google/wiki40b huggingface dataset:
ליגה V

ליגה V היה ארגון שהוקם ביישוב לתמיכה בברית המועצות במלחמתה בנאצים בימי מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הייתה ביישוב תחושת אכזבה חזקה מכך שברית המועצות, בעקבות הסכם ריבנטרופ-מולוטוב, לא הצטרפה למלחמה לצד בעלות הברית. האכזבה הייתה עמוקה ביותר בשמאל הציוני, במפלגת השומר הצעיר, בקיבוץ הארצי ובתנועת העבודה הכללית, שראשיה עמדו בהנהגת היישוב. ראשי התנועה, אנשי מפא"י ואחדות העבודה, היו בני העלייה השנייה והשלישית, חניכי רוסיה ושכנותיה, ובעלי זיקה חזקה לעם הרוסי ולתרבותו.
כל אותה העת פיעמה ביישוב התקווה כי במהלך המלחמה תצטרף ברית המועצות לצד בעלות הברית במלחמתן בהיטלר. פלישת הנאצים לברית המועצות ב-22 ביוני 1941 גרמה להרגשת הקלה ביישוב. היטיב לבטא זאת העיתונאי דוד זכאי, במדורו "קצרות" אשר התפרסם בעיתון דבר:
"היו ש"ידעו" כי כך יהיה, כי כך מוכרח להיות, והיו שהתפללו וקיוו ולוואי וכך יהיה. אני - פוליטיקאי רע - לא האמנתי. כי אמרתי כלום אפשר? וחוזה, וחתימה, ו"אהובי וידידי", ותקיעת כף... הייתכן?! והנה --. ועם ההפתעה פרצה מן הלב קריאה של שמחה: הנה כאן תהייה קבורתו, הנה ראשית הסוף".
ולאחר זמן קצר כתב:
"הרוסים! הם נעשים שוב קרובים לנו. הטוב השמור בלבנו אליהם עולה ממעמקים".
רגשות אלה באו לידי ביטוי בהקמת ארגון לסיוע לברית המועצות ולתמיכה בה. הארגון, שיכונה לימים "ליגה V", הוקם באוקטובר 1941 כ"ועד ציבורי לעזרת ס.ס.ס.ר. (ברית המועצות) במלחמתה האנטי-פשיסטית". הוועד הורכב ברובו מאנשי השומר הצעיר והצטרפו אליו אנשי ציבור מחוגים אחרים. ב-2 באוקטובר 1941 הכריזה ההסתדרות על מגבית לעזרת ברית המועצות. ב-2 במאי 1942 התקיים בחיפה כנס ארצי של פעילים בוועד בראשותו של שלמה קפלנסקי (נשיא הטכניון) ובהשתתפות פרופ' מרטין בובר. לוועד הצטרפה ההסתדרות הכללית, והוועד הפך ל"ליגה למען רוסיה המועצתית" (הסובייטית), שכונתה "ליגה V".
במצע הליגה נאמר בין היתר: "בפעילותה תשאף הליגה לרכוש את תמיכתה של רוסיה המועצתית במפעל הציוני".
הליגה פתחה עשרות סניפים ברחבי הארץ בהם פעלו אלפי פעילים. המזכיר הכללי של הליגה היה לבש טרנופולר.
באוקטובר 1942 נערך כנס גדול של הליגה בירושלים בהשתתפות משלחת רשמית של ברית המועצות, שהורכבה מאנשי צירות ברית המועצות באנקרה בירת טורקיה.
בכספי התרומות שאספה הליגה נרכשו שלושה אמבולנסים על ציודם, וב-17 באפריל 1943 יצאו האמבולנסים לדרכם, נהוגים על ידי נהגים עבריים. את האמבולנסים ליוותה משלחת רשמית שבין חבריה נמנה אהרן כהן (לימים מפעילי מפ"ם, אשר הורשע בשנת 1961 במסירת מידע סודי לסוכנים סוביטיים) וכן נציג העיתונות גרשון אגרון, עורך העיתון פלסטיין פוסט (כיום הג'רוסלם פוסט), ומי שהיה לימים ראש עיריית ירושלים.
האמבולנסים נסעו בדרך היבשה מארץ ישראל לעבר הירדן ומשם לעיראק ולאיראן. ב-28 באפריל 1943 הם הגיעו לטהראן ונמסרו לידי אנשי השגרירות הרוסית, שהעבירו אותם לידי הצבא האדום בגבולה של ברית המועצות עם איראן. על דלתו של כל אחד מן האמבולנסים הוצמדה לוחית מתכת עליה נכתבה הקדשה בשלוש שפות: רוסית, עברית ויידיש. הכיתוב העברי היה:
מתנת היישוב העברי 
לברית עמי ס.ס.ס.ר ולצבאה האדום
ליגה V בארץ ישראל
במרוצת הזמן הלכה פעילות הליגה ופחתה, בעיקר בעקבות המחלוקת שהתעוררה בין אנשי מפא"י ואנשי השומר הצעיר בשאלת "החזית השנייה". ראשי המפלגות הקומוניסטיות בעולם פעלו לפי הנחיות ממוסקבה במיקוד מאבקם בדרישה מבעלות הברית המערביות לפתוח "חזית שנייה" באירופה, ובגינוין על שאינן עושות זאת. השומר הצעיר הצטרף לדרישה, בעוד שמפא"י לא הזדהתה עם קו תעמולה זה. פעילות הליגה הלכה ודעכה לאחר מפלת הנאצים בקרב סטלינגרד ובקרב קורסק, כאשר הביטחון בחוסנה של ברית המועצות הלך וגבר.
שלושת המוסקטרים (אנימה)

תקציר העלילה

הסדרה מתרחשת בצרפת של המאה ה-17, ועוקבת אחרי דארטניין שנוסע מברן לפריז כדי להפוך מוסקטר של המלך לואי. דארטניין מתיידד במהירות עם שלושת המוסקטרים, פורתוס, אתוס ואראמיס, לאחר שהוא מציל את חולייטה, עוזרת הבית של המלכה אן מאוסטריה. יחד, דארטניין ושלושת המוסקטרים עוברים הרפתקאות רבות בשביל להחזיר את השלום לצרפת.

הפצה ביתית

בבריטניה בסוף שנות השמונים, Video Collection International Ltd הפיצה וידאו רבים של הסדרה לאחר שידורה בערוץ BBC.

מוזיקה

לסדרה יצא פסקול מוזיקלי בשם "Dartacan Soundtrack" שניתן להורדה מאתר האינטרנט של אמזון בבריטניה  בפורמט MP3. הפסקול כולל גרסה אנגלית לשיר הפתיחה של הסדרה. 
בגרסה העברית את שיר הפתיחה של הסדרה ניהל עשור אלקיים על פי תרגומו של עמרי כהן. חיים פנירי ביצע את שיר הפתיחה בליווי שמוליק טנא, נעמי גליקסמן וניקו בר.

סדרת המשך

בשנת 1989 נוצרה לסדרה סדרת המשך בשם "שובם של המוסקטרים" המבוססת באופן רופף על הרומן "הוויקונט דה בראז'לון" שגם נכתב על ידי אלכסנדר דיומא האב. כמו לסדרת המקור גם לסדרה נוצרה עונה 1 ו-26 פרקים. הסדרה מתרחשת עשר שנים לאחר סיום הסדרה המקורית, כאשר דארטניין וחולייטה נשואים וחיים יחדיו בפריז עם שני ילדיהם. את המוסקטרים מאחדת המלכה אן כאשר בעלה מתחיל להתנהג בחשדנות. הסדרה שודרה לראשונה בישראל בשנת 1997 בדיבוב לעברית גם בערוץ הילדים.

סרטים

לסדרת המקור ולסדרת ההמשך נוצר סרט טלוויזיוני המתמצת את עלילתם.
בשנת 2016 תוכנן להוציא לסדרה סרט תחייה בהנפשה ממוחשבת על ידי BRB Internacional, אך הוא התעכב מסיבות לא ידועות. באפריל 2019 הוכרז ש-Apolo Films אחראים על הפקת הסרט.
מפלי הקרח קרנפילד

היסטוריה

שמם של המפלים ניתן להם על ידי משלחת מחקר הקרחון דרווין שהייתה חלק מהמשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1956–1958), והם נקראים על שם וו. ג'י. קרנפליד (W.J. Cranfield), אחד מחברי המשלחת.
ליקוטים

על האלבום

ב-16 בפברואר 2016 הוציא סחרוף את השיר "כשייתמו המילים", סינגל ראשון מהאלבום ליקוטים. את מילות השיר כתב סמי שלום שטרית. ב-29 במרץ יצא השיר השני מתוך האלבום "שיר בנאלי", לחן חדש למילותיו של אברהם חלפי. השיר הופיע בעבר בלחן של שם טוב לוי ובביצוע של אריק איינשטיין באלבומם המשותף "תוצרת הארץ".
ב-15 במאי יצא האלבום המלא, ובו 8 קטעים: 5 שירים ו-3 קטעים אינסטרומנטליים. מלבד שיריהם של שטרית וחלפי, מופיעים באלבום השיר "ירח" שכתב נתן אלתרמן, הפיוט "אלי למה עזבתני" שחיבר ר' דוד בוזגלו ו"רחובות סגולים" שכתב אודי שרבני. את האלבום פותח הקטע האינסטרומנטלי "נשקיני", עיבוד חדש לקטע שהופיע באלבום של ההרכב פוריין אפייר המשותף לסחרוף ורמי פורטיס.
אל סחרוף מצטרפים בעיבודים ובנגינה באלבום חברי ההרכב שהשתתפו בהקלטות "אתה נמצא כאן": בן הנדלר, גידי רז, אורן לוטנברג, איתמר דוארי, שי צברי גרשון וייסרפירר ורונן שפירא. אהובה עוזרי מתארחת בנגינה ברצועה האינסטרומנטלית "טווס כחולבן". האלבום הוקלט באולפני העוגן שבקיבוץ העוגן, ובמהלך ההקלטות אף נגנבו חלק מהן בפריצה שאירעה במקום בסוף אפריל 2014.
בעטיפת האלבום מופיעה תמונתו של איו, אחד מירחיו של כוכב הלכת צדק.
אליהו איצקוביץ'

ראשית חייו

אליהו איצקוביץ' נולד למשפחה יהודית בקישינב, (אז בתחומי רומניה, כיום במולדובה), הצעיר מבין 4 אחים. כאשר משפחתו נשלחה למחנה ריכוז, שומר רומני בשם סטונסקו רצח את משפחתו לנגד עיניו ואיצקוביץ' נדר לנקום בו. כאשר שוחרר המחנה על ידי הכוחות הסובייטים ב-1944, חיפש איצקוביץ' בערי רומניה אחר סטונסקו. הוא מצא את בנו של סטונסקו ודקר אותו עם סכין קצבים. בית המשפט הרומני גזר עליו 5 שנים במוסד לעבריינים צעירים. לאחר שחרורו ב-1952, קיבל את אישור המשטר הקומוניסטי לעזוב את רומניה ולעלות לישראל, וב-1953 התגייס ליחידת הצנחנים בצה"ל. בזמן שירותו הצבאי שמע איצקוביץ' כי סטונסקו נמלט לצד הצרפתי של גרמניה והתגייס ללגיון הזרים הצרפתי. הוא הגיש בקשה לעבור לשרת בחיל הים, אשר התקבלה ללא קושי רב לאחר מספר ימים, ואיצקוביץ' עבר לשרת בבסיס חיל הים בחיפה. לאחר מספר חודשים האונייה עליה שירת נשלחה להביא אספת ציוד מאיטליה. כאשר האונייה עגנה בג'נובה, איצקוביץ' נטש את האונייה, חצה את הגבול לצרפת והתגייס ללגיון הזרים.

שירות בלגיון הזרים הצרפתי

לאחר שהתגייס בצרפת, נשלח איצקוביץ' לאלג'יריה לאימונים, אשר לאחריהם נשלח לוייטנאם, שם החל בחיפושיו אחר סטונסקו. בתחילת 1954, לאחר שגילה כי סטונסקו משרת בחטיבת הרגלים ה-3, ביקש איצקוביץ' העברה. איצקוביץ' השתלב בגדוד, ובהמשך באותה היחידה בה שירת סטונסקו (שהשתמש בשם בדוי והיה בדרגת רב"ט). איצקוביץ' התקרב לסטונסקו, נעשה חברו והמתין בסבלנות לרגע הנכון. במהלך סיור רגלי באזור בקנין, הופרדו איצקוביץ' וסטונסקו משאר היחידה בזמן התקפה של הוייט מין. לאחר שהשניים קמו מהבוץ כדי להצטרף לשאר היחידה, איצקוביץ' התעמת עם סטונסקו, קרא לו בשמו הרומני המקורי והזדהה כ"אחד מהיהודים מקישינב" רגע לפני שהשלים את נקמתו, וירה בסטונסקו עם טומיגאן. איצקוביץ' סחב את גופתו של סטונסקו כאשר הצטרף לשאר היחידה (שהאמינה כי הלה נהרג בהתקפה), וסיים את שירותו בלגיון הזרים ב-1958.

חיים מאוחרים

לאחר סיום שירותו בלגיון הזרים, הגיע איצקוביץ' לשגרירות ישראל בצרפת כדי לשלם את המחיר על העריקה. לאחר שווידא את טענותיו, חזר איצקוביץ' לישראל מרצונו על מנת לעמוד למשפט. במשפטו הצבאי הוא נמצא אשם, אך לאור סיפורו החריג, הוא זכה לקבל את העונש המינימלי ושהה שנה אחת במאסר.
איזבלה, נסיכת קרוי

ביוגרפיה

איזבלה נולדה בדילמן ב-27 בפברואר 1856 לרודולף, דוכס קרוי ולנטלי, נסיכת לינייה, בתם של אז'ן, נסיך לינייה השמיני ונטלי דה טראזגני. ב-8 באוקטובר 1878 התחתנה איזבלה עם פרידריך, ארכידוכס אוסטריה, ממנו נולדו לה 9 ילדים. בשנת 1895 מת דודו של בעלה - הארכידוכס אלברכט, דוכס טשן ללא בנים, ובעלה פרידריך ירש את תאריו וחלק גדול מנחלותיו.
בשנות ה-90 של המאה ה-19 החל פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה להיפגש בביתה עם העוזרת שלה סופיה, רוזנת חוטק, אולם בתחילה חשבה איזבלה שהוא בא לחזר אחר בתה מריה כריסטינה, ארכידוכסית אוסטריה. כשהתפרסם דבר חיזוריו של פרנץ פרדיננד וסופיה פרצה שערורייה באימפריה, ואיזבלה ניסתה בכל יכולתה לבטל את נישואיהם. לנוכח סירובו העיקש של פרנץ פרדיננד לוותר על סופיה, הושגה פשרה ביוזמתה של מריה תרזה, נסיכת פורטוגל, אמו החורגת של פרנץ פרדיננד וגיסתו האימתנית של הקיסר: פרנץ פרדיננד הורשה להינשא לסופיה, ובו זמנית לשמור על מעמדו כיורש העצר. כמו כן הוענק לסופיה התואר "דוכסית הוהנברג", אשר היה אמור לעבור בירושה גם לילדיה. עם זאת, היא לא יכלה לקבל את התואר "קיסרית אוסטריה ומלכת הונגריה" אשר היה שמור לאשת הקיסר, וילדיה לא יהיו זכאים לרשת את הכתר ואף לא יקבלו את זכויות היתר שהיו שמורות לבני הבסבורג. הזוג קיבל את התנאים, וב-28 ביוני 1900 נאלץ להופיע בארמון הופבורג בפני הקיסר, הארכיבישוף של וינה, האצולה האוסטרית וההונגרית ושרי שתי המדינות, כדי לחתום על מסמך רשמי שבו הובטחו התנאים. סופיה ופרנץ פרדיננד נישאו בטקס צנוע יחסית ב-1 ביולי 1900, ברייכסטאדט שבבוהמיה. הקיסר לא השתתף בטקס, וכך גם אחיו של פרנץ פרדיננד ולמעשה כל משפחת המלוכה פרט לאמו החורגת ושתי אחיותיו החורגות של פרנץ פרדיננד.
כעבור עשור, יצרה איזבלה סערה דומה כאשר אחיינה, קרל, נסיך קרוי ביקש להינשא לננסי לישמן, בתו הצעירה המקסימה של שגריר ארצות הברית בגרמניה, ג'ון ג'ורג' אלכסנדר לישמן, לשעבר נשיא חברת קרנגי פלדה. איזבלה טענה שננסי, בהיותה אמריקנית, לא הייתה בת זוג מתאימה לנסיך קרוי. אולם, קרל וננסי התחתנו בכל זאת, ונכדם הוא דוכס קרוי כיום.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה בעלה למפקד העליון של הצבא האוסטרו-הונגרי, אולם בשנת 1917 נטל קרל הראשון, קיסר אוסטריה את התפקיד לעצמו. לאחר המלחמה הוחרמו כל נכסיו של פרידריך על ידי ממשלות אוסטריה וצ'כוסלובקיה, כולל ארמונו בווינה ואוסף האמנות שלו, אך נכסיו בהונגריה לא הוחרמו. בני הזוג התיישבו בהונגריה, וב-5 בספטמבר 1931 מתה איזבלה בביתה בבודפשט.
יחסי הוותיקן–מיאנמר

היסטוריה

משנת 1990 עד שנת 2017, הכס הקדוש החזיק נונוציואים שהיו נציגי הכס הקדוש לקהילה הקתולית במיאנמר בלבד, אולם לא הייתה להם שום סמכות מדינית או דיפלומטית. בחודש מרץ 2017 הפרלמנט של מיאנמר אישר את הצעתו של הכס הקדוש לכינון יחסים דיפלומטיים בין השתיים. מיאנמר והכס הקדוש הכריזו במאי 2017 על כינון רשמי של היחסים הדיפלומטיים. ההכרזה נעשתה לאחר הפגישה בין האפיפיור פרנציסקוס לנשיאת מיאנמר בפועל אונג סן סו צ'י בוותיקן. זה היה הביקור השני של שליט מיאנמר בוותיקן, הביקור הראשון של בעל תפקיד זה קרה ב-2013. מיאנמר היא המדינה ה-183 לכונן יחסים דיפלומטיים עם הכס הקדוש.

ביקור האפיפיור

דווח כי האפיפיור פרנציסקוס יהפוך לאפיפיור הראשון לבקר במיאנמר בנובמבר 2017, לאחר שהוא אישית הוזמן על ידי נשיא מיאנמר טין צ'ו.
נבו רוזי

ביוגרפיה

נבו רוזי נולד בשנת 1993, בתל אביב. הוא סיים את לימודיו בבית הספר עירוני י"ד, ושירת בצבא ביחידת 8200. בגיל 24 הוציא לאור את ספר הביכורים שלו - '100 דרכים לאבד את עצמך בהודו' - דרך הוצאת ספרי ניב, אותו הוא כתב במהלך הטיול שלאחר שירותו בצה"ל. הספר הוא מסוגת פרוזה, מקור. והוא עוסק בחוויות שונות של המטייל הטיפוסי במסעו מלא התרחשויות ברחבי נופיה הפלאים ותרבות האקזוטית של הודו. את הספר הוא הוציא בעזרת מימון המונים באתר הדסטארט. במאי 2017, עם צאת הספר הוא הפך כבר בחודש הראשון לצאתו לרב מכר, ממנו נמכרו כ-15,000 עותקים בשנה הראשונה. ספרו השני, '100 דרכים לחזור', יצא לאור בנובמבר 2018 בהוצאת 'ספרי ניב'. כמו קודמו, גם הוא הפך לרב מכר מיד עם צאתו לאור ונכנס לעשרת הספרים הפותחים של צומת ספרים.
קאלימאכוס

קאלימאכוס (ביוונית: Καλλίμαχος; נולד ב-312 לפנה"ס, קירנה - ?) היה מגדולי משורריה של התקופה ההלניסטית. הוא נולד בקירנה שבצפון אפריקה (כיום לוב). אין יודעים מתי נפטר מחד ומאידך ידוע שיצירתו האחרונה נערכה בשנת 244 לפנה"ס.

מאתונה לאלכסנדריה

קאלימאכוס למד פילוסופיה באתונה ובשנת 290 לפנה"ס לערך עקר לאלכסנדריה ההלניסטית וקבע בה את מקום מגוריו. הוא לימד שם בבית ספר, ואולי אף ניהל אותו, עם זאת ידע גם ימי עוני ומחסור, כפי שזה משתקף בשירתו. 

קאלימאכוס היה חסיד ה"אפיליון" (האפוס הקטן) והסתייג מהאפוס הקלאסי, הארכאי. לדעתו אצורה ברכה רבה דווקא בחיבור קצר, אשר בו יוכל המשורר להעמיק ולהפנים את מלוא כישוריו. 

בספרייה האלכסנדרונית חיבר קאלימאכוס קטלוגים, כ-120 במספר, שהיו למעשה המסגרת החשובה של תולדות הספרות. לכל מחבר הוסיף קאלימאכוס ביוגרפיה קצרה.

יצירותיו הליריות

בדומה למשוררים אחרים בני דורו, ואף אלה שקדמו לו, לא שרדו רוב יצירותיו. מה שנותר הוא רק קמצוץ זעיר מכל אשר כתב: שישה הימנונים (פיוטים דתיים הפונים לאל כלשהו), 64 אפיגרמות וכן מבחר קטעים ופרגמנטים משירים וחיבורים אפיליוניים. 
בהימנונים של קאלימאכוס ניתן למצוא את ההתמזגות של סוגי הפיוט הלירי, האפי והדרמטי. בולטת בהם בקיאות מיתולוגית, אך כזו שאינו פוגמת בשירה ובאיכותה. 

ביצירותיו בולטת האטיולוגיה, כלומר הסיבתיות – הרצון להסביר אירועים שונים, תופעות, פולחנים ועוד.
דרך יצירותיו ניתן לשרטט את פרקי חייו באופן זה, שתחילה היה צעיר תוסס ודינמי, ואחר-כך היה למתבגר, ממוסד ושקול.
הוגו ויבינג

ביוגרפיה

ויבינג נולד באיבאדן, מחוז אויו שבניגריה לזוג הורים אנגליים. משפחתו נעה בין אוסטרליה, אנגליה וניגריה עד לבגרותו, אז החליטה משפחתו להשתקע באוסטרליה, ב-1976. בגיל 13 אובחן ויבינג כחולה אפילפסיה.
הוא למד משחק ב-NIDA - National Institute Of Dramatic Art, שם למדו בנוסף לוויבינג גם מל גיבסון וג'פרי ראש, וסיים את לימודיו בשנת 1981, ובאותה השנה, הוא הופיע לראשונה כשחקן קולנוע בסרט העצמאי "אולי זה הזמן", שם, הופיע כסטודנט. ב-1984 שיחק ויבינג לראשונה בסדרת הטלוויזיה "Bodyline".
ב-1998 זכה ויבינג בפרס "שחקן השנה" בפסטיבל הסרטים במונטריאול. באותה שנה דיבב בסרט "בייב בעיר הגדולה" את דמותו של רקס הבורדר קולי. ב-1999 שיחק בסרט המדע בדיוני שובר הקופות "מטריקס" בתור הסוכן סמית', ובזכות תפקיד זה, הוא זכה לתשבחות רבות ואף הפך להיות מפורסם במיוחד בפני הציבור הרחב. כמו כן גילם דמות זו גם בסרטי ההמשך בטרילוגיה.
ב-2001 גילם את אלרונד מלך האלפים בטרילוגיית "שר הטבעות".
ב-2006 גילם בסרט "ונדטה" את "וי", לוחם מסתורי חובש מסיכה אשר יוצא לנקמה בשלטון הפשיסטי בלונדון העתידנית.
באותה שנה דיבב ויבינג בסרט "תזיזו ת'רגליים" והחל מ-2007 הוא דיבב את דמותו של מגהטרון בסרטים "רובוטריקים", "רובוטריקים 2: הנקמה" ו"רובוטריקים 3: אפלת הירח".
מעבר לקריירה הקולנועית המוצלחת השתתף ויבינג בהפקות תיאטרון, בעיקר של ה-Sydney Theater Company.

חייו האישיים

ויבינג מתגורר עם זוגתו קתרינה גרינווד. לזוג נולדו בן ב-1989 ובת ב-1993.
איימי לוי

ביוגרפיה

לוי נולדה בקלאפן, מחוז אמיד בלונדון ב-10 בנובמבר 1861 ללואיס ואיזובל לוי. היא הייתה השנייה מבין שבעה ילדים שנולדו למשפחה יהודית עם יחס מקל לאמונה הדתית. בבגרותה, לוי המשיכה לזהות את עצמה כיהודיה וכתבה עבור העיתון היומי ג'ואיש כרוניקל.
לוי הראתה עניין בספרות מגיל צעיר. בגיל 13 היא כתבה ביקורת על השיר Aurora Leigh מאת אליזבת בארט בראונינג; בגיל 14, השיר הראשון של לוי, "אידה גריי: סיפור של הקרבה נשית" פורסם בכתב העת Pelican. משפחתה היו תומכים של חינוך נשי ועודדו את תחומי העניין שלה; ב-1876 היא נשלחה לתיכון ברינגטון והוב (בית ספר לנשים בגילי 3 עד 18) ולאחר מכן לקולג' ניוהאן (קולג' לנשים שהינו חלק אוניברסיטת קיימברידג'). לוי הייתה היהודיה הראשונה באותו קולג' כאשר היא הגיע ב-1879, אבל עזבה לפני שנתה האחרונה מבלי להשלים את בחינות הגמר.
מעגל החברים שלה כלל סופרות ומשוררות רבות ובין היתר, את אלינור מרקס, בתו של ההוגה הקומוניסטי קרל מרקס. כאשר טיילה בפירנצה ב-1886, לוי פגשה את יולט פגט (אשר נודעה בשם העת ורנון לי), סופרת אמריקאית ותיאורתיקנית ספרות אשר הייתה מבוגרת ממנה בשש שנים, והתאהבה בה. שתי הנשים יחדיו החלו בעבודות עם מוטיבים של אהבת נשים. לי הוותה השראה לשירה של לוי, To Vernon Lee.

השיר To Vernon Lee

מילות השיר:
ON Bellosguardo, when the year was young,

We wandered, seeking for the daffodil

And dark anemone, whose purples fill

The peasant’s plot, between the corn-shoots sprung.

Over the gray, low wall the olive flung        

Her deeper grayness; far off, hill on hill

Sloped to the sky, which, pearly-pale and still,

Above the large and luminous landscape hung.

A snowy blackthorn flowered beyond my reach;

You broke a branch and gave it to me there;       

I found for you a scarlet blossom rare.

Thereby ran on of Art and Life our speech;

And of the gifts the gods had given to each—

Hope unto you, and unto me Despair.

כתיבה ספרותית

בספרה הראשון, The Romance of a shop, הציגה ארבע אחיות אשר מתמודדות עם הקשיים בניהול עסק בלונדון של 1880. לוי כתבה את ספרה השני,Reuben Sachs, בשביל להשלים את החסר שהיה לדבריה בהתייחסות רצינית לבעיה המורכבת של חיי היהודים. על מחסור זה היא דנה במאמרה "היהודים בספרות העלילתית".
יצירותיה של לוי פורסמו במספר כתבי עת פופולרים; סיפוריה Cohen of Trinity ו-Wise in Their Generation פורסמו במגזין של אוסקר ויילד, The Women's World. ב-1886, לוי החלה לכתוב סדרת מסות על תרבות וספרות יהודית עבור העיתון השבועי ג'ואיש כרוניקל.
עבודותיה של לוי בתחום השירה בכללן את היצירה A Ballad of Religion and Marriage הציגו את התעניינותה בפמיניזם. קובץ השירים Xantippe and Other Verses (שנכתב בשנת 1881) כלל את היצירה Xantippe שהדוברת בה היא אשתו של סוקרטס, קסנתיפה, וכלל גם מונולוגים דראמטיים. ספרה האחרון A London Plane-Tree (שנכתבה בשנה 1889) הכיל שירים שהצגו השפעה ראשונית של תנועת הסימבוליזם.

מוות

לוי סבלה מאפיזודות של דיכאון קליני אשר התגברו בשנותיה האחרונות עקב מצוקות שככל הנראה נבעו מקשריה הרומנטיים והחירשות ההולכת וגוברת שלה. חודשיים לפני יום הולדתה ה-28 היא התאבדה במעונות הוריה Endsleigh Gardens. אוסקר ויילד כתב עבורה מודעה על פטירתה ב-Women's World בה שיבח את כתיבתה.
יצחק יעקב רוט

ביוגרפיה

נולד ברמת גן להורים ניצולי השואה. למד בישיבות איתרי ופוניבז'. בשנת 1985 נמנה עם מייסדי היומון החרדי "יתד נאמן". בראשית דרכו שימש מבקר מטעם הוועדה הרוחנית, הסמכות התורנית של העיתון. המשיך ככותב מאמרים תחת שמות עט שונים, ובשנת 1988 עם התפטרותם של העורכים הראשונים משה גרילק ושמואל חסידה, מונה לעורך העיתון לצד נתן גרוסמן, שהיה דומיננטי יותר. רוט עצמו מתרחק מפרסום ואינו מתראיין בכלי התקשורת. בהמשך הצטרף אליהם ישראל וורצל כסגן עורך. רוט הוביל את הקו המקצועי בעיתון. הוא כתב עבור הרב שך דרשות שנשא בפתיחת "ירחי כלה". 
בשנת 2007 הכריע הרב אלישיב כעמדתו שניתן להזכיר שמות פרטיים של נשים מפורסמות בעיתון, בניגוד למנהגו של העיתון החרדי המתחרה "המודיע", שבו לדוגמה ציפי לבני מופיעה בתור צ. לבני. באותה הזדמנות קיבל הרב אלישיב גם את עמדתו שלפיה יש להזכיר את הצבא הישראלי בשמו צה"ל, בניגוד לנוהל שהיה קיים עד אז להתייחס אליו בהסתייגות כ"הצבא".]
בעקבות המהפך בשליטה ב"יתד נאמן" ב-2012, הבהיר כי הוא כפוף לרב אהרן יהודה לייב שטינמן ומשתף פעולה עם ההנהלה החדשה. עובדה זו עוררה את זעמם של נאמני הרב שמואל אוירבך והוא אף הותקף במערכת העיתון במהלך מאבקי השליטה.] ביוני 2014, תקופה קצרה לאחר הפילוג ב"יתד נאמן" כתב: "חובת האדם לפשפש במסתרי לבו ולחשוד תמיד בעצמו שמא דבריו ומעשיו אינם אלא תוצאה של נטיות לבו ונגיעותיו האישיות". תלמידיו של הרב אוירבך, סברו כי הדברים מכוונים לפגוע ברבם והחלו לפרסם מכתבים וכתבי פלסתר כנגדו.] הוא פרסם הבהרה במהדורת יום ג' של העיתון ולפיה לא התכוון לאיש מסוים.
ב-2014 הגיש יואב ללום, יו"ר עמותת נוער כהלכה, תביעת דיבה בסך 300,000 ש"ח נגדו ונגד העיתון, בעקבות כינויי גנאי שנכתבו בו כלפיו, בשל פעילותו ב"בג"ץ בית הספר בעמנואל". רוט לא הגיש כתב הגנה. בשל כך בית המשפט קיבל את התביעה וחייב את העיתון במלוא הסכום ובהוצאות המשפט. כמו כן חויב העיתון לפרסם תיקון לדברי הלשון הרע.
בתפקידו כעורך כתב רוט שלש פעמים בשבוע את מאמרי המערכת של העיתון. לאחר פרישתו הוא מפרסם פעמיים בשבוע טורי דעה וכן את טור הפתיחה של מוסף "יתד השבוע" בשם "עוד שבוע". המאמרים השבועיים מתובלים בסיפורים מן התנ"ך וההיסטוריה המתאימים למאורעות התקופה, ומשלבים מבט אקטואלי. תרגום המאמרים מתפרסם גם במהדורה האנגלית של העיתון. 
רוט מעביר שיעורים יומיים בבני ברק ושיעור שבועי ברמת גן. הוא ערך ספרים תורניים, בהם את ספרי "שיח יוסף" של רבו, הרב יוסף רוט, ראש מוסדות "בית דוד" בבני ברק.
רק אתה (שיר של שרית חדד)

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי מירית שם אור, הולחן על ידי צביקה פיק והופק על ידי יעקב למאי. את הקליפ שיצא עבור הסינגל, צילמה שרית חדד ברומניה, בפילם, לראשונה בתולדות התעשייה הישראלית.
בנוסף לכך, נכלל הקליפ של השיר באלבום הדי וי די רק אהבה תביא אהבה – ההופעה בקיסריה, שיצא בשנת 2004.

וידאו קליפ

הוידאו קליפ המלא שצולם עבור השיר בוים על ידי טל פיטל שגם ביים את הקליפ של "חגיגה", ופורסם לראשונה ביוטיוב ב-26 באוגוסט 2010. בקליפ ניתן לראות את שרית חדד, כשהיא לבושה כלוחמת. בסוף הקליפ, ניתן לראותה כשהיא יורה באקדח.
הקונספט של הקליפ הוא מלחמה, בו משלובים כלי נשק שונים ותלבושות קרביות שונות.
הקליפ צולם ברומניה.
חיל הנחתים של ארצות הברית

היסטוריה

החיל נוסד ב-10 בנובמבר 1775, במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית, בהחלטת הקונגרס הקונטיננטלי. גיוס הנחתים הראשונים נערך בעיר פילדלפיה, והם הוצבו על ספינות חיל הים. יחידת הנחתים פורקה אחרי סיום המלחמה באפריל 1783, והוקמה מחדש ב-11 ביולי 1798.
הנחתים נטלו חלק במלחמות נגד שודדי ים בים התיכון, במה שהאמריקאים מכנים המלחמות הברבריות, ובמלחמות טריפולי (הראשונה 1801–1805 והשנייה 1815). מכאן המשפט בהמנון חיל הנחתים "לחופי טריפולי".
הנחתים נטלו חלק במלחמת ארצות הברית-מקסיקו בשנים 1846–1848, ובמידה פחותה גם במלחמת האזרחים האמריקנית בשנים 1861–1865. בסוף המאה ה-19 החיל פעל בקוריאה, קובה, הפיליפינים וסין. בתחילת המאה ה-20 החיל פעל במרכז אמריקה, והתמחה בלחימת גרילה.
במלחמת העולם הראשונה החיל פעל בעיקר בצרפת, ונחשב ליחידה המצליחה ביותר של הצבא האמריקני. החיילים הגרמנים, שהתרשמו מלחימתם של הנחתים, כינו אותם "כלבי השטן" - כינוי שהנחתים אימצו בגאווה.
במלחמת העולם השנייה החיל פעל בעיקר בזירת האוקיינוס השקט, נגד הצבא היפני. במהלך המלחמה מבנה החיל התרחב, משתי חטיבות בלבד לשש דיוויזיות חיל רגלים וחמש כנפות, עם 132 טייסות אוויר. הקרבות הקשים ביותר של החיל במלחמה נערכו באיים גואדלקנל, איוו ג'ימה ואוקינאווה. אחרי המלחמה, שתי דיוויזיות פורקו.
במלחמת קוריאה החיל פעל לצד צבא היבשה, ולחם בהצלחה נגד כוחות הצבא הסיני שחדרו לקוריאה, עד שנאלץ לסגת.
במלחמת וייטנאם החיל לחם בקרבות רבים, לרבות הקרבות בדה נאנג ובקה-סאן. הנחתים היו בין הכוחות הראשונים שהוצבו בוייטנאם, והאחרונים שעזבו את המדינה, אחרי פינוי השגרירות האמריקנית בעיר סייגון.
ב-23 באוקטובר 1983 הותקפו מגורי הנחתים בעיר ביירות בלבנון - באירוע, שהוביל ליציאת האמריקנים מלבנון, נהרגו 241 אמריקנים. במלחמת המפרץ הנחתים שיחררו את כווית מהכיבוש העיראקי, ובשנת 1995 כוח של החיל חילץ את טייס חיל האוויר סקוט או'גריידי, שנאלץ לנטוש את מטוסו מעל בוסניה.
החל ממרץ 2003, נטל החיל חלק משמעותי בלחימה, במסגרת מלחמת עיראק. בין השאר, החיל הוביל את התקיפות בעיר פלוג'ה בשנת 2004.

אמצעי לחימה


חיל הנחתים של ארצות הברית מפעיל מגוון אמצעי לחימה בהם נשק קל, כלי רכב ורכב קרבי משוריין, ארטילריה קלה, כלי שיט וכלי טיס.
דוק

דוק או גם דגון - המבצר הקדום ביותר מבין המבצרים ששימשו את החשמונאים. 
בפרק האחרון של ספר חשמונאים א' (פרק טז, יא-טז) מתואר רצח שמעון התרסי, אשתו ושניים מבניו במדבר יהודה, במבצר דוק שמעל יריחו. לא ברור מתי ועל ידי מי נבנה, אך ודאי שכבר היה קיים בימי שמעון ב-135 לפנה"ס. במקום נמצאו שרידים מהתקופה החשמונאית. מאוחר יותר הוקמה במקום הלאורה השנייה במדבר יהודה על ידי חריטון.
לפי אהוד נצר יש בכותרות ובחלקים האדריכליים הפזורים על פני השטח להעיד על פאר הבניינים שהיו כאן.

האתר

מבצר דוק מתנשא על פסגת הר קרנטל כשלוש מאות מטר מעל בקעת יריחו. הפרש גבהים זה שנגרם על ידי השבר הסורי אפריקני, מפגיש בטווח קטן נופים שונים ומנוגדים. מערבית למצוק – כתף יריחו, רמה מדברית שתשתיתה מורכבת מסלע קירטון בהיר וקר. כמות משקעים נמוכה, חלחול מים גרוע ומזג האוויר החם כל השנה קבעו את אופיה המדברי של הרמה. האתר מכיל יסודות מבנים, חומות קירות תמך וחפיר הגנה. האתר נתגלה בסקר עוד בשנת 1873 ולאחריו נערכו מספר סקרים נוספים. בכל הסקרים לא נמצאה מערכת המים. רק בשנת 1972 בסקר שנערך על ידי אוניברסיטת ת"א ברשות זאב משל ודוד עמית נתגלו בשלוחה הצפונית קטע של אמת המים.

מערכת המים

מערכת המים של המבצר מורכבת מאמת מים, שתי בריכות ותשעה בורות החצובים במדרון המצוקי. הכוון הכללי של האמה הוא ממערב למזרח. מקור המים הם מי שיטפונות של נחל קצר. האמה מתחילה במיגלש בנוי האוסף את כל מי השיטפונות בנחל. בדרכה אוספת האמה מי שיטפונות של שני נחלים נוספים. אורך האמה עד לפתח בור המים הראשון הוא חצי ק"מ ורחבה בין 80-60 ס"מ. האמה חלקה חצובה בסלע וחלקה בנויה. מטויחת לכל אורכה בטיח לבן. המים מעוברים מהאמה לבורות על ידי מיגלש מים מתעקל תוך השקעת סחף ופסולת בבריכת שיקוע בסוף כל הבורות. המים ווסתו בין הבורות השונים בהתאם לצורך. הבריכות ממוקמות ליד האמה לקראת סופה ושימשו כנראה את יושבי המבנים המצויים בקרבת מקום.