סכסוך ישראל–איראן–חזבאללה בסוריה

עימותים מקדימים

בקיץ 2006 התרחשה מלחמת לבנון השנייה בין ישראל לחזבאללה. המלחמה התרחשה ברובה בשטח לבנון בעוד שהעורף הישראלי ספג ירי כבד של אלפי רקטות ארטילריות. המלחמה הסתיימה בהפסקת אש בעקבות החלטה 1701 של מועצת הביטחון של האו"ם והתחושה בקרב הציבור הישראלי הייתה שהמלחמה הסתיימה ב"תיקו" ולא הושגה הכרעה לטובת ישראל.
ב-6 בספטמבר 2007 התרחשה תקיפת הכור הגרעיני בסוריה בה השמידה ישראל כור גרעיני צבאי סורי שהיה בשלבי בנייה. רק כעבור עשור נטלה ישראל אחריות על המבצע.
ב-12 בפברואר 2008 חיסלו המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים וה-CIA בפעולה משותפת את עימאד מוע'נייה, המפקד העליון של הזרוע הצבאית של חזבאללה וטרוריסט בינלאומי מבוקש.

ישראל

במהלך העימות ישראל תקפה בעיקר באמצעות מטוסי קרב של חיל האוויר הישראלי. המטוסים שהיו מעורבים בתקיפות הם מדגמי F-16C/D ברק 2020, F-16I סופה, F-15 בז משופר, F-15I רעם ו-F-35I אדיר. עבור ה-F-35, מטוס קרב של הדור החמישי בעל יכולת חמקנות ואוויוניקה מתקדמת שהגיע לישראל רק בסוף 2016, זו הייתה טבילת אש מבצעית עולמית ראשונה. מפקד חיל האוויר הישראלי האלוף עמיקם נורקין חשף שה-F-35 ביצע תקיפת בכורה עולמית בשירות החיל ושלפחות אחת התקיפות הייתה בעימות מול איראן וחזבאללה בסוריה. מטוסי ה-F-15I רעם הם מטוסי התקיפה הכבדים ביותר של חיל האוויר והיו מעורבים בתקיפות רבות ומשמעותיות עקב יכולתם לשאת חימוש רב וכבד. על לחימתה (ושורה של מבצעי תקיפה מוצלחים) זכתה טייסת 69, המפעילה את ה-F-15I, לאות הערכה מטעם הרמטכ"ל.
חלק מרכזי בפעילות ההתקפית של חיל האוויר הישראלי היה לוחמה אלקטרונית ולוחמת סייבר מול מערך ההגנה האווירית הסורי שכלל מספר רב של סוללות נ"מ וטילי קרקע-אוויר (טק"א). מטרת הלוחמה האלקטרונית הייתה שיבוש יכולות הגילוי הסוריות ("העלמת" כלי טיס מעיני מערכות הראדאר הסוריות) ושיבוש טילי קרקע-אוויר אחרי שאלה כבר שוגרו, על מנת שיחטיאו את מטרותיהם. בזכות פעילות מתוחכמת זו וטקטיקות מתקדמות שנקט בהן החיל, למעט F-16I אחד שנפגע מטיל S-200 ב-10 בפברואר 2018, חיל האוויר לא איבד אף מטוס קרב בפעילות מעל סוריה.
בעוד שחיל האוויר הישראלי היה הזרוע המבצעת העיקרית, המבצעים בסוריה התאפשרו בזכות מודיעין צבאי רב, מפורט ומדויק שאספו אגף המודיעין, להק המודיעין והמוסד. למוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים מיוחסת לא רק פעילות של ריגול אלא גם מספר חיסולים של מפקדים ופעילים בכירים.
כדי להגן על שטח ישראל מפני ירי רקטות וטילי קרקע-קרקע הפעילה ישראל את מערך ההגנה האווירית. סוללות כיפת ברזל להגנה קרובה נפרשו ברמת הגולן בהתאם לצורך וכן הוגברה הכוננות בסוללות ה"יהלום" מדגם MIM-104D פטריוט של פיקוד הצפון. סוללות הפטריוט הישראליות הפילו שני מטוסי סוחוי סוריים ומספר כלי טיס בלתי מאוישים. במהלך העימות רשמה סוללת החץ 2 הפלת בכורה כאשר יירטה טיל S-200 שעמד ליפול בשטח ישראל.
לתקיפת מטרות נקודתיות בקרבת הגבול השתמש צה"ל בחיל התותחנים שביצע הן ירי ארטילרי והן שיגור טילי תמוז. חטיבת גולני שמרה על הגבול ובמספר מקרים הרגה חוליות מחבלים שניסו לחדור לשטח ישראל.

איראן

איראן בנתה תשתיות רבות, ובהן מחנות צבא, בשטח סוריה. בסיסי הצבא אוישו הן בחיילי משמרות המהפכה האסלאמית, ובעיקר בכוח קודס תחת פיקודו של קאסם סולימאני, והן בחברי מיליציות שיעיות פרו-איראניות, שלמעשה היו תחת פיקוד איראני. איראן הזרימה באופן קבוע משלוחי נשק ותחמושת לשטח סוריה, בעיקר דרך האוויר, ונשק זה הועבר גם לידי חזבאללה. משלוחי הנשק הללו היו מטרות תקיפה עבור ישראל ורבים מהם יורטו או הושמדו על הקרקע.

חזבאללה

עיקר תפקידו של חזבאללה בתחילת העימות היה להיות "המגפיים על הקרקע" של איראן ולסייע לצבא אסד במלחמת האזרחים. תפקיד נוסף היה לבנות תשתית טרור ברמת הגולן הסורית וגבול ישראל-סוריה על מנת לבצע פיגועים כנגד ישראל ולפתוח מולה חזית נוספת דרכה איראן תוכל לפגוע בה באמצעות פרוקסי, בהתאם לאינטרסים האיראניים.

סוריה

סוריה, מלבד "אירוח" הכוחות האיראניים והחכרת שטחים שבהם הם בנו בסיסים ותשתיות צבאיות, סיפקה לכוחות האיראניים מטריה אווירית בדמות חיל ההגנה האווירית הסורי שהפעיל סוללות נ"מ וטק"א רבות מדגמים שונים. מערכת ההגנה המסוכנת ביותר של הסורים היא ה-S-200 הרוסית, שמכונה במערב SA-5. היא כוללת טילים כבדים ארוכי טווח, והצליחה להפיל מטוס F-16I ישראלי (אך ללא אבידות מצד הטייסים הישראלים) ב-10 בפברואר 2018. בשלהי 2018 החלה פרישה של מערכות S-300 שהעבירה רוסיה לסורים, אך טרם נעשה בהן שימוש.