google/wiki40b huggingface dataset:
אסיה אנטוב

ביוגרפיה

אנטוב נולדה בברית המועצות להורים משכילים. בשנות ה-70 וה-80 עסקה במחתרת בקריאה והפצה של חומרים בעלי אופי יהודי ואנטי קומוניסטי, ופעלה ביחד עם מסורבי עלייה ממוסקבה למען פתיחת שערי ברית המועצות. עלתה לישראל עם בעלה וילדיה בשנת 1991.

השכלה

אנטוב היא בעלת תואר שני במתמטיקה שימושית מאוניברסיטת מוסקבה ותואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת בר-אילן.

קריירה

אנטוב עובדת כעיתונאית בתקשורת בשפה הרוסית בארץ, וכמרכזת הפורטל הרוסי "rjews". מפרסמת ידיעות ומאמרים באמצעי תקשורת בשפה הרוסית (כדוגמת ווסטי ונובוסטי נידילי, ערוץ 7 וערוץ 9), ומופיעה כפרשנית פוליטית בתוכניות אקטואליה בערוץ הטלוויזיה הרוסי RTVi ובערוץ הווירטואלי "iland.tv" ידועה כבעלת דעות ימניות נאו-קונסרבטיביות, שהתנגדה להסכמי אוסלו ולתוכנית ההתנתקות. 
שימשה כמרצה בקורסים בשפה הרוסית במדעי המדינה באוניברסיטת אריאל.
ריכזה ביחד עם מכון ז'בוטינסקי את פרויקט "מורשת ז'בוטינסקי בשנת ה-60 למדינת ישראל".
בשנת 1994 הצטרפה לליכוד, ומשנת 1995 הייתה חברת ליכוד במסגרת חטיבת מנהיגות יהודית. הייתה בין מקימי אתר האינטרנט של הליכוד ברוסית, ואחראית התקשורת בשפה הרוסית במטה הבחירות של הליכוד בין השנים 2003-2006. ניהלה את מטה העולים של הליכוד ביש"ע, ושימשה כעורכת בכירה בביטאון הליכוד בשפה הרוסית גולוס. כיהנה כחברת מרכז ליכוד וכחברת מזכירות הליכוד.
התמודדה על המקום המשוריין לעולים חדשים בבחירות המקדימות בליכוד, לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה והבחירות לכנסת השמונה עשרה, אך לא נבחרה במקומות ריאליים. אנטוב התמודדה בבחירות לרשויות המקומיות של 2013 במקום ה-5 ברשימת "בונים את המחר" של הרצל בן ארי למועצת קרני שומרון. הרשימה קיבלה 3 מנדטים והיא לא נבחרה למועצה. לאחר בחירות 2015 היא פרשה מהליכוד והצטרפה למפלגת זהות שהוקמה באותה עת. התמודדה בבחירות המקדימות לרשימת מפלגת זהות בבחירות לכנסת העשרים ואחת והגיעה למקום ה-10 והוצבה במקום ה-16 ברשימת המפלגה הסופית, אך המפלגה לא נבחרה לכנסת. בבחירות לכנסת העשרים ושתיים שהתקיימו באותה שנה הוצבה אנטוב במקום ה-8 ברשימת המפלגה.
כוח עיראק

כוח עיראק (באנגלית - "Iraqforce") היה כוח צבאי של הצבא הבריטי וצבאות המושבות והדומיניונים של חבר העמים הבריטי שנוצר מצירוף מספר יחידות שהתגבשו בעיראק במהלך מלחמת העולם השנייה. הכוח לחם במספר קרבות ומערכות במסגרת המערכה במזרח התיכון, מהם ראויים לציון דיכוי מרד רשיד עאלי אל-כילאני והמערכה בסוריה ובלבנון בשנת 1941.

רקע היסטורי להקמת הכוח

במהלך מלחמת העולם הראשונה הביס הצבא הבריטי את האימפריה העות'מאנית בחזית המזרח התיכון במהלך המערכה במסופוטמיה. לאור זאת החליט חבר הלאומים להעביר שטחים אלו לחסותה של בריטניה תחת מנדט של חבר הלאומים. בין 1920 ל-1932 שלטה בריטניה בעיראק מכוח מנדט זה. כוח הצבא הבריטי המצוי בעיראק נקרא "פיקוד ה-RAF של עיראק" אך היה זה כוח רב זרועי בו היו נציגים לכל כוחות הצבא הבריטים - ים, אוויר ויבשה. מפקד הכוח נשא דרגת סגן מרשל אוויר.
עם תום המנדט הבריטי בעיראק, המשיכה בריטניה להחזיק בה כוחות צבא, על פי הסכם משנת 1930. בסמוך לפרוץ מלחמת העולם השנייה היו כוחות אלו מרוכזים בשני בסיסים של ה-RAF. האחד בשועבייה, ליד בצרה והשני בחבניה, מערב לבגדד.
באפריל 1941 השתלט על עיראק המדינאי הפרו-נאצי רשיד עאלי אל-כילאני. הוא נתמך על ידי קציני צבא עיראקים, שיצרו מועצה הקרויה "המרובע המוזהב". ממשלתו הוכרה מייד על ידי גרמניה הנאצית. המצב התפתח במהירות למשבר, בו הושם מצור על הבסיס בחבניה, ועל השגרירות הבריטית בבגדד.
בשל החשש מהתערבות גרמנית ומנפילת עיראק, שהייתה בעלת חשיבות אסטרטגית, לידי מדינות הציר הוחלט על הקמת כוח הקרוי "כוח סבין" (Sabine Force) שהורכב בתחילה מגדודי צבא הודו הבריטית שהוצבו בקראצ'י. גדודים אלו נשלחו במטרה לתפוס ולאבטח את שדות התעופה של ה-RAF, להסיר את המצור, ולשמור על נמל בצרה כנקודת אספקה חשובה לצבא הבריטי. הכוח הועמד תחת פיקודו של מייג'ור ג'נרל ויליאם ארצ'יבלד קנת' פרייזר, אך במהלך המבצע, כאשר הצטרפו לכוח סבין כוחות רבים נוספים, הוחלף פרייזר ב-8 במאי בלייטננט ג'נרל אדוארד קינאן, שהיה בכיר ממנו, אשר פיקד על הכוח גם בשנים שלאחר מכן.
ב-18 באפריל 1941 נחתה החטיבה הראשונה ותפסה את בצרה. ב-30 באפריל הגיעה חטיבה נוספת. ממשלת רשיד עאלי דרשה כי הכוחות הבריטים יצאו מעל אדמת עיראק, וימסרו את הבסיס בחבניה. ב-2 במאי יצאו המטוסים הבריטים מחבניה להתקפה על בסיסי הצבא העיראקי ברחבי עיראק.
הלדור אסגרימסון

קורות חייו

אסגרימסון למד במכללת ביפרוסט של התנועה הקואופרטיבית האיסלנדית (30 ק"מ מצפון לעיירה בורגרנס) ובשנת 1970 הוסמך לתפקיד מנהל חשבונות בשירות הציבורי. מאוחר יותר הוא קיבל השכלה אוניברסיטאית בלימודי מסחר בנורווגיה ובדנמרק ובשנים 1973–1975 עבד כמרצה באוניברסיטת איסלנד.
בשנת 1974 אסגרימסון נבחר לאלת'ינגי (פרלמנט) מטעם המפלגה הפרוגרסיבית במחוז צפון-מזרח (אחד מששת מחוזות הבחירה במדינה). הוא כיהן כאחד הנציגים של מחוז זה עד 1978, בעוד שבשנים 1979–2003 היה אחד מנציגי מחוז רייקיאוויק צפון.
בשנים 1983–1991 היה אסגרימסון שר הדיג (בשלוש ממשלות של מנהיג מפלגתו דאז – סטינגרימור הרמנסון, וגם בממשלה שהונהגה בשנים 1987–1988 בשיתוף הפרוגרסיבים על ידי ת'ורסטיין פאלסון – יו"ר מפלגת העצמאות). בשנים 1985–1987, במשך חלק מתקופת כהונתה של ממשלת הרמאנסון הראשונה, הוא היה הנציג של ממשלה זו במועצת השרים הנורדית – גוף משלים למועצה הנורדית. בשנים 1988 - 1989 (בממשלת הרמאנסון השנייה) אסגרימסון כיהן גם כשר המשפטים והכנסייה. ב-1994 הוא נבחר למנהיג המפלגה הפרוגריסיבית.
בשנים 1995–2004 היה אסגרימסון שר החוץ בשלוש ממשלות (שנייה-רביעית) של דוד אודסון – מנהיג מפלגת העצמאות ששיתף את הפרוגרסיבים בקואליציה. בתקופת כהונתה של ממשלת אודסון השנייה (1995 - 1999) אסגרימסון היה במקביל בתפקיד, שהוא מילא קודם בשנים 1985 - 1987 – נציג ממשלת איסלנד במועצת השרים הנורדית. (במאי 1999, בשבועות האחרונים לכהונתה של ממשלה זו, אסגרימסון החליף את חברו למפלגה שעזב את הממשלה וכיהן גם כשר לאיכות הסביבה ושר החקלאות).
אחרי הבחירות שנערכו במאי 2003, אודסון הרכיב את ממשלתו הרביעית תוך סיכום עם אסגרימסון, לפיו מנהיג הפרוגרסיבים יישאר בתפקיד שר החוץ עד ספטמבר 2004, ואילו אחר כך הם יתחלפו בתפקידים. בתמורה לוויתור על תפקיד ראש הממשלה מצד אודסון, אסגרימסון הסכים להגדיל את ייצוגהּ של מפלגת העצמאות בממשלתו העתידית בשר נוסף.
אסגרימסון כיהן כראש ממשלת איסלנד בשנים 2004 - 2006. ב-5 ביוני 2006, בעקבות תוצאות מאכזבות בעבור המפלגה הפרוגרסיבית בבחירות לרשויות המקומיות, הוא הודיע על התפטרותו מתפקיד ראש הממשלה ועל כוונתו להתפטר באוגוסט של אותה שנה גם מתפקידו כמנהיג המפלגה. ב-15 ביוני 2006 אסגרימסון הוחלף בתפקיד ראש הממשלה על ידי מנהיג מפלגת העצמאות – גייר הארדה (שמשנת 2005 היה שר החוץ במקומו של דוד אוסדון, שפרש מהחיים הפוליטיים כדי לכהן כנגיד הבנק המרכזי של איסלנד).
באוגוסט 2006 אסגרימסון התפטר כמובטח מתפקיד מנהיג המפלגה הפרוגרסיבית. הוא נפרד מהמפלגה בוועידתה הארצית, במהלכה נשא נאום נרגש ובו גם הודעה על פרישתו מהחיים הפוליטיים. הוא הוחלף בתפקיד על ידי יון סירגודסון, שכיהן כשר המסחר ושר התעשייה בממשלתו הראשונה של גייר הארדה (שהחליפה את ממשלתו של אסגרימסון בעקבות התפטרותו מתפקיד ראש הממשלה).
ב-31 באוקטובר 2006 אסגרימסון נבחר לתפקיד מזכ"ל מועצת השרים הנורדית, בו כיהן מ-1 בינואר 2007 עד שנת 2013.
במאי 2015 נפטר בעקבות התקף לב. אסגרימסון היה נשואי לסיגוריונה סיגורדרדוטיר ואב לשלושה.
ג'רמנסן (נהר)

מקור השם

במפת מכרות משנת 1874 נקרא הנהר בשם "נחל ג'רמנסן". שמו הנוכחי אומץ רשמית ב-2 ביוני 1950. 
הנהר נקרא על שם ג'יימס ג'רמנסן (James Germansen), מהעיר סיינט פול שבמדינת מינסוטה שבארצות הברית, אשר גילה באזור הנהר זהב בשנת 1870 והחל את הבהלה לזהב של אומינקה.

היסטוריה

ג'יימס ג'רמנסון גילה לראשונה זהב באזור הנהר בשנת 1870. שנה לאחר מכן דווח שנכרו לאורך הנהר 4,400 אונקיות של זהב. הבהלה לזהב הסתיימה בשנת 1876 ועיירות הכורים לאורך הנהר ניטשו.
ז'אק-ניקולא בלין

ז'אק-ניקולא בלין (בצרפתית: Jacques Nicolas Bellin‏; 1703 – 21 במרץ 1772) היה הידרוגרף וגאוגרף צרפתי.
בלין נולד בפריז. הוא היה הידרוגרף (קרטוגרף של מפות ימיות) בשירות ההידרוגפי של צרפת ("Dépot des Cartes et Plans de la Marine", מילולית "משרד המפות והתוכניות של הימייה"), עמית ב"אקדמיה הימית" (Académie de Marine) ובחברה המלכותית של לונדון, וחבר בחבורה האינטלקטואלית המכונה "הפילוסופים" (philosophes). במהלך קריירה בת 50 שנים הוא הכין מספר רב של מפות לפי דרישה ממשרד הימייה (Ministère de la Marine). המפות שהכין של קנדה והטריטוריות הצרפתיות באמריקה הצפונית (צרפת החדשה, אקדיה, לואיזיאנה) היו בעלות ערך במיוחד. הוא מת בוורסאי.

פעילותו כשרטט מפות

ב-1721, בגיל 18, הוא מונה להידרוגרף (הקרטוגרף הראשי) של הצי הצרפתי. באוגוסט 1741 הוא מונה לתפקיד "מהנדס הימייה של משרד המפות והתוכניות של הימייה" (Ingénieur de la Marine of the Depot des cartes et plans de la Marine) ושימש בתפקיד עד מותו ב-1772, והוכרז כהידרוגרף הרשמי של מלך צרפת.
בתקופה בה פעל הכין המשרד מספר רב של תרשימים ומפות, בהם תרשים של חופי הים של צרפת בפורמט גדול של פוליו, ה-"Neptune Francois" שהתפרסם ב-1753. הוא הכין גם כמה אטלסים של האוקיינוסים והימים של העולם, ה-"Atlas Maritime" (אטלס ימי) וה-"Hydrographie Francaise" (הידרוגרפיה צרפתית) שהתפרסם ב-1756. מפות אלו זכו לתהילה וכבוד בכל רחבי אירופה והודפסו שוב ושוב במהלך המאה ה-18, ואפילו במאה שבאה אחריה.
בלין גם פרסם מפות בפורמט קטן יותר כדוגמת ה-"Petit Atlas Maritime" (אטלס ימי זעיר) שהתפרסם ב-1764 בחמישה כרכים שכללו 580 תרשימים מפורטים בקפידה. בלין הציב רף גבוה מאוד של ביצוע ודיוק שהקנה לצרפת תפקיד מוביל בקרטוגרפיה ובגאוגרפיה של אירופה. רבות ממפותיו הועתקו על ידי שרטטי-המפות האחרים של אירופה. הוא גם כתב כמה ספרי גאוגרפיה וספר הדרכה ללימוד גאוגרפיה (Nouvelle méthode pour apprendre la géographie) שיצא לאור ב-1769. הוא גם אייר ספרים של מחברים אחרים דוגמת "מסעות ברחבי העולם" (Voyage autour du monde) ספרו של חוקר הארצות והאדמירל הצרפתי לואי אנטואן דה בוגנוויל שיצא לאור ב-1771.

חברות בקבוצת הפילוסופים

בלין היה אחד מהאנציקלופדיסטים, קבוצה של אינטלקטואלים צרפתיים בני המאה ה-18 שחיברו את האנציקלופדיה הגדולה בעריכת דני דידרו וז'אן לה רון ד'אלמבר. בלין תרם 994 ערכים בתחום הספנות והימייה.
האנציקלופדיסטים היו חלק מחבורה הקרויה "philosophes" (הפילוסופים) שבין חבריה היו המוחות הגדולים של עידן הנאורות, לדוגמה, מונטסקייה, וולטר, ז'אן-ז'אק רוסו והברון ד'הולבאך.
דומיניק פורמן

קריירת משחק

פורמן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של שידלוביאנקה שידלובייץ, ובגיל 14 עבר לזו שללגיה ורשה. בעונת 2011/2012 לקבוצה הבוגרת. ב-16 בינואר 2014 עבר לטולוז.
לאחר שלא זכה לדקות משחק בטולוז, בינואר 2015 חזר ללגיה ורשה כשחקן מושאל.
ב-14 בדצמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הלאומית בניצחון 1-4 נגד מקדוניה. ב-6 ביוני 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פולין בכדורגל עד גיל 21 נגד מלטה.
הארץ שלנו

הארץ שלנו היה שבועון לילדים שהתפרסם בישראל מ־31 בינואר 1951 ועד 1985. הוא נוסד לבקשתו של הילד עמוס שוקן מאביו גרשום שוקן, מו"ל ועורך "הארץ".
פבל קוהוט

חייו

קוהוט נולד בפראג, צ'כוסלובקיה, ושם גם סיים את לימודיו בגימנסיה הריאלית בשנת 1947. באותם ימים היה עדיין קומוניסט מושבע. הוא היה חבר ה-ČSM (איגוד הנוער הצ'כוסלובקי) וחבר איחוד הסופרים הצ'כוסלובקים עד אמצע שנות השישים, שאז עזב את האיחוד בשל אי-הסכמתו עם הנטייה התרבותית-פוליטית של האיחוד. 
בגיל 21 התמנה לתפקיד נספח התרבות הצ'כוסלובקי במוסקבה ושימש בתפקידו זה בין השנים 1950-1949. אחר כך היה העורך הראשי של כתב העת הסאטירי "דיקובראז" (Dikobraz) בין השנים 1952-1950.
בשנת 1952 סיים את לימודיו בתחום האסתטיקה והתיאטרון באוניברסיטת קארל בפראג. זמן קצר אחר כך החל לעסוק בכתיבה.
בעת שירותו הצבאי (1954-1952) שימש עורך בכתב עת צבאי. בשנת 1956 שימש במשך כמה חודשים ככתב ופרשן פוליטי בטלוויזיה הצ'כוסלובקית. הוא החל לעבוד במספר תיאטראות, ובין היתר הפך לדרמטורג ב"תיאטרון וינוהרדי" הידוע (1962-1966). עמדותיו הפוליטיות החלו לנטות לכיוון רפורמיסטי.
ביוני 1967, בקונגרס הרביעי של איחוד הסופרים הצ'כוסלובקיים, הקריא מכתב מחאה שכתב הסופר הרוסי אלכסנדר סולז'ניצין לאיחוד הסופרים הסובייטיים, ובכך השלים את המהפך שלו: הוא הפך למתנגד המשטר שביחס לשיטותיו העלה שאלות רבות (יחד עם אחרים, ביניהם הסופרים איוואן קלימה ולודביק ואצוליק).
בשנת 1968 נבחר קוהוט ליושב ראש סניף פראג של המפלגה הצ'כית הקומוניסטית, והיה לאחד הקולות הבולטים בתמיכתם באביב של פראג. בשנת 1969 סולק משורות המפלגה. בשנות השבעים החלו לצנזר את יצירותיו - עובדה שהעמיקה עוד יותר את האיבה שרחש לשלטון.
קוהוט הוא אחד מיוזמי "אמנת 77", שבעקבותיה החלה המשטרה החשאית (StB) לרדוף אותו בגלוי. בשנת 1978 הותר לו לצאת עם אשתו לצורכי עבודה לאוסטריה, ששם היה לו חוזה עם הבורגתיאטר. אולם לא הותר לו לחזור לצ'כוסלובקיה, ואזרחותו נשללה ממנו, כמו גם מאשתו. הוא השתקע באוסטריה, ובשנת 1980 קיבל אזרחות.

מחזאי

מכיוון שלא הותר לו ולמחזאים דיסידנטים אחרים לעבוד בתיאטרון הרשמי, הוא הקים להקת שחקנים בשם תיאטרון הסלון] עם השחקנים פבל לנדובסקי, ולאסטה חראמוסטובה, ולאסטימיל טז'שניאק, ועם בתו, תרזה בוצ'קובה, על מנת להציג בחשאי עיבוד למחזה מקבת' של ויליאם שייקספיר בסלונים של בתי מגורים בפראג. המחזה "המלט בשפת דוג, מקבת של קאהוט" (Dogg's Hamlet, Cahoot's Macbeth) של המחזאי היהודי ממוצא צ'כי, טום סטופארד, קיבל השראה ממאורעות אלו.
המחזה הידוע ביותר של קוהוט הוא הדרמה "רוצח מסכן", שהוצג בברודוויי ב-1976. המחזה מבוסס על סיפור קצר בשם "מחשבה" מאת הסופר והמחזאי הרוסי לאוניד אנדרייב .

קוהוט בעברית

בעברית ראו אור ספריו "רעיונותיה של קלרה הקדושה" (Nápady svaté Kláry), שאף עובד לסרט "קלרה הקדושה" על ידי הבמאי ארי פולמן; ו"ספר לבן" (Bilá kniha). שניהם תורגמו על ידי דב קווסטלר.

חייו הפרטיים

כיום חי קוהוט בווינה, ומבקר בפראג לעיתים קרובות. אשתו השלישית (מאז 1965) היא ילנה מאשינובה - סופרת תסריטאית שאף שיתפה פעולה עם קוהוט בכתיבת תסריטים. עם אשתו השנייה, אנה, הביא לעולם שלושה ילדים, ביניהם הסופרת תרזה בואוצ'קובה. נטען כי עם אשתו הראשונה, אלנה וְרונובה, התחתן על פי בקשתו ביום הולדתו של סטלין.
דלקת מפרקים זיהומית

פתוגנזה

העצמות המשתתפות במפרק עטופות על ידי נוזל סינוביאלי אשר נמצא בין שתי שכבות של קרום סינוביאלי המקופל לתוך המפרק ועוטף את העצמות עצמן. זיהום במפרק משמעותו זיהום של הקרום הסינוביאלי ושל הנוזל הסינוביאלי. דלקת מפרקים זיהומית נוטה להתפתח דרך הדם (מנגנון המטוגני) - החיידקים חודרים בקלות יחסית לקרום הסינוביאלי, היות שהוא נטול ממברנה בזאלית ומאד עשיר בכלי דם. בנוסף לכך, חיידקי הסוג Staphylococcus מכילים חלבונים שיכולים להתחבר לסיאלופרוטאין (חלבון שנמצא במפרקים) ולשחרר פרוטאזות שפוגעות בסחוסים ובקרום הסינוביאלי.

סימנים קליניים

המחלה יכולה להיות מלווה בחום (במרבית המקרים), כאשר במרבית המקרים הפגיעה היא רק במפרק אחד (השכיח ביותר- מפרק הברך ולאחריו מפרק הירך). דלקת במפרק גורמת להגבלה של התנועה במפרק ולכאבים קשים. פגיעות מסוימות אופייניות לחיידקים מסוימים- כך למשל, פגיעה במפרקי האצבעות אופיינית לזיהום בשחפת, זיבה, או פגיעה ויראלית, זיהום חריף במפרק העצה והכסל הוא לרוב כתוצאה מחיידקי Staphylococcus או Streptococcus.

הדמיה ובדיקות מעבדה

בבדיקות דם, בעיקר אצל ילדים, ניתן לזהות שקיעת דם מוחשת ולויקוציטוזיס. בבדיקה של הנוזל הסינוביאלי (ניקוז הנוזל) ניתן לזהות נוזל מוגלתי אשר תומך בתהליך זיהומי. ספירת התאים הלבנים תהיה גבוהה (מעל 50,000 תאים לממ"ק) כש-75% יהיו נויטרופילים.
האבחנה המדויקת ביותר היא על ידי לקיחת תרבית - תרבית דם ותרבית מהנוזל הסינוביאלי עצמו. לעיתים לוקחים תרביות נוספות מאזורים אחרים בגוף (בעיקר במידה ומדובר בזיבה שאז תרבית סינוביאלית לאו דווקא תצביע על הגורם).
מבחינת בדיקות הדמיה, יש קושי באבחנה בשלב המוקדם, אולם בהמשך ניתן לראות הרס של העצם במידה וקיים. בדיקת טומוגרפיה ממוחשבת תאפשר לזהות אזורים הרוסים בעצם ובנוזל המפרקי ובדיקת MRI יכולה להדגים באופן טוב תהליכים של דלקת מפרקים.

טיפול

הטיפול הוא סיסטמי, על ידי מתן אנטיביוטיקה, ובנוסף ניקוז של המפרק. אצל ילדים הפרוגנוזה היא יחסית טובה - אולם בכרבע מהם נותרת מגבלה כלשהי בתנועה המפרקית. אצל מבוגרים לעומת זאת קיימת מגבלה מפרקית בכמחצית מהמקרים.
Vulcanbot

וולקנבוט (באנגלית: Vulcanbot) היה בוטנט זדוני שהפיץ נוזקות לרבות רוגלות וביצע מתקפות מניעת שירות מבוזרות, אשר התגלה בשנת 2009.
שיא פעילותו היה בעיקר בוייאטנם, כשרוב קורבנותיו במדינה היו בלוגרים.
הנוזקה הופצה באמצעות סוס טרויאני בשם Vecebot והדביקה כ-15,000 מחשבים. לאחר ההדבקה הראשונית מחשבו של הקורבן אפשר לתוקף חיצוני להשתלט עליו ולבצע פעולות בשמו.
בעזרת מחשבי הקורבנות בנה התוקף בוטנט זדוני שסייע לו באיסוף נתונים, שליטה על תהליכי מערכת וביצוע התקפות מניעת שירות כנגד בלוגים המכילים מסרים פוליטיים נגד הממשלה.
ישנן טענות שקשרו את התקפות הבוטנט אל ממשלת וייאטנם מאחר שהם ניסו לדכא מספר הפגנות שפרצו במדינה בעקבות כרייה של מינרל הבוקסיט.
תחרות הפסנתר הבינלאומית ע"ש נאומבורג

תחרות הפסנתר הבינלאומית ע"ש נאומבורג (באנגלית: Naumburg International Piano Competition הוא השם הכולל שניתן לכל התחרויות במימון קרן וולטר ו. נאומבורג. זו היא תחרות לפסנתרנים צעירים, בני 17 עד 32, המתקיימת בניו יורק מאז 1926. זו אחת מתחרויות המוזיקה הוותיקות ביותר בעולם, שעזרה להזניק את הקריירה של כמה מגדולי הפסנתרנים במאה ה-20, בהם חורחה בולט, ויליאם קאפל, אבי סימון, תיאודור לטווין, קונסטנס קין, אדל מרכוס, קון-וו פייק, אנדרה-מישל שוב, סטיבן יו, אוואדאג'ין פראט (הזוכה האפרו-אמריקאי הראשון בתחרות זו) ועוד רבים.
הודות להיסטוריה הארוכה והעשירה שלה, נחשבת תחרות נאומבורג לאחת היוקרתיות ביותר בסוגה בעולם. הניו יורק טיימס תיאר אותה במילים אלה: "בדרכה השקטה, היא היוקרתית בכולן."
תחרות הפסנתר מקדשת את האידיאלים שהציב וולטר נאומבורג, כמוה כשאר התחרויות, הפרסים לביצועי סולו ומוזיקה קאמרית, הקלטות מלחינים, ניצוח והזמנת יצירות, כולם במימון קרן נאומבורג. וולטר נאומבורג החזיק בהשקפה, שתחרויות כאלה תורמות לא רק לרווחת כוכבים חדשים, אלא גם לעידוד אמנים צעירים ומוכשרים להיעשות לכוח מניע ראשון במעלה בפיתוח הסטנדרטים הגבוהים ביותר של מצוינות מוזיקלית ברחבי העולם. המשתתפים בתחרות הסולו משתנים בסבב קבוע משנה לשנה וכוללים פסנתרנים, כנרים, צ'לנים וזמרים. תחרות הפסנתר מתקיימת בשלב זה מדי חמש שנים.
הזוכה מקבל בדרך כלל פרס כספי, סבב הופעות, ניהול, חוזה הקלטות ובכורות ניו-יורקיות באולמות הקונצרטים החשובים ביותר בעיר. בשנים שעברו, קיבל עליו משרד הקרן את המשימה לנהל זוכים חדשים במשך שתי עונות או עד שסוכן מסחרי מתגייס לטפל בעסקיהם.
הר מקלינטוק

גילוי ההר

ההר התגלה על ידי משלחת דיסקברי (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904).

מקור השם

ההר נקרא על שם אדמירל סר לאופולד מקלינטוק, מהצי המלכותי, חבר של הוועדה שהייתה אחראית על משלחת דיסקברי.
ג'אמע אל-פנא

היסטוריה

כאשר נוסדה העיר מרקש על ידי המוראביטון בשנים 1070-1072 לאחר מאבק הרסני נגד האלמוהידים בשנת 1147 נוסדה הכיכר יחד עם יתר חומות העיר העתיקה. לאחר מכן בשנים 1147–1158 הורחבה הכיכר ביחד עם חומות העיר העתיקה ויחד עם המסגד, בית החולים, הארמון המלכותי ומגרש המסדרים המלכותי על ידי הסולטן יעקוב אל מנסור.

אונסק"ו

כיכר ג'אמע אל-פנא במרוקו הייתה המקור לרעיון של אונסק"ו ליצור רשימה של יצירות מופת של המורשת האנושית והבלתי מוחשית (באנגלית: Masterpieces of the Oral and Intangible Heritage of Humanity) בעקבות המופעים הרבים בכיכר ביחד עם השווקים והפעילות העירונית התוססת.

הפיגועים בשנת 2011

בתאריך 28 באפריל 2011 החריד את הכיכר פיצוץ עז שמקורו היה בבית הקפה "ארגנה" בכיכר. בפיגוע נהרגו 17 בני אדם ונפצעו 25. לפי אחד הדיווחים בתקשורת המקומית מקור הפיצוץ היה צינור גז.
אבישי אביבי

אבישי (אבי) אביבי (26 בדצמבר 1947 - 18 באוקטובר 2016) היה בתחילת דרכו שחקן וזמר, ומשנות השמונים היה אחד המעצבים האמנותיים (ארט דיירקטור) ומעצבי התפאורות הבולטים בישראל, בסרטי קולנוע, בהפקות טלוויזיוניות ובפרסומות. אביבי התגורר בתל אביב והיה נשוי לענת אביבי, נכדתה של מרים ברנשטיין-כהן.

קריירה

אביבי החל את דרכו כזמר ושחקן. הוא כיכב ב-1971, לצד עוזי פוקס במחזמר "קפוץ", שעיקרו היה שירים שהלחין עבור המחזמר דני סנדרסון. המחזמר, שכלל סצנות עירום, לא זכה להצלחה רבה. אותה תקופה ביצע אביבי את השיר "תנו ללכת", שחודש מאוחר יותר על ידי גבי שושן תחת השם "בראשית".
אביבי היה בשנות השבעים חבר קבוצת העין השלישית. בין השאר ביצע במסגרת פעילות החבורה את השיר "היי ג'ו בוא נעלה על הגל" של דוד אבידן. השיר הופיע בסרט "שלושה ואחת" של החבורה (1973), בו כיכב לצידם של אסי דיין, יונה אליאן ואורי לוי.
משנות השמונים התמקד אביבי בעיקר בעיסוקו כמעצב אמנותי וכמעצב תפאורות. בין השאר שימש בתפקיד זה בסרטים ישראליים כמו "המיועד" עליו זכה עם ענת אביבי בפרס אופיר; "רומן בהמשכים", "השגעון הגדול", "אלכס חולה אהבה", "סיפור שמתחיל בלוויה של נחש", "איש שאהב בעברית", "מול היערות", "אדמה משוגעת" (עליו זכה בפרס אופיר נוסף), "מלך של קבצנים" ו"המילים הטובות" של שמי זרחין. במקביל, שימש אביבי כמעצב בהפקות הוליוודיות כמו "שעתם היפה ביותר" (של שמעון דותן), "פגישה עם המוות" (עם פיטר יוסטינוב), "לא בלי בתי" (עם סאלי פילד), "רחובות ההרג (עם מייקל פארה), "גיבורים קטלניים" (1994, עם מייקל פארה), "הטל צל ארוך" (של וילמוש זיגמונד, עם מייקל יורק וליב אולמן) ו"המקור" (עם אל פצ'ינו). בשנת 2010 זכה בפרס אופיר על העיצוב האמנותי בסרט "זוהי סדום". אביבי שימש כמעצב אומנותי בסרט "יונה" משנת 2014 של הבמאי ניר ברגמן (עליו זכה בפרס אופיר רביעי). ובשנת 2015 עיצב תפאורה לסרט "המילים הטובות" ובשנת 2016 לסרט "הלהקה האחרונה בלבנון".
החל באמצע שנות התשעים החל אביבי עוסק גם בעיצוב אמנותי לפרסומות ולהפקות טלוויזיה מיוחדות. אביבי עיצב מאות פרסומות ושלח ידו גם בעיצוב תפאורה לתוכניות טלוויזיה כמו "לילה גוב" והפקת ליל בחירות 2006 של ערוץ 10.
הוהנשנהאוזן

הוהנשנהאוזן (בגרמנית: Hohenschönhausen), היה רובע במזרח ברלין, בירת גרמניה וגרים בו כ-107 אלף בני אדם.
הרובע גובלת בשכונות וייסנזה במערב, ליכטנברג בדרום ומרצאן במזרח ומצפון היא גובלת במדינת ברנדנבורג. בשנת 2001 במהלך רפורמת השכונות בברלין, אוחד הרובע עם ליכטנברג והשכונה המאוחדת קרויה רשמית ליכטנברג, אך בפי הברלינאים השמות המקוריים נשמרים.
הכפר הוהנשנהאוזן הוזכר כבר בשנת 1230 ובשנת 1920 צורף אל העיר ברלין יחד עם כפרים נוספים, כאשר אז גרו במקום 5,300 איש. האופי הכפרי נשמר עד לשנות ה-70. בשנת 1972 התחילה ממשלת גרמניה המזרחית לבנות ריכוזים של בניינים גבוהים (Plattenbau, כיוון שהפלטות יוצרו מראש במפעל) בעלי אופי ארכיטקטוני שהיה נפוץ במדינות קומוניסטיות - ועד 1989 הוקמו במקום 29,630 דירות חדשות שתוכננו לאכלס 90 אלף בני אדם.
לאחר איחוד גרמניה גדלה האוכלוסייה עוד עד לשנת 1994, אז גרו ברובע כ-120 אלף בני אדם. אז החלו בעיקר משפחות צעירות לעקור מהרובע. הגיל הממוצע ברובע עלה ל-40 שנה בניגוד ל-25 קודם לכן.
הרובע מאופיין במספר רחובות קטן של בתים ישנים, ביניהם בתים פרטיים מועטים. אזור זה מוקף בנחשי בניינים רבים גבוהים חסרי אופי, שנראים דומה זה לזה. על בניינים רבים מצוירות חיות על כניסתן, כדי לאפשר לילדים קטנים למצוא את ביתם.

אוכלוסייה

כמו השכונות הסמוכות, ליכטנברג, מרצאן והלרסדורף - גם בהוהנשנהאוזן גרה אוכלוסייה חלשה מבחינה סוציו-אקונומית, בעיקר משפחות מזרח-גרמניות לשעבר. ברובע תומכים רבים למפלגות הימין הקיצוני. הכפרים לשעבר שומרים עדיין על אופי כפרי.
שולי נתן

ביוגרפיה

שולי נולדה בלונדון בשם מרים שולמית בורנפרוינד לציירים חוה נתן (בתו של הטנור אברהם נתן) ויהושע בורנפרוינד. היא עלתה ארצה בגיל צעיר מאוד, והתגוררה בווילהלמה (בני עטרות של ימינו). בוגרת תיכון בליך. את שירותה הצבאי עשתה כמורה חיילת, וכשפתחה בקריירה מוזיקלית אימצה את השם 'נתן', שם נעוריה של אמה, וקיצרה את שמה הפרטי לשולי.
הופעתה הפומבית הראשונה הייתה בתוכנית הרדיו "תשואות ראשונות" בשנת 1967, אז שמעה אותה בתה הבכורה של נעמי שמר, ללי, וסיפרה לאמה ששמעה זמרת בעלת קול גבוה (שמר אהבה זמרות עם קול גבוה). שמר חיברה בדיוק אז את השיר "ירושלים של זהב" שהיה אמור להתבצע בפסטיבל הזמר מחוץ לתחרות הפזמונים. השיר נוצר בעקבות הזמנתו של טדי קולק, ראש עיריית ירושלים, שביקש שיר חדש על ירושלים. שמר מאוד התרשמה מנתן והחליטה שהיא תשיר את "ירושלים של זהב" בפסטיבל, אף על פי שמפיקי הפסטיבל חפצו דווקא בזמרת ידועה שתבצע אותו והתנגדו לביצוע על ידי זמרת לא מוכרת. נתן ביצעה את השיר בליווי גיטרה בלבד בעת ספירת קולות ההצבעה לזמרים המשתתפים וסחפה את הקהל שהצטרף אליה בהתלהבות. לאחר זמן הוסיפה שמר בתים נוספים בעצת רבקה מיכאלי, שאמרה שחסרה התייחסות לעיר העתיקה, והגרסאות החדשות הוקלטו.
אחד הרגעים המרגשים במלחמת ששת הימים, היה כשהצנחנים שהגיעו לכותל המערבי שרו את השיר כשדמעות בעיניהם. באותה תקופה יצא תקליט בשם השיר שהורכב משירי המלחמה, ביניהם שירה של נתן (במהדורה האנגלית של התקליט, בה אמנים ישראלים אחרים מבצעים את השירים באנגלית, השיר בוצע על ידי זמרת העם שולי הרולד. שירי המהדורה לא עלו על גבי דיסק).
השיר נחשב לשיר העברי האהוב בכל הזמנים ואף זכה בתואר "שיר היובל". זהו השיר שנתן מזוהה ביותר עמו עד היום.
ההצלחה הגדולה של השיר נתנה לנתן דחיפה כזמרת ששרה רפרטואר רחב, החל משירי משוררים ועד שירי מסורת יהודיים, וכל אלה הופיעו באלבומים ותקליטונים שלה מסוף שנות השישים והלאה, עד שלב מסוים שבו פרשה מהשירה לטובת גידול חמשת ילדיה, אך חזרה לבמה בשנת 1990 אחרי היעדרות ממושכת, והוציאה עם ידידתה הקרובה אביבה רוזנפלד קלטת בשם "ים של אור". מאז הוציאה אלבומי שירים יהודיים ולהיטים ישראלים, שאחד מהם, "שירי תהילה", שיצא בשנת 1995, כולל שיר שהקליטה בפסטיבל הזמר החסידי בשנת 1978 בגיחה חד פעמית.
שולי הלחינה ושרה אחדים משיריה של המשוררת זלדה, ביניהם "שושנה שחורה", "כל הלילה בכיתי" ו"אל תשליכני מלפניך". קשר מיוחד נוצר בינה לבין הזמרת נחמה הנדל עמה היה לה הרבה מן המשותף, החל ממסגרות רוחניות ועד תחומי זמרה משותפים ונגינה בגיטרה, ואף השתיים הקליטו מספר אלבומים. שתיהן העלו הופעות משותפות עד פטירתה של הנדל.
בשנת 2004 התערבה שלא בטובתה בשערוריה זוטא לקראת מופע הצדעה לשמר. מפיק המופע דודו אלהרר החליט שלא להזמינה להשתתף והעדיף שריטה תשיר במקומה את "ירושלים של זהב". החלטה זו גררה תגובות רבות נגד אלהרר, הן מצד המשתתפים והן מצד קהלה האוהד של נתן, אך לבסוף הוא התחרט והזמינה לבצע את השיר, ונתן לריטה שיר אחר.
בשנת 2007 שיחקה נתן בסרט הסטודנטים "הרת עולם" בבימוי איילה זמיר.
נתן נשואה מסוף שנות ה-60 למתתיהו (מתיו) וייס, אותו הכירה במהלך הופעה באנגליה, ולהם חמישה ילדים.
בשנת 2010 החלה לעבוד עם חבורת הזמר "בנות מסילות" וחידשה איתן את השירים "אנא בכח" ו"הליכה לקיסריה".