google/wiki40b huggingface dataset:
אדולף פון קרלוביץ

תחילת הקריירה

פון קרלוביץ נולד ב-24 בפברואר 1855 במשפחת אצולה סקסונית, לאביו גאורג יוב פון קרלוביץ שהיה פקיד בית המשפט המלכותי של סקסוניה ולאשתו אידה לבית פון קנריץ, בעיר ריאזה שהשתייכה לממלכת סקסוניה. בשנת 1877 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה, בשנת 1912 מונה לשלישו הצבאי של פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה, ובשנת 1914 מונה לשר המלחמה של ממלכת סקסוניה, במקום מקס פון האוזן.

מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

בספטמבר 1914 מונה פון קרלוביץ למפקד קורפוס המילואים ה-27 שהיה חלק מהארמייה הרביעית ולחם בקרב איפר הראשון. בסוף אוקטובר נאלץ פון קרלוביץ לפרוש מתפקידו עקב התקף לב. ב-30 בנובמבר מונה פון קרלוביץ למפקד דיוויזיית המילואים ה-12, וב-24 באוגוסט 1915 מונה למפקד קורפוס המילואים ה-3, ופיקד עליו בבלימת מתקפת אגם נארוץ' באביב 1916. ב-8 באוגוסט 1917 מונה למפקד הקורפוס ה-19 ופיקד עליו במהלך קרב איפר הרביעי במסגרת מתקפת האביב. ב-6 באוגוסט 1918 מונה פון קרלוביץ למפקד הארמייה התשיעית במקום גנרל פריץ פון בלוב שפרש מהפיקוד על הארמייה עקב מחלתו, ופיקד על הארמייה עד לפירוקה ב-18 בספטמבר 1918. ב-22 בספטמבר 1918 מונה פון קרלוביץ למפקד הארמייה השנייה במקום גנרל גאורג פון דר מרוויץ שעבר לפקד על הארמייה החמישית, ופיקד על הארמייה עד לסיום המלחמה.
לאחר שביתת הנשק בנובמבר 1918 הסיג פון קרלוביץ את כוחותיו לגרמניה, וב-14 בינואר 1919 פרש פון קרלוביץ מהצבא ושב לביתו.
פון קרלוביץ נפטר בגרסדורף ב-9 ביולי 1928 והוא בן 70 שנים.
יחסי ליכטנשטיין–קנדה

סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין קנדה לבין נסיכות ליכטנשטיין כוננו בשנת 1995. 
על פי משרד החוץ הקנדי "קנדה וליכטשטיין נהנות מיחסים חיוביים ומעבודה משותפת בארגונים רבים מסביב לעולם". הארגונים כוללים את סוכנויות האומות המאוחדות השונות, את בית המשפט הבינלאומי לפשעי מלחמה ואת הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה. ליכטנשטיין היא שותפה של קנדה בהגנה על זכויות האדם באומות רבות בעולם.
מאז שנת 2009 יחסי הסחר של קנדה עם ליכטנשטיין גדלו במקצת אודות להסכם סחר חדש עם אזור הסחר החופשי האירופי, אשר ליכטנשטיין חברה בו. ההסכם נותן לעסקים קנדיים את האפשרות להקים ולגדל קשרים מסחריים עם כל ממשלות החברות בארגון וכל החברות במדינות השונות.
סם טרוטון

ביוגרפיה

טרוטון הוא בנו של השחקן דייוויד טרוטון ונכדו של פטריק טרוטון שגילם את הדוקטור השני בסדרת המדע בדיוני דוקטור הו. אחיו הצעירים של סם הם שחקן הקריקט של ווריקשייר, ג'ים טרוטון, והשחקן ויליאם טרוטון.
הוא למד דרמה באוניברסיטת האל  וסיים את לימודיו ב-1988.
טרוטון הוא שחקן שייקספירי שעבד עם הלהקה השייקספירית המלכותית. הוא כיכב בסרטי האימה "Spirit Trap" (יחד עם בילי פייפר) וב"הנוסע השמיני נגד הטורף". הוא שיחק בכמה הפקות טלוויזיוניות בהן סדרת הטלוויזיה "הקס" של ערוץ Sky One. עוד הופיע טרוטון בדרמה "Ultimate Force". החל מאוקטובר 2006 ועד 2009 השתתף בסדרת ההרפתקאות של ה-BBC "רובין הוד", בה גילם בתפקיד מאץ', משרתו לשעבר של רובין. סבו של טרוטון, השחקן פטריק טרוטון, כיכב ב-1953 בסדרת הטלוויזיה הראשונה שנעשתה על פי סיפורי רובין הוד.
בתיאטרון שיחק טרוטון בתפקיד אורלנדו בהפקה של סמואל וסט למחזה "כטוב בעיניכם" בתיאטרון קרוסיבל בשפילד. בשנים 2009 ועד 2011 חזר לשחק עם הלהקה השייקספירית המלכותית, והופיע בתיאטרון קורטיארד שבסטרטפורד-אפון-אייבון. ב-2009 גילם את דמותו של מרקוס ברוטוס במחזה "יוליוס קיסר" ואת הג'נטלמן השלישי במחזה "אגדת חורף". ב-2010 שיחק בתפקיד רומיאו במחזה "רומיאו ויוליה" ואת המלך ארתור במחזה "מות ארתור" (Morte D'Arthur) בתיאטרון קורטיארד. תפקידים נוספים בהם שיחק כוללים את ההפקה הבימתית של "חשמלית ושמה תשוקה" בליברפול.
ב-2013 שיחק בתפקיד תומאס במחזה "Bull" בתיאטרון קרוסיבל סטודיו בשפילד. וב-2014 הופיע בתפקיד אדמונד במחזה "המלך ליר" בתיאטרון המלכותי הלאומי.
קווארק למטה

קווארק למטה (באנגלית: Down quark) הוא חלקיק יסודי במודל הסטנדרטי. קווארקי למטה וקווארקי למעלה הם הרכיבים הבסיסיים של הנוקליאונים בגרעין האטום - הפרוטונים והנייטרונים.
זהו קווארק דור ראשון, בעל מטען חשמלי של -¹⁄₃. מבין הקווארקים, רק לקווארק למעלה מסה נמוכה משלו. מסתו אינה ידועה בדיוק גבוה, אך היא נעה בין 4.5 ל-5.3 MeV.
לפי המודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים, ישנם שישה סוגי קווארקים. חומר רגיל, כאטומים, מורכב מאלקטרונים ומגרעין. פרוטון מורכב משני קווארקי למעלה וקווארק למטה יחיד. הנייטרון מורכב מקווארק למעלה אחד ושני קווארקי למטה.
משקילות המסה והאנרגיה שנובעת מתורת היחסות הפרטית, נובע כי אנרגיית הקשר אשר מחברת את הקווארקים יחדיו מעניקה לנוקליאונים את מסתם. המסה מגיעה מהאנרגיה של שדה הכוח של הגלואונים ולא ממסת המנוחה של הקווארקים עצמם. דבר קיומם של הקווארקים הוצע לראשונה (באופן בלתי תלוי) על ידי מארי גל-מאן, ג'ורג' צוויג ויובל נאמן ב-1964.
מארק ויליאמס (שחקן סנוקר)

ביוגרפיה

ויליאמס החל את הקריירה המקצוענית שלו בשנת 1992, וכבר בצעירותו נחשב לכישרון גדול. את הפריצה הגדולה עשה ב-1996 כאשר ניצח את ג'ון פארוט, שאז דורג במקום הרביעי בעולם, וזכה באליפות ויילס הפתוחה.
ויליאמס דורג במקום הראשון בעולם במשך ארבע עונות: 2000/2001, 2001/2002, 2003/2004 ו-2011/2012.
עד כה זכה ויליאמס שלוש פעמים באליפות העולם, פעמיים באליפות בריטניה, ופעמיים בטורניר המאסטרס. בנוסף, זכה ויליאמס באליפות העולם בסנוקר בשישה כדורים אדומים בשנת 2017.
במהלך הקריירה, ביצע ויליאמס 471 רצפים רשמיים של מאה נקודות ומעלה, ואף ביצע פעמיים רצף מקסימלי רשמי של 147 נקודות.
בשנת 2004 זכה ויליאמס באות הכבוד כחבר במסדר האימפריה הבריטית (MBE).
עד כה הרוויח ויליאמס מסנוקר בלבד מעל 6 מיליון פאונד.
בשנת 2001 נישא לג'ואן פיאנזה, ולהם שלושה ילדים, קונור, קייל וג'ואל. ויליאמס הוא חברם הטוב של שחקני הסנוקר מתיו סטיבנס וסטיבן הנדרי, וגם של המתאגרף ג'ו קולג'אק.
ולינגטון פיניקס

היסטוריה

עד לשנת 2007 הייתה בליגה האוסטרלית קבוצה אחת מניו זילנד, ניו זילנד נייטס אך זו הושעתה בשנה זו מפעילות והקבוצה פורקה. בשל כך, נותר מקום אחד חסר בליגה והיה צורך למלאו על ידי קבוצה אחרת מאוסטרליה או ניו זילנד. תחילה, הוחלט כי תשחק בליגה קבוצת מטאונסוויל שבקווינסלנד אוסטרליה כדי לתת אורכה להתאחדות הכדורגל של ניו זילנד למצוא קבוצה חדשה כדי שיהיה לה ייצוג בליגה זו.
בעל הקבוצה כיום ומנהלה, טרי סריפיסוס, הוציא לצורך הקמת הקבוצה החדשה כמיליון דולרים ניו זילנדים כדי להבטיח קיומה של קבוצה ניו זילנדית בליגה. התאחדות הכדורגל האוסטרלית נתנה אישור להתאחדות הכדורגל של ניו זילנד שמאוחר יותר אישרה את הקמת הקבוצה בוולינגטון ב-19 במרץ 2007.
השם נבחר מתוך שישה שמות שנבחרו אף הם מתוך 250 שמות שונים שהוצעו על ידי תושבי ולינגטון. השם שנבחר, "פניקס", מציין, לדברי הבעלים, את ההתחלה החדשה, מאפר, והתמיכה הרבה שהחלה בעיר לקבוצה החדשה. בנובמבר 2007 הפכה סוני בסניף בניו זילנד לאחת הספונסריות הראשיות של הקבוצה.
במשחקה הראשון בליגה האוסטרלית, הקבוצה סיימה בתיקו 2-2 עם מלבורן ויקטורי כאשר לטובת ולינגטון כבשו לקראת סיום המשחק דניאל לינס קורטז הברזילאי ושיין שמלץ הגרמני-ניו זילנדי. בספטמבר 2007 היה אמור להיערך משחק ידידות עם קבוצת לוס אנג'לס גלאקסי האמריקאית כאשר בין הקבוצות היה הסכם כי כוכבם של האמריקאים, דייוויד בקהאם האנגלי ישחק לפחות 55 דקות במשחק זה. בסופו של דבר, נדחה המשחק לדצמבר באותה השנה ובמשחק ניצחו הגאלקסי 4-1 כאשר בקהאם שיחק את מלוא 90 הדקות ואף כבש שער, בפנדל במחצית השנייה.
מדין (עיר מקראית)

מִדִּין הייתה עיר מקראית במדבר יהודה, הנזכרת פעם אחת בתנ"ך.
העיר נזכרת בספר יהושע בתיאור ערי המדבר שבנחלת שבט יהודה: "בַּמִּדְבָּר בֵּית הָעֲרָבָה מִדִּין וּסְכָכָה וְהַנִּבְשָׁן וְעִיר הַמֶּלַח וְעֵין גֶּדִי עָרִים שֵׁשׁ וְחַצְרֵיהֶן".
היו שהציעו לזהות את העיר הקדומה עם האתר "ח'רבת אבו טבק" שבצפון בקעת הורקניה, שם נשתמרו שרידי יישוב מבוצר מהתקופה הישראלית, עם בורות מים, סכרים ומגדלי שמירה. זאת, כאשר לדעת חוקר המקרא ז'וזף מיליק שרידי הביצורים במקום הם מתקופת המלך יהושפט.
האגודה ללימודי המזרח התיכון ואפריקה

האגודה ללימודי המזרח התיכון ואפריקה (Association for the Study of the Middle East and Africa או בקיצור ASMEA) היא אגודה מדעית הועסקת בלימודי המזרח התיכון. האגודה הוקמה באוקטובר 2007 על ידי מספר חוקרים, שבולטים בהם ברנרד לואיס ופואד עג'מי, אשר הרגישו חוסר נחת מהאגודה ללימודי מזרח התיכון של צפון אמריקה הוותיקה, אשר פעילה משנות השישים. 
האגודה מוציאה לאור את כתב העת Journal of the Middle East and Africa ומקיימת כנס אחת לשנה. 
יושב ראש האגודה היה ברנרד לואיס ופואד עג'מי שימש כסגנו. פרופסור מארק קלארק מהרווארד משמש כנשיא.
נחמיה בן אברהם

ביוגרפיה

בן אברהם נולד בעיר ברסט ליטובסק שבפולין בשם נחמיה גולדברג. בן שנה עלה עם הוריו ארצה. כנער כתב במדורי הספורט של עיתוני התקופה ובהם הארץ והבוקר, שם נדרש לעברת את שמו, והוא בחר בשם בן אברהם (אברהם היה שמו של אביו).
החל לשדר ברדיו אירועי ספורט בימי הרדיו העברי המנדטורי. שידורו הראשון, בקול ירושלים, שהיה גם שידור ישיר ראשון של משחק כדורגל בארץ ישראל, היה ממשחק הכדורגל בין הקבוצה ההונגרית מ.ט.ק. בודפשט ובין נבחרת תל אביב בתחילת 1947 (ניצחון 3:1 לנבחרת תל אביב). עיתונאי הספורט, משה קשטן, סיפר כי: "נחמיה בן אברהם היה נרגש ביותר לפני השידור. הוא הבין שהוא הולך לקראת רגע היסטורי, ואכן הוא היה כזה".
בהמשך חייו, שידר בן אברהם בעקביות את משחקי נבחרת ישראל בכדורגל. אחד משידוריו המפורסמים היה בשנת 1956, אז שידר את משחק הנבחרת כנגד נבחרת ברית המועצות. לאחר שנחום סטלמך הבקיע שער שהישווה את התוצאה, נשמע בן אברהם על רקע צהלות הצופים כשהוא אומר: "אני משאיר את המיקרופון לקהל...!".
בן אברהם אף שידר את משחקי נבחרת ישראל במשחקי הגביע העולמי במקסיקו ב-1970, וכן את משחק הגמר של אותו טורניר.
ב-1968 הוציא ספר, במתכונת אלבומית, "ספורט ישראל" (הוצאת דקל), הסוקר את התפתחותם ההיסטורית של ענפי הספורט השונים בארץ ישראל מראשית הציונות. ב - 1969, לאחר אולימפיאדת מקסיקו, הוציא ספר בשם "אולימפיאדה שיא!", על אותה אולימפיאדה והאולימפיאדות הקודמות לה.
נמנה עם צוות העורכים והיועצים המדעיים של האנציקלופדיה "בריטניקה לנוער".
לאחר מותו, קראה ההתאחדות לכדורגל בישראל לגביע "אלוף האלופים" (בין אלופת הליגה למחזיקת הגביע) על שמו של בן אברהם.
ב-2010 קראה עיריית תל אביב-יפו רחוב על שמו בשכונת תל ברוך.

לקריאה נוספת

נחמיה בן אברהם, אולימפיאדה שיא!, תל אביב: הוצאת אור, 1969.
פאבל בטיצקי

ביוגרפיה

פאבל בטיצקי נולד בחרקוב (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה) למשפחת פועלים ממוצא רוסי. לאחר סיום בית ספר היסודי המשיך את לימודיו בבית הספר המקצועי ליד מפעל למנועים המקומי.
בשנת 1924 הוא החל ללמוד בפנימייה קדם-צבאית ובשנת 1926 נשלח לבית הספר לקציני פרשים. בשנים 1929–1935 שירת בחיל הפרשים. בשנים 1935–1938 בטיצקי למד באקדמיה צבאית על שם פרונזה במוסקבה. לאחר סיום האקדמיה הוא המשיך בשרות במחלקת מבצעים של המטה הכללי הרוסי. מספטמבר 1939 ועד לדצמבר 1940 בטיצקי היה בשליחות בסין כחלק של קבוצת יועצים סובייטים ליד המטה של צ'אנג קאי שק. עם חזרתו לברית המועצות הוצב ביחידה צבאית בשטח ליטא הסובייטית.

מלחמת העולם השנייה

לויטננט קולונל בטיצקי השתתף בקרבות המלחמה החל מימיה הראשונים. הוא השתתף בקרבות בלימה בשטח ליטא ונסוג ביחד כל הכוחות של הצבא האדום מזרחה. במהלך שנת 1942 בטיצקי לחם בחלק המרכזי של החזית נגד הנאצים. בשנת 1943 הוא לחם בשטח אוקראינה ויחידה בפיקודו חצתה פעמיים את נהר הדנייפר. בשנת 1944 הוא לחם בחלק הדרומי של אוקראינה ויחידה שלו הייתה בין הראשונות שהגיעו לגבול ברית המועצות וחצו אותה לכיוון רומניה. את הקרבות של המלחמה הוא סיים בשטח צ'כוסלובקיה. במהלך המלחמה הוא הומלץ פעמיים לתואר גיבור ברית המועצות אך בסופו של דבר התואר לא הוענק לו. בשנת 1965 הוענק לו את התואר האמור על פעילותו במהלך מלחמת העולם השנייה. את המלחמה הוא סיים בדרגת גנרל.
ג'ון הרט

נעוריו ותחילת דרכו

הרט נולד בצ'סטרפילד, דרבישייר אנגליה לפיליס, שחקנית חובבת וארנולד הרברט הרט, כומר.
למד אמנות בבית הספר לאמנויות "סנט מרטין", אולם ב-1962 פנה למשחק.
הופיע עם ה"רויאל שייקספיר קומפני" ולמד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA). במשך שנים היה אלכוהוליסט, אולם נגמל עם חלוף הזמן.

קריירה קולנועית

תפקידו הקולנועי הראשון, משנת 1962, היה בסרט "הפראיים והנכונים",
אולם את דמותו המרכזית הראשונה גילם בסרט "אדם לכל עת", כריצ'רד ריץ'.
היה זה תפקידו כקוונטין קריספ השערורייתי, בסרט הטלוויזיה הביוגרפי "ערום בשירות הציבור"  (1975), שהקנה לו את פרסומו – הרט זכה בפרס באפט"א לטלוויזיה בגין תפקידו זה.
בשנת 1976 גילם את דמותו של הקיסר הרומי הנודע לשמצה, קליגולה, בסדרת הדרמה הבריטית "אני, קלאודיוס". הרט החל לפתח קריירה קולנועית משגשגת, ובין תפקידיו הבולטים ניתן למנות את קיין, הקורבן הראשון של החוצן בסרט "הנוסע השמיני", מקס במותחן הפשע של אלן פארקר "אקספרס של חצות" (שעליו היה מועמד לראשונה לפרס אוסקר על שחקן משנה ובנוסף זכה בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה ובפרס גלובוס הזהב), פעיל בית הספר הרדיקלי "סקרוודייק" בסרט "מלקולם הקטן" ודמותו של ג'וזף מריק, בביוגרפיה הקולנועית "איש הפיל".
כן גילם תפקיד ראשי בשובר הקופות של סאם פקינפה (The Osterman Weekend" (1983", סרט שנקטל בידי הביקורות.
הרט שיחק פעמיים בעיבודים לספרו של דוסטויבסקי, "החטא ועונשו", ב-1979 גילם את רסקולניקוב התפקיד הראשי במיני-סדרה טלוויזיונית, ובשנת 2002 הופיע בתפקיד החוקר פורפירי בסרט קולנוע בבימויו של מנחם גולן.
במהלך הקריירה שלו גילם דמויות פוליטיות רבות, השונות זו את זו באופיין – בתחילת הקריירה שלו גילם את דמותו של וינסטון סמית' בעיבוד הקולנועי לספר 1984. מאידך, בשנת 2006 גילם את מנהיגה של בריטניה הפאשיסטית בסרט "ונדטה".
ב-2007 השתתף בתפקיד ראשי בסרט "רציחות באוקספורד", שבו גילם את ארתור סלדום, פרופסור באוניברסיטת אוקספורד.
בשנת 2016 שיחק בסרט הדרמה הביוגרפי "ג׳קי" על ג'קלין קנדי-אונאסיס, רעייתו של נשיא ארצות הברית ג'ון פ. קנדי, בכיכובה של נטלי פורטמן.
ביוני 2004 קיבל את אות מסדר האימפריה הבריטית.

קריירה טלוויזיונית

הרט גילם את דמותו של מספר הסיפורים הזקן בתוכנית הטלוויזיה הבריטית סיפורי עמים, שהופקה בשנים 1989-1988. הוא שימש כקריין בסדרה כוכב האדם. בשנת 2013, הוא גילם לדקות ספורות את התגלמותו האבודה של הדוקטור בסדרת המדע הבדיוני דוקטור הו. בנובמבר של אותה שנה, חזר הארט וגילם את "דוקטור המלחמה" בספיישל ה-50 שנה לסדרה.
זיץ

חבורות חסידיות

ברוב החסידויות יש מסגרת לבחורי החסידות הנקראת "חבורה". החבורה מותאמת לכל שכבת גיל, ובחצרות מסוימות אף לפי מקום הלימודים. מטרות החבורה הן הקניית ידע חסידי וגיבוש הבחורים סביב זהותם החסידית. בדרך כלל מתאספים חברי החבורה פעם בשבוע ושומעים שיחה מראש החבורה, בדרך כלל אברך. בחלק מהישיבות הליטאיות הקימו ראשי הישיבה חבורות לבחורים החסידיים הלומדים בישיבה. בכמה חסידויות יש חבורות (חברה'ס) אף לאברכים, ובה הם משוחחים בענייני עבודת ה' וחסידות. בחסידות גור נהוג לערוך מדי פעם סעודה בבית אחד החברים.
פייר ז'ילבר

פייר-אז'ן ז'ילבר (בצרפתית: Pierre-Eugene Gilbert;‏ 1910–1982) היה דיפלומט צרפתי, כיהן כשגריר צרפת בישראל.

ביוגרפיה

ז'ילבר נולד בדנקרק שבצרפת. למד בבית הספר הצרפתי למדעי המזרח הרחוק. הצטרף בשנת 1932 לשירות הדיפלומטי הצרפתי וכיהן בתפקידים שונים. בזמן מלחמת העולם השנייה שירת בכוחות צרפת החופשית.
ז'ילבר כיהן כשגריר צרפת בישראל בין השנים 1953 ל-1960. בתקופת כהונתו התחממו מאוד היחסים בין שתי המדינות, נקשרו עסקאות שבהן צרפת סיפקה נשק לישראל, סייעה לה בבנית הכור האטומי וסיפקה מטריה אווירית במבצע סיני. ז'ילבר למד עברית והוא דיבר וקרא בשפה העברית ברמה גבוהה. ז'ילבר זכה לפופולריות רבה בחברה הישראלית, ובשנת 1958 ניטע יער על שמו בביריה שבגליל העליון. על שמו גן ז'ילבר בשיכון למד בתל אביב, רחוב בצפון נתניה וכיכר קטנה בירושלים בסמוך לקונסוליה הצרפתית.
ז'ילבר המשיך להתבטא בזכות מדינת ישראל גם לאחר שובו לארצו, והדבר הביא אותו לידי עימות עם הנשיא שארל דה גול לאחר מלחמת ששת הימים. הוא נפטר ב-1982 ברואן שבצרפת.
גונסאלו ברחסיו

קריירה

ברחסיו החל לשחק בפלטנסה וערך את משחקו הראשון ב-2001. בארבע שנותיו בקבוצה כבש ברחסיו 27 שערים ב-89 משחקים וסומן כחלוץ עולה בכדורגל הארגנטינאי. הוא שיחק שנה באינסטיוטו דה קורדובה בטרם הצטרף ב-2006 לראסינג קלוב.
במדי ראסינג קלוב הפך לאחד החלוצים המסוכנים בליגה ומחביבי הקהל. ברחסיו הניחן במהירות, כבש עבור הקבוצה 12 שערים. יכולתו הטובה הביאה את בנפיקה הפורטוגזית לרכוש את כרטיסו תמורת 2.5 מיליון אירו אך ברחסיו לא הצליח להשתלב בקבוצה ושותף רק בשבעה משחקים. במהלך העונה החליטה הקבוצה לשחררו וברחסיו חתם בסן לורנסו.
בינואר 2008 חזר ברחסיו כדי להציג את יכולתו הטובה בסן לורנסו. הוא היה כוכב המשחק בו הדיחה קבוצתו את ריבר פלייט מגביע הליברטדורס וכבש 19 שערים בליגה.
ב-24 באוגוסט 2009, ברחסיו עבר לקבוצה הצרפתית סנט אטיין בסכום לא ידוע וחתם חוזה לארבע שנים. הוא הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בהופעתו השנייה שלו בשוויון 1-1 ביתי עם אוקזר.
בתחילת שנת 2011 הושאל ברחסיו לקטניה, ובאוגוסט אותה שנה חתם בקבוצה. בקיץ 2014 חתם בסמפדוריה. ב-3 ביוני  2015 שוחר מהמועדון.

נבחרת

ברחסיו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הארגנטינאית ב-15 באוקטובר 2008 כשעלה כמחליף בהפסד לצ'ילה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. הוא כבש את שערו הראשון בנבחרת ב-20 במאי 2009, שניים בניצחון על נבחרת פנמה.
גלוסקמת דואומון

האתר

האתר שוכן בסמוך לכפר ההרוס דואומון, שנחרב במהלך קרב ורדן, ולאתר מצודת דואומון, שהייתה יעד מרכזי בו. מדובר במבנה אבן מאורך בעל קווים חיצוניים מעוגלים, שאורכו 137 מטרים. בתוכו הותקנו 52 גומחות, המיועדות לגזרות שונות של שדה הקרב. נחות בהן עצמותיהם של לפחות 130 אלף חיילים אלמונים, שנהרגו במהלך קרב ורדן, צרפתים וגרמנים כאחד, אשר נאספו באותן גזרות. חלונות בקירות החיצוניים של הגלוסקמה משקיפים אל תוך הגומחות. על גבי קירות המעבר הפנימי המרכזי של מבנה הגלוסקמה ותקרתו נקבעו לוחיות זיכרון, הנושאות שמות של חיילים צרפתים שנהרגו בקרב ומקום קבורתם לא נודע. 
ממרכזו של מבנה הגלוסקמה מתנשא מגדלור בן 46 מטרים, המשקיף על שדה הקרב של ורדן. מנורה אדומה ולבנה מאירה בו בשעות הלילה. במגדל קבוע גם פעמון ארד בן שתי טונות, המשמיע קולו בעת טקסים רשמיים באתר. 
לרגלי מבנה הגלוסקמה משתרע בית קברות צבאי צרפתי, ששטחו כ-144 דונם. נקברו בו 16,142 חללים צרפתים שנהרגו בקרב ורדן. 
באתר מצויים גם בית תפילה ומוזיאון, המציג תבליטים של שדה הקרב וכלי נשק שונים ממנו.
גלוסקמה זמנית הוקמה בשדה הקרב של ורדן ב-1920 ביזמת מושל העיר ורדן והבישוף שלה. האתר עצמו נוסד באותה שנה, ואבן הפינה לו הונחה על ידי המרשל אנרי פיליפ פטן. הוא נחנך ב-7 באוגוסט 1932 על ידי נשיא צרפת, אלבר לברן.
ב-22 בספטמבר 1984 ביקרו יחד באתר נשיא צרפת פרנסואה מיטראן וקנצלר גרמניה הלמוט קוהל.
בקרבת האתר הוקמו אנדרטאות לזכר החללים היהודים והחללים המוסלמים של צבא צרפת במלחמת העולם הראשונה. 
בשנת 2006 הפיק שירות הדואר הצרפתי בול הנושא את איורו של האתר.
מונופולי

על העיר

מונופולי שוכנת 43 ק"מ דרום-מזרח לבארי. היא מצויה באזור הפורה של מחוז פוליה. נמלה נחשב בין הנמלים הפעילים במחוז. חזית הנמל כלפי הים נשמרה בצורה האופיינית לתקופת ימי הביניים.
מצפונה מצויה העיר אלברובלו המפורסמת בשל מבני הטרולי (Trulli, יחיד Trullo) הייחודיים שבה. מבני הטרולי באלברובלו הם חלק מאתר מורשת עולמית שהוכרז על ידי אונסק"ו ב-1996. אתר חשוב הקרוב לעיר הוא מערות קאסטלאנה (Grotte di Castellana).

תולדות העיר

בעת העתיקה, הקימו היוונים במקום עיר בשם אגנטיה (Egnatia). מונופולי הייתה כפר קטן ליד העיר. בשנת 545 נהרסה העיר על ידי האוסטרוגותים ותושביה נסו לכפר מונופולי, שפרוש שמו "העיר היחידה". השליטה על המקום עברה בין: האימפריה הביזנטית, האיטלו-נורמדים (Italo-Norman) ובית הוהנשטאופן
(Hohenstaufen). הנמל שימש ליציאת מסעות הצלבנים לארץ הקודש. שלטו בה לורדים פאודלים מבתי מלוכה צרפתים אנגווין (Angevin) ומ"בית ארגון"
בשנת 1484 נכבשה העיר על ידי ונציה ומאז זכתה לפריחה כלכלית, בתור עיר הנמל בים האדריאטי. בשנת 1545 נכבשה על ידי ספרד וכונתה "נמל חופשי". החל משנת 1860 העיר היא חלק מאיטליה.
לייזר פחמן דו-חמצני

לייזר פחמן דו-חמצני הוא התקן אלקטרואופטי שמייצר קרן לייזר בתחום האינפרה-אדום באורך גל הנע באזור 9–11 מיקרומטר. התקן זה הוא לייזר גזי ובו תווך (האזור בלייזר בו מתפתחת הקרן) המכיל תערובת גזים - בדרך כלל פחמן דו-חמצני, חנקן והליום. נוכחות גז הפחמן הדו-חמצני מאפשרת את הפקת קרן הלייזר ("לזירה" בלשון האלקטרו-אופטיקה) ואילו הגזים הנוספים בתערובת נועדו לייעל את פעולת הלייזר (למשל לשפר את נצילותו ולייצב את הספק הקרן). חלקו של הפחמן הדו-חמצני בתערובת מגיע לכ-10% בלבד.

היסטוריה

לייזר פחמן דו-חמצני פותח והוצג לראשונה בשנת 1964 על ידי קומאר פאטל ממעבדות בל בארצות הברית. פאטל הצליח להפיק קרינת לייזר נמוכה כשהעביר זרם חשמלי בגז פחמן דו-חמצני נקי. על בסיס המצאה זו יוצרו כבר בשנת 1967 לייזרים בהספק של למעלה מ-1000 וואט. כיום מיוצרים סוגים שונים של לייזרים פחמן דו-חמצני בהספק הנע בין וואטים בודדים ועד אלפיי וואטים (1-10,000). לייזרים אלה נמצאים בשימוש נרחב בתעשייה וברפואה.

השימוש בלייזר פחמן דו-חמצני

הודות לרמות ההספק הגבוהות המתאפשרות בלייזרים מסוג זה, ובשילוב עלויות ייצור סבירות, הפך לייזר פחמן דו-חמצני ל"סוס העבודה" העיקרי ביישומיים כגון חיתוך, קידוח, סימון, ריתוך והקשייה. התכונה האופטית של קרן הלייזר מאפשרת למקדה לנקודה בקוטר של כ-100 מיקרומטר ועל ידי כך להגיע לרמות גבוהות ביותר של צפיפות אנרגיה לצורכי חיתוך וריתוך מתכות. אורך הגל האופייני של לייזר פחמן דו-חמצני – 10.6 מיקרומטר – מתאים בעיקר למתכות ברזליות (פלדות למיניהן) וכן חומרים לא מתכתיים אחרים כגון עץ, פלסטיק, אריגים ועוד. היכולת למקד את כל העוצמה של קרן הלייזר בנקודת מוקד זעירה מאפשרת לקרן הלייזר לחדור פלדות בעובי של עד כ-20 מ"מ ולבצע חיתוך במהירות של כמטר לדקה. מכונות לייזר לחיתוך פחים ולוחות פלדה נמצאות בשימוש רחב בכל תעשיות המתכת ובמיוחד בתעשיית הרכב בעולם.
אורך הגל האופייני של לייזר פחמן דו-חמצני מתאים גם לחיתוך רקמות. חלוצי השימוש בלייזר פחמן דו-חמצני לניתוחים היו המהנדס עוזי שרון וד"ר אייזיק קפלן אשר מכשיר הלייזר לניתוח - שרפלן -נקרא על שמם.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20, כשדרישות התעשייה לליזרים רבי-עוצמה יעילים הלכה וגברה, החל פיתוחם לייזרים חדישים המבוססים על סיב אופטי (לייזר-סיב) . לייזרים חדשים אלה הולכים ותופסים את מקומם של לייזרים פחמן דו-חמצני בתעשייה.
ג'ף היוגיל

ביוגרפיה

היוגיל נולד בחצי האי גוב שבטריטוריה הצפונית לאב אוסטרלי ואם תאילנדית.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת' ב-1998 זכה היוגיל במדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר, ובמדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בו השתתף בשלב המוקדמות.

שיאן עולם

באליפות אוסטרליה שנערכה ב-14 באפריל 2000 קבע היוגיל במשחה ל-50 מטר פרפר שיא עולם חדש של 23.60 שניות.
באולימפיאדת סידני (2000) בשנת 2000 העפיל היוגיל לשלב הגמר במשחה ל-100 מטר פרפר עם התוצאה הטובה ביותר, אבל בגמר עצמו שחה לאט יותר וזכה במדליית הארד. נוסף לכך, הוא זכה במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב.

אלוף עולם

באליפות העולם בשחייה שנערכה בפוקואוקה, יפן בשנת 2001 זכה היוגיל בשתי מדליות זהב. במשחה ל-50 מטר פרפר בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא עולם חדש של 23.44 שניות ובשלב הגמר הוא זכה במדליית זהב בתוצאה של 23.76 שניות. הוא זכה במדליית זהב נוספת במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב. 
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2003 סיים היוגיל במקום רביעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.76 שניות. במדליית זהב זכה בן ארצו מט וולש ששבר את שיאו העולמי במאית שנייה.
באולימפיאדת אתונה (2004) סיים היוגיל במקום שמיני במשחה ל-100 מטר פרפר.
ב-2005 ו-2006 נכשל היוגיל באליפות אוסטרליה ולא הצליח להיכלל בנבחרת הלאומית, ופרש משחייה תחרותית. בתקופה זו עלה במשקל, והגיע עד ל-138 קילוגרם.
ב-2008 הודיע על חזרתו לשחיה תחרותית, ועל כוונתו להתחרות במשחים ל-50 ול-100 מטר פרפר במשחקי חבר העמים הבריטי ב-2010. הוא השיל כ-40 קילוגרם ממשקלו, ובמשחקי חבר העמים שהתקיימו בדלהי זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר ובמדליית כסף במשחה ל-50 מטר פרפר.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשנגחאי, סין בשנת 2011 זכה היוגיל במדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.35 שניות.
הדאר

הדֹאר היה עיתון עברי שיצא לאור בארצות הברית בין השנים 1921 ל-2005 בחסות ההסתדרות העברית באמריקה. 
העיתון נוסד בשנת 1921 כעיתון יומי, ולאחר שנה החל לפעול כשבועון. בשנות התשעים החל לצאת פעם בשבועיים ואחר כך כירחון ולבסוף כרבעון, בשיתוף עם ההיברו קולג' בבוסטון. בשנת 2005 נסגר עקב קשיים כלכליים. 
עורכו הראשון היה מרדכי ליפסון, עם מערכת קולקטיבית (שמעון ברנשטיין, יום-טוב הלמן מנחם ריבולוב). משנת 1923 ועד מותו ב-1953 ערך את העיתון מנחם ריבולוב; בין השנים 1953–1958 משה מייזלש-עמישי; בשנת 1958–1959 חיים ליף, כעורך זמני; בין השנים 1959–1969 משה ינון; בין השנים 1970–1985 היה העורך יצחק עברי; אחריו, משנת 1985, העורך היה שלמה שמיר, עם העורכת הספרותית יעל פלדמן.
בשנת 2002 התמנה לעורך פרופ' לב חקק והוא ערך את "הדאר" עד סגירתו. כתב העת הפך לרבעון במתכונת חדשה וביריעה רחבה. הגיליונות היו חדשים בצורתם ובתוכנם והם כללו פרוזה, שירה, מחקרים בספרות עברית, לשון, אומנות יהודית, חינוך, מאמרים על הקהילה היהודית באמריקה, על העולם היהודי ועל ישראל, עולם המקרא, ביקורת ספרים, הזיכרון היהודי, עדות ישראל. בגליונות אלה השתתפו יוצרים חשובים מאמריקה ומישראל. בין המשתתפים מישראל היו א.ב. יהושע, משה שמיר, אהרן מגד, יצחק בן-נר, שמואל ורסס, אביב עקרוני, צבי צמרת, אמנון לורד, נורית גוברין וגרשון שקד. 
לאחר סגירת "הדאר" החל לב חקק משנת 2006 והלאה לערוך את "הדור: השנתון העברי של אמריקה", המופיע כל שנה כספר ובו משתתפים יוצרים וחוקרים חשובים מישראל ומאמריקה.