google/wiki40b huggingface dataset:
שמואל לאנייאדו

רבי שמואל לאנייאדו, "בעל הכלים", היה פרשן מקרא וראש הרבנים בארם צובא. חי בצפת ובארם צובא במאה ה-16 ותחילת המאה ה-17.

ביוגרפיה

סבו היה רבי שמואל לאנייאדו, אשר התיישב באדריאנופול שבטורקיה לאחר גרוש ספרד ונזכר בתשובות הרא"ם. על אביו, ר' אברהם לאנייאדו לא ידוע רבות, אך הוא מצטט אותו בספריו. מקום ושנת לידתו של ר' שמואל אינם ידועים, אך ידוע שהוא חי תקופה מסוימת בצפת. בספריו מצוטטות שמועות רבות מפיהם של חכמי הזמן שחיו בצפת באותה עת כגון מהר"י בירב, הרמ"ק, האר"י, ר' שלמה אלקבץ ועוד. יצא מארץ-ישראל בעצת ר' יוסף קארו כדי להנהיג את קהילת ארם-צובא. שם מונה לראש הרבנים בשנת 1601, לאחר פטירת רבי שמואל בן יוסף הכוהן. נפטר ככל הנראה ב-1605 או ב-1610. לאחר פטירתו החליפו ר' אברהם בנו. רבים מצאצאיו אחריו שמשו כרבנים של קהילת ארם צובא.
גלעד זר

קורות חייו

זר נולד בקיבוץ בארות יצחק ליעל ומשה זר, אחד משמונה אחים ואחיות. למד בישיבת בני עקיבא "אור עציון", והיה חבר בתנועת בני עקיבא. את שירותו הצבאי עשה בנח"ל. במהלך שירותו הצבאי עברה משפחתו לגור ביישוב הקהילתי קרני שומרון.
נישא להגר, בת כפר סאלד, שאותה פגש במהלך שירותו הצבאי בעת ששירתה כקצינת ח"ן, ולזוג נולדו שמונה ילדים. נמנה עם מייסדי ההתנחלות איתמר, והיה יושב-ראש המזכירות והמזכיר של היישוב בשנים הראשונות לקיומו. שנים רבות היה רכז הביטחון ביישוב, עד שהתמנה לפקח קרקעות.
במילואים היה מפקד חבל בהגנה מרחבית של חטיבת שומרון, בדרגת רב-סרן.
בארבע שנותיו האחרונות שימש קב"ט מועצה אזורית שומרון. במהלך עבודתו הקפיד לנוע בין היישובים ביום ובלילה כדי להשרות ביטחון על התושבים. סירב ללבוש אפוד מגן בטענה שאינו רשאי לקחת לעצמו אפוד מגן בעוד לחלק מעובדי המועצה אין אפודים.

כחודש וחצי לפני מותו נפצע זר בפיגוע ירי בצומת יצהר, והתאושש ושב לעבודתו זמן מה לפני הפיגוע שבו נהרג. 
הפיגוע שבו נרצח זר היה בכביש עוקף שכם מדרום, באזור צומת ג'ית, בין ההתנחלות קדומים ליצהר. הפיגוע אירע מעט אחרי השעה 07:00 בבוקר. מבדיקות צה"ל עולה כי רכב הביטחון שבו נהג זר ספג מטח יריות של עשרות כדורים. ככל הנראה, התקרבו המחבלים הפלסטינים למכוניתו לאחר מטח הירי וירו בו שוב, בראש ובחזה, מספר פעמים, לווידוא הריגה. גדודי חללי אל-אקצא, הזרוע הצבאית של הפת"ח, נטלו אחריות לירי.
זר הובא למנוחת עולמים בבית העלמין קרני שומרון. ב'שבעה' הגיע ראש הממשלה אריאל שרון, לביקור תנחומים בבית משפחת זר. הביקור צולם על ידי צלם מטעם המשפחה ושודר לאחר מכן בטלוויזיה.

הנצחתו

על שמו של גלעד זר הוקמו "חוות גלעד" סמוך למקום הרצחו ומאחז "רמת גלעד" על גבעה נישאה מעל קרני שומרון סמוך לבית הוריו. שני המאחזים הוקמו על קרקעות שבבעלות משה זר, אביו של גלעד. ציר גלעד אשר מחבר את קדומים ויצהר נקרא על שמו.
ביישוב רבבה נקראת על שמו השכונה הדר גלעד המונה כ-60 יח"ד.
בסניף שיכון שבפתח תקווה הקימו חברי סניף בני עקיבא גרעין על שמו, הפועל למען צדק חברתי בעיר ועוזר לילדי עולים מאתיופיה בשכונת יוספטל שבפתח תקווה.
כמו כן הפיקה המשפחה חוברת לזכרו והוציאה לאור ספר לילדים לזכרו.
ביוני 2014, נחנכה באיתמר שכונת "נופי ארומה", ובה רחוב על שם גלעד זר.

תביעת פיצויים

בעקבות רציחתו של גלעד זר הגישו עזבונו, הוריו, אלמנתו ושמונת ילדיו תביעת פיצויים נגד שני מחבלים שביצעו את הפיגוע, הרשות הפלסטינית ואחדים מבכיריה, ובהם יאסר ערפאת ומוחמד דחלאן. ביום 6 ביולי 2004 נענה רשם בית המשפט המחוזי בתל אביב, עדי אזר, לתביעה זו, ופסק לכל אחד מתריסר התובעים פיצויים עונשיים בסך 10 מיליון ש"ח, וכן שכר טרחת עורכי דין בסך שני מיליון ש"ח, כלומר בסך הכול 12 מיליון ש"ח. את פסק דינו נימק השופט במילים "סכום הפיצויים מביא בחשבון את הסבל הקשה ויוצא הדופן של התלויים ויורשי המנוח (התובעים), הורי המנוח, אלמנה צעירה ו-8 יתומים. המעשה נעשה כמתואר בתביעה באופן קשה ביותר כאשר הרוצחים יורים במנוח כ-40 כדורים והכל בגדר פעולת טרור קשה ואלימה, שמטרתה התנהגות שיטתית של רדיפת תושבי המדינה, ושימוש באלימות קיצונית נגד חפים מפשע".
פסק הדין, שניתן בהיעדר הגנה, בוטל כדי לאפשר דיון יסודי בתביעה. ביום 28.8.13 פסק בית המשפט כי "...חרף הוכחת קיומה של הסתה כנגד יהודים וכנגד ישראל הן בתקשורת והן בהתבטאויות של בכירים ברשות הפלשתינית, לא הוכח קיומה של מדיניות הסתה, ומכל מקום, אף אם היו עומדים התובעים בנטל המוטל עליהם להוכיח קיומה של מדיניות הסתה, לא הוכח קיומו של קשר סיבתי בין ההסתה לבין הפיגועים נשוא התובענה שבפני". לבסוף פסק בית המשפט כנגד התובעים.
סמורה

העת העתיקה

לאחר ניצחון האימפריה הרומית על הלוסטינים וכיבוש חצי האי האיברי, ניתן לעיר השם "אוקלומדורי" ("Ocellodurum", מילולית: העין של הדורו) והייתה חלק מהיספניה טארקוננסיס, והדרך הרומית בין מרידה ואסטורגה עברה בעיר.
תחת שלטון המורים כונתה העיר "סימורה" ו"אזמור", ועם הקמת ממלכת אסטוריאס הפכה העיר לנקודה אסטרטגית חשובה, כשהעיר נכבשת פעמים רבות על ידי שני הצדדים הלוחמים במהלך המאות ה-7 עד ה-11, כאשר כל כובש בתורו חיזק את ביצורי העיר. אחד המאורעות החשובים הקשורים לעיר, הוא הירצחו של סנצ'ו השני, מלך קסטיליה ולאון מחוץ לחומות העיר ב-7 באוקטובר 1072. אביו, פרדיננד הראשון, מלך קסטיליה ולאון חילק לפני מותו את ארצו לשלשת בניו, ואת העיר סמורה המבוצרת לביתו. לאחר מות האב, החלו האחים בקרבות על הירושה, כאשר לבסוף סנצ'ו הצליח לנצח את כל אחיו בעזרת אל סיד, למעט את אחותו שהתבצרה מאחורי חומות עירה. כאשר הטיל סנצ'ו מצור על העיר, הצליח אחד מאצילי העיר לרצוח את המלך, לאחר ששכנע אותו להיפגש איתו ביחידות. לאחר מותו עברה הממלכה לידי אחיו אלפונסו השישי, מלך קסטיליה ולאון, נגדו נלחם.
קרב נוסף חשוב התחולל סביב חומותיה של העיר, בין תומכיה של איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה, וחואנה, מלכת קסטיליה, אלמנתו של אפונסו החמישי, מלך פורטוגל. הקרב הארוך שהתחולל על העיר, טבע את הפתגם הספרדי: "No se ganó Zamora en una hora" ("סמורה לא נכבשה בשעה אחת", כלומר: מאורעות גדולים דורשים זמן, בדומה לביטוי "רומא לא נבנתה ביום אחד").

ימי הביניים

במאה ה-12 העיר הפכה לחשובה במיוחד לממלכת לאון כנגד המוראביטון והאל-מוואחידון, ובשל כך מבנים רבים מן התקופה נבנו בעיר, רבים מהם שרדו עד היום. לאחר מכן ירדה קרנה של העיר, ותושבים רבים היגרו ממנה.

העת החדשה

המאה ה-18 הביאה שגשוג מחודש לעיר, שנהנתה מהגנת הכתר הספרדי. שגשוג זה הסתיים עם השתלטות צרפת על ספרד ב-1807. במהלך מלחמת חצי האי הצטרפה העיר לכוחות המורדים בתחילת שנת 1809 ובקרב שהתחולל עם הצבא הצרפתי על גשר החוצה את אחד מיובליו של הדורה ב-6 בינואר 1809, נהרגו למעלה מ-130 תושבי העיר ועוד ככפליים פצועים ושבויים. הכיבוש הצרפתי הסתיים ב-1812, אולם השגשוג לעיר לא חזר. ב-1850 התגוררו בעיר רק כ-9,000 תושבים.
פיתוח ותיעוש ספרד, בניית מסילות רכבת וכבישים סייעו לעיר לחזור ולגדול. מסילת רכבת לעיר נבנתה ב-1864, והעיר חוברה לזרם החשמל, והחקלאות שבה לשגשג. משנת 1900 עד שנת 1991 גדלה אוכלוסיית העיר בקביעות, לעומת אוכלוסיית המחוז שהלכה וקטנה מאז שנת 1900. כך שבעוד שבשנת 1900 תושבי העיר היו רק כ-6 אחוזים מכלל תושבי המחוז, הרי שבשנת 2009 היו תושבי העיר 33.9% מכלל תושבי המחוז.

השכלה גבוהה

למרות שלעיר אין אוניברסיטה משלה, קמפוס של אוניברסיטת סלמנקה נמצא בעיר, כאשר כ-2,600 תלמידים ב-12 פקולטות לומדים בעיר (נכון לשנת הלימודים 2009-10). בנוסף בעיר קמפוס של UNED (האוניברסיטה הלאומית ללמידה מרחוק).

תחבורה

העיר מחוברת באמצעות שני כבישים מהירים, רכבת רגילה ורכבת מהירה למדריד (תחת בנייה, עתידה להתחיל לעבוד ב-2015). בנוסף בעיר מיזם להשכרת אופניים המנוהל בידי העירייה.
קרספי ד'אדה

היסטוריה

עיירות החברה הראשונות נבנו ברחבי אירופה על מנת לשמש כמקום מגורים עבור עובדי מפעלים גדולים, שהוקמו בסמוך למקורות של חומרי גלם, אנרגיה וכדומה. העיירות הראשונות מסוג זה הוקמו באיטליה רק לאחר איחודה ונוצר שוק כלכלי משותף. בשיא פריחתה הועסקו בקרספי ד'אדה כ-3,200 עובדים.
כריסטופו בניניו קרספי (Cristoforo Benigno Crespi), שהיה יצרן טקסטיל איטלקי, רכש ב-1875 עמק בשטח של קילומטר רבוע אחד בין הנהרות ברמבו ואדה. כוונתו המקורית של קרספי הייתה לבנות מפעל כותנה על גדת האדה. קרספי החליט להקים עבור העובדים בתי מגורים תלת-קומתיים סביב המפעל, ועל סמך מודל אירופי מוכר העבודות החלו בתחילת 1878. 
כאשר בנו של קרספי, סילביו, לקח על עצמו את ניהול התאגיד הוא נקט בגישה שונה ושינה מספר דברים בפרויקט כולו. סילביו החל לבנות בתים קטנים עם גני נוי משלהם המיועדים למשפחות בודדות, תחת הבתים הגדולים שהיו מיועדים כל אחד למספר משפחות. קרספי החל לבצע את התוכנית הזו ב-1892 ונחל בה הצלחה רבה כיוון שבמשך חמישים השנים הבאות לא היו אירועים חריגים כלשהם כגון שביתה. בנוסף לבתי המגורים הקים קרספי תחנת כוח הידרואלקטרית על מנת לספק לעובדיו חשמל בחינם, וכן מבני ציבור שונים. סילביו גם בנה בניינים נוספים בעלי חשיבות סמלית כגון כנסייה, טירה שהייתה מקום המגורים של משפחת קרספי, משרדי הנהלה חדשים בתוך המפעל, ובתי מגורים לבעלי המפעל הנמצאים דרומים לאלו של הפועלים.
השפל הגדול שהחל ב-1929, בנוסף למדיניות הפיסקלית שהייתה נהוגה באיטליה הפאשיסטית, גרמו לכך שמשפחת קרספי נאלצה למכור את המפעל לתאגיד הטקסטיל האיטלקי STI, שמכר אותו ב-1970 לחברת רוסארי א וארזי. חברת לגלר, שהייתה הבעלים הבאים של המפעל, מכרה את רוב הבתים. כיום המפעל שייך לקבוצה התעשייתית פולי, שהעסיקה בו 600 עובדים. בשנת 2004 הפסיק המפעל לייצר כותנה.

תיאור

המתחם כולו בנוי על קרקע בצורה סדירה. העיירה מחולקת לשני חלקים באמצעות דרך ראשית. מפעל הכותנה שוכן לצד הדרך על הגדה השמאלית של נהר אדה. האדריכל שתכנן את משרדי המפעל הוא ארנסטו פירובאנו (Ernesto Pirovano), שהיה אחראי על רוב העבודות שנעשו בתקופתו של סילביו קרספי.
בצד השני של הדרך הראשית נמצאים בתי המגורים שנבנו בשלוש שורות מסודרות, עם דרכים משניות המפרידות ביניהם. לפי התוכנית המקורית בכל בניין היו אמורות להיות שתי קומות המיועדות לכמה משפחות, שכל אחת מהן תתגורר בכמה חדרים. אולם, כיום רוב המשפחות מתגוררות בבתים פרטיים עם גנים צמודים המפרידים בין הבתים לשירותים שמאחוריהם. ניתן להבחין בין הבתים החדשים לבתים הישנים באמצעות מספר הבדלים סגנוניים. הבתים נבנו במספר סגנונות בנייה.
הכנסייה המקומית נבנתה על ידי האדריכל לואיג'י קאבנאגי (Luigi Cavenaghi), שהתבסס על כנסייה שהייתה בעיר הולדתו של כריסטופו קרספי. בניית הכנסייה החלה ב-1891 ונמשכה שנתיים. הכנסייה שוכנת בקצה הצפוני של העיירה, והיא חלק מכיכר הכוללת גם את בית הספר והתיאטרון המקומיים.
פירובאנו תכנן גם את הטירה, שבנייתה הסתיימה ב-1897. סגנון הבנייה של הטירה הוא עירוב בין אדריכלות נאו-גותית לומברדית, תגליפים וציורים מוריים ממחוז ונטו. הבניין מזכיר את התקופה הגותית הרומנטית, ורושם זה מחוזק על ידי שימוש בכמה חומרי בנייה.
בית הקברות שוכן בקצה הדרומי של העיירה, והמבנה הבולט ביותר הנמצא בו הוא המאוזוליאום של משפחת קרספי, שהוא מבנה בסגנון אר נובו שנבנה על ידי האדריכל גאטאנו מורטי (Gaetano Moretti).
ברגנץ

היסטוריה

היישוב הראשון בעיר ידוע משנת 1500 לפנה"ס. במאה החמישית לפני הספירה יושבה העיר על ידי קלטים ונקראה על ידם "בריגנאטיון", והיא הייתה מבצרם הגדול ביותר. בשנת 15 לפנה"ס נכבשה העיר על ידי הרומאים והפכה למחנה רומי. העיר קיבלה מעמד של עירייה בשנת 50 (כ"בריגאנטיום") והייתה מושב האדמירלות בשל ימת קונסטנץ. בשנת 259 הרסו את העיר האלמנים, שבט גרמני שפרץ לאזור.
בין השנים 610–612 פעלו בעיר מיסיונרים. משנת 917 שימשה הטירה בעיר כמקום מגוריה של שושלת אודאלריכינג שכינו את עצמם התואר "הרוזנים של ברגנץ". בנו של המלך האודאלריכי הראשון היה גבהארד שנולד בשנת 947.הוא נהיה בישופ של העיר קונסטנץ ומאוחר יותר נודע כפטרונן של הנשים ההרות. השושלת נכחדה בסביבות שנת 1150. בשנת 1170 הוגו מטובינגן הקים בעיר יישוב (הוזכר לראשונה בשנת 1249) שגדל בין המאות ה-14 וה-13 ובין 1650 ל 1652. 
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
רודולף וייגל

חייו

וייגל היה אוסטרי בעל שורשים גרמנים, יליד פז'רוב, מוראביה, דאז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. כשהיה ילד נהרג אביו בתאונת דרכים תוך כדי רכיבה על אופניים. אמו, אליזבת קרואסל, נישאה בשנית למורה פולני ויחד הם עברו ליאסלו שבפולין.
לאחר מכן עברה משפחתו ללבוב. בשנת 1907 סיים וייגל תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטה על שם יאן קז'ימייז'. לאחר קבלת התעודה המשיך בלימודיו, ובשנת 1913 היה לאסיסטנט של אחד ממרציו, פרופסור נוסבאום.
במהלך הכיבוש הנאצי של פולין במלחמת העולם השנייה, מחקריו של וייגל עוררו עניין אצל הנאצים. כאשר כבשו את לבוב איתרו אותו והורו לו להקים מפעל ליצור חיסונים במכון שלו. כאלף איש עבדו במכון זה. וייגל העסיק ובכך הגן על אינטלקטואלים פולנים, יהודים וחברי מחתרות פולנים. החיסונים שייצר הוברחו לגטו לבוב ולגטו ורשה וסייעו להצלת חייהם של רבים, עד שהמכון נהרס על ידי הצבא האדום בעת מתקפת הנגד שלהם בגרמנים בשנת 1944.
בשנת 1945 וייגל עבר לקרקוב. הוא מונה לעמוד בראש הפקולטה למיקרוביולוגיה באוניברסיטה היגלונית  ובהמשך לראש הפקולטה לביולוגיה בפוזנן. 
וייגל נפטר ב-11 באוגוסט 1957 באתר הנופש הפולני זאקופנה. 
בשנת 2003, כחצי מאה לאחר מותו, הוכר כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם.
ג'אנלוקה מנצ'יני

פרוג'ה

ב-11 בספטמבר 2015, מנצ'יני ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה ב' במשחק נגד פסקארה.

אטאלנטה

ב-24 בספטמבר 2017, מנצ'יני ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' בתיקו אחת נגד פיורנטינה, כשנכנס כמחליף של רפאל טולוי בדקה ה-25.
ב-4 בפברואר 2018, הוא כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–1 על קייבו ורונה.

רומא

ב-17 ביולי 2019, מנצ'יני הצטרף לרומא בהשאלה לעונת אחת בשווי 2 מיליון אירו, עם חובת רכישה בתום העונה בסך 13 מיליון אירו. ב-25 באוגוסט, מנצ'יני ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במשחק הבית נגד גנואה, כשנכנס כמחליף של חואן חסוס בדקה ה-66, משחק זה נגמר בתוצאת תיקו שלוש. ב-22 בספטמבר, מנצ'יני ספג כרטיס צהוב שני בדקה ה-85 במשחק החוץ נגד בולוניה וכתוצאה מכך הורחק מהמשחק, שלבסוף נגמר בניצחון קבוצתו 1–2.

קריירה בינלאומית

ב-15 במרץ 2019, מנצ'יני זומן לראשונה על ידי המאמן רוברטו מאנצ'יני לנבחרת איטליה לצמד משחקיה נגד נבחרת פינלנד ונבחרת ליכטנשטיין במסגרת מוקדמות יורו 2020. ב-26 במרץ, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים בניצחון 0–6 על נבחרת ליכטנשטיין. כמו כן, הוא נטל חלק באליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2019.
אנטי קאסביו

ביוגרפיה

קאסביו נולד באספו. הוריו אולה פטריקה ומאטי קאסביו השתתפו במשחקים האולימפיים כשחיינים, אמו דורגה במקום 16 במשחה ל-100 מטר גב באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) ואביו דורג במקום 33 במשחה ל-100 מטר חופשי באולימפיאדת טוקיו (1964). 
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה קאסביו במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:47.63 דקות, אחרי ייבגני סאדוביי מהמשלחת המאוחדת שקבע שיא אולימפי חדש של 1:46.70 דקות ואנדרס הולמרץ משוודיה (1:46.86 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:50.06 דקות, במקום 12 במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:28.71 דקות ובמקום 20 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של  4:06.18 דקות, הוא שחה את סגנון החופשי בתוצאה של 50.90 דקות.

אלוף אירופה

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בשפילד, אנגליה בשנת 1993 זכה קאסביו בשתי מדליות זהב  במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:47.11 דקות ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:47.81 דקות. נוסף לכך, הוא סיים 3 פעמים במקום שישי, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:21.80 דקות, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:30.63 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:44.73 דקות.

אלוף עולם

באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1994 זכה קאסביו בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:47.32 דקות, לפני הולמרץ (1:48.24 דקות) ודניון לואדר מניו זילנד (1:48.49 דקות). מדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:48.55 דקות, אחרי קירן פרקינס מאוסטרליה שקבע שיא עולם חדש של 3:43.80 דקות ולפני לואדר (3:48.62 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1995 זכה קאסביו במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:49.24 דקות.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) קבע קאסביו במשחה ל-200 מטר חופשי תוצאה של 1:50.55 דקות, התוצאה ה-15 בטיבה אך לאחר שלא השתתף בגמר ב' דורג בסיום התחרות במקום 18. הוא סיים במקום 12 במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:22.99 דקות, כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 50.42 דקות.
וולודימיר גרויסמן

קורות חיים

גרויסמן נולד בעיר ויניצה למשפחה יהודית, והוא מצהיר על יהדותו ואף מתפלל בבית כנסת בריש גלי, גם כיום, למרות האנטישמיות הקיימת באוקראינה. 
ב-2016, כשהיה עדיין יושב ראש הפרלמנט האוקראיני הוא הקים על רגליהם את חברי הפרלמנט, לדקת דומיה, כמחווה לכבוד יום השואה הבינלאומי, לראשונה בתולדות פרלמנט זה. 
חלק מקרובי משפחתו אף עלו לישראל וגרים כיום באשדוד. אביו, בוריס גרויסמן, בן לניצול שואה, הפך לאיש עסקים לאחר התפרקות ברית המועצות. 
גרויסמן עצמו עבד מגיל 16 ועד הצטרפותו לפוליטיקה בחברה שהקים אביו, ואף ניהל אותה במשך כמה שנים. 
גרויסמן הוא בעל תואר שני, עורך דין במקצועו, נשוי לאלנה ואב לשלושה.

פעילותו הפוליטית

בשנת 2002 נבחר למועצת העיר ויניצה, והיה לחבר המועצה הצעיר ביותר עד כה (בגיל 24). 
ב-2005 הדיחו חברי המועצה את ראש העיר המכהן ומינו את גרויסמן לראש העיר הזמני. 
בשנת 2006 זכה גרויסמן בבחירות לראשות העירייה והפך לראש העיר באופן רשמי. כעבור 4 שנים התמודד שוב על התפקיד וזכה בכ-78% מקולות הבוחרים, שיעור התמיכה הגבוה ביותר בראש עיר באוקראינה.
בפברואר 2014, לאחר אירועי יברומאידאן, הודח הנשיא המכהן של אוקראינה ויקטור ינוקוביץ', וגורמי אופוזיציה עלו לשלטון. ארסני יאצניוק, אשר התמנה לראש הממשלה הזמנית באוקראינה, מינה את גרויסמן לשר לענייני פיתוח אזורי ובינוי. 
באוקטובר 2014 נבחר גרויסמן לראדה העליונה (הפרלמנט של אוקראינה) מטעם מפלגתו של פטרו פורושנקו, הנשיא המכהן. 
ב-27 בנובמבר 2014 מונה על ידי פורושנקו לתפקיד יושב ראש הפרלמנט.
ב-14 באפריל 2016, מספר ימים לאחר שיאצניוק התפטר, נבחר גרויסמן על ידי הפרלמנט האוקראיני לראש הממשלה, בתמיכתם של 250 חברי פרלמנט ו-57 מתנגדים.
ב־20 במאי 2019 התפטר גרויסמן מראשות ממשלת אוקראינה בעקבות השבעתו של נשיא אוקראינה וולדימיר זלנסקי ופיזור הפרלמנט.
עגור ברולגה

מאפיינים

בתי הגידול המועדפים על העגור הם ביצות. רוב גופו אפור, קצוות כנפיו שחורות, ועל ראשו יש פס בצבע אדום-כתמתם.
הזכר והנקבה זהים במראם, אך הנקבה מעט קטנה יותר מהזכר. גובהו של עגור בוגר הוא בין 1.3-0.7 מטר ומוטת כנפיו כ-1.7 עד 2.4 מ'. משקלו של הזכר הוא כ-7 ק"ג, ומשקלה של הנקבה הוא כ-6 ק"ג. מראו של עגור הברולגה דומה מאוד לזה של עגור אדום-ראש, אף על פי שהכתם האדום שעל ראשו של האחרון מתמשך גם לצוואר, בשונה מהכתם אצל עגור הברולגה, שמוגבל לראש; בנוסף לכך, תחום תפוצתו באוסטרליה של עגור אדום-הראש קטן הרבה יותר מזה של עגור הברולגה.
עגור הברולגה נפוץ מאוד בצפון-מזרח אוסטרליה, במיוחד בצפון-מזרח קווינסלנד, ומשם דרומה לוויקטוריה. בנוסף לכך, עגורי הברולגה מצויים גם בדרום גינאה החדשה, ומזדמנים גם למערב אוסטרליה.
עגורי הברולגה הם עופות חברתיים, וניתן למוצאם בדרך כלל בקבוצות זוגיות או בקבוצות משפחתיות קטנות שכוללות 3–4 פרטים, בדרך כלל ההורים עם צאצאיהם, אף על פי שישנן קבוצות עגורים שהפרטים ביניהם אינם קשורים משפחתית. מחוץ לעונת הרבייה, קבוצות אלו מתקבצות פעמים רבות ללהקה גדולה.
עגורי הברולגה הם אוכלי-כל, ומחפשים את מזונם באדמות ביצה. הם תוחבים את מקורם לתוך הבוץ בחיפושם אחר פקעות ושורשים.
עגורי הברולגה מונוגמיים. מין זה ידוע בזכות ריקודי החיזור המורכבים שלו. ריקוד החיזור מתחיל כשאחד מבני הזוג מרימים עשב מהקרקע, זורקים אותו לאוויר ותופסים אותו במקורם. לאחר מכן, העגור קופץ לגובה של כמטר מעל הקרקע כשכנפיו פרושות. המשך הריקוד מורכב ממתיחת הצוואר, התכופפות, קריאה והעלאת והורדת הראש. לעיתים, ריקודים אלה מתבצעים רק על ידי עגור אחד; לעיתים קרובות, הם מתבצעים בזוגות; ולפעמים קבוצה שלמה של עגורי ברולגה עושה את ריקוד החיזור, שמסתדרים במבנה שמזכיר שורה לפני שהם מתחילים.
מייקל צ'יקליס

ביוגרפיה

צ'יקליס, ששלושה מתוך ארבעת סביו וסבותיו היגרו מיוון, נולד במדינת מסצ'וסטס שבצפון-מזרח ארצות הברית, וגדל בעיירה אנדובר. כבר בגיל חמש נהג לבדר את בני משפחתו על ידי חיקויים של מפורסמים. כילד החל לשחק בתיאטרון המקומי והחל מגיל 13 מחזיק בכרטיס חבר של איגוד שחקנים אמריקני. צ'יקליס סיים תואר ראשון באמנויות באוניברסיטת בוסטון. הוא דובר ארבע שפות: אנגלית, יוונית, איטלקית וספרדית.
ביום בו סיים את לימודיו נסע צ'יקליס לעיר ניו יורק במטרה לקדם לעצמו קריירת משחק. תפקידו הרציני הראשון היה גילום ג'ון בלושי המנוח בסרט אוטוביוגרפי ומעורר מחלוקת על בלושי עצמו הנקרא "Wired" בבימויו של לארי פירס. הקריירה שלו תפסה תאוצה, והוא קיבל תפקידי אורח בסדרות טלוויזיה רבות, ביניהן: "פרקליטי אל איי" ו"סיינפלד", ואף בסרטים דוגמת "ניקסון" של אוליבר סטון. 
צ'יקליס ידוע בעיקר בשל הופעתו בתפקיד הראשי בשתי סדרות משטרתיות: ב"איש משטרה" גילם את דמותו של טוני סקאלי, שוטר חביב ותמים. הסדרה השנייה היא "המגן", בה גילם את ויק מאקי, אנטי-גיבור שהא שוטר מתוסבך, קשוח ואלים, המתנהל לפי קוד משלו. עבור תפקידו ב"המגן" זכה צ'יקליס בפרס אמי ובפרס גלובוס הזהב, שניהם בשנת 2002. בין השנים 2004 ו-2005, הוא שוב היה מועמד לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית "שחקן הדרמה של השנה", אך לא זכה. ב-2005, כיכב צ'יקליס בסרט "ארבעת המופלאים", שם גילם את דמותו של בן גרים/הדבר. הוא שב לגלם דמות זו גם בסרט ההמשך "ארבעת המופלאים: עלייתו של הגולש הכסוף" מ-2007, ובסרט האימה "רייס: צייד הדמים" מאותה שנה. בשנת 2010 שיחק בסדרת המדע הבדיוני "הבלתי רגילים", אשר בוטלה לאחר עונה אחת, ושיחק בקומדיה השחורה "תיכון בראש טוב" לצד אדריאן ברודי. ב-2012 עלתה לאוויר סדרת הטלוויזיה "וגאס", דרמת פשע תקופתית בה מככב צ'יקליס לצד דניס קווייד וקארי-אן מוס. בסדרה מגלם צ'יקליס דמות המבוססת על מאפיונר אמיתי. גם סדרה זו בוטלה לבסוף לאחר עונה אחת.
ב-21 ביוני 1992 נישא צ'יקליס למישל מורן ולזוג שתי בנות: אוטומן (נולדה ב-1993), שיחקה לצדו בסדרה "המגן" בתפקיד בתו, ואודסה (נולדה ב-1999).
באוקטובר 2014 הצטרף לקאסט הקבוע של הסדרה האנתולוגית אימה אמריקאית: פריק שואו, שם גילם את דל טולידו  "איש הברזל" במופע ה" פריק שואו" וכן הצטרף לצוות השחקנים של גותהאם, בה הוא מגלם בעונה השנייה את נת'ניאל ברנס, מפקד משטרת גותהאם. בשנת 2019 שיחק בסרט האקשן העצמאי "10 דקות שנעלמו" לצדו של ברוס ויליס.
California Dreamin'

היסטוריה

השיר נכתב בשנת 1963 על ידי ג'ון ומישל פיליפס בתקופה בה השניים גרו בניו יורק. ההשראה לשיר נבעה מגעגועיה של פיליפס לביתה בקליפורניה. באותה העת היו הזוג פיליפס חברים בלהקה עממית בשם ניו ג'רנימן שבבוא הזמן התפתחה ללהקת האמהות והאבות.
הלהקה זכתה לחוזה לאלבומה הראשון לאחר היכרות עם לו אדלר, ראש חברת התקליטים דנהיל רקורדס, אותו הכירו דרך הזמר ברי מק'גוייר . כהוקרת תודה לאדלר הקליט הזוג קולות רקע לשיר "California Dreamin'" בגירסתו של ברי מק'גוייר לשיר, אשר הופיע באלבומו של מק'גוייר "הזמן היקר הזה". האמהות והאבות הוציאו גרסה משלהם לשיר בשנת 1965, שכלל סולו חליל שלא נכלל בביצוע המקורי, השיר בגרסה זו מעולם לא הגיע לראש טבלת הלהיטים (עם דירוג מקסימלי במקום הרביעי), אך נשאר בטבלה כ-17 שבועות.
בהקלטת השיר ניגנו חברי להקת wrecking crew אשר השתתפו בהקלטות אולפן לטובת להקות רבות באותה תקופה והיו חלק מיצירת חומת הסאונד המפורסמת של שנות ה-60. פתיח הגיטרה המזוהה כל כך עם השיר, נכתב ובוצע על ידי פיליפ (p.f) סלואן.
השיר היה הסינגל הראשון של להקת האמהות והאבות והלהיט הראשון שלהם, שלמעשה נתן ללהקה את התנופה לפרסום.

שימושים אחרים

השיר בשני ביצועים שונים, האחד של הזמרת האוסטרלית סיה והשני של צמד הזמרות Robot Koch ו- Delhia de France משמש בתור השיר בקדימונים לסרט האסונות סאן אנדראס (San Andreas) שיצא בשנת 2015
ועידת הקניונים ורשתות המסחר בישראל

IMC - ועידת הקניונים ורשתות המסחר בישראל היא הפסגה השנתית של כל בכירי ענף הקניונים ורשתות המסחר בישראל.

היסטוריה

בישראל למעלה מ-300 קניונים ומרכזי מסחר פעילים המאגדים בתוכם מאות רשתות מסחר קמעונאיות. אחוז ניכר מהצריכה הפרטית בישראל מתבצע בענף זה ומועסקים בו כ-200,000 איש.
בשנת 2006 התקיימה הועידה השנתית הראשונה של הענף שהפכה לאירוע השנתי. בכל ועידה נוטלים חלק למעלה מ-800 בכירות ובכירי הענף ובהם בעלי החברות, המנכ"לים והסמנכ"לים.
הוועידה היא פרי יוזמתו של דדי ריזל המשמש זה 14 שנה גם כיו"ר הוועידה וכמפיקה בפועל.
Free Spirit Tour

רקע

טיילר הודיעה בשנת 1995, כי תצא לסיבוב הופעות שיכלול מופעים בגרמניה בלבד. סיבוב ההופעות שנמשך לאחר מכן היה "Heart Strings Tour", שנערך כמעט עשור לאחר סיבוב ההופעות הזה.
בנוסף לכך, ברוב המופעים ניתן היה לראות גיטריסט הצמוד לטיילר, ומנגן את שיריה.
קרבות המכבים

קרבות המכבים היו סדרה של שמונה קרבות במהלך מרד החשמונאים, בין יהודה המכבי ואנשיו לבין כוחות של הממלכה הסלאוקית, שהתרחשו בין 166 לפנה"ס לבין 160 לפנה"ס שהתלקחו בעקבות גזירות אנטיוכוס הרביעי וחילול בית המקדש. הקרבות התבצעו בשטח יהודה או בסמיכות קרובה אליה (שניים בצפון יהודה, אחד במערבה, שלשה במרכז מצפון לירושלים, ושניים בדרום יהודה, כאשר החדירה של הכוחות הסלאוקים ליהודה החלה בצפון והסתיימה במזרח, בכיוון הפוך לתנועת שעון). רובם של הקרבות הסתיימו בניצחון החשמונאים, ומיעוטם (2 קרבות), שהיו קרבות חזיתיים בשטח פתוח, בניצחון הסלאוקים. בקרב האחרון נהרג יהודה, והמרד ירד למחתרת וללוחמת גרילה. אף שהמרד כשל, יונתן, האח של יהודה, הצליח למנף אותו להקמת אוטונומיה מנהלתית ברשות המעצמה, והוא היה בסופו של דבר הגרעין להקמת ממלכת החשמונאים.
הפקולטה להנדסת חשמל (הטכניון)

הפקולטה להנדסת חשמל של הטכניון בחיפה נוסדה בשנת 1947, והיא עוסקת בהכשרה של מהנדסי חשמל. דקאן הפקולטה, נכון ל-2018, הוא פרופ' נחום שימקין.

היסטוריה

בשנת 1938 ייסד פרנץ אולנדורף את המחלקה להנדסת חשמל, לימים הדקאן הראשון של הפקולטה. הפקולטה הוקמה בשנת 1947, לאחר שתחום הנדסת החשמל פוצל מהפקולטה לטכנולוגיה.

הפקולטה כיום

הפקולטה להנדסת חשמל היא הגדולה בטכניון. לומדים בה כיום כ-1700 סטודנטים לתואר ראשון ועוד כ-360 לתואר שני ולדוקטורט.
הפקולטה להנדסת חשמל בטכניון נחשבת למגוונת ביותר מבחינת תחומי המחקר והלימוד. לפקולטה יש למעלה מ-10,000 בוגרים, ובהם כ-70% מהמנכ"לים והסמנכ"לים לפיתוח.
הפקולטה פועלת בבנייני מאייר ופישבך (לשעבר מדעי המחשב) בקריית הטכניון.
סמבוקה

סמבוקה (באיטלקית: Sambuca) הוא משקה חריף איטלקי בטעם אניס, לרוב בצבע שקוף. קיימת סמבוקה שחורה בטעם ליקריץ או קפה וסמבוקה אדומה. לרוב, הסמבוקה מכילה 42% אלכוהול בנפח.
האגדה מספרת שכשבחורה הייתה מביאה את בחיר ליבה אל הוריה, הם היו סועדים יחדיו. בסוף הארוחה אֵם המשפחה הייתה מגישה סמבוקה. אם האב קיבל את המשקה עם שלושה פולי קפה (סימן לשילוש הקודש: האב, הבן ורוח הקודש) סימן שהאם נתנה את אישורה.

מרכיבים

הסמבוקה מכילה שמנים אתרים המופקים מכוכבי אניס, אשר מעניקים טעם מודגש למשקה. לשמנים מוסיפים כוהל, תמיסת סוכר וחומרי טעם וריח.

הגשה

סמבוקה מגישים בכוס קורדיאל. מציפים בפנים 3 פולי קפה ומציתים.