google/wiki40b huggingface dataset:
להתלבש עם שש

להתלבש עם שש הייתה רצועת הבוקר של ערוץ הילדים בין השנים 1991 -1996. הרצועה שודרה בין השעות 06:30-07:30 (בחופשים ובשבתות עד שעה מאוחרת יותר).
את התוכנית הנחו בין השנים 1991 ל-1993 עודד מנשה, גיליה שטרן ואורית ירון. בשנת 1993 הנחתה את הרצועה שלומית ארנון. בקיץ 1994 שונה שם התוכנית ל"ארוחת בוקר" למשך הקיץ בלבד. בקיץ 1996 הנחתה את הרצועה מיכל ינאי.
ברצועה זו שודרו בעיקר סדרות מצוירות מדובבות לגיל הרך כגון: האנה ברברה, וודי הנקר, סופרבן, סיפורי גדל-יער, הזיפתונים, תיאודור החמור, הצ'יפמאנקס, דביבוני היער הירוק, לוני טונס וכו'.
ישנה גם רצועת ערב הנקראת "שש בפיג'מה" אותה הנחו לסירוגין מנחי "להתלבש עם שש".
FARAN

ההתחלה

בשנת 1997 עקב תקלה במכונת הכביסה בבית משפחת קינן במצפה רמון וההבנה שכמות המים בכל שימוש היא רבה, חיפשה המשפחה דרך למחזר את מי המכונה להשקיית הגינה. בישראל באותה תקופה לא היה סבון כביסה ידידותי לסביבה וכן לא נמצא ידע מתאים בנושא. מכיוון שכך, החל איתי קינן ללמוד את הנושא בעזרת קשרים וידע מרחבי העולם וגם דרך ספרות מקצועית ולאחר כשנה ייצר את הסבון הראשון למכונת הכביסה. נוצרו קשרים עם אנשים נוספים אשר חיפשו פתרונות למחזור המים האפורים בבית ופותח קו המוצרים הראשון. בשנת 1999 החלה הפעילות המסחרית; תחילה כעוסק מורשה בדירה הצמודה לבית המשפחה, בעיקר ביצור סבון מוצק בעבודת יד משמנים טבעיים. ייצור חומרי הניקוי הופסק בשלב די מוקדם, ביום בו החלו לייבא מחו"ל מוצרים דומים. בשלב זה שווק סבון השמנים לחנויות מתמחות וחנויות טבע בישראל. בשנת 2002 החלה החברה להציג מוצריה בתערוכות גם בחו"ל ולמכור מוצריה ללקוחות במספר מדינות.

מעבר לרובע דרכי הבשמים ויצור של קוסמטיקה טבעית ואורגנית ברישוי

בתחילת 2004 נפתחה חברת ניחוח טבע י.ש. בע"מ והוקם המפעל באזור התעשייה "רובע דרכי הבשמים" שבמצפה רמון על שטח של כ-700 מ"ר. בשלב זה קיבלה החברה רישיונות משרד הבריאות ליצור קוסמטי, והחלה להוסיף בהדרגה קווים ומוצרים. המותג המרכזי של החברה, בתקופה זו, נקרא 'ניחוח טבע' או, באנגלית, 'Naturescent'. המפעל ייצר קווי סבון בעבודת יד ורכש גם קו מכונות ליצור סבון מפתיתי סבון. במקביל, החברה פיתחה קווי מוצרים קוסמטיים, השואבים השראתם מן הטבע ומן המדבר, עם חזון לפיתוח וייצור מוצרים איכותיים ביותר המיוצרים מרכיבים ממקור טבעי ואורגני במידת האפשר. מכיוון שאין הגדרה ממסדית למושגים "טבעי" ו"אורגני" בקוסמטיקה, והשוק הנל אינו ברור דיו ללקוח הסופי ופרוץ מאוד, החליטה החברה לבצע תהליך רישוי "טבעי ואורגני" למפעל עצמו ולחלק מהמוצרים. בישראל לא הייתה חברת תקינה אשר סיפקה רישוי ופיקוח ל"קוסמטיקה אורגנית" ולכן נבחרה חברת התקינה ECOCERT הצרפתית לצורך הרישוי. החלטה נוספת שקיבלה החברה הייתה שכל נוסחה אשר תפותח לצורך רישוי טבעי ואורגני של ECOCERT, תהיה ותוגדר כ- 100% ממקור טבעי- אף על פי שניתן לקבל רישוי כזה, של רכיבים מאושרים, מ-95% ממקור טבעי ומעלה. החלטה זו נבעה מרצון החברה לייצר את הטוב ביותר, לטעמה, וכן כדי ליצור יתרון יחסי משמעותי בארץ ובחו"ל. משנת 2008 מחזיקה החברה ברישוי ECOCERT למפעל וכיום (2015) לכ-100 מוצרים.

שתף ה"איפור המינראלי"

בשנת 2007 חזרה עדי גילון (מהנדסת ביוטכנולוגיה) לארץ ממרילנד בארצות הברית, שם הייתה לה חברה לאיפור מינראלי בשם 'MINERAZ'. לאחר הבנת היתרונות הגדולים שבאיפור מינראלי ממקור טבעי, הוחלט על שיתוף פעולה, ובהמשך פותח קו האיפור של FARAN, כולו ברישוי טבעי ואורגני של ECOCERT. קו זה אושר לשימוש בשבת על ידי שני רבנים מוכרים.

מיתוג מחדש

בשנת 2008 הצטרפה החברה לפרויקט 200 P 2 של משרד התעשייה על מנת להגדיל את היצוא באופן משמעותי. כחלק ממסקנות התוכנית, החליטה החברה למתג מחדש את המפעל ומוצריו. לצורך העניין נבחרה חברת "פירמה" ובשנת 2009 בוצע המיתוג מחדש ושונה שם המותג המרכזי ל- FARAN. בהמשך נפתחו שתי חנויות ממותגות (בנוסף לחנות המפעל) האחת במרכז המבקרים שבמצפה רמון והשנייה בצריף בן-גוריון בקיבוץ שדה בוקר. החנות בשדה בוקר נפתחה בשילוב עם קפה בר בשם "פולה קפה" שנמצא בבעלות החברה.
ממלכת בריטניה הגדולה

מבנה פוליטי

בממלכת בריטניה הגדולה שלט מלך יחיד, כמו בשנים 1603–1707 (מלבד השנים בהם היו קיימים חבר העמים הבריטי והפרוטקטורט). אך לא כמו בשנים אלו, שלט בבריטניה בית מלוכה אחד בניגוד לשני בתי מלוכה נפרדים (אנגלי וסקוטי). העברת הכתר לבית מלוכה משותף נעשתה על ידי חוק ההתיישבות האנגלי וחוק הביטחון הסקוטי. חוק ההתיישבות קבע כי המלך חייב להיות צאצא פרוטסטנטי של סופיה מהנובר כדי שימשיך את שושלת הנובר.
כח החקיקה היה בידי הפרלמנט של בריטניה הגדולה, שהחליף את הפרלמנט של אנגליה והפרלמנט של סקוטלנד. כמו הפרלמנט הנוכחי, הפרלמנט של בריטניה הגדולה היה בנוי משני בתים: בית הנבחרים ובית הלורדים. בשני הבתים ניתנו לאנגליה וסקוטלנד מושבים. מספר המושבים של סקוטלנד היה קטן יחסית לחלקה באוכלוסייה מכיוון שהייצוג בפרלמנט באותה עת לא היה לפי גודל האוכלוסייה אלא לפי המיסוי. מבחינה זו, קיבלה סקוטלנד מספר מושבים גבוה יותר מהחלק היחסי של תושביה בתשלום המיסים. סקוטלנד שלחה 16 נציגים לבית הלורדים ובחרה 45 חברים לבית הנבחרים כששאר המושבים היו של חברים מאנגליה ו-ויילס.

שם

בדרך כלל מתייחסים לממלכת בריטניה הגדולה בשם החלופי "הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה" או בקיצור "הממלכה המאוחדת". ישנו ויכוח האם שם זה קביל. חוק האיחוד מתייחס לשם זה במספר מקומות אך מתנגדי השם טוענים כי הוא נועד לתיאור בלבד ושבחוק האיחוד עצמו נאמר כי אנגליה וסקוטלנד "יאוחדו לממלכה אחת בשם בריטניה הגדולה".
לעיתים נעשה שימוש בשם "הממלכה המאוחדת" למטרות המשכיות, במיוחד בהקשרים צבאיים וקולוניאליים. בזמן חוק האיחוד של 1800, שקבע כי שם המדינה הוא "הממלכה המאוחדת", היו הבריטים שקועים במלחמות הנפוליאוניות והאימפריה הבריטית הייתה בתהליך של התרחבות בקנדה, הודו ואוסטרליה. במקרים אלו, אחדים ממתנגדי השם "הממלכה המאוחדת" העדיפו אותו על פני "ממלכת בריטניה הגדולה" כדי להימנע משימוש בשני שמות שונים ליחידת צבא או לקולוניה, מה שעלול לגרום לבלבול רב.
בסופו של דבר צבר הביטוי "הממלכה המאוחדת" פופולריות בציבור ובחוק האיחוד עם אירלנד אומץ רשמית.
ירחמיאל ויס

ביוגרפיה

נולד בנתניה לצבי ויס ושם גדל. בצעירותו למד בבית הספר "תחכמוני" ואחר כך בישיבת כפר הרואה עד כיתה י"א. לאחר מכן משנת תשכ"ב למד בישיבת מרכז הרב, אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק והרב דוד כהן (הרב הנזיר). את בחינות הבגרות השלים בעקבות שיחה בין אמו והרצי"ה. למד קבלה מפי הרב שלמה בנימין הלוי אשלג]. שירת במלחמת ששת הימים בצה"ל (במסגרת הסדר מרכז ) בחטיבת ירושלים והיה ממשחררי העיר העתיקה של ירושלים, לחם גם במלחמת יום הכיפורים ובמלחמת שלום הגליל. הוסמך לרבנות על ידי הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא.
הרב ויס החל ללמד כר"מ בישיבת ירושלים לצעירים. בשנת ה'תש"ם, לאחר שראש הישיבה, הרב יעקב פילבר, עבר לקיבוץ חפץ חיים, נתמנה לתפקיד זה. בסוף כהונתו, בשנת תשע"ח, מונה במקומו הרב יאיר גזבר.
הרב ויס התפרסם בציבור בעקבות הפיגוע בישיבת מרכז הרב, שבו נרצחו חמישה מתלמידי ישיבתו ובוגר הישיבה. איש התקשורת קובי אריאלי כתב לאחר הלוויה והראיונות התקשורתיים שנתן הרב ויס:
הרב ירחמיאל ויס... הצליח לגעת במדינה שלמה באמצעות נאום הספד שלא מן העולם הזה. אחרי ארבעת המשפטים הראשונים שלו, כבר היה ברור שהדמות הנפלאה הזו, בעלת הנפש הגדולה ולשון הלימודים יוצאת הדופן, נחשפת עתה ושוב לא תמוש מהלבבות. מסתבר שהטעם האישי שלי קלע אל הקונצנזוס. הרב וייס הפך לכוכב. הוא רואיין ראיונות עומק לעיתונים ולטלוויזיה, דבריו צוטטו מעל כל במה וקטע הווידאו של הספדו כיכב בהרבה אתרי אינטרנט.
— קובי אריאלי, כיפות שקופות, באתר nrg‏, 12 במרץ 2008
הרב ויס משמש כחזן בימים נוראים בישיבתו. בשנת תשס"ט (2008) יצא דיסק ובו ניגוני תפילות ופיוטים לימים נוראים בליווי מקהלה מתלמידיו ובשנת 2014 יצא דיסק שני עם שירים נוספים.
באוגוסט 2009 זכה הרב וייס בפרס "המחנך למופת" ע"ש הרב שלום משאש מטעם מכללת ליפשיץ ועיריית ירושלים.
נשוי לאהובה (לבית קסטנר), אב לחמישה ומתגורר בשכונת גבעת שאול בירושלים. אחד מחתניו הוא הרב אברהם יעקב שרייבר - ראש כולל ורב היישוב שבי דרום ולשעבר ראש ישיבת בית אברהם. חתן נוסף הוא הרב יאיר שרעבי (בנו של הרב סעדיה שרעבי), ר"מ בישיבת ירושלים לצעירים.
מונקו (כדורסל)

היסטוריה

כ-4 שנים לאחר שהוקם המועדון, בשנת 1928 נוסדה קבוצת הכדורסל. בשנת 1950 סיימה הקבוצה את העונה הסדירה במקום הראשון, מה שנחשב לאחת ההצלחות הגדולות ביותר שלהם בהיסטוריה שלהם. מונקו גם זכתה באליפות הליגה השנייה בצרפת בעונת 1973, עם אחת ההתקפות הגדולות ביותר ביבשת אירופה.
לאחר האליפות בליגה השנייה, חזרה הקבוצה לליגה הראשונה בצרפת לעונת 1973/1974, שם הם סיימו במקום התשיעי. הם הופיעו לראשונה בגביע קוראץ' בעונת 1974, והפסידו בשלב הבתים לקבוצות בולטות כמו אסוול ליון-וילרבאן ולבסקי סופיה. הם נכנסו לטורניר שוב בעונת 1982/1983, שם הם הפסידו לדינמו מוסקבה בחצי הגמר, למרות סיום טוב יותר בטורניר הכללי.
בשנות ה-80 הייתה מונקו בתהליך של בנייה כאחת הקבוצות החזקות ביותר בכדורסל הצרפתי. הם הגיעו למשחק הגמר של גביע הפדרציה הצרפתי, והפסידו ללימוז' 96-81. מונקו גם הפכה לאיום בליגה הצרפתית, לאחר ששחקן ה-NBA לשעבר רוברט סמית' הצטרף לקבוצה בשנת 1985. סמית' נבחר ל-MVP של הליגה בשנת 1987.
לאחר שסמית' עזב את הקבוצה, מונקו מצאה את עצמה יורדת ליגה. הם נדדו בין הליגה השנייה והשלישית והם לא חזרו לליגה הראשונה במשך שנים רבות. בשנת 2014 זכתה מונקו באליפות ליגה הצרפתית השלישית והם חזרו לליגה השנייה.
בעונת 2014/2015, זכו מונקו בליגה הצרפתית השנייה והם התכוננו לחזור לליגה הראשונה מהדלת הראשית. בשנת 2015, הפך איש העסקים והפילנתרופ האוקראיני סרגיי דיאדצ'קו לנשיא של המועדון. בעונת 2015/2016 זכתה מונקו בגביע הליגה הצרפתית לאחר ניצחון 99-74 בגמר על אלאן שאלון.
בעונת 2016/2017 חזרה מונקו לתחרויות באירופה, ושיחקה בליגת האלופות. בשנת 2017 הפכה קרן צדקה שנוסדה על ידי הבעלים של המועדון, דיאדצ'קו, לנותנת החסות של המועדון.
שון אוונס

ביוגרפיה

משפחתו של אוונס היא מצפון אירלנד. אוונס נולד וגדל בליברפול, שם עבד אביו כנהג מונית ואמו עבדה בבית חולים. יש לו אח מבוגר ממנו ב-11 חודשים. אוונס קיבל מלגת לימודים לסיינט אדוארדס קולג, ולמד שם בין השנים 1991 ל-1998. שם החל לשחק בהפקות תיאטרון של בית הספר.
הוא סיים קורס בתיאטרון הלאומי לנוער, ואחר כך עבר לגור בלונדון כשהיה בן 17–18 ללמוד בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה.
ישיבת שבי חברון

היסטוריה

הישיבה הוקמה בבית הדסה שבחברון, בידי הרב משה בלייכר, עם קבוצה של עשרה תלמידים מישיבת מרכז הרב בירושלים שאורגנו על ידי הרב אבינועם הורביץ. תוך זמן קצר עברה הישיבה לבית רומנו, מתחם גדול אשר שימש את הקהילה היהודית בחברון במאה ה-19.
הרב בלייכר כתב בשנותיה הראשונות של הישיבה כי: "מטרת הישיבה היא להצמיח מתוך האווירה המיוחדת של חברון גדולי תורה ואמונה אשר עתידים להנהיג את העם מתוך העמקה בבעיות הדור והשעה" (מתוך חוברת 'כולנו יחד לחזק ולהתחזק').
בכ"ו בתמוז תשמ"ג נרצח תלמיד הישיבה אשר אהרן גרוס בכיכר סמוכה לישיבה ובכל שנה מתקיימת אזכרה לזכרו. בערב שבת פרשת פקודי, ג' באדר ב' תשס"ג, במהלך פיגוע חבלני נרצח בביתו הרב אלנתן הורוביץ, ר"מ בישיבה, עם אשתו הרבנית דינה הורוביץ. באותה שנה, לקה ראש הישיבה הרב משה בלייכר באירוע מוחי שבעקבותיו פרש מתפקידו. במקומו מונה לתפקיד ראש הישיבה הרב חננאל אתרוג. לימינו עומד הרב מישאל רובין .
ב-12 ביוני 2014 (י"ד בסיון התשע"ד), נחטף ונרצח תלמיד הישיבה איל יפרח, לאחר שעלה לטרמפ בצומת אלון שבות, יחד עם שניים מתלמידי ישיבת מקור חיים.
הישיבה בנתה במתחם רומנו מבנים נוספים והרחיבה את המבנה הישן. בנוסף, פועלת העמותה שלה לשימור בית רומנו ולהקמת מרכז מבקרים על שם הרב חיים חזקיהו מדיני, ה"שדי חמד", העוסק בהיסטוריה של המקום.
חלק ניכר מתלמידי הישיבה מתגייסים לשירות מלא בצה"ל לאחר סיום לימודיהם בישיבה. שאר התלמידים מתגייסים דרך מסלול הסדר מרכז וישיבות הסדר. משורות הישיבה עמדו לצה"ל חיילים ביחידות השדה ,יחידות מובחרות וכן קצינים רבים.

צוות הישיבה

הר"מים בישיבה הם הרב תמיר אלמליח, הרב חננאל אתרוג, הרב מוטי ברוך, הרב רפי ברוך, הרב שלמה דרייפוס, הרב חן חלמיש, הרב בועז כהנא, הרב יעקב מרציאנו, הרב אהרל'ה פרנקו, הרב מישאל רובין והרב בועז רויטל. בישיבה מועברים שיעורים גם על ידי הרב יהושע וידר, הרב אליעזר ולדמן, הרב מרדכי שטרנברג, הרב יהושע צוקרמן והרב אליעזר קשתיאל.
כישורי יתר

כישורי יתר (באנגלית: Overqualification, מוכר בעברית כאובר קווליפייד) הוא מצב בו מועמד למשרה מסוימת הוא בעל השכלה, הכשרה מקצועית וניסיון העולים בהרבה מהנדרש למשרה. המצב יכול למנוע מהמועמד להתקבל למשרה בה הוא חפץ, מכיוון שהמעסיק הפוטנציאלי רואה בו מועמד לא מתאים.
לעיתים המעסיקים רואים באנשים מוכשרי יתר כוח אדם לא מהימן, מכיוון שאנשים בעלי הכשרה רבה על המידה נוטים לעזוב לטובת משרה בדרג בכיר יותר או שכר גבוהה יותר, כלומר, לשאוף ולעזוב את המשרה בתקופה קצרה. על מנת למנוע אי קבלה על סמך כישורי יתר, לעיתים מועמדים מסירים מידע לגבי הכשרתם מקורות חיים.

סיבות

לעיתים אי קבלה על סמך כישורי יתר נובעת מאפליה על רקע גיל: חברות מסוימות חוששות לקבל מועמדים מעל גיל מסוים מסיבות שונות. במדינות מסוימות קיים איסור כל אפליה בקבלה לעבודה על רקע גילו של המועמד (לדוגמה חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה במדינת ישראל) וטענה לכישורי יתר מהווה מין דרך חוקית לפסול מועמדים מעל גיל רצוי.
לעיתים מועמדים בעל הכשרת יתר נפסלים מחשש של דרישה לשכר גבוהה מהמקובל למשרה הרצויה. לעיתים זה חשש מלקבל עובד שרואה במשרה זו שלב זמני בלבד בקריירה ומחפש קידום או עזיבה בקרוב. עובדים החשים שהכשרתם עולה על דרישות התפקיד אותו ממלאים נוטים להיות לא מרוצים מעבודתם ומהמעסיק שלהם ובעלי פוטנציאל גבוה לעזוב לטובת משרה בדרג בכיר יותר. מעסיקים מסוימים טוענים שהשמה של אדם בעל ניסיון ניהול בתפקיד שאינו ניהולי פוגעת בסביבת העבודה.
הלן תומאס

הלן אמליה תומאס (באנגלית Helen Amelia Thomas; ‏4 באוגוסט 1920 – 20 ביולי 2013) הייתה עיתונאית אמריקאית ממוצא לבנוני, בעלת טור ברשת עיתוני "הרסט" וחברת צוות העיתונות של הבית הלבן. תומאס שימשה ככתבת הבית הלבן וכראש צוות כתבי סוכנות הידיעות UPI בבית הלבן מאז שנת 1961 ועד לשנת 2000. הייתה העיתונאית הראשונה בעלת משרת ניהול במועדון העיתונות הלאומי. חיברה ארבעה ספרים. בעקבות התבטאות במאי 2010 בה קראה ליהודי ישראל לעבור לפולין ולגרמניה ולארצות הברית, נאלצה להתפטר מתפקידה ברשת העיתונות "הרסט".

תחילת דרכה

תומאס נולדה בעיר וינצ'סטר שבקנטקי להורים שהיגרו לארצות הברית מטריפולי שבלבנון (אז באימפריה העות'מאנית), בני הכנסייה האנטיוכית. היא גדלה בדטרויט וסיימה לימודי תואר ראשון באוניברסיטת ויין (שמה היום: Wayne State University), בשנת 1942. עבודתה העיתונאית הראשונה הייתה בעיתון וושינגטון דיילי ניוז, שחדל להתקיים.
בשנת 1943 הצטרפה לסוכנות הידיעות UPI והחלה ככתבת לענייני נשים בשירות הרדיו של הסוכנות. לאחר שנת 1955 החלה מדווחת על עבודת גופים פדרליים כגון: משרד המשפטים, ה-FBI, משרד הבריאות, ועוד. בין השנים 1959–1960 שימשה כנשיאת מועדון העיתונאיות הלאומי.

כתבת לבית הלבן

בחודש נובמבר 1960 החלה תומאס ללוות כעיתונאית את הנשיא הנבחר ג'ון פ. קנדי, ומשהחלה כהונתו, בחודש ינואר 1961, הפכה לכתבת UPI בבית הלבן. כינויה של תומאס בקרב כתבי הבית הלבן הוא "הבודהה היושב", ובמהלך כהונתו של קנדי החלה במסורת שבה היא מסיימת מסיבות עיתונאים נשיאותיות באמירה: "תודה לך, אדוני הנשיא".
תומאס הצטרפה לנשיא ריצ'רד ניקסון לסין בעת מסעו ההיסטורי בשנת 1972. מאז ליוותה במסעותיהם בעולם את כל נשיאי ארצות הברית. שימשה ראש צוות כתבי סוכנות UPI בבית הלבן במשך 25 שנה.
בשנת 2000 התפטרה ממשרתה בסוכנות UPI והצטרפה כבעלת טור אישי בנושאים לאומיים והבית הלבן, לרשת עיתוני הרסט.

דבריה נגד ישראל

ב-27 במאי 2010, באירוע להנצחת המורשת היהודית בבית הלבן, נשאלה תומאס על ידי הרב דוד ניסנהוף אם יש לה תגובה על המצב בישראל. תומאס השיבה: "תגיד להם שהם צריכים להסתלק מפלסטין, ולחזור הביתה, לגרמניה, פולין, אמריקה או כל מקום אחר". תומאס התנצלה על דבריה אלו והתפטרה מתפקידה. מאוחר יותר ציינה כי "אמרה בדיוק מה שחשבה" ואינה מתחרטת על דבריה. ביולי 2010 היא נאלצה להודיע על פרישתה מרשת העיתונים "הארסט". בינואר 2011 החליטה אגודת העיתונאים המקצועיים בארצות הברית לבטל את פרס מפעל החיים על שם הלן תומאס. כמו כן ביטלה אוניברסיטת ויין סטייט בדטרויט, שתומאס נמנית עם בוגריה, פרס שהיה על שמה, בגלל התבטאות נוספת שלה כי "הציונים שולטים בקונגרס, בבית הלבן, בוול סטריט ובהוליווד". באפריל 2012 הוענקה לה מדליית כבוד מטעם יו"ר הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, "על כל פועלה למען הסוגיה הפלסטינית במערב".
קוליברי אדום-חזה מצוי

מאפיינים

אורכו בין 7 ל-9 סנטימטרים, מוטת כנפיו בין 8 ל-11 סנטימטרים והוא שוקל בין 2 ל-6 גרמים בלבד.
צבע גבם של פרטים בוגרים הוא ירוק מתכתי עד כחלחל, ואילו בטנם וגחונם בצבע לבן עד אפרפר. כנפיהם ישרות, קצרות ורזות. לזכרים בוגרים גרון, צוואר וחלק מהחזה בצבע אדום או כתום בוהק (וזהו גם מקור שמם), וזנב שחרחר המתפצל מכמה נוצות בצורת מזלג. לנקבה זנב שחור המעוגל בקצותיו וצווארה וחזה לא צבועים באדום, אולם לפעמים נראים נקודות לבנות על צווארה.
בטבע, נפוץ הקוליברי אדום-החזה במרחבים פתוחים ברוב הערבות שבמזרח ומעט במערב אמריקה הצפונית וקנדה, וזהו הקוליברי היחיד הנפוץ במזרח אמריקה הצפונית. הנקבה בונה קן באזור קשה יחסית לגישה כדי למנוע את כניסתם של טורפים, על שיח או עץ. גם הנקבה וגם הזכר מגנים על נחלתם בתוקפנות ומנסים עד כמה שהם מסוגלים, בהתחשב בממדי גופם, למנוע מפולשים להתקרב אל הקן ואל נחלתם. התוקפנות מורגשת במיוחד לקראת סוף הקיץ או תחילת הסתיו, כשהם משתדלים לאגור כמה שיותר מזון ולהשמין כהכנה לנדידה לאזורים חמים.
הקוליברי אדום-החזה נודד, ומבלה את החורף במקסיקו ובמרכז אמריקה; זאת בשל תנאי המחיה הקשים בחורף הקר של אמריקה הצפונית. במהלך הנדידה, חלק מהקוליברים עוברים מרחק של כ-965 ק"מ ללא עצירה לאורך מפרץ מקסיקו, מפנמה לפלורידה. הקוליברים מתרבים ביערות נשירים במזרח ארצות הברית ובדרום קנדה, במיוחד באונטריו.
הקוליברי אדום-החזה ניזון בעיקר מצוף פרחים, מחרקים קטנים ומעכבישים, שאותם הוא תופס בעזרת לשונו הארוכה. אף על פי שהקוליבריים ידועים כשותי צוף, פרוקי-רגליים מהווים אצל פרטים בוגרים מקור חשוב לחלבונים, ויטמינים ומינרלים.
בשל ממדי גופם הזעירים, הקוליברי אדום-החזה נטרף על ידי בעלי חיים רבים, ואף על ידי ציפורי שיר גדולות, שרוב תזונתם מורכבת מחרקים. למרות זאת, רק טורפים זריזים ביותר יכולים לתפוס קוליברי כשהוא עף; הקוליברים מהירים מדי עבור רוב הטורפים.
בשל כמות האנרגיה הרבה שהקוליברי מוציא כשהוא עף, הקוליברי אוכל בתכיפות גדולה מאוד במהלך היום. כשהטמפרטורות נמוכות, במיוחד בלילות קרים, הקוליברי נכנס למצב של מעין "תרדמת חורף".
הנקבה מטילה 2 ביצים (אף על פי שמספרן עשוי לעיתים להיות 1 או 3), שמהן בוקעים 1–2 גוזלים; היא דוגרת עליהן במשך 12–14 ימים. הגוזלים עוזבים את הקן ועפים לראשונה בגיל 18–22 יום.
דיינה ריב

ביוגרפיה

נולדה כדיינה צ'ארלס מורוסיני בטינק, ניו ג'רזי, וגדלה בגרינבורג, ניו יורק.
בשנת הלימודים הלפני אחרונה שלה היא למדה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון.
באפריל 1992, היא נישאה לשחקן כריסטופר ריב במסצ'וסטס, ויש להם בן אחד בשם ויליאם שנולד ב-7 ביוני 1992.
ב-1996 הקימו בני הזוג ריב את "קרן כריסטופר ריב", אשר מימנה מחקר למחלות שגורמות שיתוק, ועזרה לשפר את חייהם של הנכים.
באוגוסט 2005, אובחנה ריב כחולת סרטן הריאה. ב-2005, ריב קיבלה את פרס "האמא של השנה" מהחברה האמריקנית לסרטן. במרץ 2006, נפטרה כתוצאה מהמחלה, בגיל 45.
פראיה דה פיפה

פראייה דה פיפה (בפורטוגזית Praia de Pipa, היינו, "חוף העפיפון") הוא חוף בברזיל, השוכן ליד העיירה טיבאו דו סול, כ-84 ק"מ מנאטאל בירת ריו גראנדה דו נורטה.
עד שנת 1626, החוף נודע בשם Itacoatiara כלומר "הצוק הצבוע", מאוחר יותר הפך ל- Ponta do Cabo Verde ("הכף הירוקה"), וכיום ידוע בשם פראייה דה פיפה. רצועת חוף זו נתגלתה על ידי מתיישבים פורטוגזים שקראו לחוף Orotapiry, או "הכפר של הגבר הלבן". עד לגילוי המקום על ידי גולשים ותרמילאים בשנות ה-70 של המאה ה-20 הייתה פיפה כפר דייגים.
חופי פיפה הם מן היפים בברזיל, בעלי חול רך וצחור, מים נקיים וצוקים בגובה של כעשרה מטרים. הנוף השליו המסיבות והגלים בסמוך לחוף מהווים מוקד משיכה לגולשים, תיירים וצעירים מהערים הסמוכות. בפיפה קיימים מספר חופים, הידועים בהם הם -Praia Da Amor האהוב על הגולשים, Praia Da Dolphin אל חוף זה מגיעים לעיתים דולפינים וחוף Praia do Madeiro.
מרבית העסקים כיום מנוהלים על ידי זרים. יחד עם זאת, בשל העובדה כי קיימות מגבלות חוק ביחס להרחבת הפעילות באזור, שכן מדובר בסביבה מוגנת, בתי העסק ממוקמים בצפיפות יחסית.
שמואל הלקין

שמואל הַלְקִין (ביידיש: האַלקין; בכתיב יידי סובייטי: שמועל האלקינ; ברוסית: Самуил Залманович Галкин, סמוּאיל זלמנוביץ' גַלקין;‏ 5 בדצמבר 1897 – 21 בספטמבר 1960) היה משורר ומחזאי יהודי-סובייטי שכתב ביידיש.

ביוגרפיה

שמואל הלקין נולד בשנת 1897 בעיירה רוגאצ'ב שליד הומל, ברוסיה (כיום בבלארוס). למד ספרות וציור. בשנת 1922 עבר להתגורר במוסקבה. השתתף בכתבי עת יהודים ורוסים חיבר כמה ספרי פרוזה על נושאים יהודיים וכלליים וכן כמה קובצי שירה. בכל תהפוכות המשטר השתדל לשמור על ה"אני" הפיוטי וה"אני" היהודי שלו. 
במחזה "בר כוכבא" העז לגלם רעיונות של קוממיות לאומית וצדק סוציאלי בדמויות של תלמידי חכמים ולוחמי חירות מן ההיסטוריה של עם ישראל בארצו. המחזה הוצג על במת התיאטרון הממלכתי הסובייטי היהודי (גוס"ט).
תרגם ליידיש מרוסית: את המחזות מאת אלכסנדר פושקין "דער קארגער ריטער" (מוסקבה: דער עמעס, 1937), "דער מאלצייט אינ צייט פונ פעסט" ו"מאצארט אונ סאליערי" (שניהם שם, 1939), את "מייסעלעך וועגן איטאליע" למקסים גורקי (שם: עמעס, 1932) ואת הספר "הירשעלע" (ורשה: קינדר-פריינד, 1936) מאת סופרת הילדים הסובייטית אולגה פרובסקאיה (Перовская).
הלקין היה אחד ממקימי ואחד הפועלים הבולטים של הוועד היהודי האנטי-פשיסטי בברית המועצות בימי מלחמת העולם השנייה. בפברואר 1949 נעצר על ידי המ.ג.ב יחד עם מרבית חברי הוועד. בהיותו בכלא קיבל התקף לב וככל הנראה בעקבות זאת נידון ל-10 שנות מאסר ולא לעונש מוות על "פעילות לאומנית". בשנת 1955, בתקופת "הפשרת חרושצ'וב", שוחרר מהכלא, כל ההאשמות נגדו בוטלו והוא הורשה לחזור למוסקבה. 
לאחר שחרורו מהכלא המשיך בפעילות ספרותית. בשנת 1958 הופיע אוסף מתורגם לרוסית של מיטב יצירתו בשירה, בלדה ודרמה. השירים תורגמו על ידי המשוררים אנה אחמטובה, יוסף גורביץ' ולב גינזבורג. המשטר הסובייטי הרשמי הוקיר את פועלו והעניק לו את עיטור פועלי הדגל האדום.
שמואל הלקין נפטר במוסקבה ב-21 בספטמבר 1960 ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'י.
בשנת 1982 יצא קובץ של תרגומי שיריו לעברית על ידי מתרגמים שונים, בההדרת בן דודו, הסופר והמשורר שמעון הלקין.
עזבונו הספרותי של שמואל הלקין, ובו טיוטות שיריו ואוטוביוגרפיה בכתב ידו, ביבליוגרפיה, התכתבות, קטעי עיתונות ותצלומים, שמור מאז 2001 בספרייה הלאומית בירושלים.
הקאובוי העירום

קריירה

בורק נולד בסינסינטי, אוהיו. במשך שנים ניסה לזכות בפרסום ותהילה, בשל כך השתתף במספר תוכניות טלוויזיה אמריקניות, כשהבולטת שבהן היא "אמריקן איידול", בה השתתף במבחני הבמה של העונה הראשונה, אולם לא עבר לשלב הבא. הוא עבר לניו יורק בשל אוכלוסייתה הרבה, הכוללת קהל פוטנציאלי לשיריו.
בורק קנה את פרסומו בזכות היותו נגן רחוב בסמוך ל"טיימס סקוור", הלבוש באופן קבוע בתחתונים, בכובע ובמגפי בוקרים בלבד (גם בימי החורף הקרים של ניו-יורק), ובידיו גיטרה. לדבריו הוא חי מהנדבות אותן הוא מקבץ מהעוברים והשבים. בשנים האחרונות הפך "הקאובוי העירום" לאחד מסמליה של כיכר טיימס. ההערכה היא, כי הוא משתכר כאלף דולר מדי יום, בעיקר מתיירים שנהנים לצפות בו ומבקשים להצטלם עמו. עם זאת, סירב בורק בעבר לחשוף את חשבונות הבנק ומקורות ההכנסה שלו, ואף ויתר בשל כך על כוונות לרוץ למשרות פוליטיות.
בנוסף לפעילותו בניו יורק, הוא מופיע גם בקרנבל ברובע הצרפתי בניו אורלינס ובאוסטין, טקסס כאשר מתקיימים שם פסטיבלים.
בורק משווק אלבומים של שיריו, חולצות הנושאות את תמונתו ורינגטונים באמצעות מספר אתרי אינטרנט ייעודיים לכך.
בורק רשם סימן מסחרי על דמותו. דמותו מופיעה בפרסומת לחברת המכוניות שברולט ובפרסומת למותג M&M's של החברה מארס.
אורפיאו

"אורפיאו" היא אופרה מאת קלאודיו מונטוורדי מתקופת הבארוק המוקדם, שבוצעה לראשונה במנטובה בפני האקדמיה דלי'אינווגיטי ב-24 בפברואר 1607. הלברית ליצירה נכתב על ידי אלסנדרו סטריג'ו לכבוד הפסטיבל השנתי במנטובה. 
למעשה, מונטוורדי לא כינה יצירה זו בשם "אופרה", אלא בשם "מעשייה מוזיקלית" (Favola in Musica).
אורפיאו היא יצירה מוזיקלית-דרמטית בת חמש מערכות המגוללת את סיפור ירידתו אל השאול של אורפיאו, המוזיקאי המהולל בן העת העתיקה. היא אחת האופרות המוקדמות ביותר שעדיין מבוצעות בימינו.

העלילה

אורפיאו (או אורפיאוס) הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית, שחציו אדם וחציו אל, נגן נבל וזמר. כה גדול היה כשרונו, שכאשר שר היו כל חיות היער באות וסובבות אותו. 
יום אחד פגש אורפיאו את אורידיצ'ה והתאהב בה. ביום חתונתם הכיש נחש את אורידיצ'ה והיא מתה. אורפיאו החליט לרדת לשאול ולשכנע את האלים להחזיר לו את אורידיצ'ה. האלים, שהוקסמו מנגינתו ומשירתו, נענו לבקשתו אך התנו אותה בכך, שיתחייב שלא להחזיר את מבטו אחורה אל אורידיצ'ה בדרכם אל ארץ החיים. אם יפר את התנאי ויסתכל בה לפני צאתם מן השאול, תילקח ממנו ותוחזר לשם - הפעם לעד.
אורפיאו עמד בניסיון ממש עד ליציאה ואז נכשל והביט לרגע באורידיצ'ה. בו ברגע נפלה שוב אל השאול ואף כי סלחה לו על שלא עמד בתנאי, טען אורפיאו שאינו רוצה עוד להיות במערכת יחסים עם נשים. בתגובה על כך נקמו בו נשות העיר, הרגו אותו ושיסעו את גופתו.

מאפיינים מוזיקליים

האופרה אורפיאו שואבת את השראתה מסגנון המכונה סטילה רפרזנטטיבו (stile rapresentativo). הכוונה היא לסגנון חדשני שהתפתח בעיקר בוונציה בסוף המאה ה-16 ואשר שם לו למטרה להדגיש את הבעת הרגשות באמצעות המוזיקה.
מונטוורדי משתמש באמצעים מוזיקליים שונים על מנת לבטא מגוון רחב ככל הניתן של רגשות. הוא משתמש בהרמוניות חריפות, חדשניות ואקספרסיביות. כמו כן הוא מבקש לביצוע יצירה זו תזמורת של יותר מארבעים נגנים במגוון רחב של כלים, בהם הוא משתמש באופן ייחודי ביותר ונדיר ביחס לתקופה.
באחת האריות מתוך האופרה, מוסיף מונטוורדי הסברים מפורטים ומתמשכים לגבי אופן הקישוטים שעל הזמר להוסיף בעת השירה. התוצאה היא שירה שופעת רגש ומיוחדת במינה וכמו כן גם מסמך אותנטי נדיר ממנו ניתן ללמוד על אופני השירה שהיו נהוגים במאה ה-17.
אי. אל. ג'יימס

אי. אל. ג'יימס (באנגלית: E. L. James; נולדה ב-7 במרץ 1963) הוא שם העט שבו ידועה הסופרת הבריטית אריקה לנרד (Erika Leonard), מחברת רב המכר "חמישים גוונים של אפור".
סמל מונגוליה

סמל מונגוליה הנוכחי משמש כסמלה הלאומי של המדינה מאז הרפורמה הדמוקרטית בשנת 1992, והוא נקבע בחוקה החדשה. 
הסמל מעוצב כמעגל כחול המסמל את השמים, על בסיס פרח לוטוס אשר מסמל טוהר. בקצה העליון של מסגרת המעגל ניתן לזהות את הצ'אנדאמאני, סמל לעבר, הווה ועתיד. במרכז הסמל נמצא שילוב של הסמל העממי סויומבו וסוס מכונף, המייצג חופש, עצמאות ואת רוחה של מונגוליה. בתחתית הסמל ניתן לזהות צורות הרים המסמלים את האדמה. בבסיס הסמל ניתן לזהות את גלגל הגורלות בבודהיזם, העטוף בצעיף הנקרא "חאדאג" - המסמל קבלת פנים.