לקות

לקות היא אחד מסדרה של מושגים המתארים מוגבלות בכשירות גופנית, נפשית או קוגניטיבית של אדם. להלן הגדרותיו של ארגון הבריאות העולמי לסדרת מושגים זו ההולכות ונעשות מקובלות החל משנות ה-80 של המאה ה-20 על הגורמים הטיפוליים ובשפת היום-יום. המשך ערך זה משווה את הגדרת המושג לקות להגדרות אחרות של מוגבלות.

הגדרות החוק והרשויות בארצות הברית

רשות המפקד האמריקנית (American Census Bureau) מגדירה כבעל לקות כל אדם שחוק אמריקני כל שהוא מגדיר כבעל לקות וכל אדם שזכאי לסיוע על ידי תוכנית סיוע ממשלתית אמריקנית לאנשים עם לקויות. ההגדרה הזו מועילה לחישוב הוצאות הממשלה על סיוע לאנשים עם לקויות.
החוק האמריקני הבולט ביותר בתחום שוויון ההזדמנויות לאנשים עם לקויות, Americans with Disabilities Act of 1990 (ADA, P.L. 101-336, Title V, § 3[2A]), המגדיר את המושג "לקוי" באופן שונה מזה המוגדר על ידי ארגון הבריאות העולמי. לפי חוק זה, אדם בעל לקות הוא מי שמוגבלותו מפריעה לו להשתתף בפעולות חיים מרכזיות, מי שאובחן ככזה ומי שנחשב על ידי הציבור ככזה:
The term disability means, with respect to an individual,
(a) a physical or mental impairment that substantially limits one or more of the major life activities of such individual;
(b) a record of such an impairment; or
(c) being regarded as having such an impairment.
השוני הבולט ביותר הוא שלפי חוק זה, אדם שהחברה מחשיבה אותו ללקויי הוא כזה בלי קשר ליכולותיו הגופניות, הרגשיות או הקוגניטיביות. לדוגמה נשא אידס (שהמחלה לא התפרצה אצלו) מוגדר לפי חוק זה כבעל לקות אך אינו מוגדר כך על ידי ארגון הבריאות העולמי.

הגדרות אחרות

בסטטיסטיקה, "שונות מהנורמה" מוגדרת עבור ערכים המתפלגים בהתפלגות נורמלית כערכו של משתנה הרחוק שתי סטיות תקן ומעלה מהממוצע. לדוגמה, אדם בעל מנת משכל של 70 ומטה (מוגבלות שכלית) או של 130 ומעלה (מחוננות) הוא אדם לא נורמלי מבחינת יכולת מנטאלית.
הגדרה ל"שונות מהנורמה" שמציעים הסטטיסטיקאים היא הגדרתם של העוסקים בתורת המוסר. על פי תורת המוסר "שונות מהנורמה" היא התנהגות שאינה הולמת את צווי המוסר המקובלים בחברה.
כמו המוסד לביטוח לאומי, גם אגף השיקום של משרד הביטחון של ממשלת ישראל לא משתמש כלל במושגים "לקות" ו"מוגבלות". הם מתארים את תפקודו של אדם בעזרת המושג "אחוזי נכות". אחוזי הנכות מחושבים על פי מידע סטטיסטי המתאים כל מצב גופני אל הירידה ביכולת העבודה בעקבות אותו מצב גופני. מצב קבוע של נקיעות חוזרות של הקרסול, למשל, מוגדר באגף השיקום של משרד הביטחון בתור 10% נכות. אם אדם סובל משילוב של שני מצבים גופניים כאלה, מחשבים קודם כל את ירידת היכולת שנגרמת על ידי המצב המגביל ביותר, ומתוך האחוזים הנותרים, מחשבים את הירידה בכשירות שגורם המצב השני. לדוגמה, נקיעות חוזרות בשני הקרסוליים יוגדרו כ-19% אחוזי נכות משום שנקיעות חוזרות באחד הקרסוליים נותנים 10% נכות והנקיעות בקרסול השני נותנות 10% מתוך ה90 הנותרים.
המונח "צרכים מיוחדים" מתאר על פי רוב תלמיד שמערכת החינוך הממלכתית במדינות שונות צריכה לספק לו בשל לקותו מה שאינה מספקת לתלמידים אחרים. היו ניסיונות לכלול במושג גם תלמידים טעוני טיפוח ותלמידים מחוננים שיש לדאוג להם להעשרה אולם ניסיונות אלה לא צלחו.
להגדרות שמכילות בתוכן את המושג "לקות" לא תמיד יש קשר להגדרת המושג "לקות" על ידי ארגון הבריאות העולמי. המושג לקות שמיעה, לדוגמה, אינו מתאר מי ששמיעתו מוגבלת מספיק כדי להפריע לו בפעילויות חיים מרכזיות אך אינה מפריעה לו למלא את תפקידו החברתי. למושג "לקות שמיעה" אין גם מקבילות כמו "מוגבלות שמיעה" או "נכות שמיעה".

השפעת הפוליטקלי קורקט

בשפות שונות ישנם מושגים וניסוחים הקשורים במוצא, דת, נטייה מינית, לקות וכיוצא זה, שאנשים רבים סוברים שהם מעליבים ושהשימוש בהם מיותר. מקורם של חלק מהמושגים האלה הוא מהעגה וחלק אחר עשוי להיחשב כחלק מהשפה התקנית.
מאז שנות השישים החלה להתפשט בעולם תפיסה הקשורה בהימנעות ממושגים וניסוחים מעליבים, שמקורה מארצות הברית, והיא קרויה תקינות פוליטית. על פי תפיסה זו, על אנשים להשתדל ולהימנע משימוש בביטויים ומניסוחים שעשויים להעליב מישהו, גם אם הם לא היו מודעים קודם לכן שביטויים וניסוחים אלה מעליבים. להקפדה על כללי הפוליטקלי קורקט מסובכת יותר מהימנעות אך ורק מהתבטאות שברור מאוד שהיא מעליבה, משום שלא כל אדם נעלב מאותם ביטויים ומשום שהימנעות מביטויים וניסוחים רבים שאדם רגיל אליהם מסרבלת את פשטות ובהירות הביטוי. מה גם שהימנעות מהגיית מושג שמישהו רגיל לתאר בו את עצמו עשויה לרמוז לו שיש לו צורך להתבייש בעצמו. לדוגמה, שימוש במושגים "מונגולואיד" ו"גמד" נחשב לא רצוי לפי תפיסה זו. הביטוי "מונגולואיד" אומר שאדם לוקה בתסמונת שגורמת לו, כביכול, להיראות כמו בן העם המונגולי. הנאמנים לתפיסת הפוליטקלי קורקט יעדיפו את הביטוי "אדם עם תסמונת דאון", שמשמעותו נייטרלית אך הוא מאלץ את המשתמש בו לשלב פסוקית במשפט במקום מילה בודדת. הביטוי "גמד" עמוס משמעויות תרבותיות ויש לו השלכות מגוונות. החלפתו ב-"אדם נמוך קומה" אולי מעליבה פחות אך היא מסרבלת את המשפט בו היא מופיעה.
מושג אפשרי אחר הוא "מאותגר", אם כי הוא אינו משמש ככל הנראה כחלק ממערכת הגדרות של ארגון כלשהו, אלא הוא כנראה יציר תפיסת הפוליטקלי קורקט. למשל, ניתן להחליף "גמד" במושג "מאותגר גובהית", דבר שעשוי להקל על מי שיש לו בעיה להכיר בגובהו ולהכביד על מי שגאה בקומתו. המושג "מאותגר גובהית" נמנע מלהסביר שהאדם נמוך והוא כביכול אומר שהאדם המתואר יכול להתגבר על בעייתו – דבר שלרוב אינו נכון, או שבעייתו נותנת לו הזדמנויות להתגבר על מכשולים ולחוש סיפוק. בעיית גובה שאי אפשר להתגבר עליה אינה "אתגר" ואדם עם בעיה הקשורה לגובה יכול גם להיות גבוה מדי.
אנשי הפוליטקלי קורקט ישתדלו גם להוסיף את המילה "אדם" או "אזרח" לפני כל מילה המתארת לקות. חשוב להם להדגיש שמדובר בראש ובראשונה באדם שווה זכויות או באזרח נאמן. המושג "אוטיסט" נחשב בעיניהם למנומס פחות מאשר "אדם אוטיסט", ומושג זה נחשב בעיניהם למנומס פחות מאשר "אדם/אזרח בעל אוטיזם"; ההעדפה היא לרוב למונח "אדם/אזרח עם אוטיזם". מסיבה זאת, החוק הקרוי "חוק שוויון לאנשים עם מוגבלויות" אינו קרוי "חוק שוויון מוגבלים", והחוק האמריקאי הקרוי "Americans with Disabilities Act" (משמע, חוק אמריקנים עם לקויות) לא נושא את השם "The Act of Disabled" (חוק הלקויים). הטוענים כך לגבי החוק האחרון מביאים כראיה את העובדה שמלבד שם החוק, שום דבר בו לא מגן בהכרח על אזרחים אמריקנים. מלבד בשם החוק, המילה "אמריקני" לא מופיעה בו וכשמוגדרים האנשים עליהם הוא מגן, הם מוזכרים בתור "פרטים" (Individuals). החוק הזה אינו מגן רק על אזרחי ארצות הברית אלא גם, למשל, על תיירים המבקרים בארצות הברית והוא תקף גם בקולוניות אמריקניות כמו פורטו-ריקו.