קרייטר לייק

הידרוגרפיה

נהרות אינם נשפכים לאגם או זורמים ממנו, ועל ההתאיידות מפצים משקעים בצורת גשמים ושלגים בקצב שבו מתחלפים מימיו של האגם לחלוטין כל 250 שנים.
האגם הוא אחד האגמים הצלולים בעולם, בעיקר משום שאף נחל לא זורם לתוכו, ולכן לא חודרים למימיו מזהמים. תוצאות בדיקת צלילות המים באמצעות דסקת סקי הן בממוצע בין 27 ל-30 מטרים. שיא הצלילות נמדד ב-25 ביוני 1997 – 43.3 מטרים. במי האגם יש כמות יחסית גדולה של מלחים מומסים, וה-pH הממוצע של מימיו נע בין 7 ל-8. עומקו הרב של האגם וצלילות מימיו גורמים למים לספוג את כל הצבעים באור הנראה למעט כחול, ועקב כך יש למים גוון אינדיגו אופייני. טמפרטורת המים הממוצעת (מעומק של 90 מטרים ומטה) היא 3.3°C; שכבת המים העליונה יכולה להתחמם בקיץ ולהגיע לטמפרטורה שבין 12°C ל-15°C. למרות תנאי האקלים בחורף, האגם קופא לעיתים רחוקות. הפעם האחרונה שבה קפא לחלוטין הייתה ב-1949.

צמחייה ובעלי חיים

מדענים זיהו 157 מינים של פיטופלנקטון ו-12 מינים של זואופלנקטון במימי האגם. מגוון הצמחים ובעלי החיים המיקרוביאליים מוגבל בשל ריכוז נמוך של חנקן במי האגם. על דפנות האגם צומחים מושבות של טחבי עלים עד לעומק של 120 מטרים. מושבות של חיידקים צמחו על קרקעית האגם סביב שני אזורים של פעילות הידרותרמית.
דגים לא שכנו במקור באגם. בין 1888 ל-1941 הובאו למי האגם שישה מיני דגים, שמתוכם שרדו במי האגם שני מינים: טרוטת עין-הקשת, ואלתית אדומה. הדיג באגם מותר, ויותר מכך, שירות הפארקים הלאומיים מעודד דיג מכיוון שמדובר במינים שאינם מקומיים.

פרהיסטוריה

משערים כי אבותיהם הקדמונים של הילידים המקומיים בני עם הקלאמת (Klamath) חזו בהתפרצות הר הגעש, שכן המיתולוגיה של עם זה מספרת כי בהר התגורר אל השאול לאו (Llao) וכי הוא נלחם באל השמים סקל (Skell) (שהתגורר על פי האגדה בהר שסטה, כ-160 קילומטרים דרומה). במהלך הקרב הבריקו ברקים, רעמו רעמים וזרמו נהרות של לבה שקברו כפרים של בני קלאמת. בשיאו של הקרב התמוטט ההר וקבר את לאו מתחתיו. מאז לא שב לאו להפחיד את האנשים ולהרוס את בתיהם. ואף שבמקום הופיע אגם יפה ושליו האמינו בני הקלאמת כי האגם הוא מקום קדוש ורק מי שניחן בכוחות מיוחדים יכול להביט על מקום הקרב הקדוש של האלים מבלי להיענש.
בני הקלאמת השתמשו בקרייטר לייק למסעי חזון (באנגלית vision quests, טקס חניכה שבו החניך מתבודד במקום מרוחק במשך כמה ימים במטרה למצוא את ייעודו), שכללו טיפוס על קירות הקלדרה ומשימות מסוכנות אחרות. בני השבט העריצו את אלו שהצליחו במשימות אלו כבעלי כוחות רוחניים מיוחדים.

היסטוריה מודרנית

ב-1853 הגיעו הלבנים הראשונים אל ההר. הייתה זו משלחת של מחפשי זהב שמומנה על ידי ג'ון וסלי הילמן (John Wesley Hillman), צעיר בן 21, שצבר רכוש בשדות הזהב של קליפורניה. המשלחת חזרה בידיים ריקות, אבל חבריה דיווחו על גילוי אגם שמימיו בצבע כחול עמוק, שאותו הילמן כינה "אגם כחול עמוק". מכיוון שהמקום היה מרוחק ולא נתגלה בו זהב, נשכחה התגלית. תשע שנים אחר-כך, ב-1862, הגיעה משלחת מחפשי זהב נוספת לאגם, ומנהיגה שונסי ניי (Chauncy Nye) פרסם לראשונה בכתב עת מקומי את התגלית, אותה כינה "אגם כחול".
ב-1863, בעקבות התפרצות מעשי איבה בין מתיישבים לבנים לבין בני קלאמת, הקים צבא ארצות הברית את מצודת פורט קלאמת כ-12 קילומטרים דרומית מזרחית לגבול הפארק הלאומי של ימינו. על מנת להעביר אספקה למצודה נסללה דרך מהיישוב פרוספקט (Prospect) בעמק הנהר רוג (Rogue River). ב-1 באוגוסט 1865 "נתגלה" האגם שוב, והפעם על ידי שני ציידים שנשכרו לשמור על העובדים. אחד מהם היה לאדם הלבן הראשון שירד עד לחוף האגם. השניים הציעו לאגם את השם "האגם המלכותי" (Lake Majesty).
ב-1869 ביקרה באתר משלחת מהעיירה ג'קסונוויל (Jacksonville) באורגון, בראשות עורך העיתון ג'ים סאטון (Jim Sutton). חברי המשלחת בנו סירה מקנבס והפליגו לאי ויזארד וחקרו אותו. בשובו כתב סאטון מאמר על האגם בעיתונו, "אורגון סנטינל" (Oregon Sentinel). במקום להשתמש בשם "האגם המלכותי" כינה סטון את האגם "קרייטר לייק", כלומר "אגם הלוע", השם שנתקבע בסופו של דבר כשמו של האגם.
בשנים 1869–1918 הקדיש ויליאם גלדסטון סטיל (William Gladstone Steel‏; 1854-1934), עיתונאי וחובב טבע, את כל מרצו וחלק נכבד מהונו במטרה להבטיח מעמד של פארק לאומי לאתר. הוא השתתף בסקרים מדעיים שנערכו במקום, בהם הסקר שביצע הגאולוג קלרנס דטון ב-1886 מטעם סוכנות הסקר הגאולוגי של ארצות הברית ושבה נמדד עומק האגם באמצעות צינור ומיתר פסנתר. משלחת דטון הגיעה לתוצאה של 608 מטרים, קרוב מאוד למדידות של ימינו (594 מטרים) שהשתמשו בסונאר. חלק גדול מהמקומות לאורך האגם קרויים בשמות שכינה אותם סטיל: האי ויזארד, סלע לאו וכו'. שתדלנותו השתלמה, וב-22 במאי 1902 חתם נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט על החוק שהעניק לקרייטר לייק מעמד של פארק לאומי. פעילותו של סטיל נמשכה גם אחר-כך והודות למאמציו נפתחה אכסניה במקום ב-1915 והושלמה ב-1918 הדרך המקיפה את שולי הקלדרה. בשל פעילותו זו כונה סטיל "אבי קרייטר לייק".