google/wiki40b huggingface dataset:
ספורטאי מצטיין

ספורטאי מצטיין הוא מעמד שמעניק צה"ל לספורטאים לקראת גיוסם. מעמד זה מקנה להם את האפשרות להמשיך להתאמן במקביל לשירותם הצבאי, וכך לשמור על כושרם.
ההחלטה על הכרה במיועד לשירות ביטחון או לחייל כספורטאי מצטיין מסורה למיטב, על פי מכסות שקבע, ולפי המלצת המחלקה לספורט תחרותי במשרד התרבות והספורט. ההכרה מאפשרת לחייל לצאת לאימונים ולתחרויות, אף מחוץ לישראל, ובכך מתאפשרת המשך התפתחותו המקצועית. החייל חייב לעבור טירונות, ובמהלך שירותו, עליו להתייצב בבסיסו למשך 6 שעות ביום לכל הפחות. ניתן לשנות את מעמדו ולהעבירו למסלול שירות רגיל, אם אין עוד הצדקה להעניק לו מעמד של ספורטאי מצטיין. ספורטאים בודדים מדי שנה מקבלים מעמד של "ספורטאי עילוי", המאפשר את דחיית שירותם הצבאי, כדי שיוכלו להתאמן בחו"ל.
במהלך השנים נמתחה ביקורת על הסדר זה, שכן הוא מפלה לטובה את מי שעיסוקו בספורט, לעומת מי שעיסוקו בתחומים אחרים. מנגד, נטען, כי בניגוד לעיסוקים אחרים, התקופה בה יכול ספורטאי לעסוק בספורט מוגבלת בדרך כלל עד שנות ה-30 לחייו, ולעיתים אף פחות מכך, והתקופה שבין גיל 18 ל-21 היא קריטית להתפתחות הספורטאי. טיעון אחר הוא כי אין בשירות הצבאי של הספורטאים המצטיינים תרומה של ממש, שכן בשל הדרישה לשחררם לאימונים תדיר, רבים מהם מוצבים בתפקידי מינהלה כגון עובדי רס"ר. מנגד נטען כי הספורטאים מהווים מודל לחיקוי עבור בני הנוער, ועצם שירותם בצבא יעודד בני נוער להתגייס.
בראשית 2008 אישרה הכנסת בקריאה ראשונה תיקון בחוק שירות ביטחון שיזם חבר הכנסת חיים כץ. לפי התיקון, ניתן יהיה להמיר את שירותו הצבאי של ספורטאי שהוכר כ"ספורטאי עילוי" בשירות לאומי בקהילות יהודיות בחוץ לארץ, או בשגרירויות ישראל. הצעת החוק זכתה לכינוי "חוק סהר", על שם הכדורגלן בן סהר, ששיחק באנגליה. כמה מחברי הכנסת שהתנגדו להצעת החוק טענו כי הסדר מעין זה יש לקבוע בנוהלי הצבא, ולא בחוק, מחשש לאפליית אחרים ולמדרון חלקלק. בסופו של דבר הוחלט לא להמשיך לקדם את הצעת החוק, ולהמשיך להסדיר את מעמדם של הספורטאים המצטיינים בנוהל שגובש, ולפיו יתאפשרו הקלות נוספות, כגון דחיית גיוס לתקופה של עד ארבע שנים, קיצורו או פיצולו באופן שיאפשר אימונים בחו"ל (לימים התברר כי מעמדו של השחקן בן סהר בוטל והוא נדרש לשוב לשירות צבאי ככל חייל אחר בצה"ל. עניינו הוסדר מאוחר יותר והוא שוחרר משירות צבאי בחלוף 7 שנים כבעל מעמד של ספורטאי עילוי).
מעמד דומה לספורטאים מצטיינים ניתן גם למוזיקאים ולרקדנים.
כיום, מעמדם של ספורטאים מצטיינים בצה"ל מעוגן בהוראות פנימיות של צה"ל ושל מנהל הספורט. ההוראות הללו כוללות תנאים מקדמיים, המהווים סף לבקשתו של ספורטאי לקבלת מעמד במהלך שירותו הצבאי. המעמד בדרך כלל מוסדר בטרם הגיוס ואולם אין מניעה כי יוסדר אף במהלכו של שירות צבאי, והכל בכפוף למספר המכסות המותרות בצה"ל לספורטאים פעילים ומצטיינים (כ-410 ספורטאים בסך הכל, נכון לחודש מרץ 2015).
קארפי (כדורגל)

A.C. קארפי (1909-2000)

המועדון הוקם בקיץ 1909 על ידי הסטודנט המקומי אדולפו פנקוני כ-Jucunditas (בלטינית "עליצות"). השם שונה ל-Associazione Calcio קארפי כמה שנים מאוחר יותר. המועדון שיחק שלוש עונות באליפות הכדורגל האיטלקית, אשר קדמה לסרייה א', מעונת 1919-1920 עד 1921-1922. החל מ-1930, הם שיחקו בעיקר בין סרייה ג' לסרייה ד'. המועדון השיג את התוצאה הטובה ביותר בשנת 1997, אז סיים במקום השלישי תחת המאמן לואיג'י דה קאניו בזכותו שיחקו בפלייאוף קידום לסרייה ב', אך המועדון הפסיד למונצה. המועדון פורק בשנת 2000 בעקבות ירידה לסרייה ד' ופשיטת רגל שלאחר מכן.

מועדון כדורגל קארפי 1909 (2000-הווה)

לאחר פשיטת הרגל הוקם מועדון חדש בשם קלסיאו קארפי, לאחר שעלו לסרייה ד' והתמזגו עם קבוצתה השנייה של העיר, דורנדו פיאטרי קארפי, שזה עתה עלתה לסרייה ד' אף היא. המועדון שינה את שמו לשם הנוכחי בשנת 2002.
בסוף עונת 2009-10, בשל קשיים כספיים של מספר קבוצות, המועדון ירד ל-סרייה ד'. בעונת 2010-11, המטרה הייתה לשוב ל-סרייה ג'. בעונת 2011-12, כתוצאה מהעבודה שנעשתה באצטדיון שלהם, סנדרו קאבסי, הקבוצה שיחקה באצטדיון סיטה דל טריקולור.

סרייה ב' (2013)

בעונת 2012-13 המועדון עלה מ-סרייה ג' לסרייה ב' בפעם הראשונה אי-פעם בתולדותיו, כאשר ניצח את לצ'ה בגמר הפלייאוף 2-1 במצטבר. זו הייתה העלייה השלישית של המועדון בארבע עונות.
המשחק הראשון אי-פעם של קארפי בסרייה ב' הסתיים בהפסד 1-0 בחוץ לטרננה קלצ'ו ב-24 באוגוסט 2013. הניצחון הראשון של המועדון בסרייה ב' היה 2-0 על ספציה. בסיום העונה הראשונה של קארפי בסרייה ב' המועדון סיים במקום ה-13.

עלייה לסריה א' (2015)

בעונת 2014-15 מאמן הקבוצה היה פבריציו קסטורי, המועדון סיים את המחצית הראשונה של העונה במקום הראשון עם 43 נקודות ויתרון של תשע נקודות מהמקום השני. ב-28 באפריל 2015 קרפי עלתה לסרייה א' לראשונה בתולדותיה לאחר 0-0 עם בארי ארבעה מחזורים לפני סיום העונה.
ב-3 באוקטובר קארפי ניצחה בפעם הראשונה בתולדותיה בליגה הבכירה לאחר שניצחה את טורינו 1-2.
אבי בן אבו

אָבִי בֶּן אַבּוּ (נולד ב-27 ביולי 1987), הוא זמר ומוזיקאי ישראלי. בן אבו התפרסם בזכות הגעתו לשלבים מתקדמים של תוכנית הטלוויזיה "כוכב נולד 8".

ביוגרפיה

בן אבו נולד, גדל והתחנך באשדוד. החל את דרכו המוזיקלית בתזמורת האנדלוסית ואף הופיע עמה בתיאטרון צוותא.
עד האודישנים בכוכב נולד, מקצועו של בן אבו היה חשמלאי . במהלך התוכנית ביצע את השירים "הדרכים הידועות" של שלום חנוך, "מקיץ אל חלום" ו"עוד יום" של גלי עטרי, "לשם" של מירי מסיקה, "בדד" של זוהר ארגוב, "אהבנו" של אביב גפן, "עד שתעזוב" של ריטה ,"הצל ואני" של יהודה פוליקר, "ניצחת איתי הכל" של עמיר בניון, "מחר אני בבית" של אתניקס, "זה ששומר עלי" של שרית חדד, "גשם" של מאיר בנאי, "ביום ובלילה" של דני סנדרסון ו"היא יושבה על החלון".
מיד לאחר סיום התוכנית הוחתם בסוכנות של רונית ארבל, נעמי אלשך ושמוליק רוזנברג והחל לעבוד עמם על אלבום הבכורה שלו.
השיר הראשון שיצא מהאלבום ב-16 בדצמבר 2010 נקרא "ככה לא עוזבים". השיר זכה בלמעלה מ-700 השמעות בתחנות הרדיו השונות ודורג בצמרת מצעדי ההשמעות הארצי. כמו כן השיר זכה לגרסת קליפ מיוחדת. את מילות השיר והלחן כתב תומר ממיה לעיבוד מוזיקלי של ניצן קייקוב.
ב-2 בינואר 2011 הוציא בן אבו את הסינגל השני "בקרוב אצלך". השיר נכתב על ידי נועם חורב ללחן של יהל דורון וגיא מנטש ועבר עיבוד מוזיקלי על ידי תמיר צור.
בפברואר 2013 יצא אלבום הבכורה של בן אבו, שנקרא על שם להיטו "ככה לא עוזבים".
בן אבו נשוי ואב לשלושה ילדים.
דוד אייזנשטדט

דוד אייזנשטדט (1942-1890) היה מנצח מקהלות בבתי כנסת ומלחין מוזיקה ליטורגית.

חייו

אייזנשטדט נולד בפולין. הוא יצא ללימודים ברוסיה, שם למד בקונסרבטוריון של ריגה, התקבל למקהלת בולשוי תאטר של מוסקבה,  אך קולו נפגע והוא פנה ללימודי ניצוח מקהלות בריגה. הוא הוזמן לנצח על מקהלת כית הכנסת בהומל, משם עבר לבית הכנסת של ריגה ואז חזר לוורשה להמשיך בלימודיו. משנת 1921 עד חיסול הקהילה היהודית בוורשה כיהן כמנצח מקהלת בית הכנסת טלומצקה. 
אייזנשטדט חיבר קטעי חזנות, מוזיקה מקהלתית, שירים, יצירות לפסנתר ולתזמורת. הוא ערך, יחד עם א. פרגר, את האנציקלופדיה העממית למוזיקה ביידיש.
דוד אייזנשטדט, אשתו, וביתו - הזמרת מריסיה אייזנשטדט, נספו בשואה בשנת 1942.
אות הערכה מטעם הרמטכ"ל

הכללים למתן האות

מתוך פקודת המטכ"ל המתייחסת לאות ההערכה:
אות הערכה מטעם הרמטכ"ל ניתן בהתאם להחלטת ממשלה 589 (סט/35) מיום 26 באפריל 1981 וועדת השרים לענייני סמלים וטקסים 35-60 מיום 31 במרץ 1981: "הרמטכ"ל רשאי להעניק לאדם אות הערכה, כביטוי סמלי של הוקרה על מעשה בעל חשיבות עליונה שעשה אותו אדם, במישרין או בעקיפין, לחיזוקו של צה"ל, ואשר יש בו כדי לקדם באופן ניכר את ביטחון המדינה".
אות הערכה, כאמור, יכול להינתן לאזרח מדינת ישראל, לאזרח של מדינה זרה או לאיש צבא של מדינה זרה, ואם אין הוא בחיים - לשאר בשרו. החלטתו של הרמטכ"ל להעניק אות הערכה תהא מבוססת על המלצת ועדת המטה הכללי (להלן: "הוועדה המטכ"לית") לעיטורים ולציונים לשבח.
החלטה להעניק אות הערכה מתואמת בעוד מועד עם מי שנקבע כזכאי לקבלו, כדי לקבל את הסכמתו לכך, ואם הוא אזרח של מדינה זרה - כדי להשיג את האישור הדרוש לשם כך משלטונות מדינתו, אם האישור דרוש. פרסום דבר הענקתו של אות ההערכה יישקל בכל מקרה בהתחשב בנסיבות ובהתאם לזהותו של מקבל האות.
מי שקיבל אות הערכה רשאי לעונדו בכל עת. מי שקיבל אות הערכה ושוהה ביום העצמאות בישראל, מוזמן לטקס פתיחת חגיגות יום העצמאות בהר הרצל, ואם הוא שוהה באותה שעה מחוץ לישראל - יוזמן לקבלת הפנים לרגל יום העצמאות, הנערכת מטעם הנספח הצבאי או שגריר ישראל באותה מדינה.

תיאור האות

אות ההערכה מורכב מפארה וסרט. הפארה עגולה ועשויה מתכת בצבע כסף, שבחזיתה מופיע מגן דוד עם ענף זית וחרב משמאלו וצידה האחורי ריק. הסרט, עליו תלויה הפארה, עשוי מאריג בצבעי תכלת ולבן המסמלים את דגל ישראל.
לאות מצורפת תעודה בעברית המפרטת את המעשה עבורו זכה המקבל באות.
אות ההערכה ייענד מעל הדש השמאלי של חולצת המדים או על חולצה אזרחית. במקרה והאות ניתן ליחידה הוא מוענק כסרט המחובר לדגל או נס היחידה.
דקראים

מאפיינים

לכל המשפחות בסדרה סימן משותף: בסנפירי הגחון רק קרן אחת קוצנית (לא פרוקה), ולא יותר מחמש קרניים רכות (פרוקות).
ישנם סימנים נוספים כגון: סנפירי הגחון נמצאים מתחת לסנפיר החזה וישנן קרניים קוצניות בסנפיר הגב ובסנפיר השת. 
גודל הדג, בסדרה זו, אינו אחד ממאפייניה - גודל המינים השונים נע בין 7 מילימטר אצל המין Schindleria brevipinguis ממשפחת הקברנוניים עד 5 מטר אצל מקאירה כחולה.

מיון

סדרת הדקראים היא חלק מעל-סדרת Acanthopterygii, בה סדרות של דגי גרם מפותחים שרובם חיים בים, למשל בני הסוליתאים, אבובונאים, עקרבנונאים, עוקצנוניים ונפוחתאים. 
מספר חוקרים מסווגים חלק מהמשפחות לסדרות עצמאיות ונפרדות, למשל Cichliformes (קרובי האמנוניים), Labriformes (קרובי השפתוניים) וAcanthuriformes (קרובי הבתרניים). חוקרים נוספים משייכים לסדרה את חלק מבני הסדרת: עקרבנונאים, הצמידונאים או העוקצנוניים. תחת זאת הקבוצות הללו ייכללו בענף Percomorpha .
תוכן חופשי

תוכן חופשי (או תוכן שיתופי) הוא שם כללי לתוכן (כתוב, תמונה, צליל וכדומה) שאין גוף יחיד עם שליטה מוחלטת על הפצתו ועל השימוש בו. כמו כן, השם מקובל גם כשם לתנועה חברתית אשר מבקשת לעודד שימוש בתוכן חופשי.

שימושים

פרויקטים המספקים תוכן חופשי קיימים בתחומים שונים, כגון תוכנה, ספרות אקדמית, ספרות כללית, מוזיקה, תמונות, וידאו ועוד. הטכנולוגיה צמצמה את עלות הפרסום, הפצה והפחיתה גם מחסומים נוספים ומאפשרת יצירה של יצירות המופצות על ידי יחידים או קבוצות קטנות. פרויקטים של ספרות ומולטימדיה חופשית התרחבו בגל להקלות של הפצת חומרים באמצעות טכנולוגיות.

מדיה

חלק מרישיונות קריטיב קומונס מאפשרים שימוש במדיה - תוכן טקסטואלי, שמע ותוכן חזותי - באופן חופשי. ישנן ספריות דיגיטליות המחזיקות אובייקטים דיגיטליים, כגון תמונות (ויקישיתוף), קליפים, אמנות, מוזיקה וספרות (פרויקט גוטנברג) שהם חופשיים לשימוש. עבור מדיה רישיונות קראיטיב קומונוס הם הרישיונות העיקריים בהם משתמשים לייצוג של תוכן חופשי.

עיצוב

עיצוב פתוח (Open-design movement) כוללת פיתוח של מוצרים פיזיים, מכונות ומערכות באמצעות שימוש במידע עיצובי משותף וחופשי. עיצוב פתוח מתבסס על תוכנה וחומרה חופשית בקוד פתוח. התהליך השיתוף מתרחש, בדרך כלל, באינטרנט, ולעיתים קרובות ללא פיצוי כספי למעצב. המטרות והפילוסופיה של תנועת העיצוב הפתוח זהות לאלה של תנועת הקוד הפתוח, אך מיושמות לפיתוח מוצרים פיזיים ולא לתוכנה.
לוול (מסצ'וסטס)

היסטוריה

במקום בו נמצאת לוול שכנה בירתם של בני השבט האינדיאני פנקוק (Pennacook). באמצע המאה ה-17 החלו מתיישבים לבנים להקים יישובים באזור כמו צ'למספורד. בסוף המאה ה-17 אילצו הלבנים  את הילידים למכור להם את אדמותיהם ובני פנקוק נטשו את המקום ועברו לקנדה.
בסוף המאה ה-18 החלו התושבים לנצל את כוח המים במפלי הנהר מרימק כדי להפעיל טחנות קמח ומבטשות.
בתחילת המאה ה-19 ביקר סוחר הטקסטיל פרנסיס קאבוט לוול בבריטניה והתרשם ממכונות האריגה החדשניות שם ויצר דומות בוולת'ם. לוול מת ב-1817, אבל יורשיו המשיכו בדרכו. הם ראו צורך במפעלים נוספים וב-1822 החליטו להקים מפעל לעיבוד כותנה במפלים שבאזור לוול של ימינו, שהיה אז בתחום השיפוט של צ'למספורד. לאחר זמן קצר החלו לקום עוד ועוד מפעלים, נחפרו תעלות שסיפקו עוד מים, וסביבם נבנה יישוב קטן.
ב-1 במרץ 1826 קיבלה ההתיישבות מעמד של עיירה והייתה לחלק נפרד מצ'למספורד. העיירה נקראה לוול על שם פרנסיס קאבוט לוול. היא גדלה במהירות וכעבור עשור, ב-1 באפריל 1836, קיבלה מעמד של עיר.
לוול גדלה במהירות ועד מהרה סיפחה חלקים מהתיישבויות אחרות כמו צ'למספורד וטוקסברי. באמצע המאה ה-19 כבר הייתה לוול העיר השנייה בגודלה במסצ'וסטס והמרכז התעשייתי הגדול ביותר בארצות הברית. באותו זמן העיר קלטה העיר מהגרים רבים מאירלנד בעקבות הרעב שם וכן מהגרים גרמנים רבים.
מלחמת האזרחים האמריקנית פגעה בכלכלתה של לוול, שכן חלק ניכר ממנה התבסס על עיבוד כותנה מדרום ארצות הברית שהפסיקה להגיע בעקבות המלחמה. עם זאת התאוששה העיר לחלוטין זמן קצר לאחר המלחמה. בעשורים שלאחר מכן התפתחה התעשייה בלוול יחד עם התעשייה העולמית והיא קלטה מהגרים מקנדה וממזרח אירופה.
בסוף המאה ה-19 נכנסו לשימוש מכונות שעבדו על בסיס מנוע קיטור אשר החליפו בהדרגה את המכונות על בסיס אנרגיה הידרואלקטרית. לוול גם היא עברה למכונות מסוג זה והן אכן שיפרו את התעשייה המקומית, אולם היא איבדה את בכורתה התעשייתית שכן כעת היה לערי חוף, כדוגמת ניו בדפורד, יתרון - הנמלים שלהם הפכו אותן ליותר נגישות לייבוא וייצוא של חומרים ותוצרים, לעומת מקומות כמו לוול שהיו נגישים רק על ידי רכבות.
ההידרדרות של העיר המשיכה במאה ה-20, כשהחל תהליך בו עזבו מפעלים רבים את לוול בפרט ואת ניו אינגלנד בכלל ועברו דרומה. התהליך הואט לזמן קצר בעקבות עליית הביקוש למוצרים תעשייתיים במלחמת העולם הראשונה, אך הוא המשיך ובסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 רוב המפעלים בעיר עזבו אותה. ההידרדרות נמשכה בעקבות אירועי השפל הגדול מיד לאחר מכן ותושבים רבים הפכו למובטלים. למלחמת העולם השנייה הייתה השפעה דומה לקודמה, אך כמוה השינוי היה זמני.
המצב הירוד נמשך עד שנות ה-70 של המאה ה-20, אז העיר החלה להתאושש כמו בחלקים אחרים של מסצ'וסטס, בעיקר בזכות התפתחות של תעשיית היי-טק. בערך באותו זמן העיר קלטה מהגרים רבים מקמבודיה שברחו משלטון הקמר רוז'.

חינוך

בעיר נמצאת אוניברסיטת מסצ'וסטס בלוול, שהיא חלק מאוניברסיטת מסצ'וסטס, מערכת האוניברסיטאות הציבוריות של מדינת מסצ'וסטס.

תחבורה

בעיר עובר קו של רכבת הפרוורים של בוסטון, המקשר אותה לעיר בוסטון.
בני כשריאל

ביוגרפיה

יליד אשקלון, להורים שעלו מאיראן מהעיר שיראז, אב לליטל, לאורי ולשלי. בתו ליטל הייתה אלופה ושיאנית ישראל בשחייה. 
בשנת 1974 החל את שירותו הצבאי בחיל האוויר ולאחר שחרורו מצה"ל עסק בהדרכת נוער מחו"ל. במקביל למד באוניברסיטה העברית בירושלים והוא בוגר תואר ראשון ביחסים בין לאומיים וסוציולוגיה ותואר שני במזרח התיכון בן זמננו מאוניברסיטת תל אביב.
במהלך הלימודים, נבחר לתפקיד יו"ר אגודת הסטודנטים באוניברסיטה העברית, בו כיהן כשנתיים. במסגרת תפקידו באגודת הסטודנטים ייסד והקים את הקרן להנצחת סטודנטים שנפלו במערכות ישראל ואנדרטה לזכרם.
בשנים 1986-1979 עבד במשרד השיכון, שם מילא שורה של תפקידים בניהם - עוזר מנכ"ל, מנהל יחידת החברות הממשלתיות, דירקטור בחברות הבניה הגדולות בישראל ויושב ראש ועדות בדירקטוריון החברות (שיכון ופיתוח, עמידר, חברה לפיתוח חוף אילת, ערים, הרובע היהודי ועוד).
בשנים 1986–1991 כיהן כמנכ"ל חברת אפרידר, העוסקת בבינוי ופיתוח מגורים, מלונאות וניהול נכסים באזור דרום הארץ.
החל מסוף שנת 1989 כיהן כמ"מ ראש עיריית מעלה אדומים ובשנת 1992 החל לכהן כראש העיר, עם פרישת קודמו מהתפקיד. החל מאוקטובר 1994 מכהן כשריאל כראש העיר הנבחר במשך חמש כהונות רצופות במסגרת רשימה עצמאית.
בראשית 2008 הוגשה נגדו, על ידי עובדת בעירייה, תלונה על הטרדה מינית והתנכלות. התלונה הוסרה בעקבות הסכם פשרה בו שילם פיצויים בסך 100,000 ש"ח ועיריית מעלה אדומים שילמה למתלוננת 50,000 ש"ח נוספים.

תפקידים ציבוריים נוספים

בשנת 2018 מונה לכהן בתפקיד יו"ר זמני של מפעל הפיס. כהונתו נכנסה לתוקף ב-02.05.18 עם סיום כהונתו של האלוף במיל' עוזי דיין. 
בשנת 2014 נבחר לכהן כחבר מועצת המנהלים וחבר ועדת הכספים של מפעל הפיס. בתפקיד זה מכהן עד היום.
בשנת 2011 נבחר לכהן כחבר מועצת המנהלים וחבר הנהלה של החברה למשק וכלכלה במרכז השלטון המקומי. בתפקיד זה מכהן עד היום.
בחודש ספטמבר 2009 נבחר לשמש כיושב ראש סיעת הליכוד במרכז השלטון המקומי ופועל לקידום וחיזוק השלטון המקומי. בתפקיד זה מכהן עד היום.
החל מחודש יולי 1999 ועד חודש דצמבר 2001 כיהן גם כיושב ראש מועצת יש"ע.
בשנת 1994 נבחר לכהן כסגן יושב ראש מרכז השלטון המקומי. בתפקיד זה מכהן עד היום.

המאבק בחרדים

בשנת 2017 ניהל מאבק מול החרדים בעיר, ומתגלה באמירות קשות "עירנו לא תהיה בית שמש" ובתגובה לדבריו נענו בכעס ח"כ גפני וח"כ מרגי, הרב דוד גבאי גינה וחירף את שמו של ראש העירייה - עד תחילת שנת הלימודים 2019 ממשיך להתנהל המאבק נגדו. 
באוגוסט 2019 פרשו הנציגים החרדים מהקואליציה, בהוראת אריה דרעי, לאחר שכשריאל סירב לפתוח כיתות לילדי החרדים בעיר, הנאלצים לנסוע כל יום לירושלים כדי ללמוד במוסדות לימוד חרדיים. כשריאל הודיע בעבר כי "לא יקומו מוסדות חרדיים במעלה אדומים". אך חברי הקואליציה הפורשים, יחיאל וקנין ואברהם נגר, טענו כי בהסכם הקואליציוני היה סעיף מפורש על הסדרת מבנים לחינוך.
גרטה ליבוביץ

גרֶטה ליבוביץ (27 באפריל 1907–2001) הייתה מתמטיקאית, מורה, עורכת ומתרגמת. רעיית הפילוסוף והמדען ישעיהו ליבוביץ.
מותה של האימפריה (סדרת טלוויזיה)

העלילה

בתחילת המאה העשרים האימפריה הרוסית נמצאת במצב מלחמה עם גרמניה וקציני הריגול הנגדי הקיסרי עמלים בכל כוחם לנהל מבצעי ריגול נגדי ולמנוע חתרנות גרמנית בתוככי האימפריה, שלצד מלחמה קשה גם נמצאת על סף קריסה עם התחזקות הסוציאליסטים והמהפכנים המשוועים למותה של האימפריה.
Turn! Turn! Turn!

גרסאות כיסוי

לאורך השנים בוצעו גרסאות כיסוי רבות לשיר, כאשר הבולטות שבהם כוללות את גרסת הכיסוי שביצעו דולי פרטון, נינה סימון, כריס דה בורג, להקת המשחרים, מרלן דיטריך, ג'ודי קולינס וברוס ספרינגסטין.
אהרן הראל (רב)

קורות חייו

נולד לדב ולאה הלפרין, ברמת גן שבה גדל. סבו, הרב שלמה זאב גולינסקי, היה איש פא"י. היה מדריך ורכז בתנועת הנוער בני עקיבא, וכן חבר בהנהלה הארצית של הארגון.
למד בישיבה התיכונית שעלבים, ולאחר מכן למד בישיבות מרכז הרב, עתניאל, אור עציון, רמת גן וישיבת הר עציון. הוא תלמידם של הרבנים שאול ישראלי, יעקב אריאל, חיים דרוקמן ואהרון ליכטנשטיין.
לימד בישיבות פתח תקווה ורמת גן. בשנת תשס"ו (2006) הצטרף לראשות ישיבת שילה, בהזמנת ראש הישיבה, הרב מיכאל ברום. בסוף תש"ע עזב את הישיבה. מאז הוא מלמד בישיבות אלון מורה, ואיתמר, בישיבת אש קודש ועוד.
הרב הראל מונה לעמוד החל משנת הלימודים תשע"ז בראש הישיבה התיכונית "לב חדש" בשילה.
הרב הראל הוא גם נטורופת המשלב הלכה ורפואה משלימה, ואף מרצה בנושא זה במכללות לרפואה משלימה.
נשוי ליפעת, אחותם של הרב רא"ם הכהן והאלוף גרשון הכהן.

גישתו ודרכו

הרב הראל משלב עולם למדני-הלכתי עם תורת החסידות והקבלה. עיקר עיסוקו הוא בהוראת גמרא ופסיקת הלכה והתמקדותו העיקרית היא בהלכות רפואה. 
בלימוד החסידות הוא עוסק בפיתוח תבניות שכליות לצורך הבנת התורות החסידיות והקבליות. הוא מאמין בבירור האמת על פי הראשונים והאחרונים, גם כשהמסקנה שונה מן המקובל. לדעתו, גם בעת המודרנית על האדם לייצר באופן חקלאי בעצמו חלק ממצרכי הבסיס שלו. לדבריו, לא לחינם ציוותה התורה מצוות רבות כל כך (כעשרה אחוזים מכלל המצוות) המוטלות דווקא על חקלאים.

עיסוקו בהומוסקסואליות

הרב הראל עוסק בנושאי הומוסקסואליים דתיים. הוא גורס כי על רבנים לברר נושא זה לעומקו לפני שהם דנים בו. בשנת 2013 כתב כי פגש מעל 400 הומואים דתיים.
הרב הראל מעודד הומואים דתיים לנסות לשנות את נטייתם באמצעות טיפול פסיכולוגי. לדבריו, למעלה ממחצית ההומואים שהוא ליווה במהלך טיפול שכזה הגיעו לשינוי מלא של נטייתם או למעבר למשיכה דו-מינית, וגם אלו שלא הצליחו להגיע לכך - הטיפול קידם את יחסיהם עם עצמם ועם אחרים.
להומוסקסואלים שניסו לשנות את נטייתם ולא הצליחו, מציע הרב הראל לשקול נישואים עם אישה לסבית, כששני בני הזוג מודעים לנטיותיהם ומקבלים אותם, או עם אישה אחרת המוכנה לקבל את נטיית בעלה. לצורך כך פתח הרב הראל מיזם שידוכים, ולדבריו רוב הזוגות שנישאו כך חווים אושר בהורות שלהם. הוא מדגיש שפתרון זה אינו מתאים לכל הומוסקסואל, ואלו שאינם מתאימים, פטורים ממצוות פרייה ורבייה.
הוא מתנגד לנישואי הומוסקסואל עם אישה בלי לספר לה על נטייתו לפני החתונה. לדבריו, "אותם המייעצים לגברים שאינם חשים כל משיכה לנשים להתחתן 'וזה יעבור לכם' אינם יודעים מה הם שׂחים, והם גורמים נזק בל יתואר לשני הצדדים שמסתיים לרוב בגירושין מכוערים ומצערים, תוך גרימת סבל לילדים ולשני בני הזוג".
ביחס להומואים שלא הצליחו ליישם את הפתרונות האמורים, אמר הראל כי "נזירות אינה פתרון להומואים, אבל זו האפשרות ההלכתית היחידה". להומוסקסואל במצב כזה כתב: "אתה, וחבריך, עם כל הקושי שבזה, נמצאים לפני מציאות של אהבת ה' בכל נפשכם ובכל לבבכם, וזה קשה, מאוד, כמעט בלתי אפשרי, אבל אפשרי, ואני מכיר מקרוב מאד אנשים שעומדים בזה, וממלאים את חייהם בטוב ואושר". עוד כתב כי על הומוסקסואל לשמור נגיעה מגברים אחרים אם זה גורם לו הרהור עבירה הוא אמר עוד כי יש לקרב הומואים שאינם מצהירים על נטייתם ברבים, אבל הומואים שחיים באופן מוצהר בזוגיות - אין להם מקום בתוך קהילה דתית משום שהם רומסים את עקרונות היסוד שלה.
ביחס לארגון ההומוסקסואליים הדתיים חברותא כתב הרב הראל כי הוא גורם לאיסורים חמורים משום שהוא מעודד את חבריו שלא להתמודד עם מצבם ויוצר לגיטימציה לזוגיות גברית קבועה.
פרס גולדבאג

היסטוריה

טקס פרסי הגולדבאג הראשון נערך ב-1964 במלון גראנד הוטל בסטוקהולם ונכללו בו ארבע קטגוריות, הסרט, הבמאי, השחקן והשחקנית הטובים ביותר.
לזוכים מוענק פסלון בצורת חיפושית העשוי מנחושת.
הסרט הזוכה בקטגוריית " הסרט הטוב ביותר" נשלח להתמודד מטעם שוודיה על פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
ב-1981 שודר לראשונה הטקס בטלוויזיה בערוץ SVT2, לאחר מכן שודר בערוצים נוספים.
עד 1990 לא הוצגו המועמדים לפרס אלא הוכרזו אך ורק הזוכים, ב-1991 קרן הקולנוע השוודית החלה להציג שלושה מועמדים בכל קטגוריה.
משנת 2000 מתקיים בו קטגוריית "פרס מפעל חיים" לאישים בתעשיית הקולנוע השוודית.
ב-2005 קיבל הפרס ביקורת בשל העובדה שמכל 33 הסרטים שהופקו בשוודיה ב-2004 רק שלושה היו מועמדים לפרס בקטגוריות הראשיות בו, מכאן ניתן היה להסיק שחבר השופטים במועצה השוודית לקולנוע הבוחרים את הזוכים לא צפו בכל 33 הסרטים.
בין מנחי טקס פרסי הגולדבאג נמניים לנה אנדרה ופייטרה מיידה.
Think Twice

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי אנדי היל ופיטר סינפילד והופק על ידי כריסטופר ניל ואלדו נובה. השיר הוא שיר בסגנון הרוק קל, המשלב בתוכו גם את סגנון הפופ רוק. בספטמבר 2017, נודע כי השיר נמכר בבריטניה בכ-1,418,966 עותקים בסך הכל.
עד שנת 2012 הייתה דיון לאמנית היחידה שמכרה עם שני שירים 1.2 מיליון עותקים בבריטניה. השיר השני שלה שעשה זאת היה הלהיט "My Heart Will Go On".

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לראשונה ליוטיוב ב-24 באוגוסט 2012. בתחילת השיר ניתן לראות את דיון מפנה את פניה כלפי המצלמה ושרה את השיר. לאחר מכן, מגיע הבחור עליו היא שרה את השיר. תוך כדי שירתה, הוא מפסל בקרח פסלים שונים. 
נכון לאפריל 2019, מונה הצפיות של הקליפ עמד על כ-26 מיליון צפיות.
דיסוננס

דִּיסוֹנַנְס (צְרִימָה) (Dissonance - בלטינית, dis: חוסר, sonus: קול) הוא שילוב של שני תווים או יותר, היוצר מצב של חוסר הרמוניה, וצורם לאוזן. הדיסוננס שואף "להיפתר" לקונסוננס, משמע לעבור ממצב לא-הרמוני, מתוח, למצב הרמוני מאוזן, בו הצלילים משלימים זה את זה, מגבירים את התהודה אחד של השני ואינם צורמים לאוזן.
המרווחים הדיסוננטיים הם הסקונדה, הטריטון והספטימה. במוזיקת ימי הביניים נתפסו גם קונסוננטים בלתי-מושלמים (טרצה וסקסטה) כמרווחים צורמים ודיסוננטיים. ברנסאנס ובבארוק נחשבה הקוורטה אף היא לדיסוננטית, וזו נאלצה להיפתר לקונסוננס. במהלך ההיסטוריה, הגדרת הדיסוננס נעשתה יותר ויותר מצומצמת. המוזיקה הרומנטית של המאה ה-19 התבלטה בהרמוניה כרומטית, שטשטשה את הגבול בין הדיסוננס לקונסוננס.
במאה ה-20 נעשה שימוש רב בשפות מוזיקליות חדשות, שונות מההרמוניה הממוסדת; השיטה הסריאלית של ארנולד שנברג ראתה את המרווחים הדיסוננטיים כ"שווי ערך" לקונסוננטיים, ללא צורך בפתירתם. אתנומוזיקלוגים כבלה בארטוק וזולטאן קודאי השתמשו ביצירותיהם בסולמות עממיים מן הבלקן, שהיו בעלי בסיס הרמוני זר. אלה ואחרים תרמו ל"אמנספציית הדיסוננס" (כפי שהגדיר זאת שנברג) - שחרור הדיסוננס מיחסי הגומלין עם הקונסוננס ויצירת השפה האטונאלית.
השימוש במרווחים הדיסוננטים נפוץ מאוד בג'אז.

הדיסוננס כמרווח מלודי

הופעתם של הדיסוננטים הנזכרים לעיל בו-בזמן לא הייתה בהכרח תקפה גם במקרים בהם הופיעו הצלילים בזה אחר זה. קפיצות שנחשבו דיסוננטיות היו קפיצות של טריטון ושל ספטימות. קפיצות של טרצות בימי הביניים לא נחשבו לדיסוננטיות, וכמו כן קפיצות של קוורטות לא נחשבו לדיסוננטיות בתקופת הבארוק וברנסאנס.
ז'ורה (קנטון)

גאוגרפיה

קנטון ז'ורה שוכן בחלקה הצפון-מערבי של שווייץ; על חלקים מהרי ז'ורה בדרומו ועל מישור הז'ורה בצפונו. נהר הדובס ונהר הבירס חוצים את הקנטון, בעוד שנהר הדובס מתמזג בהמשכו עם נהר הסון ולאחר מכן עם נהר הרון, הרי שנהר הבירס מגיע עד לנהר הריין. שטחו של הקנטון הוא 839 קמ"ר בלבד. העיירה פורנטרוי נמצאת במרכז הגאוגרפי של הקנטון, ורכבות בעלות תדירות של חצי שעה מחברות אותה לבזל או לBiel/Bienne דרך דלמונט. כמו כן פורנטרוי היא העיירה השווייצרית הקרובה ביותר לפריס.

היסטוריה

בשנת 999 הוענק לבישוף של בזל מאת מלך בורגונדי, מרבית שטח המחוז המרכיב כיום את קנטון ז'ורה. עד אותה העת, היה מחוז זה בעל שליטה ריבונית למעלה מ-800 שנה.
לאחר כריתת הברית ההיסטורית שנערכה באזור בשנת 1648, היה המחוז חוליה עצמאית בין שאר המחוזות שהצטרפו לברית שהרכיבה את הקונפדרציה השווייצרית.
בקונגרס הוינאי שנערך בשנת 1814, הוענק מחוז ז'ורה לקנטון ברן, דבר שהוביל למחלוקת עזה; בעוד שז'ורה היה מחוז בו האוכלוסייה הייתה בעיקרה דוברת צרפתית וקתולית, הרי שקנטון ברן היה ברובו מורכב מאוכלוסייה דוברת גרמנית ופרוטסטנטית. בעקבות זאת, דרשו אנשי ז'ורה עצמאות אשר הושגה, לאחר מאבקים רבים, רק בשנת 1977.
בשנת 1978 הושלם תהליך פיצול הקנטונים והפך לרשמי בזכות משאל-עם שנערך בקרב אזרחי שווייץ. שנה לאחר מכן, הצטרף ז'ורה באופן רשמי לקונפדרציה השווייצרית כחבר מן המניין. מכל מקום, חלקו הצפוני של המחוז, בחר שלא להכלל בקנטון העצמאי, ונותר חלק מקנטון ברן. אזור זה, נקרא "ברנז ז'ורה" (Bernese Jura). למרות זאת, השם ז'ורה מתייחס הן לקנטון העצמאי והן לשני חלקיו של האזור.

כלכלה

כלכלת הקנטון מתבססת בעיקרה על ענף החקלאות, וכן על ענף גידול בקר וגידול וטיפוח סוסים. תחומי התעשייה המרכזיים הם תעשיית השעונים, טקסטיל וטבק. כמו כן, מתפתחת בהדרגה תעשייה ומסחר בקנה מידה בינוני.

אוכלוסייה

כמעט כל האוכלוסייה דוברת צרפתית. רוב התושבים הם קתולים.