google/wiki40b huggingface dataset:
ציטרבין

ציטרבין (לועזית: Cytarabine, נקרא גם ציטוזין) היא תרופה כימותרפית המשמשת לטיפול בלוקמיה מיאלואידית חריפה (AML), לוקמיה לימפוציטית חריפה (ALL), לוקמיה מיאלואידית כרונית (CML) ולימפומה שאינה הודג'קין. התרופה ניתנת דרך הוריד, מתחת לעור או בנוזל צרברוספינלי. 
תופעות לוואי שכיחות כוללות דיכוי מח עצם, הקאות, שלשולים, בעיות בכבד, פריחה, פצעים בפה ודימום. תופעות לוואי משמעותיות אחרות כוללת איבוד הכרה, מחלת ריאה ותגובה אלרגית. השימוש במהלך ההריון עשוי לפגוע עובר. ציטרבין היא תרופה אנטימטבולית ואנלוג נוקלאוזידי. פעולתה היא על ידי חסימת פעילותו של הדנ"א פולימארז.
ציטרבין נרשמה כפטנט בשנת 1960 ואושרה לשימוש רפואי בשנת 1969. התרופה נמצאת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי.

תופעות לוואי

אחת מהרעילויות הייחודיות לציטרבין היא רעילות סרברלית שעשויה להתרחש כשהתרופה ניתנת במינונים גבוהים, ועלולה להוביל לאטקסיה. ציטרבין עשויה לגרום לגרנולוציטופניה, זיהומים ותרומובציטופניה שעשויה לגרום לדימום. 
תופעות לוואי נוספות כוללות ליקופניה, אנמיה, הפרעות במערכת העיכול, סטומטיטיס, דלקת הלחמית, פנאומוניטיס, דרמטיטיס וסנדרום יד-רגל (תופעת לוואי ייחודית כתוצאה ממתן כימותרפיה). לעיתים רחוקות עלולה להתפתח מילופתיה כתוצאה ממינונים גבוהים או מתן אינטרה-טקלי לעיתים קרובות.
פרויקט גוטנברג

פרויקט גוטנברג (באנגלית: Project Gutenberg; בראשי תיבות: PG) הוא מיזם ליצירת ספרייה ממוחשבת (ארכיון דיגיטלי) חופשית באינטרנט, של ספרים ופרסומים שונים מתוך הקלאסיקה האנגלית והעולמית. הטקסטים (לעיתים מכונים גם e-texts) במיזם הם מסוג הפריטים הנחשבים כשייכים לנחלת הכלל או רשות הרבים (public domain), משמע, יצירות אשר אינן מוגנות על ידי זכויות יוצרים, שתוקפן של זכויות היוצרים פג, או שהתקבל אישור המחבר להכללתן במיזם.
המיזם החל בשנת 1971 על ידי פרופסור מייקל הארט (Michael Hart). הוא נקרא על שם ממציא מהפכת הדפוס במאה ה-15, יוהאן גוטנברג. בשנת 2018 המיזם הכיל כ-57,000 כותרים.
למיזם זה קיים מיזם מקביל בשפה העברית, הנקרא "פרויקט בן-יהודה".
פרויקט מקביל נוסף הוא "פרויקט רונברג" לספרות של המדינות הנורדיות.
האומה

האומה, במה למחשבה לאומית, לתיעוד ולספרות, הוא כתב עת, רבעון, הרואה אור על ידי מסדר ז'בוטינסקי בישראל מאז 1962. עד כה יצאו 212 גיליונות.

המאה ה-21

בראיון לערוץ 7, בשנת 2012, לציון יובל שנים להופעת "האומה", אמר העורך יוסי אחימאיר: "יש עיתונות ליומה ויש עיתונות כמו 'האומה', שהיא עיתונות המופיעה אחת לשלושה חודשים עם מאמרי עומק ואיכות, אלה הם מאמרים שלא קיימים רק ליומם, אלא מנתחים מצבים עקרוניים חשובים ומביאים את העמדות הלאומיות הנכונות. הם נותנים לקורא להתעמק במשהו עמוק יותר וממשי יותר".
בסוף 2016 בחרה שרת התרבות והספורט מירי רגב לפרסם את משנתה המלאה בגיליון 203 של האומה, במאמר "כתונת הפסים הישראלית: קולות רבים – עם אחד".
צור ארליך הגדיר אותה שנה את האומה כאחיו הגדול של השילוח.
אברהם דוד מבוטשאטש

תולדות חייו

נולד בנדבורנה לרחל בת הרב אברהם רחליס ולאנשל (אשר) וואהרמן. שילב בלימודיו השכלה יהודית וכללית, כילד נבחן אצל רבי דוד שלמה אייבשיץ ובמקביל למד חשבון ואת השפות גרמנית ופולנית.
התחתן בגיל צעיר מאוד עם בתו של רבי צבי הירש בן יעקב קרא שהיה רבה של בוצ'אץ' ועבר לגור בבית חותנו, שם התיידד עם ר' חיים (מחבר "באר מים חיים") שנבחר אחר-כך לרב העיר צ'רנוביץ.
בשנת תקנ"א בגיל עשרים בלבד, התמנה לרבה של יזלוביץ. באותו זמן התקרב לרבי לוי יצחק מברדיצ'ב ורבי משה לייב מסאסוב. גם בשמשו כרב העיר המשיך בלימודי החול, למד מתמטיקה, אסטרונומיה ומדעי הטבע מתוך גישה כי גם חז"ל למדו "מדעי-תבל וחכמות שימושיות". התעמק גם בתורת הקבלה.
בשנת תקע"ד (1814) נפטר חותנו, רבי צבי הירש קרא בעל "נטע שעשועים", ורבי אברהם מונה במקומו לרבה של בוצ'אץ'.
נפטר בעודו משמש ברבנות, בכ"ט בתשרי ה'תר"א (1840).
מתלמידיו המובחרים היו רבי אליעזר זאב מבוטשעטש ורבי אורי שרגא פייבל שרייער מברדשין שההדיר והדפיס אף את רוב ספרי רבו.
לעיקר פרסומו זכה בגלל ספריו "אשל אברהם" ו"עזר מקודש" שחיבר על השולחן ערוך. ספרים אלו (המודפסים ברוב המהדורות כנספח לשולחן ערוך) הם דיונים הלכתיים בדברי השולחן ערוך. באופן יחסי מודגש הרקע לדיונים ההלכתיים בספרים אלו יותר מספרי אחרונים אחרים. כדי להבדיל בין אשל אברהם לרבי אברהם דוד ובין אשל אברהם שהוא חלק מהפרי מגדים, מכונה אשל אברהם של רבי אברהם דוד "אשל אברהם - בוטשאטש".
לאחרונה הוקם מחדש ה'אוהל' על קברו של ר' אברהם דוד בחלק הישן של בית הקברות היהודי בבוצ'אץ', וחודשו המצבות על קבר בנו ישראל אריה לייב, בתו, איידיל שרה רעכיל, (קרוב לודאי הסבתא רבתא של יגאל אלון), ונכדו, יצחק, בנו של ישראל אריה לייב.
הרב אברהם דוד מבוצ'אץ' מוזכר בספריו של ש"י עגנון - בן עירו.
בית משפט לנוער

בישראל

במדינת ישראל לבתי המשפט לנוער נתונות סמכויות בתחום המשפט הפלילי והאזרחי גם יחד.
חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול), תשל"א-1971 מהווה את המסגרת החוקית העיקרית לפעולתו של בית המשפט לנוער בתחום השפיטה הפלילית. בית משפט לנוער שונה מבית משפט רגיל ברמת ההליך, שכן מאחר שהנאשם לא מבין את מלוא משמעות ההליך, יש לשופט מעין "אפוטרופוסות" כלפיו. בנוסף ברמת התוצאה, לשופט יש יותר שיקול דעת בסוג העונש. בבית המשפט לנוער לא תקף הכלל של "פומביות הדיון", ויש חיסיון מסוים על הפרוטוקול ועל פסק הדין.
בעבירות פליליות בית המשפט דן נאשמים בגילאי 12–18 (למעט עבירות תנועה של קטינים, שנידונות בבית משפט לתעבורה). גם נאשמים בגילאי 18–19 נידונים ב'בית משפט לנוער, אך גזר הדין ניתן בדומה לבית משפט רגיל. 
חוק הנוער (טיפול והשגחה), תש"ך-1960 מהווה את המסגרת החוקית העיקרית לפעולתו של בית המשפט לנוער כערכאה אזרחית. החוק מקנה סמכויות לבית המשפט בתחום הטיפול בקטינים בסיכון.
בית המשפט לנוער פועל כחלק מערכאת בית משפט השלום, אך נשיא בית המשפט הוא שופט מחוזי, והוא דן בעבירות אשר מתאימות לבית משפט מחוזי.
טוקניים

תיאור

גודלם של הטוקניים נע מבין המין הקטן ביותר (Pteroglossus inscriptus), אשר שוקל 130 גרם, ואורכו מגיע ל-29 ס"מ, ועד למין הגדול ביותר טוקן טוקו (Ramphastos toco), אשר שוקל 680 גרם ואורכו 63 ס"מ.
גופם קצר ומזכיר בצורתו עורב. זנבם מעוגל ואורכו נע בין חצי אורך הגוף לאורך הגוף עצמו.
הצוואר קצר ועבה. נוצותיהם שחורות, ועל הצוואר ישנו כתם בולט (לרוב בצבעים חזקים: צהוב או כתום). מקורו גדול וחזק, לרוב גם בצבעים חזקים כמו כתום, אדום, ירוק או צהוב. הכנפיים קצרות ומותאמות לתעופה למרחקים קצרים. הרגליים קצרות וחזקות.
לטוקניים אין דו צורתיות מינית.
לשונו של הטוקן אפורה, צרה, ואורכה כ-15 ס"מ.
מחקרים אחרונים שנעשו על מבנה המקור של הטוקן מגלים כי הוא קל להפליא ביחס לחוזקו, ומדענים מנסים ללמוד את מבנהו ולהעתיקו לתעשיית התעופה והרכב כדי ליצור גופים קלים וחזקים יותר.

התנהגות

טוקניים הם לרוב אוכלי פירות, אך גם יכולים לצוד לטאות קטנות וחרקים.
ידוע שהטוקניים אוכלים גם ביצים של עופות קטנים יותר.
נקבת הטוקן מטילה 2-4 ביצים לבנות, ומשתמשת בחורים שכבר קיימים בעץ.
הזכר והנקבה דוגרים על הביצים יחדיו.
ניצחון אפל

הפקה

טלולה בנקהאד גילמה את ג'ודית' במחזה משנת 1934. המחזה היה כישלון ורץ רק 51 פעמים.
ב-1935, דייוויד או. סלזניק רצה ללהק את גרטה גרבו לסרט, אך היא בחרה לשחק בסרט "אנה קרנינה".
זה היה שיתוף הפעולה השמיני של בטי דייוויס וג'ורג' ברנט. בתקופת הסרט דייוויס ניהלה מערכות יחסים עם ויליאם ויילר והווארד יוז, דבר שגרם לבעלה, האם נלסון, להגיש בקשת גירושין ממנה. בעקבות כך היא רצתה לפרוש מהסרט, אך המפיק האל וויליס שיכנע אותה להמשיך בחוזה הסרט. באותה שנה ברנט התגרש מרות צ'טרטון, והוא ודייוויס ניהלו מערכת יחסים שהתחילה בצילומי הסרט.
מפיקי הסרט החליטו להחתוך את סצנת הסיום שזכתה לביקורות קטלניות. הסצנה כללה את התחרות שבה סוסה של ג'ודית' ניצח. ובעקבות כך רואים את מייקל (המפרי בוגרט) בוכה.
לסרט נעשו מספר אתחולים בטלוויזיה ובקולנוע.

פרסים ומועמדויות

בטי דייוויס הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, אך היא הפסידה לויוויאן לי ששיחקה ב"חלף עם הרוח". מקס שטיינר היה מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר, אך הוא הפסיד להרבט סטושארד שהלחין את "הקוסם מארץ עוץ". הסרט עצמו היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, אך הוא הפסיד לסרט "חלף עם הרוח".
בשנת 2002, הסרט דורג במקום ה-32 ברשימת "מאה שנים... מאה תשוקות" של מכון הסרטים האמריקאי.
אנדרו נוט

ביוגרפיה

נוט נולד בסלפורד שבאנגליה. הופעותיו הראשונות כשחקן היו בטלוויזיה הבריטית ובתוכניות רדיו. נוט למד בסדנת התיאטרון אולדהם. תפקידו החשוב הראשון היה ב-1993 בסרט "סוד הגן הנעלם" בו גילם את דמותו של דיקון סוארבי. שנה אחר כך גילם את ג'ו גרין בסרט "הסייח השחור". בסוף שנות התשעים של המאה העשרים שיחק בתפקיד ליאם שפרד באופרת הסבון "קורוניישן סטריט".
ב-2004 הופיע נוט בתיאטרון במחזה "נערי ההיסטוריה" מאת אלן בנט. ההפקה של התיאטרון הלאומי יצאה לסיבוב הופעות ברחבי העולם, במהלכה שיחק בהופעת בכורה בתיאטראות ברודוויי. נוט גילם את אותה דמות ברדיו ה-BBC, ובעיבוד הקולנועי של המחזה שביים ניקולאס היינטר. ב-2011 הופיע בפרק "ההמנון הלאומי" של סדרת האנתולוגיה "מראה שחורה". עוד שיחק בסדרת הטלוויזיה "Drop Dead Gorgeous", בסדרה הקומית "גאווין וסטייסי" ובסדרת הדרמה "Spooks: Code 9" בתפקיד רוב. הוא שיחק בתפקידי אורח בפרק אחד בסדרה "בננה" ובפרק בסדרה "האב בראון".

חיים אישיים

נוט נשוי ויש לו שתי בנות.
BusyBox

היסטוריה

במקור פותחה על ידי ברוס פרנס בשנת 1995, והוכרזה לשימוש רשמי בשנת1996.
מטרת הפיתוח המקורית הייתה להכניס מערכת הניתנת לאתחול על תקליטון בודד, שתהווה גם דיסק הצלה, וגם דיסק התקנה להפצת הלינוקס דביאן. מאז היא הפכה לתקן דה פקטו של סט כלי המשתמש, בהתקנים מוטמעי לינוקס, ותוכניות התקנה של הפצות לינוקס. 
BusyBox תוחזקה על ידי אנריקה זנרדי, והתמקדה בצרכי תקליטון ההתקנה והאתחול של דביאן, עד תחילת 1998 אז הוכנסה על ידי דייב קניאג' למיזם LRP. קניאג' יצר מספר תוספות, ויצר שינויים נוספים במבנה המערכת. כשפיתוח LRP הואט ב-1999 אריק אנדרסן לקח אחריות על המיזם והיה המתחזק הרשמי שלו עד מרס 2006. במהלך שנים אלו שוק המערכות מוטמעות הלינקס צמח באופן משמעותי ו-BusyBox השתפרה בהתאם ונוספו לה פונקציות נוספות. רוב לנדלי היה המתחזק משנת 2005 למשך מספר שנים. דניס ולסנקו הוא המתחזק הנוכחי של המערכת החל ממאי2012.
Carnaval

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי רבים, כשהבולטים מביניהם היו מאלומה וג'ינקרלוס טאפיה, והוא הופק על ידי מאד מיוסיק, שהפיק למאלומה שירים רבים אחרים. מאלומה ציין כי הסינגל יהיה השלישי מתוך אלבום המיקסטייפ הראשון שלו, וכי יצא קליפ מלא, אך לא באותו תאריך יציאתו המקורית של הסינגל.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שיצא לסינגל צולם בלנקסטר, קליפורניה. בקליפ משתתפת הרקדנית אליסה ארצ'ה, שהופיעה לאורך כולו. 
את הקליפ העלה מאלומה לערוץ ה-Vevo שלו ב-30 בינואר 2015, כמה חודשים לאחר צאתו המקורית. 
המיקום העיקרי שעליו הקליפ מדבר הוא מועדון, שם ניתן לראות את כולם רוקדים, ושותים. הקליפ זכה להצלחה רבה ונכון לספטמבר 2017, מונה הצפיות שלו עולה על למעלה מ-200 מיליון צפיות, דבר אשר הופל אותו לתשיעי הנצפה ביותר בערוצו של מאלומה.
סרט מתיחות

מבנה התוכנית

לעיתים קרובות, התוכניות מורכבות מסדרת סצנות קצרות אשר כל אחת מהן מציגות "קורבן" אחר למתיחה.
בתוכניות אחרות המתיחה מתמקדת ב"קורבן" אחד לאורך זמן רב יותר, למשל התוכנית "Punk'd" אשר מותחת סלבריטאים ללא ידיעתם. בסוג זה של תוכניות נחשפת בשלב מסוים המלכודת בפני הקורבן, על מנת לגרום לו להבין כי הוא היה למעשה קורבן למתיחה.
הסימפוניה הראשונה של מאהלר

הסימפוניה הראשונה ברה מז'ור של גוסטב מאהלר חוברה ברובה בין סוף 1887 למרץ 1888, אף כי כלולה בה מוזיקה שמאהלר כתב ליצירות קודמות. הסימפוניה חוברה בתקופה שמאהלר היה מנצח משנה באופרה של לייפציג, גרמניה. אף כי במכתביו התייחס מאהלר כמעט תמיד ליצירה כסימפוניה, הרי שני ביצועיה הראשונה תיארו אותה כפואמה סימפונית. היצירה הושמעה בביצוע בכורה באולם הקונצרטים "ויגאדו" בבודפשט בשנת 1889, אך לא התקבלה בחיוב. מאהלר הכניס כמה שינויים ניכרים לקראת ההופעה השנייה, שהתקיימה בהמבורג באוקטובר 1893; שינויים נוספים נעשו בשנים שקדמו להוצאתה לאור לראשונה, בשלהי 1898. כמה ביצועים מודרניים והקלטות מכנים את היצירה "טיטאן", על אף העובדה, שמאהלר השתמש בכינוי זה רק לשני הביצועים המוקדמים, ומעולם לא אחרי שהיצירה הגיעה לצורתה הסופית בת ארבעת הפרקים בשנת 1896.

ליד בסימפוניה

אחד הסימנים החשובים ביותר שמאהלר הותיר בסימפוניה בסוגה הוא המיזוג של סוגה חשובה אחרת של המאה ה-19 - ההליד הגרמני. בסימפוניה הראשונה שלו, שאל מאהלר חומר ממחזור השירים שלו, שירי שוליה נודד, ובכך חידש את הצורה הסימפונית ואולי אף השיב על שאלות בנושא היסודות התוכניתיים והאישיים במוזיקה.
אף כי כמה מקודמיו הסימפוניים של מאהלר התנסו בליריקה בסימפוניה, גישתו של מאהלר הרחיקה ראות משלהם. מן השימוש בליד השני של מחזור "שירי שוליה נודד" שלו, "Ging heut' Morgen übers Feld", אנו למדים כיצד מעצב מאהלר את צורת השיר להתאימה לצורת הסימפוניה. במסגרת הפרק הסימפוני, נעימת הליד היא תצוגה מבריקה, בניגוד למבוא האיטי והאפל יותר. אף כי השיר ממלא תפקיד דומה במחזור השירים, כשהוא מוקף בשירים אחרים, קודרים יותר בנושאיהם, מאהלר משנה את סדר הבתים מן בסדר המקורי בשיר. משלושת בתי השיר, הבית השלישי הנינוח יותר מופיע בתחילת התצוגה, ואילו הבית הראשון והשני, הכרומטיים  והפעלתנים יותר במקצביהם, נמצאים בקטע המסיים ותורמים לבניית האנרגיה בסוף התצוגה.  
בפרק השלישי של הסימפוניה, הציטוט של הליד Die zwei blauen Augen מציג את הדקות והעידון שבהם משלב מאהלר את שתי הסוגות. בתוך מארש האבל, אנו יכולים לראות את אחדות הצורה והמשמעות של המלחין, וכן יסודות תוכניתיים. בבית האחרון של מחזור השירים, מכיר הדובר בהיעדר הכאב שבמוות באמרו, "[תחת עץ התרזה] לא ידעתי איך צלחו החיים, [שם] שוב היה הכל טוב כמקודם!" הנעימה הזאת מוצגת מול הנושא של אחינו יעקב בבסולם המינורי, אבל הקונטרפונקט שמאהלר משתמש בו חורג מן המוסכמות, ושתי הנעימות לעולם אינן מתמזגות כיאות. הקונטרפונקט הלא-נפתר הזה התפרש כקונפליקט בין ההשלכות הקתוליות של נושא "אחינו יעקב" ואיכויות הכליזמר היהודי של נושא ה"Die zwei blauen Augen", ובכך מרמז לקונפליקט החברתי, שמאהלר היה מודע לו מאוד.
התחבולנות הדקה של המיזוג בין השיר "Gesellen" למארש האבל והמשתמע ממנו מביאים אותנו אל סוגיית התוכנית. מושגי המלחין באשר לתוכן הפרוגרמטי אינם מוצקים. נושא הסובייקטיביות עולה בדיון במשמעויות שמאהלר התכוון להביא באמצעות הלידר אל היצירה התזמורתית. במבט אל התוכניות שסיפר, אפשר לראות קשרים רבים בין מחזור השירים ליסודות התוכניתיים של הסימפוניה, אבל בו בזמן יש גם לזכור, שמאהלר הסיר לאחר זמן את התוכניות. בתוך חוסר הוודאות הזו, ברור שיסודות סיפוריים מסוימים הקשורים במשורר ובמלחין של ליד הועברו ממחזור השירים אל הסימפוניה. העדר המילים מקשה פי כמה על המלחין להיות סובייקטיבי בסימפוניה, כך שהכרחי למצוא מסר אוניברסלי יותר. הערות המלחין על ה"עולם" שהסימפוניה יוצרת מחזקות לכאורה רעיון זה.
מריו מוסה

ביוגרפיה

מריו מוסה החל את דרכו כמגן שמאלי בקבוצת הנוער של דינמו זאגרב. בעודו בגיל 19, עם סיום היפרדותו מקבוצת הנוער, חתם מוסה בדינמו לארבע שנים. על מנת שהשחקן יוכל לצבור דקות משחק, החליטה דינמו זאגרב לקראת עונת 2009/2010 להשאיל את השחקן לארבע שנים ללוקומוטיבה מליגת העל הקרואטית. מיד עם סיום ההלוואה וסיום החוזה של השחקן בדינמו זאגרב, לוקומוטיבה רכשה את כרטיס השחקן והחתימה את מוסה לשנתיים במועדון. לאחר סיום החוזה בלוקומוטיבה, בעונת 2014/2015 דינמו זאגרב החליטה להחזיר את השחקן למועדון בו התחיל את הקריירה והחתימה אותו על חוזה חדש. לראשונה מזה שש שנים, מתוכם ארבע שנים בהם היה תחת חוזה של הקבוצה, צבר מוסה דקות משחק בקבוצת נעוריו. 
ב-23 באוגוסט 2016 הושאל מריו מוסה לעונה אחת מדינמו זאגרב למכבי חיפה עם אופציה לרכישה בסיום העונה. את הופעת הבכורה ערך במחזור השני לעונה מול בני יהודה.
במהלך עונת 2016/17 שוחרר מוסה ממכבי חיפה.
צבי אלימלך שפירא (בלאז'וב)

ביוגרפיה

רבי צבי אלימלך נולד בשנת ה'תר"א בדינוב שבדרום פולין, לרבי דוד שפירא (האדמו"ר השני מדינוב) ולרחל מינא. בצעירותו למד אצל גדולי החסידות רבי ישראל פרידמן מרוז'ין ורבי שלום רוקח מבעלז ובגיל שבע עשרה התפרסם לאחר שזכר בעל-פה את הספר "ברית כהונת עולם". לאחר נישואיו לשרה בתו של רבי משה הורוביץ מרוזבודוב אכל קעסט אצל הרב חיים הלברשטאם מצאנז ונמנה עם חבורת תלמידים מובחרים שלמדו עמו ואף קיבל ממנו היתר הוראה]. ולאחר מכן שימש כרב בעיר ריבטיטש בה כיהן גם סבו כרב, עם פטירת אביו בי"ט באדר ה'תרל"ד החל לנהוג באדמו"רות וכתשע שנים לאחר מכן בשנת ה'תרמ"ג נתמנה לרב בעיר בלאז'וב וייסד בה את חצרו. 
בעת מלחמת העולם הראשונה ברח לבודפשט בירת הונגריה ולאחר סיום המלחמה חזר לגליציה בשנת ה'תרפ"ג התיישב בעיר ריישא. שם נפטר בה' בניסן ה'תרפ"ד  
בסוף ימיו נתפרסם כצדיק מופלג ולגאון גדול, זאת גם בשל ספרו "צבי לצדיק" הכולל את חידושיו על התורה והמועדים ותשובותיו בהלכה.  מבין תלמידיו המובהקים ניתן למנות את הרב אהרן ראטה (השומר אמונים).
ירחמיאל לוקאצ'ר

ירחמיאל לוקאצ'ר (לוקא) (1898 – 1942?), היה מהמפקדים הבולטים של הארגון הצבאי המחתרתי "הקיבוץ".
נולד בטשקנט שבאימפריה הרוסית, וגדל בבית מסורתי וציוני. בשנת 1913, בגיל 15, הגיע לטיול לפלשתינה, הודיע להוריו שהוא נשאר בארץ והחל ללמוד בגימנסיה הרצליה. בשנת 1917 ביקר ג'מאל פאשה בגימנסיה והציע לצעירים להתגייס לצבא הטורקי. לוקאצ'ר התנדב ושירת בצבא כמדריך טירונים ומתורגמן. בתום המלחמה שב ארצה לסיים את לימודיו. הוא התקבל לארגון "השומר", שהיה בשלבי פירוק, ובשנת 1921 הגיע לקיבוץ כפר גלעדי.
עם פירוק ארגון "השומר" ואיחודו עם "ההגנה", הקים לוקאצ'ר ביחד עם ישראל שוחט וחברים נוספים מגדוד העבודה את ארגון "הקיבוץ", שלא קיבל על עצמו את מרות 'ההגנה'. לוקאצ'ר תכנן וביצע את ההתנקשות בקצין המשטרה הערבי תאופיק ביי א-סעיד, שאותו ראו כאחראי לטבח היהודים בבית העולים ביפו במאורעות תרפ"א. בנוסף, לוקאצ'ר תכנן וביצע את פעולת ה"אכס" (קיצור המילה "אכספרופריציה" - החרמה), שבה החרימו אנשי הקיבוץ 12,000 אלף לירות זהב ממבריחים, כשהם מתחזים לחיילים איריים מהצבא הבריטי.
בכסף שהוחרם השתמשו לבניית סליק נשק גדול בכפר גלעדי, ונרכש נשק רב ותחמושת בארץ ובחו"ל. בשנת 1924 נשלח לוקאצ'ר לגרמניה לרכוש נשק וללמוד באקדמיה הצבאית. בשהותו בגרמניה נתפס לרעיון הקומוניזם. בשובו ארצה ארגן מספר קורסים לאימון צבאי לחברי הקיבוץ. בגלל התקרבותו לקומוניזם הוא סולק מכל תפקיד בקיבוץ, עזב עם משפחתו לתל אביב והתחבר למפלגה הקומוניסטית של פלשתינה (פ.ק.פ). הוא קשר קשרים עם ערבים, דיבר ערבית וסייר בארצות ערב והעביר נשק לדרוזים במלחמתם בצרפתים. במאורעות תרפ"ט היה בצד הערבי. בשנת 1930 נלכד על ידי הבריטים בעבר הירדן, אך בהשתדלות חבריו, שזכרו לו את חסד נעוריו, הסכימו הבריטים לשחררו, בתנאי שיעזוב את הארץ עם משפחתו.
לוקאצ'ר עבר לברית המועצות ביחד עם משפחתו, ולמד שלוש שנים באקדמיה הצבאית. בשנת 1936 הואשם בבגידה, ונשלח לחמש שנות עבודת כפייה בסיביר.
בשנת 1941 שוחרר ושב למשפחתו, אך ב-1942, בהיותו בן 43, נאלץ להתגייס לצבא האדום למרות רצונו; לדברי אשתו הוא אמר לה "בשביל קומוניזם כזה לא ראוי להילחם, ובטח לא למות". הוא נשלח לחזית סטלינגרד, משם לא חזר.
בבית הקברות בכפר גלעדי יש אבן זיכרון ללוקאצ'ר, ובה מצוין כי הלך לעולמו ב-1937. מסתבר שעובדה זו נקבעה על סמך עדות מוטעית של המרגל ישראל בר, שראה, לדבריו, מטוסים גרמניים מפציצים את מכוניתו של לוקאצ'ר במלחמת האזרחים בספרד. רק לאחר שחזרה אשתו של לוקאצ'ר ארצה בשנת 1989, כשהיא מעל 90, נודעה האמת על סופו.
חיל האוויר של הרפובליקה של קוריאה

אמצעי לחימה בשירות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
אייב הולצמן

ביוגרפיה

הוא נולד בניו יורק. אביו, יעקב הולצמן, היה מהגר מגרמניה או הונגריה. את חינוכו המוזיקלי שכלל תאוריה, קומפוזיציה ונגינה בפסנתר קבל בגרמניה ואחר כך בקונסרבטוריון למוזיקה בניו יורק.
הולצמן הלחין קטעים קצרים של מוזיקת רגטיים, וכן מארשים וואלסים. רוב יצירותיו התפרסמו בעיקר בארצות הברית. יצירות רבות נמצאות בפסקול של סרטים רבים וסדרות טלוויזיה.
ב-1901, לרגל בחירתו של תאודור רוזוולט לנשיא ארצות הברית, חיבר הולצמן את יצירתו המפורסמת ביותר - המארש !Blaze Away.
יצירה זו מפורסמת בכל העולם בהרכבים שונים, בעיקר לתזמורות כלי נשיפה. יש גם ביצוע של טכנאי קול שהקליט בקולו את קבוצות הכלים השונים על פסקולים שונים שחיבורם נותן אפקט של תזמורת שלמה.
החוראל הגדול

מבנה אדמיניסטרטיבי

החוראל מיישם את כוחו באמצעות וועדות מיוחדות, תת-וועדות, קבוצות מפלגתיות וצורות ארגוניות אחרות. חקיקת חוקים או החלטות אחרות מתקבלות אך ורק באסיפות החוראל.
פיטר פן

פיתוח הדמות

פיטר פן הופיע לראשונה כדמות בספר למבוגרים של ברי משנת 1902 בשם "הציפור הלבנה הקטנה". בפרקים 13-18 פיטר פן הוא תינוק בן שבעה ימים אשר עף מחדר הילדים שלו לגני קנסינגטון בלונדון, לאחר שפיות וציפורים מלמדות אותו לעוף. בעקבות הצלחת המחזה של ברי מ-1904, המוציא לאור עמו עבד ברי - "Hodder and Stoughton" - הוציאו את הפרקים על פיטר מן מ"הציפור הלבנה הקטנה" ופרסמו אותו בנפרד ב-1906 תחת השם "פיטר פן בגני קנסינגטון" בתוספת איורים מאת ארתור רקאם.
בעקבות ההצלחה של הדמות ברי יצר את המחזה שעוסק בהרפתקאות של הדמות לו הוא קרא "פיטר פן, או הילד שלא גדל", אשר הוצג לראשונה ב-27 בדצמבר 1904 בלונדון. ברי יצר בהמשך ספר ילדים שהתבסס על המחזה, אשר פורסם בשנת 1911 בשם "פיטר וונדי".

מראה פיזי

ברי מעולם לא תיאר את מראהו של פיטר בפירוט, אפילו לא בספר, והשאיר את מראהו של פיטר פן לדמיונו של הקורא. במחזה, התלבושת של פיטר מורכבת מעלים וקורי עכביש.
במקור שיחקה את הדמות אישה בוגרת צנומה. בהפקות המקוריות בבריטניה, התלבושת של פיטר פן כללה טוניקה אדמדמה וגרביונים ירוקים כהים. בעיבודים המוקדמים לסיפור נעשה שימוש גם בתחפושת אדומה. התלבושת הירוקה הפכה פופולרית משנות העשרים ואילך, ובמיוחד לאחר שיצא הסרט של דיסני לאקרנים.
בסרטי של דיסני פיטר לובש תלבושת שמכילה טוניקה ירוקה קצרת שרוולים, גרבונים עשויים בד, וכובע ירוק עם נוצה אדומה. יש לו אוזניים מעט חדות שמזכירות אוזני שדונים, עיניים חומות, ושערו אדום. בסרט "הוק" (1991) את הדמות של פיטר פן המבוגר משחק רובין ויליאמס בעל העיניים הכחולות והשיער החום הכהה, אך בפלאשבקים מצעירותו, שערו חום בהיר. בסרט זה אוזניו הופכות חדות רק כאשר הוא הופך לפיטר פן, ולא בעודו פיטר באנינג. התלבושת בסרט דומה לתלבושת של דיסני (בלי הכובע). בסרט הלייב אקשן מ-2003, יש לפיטר פן שיער בלונדיני ועיניים כחולות, והתלבושת שלו עשויה מעלים וגפנים.

גיל

ג'יימס מתיו ברי ביסס את דמותו של פיטר פן על אחיו הבכור דייוויד, אשר מת כאשר החליק על הקרח יום לפני יום הולדתו ה-14. אמו ואחיו התייחסו אליו תמיד כנער שמעולם לא גדל.
אף על פי שבמחזה ובסיפור לא נאמר גילו המדויק, נאמר כי כל שיני החלב של פיטר פן עדיין לא התחלפו.

אישיות

במחזה ובספר, פיטר מסמל את האנוכיות של הילדות, ומתואר כשכחן ומרוכז בעצמו.
פיטר פן אמיץ ועשוי ללא חת כשאשר ישנם מצבים מסוכנים.

יכולות

היכולת של פיטר לעוף מוסברת בספר ובמחזה, אך באופן לא עקבי. בסיפור הציפור הלבנה הקטנה הוא מסוגל לעוף משום שפיות וציפורים לימדו אותו לעוף. במחזה וברומן, הוא מלמד את ילדי משפחת דרלינג לעוף באמצעות שילוב של "מחשבות נפלאות" ואבק פיות. ברי ציין בעבר שבעת הצגת המחזה החליט להוסיף את הקונספט של אבק הפיות כהכרחית לעוף לאחר שהורים שונים, אשר ילדים נפגעו לאחר שהם ניסו לעוף בעקבות צפיה במחזה, פנו אליו בנושא והוא החליט לגרום לכך שאף אחד לא מסוגל לעוף עד שאבקת פיות מפוזרת עליו.
לפיטר יש השפעה על כל ארץ לעולם-לא ועל כל תושבי האי כאשר הוא נמצא בו. לטענת ברי האי "מתעורר" כאשר פיטר חוזר ממסעו ללונדון.
בספר פיטר וונדי כותב ברי שאין כמעט דבר שפיטר אינו יכול לעשות. הוא סיף מיומן, אשר טוב יותר בסיף אפילו מקפטן הוק, אשר ידו נקטעה כתוצאה מדו-קרב עם פיטר פן.
פיטר פן מתואר כמי שמסוגל להרגיש בסכנה כאשר קרבה.

תסמונת פיטר פן

תסמונת פיטר פן הוא מונח שהוגדר על ידי ד"ר דן קיילי ופורסם בשנת 1983. אדם הלוקה בהפרעה אינו מסוגל או רוצה לקבל אחריות של מבוגר. התסמונת לא מוכרת בספרי אבחנות פסיכיאטרים כאבחנה ספציפית.
רחל איידלסון

ביוגרפיה

רחל איידלסון נולדה בויטבסק.
בשנת 1987 היא השתתפה באליפות ברית המועצות בשחמט לנשים וסיימה במקום הרביעי. בשנת 1988 היא סיימה במקום השני בתחרות בינלאומית בבלגרד. 
איידלסון הייתה 8 פעמים אלופת בלארוס בשחמט (1985, 1989, 1993, 1995, 1997, 1998, 2003 ו-2004). שנים רבות היא הייתה חברה בנבחרת בלארוס בתחרויות שונות.
ציפי גון-גרוס

ציפי גון-גרוס (נולדה ב-30 בנובמבר 1952) היא שדרנית רדיו, פסיכולוגית וסופרת ישראלית.

ביוגרפיה

נולדה בתל אביב, למדה בבית הספר היסודי "דובנוב" ובתיכון עירוני א'. הייתה פעילה בשבט צופי "דיזנגוף". 
בראשית שנות ה-70 התגייסה לצה"ל לשירות במחלקת התעודה והאומר של גלי צה"ל, שם שימשה כעורכת ומגישת תוכניות.
גון-גרוס היא בעלת תואר ראשון ותואר שני בפסיכולוגיה (בהצטיינות) מאוניברסיטת תל אביב, עבודתה לתואר שני נכתבה ב-1979 על "אקספרסיביות ואינסטרומנטליות בקבוצות הכנה ללידה" בהדרכת רות שרבני וסופי קב-ונקי.
נוסף על עבודתה בגלי צה"ל, גון-גרוס עובדת כפסיכולוגית קלינית, התפתחותית וחינוכית ומשתתפת בקביעות בתוכניות רדיו וטלוויזיה בנושאים אלו. היא פעילה ומרצה בנושא בני הדור השני לשואה. מרצה בבתי ספר ובפורומים שונים בנושאי ספרות. 
זכתה 6 פעמים בפרס מפקד גלי צה"ל. סיפורה "כבר גדולה" זכה בפרס בתחרות בינלאומית לסיפור הקצר לנשים מאגן הים התיכון (1999). זוכת פרס אקו"ם לספרות ילדים (2008)על סיפרה "אף פעם לא מלכה". זוכת פרס אקו"ם על שם דבורה עומר (2014) על סיפרה "פעם היינו משפחה". זוכת פרס היצירה לסופרים ומשוררים על שם ראש הממשלה לוי אשכול לשנת 2014.
בעשור השני של המאה ה-21, היא ממשיכה לעבוד בתחנה הצבאית, ולמעלה מ-30 שנה עורכת ומגישה את מגזין הספרות השבועי של גלי צה"ל "ספרים רבותי, ספרים". 
גון-גרוס, המתגוררת בתל אביב, הייתה נשואה לד"ר מירון גרוס, מרצה באוניברסיטת תל אביב ואיש עסקים, עד פטירתו ב-25 במאי 2017. היא אם לארבעה וסבתא לחמישה.
ערך סילוק

ערך סילוק של פוליסה הוא גובה הזכאות לכיסוי ביטוחי שצבר מבוטח, שיעמוד לזכותו גם אם יפסיק לשלם עבור הביטוח.

ערך סילוק בביטוח סיעוד

ערך סילוק בביטוח סיעוד מגדיר את שיעור הזכאות לקבלת תגמול סיעודי חלקי במקרה של ביטול הפוליסה על ידי המבוטח או במקרה של הפסקת תשלום הפרמיה על ידי המבוטח. בניגוד לפוליסות שאינן צוברות זכויות (כדוגמת ביטוח חיים מסוג "ריסק" וביטוח בריאות), פוליסה הכוללת ערכי סילוק מאפשרת למבוטח ליהנות מכיסוי ביטוחי גם לאחר ביטול הפוליסה.
ערכי הסילוק משתנים מפוליסה לפוליסה, ונקבעים על ידי חברות הביטוח.
ערכי סילוק קיימים במרבית פוליסות הביטוח הסיעודי הפרטיות בפרמיה קבועה. פוליסות ביטוח סיעודי בפרמיה משתנה אינן כוללות רכיב של ערכי סילוק, דבר המהווה את אחד החסרונות המרכזיים שלהן.

ערך סילוק בביטוח חיים

ערך מסולק הוא סכום החיסכון שיהיה במועד סיום תקופת הביטוח, ללא המשך תשלומים לפוליסה.
בפוליסה מסוג "מעורב", הערך המסולק הוא סכום החיסכון שיהיה במועד סיום תקופת הביטוח, ללא המשך תשלומים לפוליסה וסכום הביטוח למקרה מוות.