google/wiki40b huggingface dataset:
גוויניד'

גאוגרפיה

מחוז גוויניד' גובל מצפון עם מחוז אנגלסי (אי המופרד מגוויניד' באמצעות מצר מנאי), מדרום-מערב הוא גובל עם מחוז קרדיגיון, מדרום-מזרח עם מחוז פוויס וממזרח עם דנבישייר וקונווי. המחוז נמצא בפינה הצפון-מערבית של ויילס, הדופן המערבית מורכבת מחוף הים האירי והדופן המערבית נמצאת לחופי מצר מנאי.
מעבר לרצועת החוף בצד הצפון-מערבי של המחוז, פנים המחוז מאופיין באזורים הרריים כאשר במחוז נכלל רוב שטחי סנודוניה, שכוללת את רכס הרי סנודון ואגם באלה, השמורה גם מרכיבה את חלק הארי של המחוז. המחוז כולל גם את חצי האי ל'ין (Llŷn), חצי אי באורך 48 קילומטרים היוצא מוויילס לתוך הים האירי.
מלבד עיר הבירה של המחוז קרנארבון (Caernarfon) עם 9,611 תושבים, ערים ועיירות נוספות המחוז כוללות את בנגור (Bangor) עם 16,358 תושבים, פסטיניוג (Ffestiniog) עם 5,500 תושבים, פורטמאדוג (Porthmadog) עם 4,764 תושבים, בת'סדה (Bethesda) עם 4,327 תושבים, פולהלי (Pwllheli) עם 3,861 תושבים, טיווין (Tywyn) עם 3,264 תושבים, דולגלאו (Dolgellau) עם 2,678 תושבים, נווין (Nefyn) עם 2,602 תושבים, ברמות' (Barmouth) עם 2,522 תושבים, אברדווי (Aberdyfi) עם 1,282 תושבים, באלה (Bala) עם 1,980 תושבים והרלך (Harlech) עם 1,952 תושבים.
עיירה נוספת שראויה לציון היא אברגווינגרגין השוכנת בפינה הצפון-מזרחית של המחוז ואשר שימשה במאה ה-13 בתור עיר הבירה של נסיכות ויילס ואחת מהמרכזים החשובים בממלכת גוויניד' ההיסטורית.
מסגד השאה (טהראן)

היסטוריה

המסגד נבנה במהלך תקופת השושלת הקאג'ארית, לבקשתו של פתח-עלי שאה קאג'אר  מפרס. כתובת המוצבת במסגד מציינת את תאריך הבנייה: 1824.
ב-7 במרץ 1951, נורה למוות במסגד ראש ממשלת איראן חאג' עלי רזמארא  על ידי דתי-פנטי.
בשנת 1979, בעקבות המהפכה האיראנית, שונה שמו של המסגד ל"מסגד האמאם".
קלונה

היסטוריה

הראשון שהתיישב באזור קלונה היה הנזיר הצרפתי הקתולי שארל פנדוזי (Charles Pandosy) ב-1859. הוא קרא למקום ל'אנס או סבל (L'anse au sable), שם שמשמעותו היא "מפרץ החולות", והוא מתייחס לחוף החולי של אגם אוקנגן.
קלונה עצמה נוסדה ב-4 במאי 1905. משמעות השם בשפת אוקנגן המקומית היא "דב גריזלי".

כלכלה

בתור העיר הגדולה ביותר בעמק אוקנגן המתויר, כלכלת העיר מסתמכת בעיקר על תיירות. בעיר ובסביבתה יש גם תעשיית ייצור יין ענפה.

חינוך

בעיר נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם מכללת אוקנגן וקמפוס אוקנגן של אוניברסיטת בריטיש קולומביה.

תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי קלונה, הנמצא במרחק של כ-11 קילומטרים צפון-מזרחית לעיר.
העיר מקושרת לגדה המערבית של אגם אוקנגן על ידי גשר ויליאם ר. בנט.
ראייה ממוחשבת

ראייה ממוחשבת (באנגלית: Computer Vision) היא ענף מחקר מרכזי של מדעי המחשב, העוסק בעיבוד אוטומטי של תמונות המבוססות על העולם האמיתי, במטרה לחלץ ולפרש מידע חזותי הטמון בהם. כדיסציפלינה מדעית, ראייה ממוחשבת עוסקת בתאוריה שמאחורי חילוץ מידע מתמונות באמצעי ממוכן. בתחום הטכנולוגי, ראיית ממוחשבת בדרך כלל מתייחסת לתהליך של שילוב ניתוח אוטומטי של תמונה עם שיטות וטכנולוגיות אחרות כדי לספק בדיקות אוטומטיות והדרכת תהליך או רובוט ביישומים תעשייתיים. ברוב היישומים המעשיים בראייה ממוחשבת, מחשבים מתוכנתים מראש כדי לפתור משימה מסוימת וקונקרטית.
נתוני התמונה יכולה ללבוש צורות רבות, כגון רצפי וידאו, תצוגות ממצלמות מרובות, או נתונים רב ממדיים מסורק רפואי.

הקדמה

העיניים האנושיות מתפקדות כמעין מצלמות וידאו צבעוניות ברזולוציה גבוהה ביותר והמידע הרב שנקלט מעובד מנותח במהירות שיא, תוך ניפוי הטפל מהעיקר ופיענוח המושתת על בינה אנושית. אופן פעולתו של מנגנון זה - המאפשר לתינוק בן שנתיים לזהות את אמו, והמאפשר לזהות אדם שלא ראינוהו שנים ארוכות, או את היכולת לקרוא כל כתב יד, כמו גם את היכולת לזהות איום מכל גורם אפשרי, עדיין איננו ברור לחלוטין.
חוקרים של מדעי המוח והראייה הצליחו לפענח באופן חלקי את התהליך של ניתוח הראייה אצל חיות ובני אדם. כאשר תחילת העיבוד ודחיסת המידע מתרחש כבר בשכבות השונות של הרשתית (כמו למשל חידוד הבבואה, הדגשת גבולות האובייקטים (edge) וגילוי תנועה) וחלק אחר במרכזים שונים בקליפה האחורית של המוח, שמספרם הכולל איננו ברור. הבבואה שכבר עברה עיבוד תמונה ודחיסה, יוצאת מהרשתית ברזולוציה של 1.2 מגהפיקסל באמצעות עצב הראייה, עוברת דרך גרעין הברך הצדי (Lateral geniculate nucleus) שבתלמוס, וממשיכה בעיקר אל האזור הראשוני בקליפת המוח הראייתית (V1), ומשם משוכפלת בכל אחד מאזורי ניתוח הראייה פעם נוספת, ועוברת בכל אחד מהם תהליך של ניתוח ייחודי, כך למשל נראה כי התאים באזור המכונה V1 רגישים לאוריינטציה של קוים אנכים ואופקיים וכן לתנועה בכיוון מסוים. באזור שכונה V2 התגלתה רגישות לקוים מדומים, באזור המכונה V4 התגלתה רגישות לצבעים, ואילו באזור MT התגלתה רגישות לתנועה. 
ענף זה מנסה ליצור כלים לוגיים כדי לחקות את הניתוח ועיבוד הנתונים שהמוח האנושי מבצע בעקבות הראייה, אך אף שישנן הצלחות יפות בעניין, נראה כי בהרבה תחומים המחקר עדיין בחיתוליו, וכי ידרשו עוד שנות מחקר רבות עד שיהיה אפשר להבין את מורכבותה של מערכת הראייה האנושית וחיקויה בכלים ממוחשבים. יתרון המיכון בעניין זה הוא ברור: המידע שמצלמות יכולות לקבל, לעבד ולנתח הוא לאין שיעור מדויק וכמותי מאשר העין והמוח האנושי מסוגלים לשאת, אף ברזולוציה יחסית נמוכה. כך למשל תוכנה לזיהוי טביעות אצבעות יכולה לסרוק בזמן קצר יחסית מאגר של מיליוני טביעות אצבעות כדי למצוא התאמה, סריקה שבבדיקה אנושית ידנית הייתה מבצע בלתי אפשרי. 
הדרך העיקרית בניתוח התמונה נעשית בפירוק התמונה לאבני הבסיס שמרכיבות אותה. נקודות אלו נקראות פיקסלים. כך נעשה ניסיון להגדיר ולזהות דפוסים ותבניות של קבוצות פיקסלים ושינויים של צבעי הפיקסלים המתרחשים במעבר מתמונה לתמונה. כך למשל בגילוי תנועה מנסים לזהות שינויים בקבוצות פיקסלים מתמונה לתמונה ואף לנסות לאגד קבוצות פיקסלים קרובות לידי אובייקט אחד.
נילס בוהלין

ביוגרפיה

בוהלין נולד בהרנוסאנד שבשוודיה. הוא למד באוניברסיטת הרנוסאנד ובשנת 1939 סיים תואר בהנדסת מכונות.
בשנת 1942 התחיל לעבוד כמעצב מטוסים בחברת סאאב והיה בין המפתחים של מושבי המפלט. בשנת 1958 הוא עזב את סאאב ועבר לעבוד בחברת וולוו כמהנדס בטיחות, שם המציא ופיתח את חגורת הבטיחות מסוג שלוש הנקודות (על שם שלושת המיקומים שביניהם מתוחה החגורה). בוהלין עבד על פיתוח החגורה כשנה, וב־1959 הציג את המצאתו, שנרשמה כפטנט. אמנם פותחו כבר לפני כן חגורות בטיחות למכוניות, אך בוהלין היה הראשון שפיתח את המודל הזה של החגורה, שמשמש עד היום בכלי רכב.
ב־1967 הציג בוהלין את המחקר שערך במסגרת עבודתו בוולוו, "A Statistical Analysis of 28,000 Accidents with Emphasis on Occupant Restraint Value", במסגרת כנס בטיחות כלי רכב. ב־1969 מונה בוהלין למנהל מחלקת המחקר והפיתוח בוולוו. הוא פרש לגמלאות ב־1985.
ב־1974 קיבל את "פרס ראלף איסברנדט להנדסת בטיחות". ב־1989 זכה להירשם ב"היכל התהילה של הבטיחות והבריאות", וב־1999 ב"היכל התהילה של כלי הרכב". קיבל את מדליית האקדמיה השוודית המלכותית למדעי ההנדסה ב־1995.
בוהלין היה נשוי למג'בריקט בוהלין, והיו לו שלושה ילדים ועוד שני ילדים חורגים. ב־2002 לקה בשבץ, ומספר חודשים לאחר מכן לקה בהתקף לב ומת בגיל 82. מיד לאחר מותו נכנס ל"היכל התהילה הלאומי של הממציאים" בארצות הברית.
החיים השניים הקצרים של ברי טאנר

תקציר העלילה

הערפדים הטריים ברי ודייגו הורגים ושותים את דמם של שני חסרי בית, במסע ציד בסיאטל שבמדינת וושינגטון כדי להשיג דם אנושי. ברי מתיידדת עם דייגו ומתחילה לדבר איתו על ויקטוריה בזמן שהם פורצים באישון ליל אל חנות. הערפדים החדשים (הידועים בכינויים "טירונים") אינם יודעים מי יצר אותם, ומכנים את ויקטוריה - היוצרת שלהם - היא. כשברי ודייגו משוחחים על ויקטוריה, הם מתחילים לעלות חשדות בנוגע אליה ואל ריילי - המדריך שלהם. ריילי, הדריך את הערפדים הצעירים באזהרות על דברים שברובם לא קיימים - כגון האמונה שערפדים נשרפים בשמש. הוא אמר לטירונים שאם יצאו באור השמש, ישרפו, ובכך הוא מצליח לשמור עליהם במקום אחד בכל שעות היום.
אחרי הפריצה, ברי ודייגו לא מספיקים להגיע לפני הזריחה, אז הם מתחבאים במערה באזור הים. הם מדברים על ויקטוריה ועל ריילי, ומתחילים להגיע למסקנה שריילי עושה בהם שימוש ככלי נשק למטרות הגנה, ומתחילים להבין כי המציאות שתוארה בפניהם קודם לכן אינה תואמת את מציאות חייהם עתה. דייגו מספר לברי שהמיתוס על השמש אינו נכון ומוכיח לה זאת בכך שהבוא יוצא החוצה בעוד השמש נמצאת בשמיים.
דייגו מסתבך בעימות עם ערפד אחר, ראול, וניצל בזכות התערבותו של 'פרד המשוגע' (freaky fred). מאוחר יותר, הוא וברי מצותתים לשיחה של ריילי עם ויקטוריה ולומדים כי הוולטרי תובעים ממנה להשמיד את משפחת קאלן בתוך חמישה ימים, שאם לא כן הם יעשו זאת. דייגו משוכנע בדעתו לדבר עם ריילי ולספר לו על תגלית "השמש" ממחשבה שהוא אינו יודע על כך, וברי הולכת אל מקום המסתור של הטירונים לבדה. כאשר ריילי חוזר, עדיין אין סימן לדייגו, וריילי מתחיל לאמן את הטירונים בטענה ששבט חזק של ערפדים קדומים רוצה את אדמת הצייד שלהם שבסיאטל. כעבור ימים מספר יוצאים הערפדים הטירונים למלחמה במשפחת קאלן וברי, שהגיעה לזירת הקרב באיחור, מגלה כי בני המשפחה הרגו את הערפדים הצעירים. ריילי, שאמר לברי שדייגו נמצא כבר בזירת המלחמה, לא נמצא באזור, וברי מבינה שריילי הרג אותו.
ברי מנסה לברוח, אך קארלייל, מנהיג המשפחה תופס אותה. ברי מתחננת באמרה "בבקשה", וכוונתה הייתה שיהרוג אותה במהירות, אך קארלייל היסס והתחיל לדבר איתה. ברי אמרה לו שהיא לא רוצה להילחם יותר, והוא הציע לה פשרה - אם תכנע הם לא יהרגו אותה. ברי מסכימה להצעה, ועוברת לחסותו של ג'ספר שמתנהג איתה בקשיחות ונותן לה הוראות.
כשהוולטורי באים, ג'יין חוקרת אותה - היא מענה אותה בעזרת כוחה - ואחר כך פליקס הורג אותה.

היסטוריה

סיפורה של ברי טאנר כוון לשמש תוספת למדריך הסדרה, ומאייר החלה לעמול על כתיבתו עוד בזמן עריכת "ליקוי חמה". בשל אורכו, החליטה מאייר שלא לכלול אותו במדריך ולהוציאו כספר נפרד. הספר יצא לאור ביוני 2010, אחרי חודש בו היה זמין להורדה חינם (באנגלית) באינטרנט. הספר נמכר בכ-700 אלף עותקים,] וכיכב ברשימת רבי המכר של היומון USA Today.
יגאל רוזן

ביוגרפיה

נולד בתל אביב במשפחה דתית ציונית. אביו הוא הסופר דב רוזן. למד בישיבת היישוב החדש בתל אביב ובישיבת פוניבז' בבני ברק. בשנת 1964 זכה בפרס משרד הדתות לבני ישיבה מצטיינים. נישא להינדה, בתו של משגיח הישיבה רבי ראובן גינזבורג ונכדתו של רבי יחזקאל לוינשטיין.
לאחר נישואיו למד בבית מדרש לתורת ארץ ישראל בפתח תקווה]. עם נפילתו למשכב של הרב יוסף רוזובסקי, שהיה מגיד השיעור הבכיר בישיבת אור ישראל הקטנה, ובעצתו של הרב שמואל רוזובסקי, נקרא הרב רוזן להחליפו. עומד בראשות הישיבה הגדולה מאז הקמתה בשנת 1982. בשנת 1990 יזם הרב רוזן את הקמת שכונת גני הדר בפתח תקווה. בשנת 2007 עברה הישיבה הגדולה לשכונה זו.
הרב רוזן נודע בגישה חינוכית קפדנית. הוא מקפיד על שמירת סדרי הישיבה והתפילות. גם באורח חייו שלו עצמו בולטת ההקפדה על דיוק בסדר ובזמנים.
שיעוריו היומיים והכלליים נכתבים על ידו ומופצים מדי סוף זמן.
בעשור השני של המאה ה-21 פעיל הרב רוזן בנושא הסדרת מעמדם של בחורי הישיבות מול הצבא. על רקע זה הותקף כמה פעמים על ידי פעילים מן הפלג הירושלמי, הטוענים שהוא מעודד את מילוי מכסות הגיוס בעזרת נערים מן השוליים החרדיים. בסוף שנת 2017 הושחתה דלת ביתו והתארגנה עצרת קבלת שבת המונית מתחת לביתו במחאה על פעילותו. לאחר שבמסגרת המחאה הופרע שיעורו בשני מקרים, הוציא הרב חיים קנייבסקי מכתב תמיכה בו. מאות חרדים המזוהים עם הפלג הפגינו מתחת לביתו בבני ברק בקריאות גנאי.
הרב רוזן הוא תושב בני ברק, נשוי ואב לחמישה. בנו הבכור, הרב אפרים מרדכי, נשוי לבתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק (ראש ישיבת מאור התלמוד ברחובות), והוא משמש כר"מ בישיבת אור ישראל הגדולה. חתנו, הרב מנחם כהן, משמש כר"מ בישיבת נתיב הדעת. חתן נוסף, הרב יהודה הילדסהיימר, מחבר הספרים "מהדורא קמא" ו"מהדורא בתרא", כיהן כמשיב בישיבת "באר ישראל" של הרב דוד מילר, ומקיץ תש"ע מכהן כמשיב בישיבת אור ישראל.
אחיו הוא הרב ישראל רוזן שייסד את מכון צומת ועמד בראשו עד לפטירתו ב-2017.
אחד מתלמידיו הוא הרב נועם אלון, ראש ישיבת מיר ברכפלד.
בנו יעקב

ביוגרפיה

בנו יעקב נולד בברסלאו שבפרוסיה (כיום ורוצלב שבפולין) למד באוניברסיטת ברסלאו (שממנה קיבל תואר דוקטור ב-1899) ובסמינר להכשרת רבנים בעיר. ב-1891 החל לשמש כרב בקהילת גטינגן, והמשיך לשמש ברבנות עד לפרישתו להמבורג בשנת 1929, לשם פינוי זמנו לעבודת פירוש המקרא.
כבר בשנות לימודיו כסטודנט היה בנו יעקב פעיל במאבק באנטישמיות - דרך ייסודה של אגודת סטודנטים יהודים שפעלה להגנה על כבודה של היהדות מפני סטודנטים אנטישמיים. הוא גם היה סופר פעיל וכן נואם בשירות המאבק באנטישמיות בשנים ערב מלחמת העולם הראשונה.
בנו יעקב התנגד לציונות, לא רק בשל אמונתו בסינתזה שבין יהדות וזהות גרמנית, אלא גם משום שראה בציונות תופעה המחלנת לחלוטין את היהדות ומהווה בסיס לאתאיזם.
נפטר בלונדון ב-1945.
התנגד בחריפות ל"השערת גרף-ולהאוזן", שהיה בה לתפיסתו רכיב אנטי-יהודי חזק ושכיוונה להוכיח שהנבואה המאוחרת הייתה הגרעין האותנטי והקדום של רוח ישראל – שהמשיך אחר כך בנצרות – בעוד שהמקור הכהני המדקדק בפרטי מצוות היה השחתה בתר-מקראית שהניחה את היסוד ל"יהדות המאוחרת" (Spätjudentum) ולהלכה הפרושית-רבנית. יעקב הרבה להתפלמס ולהצביע על סתירות ושרירותיות במודל המחקר של אנשי אסכולה זו. לעומתם טען שגם אם לא ניתן לקבל שהתורה נתחברה על ידי משה ואף שיש בה התפתחות טקסטואלית ועריכה ומזיגה של מסורות קדומות, היא מבטאת רעיון בסיס אחיד והרמוני, רוח העם האמיתית, שהיה קיים תמיד ושהתבטא בכל רכיבי המקרא. הוא נעזר רבות בפרשנות הרבנית המסורתית בעבודתו. בנו ייחס חשיבות רוחנית מעטה לשאלת זהותם של מחברי הכתובים והדגיש כי העיקר היה המסר האלוהי, שנדרש להאמין בו כדי להפיק תועלת מן הטקסט, שהיה צפון בהם. פרושיו נכתבו בעיקר על ספר בראשית וספר שמות ובנוסף על חלקים קטנים נוספים מן התורה (כגון מאמריו על השיטה הנומרית של המקרא וכמה פירושים על חלקים מספר ויקרא). לפירושו הגרמני של יעקב לספר בראשית צירף המחבר נספח נרחב בו ביקר באופן שיטתי את תורה התעודות.
עד כה, לא פורסם תרגום מלא של פרושיו בעברית או אנגלית. פרשנית המקרא נחמה לייבוביץ, שרחשה לו הערכה רבה מאד וציטטה רבות מרעיונותיו, על אף היותו רפורמי, כתבה: "למדתי מספריו יותר מאשר מהרבה ספרים שנכתבו על ידי יראים... טענותיו של יעקב נגד ביקורת המקרא והוכחותיו על פחזותם ושגיאותיהם - לא כתב איש דברים טובים מהם". מקור נוסף המביא את קיצור של פירושיו של יעקב לרוב ספר בראשית הינו הספר "דרך האבות אל המונותאיזם". בימים אלו מתקיים פרויקט תרגום לעברית של פירושו של יעקב לספר בראשית.
חור (חשמל)

בפיזיקת מצב מוצק, חור הוא קוואזי-חלקיק נושא מטען חיובי. ניתן להתייחס לחור כחלקיק של זרם חשמלי בעל מטען חשמלי הופכי לאלקטרון.
החור הוא מיקום ריק במערכת אטומית בו קיים פוטנציאל לאיכלוס אלקטרון, והוא אמצעי תאורטי שימושי בחישובים בפיזיקה וכימיה. אין קשר בין החור כרכיב נגדי לאלקטרון לבין הפוזיטרון, שהוא חלקיק האנטי חומר המקביל לאלקטרון אך בעל מטען חיובי.
בשל עקרון האיסור של פאולי, כאשר אורביטל אטומי מאוכלס במלואו אין אפשרות לאלקטרונים לנוע אליו. אם נוציא ממערכת זו אלקטרון יחיד, יוכל אחד מהאלקטרונים הקרובים אליו לנוע למקום הפנוי שנותר ולהשאיר אחריו בתורו מקום פנוי אליו יוכלו לעבור אלקטרון אחר וכן הלאה, וכך יוכלו אלקטרונים בתווך כמעט מלא לנוע ותתקיים הולכה.
אנלוגיה פשוטה לכך היא של קבוצת אנשים היושבת בשורת מושבים באולם, וכשמושב נחשק באמצע השורה מתפנה עובר אליו האדם היושב לידו ומפנה בכך את מושבו שלו המתאכלס מיידית על ידי הבא בשורה וכן הלאה. במקום לתאר את תנועת כל אדם בתורו למושב המתפנה לצידו, פשוט יותר להתייחס אל האירוע כאל מושב ריק הנע לאורך השורה מאמצעה ועד סופה בכיוון הפוך לתנועת האנשים. בדומה לכך, לעיתים נוח ופשוט יותר לתאר זרם חשמלי כתנועה של "חורים" בכיוון הפוך לתנועת האלקטרונים.
השימוש בחורים נפוץ בחישובים בהנדסת אלקטרוניקה וחשמל, בכימיה קוואנטית ובפיזיקה. בחישוב מתייחסים לחור כאל פרמיון בעל מטען חיובי זהה למטען האלקטרון אך בעל מסה שונה, שניתן להחיל עליו את אותן המשוואות והחישובים.
מבט על החור כחלקיק הנע בחומר מפשט את החישובים לעומת ניתוח של התנועה הריגעית של אלקטרונים רבים העוברים למקום הריק. הדבר דומה לניתוח תנועה של בועה בנוזל. לחור מתייחסים כאל נושא מטען כמו האלקטרון, אולם תנועתו במוליכים למחצה אינה מתרחשת בפס ההולכה כמו תנועת האלקטרונים המעוררים, אלא בפס הערכיות (valence band).
חור יכול להיווצר במוליך למחצה כשאלקטרון מעורר לפס ההולכה ומשאיר אחריו חור בפס הערכיות, בתהליך זה נוצרים שני נושאי המטען (האלקטרון והחור) ושניהם טעונים במטען היחידה בסימנים מנוגדים. תהליך נוסף שבו מאפשרים הולכת חורים טובה במוליך למחצה הוא האילוח מסוג P. במקרה זה נוצרים רק חורים.
החורים והאלקטרונים החופשיים נמצאים ברמות אנרגיה שונות בעקבות עקרון האיסור של פאולי. האלקטרון לא יכול לרדת לפס הערכיות והחור לא יכול לעלות לפס ההולכה (או לחלופין, אין אלקטרון בפס ההולכה שיחליף איתו את מקומו). הדבר אינו תקף כשאלקטרון מעורר נמצא בסביבת חור - במקרה כזה האלקטרון יכול לרדת רמה וזוג נושאי המטען מבטלים זה את זה (רקומבינציה).
מוליך למחצה מאופיין במוליכות סגולית לאלקטרונים ומוליכות סגולית לחורים, אשר אינן זהות. הן תלויות בתהליך הייצור, שלמות הגביש, הטמפרטורה ועוד.
ישעיהו זנה

ישעיהו זנה, (Sonne נכתב גם: זונה, זאנה), (1887–1960), היה היסטוריון עברי וביבליוגרף יהודי אמריקאי.

חייו ועבודתו

זנה נולד בגליציה. שם משפחתו נגזר מהמילה Sonne, שמש בגרמנית. כמה מבני המשפחה עיברתו את השם ל"שמש" או "שמשי". בן דודו של זנה היה המשורר העברי המפורסם אברהם בן יצחק (סונה).
הוא השלים את לימודיו הגבוהים באיטליה ולמד ולימד בבית המדרש לרבנים בפירנצה (Collegio Rabbinico Italiano). מאוחר יותר ניהל את בית המדרש לרבנים ברודוס.
בשנת 1940 הוא היגר לארצות הברית, השתקע בעיר סינסינטי והיה מורה חשוב וספרן בכיר בהיברו יוניון קולג' שבעיר. הוא נפטר ונקבר בסינסינטי, בשנת 1960.
זנה עסק בעיקר בחקר בכתבי יד יהודיים ובתולדות יהודי איטליה, ונחשב לאחד החוקרים החשובים בתחום זה. הוא חקר ופרסם במספר תחומים נוספים, כגון ביבליוגרפיה עברית, היסטוריה יהודית, פילוסופיה יהודית, ספרות עברית וביוגרפיות.
לביאה הון

לביאה הון (נולדה ב-1936) היא מלהקת וסוכנת שחקנים ישראלית, שהקימה את הסוכנות הראשונה בישראל העוסקת בתיווך בין שחקנים לבין גורמי הפקה בקולנוע בטלוויזיה ובתיאטרון. הון קיבלה את פרס אופיר על מפעל חיים.

ביוגרפיה

לביאה הון נולדה בתל אביב, גדלה והתחנכה בקיבוץ בית אלפא. שרתה בצבא כאלחוטנית, שם הכירה את בעלה הראשון עמו עברה להתגורר בירושלים. לאחר חמש שנים התגרשה ועברה להתגורר בתל אביב, עבדה במשרד הכרטיסים "לאן" ושימשה מזכירת הלהקה בצל ירוק, וכן עבדה עם אברהם דשא (פשנל) במועדון החמאם ביפו.
ב-1966 פגשה את מנחם גולן שהציע לה לעבוד כמנהלת הפקה של הסרט "פורטונה", ותפקיד זה היא מילאה בסרטים ישראליים וזרים שנוצרו באותה התקופה, כמו: "ארבינקא" (בבימויו של אפרים קישון), "עם ישראל חי" (בבימויו של אסי דיין), "פוטו רומן" (בבימויו של טל רון).
ב-1968 החלה לפעול כסוכנת שחקנים. ניסיונה בתחום הקולנוע והתיאטרון, והיכרותה עם שחקנים ידוענים ואנשי בוהמה, הביאו אותה לטווית קשרים ביניהם ובין גורמי ההפקה של סרטים, וקשרים אלה שימשו לה את הבסיס להקמת הסוכנות הראשונה בישראל העוסקת בתחום זה. הון פעלה בקרב חבורת לול, ובין השחקנים של אותה התקופה אותם ייצגה היו: אריק איינשטיין, ג'וזי כץ, עדנה לב, רבקה מיכאלי, אסי דיין, גילה אלמגור, ששי קשת, יונה אליאן, גדי יגיל, עליזה רוזן
ושלמה בר-שביט. בהמשך ייצגה שחקנים רבים אחרים ובהם: אקי אבני, שרון אלכסנדר, מיכל זוארץ, מוחמד בכרי, חלי גולדנברג, שרגא הרפז, מרגלית אנקורי, ניצה שאול, מיקי ורשביאק, אמל מורקוס, ג'וליאנו מר ורבים אחרים.
הסוכנות של לביאה הון ליהקה כ-50 סרטים, ובהם של הבמאים: אורי זוהר, חיים טופול, אסי דיין, משה מזרחי, עמוס קולק, ג'ורג' עובדיה, עמוס גיתאי. במאים זרים עימם עבדה: קוסטה גברס, דושאן מקבייב, ג'ון יוסטון, בוב מיסיורובסקי. כמו כן השתתפה בליהוק סדרות טלוויזיה, בהן: "רמת אביב גימל", "פיק אפ" ו"בטיפול".
ב-2005 קיבלה את פרס אופיר של האקדמיה הישראלית לקולנוע על מפעל חיים.
בחודש פברואר 2017 נישאה הון לבנצי צבעוני, לאחר 17 שנות זוגיות.
צ'ימה

עלילה

צ'ימה בה זורמים מים "טהורים" ובה חיים שבטים בעלי חיים שונים המתנהגים באורח אנושי: אריות, גורילות, עיטים, בונים, קרנפים, דובים, תנינים, זאבים, עורבים, עקרבים, עטלפים, עכבישים, טיגריסים, נשרים, ממותות, וציפורי הפניקס.
לסדרה הופקו שלוש עונות. שידור העונה הראשונה החל ב-16 בינואר 2013, העונה השנייה החלה ב-15 במרץ 2014 והשלישית, ב-9 באוגוסט 2014.

דמויות בצ'ימה

בצ'ימה ישנם תשעה שבטים של חיות רגילות, שלושה שבטים של חיות אפלות שקיימות בערוץ העומק הנצחי, ארבעה שבטים קדמונים שהשתחררו מהקרח ושני שבטי אש. כשמישהו בשבט מסוים מגיע לגיל הבגרות, הוא יכול להשתמש בצ'י.

נוודים

דמויות שוליות שלא קשורות לקטגוריה של שבט.
סקינט (הבואש) הוא המסריח והמגושם מבין כל החיות בצ'ימה. פארטי-שועל שובב ותחמן שהביאו הזאבים כדי לשגע את כל שבטי צ'ימה. דום דה לה ווש (הטווס)-נהג המרוצים המהיר והיהיר שכולם מעריצים.
זאב הרינג

ביוגרפיה

זאב הרינג נולד בשנת 1910 בעיירה פשמישל שבגליציה (בעת הולדתו בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית, ובעקבות המלחמה נכללה בשטחי המדינה הפולנית החדשה). בסיום לימודיו בגימנסיה למד משפטים באוניברסיטת ורשה. בפולין היה פעיל בארגון הסטודנטים היהודים, והחל בפעילות במפלגת פועלי ציון. בשנת 1935 נבחר למזכ"ל המפלגה בגליציה. בנוסף שימש עורך שבועון המפלגה ביידיש "דאס פרייע פאלק".
בשנת 1940 עלה לארץ ישראל. באותה שנה התנדב לשורות הצבא הבריטי, ושירת בבריגדה היהודית. פעילותו בבריגדה נמשכה, ובין השנים 1945–1946 השתתף הרינג בפעולות ההצלה של שארית הפליטה ובארגון "הבריחה". בין השנים 1946–1947 נבחר למזכיר המרכז לגולה של הבריגדה.
לאחר עלייתו ארצה הצטרף לקבוצת "עיינות", שהיוותה את הגרעין לייסוד רמת דוד.
בראשית שנות החמישים נסע ללמוד בבית הספר לכלכלה ולמדע המדינה בלונדון.
עבודתו בהסתדרות התגברה עם בחירתו בשנת 1954 לחבר הוועד הפועל. באותה שנה נבחר גם לוועדה המרכזת של ההסתדרות וכיהן בה כיו"ר המחלקה לקשרים בינלאומיים, עד היבחרו לכנסת. במקביל, בין השנים 1956–1960, הרצה בפקולטה למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 1969–1974 כיהן הרינג כחבר הכנסת מטעם המערך. במהלך כהונתו היה חבר ועדת הכספים וועדת החינוך והתרבות.
נפטר ב-26 בפברואר 1988 ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
סיפורו של דולפין

עלילה

הסרט צולם במקור בתלת-מימד, הוא נוצר לפי תסריט שכתבו קארן ג'אנסן ונועם דרומי, שכתבו גם ספר בשם דומה, ומבוסס על סיפורה האמיתי של ווינטר , דולפינן ממין נקבה, שנמצאה על החוף בפלורידה, נאלצה לעבור טיפול לכריתת זנבה באקווריום הימי קלירווטר , מוסד ללא כוונת רווח הפעיל בתחום שיקום בעלי-חיים ימיים, שעמד לפני סגירה מחוסר תקציב.
הסרט מגולל במקביל את סיפורו של סוויר נלסון (ניית'ן גמבל), ילד שאביו נעדר והוא סובל מקשיי תקשורת בקרב החברה הרגילה בה הוא חי ולומד, ומתמודד גם עם עזיבתו של בן דודו האהוב, קייל קונלן (אוסטין סטוול) שהתגייס לצבא האמריקאי. סוויר משוטט על החוף במקום ללכת לבית הספר, ביחד עם דייג שהיה על החוף הוא מגלה את הדולפינן שנפלטה אליו, ומנסה לשחרר אותה מכבליה. הדולפינן מפונה למרכז השיקומי של קלירווטר וסוויר עוקב אחרי התקדמות הטיפול בה ומתוודע להייזל (קוזי צוהלסדורף) בתו של ד"ר קליי האסקט (הארי קוניק ג'וניור) האחראי על הטיפול בבעלי החיים במכון. הפעילות במכון משפיעה עליו לטובה מבחינה התנהגותית ואמו, לוריין נלסון (אשלי ג'אד), מסייעת לו מול המורה, מיסטר דויל (ריי מק'קינון) ובית הספר כדי לאפשר לו להמשיך לבקר את ווינטר ולסייע בשיקומה.
בן הדוד שהתגייס לצבא ארצות הברית נפצע קשה, ומועבר למרכז שיקומי של הצבא, הילד בא לבקרו ופוגש שם את המומחה לתותבים ד"ר קמרון מק'קארתי (מורגן פרימן, שמתנדב למצוא זנב תותב שיאפשר לווינטר להמשיך לחיות.
קמפיין ואתר אינטרנט שפותח הילד במיוחד כדי לאפשר לקהל הרחב לצפות באמצעות מצלמת רשת בווינטר בזמן אמת, מצליח לגייס קהל עוקבים רחב שתורם להצלת המרכז השיקומי של קליר ווטר, ובסוף הסרט, מחליט היזם המליונר שקנה את מתחם האקווריום הימי כדי להפוך אותו למרכז תיירות, להשאיר בשטח שבבעלותו את המכון השיקומי ולממן אותו מכספו.

אתרי צילום הסרט

הסרט צולם בעיקר באזור בו ממוקם האקווריום הימי קלירווטר, במחוז פינאלאס  שבאזור מפרץ טמפה בפלורידה. וגם באקדמיה הצבאית "Admiral Farragut Academy", באולפני ערוץ הטלוויזיה "Bay News 9", בפארק הלאומי הונימון איילנד , ובעיר טרפון ספרינגס .
סרפד

הסרפד ביהדות

הסרפד נזכר במקרא פעם אחת בנבואת הנחמה של ישעיהו כצמח חסר ערך המנוגד לעצים רב-שנתיים וירוקי עד: "תחת הנעצוץ יעלה ברוש ותחת הסרפד יעלה הדס והיה לה' לשם לאות עולם לא יכרת" (ישעיהו נה יג). בשל התקבולת ל'נעצוצים' ולפי הקשר הפסוק, רבים הם הפרשנים המסכימים שמדובר בצמח קוצני, אך אין לסרפד מסורת זיהוי אחידה. חלק מהחוקרים המודרניים צידדו בזיהוי של תרגום הוולגטה עם הצמח Urtica, ומכאן התקבל שמו העברי המודרני.
יעקב ליפשיץ (כלכלן)

יעקב ליפשיץ (נולד ב-16 ביולי 1944) הוא כלכלן ומנהל ישראלי. כיהן כמנכ"ל משרד האוצר, מנכ"ל אלקטרה ויו"ר התעשייה הצבאית.

ביוגרפיה

ליפשיץ בעל תואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, בעל תואר שני בהצטיינות מהאוניברסיטה העברית ודוקטורט בכלכלה ומדיניות ציבורית מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בשנים 1968 עד 1970 עבד ככלכלן ראשי ביחידת מתאם הפעילות בשטחים שבמשרד הביטחון. לאחר מכן שימש כסגן וכיועץ הכלכלי למשרד הביטחון עד 1979. ב-1979 מונה לסמנכ"ל בחברת אורדן תעשיות ובשנת 1982 מונה לסמנכ"ל בכלל תעשיות. ב-1984 מונה למנכ"ל אלקטרה. במהלך כהונתו זכה בפרס התעשייה מטעם התאחדות התעשיינים בישראל. ב-1989 מונה למנכ"ל משרד האוצר, כיהן בתפקיד עד 1991. לאחר מכן כיהן כיו"ר בחברת רימון, סמנכ"ל בכיר הממונה על האשראי בבנק דיסקונט בשנים 1992 עד 1994. הוא כיהן כיו"ר התעשייה הצבאית בשנים 1996 עד 2001, כיו"ר החברה הממשלתית לביטוח סיכוני סחר חוץ, כיו"ר דור כימיקלים ודור אנרגיה, יו"ר המשביר לצרכן ויו"ר ספקטרוניקס.
כיהן כדירקטור בחברות רבות נוספות בהן פרוטרום, בנק כרמל, קלי סוכנויות לביטוח, אלביט מערכות, בנק דיסקונט, דור גז, ספרינג – ניהול קרן פנסיה, טסנת בדיקות תוכנה, בנק אגוד לישראל. שימש יו"ר המרכז הישראלי לניהול וחבר בחבר הנאמנים ובהנהלת אוניברסיטת בן-גוריון.
ליפשיץ שימש כמרצה בפקולטה להנדסת תעשייה וניהול בטכניון, מרצה בחוג לכלכלה באוניברסיטת תל אביב, מרצה במחלקה לכלכלה ובמחלקה למינהל ומדיניות ציבורית, באוניברסיטת בן-גוריון ובמחלקה למדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן.
מחבר הספרים "כלכלת ביטחון: התאוריה הכללית והמקרה הישראלי" בהוצאת משרד הביטחון, 2000 ו"ההתפתחות הכלכלית בשטחים המוחזקים" בהוצאת מערכות, 1970. בנוסף מחברם של מאמרים רבים בנושאי כלכלה וביטחון.
שמואל יוסף שוויג

ביוגרפיה

שוויג נולד בעיר טרנופול  שבגליציה המזרחית, אז חלק מהקיסרות האוסטרו-הונגרית. הוא השתלם בצילום בווינה בשנת 1922, ובאותה שנה עלה לארץ ישראל. 
בשנים 1933–1925 צילם עבור קרן קיימת לישראל. 
בשנים 1946–1934 צילם עבור מחלקת העתיקות הממשלתית.
בשנים 1941–1940 צילם עבור משטרת המנדט סדרת תצלומים של תחנות טגארט.
בשנים 1965–1949 ניהל את מחלקת התצלומים של הסוכנות היהודית.
באפריל 1928 נישא לצביה דיקשטיין, מורה להתעמלות, ריתמיקה, התעמלות יוצרת וריקודי עם, ומחברת שירי משחק.
ב-1929 נולדה בתם, גְדוּלָה, וכעבור שלוש שנים נולד בנם, חנוך.
שוויג נפטר ב-1983 בירושלים. ארכיון של תצלומיו מנוהל על ידי ילדיו.
בתו גְדוּלָה עוֹגֶן היא פסלת ואמנית קרמיקה, שבשנים 1965-1980 כיהנה כראש המחלקה לקדרות ב"בצלאל".