google/wiki40b huggingface dataset:
כריס פרנל

ביוגרפיה

פרנל נולד בממפיס שבטנסי. הוא סיים את לימודי התיכון בתיכון ג'רמנטאון, ולאחר מכן למד דרמה בבית הספר לאומנויות של אוניברסיטת קרוליינה הצפונית (UNCSA). לאחר שסיים את לימודי התואר הראשון חזר לטנסי ולימד משחק וקולנוע בבית הספר התיכון בו למד. בסופו של דבר עבר ללוס אנג'לס כדי לטפח את קריירת המשחק שלו.
פרנל הופיע לראשונה בסאטרדיי נייט לייב ב-26 בספטמבר 1998 כשחקן אורח, והפך למשתתף קבוע בעונה שלאחריה. בקיץ 2001, בעקבות קיצוצים ושכירת ארבעה חברי צוות חדשים, נאלץ יוצר הסדרה לורן מייקלס לפטר את פרנל כדי לפנות מקום לשחקנים חדשים או לאורחים שצריכים להפוך לשחקנים קבועים; אך הוא חידש את חוזהו באמצע העונה הבאה. במהלך הופעתו בסאטרדיי נייט לייב הופיע פרנל במערכונים רבים, וביצע חיקויים רבים של סלבריטאים. אחד המערכונים הידועים הוא הווידאו קליפ "Lazy Sunday" שצילם יחד עם אנדי סמברג. בספטמבר 2006 הודיע מייקלס כי יפוטרו 3 חברי צוות, וביניהם פרנל (בכך הפל פרנל לחבר הצוות היחיד בתוכנית שפוטר פעמיים).
פרנל הופיע בסרטים ובסדרות רבים, ביניהם חברים, תרגיע, מרפי בראון, סיינפלד ועוד. כן הופיע בסדרה רוק 30. משנת 2011 עד 2014 שיחק בסדרת הקומדיה פרברי הגיהנום. באותה שנה שיחק בסדרה הקומית של CBS "אהבה מטורפת" בתפקיד השוטר דניס בארט. 
בשנת 2012 שיחק בקומדיה הרומנטית "עד החתונה זה יעבור" לצד ג'ייסון סיגל ואמילי בלאנט. 
פרנל דיבב דמויות במספר סרטים וסדרות, ביניהם בסרט "מפלצת של מלון" משנת 2012. כיום הוא מדבב באופן קבוע בסדרת האנימציה "ארצ'ר" של ערוץ FX Networks ובסדרה ריק ומורטי של ערוץ Adult Swim. בנוסף הוא מקריין בסדרת האנימציה לילדים "WordGirl".
בשנת 2019 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרה הקומית "זוג פלוס סלב" לצד דיימון ואינז ג'וניור, המשודרת ברשת CBS.
מסורתיים

מסורתיים או שומרי מסורת הוא כינוי לקבוצה גדולה של יהודים בישראל ובארצות אחרות שאינם מגדירים את עצמם כדתיים אך גם לא כחילונים. לרוב, המסורתיים מקיימים מצוות אחדות ומנהגים שונים הנחשבים סמלי מסורת מובהקים, לא בהכרח בשל הקפדה על שמירת ההלכה, אלא מתוך הזדהות ותחושת השתייכות לעם היהודי, מתוך המחשבה שיש לשמר ערכי מסורת כדי לשמור על קיומו של העם או מתוך רצון להמשיך את מנהגי המשפחה. המסורתיות מזוהה באופן כמעט בלעדי עם המזרחים בישראל.
מספרם המדויק של המסורתיים קשה לכימות ומבוסס על הגדרתם של הנשאלים עצמם. לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לשנת 2006, המגדירים עצמם מסורתיים מהווים 39% מהאוכלוסייה היהודית בישראל. 
חלק מארגוני היהדות הקונסרבטיבית הפועלים בגולה וגם בישראל מכנים עצמם בשם "יהדות מסורתית" (בלועזית Masorti), אך אין להתבלבל בין הגדרה זו לבין יהודים מסורתיים.

מאפיינים מסורתיים בקרב חילוניים

המסורת היהודית כוללת מנהגים שונים המתקיימים גם בבתים חילוניים רבים שאינם מגדירים עצמם מסורתיים. כך למשל, ברית מילה, טקס הבר-מצווה וליל הסדר בפסח. שמירה על מסורת יכולה להיות מלווה בנימוקים שאינם דתיים או מסורתיים. כך למשל ישנם חילונים רבים אשר צמים ביום הכיפורים בנימוק שהדבר מועיל לגוף ולנפש. אחרים שומרים על דיני טהרת המשפחה מתוך הכרה בחשיבותם לשמירה על חיי משפחה בריאים. עם זאת, גם חלק מהנימוקים המובאים במקורות תורניים למצוות השונות ("טעמי המצוות") הם שכליים, כך שאין מדובר בסתירה.
גם לימוד ארון הספרים היהודי בקרב חילונים רבים בשנים האחרונות אינו קשור ישירות לחברה המסורתית, אלא נובע מרצונם של חילוניים ללמוד יותר על המורשת הדתית והערכית של היהדות, שהוזנחה במקרים רבים במערכות החינוך החילוניות.

המסורת, המשפחה והעדה

שמירת מסורת קשורה לערכי המשפחה, ורבים רואים בשמירה על המסורת ערך משפחתי וחינוכי חשוב. 
המסורת קשורה גם להשתייכות עדתית. כך למשל, אחוז שומרי המסורת גבוה במיוחד בקרב יהודים מזרחים. רבים מהעולים מארצות המזרח וצאצאיהם, מגדירים עצמם שומרי מסורת גם אם חלק מאורחות חייהם חילוניים. מפלגת ש"ס חרתה על דגלה את הסיסמה "להחזיר עטרה ליושנה", וסחפה אל שורות מצביעיה רבים מבני עדות המזרח שאינם דתיים, אך רואים חשיבות בשמירת המסורת. 
בקרב היהודים האשכנזים יש אחוז נמוך יותר של אנשים המגדירים עצמם "מסורתיים", בין היתר בשל הדיכוטומיה היחסית שנוצרה בהדרגה לאחר תקופת האמנציפציה בין אורתודוקסים, רפורמים ואחרים במרכז אירופה (ובהמשך בארצות הברית), ובין חילונים, ציונים-דתיים וחרדים במזרח אירופה בראשית המאה ה-20. בקרב יהודי ארצות האסלאם הייתה ירידה בשמירת המצוות והתקיים מתח בין הדת ובין כוחות המודרניזציה, אך הקיטוב בין הדבקים במסורת ובין מי שהתרחקו ממנה במידה זו או אחרת היה מתון יותר מבאירופה. לא קמו כוחות מאורגנים שביקשו לאתגר את סמכות הרבנות המסורתית.
מוטי דריאל

מוטי (מרדכי) דריאל (נולד ב-21 באפריל 1940 בבוקרשט, רומניה) הוא פרופסור לכימיה, צייר, פסל ופעיל חברתי ישראלי.

ביוגרפיה

בבית הוריו, ז'אן ואליזבט דוידוביץ, דיברו צרפתית, גרמנית והונגרית. עלה עם משפחתו לישראל ב-1950. סיים בית ספר תיכון בקריית מוצקין, התגייס לצה"ל כעתודאי בשנת 1958 והשלים תואר ראשון בכימיה בטכניון. בחופשות הקיץ גויס לקורסים צבאיים כולל קורס קצינים. עם חיולו לאחר תום לימודיו בטכניון, הוצב במעבדות המחקר של הוועדה לאנרגיה אטומית. במהלך 15 השנים הבאות, במקביל לעבודתו כחוקר, השלים תואר שני ותואר שלישי בתרמודינמיקה לא-הפיכה במכון ויצמן.
 
שירת במילואים במלחמת יום כיפור בדרגת סרן.
בשנים 1984-1977 עבד בתעשייה הכימית בנגב כמנהל אגף המחקר בחברת הברום וככימאי ראשי בפוספטים בנגב.
 
ב-1984 חזר לוועדה לאנרגיה אטומית עד לשנת 2004. 

ב-1997 הקים עם חברים את עמותת "נגב שלום" ושימש כיו"ר העמותה עד לשנת 2004. לצד כנסים וצעדות לקירוב השלום עסקה העמותה במתן שיעורי עזר לעולים בבאר שבע ולילדים מהפזורה הבדואית באבו כף.

בשנים 2011-2004 הקים במכללת ספיר את היחידה לפרויקטי גמר. 

בשנת 2005 העניקה לו המועצה להשכלה גבוהה דרגת פרופסור חבר בכימיה.

למוטי דריאל שני בנים ושתי בנות. מתגורר בתל אביב עם אשתו קטי.

קריירה אמנותית

דריאל עוסק לאורך שנים בציור. החל מ-2012 מצייר בעיקר בטכניקה משולבת במכחול ובמחשב לוח. לאחרונה החל גם לפסל בברזל. 
יורי כץ, זוכה בפרס שרת התרבות באמנות פלסטית ב-2014 וראש ועדת שיפוט פרס אוסקר הנדלר, שאצר את התערוכה "סמוראי חיוור" בספרייה העירונית בבאר שבע, כתב על מוטי דריאל:
בתערוכה הנוכחית של מוטי דריאל מוצגות עבודות מתקופות שונות בחייו, במגוון גישות ציור ובנושאים שונים: ציורי שמן מסורתיים לצד רישומים בטכניקות אחדות, עבודות מחשב מודפסות, עבודות פיסול ושילובים בין כל אלה.
מוטי מחפש. הוא בודק וחוקר כיוונים חדשים. נוגע ללא פחד, בסקרנות ובהתלהבות, בכל דבר. הנושאים רחבים ומגוונים: סצנות אינטימיות יום יומיות לצד עבודות העוסקות בנושאים חברתיים, פוליטיים וכלל אנושיים. מוטי עושה שימוש בכל דבר כטריגר ליצירה - צילום, חפץ, מילה או טקסט שלם. יש בו רצון לגעת בחומר, לחקור אותו, לגלות ולברוא ממנו עולם חדש. תוך כדי כך הוא לומד, מגלה גילויים טכניים חדשים ופותח כיווני יצירה חדשים.
מן התערוכה עולה ניחוח רטרוספקטיבי מקיף, כזה המתבונן אחורה, אך ללא נוסטלגיה או געגוע. מתבונן בהווה, מנסה למקם אותו ברצף חייו, תוהה לגבי העתיד, לגבי חיים ומוות.
פארק הירקון

היסטוריה

רעיון הקמת הפארק נהגה בתקופתו של ראש העיר הראשון, מאיר דיזנגוף, ב-1929. רק ב-1950 החל הרעיון לקרום עור וגידים: וטקס נטיעת העצים בפארק נערך ב-5 ביולי 1951, בקרבת חיבור נחל איילון לירקון. ב-1962 מונתה ועדה להרחבת הפארק הלאומי, כשבין חבריה האדריכל אבא אלחנני ואברהם קרוון. הוועדה החליטה להקים בפארק שורת מתקני שעשועים, ובהם רכבת קטנה ותיאטרון לילדים, וכן מתקנים למחנאות. התוכנית שהתקבלה לבסוף הייתה זו של אבא אלחנני ואדריכל הנוף יוסף סגל. מלאכת הקמת הפארק הוטלה על משה עקרון, שהפך בהמשך למנכ״ל הראשון של הפארק. 
בשנות השבעים הורחב הפארק ותוכנן מחדש על ידי אדריכלי הנוף צבי דקל, גדעון שריג ויוסף סגל, שזכו על תכנונו בפרס רוקח. ב-1977 הוקם בפארק אגם מלאכותי, ב-1978 הוקמו הספורטק וגן הוורדים, וב-1982 נקרא הפארק על שמו של רבינוביץ'. החל מאמצע שנות ה-80 אדריכל הפארק הוא גדעון שריג.
בשנת 2009, לרגל חגיגות המאה לתל אביב, נחנכו בעיר שלושה מסלולי הליכה, ואחד מהם, המכונה "השביל הירוק", עובר לאורך הפארק והנחל.
בנובמבר 2011 נחנך קטע חדש בטיילת לאורך הגדה הצפונית של הירקון, לאחר שהעירייה הצליחה לאחר משפט ממושך, לפנות שכונת צריפים שכונתה "כפר הדייגים". הקטע החדש מאפשר הליכה רצופה לכל אורך הגדה הצפונית של הירקון.

תרבות

פארק הירקון כולל מספר מתחמי תרבות ובהם "גבעת המופעים" ואמפיתיאטרון וואהל. הקונצרטים הנערכים בפארק מושכים קהל של רבבות, היושב על הדשא. מדי שנה מתקיימים במקום אירועים כגון פסטיבל טעם העיר וקונצרטים של התזמורת הפילהרמונית הישראלית והאופרה הישראלית החדשה. בזכות גודלו נערכו בו גם אירועים המוניים כהופעות של אמנים מחו"ל, מופעים ישראלים שונים ועוד. הפארק אירח הופעות בינלאומיות של אמנים כגון: פול מקרטני, הרולינג סטונס, מדונה, בריטני ספירס, ג'ניפר לופז, U2, קרלוס סנטנה, ג'סטין טימברלייק, ריהאנה, דפש מוד, Guns N' Roses, רד הוט צ'ילי פפרס, אלטון ג'ון, טינה טרנר, אירוסמית', בון ג'ובי, אוזי אוסבורן, מטליקה, רדיוהד, לינקין פארק, דייוויד בואי, יורית'מיקס, דייר סטרייטס, פורינר, הפרודיג'י, קורן, ג'סטין ביבר, ווסטלייף ופייב, ג'ו קוקר, רובי ויליאמס, סיה, ואן ריפאבליק, ליידי גאגא, להקת קווין ואדם למברט.

ספורט

החל משנת 2010 נערך בחודש אוקטובר בתחומי פארק הירקון מרוץ לילה פתוח.
מודול נתרי

היסטוריה

דויד הילברט היה המתמטיקאי הראשון שהשתמש בתכונות של תת-מודולים נוצרים סופית. הוא הוכיח את משפט הבסיס של הילברט שעל פיו כל אידיאל בחוג הפולינומים ב-n משתנים מעל שדה כלשהו נוצר סופית. למרות זאת, התכונה נקראת על שם אמי נתר.

תכונות

חוג נתרי הוא חוג שהינו מודול נתרי כמודול מעל עצמו. מעל חוג נתרי, כל מודול נוצר סופית הוא מודול נתרי.
לכל תת-מודול K של מודול M, המודול M נתרי אם ורק אם K ו- M/K נתרים (למרות שתת-מודול של מודול נוצר סופית אינו בהכרח נוצר סופית).
כל מודול נתרי (או ארטיני) אפשר לפרק לסכום ישר סופי של מודולים אי-פרידים (כאלו שאי אפשר לפרק אותם לסכום ישר). אם המודול בעל אורך סופי, אז הפירוק יחיד עד כדי סדר (משפט קרול-רמק-שמידט).
רפובליקת סלא

רפובליקת סלא הייתה עיר מדינה עצמאית של ברברים ששכנה על חופי מרוקו במאה ה-17. הרפובליקה הייתה מוקד פיראטי בים התיכון במהלך קיומה. העיר סלא עצמה היא עיר עתיקה, עוד מן התקופה הפיניקית.
ראשיתה של העיר בהגירת אוכלוסייה מספרד הנוצרית, לאחר צו גירוש שהטיל פליפה השלישי, מלך ספרד בשנת 1607 על המוריסקוס מספרד. המוריסקוס - צאצאי המוסלמים שבחרו להתנצר בעת צווי הגירוש מ-1502 והלאה, במקום לעזוב את ספרד - לא הצליחו להיטמע בעיר רבאט בגלל הבדלי השפה, התרבות והדת. במקום זאת, הם הקימו את העיר סלא על גדתו השנייה של שפך הנהר בו רגרג. העיר הפכה במהרה למוקד לפיראטים, בעיקר ממוצא ברברי.
בשנת 1627, תושבי העיר תבעו את עצמאותם מהסולטאן זידאן אל נאסיר, וסירבו לשלם את מיסיהם. הרפובליקה שהוקמה נוהלה על ידי דיואן, מועצה בת 12–14 חברים הנבחרים מחדש בכל שנה, מושל ומפקד הנמל. לאחר מלחמת אזרחים ב-1630, שונתה שיטת הממשל, הדיואן הורחב (כשמחצית ממנו היו נציגי תושבי העיר אורנצ'וס ומחצית אנדלוסים) ל-16 נציגים, ומינוי מנהיג לאנדלוסים. 
עצמאותה של הרפובליקה הסתיימה ב-1668, כאשר הסולטאן מולאי אל ראשיד, מייסד השושלת העלאווית, כבש את המדינה.
בספר הפופולרי "רובינזון קרוזו", קרוזו נשבה בידי שודד הים "הטורקי", ונמכר לעבדות ברפובליקה.
Peace in the Valley

Peace in the Valley (לעיתים גם נקרא "(There'll Be) Peace in the Valley (For Me)") (בתרגום לעברית: "שלום בעמק") הוא שיר גוספל שנכתב על ידי הכומר והמוזיקאי תומאס איי דורסי ב-1937. 
השיר נכתב במקור לזמרת מהליה ג'קסון אך הפך ללהיט ב-1951 בביצועו של רד פולי והסנשיין בויז. רד פולי היה באותה עת כוכב חברת התקליטים דקה והייתה לו חצי שעה קבועה בתוכנית הרדיו המוזיקלית הפופולרית ה-Grand Ole Opry. שילוב קול הבריטון החם של פולי וההרמוניה הקולית של להקת הליווי שלו תרמו להצלחת השיר. היה זה שיר הגוספל הראשון שהתקליטון שלו נמכר בלמעלה ממיליון עותקים.
בהמשך, בוצע השיר על ידי זמרים נוספים. הבולטים שבהם הם: אלביס פרסלי בליווי הג'ורדניירס, ג'וני קש (באלבום ההופעה בכלא סן קוונטין), לורטה לין, דולי פרטון, סקרימינג טריז ופיית' היל. ב-2006 צורף השיר, בביצוע של רד פולי, לרשימת ההקלטות הלאומית של ספריית הקונגרס האמריקאי.

הביצוע של אלביס פרסלי והג'ורדניירס

אלביס פרסלי ביצע את השיר ב-1957 והשיר בביצועו הגיע למקום ה-39 במצעד "100 הלהיטים של הבילבורד". מיני-אלבום (EP) שהכיל את השיר ונקרא על שמו, הגיע למקום השלישי במצעד ה-EP של הבילבורד. השיר זכה לפרסום כשפרסלי ביצע את השיר ב-6 בינואר 1957 בתור השיר המסיים שלו בהופעתו השלישית במופע של אד סאליבן. 
נראה שאמרגנו של פרסלי, "קולונל" טום פרקר וחברת התקליטים שלו, תקליטי RCA, רצו למתן את הדעות שרווחו באמצע שנות ה-50 בקרב קהלים רחבים בארצות הברית, בייחוד בקהלים בעלי אופי שמרני, כי שיריו והופעותיו של אלביס מאיימים על העקרונות המוסריים של הנוער האמריקאי ובחרו לעשות זאת באמצעות שיר בעל אופי דתי. לאלביס עצמו, היה ביצוע השיר טבעי לחלוטין, מאחר שמוזיקת הגוספל הייתה המוזיקה עליה גדל בילדותו ובנעוריו במיסיסיפי.
טל צדקוני די-נור

טל צדקוני די-נור היא שחקנית ישראלית.

קורות חייה

טל צדקוני גדלה בקיבוץ עין גב, היא השנייה במשפחה בת ארבע בנות. הוריה, שניהם ילידי הארץ, מתגוררים בעין גב. עשתה שנת שירות בנוער העובד והלומד. בצבא שירתה בנח"ל, בבנות משקים, סיימה קורס קצינות. שירתה כמפקדת מחלקה של גברים בחורון ובדותן. עם שחרורה טיילה במשך שנה במזרח. כששבה לישראל למדה משחק בסמינר הקיבוצים. לקראת סוף לימודיה עברה בהצלחה אודישנים להצגה "מראה מעל הגשר" בתיאטרון הבימה, בבימויו של מיכה לבינסון, בה שיחקה לצידם של ג'וליאנו מר, נאוה זיו, וגיא זוארץ. ההצגה רצה מאות פעמים. צדקוני שיחקה בהבימה במשך עשר שנים, עד לשנת 2009. שיחקה בתפקיד הראשי של אנה פרנק בהצגה "יומנה של אנה פרנק" מאת אלברט הקט ופרנסס גודריץ', בבימויו של רוני פינקוביץ'. היא נסעה ביחד עם ההצגה להופעות במוסקבה שתועדו בסרטו של ברוך מפציר "מוסקבה – סיפורי הבימה".
במקביל לעבודתה בהבימה, צדקוני די-נור שיחקה בהצגות ילדים שונות בהן בתיאטרון אורנה פורת.
ב-2009 טל צדקוני די-נור הקימה יחד עם לילך כספי-צור, אותה הכירה בעת ששיחקו יחד בהצגה "מניין נשים" של הבימה, את "תיאטרון עפיפון". במסגרתו הן עיבדו, ביימו ושיחקו בשלוש הצגות מוזיקליות.
טל צדקוני די-נור נשואה למאור די-נור ולהם שלושה ילדים.
Quake Live

היסטוריה

חברת id Software הודיעה בפומבי על התוכנית להוצאת המשחק ב-3 באוגוסט 2007, במהלך "QuakeCon 2007". היא הודיעה שבכוונתה ליצור משחק דפדפן דומה ל-Quake 3 בשם Quake Zero. בתחילת 2008 שונה השם ל-Quake Live. בסוף 2008 ובתחילת 2009 יצא המשחק בגרסת בטא בהזמנה בלבד. ב-4 בפברואר 2009 יצא המשחק בגרסת בטא פתוחה, והוא זכה לפופולריות רבה ועומס בשרת האינטרנט בימים הראשונים לצאתו. לאחר מספר קשיים בתחום הפרסום של המשחק, יצא המשחק לבסוף בגרסת "פרימיום" ו"פרו" ב-6 באוגוסט 2010.
תימור כהן

קורות חייה

תימור נולדה וגדלה בתל אביב. מוצאה הוא שילוב של קובה, טורקיה מצריים ותימן. למדה משחק בבית הספר היסודי לאמנויות ולאחר מכן למדה במגמת התיאטרון בתיכון עירוני א' בתל אביב. במהלך השנים למדה ריקוד בביכורי העיתים ותיאטרון תנועה בבית תמי ובנוסף, למדה פיתוח קול אצל אוהד חיטמן ומעיין הירשביין.
בתום שירותה הצבאי בחיל המודיעין, החלה את לימודיה בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין (2009-2012).
במהלך לימודיה שיחקה את "בטי הזונה" באופרת הרוק (פרי עטם של יוני זיכהולץ ושי להב), "שרול" בשיתוף עם שחקני הקאמרי, בבימויו של משה קפטן ולחניו של יוני רכטר. בנוסף, שיחקה גם בהצגות "ילד הנה ציפור" בבימויה של חגית רכבי, "טרוריזם" בבימויו של כפיר אזולאי ו" ויברטור" בבימויו של ניר ארז.

קריירת משחק

פרק זה דורש עריכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולערוך אותו.

קולנוע

"רסיסי אהבה" (2011) - שיחקה בסרט מאת ובבימויו של ניסים נוטריקה בתפקיד תקווה (ילדה ירושלמית).
״ביאכטה״ (2015) - סרט קצר מחווה לאפרים קישון. במאים: דניאל נחנסון ואלי חביב. תימור משחקת בסרט נערת ליווי לצד צביקה הדר בדמות הפוליטיקאי.
"דינה מלול עושה מלחמה" (2019)- תפקיד: שירן. במאי: עמית סרגוסי. תסריט: יעל שי.

טלוויזיה

"פצועים בראש" - בתפקיד ליאנה.
"נויורק" (עונה 2) - בתפקיד אילנית - נערה חריפה, ממזרית וחסרת פילטרים.
"עממיות" - תפקיד אורח של מנקה הודית.
״חברות״ עונה 2 (2015) - תפקיד אורח של מורה צעירה.
"נבסו"- תפקיד אורח: קלינאית תקשורת.
"ד'"ר קוראז'"- תפקיד: שחקנית.

תיאטרו

"אמא שלו" בבית לסין.
"הכבש השישה עשר" ו "מופע זוגי" של תיאטרון המדייטק .
"התפקיד הראשי", "שתי פנים לאמת", "הצמיד של אופירה" בתיאטרון אורנה פורת. 
"כלה על הנייר" במסגרת פסטיבל המחזמר בבת- ים.
"הכל פתוח" של תיאטרון גושן.
״פאפעג'ינה״ בתפקיד :פאפעג'ינה, בתיאטרון הערבי-עברי.
"קאי הילד מהארגז", "החטיפה מן המנזר", "הדולפין" של תיאטרון השעה.
בתיאטרון הלאומי הבימה: "אבא גוריו", "יחסים מסוכנים", "משפחה עליזה".
קברט בורדל "הפסקת אש"- מופע חברתי .
"מן פנטזיה"- תיאטרון הסמטה.
ב-2013 הקליטה את השיר "חמאה" במסגרת פרויקט "ווקמן בלוז" של שי להב.
הבני שחור קולר

תיאור

גודלו של ההבני הוא כ-13 ס"מ (כולל זנב) ומשקלו נע בין 39 - 41 גרם.
צבע הנוצות הוא ירוק, הן מעט יותר חיוורות באזור הראש והגוף העליון. הסימן הייחודי ביותר של המין הוא הצווארון השחור בעורף. החזה כתום או צהוב-זית, והופך לצהוב בבטן. על העכוז יש סימנים כחולים ואדומים בהירים. הרגליים והמקור  נעים בין אפור לשחור וקשתיות העיניים צהובות.

גידול

הבני שחור קולר פחות ידוע באירופה, באמריקה ובמדינות אחרות, שכן הדרישה התזונאית של המין לצמחים מסוימים מונעת את ההצלחה בשמירה על מין זה בשבי.
ללא זרע צלקנית מסוימת (טרי), ההבנים האלו מתו בתוך ימים ספורים, מה שגרם לרבים להאמין שמין זה אינו מסוגל לחיות בשבי. אמנם יש כמה דיווחים על הצלחה של גידול ההבני כחית מחמד ואפילו הרבייה מספר מוטציות צבע - אבל הם לא אומתו.
אדמונד הילרי

ביוגרפיה

הילרי נולד ב-20 ביולי 1919 בעיירה קטנה בשם טואקאו (Tuakau) באי הצפוני של ניו זילנד, מדרום לאוקלנד. אביו היה דבוראי, ואף הוא עסק במלאכת הדבוראות. הוא היה ילד ביישן ומופנם, והחל לגלות עניין בטיפוס הרים בגיל 16, בעת טיול בית ספר להר רואפהו. 
במלחמת העולם השנייה שירת כנווט בחיל האוויר המלכותי של ניו זילנד. ב-1951 השתתף במשלחת של ניו זילנד להרי ההימליה. הוא השתתף במשלחות בריטיות להר האוורסט ב-1952 וב-1953.
ב-29 במאי 1953 העפיל לפסגת הר האוורסט ביחד עם עמיתו הנפאלי-הודי טנזינג נורגיי אשר היה שותפו למסע והם היו לאנשים הראשונים שהגיעו לפסגת האוורסט. השניים היו חברים במשלחת בריטית בראשות ג'ון האנט. כשהתקרבה המשלחת אל הפסגה נבחרו מספר זוגות שניסו להגיע אליה. אחרי כישלון הזוג הראשון, עלו ב-28 במאי הילרי וטנזינג, והם הצליחו להגיע אל "פסגת העולם" למחרת בשעה 11:30. הם שהו בפסגה כרבע שעה. הילארי לחץ את ידו של טנזינג, וזה השיב לו בחיבוק חם. הילרי צילם את טנזינג מניף את דגל האו"ם, הממלכה המאוחדת, נפאל והודו מעל הפסגה. עם רדתם מההר זכו הילרי והאנט בתואר האצולה "סר" ואילו טנזינג
זכה במדליית ג'ורג' אך לא בתואר אצולה.
בספרו האוטוביוגרפי של טנזינג, "נמר השלגים", אשר נכתב עם הסופר ג'יימס רמזי אלמן (Ulman), מודה טנזינג שהילארי היה הראשון שדרך על פסגת האוורסט:
"לא אמרתי לעצמי: "יש שם תפוח זהב. אני אדחוף הצידה את הילארי וארוץ אל התפוח". הלכנו לאט, בקצב יציב. ואז היינו שם. הילארי צעד ראשון לפסגה. ואני אחריו". 
לאחר כיבוש האוורסט המשיך הילרי במסעותיו. ב-1954 פיקד על משלחת ניו זילנדית לעמק נהר הבארון, ובשנים 1956-1958 עמד בראש משלחת הסיוע הניו זילנדית של ים רוס לאנטארקטיקה במסגרת המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, עמה הגיע לקוטב הדרומי ב-1957. הוא חזר להימלאיה פעמים נוספות ב-1961, 1963 וב-1964.
זכה בעיטורים רבים, בהם מדליית הקוטב ב-1958 על כיבוש הקוטב הדרומי. הוא כתב רבות על מסעותיו, ובין ספריו: "הרפתקה רמה" (1955), "חציית אנטארקטיקה" (1958), "אין כל מקום לטעות" (1961), "במרומי האוויר הדליל והקר" (1963) ו"בית ספר בעננים" (1965).
הילרי הקדיש חלק גדול מזמנו לשיפור חייהם של בני השׁרְפָה בנפאל באמצעות קרן אותה הקים. הוא אף טען שזהו ההישג הגדול של חייו. כיהן כנשיא שירות המתנדבים בחו"ל של הצבא הניו זילנדי, ממנו פרש ב-1962, וב-1985 התמנה לשגריר ניו זילנד בהודו, נפאל ובנגלדש, והתגורר ארבע שנים בניו-דלהי. לאחר תפקידו התגורר באוקלנד שבניו זילנד, שם גידל דבורים.
דיוקנו של אדמונד הילרי הופיע על שטר כסף ניו זילנדי. נמל התעופה טנזינג–הילרי בלוקלה, ליד האוורסט, נקרא על שמו ועל שם נורגיי.
אדמונד הילרי נפטר ב-11 בינואר 2008 בבית חולים בעיר אוקלנד עקב התקף לב, בן 88 במותו.
אונס נערה (הלכה)

מקור הדין

נאמר בתורה ספר דברים, פרק כ"ב, פסוקים כ"ח-כ"ט: "כִּי יִמְצָא אִישׁ נַעֲרָה בְתוּלָה אֲשֶׁר לֹא אֹרָשָׂה וּתְפָשָׂהּ וְשָׁכַב עִמָּהּ וְנִמְצָאוּ. וְנָתַן הָאִישׁ הַשֹּׁכֵב עִמָּהּ לַאֲבִי הַנַּעֲרָה חֲמִשִּׁים כָּסֶף וְלוֹ תִהְיֶה לְאִשָּׁה תַּחַת אֲשֶׁר עִנָּהּ לֹא יוּכַל שַׁלְּחָהּ כָּל יָמָיו".

דין האונס

התורה קנסה את האדם האונס נערה, לשלם לאביה 'חמישים שקל' כלומר חמישים סלעים שהם מאתיים דינרים, שהיו בשימוש בזמן התלמוד.

מלבד תשלום זה מתחייב האנס לישא את הנערה בעל כורחו, ונאסר עליו מלגרשה כל חייו. נישואים אלו הם בכפוף להסכמת הנערה, ואם אינה חפצה בהם יכולה לסרב, שכך הבינו חכמים את הפסוק "ולו תהיה לאשה" - מדעתה. מלבד הנערה, הנישואין תלויים גם ברצון אביה שאף הוא יכול לעכב עליהם. במקור דין זה נחלקו אמוראים: לדעת אביי, זוהי סברא מכוח הכלל של לא יהא חוטא נשכר, שכן אלמלא אנסה היה יכול אביה לעכבו מלישא אותה, שהבת היא ברשות אביה עד עת בגירותה. רבא לעומתו לומד דין זה בקל וחומר מדין המפתה, שם מפורש בתורה שיכול אביה לעכב על הנישואים. בהקשר לחובה זו נפסק בשולחן ערוך:
האונס את הבתולה, חיב לשא אותה, ובלבד שהיא ואביה יהיו מרצים, אפילו היא חגרת או סומא, ואינו רשאי להוציאה לעולם אלא לרצונה... ואם עבר והוציאה, כופין אותו להחזירה.
— שולחן ערוך, אבן העזר, סימן קע"ז, סעיף ג'

גיל האישה

בהלכה, ישנם שלושה "זמנים" באישה. "קטנה", "נערה" ו"בוגרת". קטנה היא מזמן לידתה ועד הגעתה לגיל שתים עשרה והבאת שתי שערות בגופה. נערה היא מעת הגעתה לגיל זה ועד שישה חודשים לאחר מכן. לאחר זמן זה הא נעשית בוגרת. לדעת רבי מאיר אין חיוב הקנס של אונס אלא באונס נערה, אך לא באונס קטנה. לשיטת חכמים "קטנה מבת שלוש שנים ויום אחד ועד שתיבגר יש לה קנס". להלכה נפסק כדברי חכמים. לדעת כולם אין תשלומי קנס באונס בוגרת. 
חילוקים אלו אינם אלא לעניין חיוב ה"קנס" שחייבה התורה (חמישים שקל כסף), אך בכל מקרה חייב האונס בשאר התשלומים הרגילים של צער, בושת ופגם, ככל חובל בחברו.
כמו כן, מפורש בתורה שחובת תשלום הקנס הוא רק באונס נערה בתולה, היינו נערה שלא נבעלה לאיש. האונס נערה בעולה פטור מקנס, אך מכל מקום חייב בשאר התשלומים כאמור.

חומר האונס על המפתה

דין האונס חמור מדין המפתה, שהמפתה אינו משלם את הקנס אלא אם אינו נושא את המפותה לאשה, הרי שהאונס משלם מיד את הקנס לאביה, אף על פי שנושאה לאשה, שנאמר באונס: "ונתן האיש השוכב עמה לאבי הנערה חמשים כסף ולו תהיה לאשה".

הקנס בזמננו

ככל דיני קנסות, גם קנס האונס והמפתה לא קיים בזמננו. הסיבה לכך היא שעל מנת לדון בדיני קנסות יש צורך בשלושה דיינים "סמוכים" (ראו: חידוש הסמיכה). כיום פסק השולחן ערוך שבית דין "מנדין אותו עד שיפיס את חברו; וכד יהיב לה שעור מאי דחזי למיהב, שרינן לה (=כאשר יתן לה שיעור מה שראוי לה - מתירין את נדויו)".
רוזלין היגינס

רוזלין היגינס (באנגלית: Rosalyn Higgins, Baroness Higgins; נולדה ב-2 ביוני 1937) - נשיאת בית הדין הבינלאומי לצדק בהאג בשנים 2006–2009.
היגינס נולדה בשנת 1937 למשפחה יהודית בלונדון, אנגליה, בשם רוזלין כהן. בשנת 1961 נישאה ללורד טרנס היגינס. היגינס למדה לתואר ראשון ושני במשפטים באוניברסיטת קיימברידג', והשלימה דוקטורט באוניברסיטת ייל. בשנת 1995 מונתה היגינס לכהונה כשופטת בבית הדין הבינלאומי לצדק בהאג, בהיותה האישה הראשונה המתמנה לתפקיד זה, ונבחרה לכהונה שנייה בשנת 2000. היגינס כתבה מספר חיבורים רבי השפעה בתחום המשפט הבינלאומי, ובשנת 2006 מונתה לתפקיד נשיאת בית הדין הבינלאומי לצדק, וכיהנה בתפקיד זה עד תחילת 2009. עמיתה של היגינס לכס השיפוט הוא השופט האמריקאי ניצול השואה, תומאס בורגנטל, אף הוא יהודי. מאז 2009 משמשת יועצת בנושא משפט בינלאומי לממשלת בריטניה, בעיקר בנושא עיראק.
סוזן וולטרס

ביוגרפיה

סוזן וולטרס נולדה באטלנטה, ב-1981 זכתה כנציגת ג'ורג'יה ב-Miss Teen All American, תחרות יופי לנערות מרחבי ארצות הברית.

קריירה

ב-1983 החלה לשחק באופרת הסבון התאהבות והיא השתתפה במספר הפקות של אהרון ספלינג וביניהם במיני סדרה "אלביס ואני", בה גילמה את פריסיליה פרסלי ובמלרוז פלייס. היא שיחקה תפקיד אורח בסדרה CSI: מיאמי ובשני פרקים של סיינפלד.
ב-1999 שיחקה בסרט של ערוץ דיסני "חוש סוס". בין השנים 2001 ועד 2004 השתתפה בתפקיד קבוע בסדרה צעירים חסרי מנוח, ב-2009 שיחקה בדרמת הנעורים "מגרש ביתי" כמנהלת בית הספר בו לומדים גיבורי הסדרה ובאותה שנה החלה לשחק בסדרה יומני הערפד.
משנת 2011 משחקת וולטרס בסדרת הנוער "זאב צעיר" בתפקיד המורה לביולוגיה ואימה של הדמות הראשית לידיה. באותה שנה שיחקה בקומדיה "ביג מאמא 3: הבן כמו האבא" בכיכובו של מרטין לורנס.
בשנת 2018 התארחה בסדרות הטלוויזיה "NCIS", משפחת פוסטר" ו-"הפלאש" בתפקיד של ד"ר קרלה טאנהאוזר.

חיים אישיים

על הסט של זאב צעיר הכירה את בעלה לינדן אשבי. לזוג שתי בנות.
עד כאן: תנועת השלום האוניברסיטאית

עד כאן: תנועת השלום האוניברסיטאית הייתה תנועה שרוכזה בידי מרצים באוניברסיטת תל אביב שפעלה בימי האינתיפאדה הראשונה עד לאחר חתימת הסכם אוסלו, בקריאה לסיום הכיבוש ומשא ומתן עם אש"ף.
התנועה הוקמה על ידי משה שוקד בעקבות תגובות למכתב למערכת שכתב לעיתון הארץ נגד הכיבוש.
מגנטותרפיה

מגנטותרפיה (מוכרת גם כטיפול במגנטים או לעיתים ריפוי מגנטי) היא שיטת רפואה אלטרנטיבית (או "רפואה משלימה") אשר משתמשת בשדות מגנטיים סטטיים. העוסקים בשיטה טוענים כי חשיפת חלקים מסוימים בגוף לשדות מגנטוסטטיים באמצעות מגנטים גורמת להשפעות בריאותיות חיוביות. מגנטותרפיה נחשבת לשיטה פסאודו-מדעית - כלומר, מתיימרת להיות מדעית אך למעשה אינה מקובלת על הקהילה המדעית - בשל אי-סבירות פיזיקלית וביולוגית, ובשל היעדר ראיות מבוססות להשפעה על הבריאות.
אף על פי שהמוגלובין, החלבון אשר נושא את החמצן בדם, הוא דיאמגנטי במקצת ולכן נדחה על ידי שדות מגנטיים, המגנטים המשמשים במגנטותרפיה חלשים, בסדרי גודל רבים, מכדי להיות בעלי השפעה ניתנת למדידה על זרימת הדם.

תיאור השיטה

במהלך טיפול במגנטותרפיה מופעלים על הגוף שדות מגנטיים המופקים ממכשירים אלקטרומגנטיים או ממגנטים תמידיים. העוסקים בשיטה מתיימרים לשפר את הבריאות או לטפל בבעיות בריאותיות באמצעות שדות מגנטיים אלה. התועלת הבריאותית עשויה להיות מפורשת, כגון ריפוי פצעים, או כללית יותר, למשל "הגברת האנרגיה" או ה"חיוניות". במקרה האחרון, לעיתים מתארים העוסקים בתחום חולשה כ"ליקוי בשדה המגנטי".

חלק מהמטפלים טוענים כי ההשפעה משתנה בהתאם לכיוון המגנט.
תעשיית המגנטותרפיה המודרנית מגלגלת 300 מיליון דולר לשנה בארצות הברית
ממכירה, לרוב עם הצהרה מפורשת בדבר תועלת בריאותית, של מוצרים כגון צמידים ותכשיטים מגנטיים; רצועות מגנטיות לפרק כף היד, לקרסול או לגב; מדרסים לנעליים; מזרנים ושמיכות מגנטיות; ואפילו מים אשר נטען כי הם "מוגנטו".

מצב חוקי

במדינות רבות ישנה הגבלה חוקית על שיווקם של טיפולים שונים בצירוף טענות שוא לגבי התועלת הבריאותית שלהם, אלא אם כן אומתו כל הטענות באופן מדעי. בארצות הברית, לדוגמה, מנהל המזון והתרופות האמריקאי אוסר על שיווק מוצרי מגנטותרפיה הנושאים טענות ליעילות רפואיות, משום שטענות אלה הן בלתי-מבוססות.