google/wiki40b huggingface dataset:
הטקטיקה באינתיפאדה השנייה

האינתיפאדה השנייה או אינתיפאדת אל-אקצא - כינוי שניתן על ידי הפלסטינים למלחמתם נגד מדינת ישראל, החלה ב־27 בספטמבר 2000. היא פרצה בתום ארבע שנים של שקט יחסי בין ישראל והפלסטינים, שהופר באירועי מנהרת הכותל ובאירועי יום הנכבה 2000 ומוטטה כמעט לחלוטין את הסכם אוסלו מ־1993. זו הייתה הסלמת שיא של הסכסוך ובמהלכה נמנו אלפי קרבנות בשני הצדדים, הן בקרב הלוחמים והן בקרב אזרחים. בתחילתה היא כללה פעולות מחאה "עממיות", בדרגות אלימות שונות, אולם במהרה הפכו פיגועי טרור ולוחמת גרילה פלסטיניים, לביטויה המרכזי.
מאפיין מובהק של הפעילות הפלסטינית היה שימוש נרחב בפיגועי התאבדות. זה החל בשלושה פיגועי התאבדות שנכשלו, באוקטובר ובדצמבר 2000 ובינואר 2001 והתגבר מראשית מרץ 2001 ואילך, סמוך לפני עלייתו של אריאל שרון לראשות הממשלה במקום אהוד ברק. ישראל מצדה הרחיבה בעקבות זאת את השימוש ב"סיכול ממוקד", קרי חיסול מתוכנן של פעילי ארגוני הטרור. השימוש באמצעי זה על ידי ישראל החל בשני סיכולים ממוקדים בנובמבר ובדצמבר 2000 והתגבר החל מיולי 2001 ואילך.

הטקטיקה בתחילת האינתיפאדה

הערכות מודיעיניות ומידע שנאסף במערכת הביטחון הישראלית, החל מחודשים מספר לפני פרוץ האירועים הצביעו על אפשרות שהפלסטינים ייזמו "עימות נמוך עצימות", בעיקר פיגועי ירי מנשק קל, במסווה של התקוממות עממית בלתי מאורגנת. נעשו לפיכך הכנות, בעיקר ברצועת עזה, כדוגמת בניית פילבוקסים, ביצור המוצבים ומיגון כלי רכב בפני ירי מנשק קל. תחילתה של ההתקוממות הפלסטינית זכתה אם כן, לתגובה רבת עוצמה של צה"ל, שהגיע מוכן למתאר של עימות מעין זה. בתקופה הראשונה לאינתיפאדה השנייה נמנו נפגעים רבים אצל הפלסטינים, מול מיעוט נפגעים בצד הישראלי, בשל מיגון חיילי צה"ל מירי בנשק קל.
בשלב הראשון, עד ללינץ' ברמאללה נמנעה ישראל מתקיפת מטרות בשטחי A (השטחים שהיו בשליטה ביטחונית של הרשות הפלסטינית). לאחר מכן, היא החלה בלחץ צבאי גובר והולך. התקיפות הראשונות של ישראל בשטחי A התמקדו בעיקר בבניינים של הרשות הפלסטינית ובסיכולים ממוקדים של "פצצות מתקתקות", אולם במהרה הלכו התקיפות והסלימו. בתחילת מרץ 2001 הושמה רמאללה בכתר. ב־18 באפריל נכנסה ישראל בפעם הראשונה לבית חאנון. על אף שישראל נאלצה לסגת לאחר זמן קצר בעקבות לחץ אמריקאי הרי כניסה זו מציינת את המשך מחיקת ההבחנה בין השטחים השונים. בסוף אפריל 2001 עברה הסמכות לאשר "מרדף חם" לתוך שטחי הרשות הפלסטינית מהדרג הפוליטי לדרג הצבאי המקומי. ב־19 במאי תקפו לראשונה מטוסי קרב ישראליים בשטחים, בניסיון כושל לחסל את מוחמד אבו הנוד, למחרת הופגזה מפקדתו של ג'יבריל רג'וב שהיה עד לפרוץ האירועים אחד מהשותפים הבכירים של ישראל ברשות. ב־31 ביולי הותקף מטה החמאס בשומרון. ב־27 באוגוסט נהרג מנהיג ארגון הטרור הראשון שחוסל במהלך האינתיפאדה, אבו עלי מוסטפא, מנהיג החזית העממית לשחרור פלסטין.
פיגועי 11 בספטמבר הגבירו את ההבנה העולמית למעשי ישראל והביאו אותה לאימוץ תגובה קשוחה יותר. בעוד שבתקופה שקדמה לפיגועים אולצה ישראל לצאת במהירות משטחי A, הרי ישראל שהתה בתוך ג'נין בשבוע שלאחר הפיגועים (ההערכות החלה לפניהם). כמו כן החלה ישראל לפגוע במכוון בשוטרים פלסטינים שניצבו בעמדותיהם ולא סיכלו פיגועים קודמים.
שמואל הכהן וינגרטן

ביוגרפיה

נולד במונקץ' שבקרפטים. למד בישיבת פרשבורג והיה בעל השכלה כללית. עלה ארצה בשנת 1929. היה חבר בארגון ההגנה בירושלים. בשנות החמישים כיהן כיושב ראש המועצה הדתית בירושלים. באותם ימים הייתה למשרה זו חשיבות פוליטית וציבורית רבה, ומתוקף תפקידו הייתה לוינגרטן השפעה רבה בעיצוב פניה הרוחניים-דתיים של ירושלים בשנותיה הראשונות של המדינה.
היה פעיל בארגונים רבים, ובהם בהתאחדות עולי הונגריה ובארגון יוצאי רוסיה הקרפטית. סייע לניצולי שואה יוצאי אזורים אלו בשלבי קליטתם הראשונים בארץ.
וינגרטן שילב באישיותו את איש המעשה ואיש והרוח והספר. בד בבד עם התעסקותו בצרכי ציבור, הקדיש את זמנו לתחום המחקר התורני וההיסטורי. פרסם ספרים ומחקרים הלכתיים-תורניים והיסטוריים רבים, בפרט על חיי יהודי הונגריה והקרפטים. כמו כן פרסם ספר זכרונות אוטוביוגרפי, השופך אור על חיי היישוב היהודי בארץ ישראל בתקופה שלפני קום המדינה, ובעיקר על חיי הציבור הדתי והחרדי בירושלים. השתתף בכתיבה בסדרת "ערים ואמהות בישראל" - על יהודי פרשבורג ומונקץ', וכמו כן השתתף בכתיבת ערכים באנציקלופדיה של הציונות הדתית, כדוגמת הערך על הרב צבי פסח פרנק.

משפחתו

נישא לחיה שרה וינגרטן ובניו הם צבי וידעיה הכהן. בין נכדיו: הרב רא"ם הכהן ואלוף גרשון הכהן.

לקריאה נוספת

פירורים משולחנם של גדולי ישראל - אוטוביוגרפיה חלקית בהוצאת נכדו הרב אביה הכהן, ה'תשס"ד. בספר קורות חייו (אוטוביוגרפיה חלקית), וכן פרקי זכרונותיו מאישים עמם נפגש, דוגמת הרב צבי הירש שפירא והרב חיים אלעזר שפירא האדמו"רים ממונקאטש, הרב אהרן רוקח האדמו"ר מבעלז, הרב ישראל הגר האדמו"ר מוויז'ניץ, הרב חיים מאיר יחיאל שפירא האדמו"ר מדרוהוביץ' והראי"ה קוק, וכן פרק העוסק בפעילותו הציונית.
יחסי סן מרינו–קוסטה ריקה

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין סן מרינו לקוסטה ריקה כוננו ב-26 במרץ 2002. כשש שנים לאחר מכן, ב-19 בפברואר 2008, נחתם בין המדינות הסכם לשדרוג היחסים הרשמיים שבין המדינות אל דרג השגרירות. לשתי המדינות אין שיתופי פעולה מסוימים בתחומי הכלכלה, התיירות והמסחר.
מתן צור

ביוגרפיה

נולד ברחובות לחנה ולשמואל צור, למד בתיכון בישיבה תיכונית - תורה ומדע ליד מכון לב (שם קיבל תעודת בגרות טכנולוגית, והשתתף בשלב הארצי של אולימפיאדת הפיזיקה הבינלאומית).
לאחר סיום לימודי התיכון למד בישיבת ההסדר קריית שמונה, התגייס במסגרתה לשירות בצה"ל כתותחן בחיל התותחנים והשלים תואר ראשון בחינוך במכללת ליפשיץ.

קריירה

בישיבת ההסדר קריית שמונה הכיר את חבריו נדב נוה ויאיר יעקבי. ב-2007 פנה נוה לצור והעלה לו את הרעיון לייסד הרכב קומי דתי, אך הרעיון נדחה. בשנת 2011 פנה שוב נוה אל צור ואל יעקבי, והרעיון יצא לפועל. יעקבי המליץ להוסיף חבר נוסף בשם אשר בן-אבו, שהכיר בעבר. במסגרת הפעילות המשותפת העלה ההרכב אנדרדוס סרטוני רשת רבים, קליפים, פרסומות, שלושה מופעי מערכונים ושלושה מחזות זמר לילדים, וזכה לפרסום רב.
במאי 2012 הקים צור יחד עם אור רייכרט את "פרסומי חרטא" - "חברת פרסום פיקטיבית המתמקדת במגזר הדתי לאומי", בפברואר 2013 הודיעו על סגירת "פרסומי חרטא".
צור עבד כתסריטאי וקופירייטר בעבר עבור מועמדים פוליטיים שונים, לקוחות פרטיים, כתיבה סרטונים למשרדי ממשלה, וגם כהיום בדרמות הקומיות 'מעמול', 'אסי וטוביה' ו'הרפתקאות אסי וטוביה' בערוץ מאיר לילדים.
ב-2011 התחיל לכתוב כעיתונאי מגזין מקום בעולם של עולם קטן, בשנת 2013 כתב טור קבוע באתר nrg.
בשנת 2013–2016 כתב טור סאטירי וכתבות במגזין מוצש ו"דיוקן" של מקור ראשון. 
בסוף שנת 2012 התחיל להגיש ברדיו גלי ישראל תוכנית רדיו שבועית בשם "משחק הכיסאות" עם נעם יעקובסון.
מ-2017 היה כותב והגיש בפינת המועדון בתוכנית היום שהיה עם גיא זהר עד למיזוג רשת וערוץ עשר בינואר 2019.
בשנים 2017–2018 השתתף בתוכנית הסאטירה "עד כאן!" בתאגיד השידור הישראלי "כאן 11" ביחד עם קומיקאים צעירים וכוכבי רשת.
שיחק בעונת 2018 בסדרת הרשת לילדים "רצים למשנה" לצד נעם יעקבסון ועוד.
בשנת 2015 שיחק במחזמר "יוסל'ה קמצן קדוש" שכתב שי להב וביים אורי אומנותי לצד עודד מנשה ועוד.
ב-2019 היה פרזנטור בסרטונים של איחוד מפלגות הימין.
מחזאי שותף ושחקן בשלושה מחזות זמר של אנדרדוס - "חלומות במגירה", "הדייג ודג הזהב" ו"מערת האוצר", כתיבה ומשחק בשלושה מופעי המערכונים של אנדרדוס - אנדרדוס 1, אנדרדוס 2, והמופע שהושק ב-2019 - "גברים שהשתיקה יפה להם".
ב-2018 הוציא הגדה של פסח בשם "הגדה בהפרעה" המשלבת את טקסט ההגדה עם קטעים הומוריסטיים ומלווה באיורים של אלחנן בן אורי בהוצאת 'ידיעות ספרים'.
מיולי 2019 הוא מקליט ומשדר פודקאסט שבועי "יורים בנגמ"ש" יחד עם יאיר יעקבי.

חיים אישיים

מתן נשוי לאביטל ואב לארבעה. מתגורר בלוד.
ודאד איבישביץ'

קריירת מועדונים

איבישביץ' נולד בבוסניה והרצגובינה. בגיל 16 עזב עם משפחתו לשווייץ, ושיחק בקבוצת הנוער של באדן. כעבור 10 חודשים בלבד עברה המשפחה לארצות הברית ואיבישביץ' שיחק בליגת התיכונים האמריקאית עבור סנט לואיז ביליקנס, וכבר בעונתו הראשונה הבקיע 18 שערים ובישל 4 שערים ב-22 משחקים, ובשנת 2004 חתם בשיקגו פייר פרמייר. וחיד חלילחודזיץ' מאמן פריז סן ז'רמן דאז צפה באיבישביץ' והתרשם ממנו ובקיץ 2004 איבישביץ' עבר לפריז. 
אחרי שלא זכה לדקות משחק בפריז, הושאל בינואר 2005 לדיז'ון ובסיום העונה חתם בדיז'ון לשנתיים. במאי 2006, חתם ל-3 שנים באלמניה אאכן וב-12 ביולי 2007 עבר להופנהיים. בסיום עונתו הראשונה עלה עם המועדון לראשונה בתולדותיו לבונדסליגה. את עונת 2008/2009 פתח כאשר הבקיע את שני השערים הראשונים אי פעם בבונדסליגה בניצחון 0-3 נגד אנרג'י קוטבוס. באוקטובר 2008 נבחר לשחקן החודש בגבונדסליגה. אחרי 17 משחקים הוא הבקיע 18 שערים ובישל 7 והיה מלך השערים של הליגה. ב-14 בינואר 2009, במהלך חופשת החורף של הבונדסליגה, איבישביץ' קרע את הרצועה הצולבת במשחק אימון מול המבורג בספרד והוא סיים את העונה. 
בתחילת עונת 2009/2010 חזר לשחק. במחזור ה-8 כבש את שערו הראשון באותה עונה נגד הרטה ברלין. בקיץ 2010, האריך את חוזהו בהופנהיים. ב-3 שנים נוספות. ב-25 בינואר 2012, איבישביץ' עבר לשטוטגרט. ב-11 בפברואר 2012 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0-5 נגד הרטה ברלין. ב-16 במרץ 2012 הבקיע צמד בניצחון 1-2 נגד הופנהיים קבוצתו לשעבר. ב-29 בספטמבר 2012, הבקיע את שער הבכורה שלו לעונת 2012/2013 כעבור דקה אחת בלבד בניצחון 0-2 נגד נירנברג. ב-8 בדצמבר 2012 איבישביץ' הבקיע את השלושער הראשון שלו עבור שטוטגרט בניצחון 1-3 נגד שאלקה 04. ב-9 בפברואר 2014 איבישביץ' הושעה ל-5 משחקים לאחר שהכה את ז'אן-אינגוור קלסן-בראקר שחקנה של אאוגסבורג.
ב-29 באוגוסט 2015 חתם איבישביץ' בהרטה ברלין.

קריירה בינלאומית

ב-24 במרץ 2007, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בוסניה והרצגובינה במסגרת מוקדמות יורו 2008 נגד נורווגיה. ב-13 באוקטובר 2007 הבקיע איבישביץ' את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 3-2 נגד יוון. ב-7 בספטמבר 2012, הבקיע שלושער בניצחון 1-8 נגד ליכטנשטיין במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. איבישביץ' הפך לשחקן חשוב בנבחרת והיה שותף להעפלה של הנבחרת למונדיאל 2014 לראשונה בתולדותיה, ואף נכלל בסגל הנבחרת לקראת הטורניר. ב-15 ביוני 2014, איבישביץ' הבקיע את השער הראשון של בוסניה אי פעם בטורניר גביע העולם, בהפסד 2-1 נגד ארגנטינה במרקנה. במוקדמות יורו 2016 כבש איבישביץ' שני שערים והגיע עם נבחרתו למקום השלישי בבית, המוביל לשלב ההצלבה, אולם הנבחרת הודחה לאחר הפסד בסיכום שני משחקים מול נבחרת אירלנד.
קונסטנטין פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה

בצעירותו

קונסטנטין נולד ב-8 במאי 1779 בצארסקויה סלו, לפאבל הראשון, קיסר רוסיה ולסופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג, בתם של פרידריך השני אויגן, דוכס וירטמברג ופרדריקה דורותיאה מברנדנבורג-שוודט. השם קונסטנטין הוענק לילד על ידי יקטרינה הגדולה, שביקשה להעלות אותו בעתיד לכס השלטון בקונסטנטינופול. בשנת 1796 התחתן קונסטנטין פאבלוביץ' עם יוליאנה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד. בשנת 1799 העניק לו אביו הקיסר את התואר יורש העצר, למרות שבאופן רשמי אחיו הבכור היה היורש.

קריירה צבאית

קונסטנטין פאבלוביץ' השתתף במערכות צבאיות של אלכסנדר סובורוב בשווייץ ובאיטליה ובשנת 1805 השתתף בקרב אוסטרליץ. בהמשך השתתף בשיחות שהסתיימו בהסכם טילזיט. לפני מלחמת 1812 ציין לא פעם שרוסיה עלולה להפסיד במלחמה עם צרפת. עם תחילת הלחימה היה בראש המתנגדים לטקטיקת הנסיגה של מיכאיל ברקלאי דה טולי. לאור היחסים הרעועים בין מפקדי הצבא לבין קונסטנטין הועבר האחרון לסנקט פטרבורג ושב לשורות הצבא רק לאחר נסיגת הצרפתים מתחומי רוסיה. בשנת 1813 השתתף בקרב לייפציג. החל משנת 1814 התגורר בוורשה והיה למעשה נציגו של אחיו הקיסר בפולין. לאחר גירושין ב-24 במאי 1820 התחתן עם בת האצולה הנמוכה, פולניה בשם יוהאנה גרודזינסקי. לזוג לא היו ילדים משותפים.

יורש העצר ופרשת 1825

בשנת 1801, לאחר מות אביו, ועליית אחיו הבכור אלכסנדר לשלטון, היה קונסטנטין ליורש הכתר. יחד עם זאת קונסטנטין חזר ואמר כי אינו מעוניין בתפקיד הקיסר, בין היתר מחשש לחייו. בשנת 1823 הוא ויתר במסמך רשמי על האפשרות לרשת את השלטון, ואחיו ניקולאי הפך ליורש העצר במקומו. אף שפרסום המסמך נדחה, ניקולאי היה מודע לקיומו. אחרי פטירתו של הקיסר, ב-1 בדצמבר 1825, פורסם המסמך. לאחר דיון קצר, החליטו המועצה המדינית וניקולאי שלא ניתן לקיים את ההסכם בין האחים. המועצה המדינית והצבא נשבעו אמונים לקונסטנטין. זה האחרון שהה בוורשה ודרש לקיים את ההסכם ואף כתב פעמיים כי אינו מעוניין בתואר הקיסר. בעקבות זאת, ב-25 בדצמבר 1825, הכריז ניקולאי על עצמו כקיסר באופן רשמי. שלטונו החל לאחר כשבועיים.
למחרת הכתרתו החל מרד הדקבריסטים, שעילתו הרשמית הייתה סירוב להישבע אמונים פעם נוספת לאחר כשבועיים.
לאחר תחילת מרד 1830 בורשה, עזבו קונסטנטין ואשתו את העיר. קונסטנטין נפטר מכולרה ב-14 ביוני 1831 בויטבסק.
היו לו שני בנים שנולדו מקשריו מחוץ לנישואין. הילדים הוכרו על ידי משפחת המלוכה הרוסית כצאצאיו של קונסטנטין. שניהם עשו קריירה צבאית מוצלחת.
ישיבת ההסדר ראשון לציון

היסטוריה

מקים הישיבה והעומד בראשה, הרב שלמה לוי,  משמש גם כרב אזור בראשון לציון. בשנותיה הראשונות הישיבה שכנה במרכז רוטשילד בעיר, והתלמידים גרו בדירות שכורות. בהמשך עברה הישיבה למשכנה הנוכחי, בשכונת רמת אליהו בעיר, במבנה ששימש קודם לכן כבית ספר.

דרך חינוכית ופעילות

הישיבה מחנכת את תלמידיה ופועלת לאורו של אברהם יצחק הכהן קוק ובנו הרב צבי יהודה הכהן קוק.
התלמידים וצוות הישיבה מקיימים פעילויות מגוונות המופנות אל הקהילה. סיסמתה של הישיבה היא "להאיר את העיר". בימי שישי פועלים חלק מהתלמידים מטעם ארגון מעייני הישועה שבה הם מחלקים נרות שבת, עלונים ותשמישי קדושה במרכזי קניות. בחגי ישראל מקיימת הישיבה פעילויות בעיר, כגון חלוקת סופגניות בחנוכה וריקודי שמחה בפורים.
בנוסף מופעלת מועדונית המספקת ארוחת צהריים חמה לילדי השכונה. כן פועלים בישיבה שני מכוני גיור מטעם בתי הדין לגיור.
סיאנוס

לוקיוס איליוס סיאנוס (בלטינית: Lucius Aelius Seianus;‏ 7 ביוני 20 לפנה"ס - 18 באוקטובר 31) היה פוליטיקאי רומאי ומפקד המשמר הפרטוריאני בימי הקיסר טיבריוס.

תולדות חייו

סיאנוס נולד בערך בשנת 20 לפנה"ס באטרוריה (כיום טוסקנה שבאיטליה) למשפחת פרשים רומאית. בשנת 2 לפנה"ס סיאנוס היה חלק מפמלייתו של גאיוס קיסר כשזה שוגר לפרובינקיות המזרחיות של האימפריה כדי לטפל בסכסוך עם האימפריה הפרתית בנוגע למעמדה של ארמניה, עם שובו לרומא קשר קשרי ידידות עם טיבריוס, דבר שישתלם בעתיד הקריירה הפוליטית שלו.
עם עלייתו של טיבריוס לכס הקיסרות בשנת 14 הוא מינה את סיאנוס, יחד עם אביו לוקיוס ססיוס סטראבו, למפקד המשמר הפרטוריאני וכשאביו נפטר הוא הפך למפקדו היחיד של המשמר. כשפרץ מרד של הלגיונות המוצבים בפאנוניה עם עלייתו של טיבריוס לשלטון, סיאנוס התלווה אל דרוסוס יוליוס קיסר בן הקיסר וסייע לו בדיכוי המרד.
עם חזרתו הוא הפך לעמוד התווך של טיבריוס ברומא והוא אף כינהו "חברו לעמל". לסיאנוס ניתנה הזכות למנות את חבריו לשרי מאה וטריבונים ונהנה מזכות מלאה לשמור על קשרים עם חברי הסנאט. סיאנוס נפטר מאגריפינה אלמנת גרמניקוס ושני בניה נירון יוליוס קיסר ודרוסוס יוליוס קיסר על ידי תביעתם על פי חוק ביזיון המלכות.
סיאנוס הפך לאיש החזק ברומא עם פרישתו של טיבריוס לקאפרי בשנת 26 וטיבריוס ניהל את ענייני המדינה דרכו וכך סיאנוס הפך למעין משנה לקיסר. בשנת 31 סיאנוס התפטר מתפקידו כמפקד המשמר הפרטוריאני וכיהן כקונסול במשותף עם טיבריוס ואף נפוצו שמועות שיקבל בקרוב את הסמכות הטריבונית, דבר שיצביע עליו כיורשו של טיבריוס.
אולם יחסיו של סיאנוס עם טיבריוס התערערו, וב-17 באוקטובר 31 שלח טיבריוס את מאקרו, מפקדו החדש של המשמר הפרטוריאני, עם מכתב לסנאט שבו הוא מגנה את סיאנוס. עוד באותו היום הסנאטורים ציוו לשים אותו במעצר ולמחרת היום גזרו עליו דין מוות, והוא הוצא להורג על המדרגות הגמוניאניות. מותו היה הראשון בסדרה של טיהורים אכזריים של ידידיו ובני משפחתו, אף ילדיו הקטנים הוצאו להורג על המדרגות ובתו אף נאנסה.
על פי פילון האלכסנדרוני, בחיבוריו נגד פלאקוס והמשלחת לגאיוס, סיאנוס פעל נגד היהודים.

הערכה וביקורת

קיימת מחלוקת בין החוקרים בנושא מפלתו של סיאנוס. רוב המקורות העתיקים סבורים שהוא בנה את כוחו הפוליטי ברומא מתוך שאיפה לרשת את טיבריוס ובסופו של דבר אף רקח מזימה לרצח הקיסר ולהשתלטות על המדינה. כשנודע הדבר לטיבריוס הוא פעל במהרה וחיסל את סיאנוס וחבר נאמניו.
ראייה זאת בדרך נדחית על ידי המחקר המודרני. אן בודינגטון סבורה שחיסולו של סיאנוס היה כתוצאה מפעולתה של סיעה רבת השפעת מבין הסנאט אשר לא השלימה עם העובדה כי סיאנוס, שהיה ממוצא צנוע באופן יחסי, עלה לגדולה במדינה, ובסופו של דבר צברה השפעה פוליטית מספיקה כדי להכריח את טיבריוס להיפטר מסיאנוס.
את ההשקפה הזאת דוחה ההיסטוריון צבי יעבץ בתוקף. לדעתו הסנאטורים הממורמרים לא יכלו לעשות שום דבר בנושא סיאנוס מכיוון שכבר בימיו של אוגוסטוס הסנאט איבד את כוחו והשפעתו הפוליטית שעברה לידי הקיסר והצבא. הוא סבור שסיאנוס היה חסר כוח פוליטי עצמאי וכל פעולותיו היו כמשרת נאמן של אדונו טיבריוס. לשיטתו של יעבץ, מפלתו של סיאנוס באה מכיוון שעבר את הקווים בבקשתו את הסמכות הטריבונית, דבר שאדם שמרני כטיבריוס לא היה מוכן לתת לו. עובדה זו הגבירה את חשדנותו של טיבריוס שהורה על חיסולו.
לרנקה

היסטוריה

לרנקה מאוכלסת ללא הרף מאז הקמתה לפני כ-6,000 שנה, ובתקופה הקדומה נקראה כתיון (Kition) או כיתים (Kittim), כשמו של אחד מצאצאיו של נוח - כיתים. השם לרנקה נגזר מהמילה היוונית larnax, שפירושה ארון קבורה, כי ארונות קבורה רבים נמצאו בקיטיון העתיקה. היישוב היה הקולוניה המרכזית של הפיניקים, אולם תושביה התבוללו בעולם ההלניסטי. במשך תולדותיה הארוכות, קבוצות רבות כבשו והתיישבו בלרנקה, כולל יוון המינואית, פרס, מצרים, רומא, ביזנטיון, הפרנקים, ונציה, הטורקים, ולבסוף בריטניה.
בתקופת השלטון הטורקי והשלטון הבריטי הייתה לרנקה מרכז העסקים והמסחר של האי, אך משנת 1918 איבדה מעמד זה לטובת פמגוסטה, ומאוחר יותר לטובת לימסול.

תחבורה

את העיר משרתים נמל התעופה הבינלאומי בלרנקה, שהוא נמל התעופה העמוס ביותר בקפריסין, ונמל לרנקה שהוא הנמל הימי השני הכי עמוס בקפריסין.

תחבורה ציבורית

התחבורה הציבורית בלרנקה מונגשת רק באמצעות אוטובוסים.

תיירות

מדי שנה מגיעים לעיר אלפי תיירים כדי ליהנות מחופיה המשתרעים לאורך כ-25 ק"מ וממזג האוויר הנאה של האזור. בנוסף, האתרים הארכאולוגיים של העיר וששת המוזאונים שלה נגישים מאוד לתיירים.
בנה המפורסם של לרנקה הוא זנון מקיטיון (333–264 לפנה"ס), מייסדה של האסכולה הסטואית בפילוסופיה היוונית.

יהדות בלרנקה

בשנת 2003 הקים שליח חב"ד, הרב אריה-זאב רסקין לרב את בית חב"ד בעיר. המקום הוא בית-הכנסת היחיד בלרנקה ולידו הוקם מקווה טהרה.
עיירית לרנקה מטפלת גם בחתונות אזרחיות של ישראלים. בשנת 2018 התחתנו בלרנקה 1,649 זוגות ישראלים.]
בניסיו דל טורו

ביוגרפיה

דל טורו נולד בסאן חרמיאן, פוארטו ריקו למשפחה נוצרית-קתולית ממוצא קטלני ובאסקי. הוריו עורכי דין. יש לו אח גדול בשם גוסטבו. כשהיה בן 9 מתה אימו מדלקת כבד, ובגיל 12 היגר עם אביו ואחיו הגדול לפנסילבניה שבארצות הברית.
בסיום לימודיו בתיכון עבר לקליפורניה והחל ללמוד מנהל עסקים באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. בזמן לימודיו נרשם לחוג דרמה, שם בלט במיוחד. בעקבות הצלחתו בחוג לדרמה עזב את לימודיו לטובת לימודי משחק, החלטה שהסתיר ממשפחתו עד שהחל להשתתף בתפקידים ראשיים.

קריירה

את קריירת המשחק שלו החל בשנות ה-80 בתפקידים קטנים ובעיקר בתפקיד סוחר סמים או מאפיונר. ב-1987, הוא השתתף בקליפ של מדונה לשיר "La Isla Bonita".
ב-1989 הייתה הפריצה שלו לתודעת הוליווד, בסרט מסדרת סרטי ג'יימס בונד, "רישיון להרוג". דל טורו היה לשחקן הצעיר ביותר ששיחק אי פעם את תפקיד הרשע בסדרה. לאחר מכן השתתף בכמה סרטי טלוויזיה. הפריצה הגדולה שלו הגיעה בסרטו של בריאן סינגר "החשוד המיידי", שם שיחק בתפקיד הפושע עם בעיות דיבור. הוא זכה על התפקיד בפרס מ"אגודת הסרטים העצמאים האמריקאים". בשנת 1998 השתתף בסרט "פחד ותיעוב בלאס וגאס". לצורך גילום הדמות בסרט העלה כ-20 קילוגרם.
בשנת 2000 השתתף בסרטו של סטיבן סודרברג "טראפיק", בתפקיד שוטר גבול מקסיקני. על משחקו בסרט קיבל את פרס האוסקר, פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה ואת פרס גלובוס הזהב.
ב-2003, הופיע דל טורו בסרטים: "מאבק צמוד" (לצידו של טומי לי ג'ונס) ו"21 גרם". ב-2005, הוא הופיע בסרט עיר החטאים.
ב-2008 גילם את דמותו של המהפכן הארגנטינאי ארנסטו צ'ה גווארה בסרט "צ'ה", אותו גם הפיק. את הסרט ביים סטיבן סודרברג. על תפקיד זה זכה בפרס השחקן בפסטיבל קאן.
בשנת 2014 גילם את דמותו של פבלו אסקובר בסרט הפשע הביוגרפי "אסקובר: גן עדן אבוד" לצד ג'וש האצ'רסון.

חיים אישיים

דל טורו וקימברלי סטיוארט, מעצבת אופנה ובתו של רוד סטיוארט, הם הורים לבת, דלילה, שנולדה ב-21 באוגוסט 2011.
בנוסף לאזרחות האמריקאית שלו, יש לו מ-2011 גם אזרחות ספרדית בזכות מוצא משפחתו.
משלחת גארסייה דה נודאל

משלחת גארסייה דה נודאל (בספרדית: Expedición García de Nodal) קיבלה בשנת 1619 זיכיון מן המלך פליפה השלישי לסייר במעבר שבין האוקיינוס האטלנטי לאוקיינוס השקט, תוך הקפת כף הורן, דרומית לארץ האש, שאך זה התגלה על ידי הסוחרים ההולנדים יאקוב לה מייר ווילם סכאוטן. המשלחת נחלה הצלחה וכל מטרותיה הושגו. נוסף לכך, במשלחת זו לא אבדו לא חיים ולא אוניות וכל המסע הושלם בזמן קצר.
נאוה מקמל-עתיר

ביוגרפיה

נאוה מקמל-עתיר נולדה בשנת 1964 ברמת גן. למדה בבית ספר הגבעה בבני ברק ובתיכון בליך. בצה"ל שירתה כקצינת מיון. סיימה תואר ראשון בספרות, קולנוע וטלוויזיה. בשנות העשרים לחייה החלה לעבוד כמשוררת במדור ילדים שבועי בעיתון "ידיעות אחרונות". ב-1990, בעקבות השיר "מיכה שוב" שכתבה לזכר מיכה גרנית שנפל במלחמת יום הכיפורים קיים איתה יהודה אטלס ראיון ופרסם כתבה אודותיה, במוסף "שבעה ימים" ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
בשנת 2000 הוציאה את ספרה הראשון, "איילת צוללת". ספר שמאוד הצליח הוא "העדי של עדי", המבוסס על סיפור אמיתי של ניצולת שואה, שהומחז על-ידה להצגה. הספר זכה בציון לשבח במסגרת "פרס זאב" ובמקום השלישי ב"מצעד הספרים הארצי" של ילדי ישראל, מטעם משרד החינוך והתאחדות המו"לים.
ספרה "מלך ההר" שיצא לאור בשנת 2004, במלאת 100 שנים למותו של בנימין זאב הרצל, מבוסס גם הוא על סיפור אמיתי של בן כתתה שנפל בהתרסקות מסוק. גם ספר זה הומחז.
בשנת 2005 זכתה שוב ב"פרס זאב" על ספרה "מבחן קבלה". ספריה "העדי של עדי", "האיחור האחרון", "מלך ההר" ו"מבחן קבלה" זכו במקומות ראשונים במצעד הספרים הארצי של משרד החינוך ועובדו להצגות תיאטרון.
עד שנת 2005 ולאורך למעלה מעשור, שימשה מקמל-עתיר כמורה לספרות בחטיבה העליונה בתיכון בליך ברמת גן. כיום, מנחה את סדנת הכתיבה לנוער בספריית בית אריאלה בתל אביב. היא נשואה ואם לשלושה ילדים.
ספרה "הנערה במרפסת ממול" יצא בשנת 2006 והומחז להצגה בה מקמל-עתיר משחקת. "אות מאבשלום", ספרה הראשון למבוגרים, יצא לאור בשנת 2009 בהוצאת ידיעות ספרים והפך לרב מכר. מקמל-עתיר קיבלה את אות "ספר זהב" על מכירת 20,000 עותקים ממנו, שלושה חודשים בלבד מאז יצא הספר לאור. כחצי שנה מיום שפורסם, קיבל "אות מאבשלום" את אות 'ספר הפלטינה' מטעם התאחדות המולי"ם על מכירת 40,000 עותקים. נאוה מקמל עתיר נבחרה לאחת מחמישים הנשים המשפיעות לשנת 2010 מטעם המגזין "ליידי גלובס". ביוני 2015, קיבל "אות מאבשלום" את אות "ספר היהלום" מטעם התאחדות המו"לים על מכירת 100,000 עותקים.
היא נשואה לקצין המשטרה אלי מקמל ואם לשלושה.

מחזה

מקמל-עתיר והבמאית צביה הוברמן מביאות את סיפור חייה של חנה רובינא תוך כדי תהליך עבודה על מחזה חדש "רובינא מתחת לאיפור" העוסק בדמותה. במחזה משחקות שתיהן והגר דנון מגלמת את דמותה של רובינא. במחזה משולבים קטעי וידאו מחייה של רובינא.
יהודה קרני

יהודה קרני (וולובלסקי) (1884, פינסק – 3 בינואר 1949 תל אביב) היה משורר עברי, עיתונאי, עורך ומתרגם. חתן פרס ביאליק (1944). שירי ירושלים שלו העלו תרומה ייחודית לשירה העברית החדשה.

ביוגרפיה

נולד בפינסק שברוסיה הלבנה (אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית) בשנת תרמ"ד (1884), בנם של לאה ועזריאל זליג וולובלסקי, סוחר אמיד, בעל יערות ומשרפות יי"ש ועסקן צבורי.
זכה לחינוך יהודי וכללי. הוא החל לפרסם שירים בגיל מאוד צעיר:  תחילה בעברית ובהמשך גם ביידיש וברוסית. הוא היה פעיל מסור בתנועה הציונית, ואף נבחר כציר לקונגרסים הציוניים, מטעם תנועת "פועלי ציון".
קרני שילב כתיבה עיתונאית, עברית ויידיש, עם פעילותו כמזכיר מרכז ציוני רוסיה, וילנה, בשנים 1907-1908. כתיבתו העיתונאית כללה שירים, מאמרים, ביקורות ומסות. הוא זכה להכתרה כמשורר עברי מביאליק עצמו, שפרסם את שירו "יש נערה תמימה", בחוברת "השילוח", י"ט, 1909. קרני הרבה לפרסם את דבריו בשבועון הציוני "העולם", ועבר יחד עם מערכת השבועון לאודסה, שם שהה זמן קצר, והכיר את חבורת הסופרים העבריים שהתרכזה סביב ביאליק וחבורתו.
בשנת 1921 עלה קרני לארץ ישראל. שנים ראשונות עשה בחיפה, ואחר כך עבר לתל אביב. בשנותיו הראשונות בארץ עבד כפקיד. החל משנת 1924 הצטרף לעיתון "הארץ", תחילה ככותב ואחר כך כמשתתף קבוע וחבר המערכת. בין השאר הוא נחשב למחדש המילה "קולנוע" ב-1930 (במשך תקופה קצרה כונו הסרטים הדוברים סרטי שמע-נוע).
בשנות עבודתו ב"הארץ" פרסם קרני אלפי רשימות, תגובות, שירים פוליטיים קצרים, מאמרים ומסות. שירתו הציונית המתלהבת ומתלהמת, שהביא עִמו ממזרח אירופה עברה בארץ שינוי מעמיק. הוא כתב שירה שנאחזה בנוף הארץ האבני והסלעי. שירי ירושלים תפסו מקום בולט בשירתו. הוא ניסה לאחוז בהוויתה של ירושלים: הארצית והאבנית מצד אחד, והמשיחית יהודית מצד שני. נוסח כתיבתו היה שמרני ומיושן מעט, והוא לא התחבר למהלך החדש בשירה העברית, שהביאו שלונסקי, אלתרמן, גולדברג, רטוש ואחרים. אולי משום כך נשכחו שיריו שלא בצדק, ודורות הקוראים שצמחו בארץ ישראל נהו אחרי שירה אחרת ומשוררים אחרים. 
נקבר בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב. לאחר מותו קראה עיריית ירושלים רחוב על שמו בשכונת רמות.
בנוסף, הגן המשולש הגדול ליד רכבת מרכז בתל אביב נקרא על שמו.
על שמו גם רחוב בשכונת רמת אביב בתל אביב.
משיריו המולחנים התפרסמו: "התרגעות", "צלצל קתרוס" (ללחנים עממיים) ו"עגבנייה" (ללחנו של יואל אנגל).
תיאטרון על הירקון

"תיאטרון על הירקון" הוא אולם תיאטרון ומופעים שהוקם בשנת 2002 בשטח נמל תל אביב.
תיאטרון על הירקון נבנה בשנת 2002 על ידי חברת "אתרים" כאולם תיאטרון בשטח נמל תל אביב. האולם, בשטח של כ-1,000 מ"ר והמונה כ-430 מקומות, עוצב על ידי האדריכל רם כרמי. מבנה האולם עוצב בשלושה יציעים שסודרו סביב זירה או במה "פורצת" בגובה הרצפה (בצורת האות ח'). 
האולם היה בשימוש משותף של תיאטרון "הבימה" ו"התיאטרון הקאמרי", שחלקו בו. את האולם חנכה הפקה מחודשת שהעלה תיאטרון "הבימה" של אופרת הרוק "מאמי". ההצגה הראשונה התקיימה ב-5 באוקטובר 2002, אולם חנוכתו הרשמית של האולם הייתה בערב גאלה שהתקיים ב-12 באוקטובר בשנה זו. בין ההפקות הנוספות שהוצגו באולם היו "פרגודים" מאת ז'אן ז'נה של "הבימה" ו-"ילדים רעים" מאת עדנה מזי"א ו-"יום במותה של ג'ו" מאת פיטר ניקולס של "תיאטרון הקאמרי".
לאחר כשנה החליטו התיאטראות לוותר על השימוש באולם הן משום שהצריך העלאת הפקות ייחודיות המתאימות לצורת הבמה השונה, והן משום באותה עת נחנך המבנה החדש ומרובה האולמות של התיאטרון הקאמרי. לאחר תקופה של כשנתיים בהן עמד המקום שומם שימש האולם כאולפן טלוויזיה ממנו שודרה התוכנית "כל לילה עם אסף הראל".
בשנת 2006 עבר המקום לידיו של ערוץ 24, שהשתמש במקום כמועדון הופעות וכאולפן צילומים.