google/wiki40b huggingface dataset:
כיכר מרדקה

כיכר מרדקה (באינדונזית: Medan Merdeka או Lapangan Merdeka) היא מרחב ציבורי פתוח המהווה את מרכזה הטקסי של העיר ג'קרטה, בירת אינדונזיה. במרכזה של הכיכר ניצבת האנדרטה הלאומית של המדינה, וסביבה מבני ציבור רבים. שטחה קילומטר רבוע, וככזו היא אחת הכיכרות הגדולות בעולם.
משמעות המילה "מרדקה" באינדונזית היא "עצמאות" או "חופש".

תולדות הכיכר

מרחב הכיכר החל להתהוות בשלהי המאה ה-18. אז העביר ממשל איי הודו המזרחית ההולנדית את מרכזו מעיירת החוף בטאוויה אל האזור המהווה כיום את מרכז ג'קרטה. היה זה מרחב פתוח שבו רעו תואי מים, ובהתאם לכך הוא נקרא "בופלספלד" (Buffelsveld). בראשית המאה ה-19 קיבל המרחב את השם "שאן דה מארס", בהשפעה צרפתית, ושימש כשטח לאימונים צבאיים.
ב-1818, מעט לאחר הקמת הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה, שונה שם הכיכר ל"קונינגספליין" (Koningsplein, "כיכר המלך"). באותה עת הועבר משכן מושל איי הודו המערבית למבנה בשולי הכיכר (כיום ארמון מרדקה). בהמשך נבנו בכיכר מתקני ספורט, והיא שימשה ליריד (הנערך בקביעות מאז 1921 ומוכר כיום כיריד ג'קרטה) ובהמשך לפסטיבל לציון יום הולדת המלכה וילהלמינה ב-1906. בימי הכיבוש היפני של איי אינדונזיה נקראה הכיכר 
"לפנגאן איקדה" ( Lapangan Ikada, קיצור של Ikatan Atletik Djakarta ‏(Jakarta Athletic Bond)). 
ב-1949, לאחר תום המאבק האינדונזי לעצמאות, נתן הנשיא סוקרנו לכיכר את שמה הנוכחי. באותה עת הייתה הכיכר מתוחמת מכל צדדיה במבנים. סוקרנו יזם את הקמת האנדרטה הלאומית במרכז הכיכר, ולצורך כך נהרסו מספר מבנים שניצבו בה. בניית האנדרטה (המכונה מונאס (Monas)) החלה בשנת 1961 והסתיימה ב-1975. בעקבות הקמתה התבסס כינוי נוסף לכיכר - לפנגאן מונאס (Lapangan Monas).
ב-1993 הוכנה תוכנית-אב לכיכר, שנועדה להשיב אותה לשימוש של מרחב ציבורי פתוח וירוק. מימוש התוכנית הקנה לכיכר את המראה הנוכחי שלה. בשנת 2002 הוקמה גדר סביב מתחם הכיכר כדי להרחיק ממנה רוכלים וקבצנים, אך היא נותרה פתוחה לציבור הרחב. היא מהווה יעד פופולרי לתושבי העיר לפעילות נופש וספורט.
שי חדד

קריירה

שי חדד החל את הקריירה שלו במחלקת הילדים של מועדון הכדורגל מכבי מעלה אדומים, בהמשך עבר לביתר ירושלים  ב-16 באוגוסט 2004 ערך חדד את הופעת הבכורת שלו בקבוצת הבוגרים במשחק מול הפועל חיפה במסגרת גביע הטוטו. בעונת 2006/2007 היה חדד שותף לזכייתה של קבוצת הנוער של המועדון בדאבל. בעונת 2007/2008 עלה לקבוצת הבוגרים של המועדון. ב-30 במאי 2008 ערך חדד את הופעת הבכורה שלו בליגת העל כשנכנס כמחליף במשחק מול בני סכנין.
בעונת 2008/2009 הושאל חדד להפועל רמת גן מהליגה הלאומית, על מנת לצבור דקות משחק, והיה שותף לעלייתה לליגת העל בתום העונה. חדד המשיך עונה נוספת במועדון ועזר לה להישאר בליגת העל. בתקופתו בהפועל רמת גן ביסס חדד את מעמדו כשחקן הרכב, ובעונת 2010/2011 חזר לבית"ר ירושלים לאחר תום תקופת ההשאלה. באותה עונה כבש חדד את שער הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 1–5 על הפועל רמת גן. בעונת 2012/2013 הוסט חדד לעמדת המגן הימני על ידי המאמן אלי כהן.
לקראת עונת 2014/2015 הובהר לחדד כי הוא אינו בתוכניות של מאמן בית״ר ירושלים הנכנס מנחם קורצקי. בעצת חברו טוטו תמוז הוטס חדד למבחנים בקבוצת הצמרת הרומנית פטרולול פלוישט, בה משחק תמוז. חדד הרשים את הצוות המקצועי והוחתם לשנה עם אופציה לשנתיים נוספות. ב-30 באוקטובר 2014 ערך חדד את הופעת הבכורה שלו במדי פטרולול בניצחון קבוצתו 2–3 על ראפיד סוקיאבה במסגרת הגביע הרומני, ובאותו משחק כבש את שער הבכורה שלו במועדון. חדד ערך הופעת ליגה אחת במדי פטרולול אך לא יכול היה להמשיך ולשחק במדי הקבוצה עקב בעיות עם אשרת עבודה, וב-3 בפברואר 2015 חתם עד תום העונה למועדון ספורט אשדוד. ב-14 בפברואר 2015 ערך חדד את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשעלה כמחליף בהפסד 0–5 למכבי חיפה. בתום העונה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית, לאחר שסיימה במקום האחרון בטבלה.
ב-17 ביוני 2015 חתם בהפועל קטמון ירושלים מהליגה הלאומית.
ב-11 ביולי 2017 חתם חדד בהפועל אשקלון.
שלום שיקווה

קריירה

שיקווה גדל ברמלה והחל את קריירת הכדורגל במכבי רמלה. באמצע עונת 1962/1963 עבר למכבי תל אביב כשהיא ממקומת בתחתית הטבלה. שיקווה היה אחד מהגורמים המרכזים להישארותה של מכבי תל אביב בליגה באותה עונה. במהלך שנותיו של שיקווה במכבי תל אביב, זכה ב-2 אליפויות, 4 גביעי מדינה וגביע אסיה לאלופות.
בשנת 1970 עבר שיקווה לשחק בשורות בני יהודה תל אביב למשך שנתיים. בשנתיים האחרונות של הקריירה שיחק שיקווה בבית״ר רמלה. במהלך שנותיו כשחקן הבקיע שיקווה 64 שערים, ובשנת 1974 פרש ממשחק פעיל.
בנו הוא הכדורגלן ניר שיקווה.
אלבינה אוסיפוביץ

ביוגרפיה

אוסיפוביץ נולדה בווסטר שבמסצ'וסטס.

אלופה אולימפית

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת אמסטרדם (1928) סיימה אוסיפוביץ רק במקום השלישי, אולם במשחקים עצמם היא זכתה ב-2 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 1:11.0 דקות, לפני בת ארצה אלינור גרטי (1:11.4 דקות) וג'ויס קופר מבריטניה (1:13.6 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 4:47.6 דקות, לפני בריטניה (5:02.8 דקות) ודרום אפריקה (5:13.4 דקות).

שיאנית עולם

בתחרות שחייה שנערכה בסן פרנסיסקו שבקליפורניה ב-25 באוגוסט 1929 קבעה אוסיפוביץ במשחה ל-100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 1:09.4 דקות, שיפור לשיא העולם בן השבועיים של גרטי (1:09.8 דקות), שיא זה החזיק מעמד 7 חודשים ונישבר על ידי הלן מדיסון מארצות הברית (1:08.0 דקות).
אוסיפוביץ בוגרת של פמברוק קולג' (קולג' לנשים), באוניברסיטת בראון אשר ממוקמת בפרובידנס, רוד איילנד, שם שיחקה הוקי שדה והמשיכה לשחות כתחביב. היא התחתנה עם כוכב הכדורסל של המכללה בה למדה, הריסון ון אקן.
בשנת 1964 נפטרה אוסיפוביץ.
אלכסיי פיודורוביץ' אורלוב

אלכסיי פיודורוביץ' אורלוב (ברוסית:  Алексей Фёдорович Орлов) ‏(19 באוקטובר 1786 - 2 ביוני 1862) היה מדינאי רוסי, נסיך.
אלכסיי אורלוב היה בן מחוץ לנישואים של פיודור אורלוב, אחד מהאחים אורלוב שעזרו ליקטרינה הגדולה לתפוס את השלטון. בהתאם לצו קיסרי, "בני בית" של פיודור קיבלו מעמד אציל ואת שם המשפחה "אורלוב". כמו אביו, אלכסיי בחר בקריירה צבאית. הוא השתתף בכל המלחמות עם נפולאון כולל קרב אוסטרליץ וקרב בורודינו. במהלך הקריירה הצבאית הוא התקדם לדרגת אלוף. במהלך מרד הדקבריסטים הוא הוביל יחידת פרשים למתקפה נגד המורדים. כתוצאה מכך, כבר למחרת ניקולאי הראשון העניק לו תואר רוזן. בנוסף לכך, הקיסר הסכים לתת חנינה לאחיו של אלכסיי - דבר שהיה יוצא דופן במיוחד. הקיסר הסכים לתת לאח של אלכסיי עונש קל יחסית - גלות לאחוזה משפחתית.

פעילות דיפלומטית

תחילת הפעילות הדיפלומטית של אלכסיי אורלוב קשורה לחתימת הסכם אנדריאנופול. המשא ומתן על  החוזה התנהל בתנאים קשים. באירופה חששו שבמקום חתימת חוזה שלום, כוחות האימפריה הרוסית ימשיכו בתנועה לכיוון קונסטנטינופול והדבר עלול להביא לקריסה של האימפריה העות'מאנית. בסופו של דבר תומכי חתימת חוזה שלום בחצר הקיסר הרוסי שכנעו את הקיסר שלרוסיה אין יתרון בקריסת הטורקים ורצוי לסיים את המלחמה. אלכסיי אורלוב נשלח לאיוואן דיביץ' עם הנחיות לסכם את תנאי החוזה. לאחר משא ומתן קשה, ההסכם נחתם ב-2 בספטמבר 1823. במטרה לשפר את היחסים עם האימפריה העות'מאנית לקונסטנטינופול נשלחה משלחת נוספת בראשות אלכסיי אורלוב. במהלך השהות בעיר אורלוב הצליח להתקרב לסולטאן ולחמם את היחסים בין המדינות. 
שליחות נוספת לאימפריה העות'מאנית התרחשה בשנת 1833. התוצאה של נסיעה זו הייתה חתימת הסכם נוסף. בהתאם לתנאי ההסכם הרוסים הבטיחו לעות'מאנים מתן עזרה צבאית במידת הצורך. הטורקים מצדם הבטיחו לסגור את המיצרים בזמן המלחמה. עבור התוצאות היפות של השליחות, אלכסיי אורלוב קודם לדרגת אלוף בחיל הפרשים.
בשנת 1844 הוא התמנה הן למפקד הז'נדרמריה הרוסית ולמנהל המחלקה השלישית בלשכת הוד מעלת הקיסר, מחלקה שהייתה אחראית על ענייני ביטחון המדינה. הקריירה של אורלוב בשנות ה-40 של המאה ה-19 הייתה בשיאה. הוא היה שותף לכל הוועדות החשובות שהוקמו על ידי הממשל. במשך כל תקופת שלטונו של אלכסנדר הראשון הוא היה מאוד מקורב לקיסר.
בתחילת שלטון של אלכסנדר השני נשלח אורלוב לפריז לסכם את התנאים לסיום מלחמת קרים. בשנת 1856 הוא התמנה לתפקיד יו"ר המועצה המדינית וראש הממשלה והיה בתפקידים אלו עד לשנת 1861.
בשנת 1857 הוא מונה לוועדה לבחינת ביטול מעמד הצמית ברוסיה. דעותיו היו נגד שחרור האיכרים והוא השתתף בפעילות הוועדה ללא התלהבות.
אפוטרופוס

אַפּוֹטְרוֹפּוֹס (או אפיטרופוס; מיוונית: επιτροπος - "ממונה") הוא אחראי על מי שאינו מסוגל לדאוג לענייניו (בארצות הברית המונח המקביל לאפוטרופוס הוא "Legal guardian").

אפוטרופסות טבעית

על פי סעיף 14 לחוק ההורים הם האפוטרופסים הטבעיים של ילדיהם הקטינים. כאשר החוק קובע בסעיף 3, כי קטין הוא "אדם שלא מלאו לו 18 שנה".
האפוטרופסות על קטין פוקעת באופן אוטומטי בהגיעו לבגרות, כלומר לגיל 18 (על פי סעיף 62 לחוק).
סמירה סעיד

קריירה

סמירה סעיד נולדה ב-10 בינואר 1958 ברבאט, בירת מרוקו. סעיד הוציאה לאור את שירה הראשון "I Love Noodles" כשהייתה בת תשע. כישרונה של סעיד התגלה בתוכנית המוזיקה המרוקאית "מוואחב" ששודרה בערוץ המלכותי המרוקאי. לאחר השתתפותה בתוכנית עברה סעיד למצרים, שם החלה תהילתה בקרב כל מדינות העולם הערבי. בשנת 1977 התיישבה סעיד בקהיר והחלה להחזיק באזרחות מצרית לצד אזרחותה המרוקאית. כל אלבומיה של סעיד הם בערבית מצרית לצד שירים אחדים שהוקלטו בערבית מרוקאית. בשנת 1980 ייצגה סעיד את מולדתה מרוקו באירוויזיון שנערך באותה השנה בהאג, הולנד. השיר איתו ייצגה סעיד את מרוקו באירוויזיון נקרא "Bitaqat Hub" (מסר של אהבה) והוא אינו זכה להצלחה גדולה באירוויזיון כשהתמקם במקום ה-18 מתוך 19 עם 7 נקודות בלבד, כולן מאיטליה. לעומת זאת, השיר הפך ללהיט בעולם הערבי ובמצרים בפרט, שם עלה לפסגת המצעדים.
לאחר האירוויזיון החלה קריירתה של סמירה סעיד לזרוח והיא הפכה לאחת הזמרות המוכרות ביותר במצרים, היא הוציאה סינגלים רבים שהגיעו לפסגת המצעדים במצרים והפכה במובנים רבים ל"דיווה הגדולה של מצרים". בשנת 2001 זכתה סעיד בפרס על הקליפ הטוב ביותר במצרים עם שירה "לילה חביבי" (לילה עם אהובי) מתוך האלבום שנושא את אותו השם. סעיד זכתה בפרס נוסף ב-2003 והמשיכה לזכות בפרסים נוספים בכל העולם הערבי. בשנות ה-10 של המאה ה-21 החלה לחזור סעיד לפעילות מלאה לאחר הפוגה קצרה כאשר הוציאה לאור את הסינגל שלה "מזל" (בית) בשנת 2013 ואת האלבום "עאיזה עאש" (אני רוצה לחיות) בשנת 2015.

פעילות הומניטרית

סמירה סעיד הקדישה את עצמה בשנת 2006 להופעות בהתנדבות בפרברים בהם מתגוררים המהגרים בצרפת, היא עשתה זאת על מנת "לגרום לסולידריות בין כל הדתות" ולהילחם כנגד הטרור שפרץ בצרפת באותה השנה.
CHOP

CHOP הוא ראשי תיבות למשטר טיפולים כימותרפיים במחלת הלימפומה שאינה הודג'קין (NHL).

תופעות לוואי

תופעות לוואי יכולות לכלול תחושה כללית לא טובה והקאות, אובדן שיער וציסטיטיס המורגי (דלקת של שלפוחית השתן אשר מביאה לדימום בשתן, ניתן למניעה על ידי תרופות). 
בשבוע השני לאחר מתן הטיפול ניתן לצפות כי תתפתח נויטרופניה, ולכן כדי למנוע זיהומים יש לשקול מתן טיפול פרופילקטי (כגון ciprofloxacin). כמו כן, כדי למנוע התפתחות של Tumor Lysis Syndrome, כתוצאה ממוות מהיר של תאי גידול, ניתן טיפול פרופילקטי ב- Allopurinol.

לקריאה נוספת

הערך "CHOP", באתר "ויקיתרופות"
הערך "CHOP", באתר ויקירפואה
היטל ניומן

היטל ניומן (Newman) הוא צורת רישום של מולקולה בה רואים קשר פחמן-פחמן מלפנים לאחור. הפחמן הקדמי מיוצג כנקודה והאחורי כמעגל. היטל ניומן משמש ברישום בעיקר בתיאור סטראוכימיה של אלקאנים.
שני הפחמנים מצויים בהכלאת sp³, כלומר קשר אחד קושר ביניהם, ושלושה קשרים נוספים מיוצגים על ידי קווים היוצאים מהפחמנים.
בעזרת היטל ניומן ניתן להבדיל בקלות בין קונפורמציות סטאגרד, בה נמצאים המתמירים על הפחמנים השונים בזווית של 60ᴼ זה מזה לקונפורמציות אקליפסד, בה נמצאים המתמירים בדיוק אחד מול השני.
דרכים נוספות לתיאור מולקולות הן: היטל פישר, היטל הוורת' והיטל נטה.
היטל ניומן נקרא על שם מלווין ספנסר ניומן, אשר המציא אותו ב-1952.
עיירה

עיירה היא סוג של יישוב אשר מרבית תושביו אינם מתפרנסים מחקלאות ומספר התושבים בו נחשב לקטן ביחס למספר התושבים בעיר. מספר זה נע בדרך כלל בין כמה מאות לכמה עשרות אלפים. גודל האוכלוסייה כשלעצמו איננו קובע באופן נחרץ אם מדובר בעיירה או בכפר. 
בהרבה אזורים בעולם, למשל בהודו, מספר התושבים בכפר גדול יכול להיות גדול בהרבה מאשר בעיירה קטנה. בדרך כלל עיירה תהיה גדולה מכפר וקטנה מעיר.
אחד ההבדלים העיקריים בין כפר לעיירה הוא אופי הכלכלה ביישוב; האנשים אשר מתגוררים בעיירות בדרך כלל מתפרנסים מתעשייה (בתי חרושת), מסחר (חנויות) ושירותים, ואילו בכפר, ענף הפרנסה העיקרי הוא בדרך כלל חקלאות. עיירה יכולה להיות פרבר של עיר גדולה ויכולה גם להיות מרוחקת מאוד מכל יישוב עירוני אחר. מרביתן של העיירות בישראל מנוהלות על ידי מועצה מקומית.

הגדרת "עיירה" לפי חוקי מדינת ישראל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
קניין חזקה

במשפט העברי, קניין חזקה היא דרך לקנות נכס (בשונה מהחזקה שמהווה רק ראייה) על ידי פעולה מעשית בגוף הנכס (כגון חפירה בקרקע).

מהות החזקה

למרות שמה המשותף לחזקת ראייה, אין ביניהם כל קשר. הריטב"א מוכיח זאת, מכך שבעוד שקניין חזקה נעשה דווקא על ידי פעולה בגוף הקרקע ואין די באכילת פירות הקרקע, הרי שחזקה בקרקעות נעשית דווקא על ידי אכילת פירות הקרקע, אך במעשה חזקה על הקרקע עצמה, כמו נעילת דלתה או תיקון גדר מסביב לה, אינו נחשב לחזקה. אך יש הסוברים שקיים קשר בין חזקת ראייה לקניין חזקה.
קניין החזקה הוא כאשר אדם נועל בית או שטח או פורץ בה פרצה. נחלקו הראשונים האם נעילת דלת נחשבת לחזקה, או לא. לפי הרשב"ם נעילת דלת אנה נחשבת לחזקה, שכן אין דבר זה מעשה בעל הבית, אלא כאורח המבריח נזקים מנזקי בעל הבית, דבר שמחויב כל אחד לעשות במידת האפשר, ורק התקנת מנעול בדלת נחשבת לקניין חזקה. לעומת זאת, רבינו יונה חלוק על כך ומסביר שרק כאשר קיים נזק המוכן ועומד להבא בשעת מעשה, הצלת הבית ממנו על ידי נעילה אינה מעשה בעל הבית אלא מעשה מצווה, אבל נעילה שלא בשעת הנזק היא קניין טוב.
נחלקו הראשונים האם מועלת חזקה בקניית קרקע מאדם אחר, או רק בקנית קרקע מנכסי הפקר.

בעבדים כנעניים

חזקת קניין היא גם אחת מחמשת דרכי הקניין של עבדים, המקור לכך הוא מהפסוק "והתנחלתם אותם לבניכם אחריכם לרשת אחוזה", המקיש את העבדים ל"אחוזה" - קרקעות.

מחלוקת הראשונים

הרמב"ם פוסק שאחרי הנעילה יש לחזור ולפתוח את השער, והרמב"ן שואל על הרמב"ם מדוע יש לחזור ולפתוח את השער אחרי הנעילה, בעוד שמעשה החזקה הוא רק הנעילה עצמה.
הבית יוסף מבאר, שכדי שיהיה ניכר שנעילת השער נעשית לשם קניין והוכחת בעלות על החצר, יש לחזור ולפותחה, שאם לא כן ניתן יהיה לחשוב שהנעילה נעשית בציווי בעל הבית, ולא לשם קניין, שכן כוחו של מעשה הקניין הוא דווקא בכך שניכר שהוא בעליו.

הקניין בעבדים

גם בעבד הקניין דומה, והוא מהווה שליטה ממשית על העבד, הנעשית בכך שהעבד משמש את רבו, על ידי התרת מנעלו, הולכת בגדיו אחריו לבית המרחץ, וכן כל מלאכה שדרך עבד לעשותה, ולא אדם אחר. בכך מופגנת בעלותו של האדון על העבד, שכן מלאכות מעין אלו אינן נעשות בדרך כלל אלא על ידי עבדים בלבד. כך גם אם העבד הפשיט את רבו (בבית המרחץ), רחצו, סכו בשמן, הלבישו והנעילו.
מארי, נסיכת דנמרק

ביוגרפיה

מארי אליזבת דונלדסון נולדה בהובארט שבאוסטרליה לזוג הורים שהיגרו מסקוטלנד ושניהם עבדו באוניברסיטת טסמניה, אמה הנרייטה קלארק הורן הייתה חברת מנהלה ואביה ג'ון דאלגליש דונלדסון פרופסור למתמטיקה, והיא הצעירה מבין ארבעה ילדים (שלוש בנות ובן), בילדותה למדה לנגן על מספר כליי נגינה והייתה מעורבת בפעילות ספורטיבית, ב-1990 היא החלה ללמוד באוניברסיטת טזמניה, לאחר שסיימה את התואר עבדה במספר סוכנויות פרסום ועברה להתגורר במלבורן, ב-1998 עבדה תקופה כמנהלת חשבונות באדינבורו וב-2002 לימדה אנגלית בבית ספר למנהל עסקים בפריז, דונלדסון הכירה את הנסיך פרדריק במהלך אולימפיאדת סידני וב-2001 עברה לגור בדנמרק, ב-2004 נישאו השניים בקתדרלת קופנהגן, היא תומכת ופעילה בתוכניות נגד השמנת יתר של ארגון הבריאות העולמי.
במהלך אולימפיאדת הקיץ של שנת 2000 נפגשה מארי עם פרדריק, נסיך דנמרק בסליפ אין, פאב בסידני, והשניים החלו לצאת ביחד. ההתחייבות הרשמית שלהם ב-2003 ונישואיהם בשנה שלאחר מכן הייתה נושא לתשומת לב רבה מצד התקשורת האירופית האוסטרלית והאירופית, שהציגה את הנישואים כ"רומנטיקה" מודרנית בין נסיך לבין פשוטת עם. הוא לא זוהה על ידי חבריה כנסיך הכתר של דנמרק עד לפגישתם. השניים ניהלו מערכת יחסים ארוכת טווח בטלפון, באימייל ובהתכתבות. פרדריק ערך מספר ביקורים דיסקרטיים לאוסטרליה. ב-15 בנובמבר 2001 חשף השבועון הדני "בילד בלדט" את מרי כחברתו של פרדריק. אז בדצמבר 2001 עברה מארי מאוסטרליה לדנמרק, בזמן שעבדה כמורה לאנגלית בפריז. ב-24 בספטמבר 2003, בית המשפט הדני הודיע כי מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק מתכוונת לתת את הסכמתה לנישואין בישיבת מועצת המדינה שתוכננת ל-8 באוקטובר 2003. בני הזוג התארסו באופן רשמי ב-8 באוקטובר 2003.
ב-14 במאי 2004 התחתנו השניים בקתדרלת קופנהגן, ולאחר מכן חגגו את ירח הדבש באפריקה. בתחילה התגוררו בני הזוג בארמון פרדנסבורג, ולאחר מכן עברו להתגורר בארמון אמליינבורג, ובמהלך השנים נולדו להם 4 ילדים.
מארי ממלאה תפקידים ייצוגיים שונים כחברת בית המלוכה הדני, ובנוסף היא פעילה לטובת זכויות הלהט"ב בדנמרק. כמו כן נחשבת מארי לאחת הנשים האופנתיות ביותר בעולם, והיא משמשת כפטרונית האופנה בדנמרק.
קאטו טקאקי

ראשית חייו

קאטו נולד בשם האטורי סוקיצ'י, בסמוך לעיר נגויה, בנו השני של סמוראי ממשפחת טוקוגאווה. בגיל 13 אימץ אותו קאטו בונהיי, וקיבל את שם המשפחה שלו. הוא למד משפטים באוניברסיטת טוקיו, וסיים ראשון בכיתתו, עם התמחות במשפט אנגלי. לאחר סיום לימודיו הוא עבד בזאיבצו מיצובישי, ונשלח מטעמם ללונדון לשמך שנתיים. עם שובו ליפן ב-1885 התמנה קאטו לסגן מנהל המשרדים הראשיים של מיצובישי בטוקיו. הוא נשא לאישה את הרוג'י, בתו של נשיא מיצובישי, ב-1886.

קריירה פוליטית

קאטו הפך ב-1887 למזכירו האישי של אוקומה שיגנובו, אז שר החוץ היפני, וסייע לו בעריכת החוזים הבלתי שיוויוניים. לאחר מכן היה מנהל משרד הבנקאות במשרד האוצר.
הוא התמנה לשגריר יפן בבריטניה ב-1894, והמשיך בתפקיד זה עד 1899. בשנה לאחר מכן, התמנה לתפקיד שר החוץ, בממשלתו הרביעית של איטו הירובומי. במהלך עבודתו כשגריר בבריטניה ובמשרד החוץ, סייע קאטו בהנחת היסודות לברית האנגלו-יפנית, שנחתמה ב-1902. עוד באותה שנה קיבל קאטו מושב בבית הנבחרים בדיאט של יפן, מטעם מחוז קוצ'י.
קאטו התמנה פעם נוספת לתפקיד שר החוץ ב-1906, בממשלתו של סיונג'י קינמוצ'י, אך התפטר זמן קצר לאחר מכן, בשל התנגדותו להלאמת מערכת הרכבות של יפן, אותה אישר הקבינט. למשך זמן מה נותר קאטו ללא תפקיד, עד ששב לבריטניה בתור שגריר ב-1908. הוא קיבל את עיטור מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, וזכה למוניטין כמדינאי מוצלח. הוא שימש שר חוץ פעם נוספת בכהונתו השלישית של קאצורה טרו ובכהונתו השנייה של אוקומה.
קאטו היה שר החוץ של יפן עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, והוא החליט להצטרף אליה לצד מדינות ההסכמה, החלטה לה התנגדו הגנרו. בנוסף, קאטו עורר תקרית בינלאומית ב-1915, כשהגיש לסין את מסמך עשרים ואחת הדרישות, שבו הגדיר את האינטרסים הפוליטיים והכלכליים של יפן בסין.

ראש הממשלה

ב-1915 הצטרף קאטו לבית האצילים של הדיאט, על פי צו קיסרי. הוא היה לנשיא מפלגת קנסייקאי בשנה לאחר מכן, משרה שהתאימה לו לאור התנגדותו לגנרו, תמיכתו בחוקה ושאיפתו להרחיב את זכות הבחירה.
קאטו התמנה לתפקיד ראש ממשלת יפן ב-1924 והחזיק בתפקיד עד מותו ב-1926. ממשלתו זכתה לכינוי "ממשלת שלוש המפלגות החוקתיות," שכן היא הורכבה מקואליציה של שלוש מפלגות שתמכו בחוקה. קאטו העביר ב-1925 את חוק הבחירות הכלליות, שהעניק זכות בחירה לכל הגברים מעל גיל 25. הוא אף אישרר את החוק לשמירה על השלום, שנועד לדכא התארגנויות פוליטיות קיצוניות, והביא לנורמליזציה ביחסי ברית המועצות-יפן.
קאטו נפטר במשרדו מדלקת ריאות ב-28 בינואר 1926, בגיל 66.
ביטרבלו

תקציר העלילה

הסיפור מתרחש כשמונה שנים לאחר אירועי "מחוננת". ביטרבלו היא מלכת מונסי בת ה-18, ונאבקת להתמודד עם תפקידה הנוכחי כמלכה - כאשר ברצונה להיות מלכה טובה והוגנת לנתיניה - אל מול ההיסטוריה האפלה ומורשתו של אביה הסדיסט, אשר שלט במוחם של אנשים בזמן שזרע הרס בממלכתו. 
מכשולים רבים עומדים בדרכה במסעה זה: יועציה, אותם ירשה מאביה, מנסים לשכנע אותה להשאיר את העבר בעבר, ומסיתים את תשומת לבה בכך שמעמיסים עליה מטלות אדמיניסטרטיביות ומסתירים ממנה כל דבר שיעלה בה שאלות עליהן אין ברצונם לענות. אך ביטרבלו עצמה חוותה את שלטונו של אביה, ואינה יכולה לשכוח כיצד הוא רצח את אמה אל מול עיניה, והיא נלחמת בשיכחה שתוקפת כפי הנראה את כל הסובבים אותה. 
ביטרבלו מנסה לגלות בעצמה את מה שמסתירים ממנה, והיא לובשת את בגדיה של משרתת וחומקת מן הארמון לילה אחד, כדי לשמוע את מספרי הסיפורים בפונדקים בעיר. כך היא פוגשת את ספייר, המכונה "סף", מחונן שאינו יודע מה כשרונו, ואת חברו טדי, שרוצה לכתוב מילון לשימוש אזרחי מונסי. דרכם, בזהותה הבדויה כ"ספרקס", ביטרבלו לומדת כיצד אנשים מתמודדים עם המורשת של לק, כמו דרך הסיפורים, וכן על פעילויותיהם של חבריה החדשים, שמבקשים להחיות דרך ספרים וחינוך את ההיסטוריה האבודה של מונסי. סף גם מתגנב לארמון כדי לקחת בחזרה חפצים שנגנבו על ידי לק בעבר. אך היא גם רואה כיצד כמו יועציה, אנשים רבים מעדיפים לא לזכור את העבר, מה שרק מעורר ביתר שאת את סקרנותה של ביטרבלו. 
כשלאט-לאט ביטרבלו חושפת את העבר, היא נאלצת גם להתמודד עם מחדליה כמלכה, ולבדוק אם היא באמת בונה לעמה עתיד. היא מתחילה להבין שזה לא מספיק לנהל את המצב הקיים, אלא שעליה לבנות תוכניות ומדיניות שירפאו את העבר וישפו את התושבים הנגזלים, בזמן שגם יניחו את הבסיס לעתיד משגשג. 
כשסף מגלה את זהותה האמיתית של ביטרבלו, הוא כועס ומרגיש נבגד. הוא חושב שהיא משחקת משחקי ילדים, ואינה מכירה בפריווילגיות שלה, או כיצד התרמית יכולה להשפיע על חבריה החדשים. אם לפני כן היו רמיזות לרגשות מתפתחים בין סף לביטרבלו, הפער שנגלה ביניהם הוא גדול מידי לגישור. 
בינתיים, ביטרבלו מגלה שיועציה בוגדים בה, שמשפחת פשע בעיר מתנכלת לה ולחבריה, בסיוע משרתת בארמון שגם בוגדת בה, והיא נאלצת להתמודד עם המשברים האלה בזמן שהיא עצמה מרגישה אובדת בזמן. אך בעזרת כל חבריה, היא פותרת את הבעיות - יועציה מתים או נעצרים, הסכנות בעיר מטופלות, וחבריה של ביטרבלו, "חוקרי האמת", מקבלים ממנה את ההוראה לפתח מרכזי חינוך ולהדפיס מחדש ספרים שהושמדו בזמנו של לק. ביטרבלו מגיעה למקום של שוויון נפש לגבי העבר, לאחר שחשפה את כל פשעיו ושחיתויותיו של אביה, ומתחילה לערב את עצמה בהכוונת הממלכה, ולא רק באדמיניסטרציה. 
סף נפרד ממנה לשלום, ויוצא לדרך לחפש הרפתקאות חדשות.

ביקורת

הספר זכה לביקורות הטובות ביותר מכל ספרי סדרת "שבע הממלכות". בניו יורק טיימס נכתב כי "יש סופרים שיודעים לספר סיפור טוב; יש כאלה שיודעים לכתוב. קאשור היא אחת מהסופרים הנדירים שיודעים לעשות את שניהם. מדומיין בצורה מרגשת ומבוצע למשעי, ביטרבלו עומד כתרומה מופלאה למסורת ספרותית ארוכה." הביקורת ב-Kirkus קראה לספר "הורס ושובר לב".
איימי ביץ'

ילדות ונעורים

איימי ביץ' נולדה בהניקר, ניו המפשייר, למשפחה מכובדת ובעלת-שם בניו אינגלנד, ילדת-פלא, שיכלה לשיר בדייקנות ארבעים נעימות בגיל שנה, לימדה את עצמה לקרוא בגיל שלוש וחיברה ולסים פשוטים מגיל ארבע. היא החלה לקבל שיעורי פסנתר אצל אמה בגיל שש, וכעבור שנה הופיעה ברסיטלים פומביים, בנגינת יצירות של הנדל, בטהובן, שופן ויצירות שחיברה בעצמה. ב-1875 עברה משפחתה לבוסטון, שם יעצו להוריה לרשום אותה לקונסרבטוריון אירופאי. ההורים העדיפו הכשרה מקומית ושכרו את ארנסט פראבו ואחר את קרל ברמן כמורים לפסנתר. בגיל ארבע-עשרה קיבלה איימי את הכשרתה הפורמלית היחידה בהלחנה אצל ג'וניוס ו. היל, שלימד אותה הרמוניה וקונטרפונקט במשך שנה אחת. מעבר לשנת לימוד יחידה זו, רכשה איימי את ידיעותיה בכוחות עצמה, במקרים רבים באמצעות לימוד וחקר יצירות קלאסיות, כגון הפסנתר המושווה של באך.

קריירה

הופעת הבכורה שלה כמוזיקאית מקצועית התקיימה בבוסטון ב-1883, בנגינת רונדו במי במול מז'ור של שופן וקונצ'רטו בסול מינור של מושלס; כעבור זמן קצר הופיעה כסולנית עם האופרה של התזמורת הסימפונית של בוסטון. לאחר נישואיה ב-1885 עם ד"ר הנרי האריס אוברי ביץ' - מנתח בוסטוני שהיה מבוגר ממנה ב-24 שנים - הסכימה להגביל את הופעותיה לרסיטל פומבי אחד בשנה, שאת הכנסותיו תתרום לצדקה. מתוך היענות לרצון בעלה, התמסרה להלחנה. הצלחתה הגדולה הראשונה הייתה המיסה במי במול מז'ור, שבוצעה ב-1892 על ידי אגודת הנדל והיידן. ביצוע המיסה, שזכה לביקורות חיוביות, הביא את ביץ' אל השורה הראשונה של מלחינים אמריקאים. היא חיברה את "מזמור הלל" (פרק ק' בתהילים לחנוכת "בניין האישה" בתערוכה העולמית של שיקגו (1893).
אחרי מות בעלה ב-1910, יצאה למסעות קונצרטים באירופה, שם ניגנה בפסנתר יצירות משלה. דעתה הייתה נחושה להוציא לה שם באירופה הן כפסנתרנית והן כמלחינה. היא חזרה לאמריקה בשנת 1914 ושהתה ב"מקדאוול קולוני" בפטרבורו, ניו המפשייר. ב-1915 כתבה את "עשרת הדיברות למלחינים צעירים", שביטא רבים מעקרונות הלימוד העצמי שלה. בהמשך עברה לניו יורק, שם הייתה למלחינת הבית הווירטואלית של כנסיית סנט ברתולומיאו האפיסקופאלית. היא ניצלה את מעמדה כמלחינת צמרת אמריקאית לקידום הקריירות של מוזיקאים צעירים ועמדה בראש כמה ארגונים, בהם "אגודת המלחינות האמריקאיות", שם כיהנה כנשיאה הראשונה. מחלת לב הביאה לפרישתה של ביץ' בשנת 1940 ולמותה בניו יורק בשנת 1944.
יצירותיה כוללות מיסה במי במול מז'ור (1892), "סימפוניה גאלית" (1896), סונאטה לכינור, קונצ'רטו לפסנתר, "וריאציות על נושאים בלקניים", חמישיית פסנתר, כמה יצירות כוראליות ומוזיקה קאמרית (כולל פסטורלה לכלי נשיפה מעץ), מוזיקה לפסנתר והאופרה "קאבילדו" (1932). את עיקר הפופולריות הביאו לה, מכל מקום, שיריה. כתיבתה רומנטית ברובה, ולעיתים רבים משווים אותה לזו של ברהמס. ביצירותיה המאוחרות ערכה ניסויים, התרחקה מטונאליות, עשתה שימוש בסולמות של טונים שלמים ובהרמוניות וטכניקות אקזוטיות יותר.

ביטוי הוקרה

ב-9 ביולי 2000, ב"קונכייה" המפורסמת של בוסטון , חלקה תזמורת הטיילת של בוסטון כבוד לאיימי ביץ'. שמה נוסף לקיר השחם שעל "הקונכייה" והצטרף ל-86 שמות של מלחינים אחרים כמו באך, הנדל, שופן, דביסי, מקדואל ובטהובן. איימי ביץ' היא המלחינה היחידה על קיר השחם.