google/wiki40b huggingface dataset:
וסים סג'ד

ביוגרפיה

סג'ד נולד בעיר ג'לנדהר שבמחוז פנג'אב, הודו הבריטית (כיום בהודו). אביו כיהן כשופט בבית המשפט העליון ובהמשך היה המפקח הראשי על הבחירות בפקיסטן. סג'ד למד בבית ספר תיכון בעיר אבוטאבאד ולאחר סיום לימודיו התקבל ללימודי משפטים באוניברסיטת פנג'אב שבלאהור. הוא זכה במלגת רודס והמשיך את לימודיו באוניברסיטת אוקספורד שם סיים ב-1967 לימודי תואר ראשון במשפט אזרחי ובתורת המשפט. ב-1968 הוא הוסמך כעורך דין באינר טמפל בלונדון. בשובו לפקיסטן הוסמך גם שם כעורך דין והצטרף לקולג' המשפטי של פנג'אב, שם הוא לימד משפט חוקתי בין השנים 1967 – 1977.
ב-1985 נבחר סג'ד כחבר בסנאט של פקיסטן מטעם מפלגת הליגה המוסלמית ומספטמבר 1986 ועד דצמבר 1988 שימש כשר המשפטים. עם סיום תפקידו הוא נבחר לתפקיד יושב ראש הסנאט וכיהן בתפקיד זה עד 1997. בתקופה זו הוא כיהן כממלא מקום נשיא פקיסטן בשתי תקופות כהונה קצרות בלתי רצופות לאחר התפטרויותיהם של ע'ולאם איסחאק ח'אן ושל פארוק לע'ארי ועד לבחירת נשיא קבוע לתפקיד. ב-1999 הצטרף סג'ד לקבוצה שתמכה בהפיכה הצבאית של הגנרל פרבז מושארף וב-2003 היה למנהיג סיעת הממשלה בסנאט עד לפרישתו מהחיים הפוליטיים ב-2008. בין השנים 2010 – 2012 הוא נבחר שוב לסנאט וכיהן כמנהיג סיעת האופוזיציה בסנאט. מאז פרישתו הסופית מהחיים הפוליטיים הוא משמש כנשיא האוניברסיטה הלאומית למחשבים ולמדעים.
ב-2002 הואשם סג'ד בשימוש בלתי ראוי בכלי רכב ובטלפונים של המדינה בעלות של מיליוני רופי פקיסטני. במשפטו הוא נדון לתשלום קנס אך לא נגזרה עליו תקופת מאסר.
דניה קרת-מאיר

ביוגרפיה

דניה קרת-מאיר נולדה בשנת 1953 בשווייץ. ב-1960 עלתה למדינת ישראל. היא גדלה במועצה המקומית סביון וב-1971 סיימה את לימודיה התיכוניים בתיכון בן צבי שבקריית אונו. באותה שנה התגייסה קרת-מאיר לצבא הגנה לישראל ושירתה שם עד 1973.
בשנת 1978 סיימה בהצטיינות את לימודיה הגבוהים במשפטים כבוגרת אוניברסיטה באוניברסיטת תל אביב. בין השנים 1976–1978 התמחתה בבית המשפט המחוזי בתל אביב-יפו ובמשרד עורכי דין. ב-1978 הוסמכה כעורכת דין. ב-1979 סיימה בהצטיינות יתרה לימודי תואר שני במשפטים. בשנים 1979–1980 עבדה כעורכת דין שכירה. בין השנים 1981–1992 היא עבדה כיועצת משפטית בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשנים 1977–1983 שימשה כאָסִיסִטֶנְטִית באוניברסיטת תל אביב.
בחודש אפריל 1992 נבחרה לשופטת בבתי משפט השלום במחוז תל אביב ובאוקטובר 2000 נבחרה להיות סגנית נשיא בתי משפט השלום במחוז תל אביב. בחודש דצמבר 2002 מונתה לכהונת שופטת בבית המשפט המחוזי בתל אביב ובפברואר 2016 מונתה לכהונת שופטת בכירה בבית המשפט המחוזי בתל אביב. ב-24 באוגוסט 2010 מונתה יחד עם השופטים ח'אלד כבוב ורות רונן להיות שופטת במחלקה הכלכלית בבית המשפט המחוזי בתל אביב (בית המשפט הכלכלי) לאחר שאושרה בכנסת הצעת החוק להקמת בית המשפט הכלכלי הראשון בישראל בידי נשיאת בית המשפט העליון דורית ביניש. 
היא פרשה מתפקידה בחודש פברואר 2017 והוחלפה בידי השופט מגן אלטוביה.
לואי פינקלסטיין

ביוגרפיה

נולד בסינסינטי, אוהיו, ובעודו צעיר עקר עם משפחתו לברוקלין, ניו יורק. ב-1915 סיים את לימודיו בסיטי קולג' של ניו יורק, ב-1918 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה, ובשנה שלאחר מכן נסמך לרבנות בבית המדרש לרבנים באמריקה וב-1920 החל ללמד בו תלמוד. במקביל שימש כרב הקהילה האורתודוקסית "קהילת ישראל" בברונקס שבניו יורק. חיבר מספר ספרים, ביניהם "Tradition in the Making" (מסורת בהתהוות), מבוא למסכתות אבות ואבות דרבי נתן (תשי"א), The Pharisees (חיבור בן שני חלקים על הפרושים) וספרו על רבי עקיבא "Akiba: Scholar, Saint and Martyr". הוציא מעין מהדורה לספרא דבי רב בארבעה כרכים ולספרי על ספר דברים בכרך אחד. בנוסף הוא ערך סדרה בת שלושה חלקים שכותרתה היהודים: היסטוריה (כרך 1), דת ותרבות (כרך 2) ותפקידם בציוויליזציה (כרך 3). בשנות ה-20 היה מתלמידיו של מרדכי קפלן, אך התנגד תמיד לנטורליזם שאפיין את הגותו. בשנים שלאחר מכן היה גורם מכריע בדחיקת הרקונסטרוקטיבים של קפלן, שפרשו ב-1968 כדי לייסד סמינר רבני משלהם.
בשנים שעמד בראש בית המדרש (1940-1972) ניצב פינקלסטיין במרכז האינטלקטואלי של היהדות הקונסרבטיבית. זו הייתה תקופה של צמיחה חסרת תקדים בתנועה, כשמאות אלפי יהודים אמריקנים שהיגרו מהערים לפרברים הצטרפו לקהילות קיימות ואף ייסדו קהילות קונסרבטיביות חדשות. בעקבות תנופה זו, התנועה הקונסרבטיבית הייתה לענף הגדול ביותר של היהדות ובעלת המספר הרב של בתי כנסיות וחברים בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה. כמנהיגה, הפך לאחת הדמויות המוכרות ביותר של יהדות ארצות הברית. הוא היה גם חלוץ בהפצת דת להמונים, בתקופה בה ההתברגנות והאמריקניזציה עוררו עניין מחודש במורשת בקרב הדור הצעיר. פינקלסטיין הוביל מאמץ על-זרמי יחד עם האורתודוקסים והרפורמים, והצליח לשכנע את אן.בי.סי להפיק ב-1944 את תוכנית הרדיו "אור התמיד" (The Eternal Light) וב-1951 את משדר הטלוויזיה "בחזית האמונה" (Frontiers of Faith). באותה שנה הוא קידם את מקס ארצט לסגנו. כמו כן קידם את הפצת משנתה של התנועה הקונסרבטיבית בעולם: הוא תמך במרשל מאייר בשליחותו לבואנוס איירס ובימיו קם "איגוד בתי-הכנסת העולמי", הגוף הבינלאומי של הזרם. הוא עצמו הסתייג מאופיים של רוב הנמנים עליו: בשנות ה-50 אמר בשיחה פרטית שהזרם הוא "גימיק כדי להשיב את היהודים ליהדות האמיתית", ונהג כל שנותיו לומר את תפילות השבת בביתו עוד בטרם הגיע לבית-הכנסת, כדי לצאת ידי חובה. מיד עם מינויו הביא למוסד את שאול ליברמן כדי שיעמוד בראש המחלקה לתלמוד. פינקלסטיין כיבד אותו מאוד, והעניק לו תנאים מופלגים כמו מכסה של רק ארבע שעות לימוד בשבוע. עם ההחמרה במצבו של לוי גינצבורג הקשיש, ששימש קודם כיועצו הקרוב של הנשיא, ופרישתו של מרדכי קפלן כדי להתמקד בקידום "התנועה לקידום היהדות", נותרו ליברמן ופינקלסטיין הדומיננטיים במוסד. בין היתר, הם בודדו את אברהם יהושע השל שנותר ללא בעלי-בריתו העיקריים.
פינקלסטיין נישא ב-1922 לכרמל בנטוויץ', מחנכת לגיל הרך (כרמל, בתו של הרברט בנטוויץ' ואחותם של נורמן בנטוויץ' ותלמה ילין, הגיעה לארצות הברית לסייע לאחותה ליליאן, אשתו של פרופ' ישראל פרידלנדר מבית המדרש לרבנים באמריקה, עם ילדיה). שנים לאחר מכן השניים התגרשו.
פינקלסטיין נפטר בגיל 96 לאחר מאבק ממושך במחלת פרקינסון. הותיר שלושה ילדים, נכדים ונינים.
קופצן טווסי

קרבה למינים אחרים

אוטו והיל העלו סברה לפיה הסוג קרוב לסוג Saitis, גם הוא ממשפחת הקופצניים. שני הסוגים אנדמיים לאוסטרליה, בשני הסוגים לזכרים זוג רגליים שלישי מוארך ורגליים קדמיות שלא השתנו.
נישה איוב

ראשית חייה

נישה איוב נולדה במלאקה, מלזיה ב 5 באפריל 1979. היא ממוצא מעורב הודי-מלזי, מלאי (Malays) וציילוני. כשהייתה בת חמש, נהגה לרקוד מכוסה בצעיף לשירי בוליווד. איוב גדלה אצל משפחתה הנוצרית של אמה אחרי שאביה נפטר שהייתה בת שש. אמה התאלסמה. בגיל תשע היא השתתפה בתחרות תחפושות שהיא לבושה כבלרינה עם שמלה שחורה ופאה. אז היא הבינה שזוהי זהותה האמיתית.

ביוגרפיה

כטרסג'נדרית החיה במדינה מוסלמית בה חוקי השריעה נאכפים, נישה איוב מתמודדת עם הטרדות והצקות קבועות. לגבר, על פי החוק המוסלמי, אסור ללבוש בגדי אישה, להתנהל כאישה או להופיע כאישה בציבור. הפרה זו דינה קנס של 1,000 רינגיט מלאזי (כ- 257$ אמריקאי) ומאסר לתקופה של שישה חודשים עד שנה. חוקי השריעה נאכפים על ידי מחלקות הדת האיסלמיות במדינה. בשנת 2000, איוב נאסרה למשך שלושה חודשים. בזמן המאסר, בבית כלא לגברים, סוהרים ואסירים תקפו אותה מינית. איוב סיפרה על מאסרה: "הם דרשו ממני להתפשט לפני כולם וצחקו עלי כיוון שהגוף שלי לא מתאים למה שגוף של גבר או אישה אמור להיות".
אחרי שיחרורה מהכלא איוב החלה לפעול למען זכויות טרנסג'נדרים. היא מסבירה: "עכשיו אני יודעת מה הזכויות שלי ומבינה את החוק, שלא כמו שהייתי בת 20. הייתי מאוד נאייבית בנוגע לחוק במלאזיה ולא ידעתי איך להגן על עצמי. עכשיו אני מודעת לכל". היא ייסדה שני ארגונים קרן סייד וצדק לאחיות כדאי להביא לביטולי החוקים המפלים טרנסג'נדרים ולסייע לטרנסג'נדרים, עובדי תעשיית המין ואנשים החיים עם HIV. איוב מסבירה את המשמעות של הזהות הטרנסג'נדרית עבורה: "אתם יכולים לגזור את שערי, אתם יכולים להפשיט אותי ואתם יכולים לקחת ממני את הכבוד שלי. אתם יכולים להרוג אותי. אבל אתם לא יכולים לקחת ממני את הזהות שלי כטרנסג'נדרי". 
בזכות הארגונים שהקימה איוב, חברי קהילה קיבלו ייעוץ, הכשרות תעסוקתיות, טיפלו בסוגיות הנוגעות לבריאות ולרווחה שלהם וקיבלו ייעוץ משפטי. הסיוע המשפטי, באמצעות צדק לאחיות, הביאה את בית המשפט הפדרלי לערעורים לקבוע כי חוק השריעה "מפלה ובלתי חוקתי". חבר בן שלושה שופטים קבעו פה אחד שחוק השריעה במדינת נגרי סמבילן מפלה ולא הצליח להכיר באתגרים של גברים שנולדו עם זהות מינית לא נורמטיבית. כן נכתב על ידי השופטים כי החוק מונע מטרנסג'נדרים את הזכות לחיות חיים הוגנים. השופט מוחמד הישאמודיון (Hishammuddin) מוחמד יונס אמר: "היחס משפיל, מעיק ולא אנושי". בעקבות פסיקת בית המשפט איוב אמרה: "זהו ניצחון לזכויות האדם. פסיקת בית משפט היא ציון דרך שנותן תקווה להבטחת הזכויות החוקתיות של נשים טרנסג'נדריות. אולם ב-8 באוקטובר 2015, בית המשפט העיליון של מלזיה ביטל את הפסיקה.

הוקרה

ב- 2015 איוב קיבלה את פרס אליסון דה פורגס (Alison Des Forges) של ארגון Human Rights Watch על פעילותה למען הקהילה הטרנסג'נדרים במלאזיה. באותה השנה, היא גם קבלה את התואר גיבורת השנה ופרס מ- Asia LGBT Milestone Awards (ALMA). ב-2016 היא קיבלה את אות האומץ הנשי הבנלאומי והייתה לאישה הטרנסג'נדרית הראשונה שקבלה את האות.
ב- 2016 סן דיגו הכריזה על ה-5 באפריל כיום נישה יואב. בהכרזה, ראש עירית סן דייגו, קווין ל. פולקורנר, הסביר שנישה איוב ממשיכה להילחם לשוויון והגנה לכל הבני האדם במלאזיה ומחוצה לה.
מאיה בהיר

מאיה בהיר (נולדה ב-6 בינואר 1965) היא עיתונאית, עורכת, פזמונאית, מחזאית, מלחינה, זמרת ובעלת תיאטרון הילדים עתיד בהיר.

ביוגרפיה

בהיר נולדה במוסקבה, ברית המועצות. כילדה, החלה ללמוד נגינה על פסנתר בהיותה בת 7. במקביל, שיחקה שחמט. עלתה לארץ ישראל באפריל 1973. הייתה סגנית אלופת ישראל לילדות בשחמט לשנת 1978.
בהיר החלה את דרכה העיתונאית בגיל 15 במקומון הבאר-שבעי "כל-בי". כבר בגיל 17 הצטרפה לצוות המקומי של "ידיעות אחרונות", ועד גיוסה לצבא סיקרה את תחומי התרבות בעיתון.
לאחר שרותה הצבאי חזרה ל"ידיעות אחרונות". במקביל למדה הוראת מוזיקה במכללה ע"ש קיי בבאר-שבע, והיא בעלת תואר "מורה בכירה למוזיקה". כמו כן, למדה בבית הספר לתקשורת של אוניברסיטת ניו יורק בקיץ 1986, כחברה בקבוצת עיתונאים ישראליים צעירים שנבחרו לתוכנית לימודים ייחודית זו.

כעתונאית

לאחר סיום לימודיה עברה לתל אביב והצטרפה לצוות העיתונאים הארצי של "ידיעות אחרונות". במהלך 15 שנות עבודתה בעיתון היא עסקה בסיקור תחומי התרבות, המוזיקה הקלאסית, המחול והעלייה הרוסית – החל משנת 1989, ועד לפרישתה מהעיתון, בשנת 1999. במהלך עבודתה בעיתון שימשה גם כעורכת בתחומי התרבות ואף ראיינה באופן בלעדי דמויות בינלאומיות מפורסמות מעולם התרבות, ביניהן: הרקדן מיכאיל ברישניקוב, הפסנתרן איוו פוגורליץ', הצ'לן מסטיסלב רוסטרופוביץ' ואחרים. כמו כן, הייתה בין העיתונאים הישראליים הראשונים שנסעו להכין כתבות ברוסיה המתחדשת במגוון נושאים.
בשנת 1998, במהלך חגיגות ה-3,000 לירושלים, זכה הסיפור שכתבה, "ממוסקבה לירושלים", במקום השני בתחרות סיפורים ארצית על ירושלים.
בשנת 1999 נבחרה לייצג את ישראל ביום הולדתו ה-200 של המשורר הרוסי הלאומי, אלכסנדר פושקין, בסדרת אירועים בינלאומיים שאורגנו לנציגי 43 מדינות באתרים המרכזיים במוסקבה.

מיצירתה

מגיל 16 היא כותבת ומלחינה שירים.
במהלך עבודתה בעיתון הוציאה לאור קלטת משיריה "דוגמן חוצות" (1990), תקליטור "קרוב ללב" (1999), ותקליטור נוסף – "לכתוב לך שיר" (2005).
בשנת 2006 סיכמה את הקריירה העיתונאית שלה בספר "זהירות, עיתונאית לפניך", שבו תיעדה את הסיפורים המרגשים והמוזרים ביותר שאירעו לה במהלך עבודתה בעיתון.
בגיל 34 החלה קריירה חדשה ככותבת עצמאית – בכתיבה ובעריכה של עיתונים וגם בכתיבה ובהוצאה לאור של ספרים. היא סייעה בכתיבה ובעריכה של ספריהם של ד"ר ליאנה סופר ("חלומות היפנוטיים"), ד"ר חיים אורון, ד"ר איתן מיז'יריצקי ("לחייך בפה מלא - המדריך הישראלי החדש לרפואת שיניים"), וכן דמויות מובילות מעולם הכלכלה והשיווק בישראל – גיל פרץ וגיל אורלי. 
מאיה בהיר כתבה את הביוגרפיה של יעקב כהן, ראש המועצה הראשון של קריית-אונו ("סולם יעקב"), ושל נעימה תפילין-מנשרי, מובילה חברתית פורצת דרך בעיירה אופקים ובקהילת יוצאי איראן בישראל ("ואהבתי לרעיי כמוני"), ואת ספר המשפחה של אברהם משה לונץ, חוקר ארץ-ישראל העיוור. 
כמו כן, כתבה או הוציאה לאור את הספרים: "פרקי דוד" על חייו של ראש עיריית בת-ים לשעבר, עו"ד דוד מסיקה; "עם הדוירה מסביב לעולם", סיפור חייו המרתק של נגן הדוירה הבינלאומי אללו אלייב; "אמא ואבא כאחד" – סיפור חייה של מרסל מסיקה; "השושלת" ועוד).
לאחר הולדת בתה שיר, בשנת 2000, הוציאה לאור את הספר "הריון זה דבר מצחיק", והחלה לכתוב ולהלחין הצגות לילדים.
HMV

חברת גרמופון

בשנת 1892 הקים אמיל ברלינר, ממציא הגרמופון, את חברת ברלינר גרמופון בארצות הברית, ב-1897 פתח יחד עם שותפיו, ויליאם בארי אוון (William Barry Owen) וטרוור ויליאמס (Trevor Williams) את השלוחה הבריטית (השלוחה הגרמנית, דויטשה גרמופון, נפתחה שנה מאוחר יותר והיא קיימת עד היום).
למרות שהמותג "His Master's Voice" שימש את ויקטור טוקינג משין (החברה שירשה את "ברלינר גרמופון" בארצות הברית) כבר מ-1902, בבריטניה החלו להנפיק תוויות הנושאות את הסמל רק ב-1909, לפני כן נעשה שימוש בתוויות עם ציור של מלאך. מאז נקראה החברה בפי כל "His Master's Voice", או בקיצור, HMV.
בשנת 1921 נפתחה חנות התקליטים הראשונה של HMV בלונדון, ברחוב אוקספורד, מאז גדלה רשת החנויות במקביל לחברת התקליטים, ומכרה גם תקליטים של חברות מתחרות.
בשנת 1931 חברה HMV יחד עם חברת קולומביה גרפופון הבריטית ליצירת EMI.

כחטיבה ב-EMI

HMV נותרה כמותג הקלטות נפרד בתוך EMI ושמרה על רשת החנויות. בין 1966 ו-1976 הפכה רשת חניות HMV לגדולה מסוגה בבריטניה. ב-1986 הפכה רשת החנויות לחטיבה נפרדת ב-EMI‏.
אחד הנכסים שהביאה עמה HMV ל-EMI היה מפיק המוזיקה הקלאסית וולטר לג וקטלוג ההקלטות הקלאסיות של HMV אוחד למותג "EMI Classics". הקטלוג הקלאסי כלל בין היתר את התזמורת של לה סקאלה, זמרי האופרה ג'וזפה די סטפנו, טיטו גובי וויקטור דה סאבאטה, הזמרות פרידה ליידר וזלמה קורץ, הצ'לנית ביאטריס האריסון, הפסנתרן קרל אולריך שנאבל, הכנר אנטל דוראטי ועוד.
ב-2002 הונפקה HMV בבורסה לניירות ערך בלונדון והיא מהווה אחת מ-250 החברות הגדולות הבאות לאחר 100 החברות הגדולות ביותר בבורסה זו (מדד FTSE 250). בשיאה, ב-1996, היו ל-HMV ‏300 חנויות בבריטניה, אירלנד, קנדה, אוסטרליה, יפן, סינגפור, הונג קונג והודו. נכון ל-2010 הרשת עדיין פעילה רק בבריטניה, קנדה, סינגפור והונג קונג, בעוד שבשאר המדינות נמכרה השליטה לחברות מקומיות. הרשת מוכרת ציוד מוזיקה ובידור מגוון: CD, DVD, ספרים, תוכנות, משחקי מחשב, משחקי וידאו, נגני מדיה ניידים (כגון נגני MP3 ודומיהם) וכדומה.
מפרץ טאראנטו

מפרץ טאראנטו (באיטלקית: Golfo di Taranto, בלטינית: Sinus Tarentinus) הוא מפרץ בים היוני שבדרום איטליה.
צורתו של המפרץ ריבועית כמעט, באורך ורוחב של 140 ק"מ. ממזרח הוא תחום בכף סנטה מריה דה לאוקה (פוליה — ה"עקב" של המגף האיטלקי), ובמערב בקולונה (קאפה לצינאום בקלבריה). שלושה מחוזות איטלקיים גובלים בו: פוליה, בזיליקטה וקלבריה. הנהרות החשובים שנשפכים למפרץ הם בסנטו, סיני ואגרי.
הערים העיקריות לחוף המפרץ הן טאראנטו וגליפולי. גם מושבות יווניות עתיקות נמצאו לחופיו. איטליה טוענת לבעלות מלאה על כל מימי מפרץ טאראנטו ולא מאפשרת הפלגת ספנות בינלאומית בתחומיו. עמדה זו, הדומה לעמדת לוב לגבי מפרץ סידרה, אינה מקובלת על מספר מדינות אחרות כארצות הברית ובריטניה.
במהלך מלחמת העולם השנייה נערך בעיר הנמל טאראנטו שבמפרץ קרב טאראנטו, אחד הקרבות הימיים המשפיעים ביותר בהיסטורית המלחמה הימית. בליל ה-11-12 בנובמבר 1940 הצי המלכותי הבריטי שיגר את המתקפה הימית הראשונה שלו שנעשתה על ידי כלי טיס בלבד. הבריטים תקפו את הצי האיטלקי שעגן באותה עת בטאראנטו, בעזרת כוח קטן של מפציצי טורפדו ששוגרו מנושאת המטוסים אילוסטריוס. תוצאות הקרב הראו שכוח קטן של מטוסים מסוגל להסב נזקים כבדים לאוניות מערכה. הקרב הראה בפעם הראשונה את כוחה האמיתי של נושאת המטוסים.
ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו

קריירה

סנצ'ס ויקאריו זכתה ב-14 טורנירי גראנד סלאם, 4 ביחידות, 6 בזוגות נשים ו-4 בזוגות מעורבים. בשנת 1989 בהיותה בת 17 שנים וחצי הייתה לטניסאית הצעירה ביותר שזכתה באליפות צרפת הפתוחה לאחר ניצחון על שטפי גראף מגרמניה (1 בעולם) ב-3 מערכות (7–6(6), 3–6, 7–5). מוניקה סלש שברה את השיא לאחר שנה כשזכתה בטורניר בהיותה בת 16 שנים וחצי. היא זכתה באליפות סבב ה-WTA בשנת 1992 בטורניר הזוגות ביחד עם הלנה סוקובה מצ'כוסלובקיה. נוסף לכך, היא זכתה ב-4 מדליות אולימפיות, 2 כסף ו-2 ארד.
לאחר שפרשה סנצ'ס ויקאריו מטניס מקצועני בשנת 2002 חזרה לשחק בשנת 2004 מספר משחקי זוגות והשתתפה באולימפיאדת אתונה (2004) ובכך הייתה לטניסאית היחידה בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים שהשתתפה ב-5 אולימפיאדות.

גביע הפדרציה

בשנת 1989 הגיעה סנצ'ס ויקאריו לשלב הגמר, ביחד עם קונצ'יטה מרטינס ונבחרת ספרד בטניס נשים, במסגרת גביע הפדרציה, אך הן הפסידו לנבחרת ארצות הברית בטניס נשים (כריס אוורט, מרטינה נברטילובה, זינה גריסון ופם שרייבר) 3-0 . שנתיים לאחר מכן, בשנת 1991, היא סייעה לנבחרת ספרד בטניס נשים לזכות לראשונה בגביע הפדרציה ביחד עם מרטינז לאחר ניצחון 1-2 על נבחרת ארצות הברית (ג'ניפר קפריאטי, מרי ג'ו פרננדז, ג'יג'י פרננדז וגריסון) ואחר כך גם בשנים 1993, 1994, 1995 ו-1998. היא מחזיקה במספר שיאים במסגרת גביע הפדרציה: שיא השתתפות במשחקים (100), שיא ניצחונות (72) ושיא ניצחונות ביחידות (50).

גביע הופמן

בשנת 1990 הייתה שותפה סנצ'ס ויקאריו ביחד עם אחיה הבכור אמיליו סנצ'ס לזכייתה של ספרד בגביע הופמן לאחר ניצחון בגמר 1-2 על נבחרת ארצות הברית שכללה את ג'ון מקנרו ושרייבר.
בשנת 1993 הגיעה סנצ'ס ויקאריו ביחד עם אמיליו לשלב הגמר, אך הם הפסידו 2-0 לנבחרת גרמניה שכללה את גראף ומייקל שטיך.
בשנת 2002 הייתה שותפה סנצ'ס ויקאריו ביחד עם טומי רוברדו לזכייתה של ספרד בפעם השנייה בגביע הופמן לאחר ניצחון בגמר 1-2 על נבחרת ארצות הברית שכללה את יאן-מייקל גמביל ומוניקה סלש.
רמת ברוס

גיליו הרמה

לא ידוע מתי התגלתה הרמה או נראתה לראשונה, אך על פי המשוער ראו אותה בינואר 1909 חברי המשלחת הצרפתית לאנטארקטיקה בראשות ז'אן-באטיסט שארקו ממיקומם במצר פנדלטון. הרמה מופתה באמצעות תצלומי אוויר ובהתבסס על פי סקרים שנערכו על הקרקע על ידי סקר שטחי החסות של איי פוקלנד, בשנים 1946 - 1962.
קידוח שנעשה בשנת 2010 לעומק 448.12 מ' בקרח עד לתשתית הסלע ברמת ברוס מלמד על עלייה ניכרת בקצב צבירת המים משנות ה-30' של המאה ה-20 עד שנת 2009, מממוצע של 1.87 מ' לממוצע של 2.73 מ' בעליית המים משנת 2000 עד 2009. יש מקום להניח, שהשינויים משנה לשנה קשורים בתנודות בקנה מידה גדול באטמוספירה ובאוקיינוסים.

מקור השם

ההוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה נתנה לרמה את שמה.
הרמה נקראת על שמו של ויליאם ספירס ברוס, חוקר קטבים סקוטי ומנהיג המשלחת הסקוטית הלאומית לאנטארקטיקה, שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1902 - 1904.
סאקיב

שֵׁם

משמעות השם היא בערבית: מים זורמים. שמו בפי הצלבנים היה ‚סיסיפ’ (Seecip) ושם זה נשאר בשימוש גם במהלך התקופה הממלוכית.

התייחסויות

הנסיך אלברט ויקטור, דוכס קלרנס ואייבונדייל וג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת בעודו נסיך ביקרו באזור וכתבו ברשמיהם על העיר. ביומנם התייחסו ליופי הטבע, העצים והשיחים, ואף השוו את המקום לוויילס ולסקוטלנד. קלוד קונדר, חוקר ארצות וחייל בריטי ביקר במקום באפריל 1882 וכתב:
מהצוק זורמים המים במפל...אל העמקים של ירדן. מלבד היערות של התבור, הכרמל והבניאס, אין במערב פלשתינה דבר אשר משתווה לערוצי הנחל בגלעד. עמקים ירוקים מלאים חיטה, הרדוף בשולי הנחלים, מצג מרהיב של עלי העצים בצבעים צהוב ירוק, ואדמדם, המכסים את מדרונות תלולים, המציגים יופי שקט.
מפצח האגוזים

מערכה ראשונה

המסך עולה על סצנה של מסיבת חג המולד בבית משפחת שטלבאום שבגרמניה. קלרה, אחיה הקטן פריץ והוריהם חוגגים עם קרובי משפחה וחברים כאשר הסנדק המסתורי, אדון דרוסלמאייר נכנס ועמו שק של מתנות לכל הילדים. כולם עליזים למעט קלרה, שכן היא היחידה שאינה מקבלת מתנה. אדון דרוסלמאייר שולף שלוש בובות בגודל טבעי שמתחילות לרקד כל אחת בתורה. עם סיום הריקודים, קלרה ניגשת לאדון דרוסלמאייר ומבקשת מתנה. לרוע המזל לדרוסלמאייר אזלו המתנות וקלרה פורצת בבכי תמרורים בעודה רצה לחיק אימה.
דרוסלמייר מצליח למצוא מפצח אגוזים. קלרה מאושרת, אך אחיה פריץ נתקף קנאה ושובר בטעות את זרועו של מפצח האגוזים. דרוסלמאייר מסלק אותו ומתקן את הצעצוע.
המסיבה מסתיימת והמשפחה הולכת לישון. קלרה דואגת למפצח האגוזים וניגשת לעץ חג המולד לראותו. היא נרדמת בעודה חובקת את מפצח האגוזים בזרועותיה. כאשר השעון מורה חצות, שומעת קלרה קולות עכברים. היא מתעוררת ומנסה לברוח אך העכברים עוצרים בעדה. מפצח האגוזים וחייליו קמים להגן על קלרה ומלך העכברים מוביל את נתיניו לקרב.
מתחיל מאבק שבמהלכו קלרה זורקת נעל בית על מלך העכברים ומסיחה את דעתו. מפצח האגוזים מנצל הזדמנות זו ושולף את חרבו על המלך.
לאחר שמלכם מת נסוגים העכברים תוך שהם לוקחים עמם את גופת מנהיגם. קלרה מבכה את מפצח האגוזים שמת גם הוא ובכוח דמעותיה הוא חוזר לחיים.
השניים רוקדים ומפצח האגוזים הופך לנסיך שמוביל את קלרה לממלכת פיית שזיף הסוכר.

מערכה שנייה

במערכה השנייה מתרחשים ריקודים שאינם קשורים לעלילת הסיפור. הריקודים מוקדשים לקלרה ולנסיך שעמה. קלרה שהפכה לילדה גדולה ובוגרת הולכת יד ביד עם מפצח האגוזים שהפך לנסיך יפה תואר, בארץ האגדות. לבסוף קלרה מתעוררת תחת עץ חג המולד כשמפצח האגוזים בזרועותיה.
את המערכה מלווים קטעי מוזיקה מוכרים כמו ואלס הפרחים. כל ריקוד הוא דואט של בן ובת מעמים שונים. ניתן להבחין ברוסים, ספרדים, סינים וערבים. קטעים רבים במערכה זו מלווים במוזיקה מופלאה ושלווה.

היסטוריית הבלט

צ'ייקובסקי כתב את הבלט בין השנים 1891 ו-1892, אולם הוא לא היה מרוצה מהתוצאה וראה ביצירתו זו אחת מהגרועות שביצירותיו.
הביצוע הראשון היה ב-1892 בתיאטרון מרינסקי בסנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית, בכוראוגרפיה של מריוס פטיפה (Marius Petipa), ושל לב איבנוב (Lev Ivanov). ביצוע זה לא נחל הצלחה מרובה בניגוד לסוויטה שזכתה לפופולריות רבה. הבלט זכה לפופולריות בשנות החמישים לאחר שהופיעה בתפקיד פיית שזיף הסוכר מריה טולצ'יף בהפקה של "ניו יורק סיטי בלט", בכוריאוגרפיה של  בלנשין, אז הוא הפך למסורת אמריקאית לתקופת חג המולד.

המוזיקה

הקטעים המוזיקליים השזורים ביצירת בלט זו הם מהפופולריים ביותר. קטעים אלו משמשים תדיר בטלוויזיה ובקולנוע. ריקוד ה"טרפאק" הרוסי הוא אחד הקטעים המרשימים בבלט. קטעים ידועים אחרים הם "ואלס הפרחים", "מארש" ו"ריקוד פיית שזיף הסוכר". ההרמוניות בבלט מפתיעות בהיותן מתקדמות ויצירתיות יחסית למצופה במוזיקת בלט. ניתן להבחין בהערצת המלחין לרוקוקו ולמוזיקת המאה ה-18 המאוחרת בקטעי האוברטורה, בכניסת ההורים ובריקוד עם הסב, שמתרחשים כולם במערכה הראשונה.

מקור

"Taking the Nutcracker Home" by Jeffrey Gantz http://www.bostonphoenix.com/boston/movies/reviews/documents/03372380.asp
ימים יגידו

שירים בולטים שלא יצאו כסינגל

שיר הנושא של האלבום "ימים יגידו" לא יצא כסינגל, אך תוך שבועיים זכה ביותר ממיליון מאתיים אלף צפיות באתר YouTube והיה בראש מצעד ההורדות של חברות הסלולרי. גם השיר הפותח באלבום "אני מקווה", שלא יצא כסינגל, הצליח להשיג יותר מחצי מיליון צפיות באתר יוטיוב בפרק זמן קצר מאוד.

ההצלחה

האלבום הצליח ומכר תוך זמן קצר של 24 שעות  30 אלף עותקים והפך לאלבום פלטינה. היה זה הישג חסר תקדים של זמר ישראלי לאחר שבועיים מצאת האלבום פורסם שהאלבום נמכר יותר מ-60,528 עותקים זהו שיא ישראלי שעוד לא היה בישראל.כבר בשבוע השני של האלבום נצפה ביטיוב מעל ל-780 אלף צפיות לאלבום, ובנוסף כל השירים עברו את ה-400 אלף צפיות ואף חלקם הגיעו מעל למיליון צפיות
פארק האגם (נתיבות)

רקע

בנתיבות התקיים פרויקט פינוי אתר גדול לפסולת בניין, על מנת לנצל את הפסולת כחומר גלם לפיתוח תשתיות עבור שכונות חדשות. בסופו של התהליך הפך האתר שהיה מפגע סביבתי, לפארק להנאת התושבים. אל האתר הועברה פסולת בניין מנתיבות ומיישובים סמוכים במשך שנים רבות, עד שנסגר בשנת 2012.
חלק מפסולת הבניין נגרס והועבר לאתר אחר, שבו שימש להקמת סוללה שתהיה בסיס גשר חדש. הגשר מסייע לחבר את השכונות החדשות בעיר לשכונות הוותיקות יותר, ומאפשר חיבור מהיר גם לתחנת הרכבת החדשה של נתיבות. נכון ליולי 2019, רוב העבודות הסתיימו, אך הפארק לא נפתח לציבור הרחב, אם כי נעשה שימוש בפארק במיתוג העיר "הכול מתחבר בנתיבות", דבר שהצביע על התקרבות מועד הפתיחה.

מיקום

הפארק ממוקם בעיר נתיבות, ברחוב בדולח בעיר (מאחורי תיכון בנים "דרכא" בעיר), הפארק יבנה קרוב לגשר "שדרות ירושלים".

אטרקציות בפארק

הפארק מכיל אגם אקולוגי, מתקני ספורט, נקודת תצפית, אזורי שהייה, פיקניק ומשחק,פארק לכלבים ועוד.
בלדד השוחי (מחבר)

בלדד השוחי הוא שם העט של כותב המדור "חוזר עם תשובה" ב"מוסף כלכליסט", וכתב בעבר את המדור "שאל בני ונענע" באתר האינטרנט "נענע".
מדוריו של בלדד עוסקים בעיקר בתשובות לשאלות מגוונות ואף מוזרות, שהופנו אליו בדואר אלקטרוני. השוחי עונה על השאלות תוך הסבר שווה לכל נפש ולעיתים בנימה הומוריסטית, והפך לשם דבר בתשובות פשוטות ועממיות לשאלות מורכבות. עורכיו של בלדד מכנים אותו "השוחי שיודע הכל". לבלדד השוחי יש יכולת לענות בצורה מקצועית, תוך הבאת סימוכין, לשאלות רבות. עם זאת, במספר תשובות שסיפק לא הובאו די סימוכין, מה שגרם לכך שאצל חלק מהקוראים הוטל צל על אמינות הדברים ואז ענה "השוחי" בעצמו לשאלה שהופנתה אליו "מה המקורות לתשובותיו?".
המדור קיבל את ההשראה ממדורו של ססיל אדמס, והשוחי מונה מדור זה בין מקורותיו, יחד עם ויקיפדיה האנגלית והעברית, מילון הספקן, האתר סנופס ועוד.
הכינוי הוא על שם בלדד השוחי, אחד מרעי איוב. זהותו האמיתית של בלדד אינה ידועה. הועלו השערות שונות לגבי זהותו של השוחי, אך אף אחת מהן לא אומתה.

כתיבתו

פרסומו הראשון של בלדד השוחי היה מדור שאלות ותשובות באתר האינטרנט "נענע" בשם "שאל בני ונענע". שם המדור הוא משחק מילים המשלב משפט מתוך המערכון "הכה את המומחה" של הגשש החיוור עם שם האתר.
במדור התפרסמו החל מנובמבר 2003 במשך כשנתיים בערך 300 טורים. המדור אינו פעיל יותר, אך ניתן לגשת לכל השאלות והתשובות מן העבר. המדור היה ועודנו פופולרי בין קוראי "נענע" וקוראים אחרים.
לאחר שהשוחי הפסיק לכתוב את המדור ועד נובמבר 2011, פעל באתר "נענע" מדור דומה באופיו בשם "דברים שיורמים יודעים", בעריכתו של יורם שורק.
בין ינואר 2010 ליולי 2016 הופיע במוסף כלכליסט מדור במתכונת דומה בשם "חוזר עם תשובה", שאותו חיבר בלדד השוחי, במדור פורסמו 327 טורים.
במרץ 2011 פרסם בלדד השוחי ספר חידות בשם "שקרן, שחמטאי ומטבע זהב" בהוצאת מפה.