("ארוחת עשר"), בין ארוחת הצהריים לארוחת הערב כשעת התה, או לאחר ארוחת הערב, כארוחה האחרונה של היום (ארוחת לילה).
ארוחת ביניים כוללת בדרך כלל משקה חם (קפה, תה) וחטיף קל, מתוק או מלוח, כגון פרי, עוגה או דבר מאפה אחר, כריך.
בתוכניות דיאטת רזון שונות, מומלצות שלוש ארוחות מלאות ושלוש ארוחות ביניים, על מנת למנוע תחושת רעב שעלולה לפגוע ביכולת להתמודד עם תפריט מופחת קלוריות.
בישראל, משרד הבריאות ממליץ שתזונת הילדים והנוער תכלול 2–3 ארוחות ביניים‏. ארוחות ביניים מומלצות גם למי שזקוק לתוספת קלוריות כגון העוסקים בספורט‏ ונשים מניקות‏ וכן לנשים הרות הסובלות מבחילות או סוכרת הריון‏, כדי להקל על התסמינים.
דדי בן דיין

קריירה

בן דיין החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של הפועל תל אביב ועבר לקבוצת הנוער של היריבה העירונית מכבי תל אביב. בשנת 1997 עלה לקבוצה הבוגרת וזכה עמה בשני גביעי מדינה ובגביע הטוטו. בעונת 1999/2000 היה מלך השערים של הקבוצה עם 11 כיבושים. ב-2002 שוחרר מהקבוצה ועבר להפועל פתח תקווה, משם עבר חצי שנה לאחר מכן להפועל כפר סבא. לקראת עונת 2002/2003 חתם בן דיין בהפועל באר שבע, ושם שיחק שנתיים.
בשנת 2005 עבר לקולורדו ראפידס האמריקאית, שם פתח בהרכב ברוב המשחקים, וכבש 8 שערים במהלך העונה. לאחר שנה בארצות הברית חזר לארץ כדי לשחק במדי מכבי נתניה, כחלק ממסע הרכש של דניאל יאמר - בעלי המועדון, ואייל ברקוביץ' - אז המנג'ר, והפך לאחד מהשחקנים המרכזיים בקבוצה, שיחד עמו שיחקה לראשונה אי פעם בגביע אופ"א.
ב-6 ביולי 2009 חתם בן דיין על חוזה בן שלוש שנים בהפועל תל אביב. את שערו הראשון בקבוצה כבש במחזור השני מול מכבי פתח תקווה וכבר באותה עונה הפך בן דיין לאחד משחקני המפתח של הקבוצה, יחד עם דאגלס דה סילבה, גילי ורמוט ואיתי שכטר. הקבוצה סיימה במקום הראשון בשלב הבתים של הליגה האירופית ובתום העונה זכתה בדאבל. בן דיין השווה את השיא האישי שלו כשכבש 11 שערים באותה עונה, והיה סגן מלך השערים של הקבוצה (בצוותא עם ערן זהבי). בעונה שלאחר מכן חלה ירידה ביכולתו, ועל אף שזכה בגביע שני ברציפות עם הקבוצה, החל לאבד את מקומו בהרכב לגל שיש הצעיר.
בינואר 2012 חתם בקבוצת אומוניה ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית, ובתום העונה זכה עמה בגביע. ב-7 בספטמבר 2012 חזר בן דיין לישראל וחתם בהפועל עכו. לאחר עונה אחת בעכו חתם על חוזה לעונה אחת בבני סכנין, במדיה כבש בעונת 2013/2014 ארבעה שערי ליגה, והיה שותף להעפלת הקבוצה לפלייאוף העליון.
לקראת עונת 2014/2015 חתם בן דיין בקבוצת מכבי פתח תקווה. את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה כבש ב-20 בספטמבר 2014, במשחק שהסתיים בתוצאה 4-4 נגד מכבי נתניה. בסך הכל עד תום העונה כבש שני שערים ב-19 הופעות, וסיים עם הקבוצה במקום השישי בפלייאוף העליון.
ב-18 בנובמבר 2015 חתם בן דיין במכבי שעריים מליגה א', ובעונתו האחרונה בקריירה ערך במדיה 20 הופעות וכבש אחד.
ב-18 ביולי 2017 הודיע בן דיין על פרישה ממשחק פעיל, ומונה לעוזר מאמן בקבוצת נערים א' של מכבי תל אביב.

נבחרת ישראל

ב-3 ביוני 2000 ערך בן דיין את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל, במשחק ידידות מול נבחרת הונגריה. בן דיין שיחק עם הנבחרת גם במוקדמות מונדיאל 2002 ולאחר מכן לא זומן לסגל הנבחרת במשך תקופה ארוכה, עד שזומן על ידי המאמן דרור קשטן בשנת 2007, ומאז שיחק עם הנבחרת במוקדמות יורו 2008, מוקדמות מונדיאל 2010 ומוקדמות יורו 2012. את שערו היחיד במדי הנבחרת הבקיע ב-10 באוקטובר 2009, בניצחון 1-3 על נבחרת מולדובה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010, ואת הופעתו האחרונה בנבחרת ערך ב-29 בפברואר 2012, במשחק ידידות מול נבחרת אוקראינה.

מחוץ למגרש

ב-23 בפברואר 2005 פרסם העיתון "ידיעות אחרונות" שבן דיין "נכנס בצליעה למשרדי הביטוח הלאומי וביקש מהרופאים לקבל אחוזי נכות בשווי 200,000 שקל. ערב לפני כן, וגם במחזורי הליגה שאחרי, הוא רץ על המגרש תשעים דקות כמו נמר". לאחר מכן הוסיף העיתון כי "היחידה לחקירות הונאה של המוסד לביטוח לאומי הגיעה למסקנה שמדובר בהתחזות". בן דיין הגיש תביעת לשון הרע נגד העיתון, אך תביעתו נדחתה מחמת הגנת אמת בפרסום.
בן דיין נשוי לדוגמנית דנה פרקש, ולהם שני ילדים.
קליע

קליע הוא תחמושת הנורית מכלי נשק חם. קליעים מודרניים הם חלק מתחמושת אחודה של כדורים ופגזים שכוללת מלבד הקליע, גם תרמיל, פיקה להצתה ואבק שריפה. הקליע הוא החלק שעוזב את הקנה לאחר הירייה ומטרתו היא פגיעה במטרה.
המטרה העיקרית של קליעים היא חדירה לתוך בשר של בני אדם או בעלי חיים במטרה לפצוע או להרוג, מאחר שהם מסבים נזק מועט בלבד לחומרים קשיחים.

הופעת הקליע לכלי נשק חם

ההתפחות החשובה נוספת בהתפתחותם של קליעים התרחשה בשלהי ימי הביניים ותחילת הרנסאנס. הגורם לכך היה אבק השריפה. אבק שריפה הומצא בסין במאה ה-9, אך השימוש בו היה מוגבל. במזרח הופיעו מספר כלי נשק שאבק השריפה היה הכוח המניע שלהם דוגמת רומח אש וכלים דומים, אך אלה היו נדירים. התפחות קריטית בפיתוח כלי הירייה התרחשה כשאבק השריפה הגיע לאירופה המערבית במאה ה-13. 
האירופאים השתמשו באבק השריפה תחילה בתותחי מצור, אך עד מהרה הומצאו תותחים קטנים יותר המכונים תותח יד. היו אלה תותחים קטנים שגודלם אפשר את תפעולם בידי לוחם יחיד. תותח זה היה למעשה צינור חסר הדק וקת. הירי בוצע על ידי קירוב של מקור אש לחור בצינור. האש הציתה את אבק השריפה וגרמה לפיצוץ. כלי ירי פרימיטיביים אלה התפתחו באמצע מאה ה-15 לרובים מהסוג המוכר כיום. רובים אלה כללו את שלושה המרכיבים העיקריים של כל רובה מודרני - קנה, קת והדק.
קוונטיקו (סדרת טלוויזיה)

עונה ראשונה

העלילה מתארת שתי תקופות זמן במקביל ונעה בין עברה של אלכס באקדמיה להכשרת סוכנים בבסיס קוונטיקו וסיפורם של החניכים והמדריכים שאיתה בקורס, לבין ההווה - שבו מנסה אלכס לגלות מי עומד מאחורי מגה-פיגוע שבו הופללה כחשודה העיקרית בתכנון הפיגוע המחריד, בידיעה שאחד מחבריה מהקורס הוא הטרוריסט. במהלך העונה הראשונה מנסה אלכס להוכיח את חפותה ולמצוא מיהו הטרוריסט האמיתי לפני שיבצע פיגוע נוסף.

עונה שנייה

העונה השנייה מתוארת גם כן בשתי תקופות במקביל בזמן הכשרתה של אלכס בדרך להפוך לסוכנת CIA, אחרי שלכאורה עזבה את ה-FBI. הפעם אלכס נמצאת שם מטעם ה-CIA וה-FBI הפועלים יחד על מנת לחשוף גורמים מתוך ה-CIA השייכים לארגון ה-AIC המנסה לפגוע ב-CIA ובאזרחי ארצות הברית. 
לבין ההווה בו מתבצע פיגוע-מיקוח רחב היקף תוך החזקה במאות בני ערובה, המנוהל על ידי חברי ה-AIC. אלכס, הנמצאת במתחם הפיגוע, מנסה לגלות מי הם האחראיים ולשמור על בני הערובה בידיעה שכל אחד מחבריה יכול להיות בוגד.

עונה שלישית

העונה מתחילה לאחר 3 שנים מהרגע שבו אלכס וריאן עלו למטוס.

פרסים

הסדרה קיבלה שתי מועמדויות לפרס ה-People's Choice, בקטגוריות "הדרמה החדשה האהובה ביותר" ו"השחקנית הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה חדשה".
עין זיוון (כפר)

היסטוריה

כפר עין זיוון יוּשב, בדומה לכפרים צ'רקסים אחרים במרכז רמת הגולן, לקראת סוף המאה ה-19. באזור הכפר היו מספר כפרים צ'רקסים כגון צורמן, ג'ויזה וחושנייה אשר יושבו כולם באותה התקופה על ידי בני העדה הצ'רקסית לאחר שאדמותיהם נכבשו בידי רוסיה וניתנו להם אדמות בין היתר במרכז הגולן על ידי השלטון העות'מאני.
בשנת 1960 אוכלוסיית הכפר מנתה 796 תושבים, ערב מלחמת ששת הימים בשנת 1967 האוכלוסייה מנתה 993 תושבים (הערכה). לאחר המלחמה והכיבוש הישראלי של הגולן, בעוד שהרוב המוחלט של ההתיישבויות הסוריות בגולן ננטשו, בעין זיוון נשארו כ-100 משפחות בימים הראשונים לשלטון הישראלי. עם זאת, היה חשש רב בין תושבי הכפר שהשלטון הסורי יחזור לגולן ואז הם יתפסו כבוגדים, לכן תקופה קצרה לאחר המלחמה הוחלט לנטוש את הכפר ולעזוב לסוריה. מספר חודשים לאחר מכן בתי הכפר הנטושים שימשו התיישבות זמנית לגרעין המתיישבים של קיבוץ עין זיוון העתידי אשר ישבו במקום במשך כשנתיים, עד אשר עברו ליישוב קבע באזור הבסיס הסורי הנטוש כשני קילומטרים מערבית משם (היכן ששוכן כיום הקיבוץ).

עין מוקש

בחלקו הצפוני של הכפר נמצאת בריכת מים עונתית המכונה "עין מוקש", על שם המיקוש הרב באזור הכפר ובסביבת הבריכה. הבריכה היא עגולה בקוטר של כ-10 מטרים ומתוחמת על ידי קירות אבני בזלת. עומק המים בבריכה נע בין שישה לשמונה מטרים והמים לרוב צלולים ובעלי גוון ירקרק. בעבר שימשה הבריכה את תושבי הכפר, לאחר כיבוש רמת הגולן ונטישת הכפר על ידי מתיישביו הצ'רקסים, הבריכה שימשה את גרעין המתיישבים שעלו בהמשך לאדמות הקיבוץ. במהלך שנים אלו אף התייבשה הבריכה בתקופות היבשות ותושבי הגרעין נאלצו לעשות שימוש בכבאיות להובלה ומילוי הבריכה במים.
בשנים האחרונות התבצעו בסביבת הבריכה פעולות לפינוי מוקשים, סידור הגישה וגידור גבוה סביב הבריכה. גידור הבריכה מונע את התנועה בינה לבין הריסות הכפר, כך שהגישה היחידה אליה כיום היא מכיוון צפון. ההגעה למקום היא דרך כביש 98 בין צומת זיוון לבין עיקול חד לכיוון דרום. בנסיעה לכיוון מזרח, כ-800 מטרים לאחר צומת זיוון ישנו מעבר טנקים על הכביש, כ-300 מטרים לאחריו ישנה פניה ימינה לשטח חניה, משם ניתן להמשיך דרומה בשביל שמוביל ישירות לבריכה המתוחמת.
איז'ו ליבוביץ'

יצחק (איז'ו) ליבוביץ' (נולד ב-2 ביוני 1964) הוא שחקן, במאי ומחזאי, חוזר בתשובה חסיד ברסלב. נשוי ואב לשישה, מתגורר בבית שמש

ביוגרפיה

נולד ברומניה, כשהיה בן שנה עלה עם משפחתו לישראל והם התיישבו בקריית ביאליק. בצה"ל שירת בתחילה בלהקה צבאית, אך כשראה שהוא לא נהנה ביקש לעבור להיות מחסנאי של הלהקה. בשנת 1986 סיים 3 שנות לימודי משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב לצד קרן מור ויוסף אל דרור. לאחר מכן ייסד תיאטרון פרטי לילדים ולנוער בשם "התעוררות", בו העלה 8 הצגות אותם כתב, ביים והשתתף בהן. בין השאר, שיחק בתיאטרון בית ליסין ותיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער.
ב-1994 כתב וביים את ההצגה "אני פה בגלל אשתי" - קומדיה על חיי נישואין שעלתה 1,600 פעם (בהפקה האחרונה שעלתה בין השנים 2004–2012 שיחקו בין השאר ניקי גולדשטיין, שרון חזיז, הילה סורג'ון, חן שילוני ואלין לוי). ב-1997 כתב וביים את ההצגה "לשחרר את שווילי" שהופקה על ידי יוכלמן - אשר הפקות והתיאטרון העממי. לתיאטרון השעה הישראלי כתב וביים את ההצגות: "החב'רה הטובעים" על נער המכור לאלכוהול - בהשתתפות ניר שעיבי ועודד מנסטר; את ההצגה "לי זה לא יקרה" על שני נשאי איידס; ואת ההצגה "די לסמים" המספרת את סיפורם של נערים מבית טוב המתנסים בעישון סמים ובהשפעתם על בחינות הבגרות והגיוס לצה"ל; ב-2010 עלתה ההצגה "הבית שאני אוהב" שכתב ליבוביץ' בבימויו של רזי אמיתי.
שיחק בהצגות: ב-1998 השתתף לצד יוסף אל דרור בהצגה "שחור היה הלילה" שכתב וביים מיכאל גורביץ'. השתתף בהצגה שכתבה חגית רכבי "שמוליק של זוהרה", בהצגה "תרנגול כפרות" ועוד.
מגדל בנק בילבאו

מגדל בנק בילבאו (בספרדית: Torre del Banco de Bilbao), הידוע גם כמגדל BBVA הוא גורד שחקים במדריד, בירת ספרד.
המגדל נבנה באזור העסקים AZCA בין השנים 1979–1981, מתנשא לגובה של 107 מ' ומשמש כיום כמטה בנק BBVA. המגדל הוא אחד מסימני ההיכר האדריכליים הבולטים של מדריד, זאת בעיקר בשל צבע האוכרה של הברזל בחזית הבניין, שהולך ומתעצם בשל תהליך החמצון.
צורתו של המגדל מלבנית וחזיתו עשויה זכוכית וברזל. מבנה המגדל נתמך על שתי ליבות בטון, המשמשות גם למתקנים הטכניים ולפירי המעליות. שלושה גרמי מדרגות מקשרים בין כל קומות המגדל, לצד ארבע עשרה מעליות המחולקות לפי אזורים אנכיים ושימושים (ציבורי, שירות, דירקטוריון).
המגדל מכיל 28 קומות עבודה, חמש העליונות שבהן משמשות את דירקטוריון הבנק וכוללות משרדים, חדרי ישיבות ודיונים ומסעדה פרטית. קומת המרתף העליונה מכילה אודיטוריום ומרחב תצוגה. המתקנים הטכניים ממוקמים בארבע קומות ייעודיות: קומת מרתף 4 ושלוש קומות טכניות הנמצאות מעל קומות 11, 20 ו-28. חניה תת-קרקעית ממוקמת בקומות מרתף 1, מרתף 2 ומרתף 3.
בשנת 2007 מכר בנק בילבאו את המבנה לחברת נדל"ן, אך הוא ממשיך לעשות בו שימוש כמקודם.
הארווי פיקאר

תולדות חייו

הארווי פיקאר ואחיו הצעיר אלן נולדו בקליבלנד, אוהיו לסול ודורה פיקאר, יהודים יוצאי ביאליסטוק, פולין. סול פיקאר היה חוקר תלמוד ובעל חנות מכולת על שדרות קינסמן, עם דירת מגורים למשפחה מעל החנות. כילד, שפת האם של הארווי הייתה יידיש, והוא למד לקרוא ולהעריך רומנים בשפה זו.
הארווי סיים את לימודיו בתיכון שייקר הייטס מ-1957, משם המשיך לאוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב (Case Western Reserve University), אך נשר מלימודיו אחרי שנה. לאחר מכן שירת בחיל הים, ואחרי השחרור חזר לקליבלנד, שם עבד בעבודות מזדמנות עד שנשכר כפקיד בבית חולים. הוא החזיק בעבודתו גם לאחר שהתפרסם עד לפרישתו ב-2001.
בשנת 2003 עלה לאקרנים סרט הקולנוע "אמריקן ספלנדור", אדפטציה לסדרת הקומיקס הידועה של פיקאר. בסרט גילם את דמותו השחקן פול ג'יאמטי, בעוד פיקאר עצמו הופיע בקטעי קישור וקטעי ארכיון. הסרט זכה להצלחה ביקורתית והיה מועמד למספר פרסים. פיקאר כתב על השפעות הסרט ב"אמריקן ספלנדור: שנת הסרט שלנו".
פיקאר חלה במחלת הסרטן 3 פעמים במהלך חייו, ואף כתב על מהלך הטיפולים (המוצלחים) בלימפומה בספר "שנת הסרטן שלנו" שיצא ב-1994 בשיתוף עם אשתו השלישית ג'ויס בראבנר. השניים חיו באוהיו יחד עם בת האומנה שלהם דניאל.
בליל ה-12 ביולי 2010 נמצא פיקאר ללא רוח חיים על ידי אשתו ג'ויס בביתם, כאשר עמד לעבור טיפולים לאחר שלקה בפעם השלישית במחלת הסרטן. מאוחר יותר נקבע כי מותו נגרם משילוב קטלני ולא מכוון בין תרופות נוגדות דיכאון.
גזעי כלבים

קיימים כיום בעולם מעל 500 גזעי כלבים שונים, אשר מוכרים במספר איגודי כלבנים בעולם. הגזעים מחולקים בדרך כלל על פי התפקיד והייעוד אשר לשמם נוצרו, אך גם לפי משפחות כלבים (מבחינה גנטית).
גזע הוא למעשה סוג מסוים של כלב אשר לו אופי ומבנה מסוימים, שהותאמו למילוי תפקיד ספציפי, שאותו מילא הכלב בעברו ולעיתים גם היום, כגון: ציד, עזרה בציד, נשיאת משאות, הצלה, שמירה, רעיית עדרים, לוויה ועוד. גזע כלבים מסוים יוליד צאצאים הדומים לו בצורה ובאופי.
השוני במאפיינים החיצוניים וההתנהגותיים נובע מהייעוד השונה של הכלב. על ידי הרבעות מכוונות הצליחו לבודד תכונות אופי ותכונות פיזיות שהיו הכרחיות לתפקוד יעיל של הכלב, לדוגמה: קבוצת כלבי הפוינטרים, אשר נועדו לעזרה בציד, הכרחי שיהיו בעלי חוש ריח מפותח, יצר רדיפה, ונתונים פיזיים של אתלטיות וכוח סיבולת.
בכלב גזעי, כבר בעת רכישת הגור ידועים פרטים רבים על אופיו, צרכיו, גודלו, פרוותו וצורתו המקלים על מציאת הכלב המתאים לבעליו.
חלק גדול מהגזעים כיום אינם עובדים בייעודם המקורי, ובמקום זה הם משמשים ככלבי לוויה כמו הבולדוג אנגלי שייעודו היה להילחם בשוורים וכיום הוא כלב משפחה בעל אופי ידידותי ביותר, ישנם גם גזעים שמשתמשים בהם ליעודים עכשוויים יותר, כמו הלברדור רטריבר והגולדן רטריבר שמתפקדים ככלבי נחיה לעיוורים .
לעומת זאת היו גזעים שנכחדו כמו הגרייהאונד האוסטרלי שהיה בעצם הרבעה מכוונת בין דינגו אוסטרלי לגרייהאונד אנגלי למטרת ציד קנגורו, וברגע שנאסר ציד הקנגורו באוסטרליה, נעלם גם הגזע.

סיווג

הסיווג הראשון של גזעי כלבים נעשה במאה ה-18 על ידי זואולוגים צרפתים. וחולק תחילה לארבעה טיפוסים שונים של גזעי כלבים.
לכל גזע ישנו תקן גזע שכולל בתוכו תיאור מדויק על אופי וצורת הכלב לפרטי פרטים: גודל, משקל, מידות איברים, סוג פרווה, צבע פרווה, נשיאת הזנב, אוזניים וכו'. 
תקן הגזע נקבע על ידי ההתאחדות הכלבנית במדינה אשר נחשבת כמדינת המקור של הגזע. לדוגמה: תקן הגזע של הכלב הכנעני, נקבע על ידי ההתאחדות הישראלית לכלבנות.
הפדרציה הבינלאומית לכלבנות מחלקת את גזעי הכלבים לעשר קבוצות: כלבי בקר וצאן; פינצ'ר ושנאוצר, דמויי דוגה וכלבי הרים שווייצריים; טריירים; דאקלים; שפיץ וטיפוסים פרימיטיבים; ציידי ריח וקרוביהם; פוינטרים וסטרים; רטריברים, ספניאלים וכלבי מים; כלבי לוויה וזעירים; וכלבי רוח.
טורה אגבר

טורה אגבר (קטלאנית וספרדית Torre Agbar - "מגדל אגבר") הוא גורד שחקים במרכזה של ברצלונה בקטלוניה שבספרד. שמו של המגדל נגזר מראשי התיבות של שמה בספרדית של חברת המים המקומית (Aguas de Barcelona; בקטלאנית - Aigües de Barcelona) שאת משרדיה הוא מאכלס, והוא ניצב בכיכר פלאסה דה לס גלוריאס קטלאנס (Plaça de les Glòries catalanes) בצפון מרכזה של העיר.

המבנה ועיצובו

טורה אגבר נישא לגובה של 144.4 מטר ובו 34 קומות וכן 4 קומות תת-קרקעיות. עם סיום בנייתו הוא היה לבניין השלישי בגובהו בעיר. שטח הבניין הוא 50,693 מ"ר, מהם משרדים בשטח של 30,000 מ"ר, מתקנים טכניים בשטח של 3,210 מ"ר, 8,132 מ"ר מיועדים לשירותים כולל אודיטוריום, ושטח של 9,132 מ"ר משמש לחניה. המבנה נחנך באופן רשמי על ידי מלך ספרד ביום 9 בספטמבר 2005.
המגדל תוכנן על ידי משרד האדריכלים הצרפתי של ז'אן נובל בשיתוף עם המשרד המקומי b720, וההשראה לעיצובו המיוחד באה מצוקי הר מונטסראט מערבית לברצלונה וממגדליה של כנסיית הסגרדה פמיליה בעיר. עוד ציין נובל כי למגדל ההולך וצר החל מהקומה ה-26 יש מאפיינים פאליים, בהשראתם הוקנו לו מספר כינויים עממיים, כדוגמת "הזין" וכיוצ"ב.
המגדל עשוי בטון מזוין ומכוסה במעטפת אלומיניום וזכוכית בשטח של 16,000 מ"ר, שבה 4,500 חלונות ו-4,500 דיודות פולטות אור (LED) שכל אחת מהן מופעלת באופן עצמאי. דיודות אלה מאפשרות להאיר את המבנה בשעות החשיכה בדוגמאות שונות שהפכו לאחד ממאפייני קו הרקיע הלילי של העיר.
ארמון השיש

ארמון השיש (ברוסית: Мраморный дворец) הוא אחד מן הארמונות הנאו-קלאסיים הראשונים בסנקט פטרבורג. הארמון נמצא בין שדה מרס לרחוב גדת הנהר נייבה, מעט מזרחית לארמון מיכאיל החדש. הארמון נבנה על ידי הדוכס גריגורי גריגורייביץ אורלוב (1734-1783), מאהבה של יקטרינה הגדולה ואיש האצולה החזק ביותר ברוסיה בשנות ה-60 של המאה ה-18. בניית הארמון החלה בשנת 1768 לפי תוכניות של האדריכל האיטלקי אנטוניו רינאלדי אשר סייע בעיצוב ארמון קזרטה, סמוך לנפולי. הארמון ניכר בשילוב שבין עיטורים עשירים וממדי ענק קלאסיים, עיצוב אשר רינאלדי יצר ככל הנראה בהשפעת האדריכל האיטלקי לואיג'י ונוויטלי, אשר תחתיו עבד בתחילת דרכו באיטליה.
הארמון קיבל את שמו בהשראת עיטורי השיש רב הגוונים מהם נבנה. קומת הקרקע בנויה מאבן גרניט בעלת גבישים גסים אשר הובאה מפינלנד ואשר עומדת בניגוד לפילסטרים העשויים שיש שהובא מחבל קרליה, לכותרות ולזרים העשויים שיש מהרי אורל. לוחות שיש בעל ורידים אפורים כחלחלים מהרי אורל מפרידים בין הקומות, בעוד כדים קישוטיים עשויים דולומיט הובאו מטאלין.
קווי המתאר של הארמון הם בצורת טרפז: כל אחת מארבע חזיתותיו, אף שהיא סימטרית, היא בעלת עיצוב ייחודי. באחת החזיתות מוסתרת חצר אשר בה הוצגה בין השנים 1937 עד 1992 מכונית משוריינת אשר שירתה את לנין בתקופת מהפכת אוקטובר. היום בולט בחצר פסל רוכב על סוס של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה, יצירתו הידועה ביותר של הפסל פאול טרובצקוי, אשר עמד בעבר בכיכר שבחזית תחנת הרכבת במוסקבה.
בתקופה הסובייטית היה הארמון משכן למשרד העבודה (1917–1919), האקדמיה לאומנות חומרית (1919–1936), ומוזיאון לנין (1937–1991). בימינו הארמון משמש לתערוכות קבועות של המוזיאון הרוסי, בהן "אומנים זרים ברוסיה (במאות ה-18 וה-19)" ו"מוזיאון פטר לודוויג במוזיאון הרוסי", בה מוצגות תמונות של אנדי וורהול ואומני פופ ארט בולטים אחרים.