בני פלד

ביוגרפיה

בני פלד נולד בשם בנימין וידנפלד בתל אביב. אביו, אריה וידנפלד, היה בן למשפחה שהגיעה בעלייה הראשונה מרומניה והתיישבה בראש פינה. האב עבד במחלקת העבודות הציבוריות של ממשלת המנדט ובין השאר היה אחראי להקמת שדות תעופה. אמו, יונה וידנפלד לבית גורפינקל, עלתה לארץ ישראל מפולין ב-1925. פלד היה הבכור ונולדו לו אחות רינה ואח יוסף.
פלד למד בבית הספר אחד העם ובגימנסיה הרצליה, בין השאר אצל שאול טשרניחובסקי, יהודה בורלא וצבי נשרי שחינכו אותו לציונות ולדמוקרטיות. בתום לימודיו עשה שנת שירות באיילת השחר כנהג המשמר הנע של משטרת היישובים העבריים בגליל העליון. לאחר מכן החל ללמוד הנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון, ושירת בארגון ההגנה בחטיבת כרמלי, בין השאר השתתף בשמירה על המובלעת היהודית באזור המרכז המסחרי הישן בחיפה. אחת מהפעולות שהוטלו עליו הייתה לבצע פעולת תגמול כתגובה על פגיעה בסוחרים יהודים ולרצוח אזרחים ערבים. החוליה בה נטל חלק ירתה בשני עוברי אורח ערבים והרגה אחד מהם. לאחר מכן הועבר למשימות שמירה על קו הדר הכרמל ובית התעשייה.

בחיל האוויר

בתחילת 1948 התנדב לשירות האוויר, סיים את קורס מכונאי המטוסים הראשון, עסק בהרכבת מטוסי אוסטר ובקליטת מטוסי אוויה S-199 מצ'כוסלובקיה. בשנת 1949 התנדב לקורס טיס מס' 2, שנערך במחנה סירקין, וסיים אותו בהצטיינות. במסגרת תפקידו הטיס מטוסי ספיטפייר ומוסטנג בטייסת 101 (טייסת הקרב הראשונה), ונבחר להיות בין שני טייסי הסילון הראשונים על המטאור. פלד הקים עם מנחם בר את טייסת 117 (טייסת הסילון הראשונה) ואף הקים ופיקד על טייסת 113 ועל טייסת 101 במבצע קדש. ב-1954 בחר את מטוס האוראגן וב-1956 בחר את מטוס המיסטר, אותם הביא מצרפת בטיסה.
ב-2 בנובמבר 1956, מטוס המיסטר שהטיס פלד במבצע קדש נפגע מאש נ"מ מצרית בראס נצרני על-יד שארם א-שייך, והוא נחלץ ממנו באמצעות כיסא המפלט, ובכך היה לטייס הראשון בחיל האוויר שעשה זאת. פלד הסתתר במדבר עד שחולץ באמצעות מטוס פייפר, במבצע עליו קיבל טייס הפייפר אברהם גרינבוים את עיטור העוז.
ב-1958 עבר למטה החיל וכיהן כראש מדור אימונים אוויריים במקביל ללימודי הנדסה אווירונאוטית בפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון אותם סיים ב-1962. ביוני 1962 מונה לראש ענף אמצעי לחימה במטה חיל האוויר. בעקבות חשיפת טילים בליסטיים במצעד יום המהפכה במצרים ביולי 1962, מונה ב-1963 על ידי מפקד חיל האוויר עזר ויצמן לעמוד בראש צוות ייעודי שהופקד על המערך המבצעי המקביל בישראל (כנף הטילים של חיל האוויר), הצוות נשלח לצרפת לפיתוח המענה בחברת דאסו שהוקמה בפלמחים. במאי 1964 מונה למפקד בסיס חצור, תפקיד שאותו מילא במהלך מלחמת ששת הימים. לאחר המלחמה מונה למפקד מחלקת האוויר בשנים 1969 עד 1971 כיהן כמשנה למנכ"ל התעשייה האווירית ועסק בבחינת המטוסים שעתידים היו להקלט בחיל. באוגוסט 1971 חזר לכהן כראש מחלקת אוויר ובחודש מאי 1973 מונה למפקד חיל האוויר.

מפקד חיל האוויר

פלד פיקד על חיל האוויר ב-1973 במלחמת יום הכיפורים. בבוקר יום הכיפורים היה חיל האוויר ערוך לתקיפה מקיפה של מערכי טילי נ"מ ושדות תעופה במצרים ובסוריה, אך לא ניתן אישור של הדרג המדיני לפעולה זו. בתחילת המלחמה עסק החיל באינטנסיביות במתן סיוע לכוחות הקרקע, שהיו במצוקה קשה בימי הלחימה הראשונים. פעילות זו צמצמה את פעילות החיל בתקיפת חילות האוויר ומערכי הטילים של האויב. רק עם השיפור במצבם של כוחות היבשה, ולאחר פגיעה של החיל בבסיסים של טילי הנ"מ, החל חיל האוויר בתקיפות של שדות תעופה ומטרות תשתית בעומק מצרים ובעומק סוריה. עם תום המלחמה, נשא פלד נאום לפקודיו בו טבע את המשפט - "את המנגינה הזאת אי אפשר להפסיק", שהפך לשיר "מוכרחים להמשיך לנגן".
ביולי 1976 עמד פלד בראש חיל האוויר שביצע חלק מרכזי במבצע אנטבה. פלד היה בין אלו, ובהם דן שומרון אהוד ברק מוקי בצר עידו אמבר ויוני נתניהו, שטענו נחרצות כנגד כניעה למחבלים ודחפו לפעולה צבאית. לאחר שנדחתה תוכניתו להצנחת כוח באוגנדה, העלה את הרעיון לנחות באנטבה באמצעות מטוסים מסוג הרקולס, ובהם כוח קומנדו ולשחרר את החטופים. תוכניתו של בני פלד, שהתנגד לאפשרות הכניעה לדרישות החוטפים, הוצגה לרמטכ"ל ושר הביטחון. אף שהרמטכ"ל מוטה גור הגדיר אותה כ"שרלטנית" זאת התוכנית שבוצעה בסופו של דבר.

לאחר שחרורו מצה"ל

בחודש אוקטובר 1977 סיים פלד את שירותו בצה"ל. ב-1978 התמנה לנשיא חברת אלביט על ידי דן טולקובסקי ועוזיה גליל לאחר שנקלעה למצב קשה, ומילא תפקיד זה עד 1985. בהמשך כיהן כנשיא אלסינט וחילץ אותה מפשיטת רגל. בשנת 1985 זכה פלד בפרס התעשייה בקטגוריית האלקטרוניקה.
פלד נפטר בביתו שברמת השרון לאחר מחלת ריאות קשה שנבעה מעישון. ביומו האחרון נפרד מבני משפחתו ואמר להם שיש בסלון הבית פעמון שקיבל כשהיה מפקד חיל האוויר, וביקש שכשימות, ייצאו החוצה, יצלצלו בפעמון ויקראו: "מת משוגע שחשב שהיהודים מסוגלים להקים מדינה". נטמן בבית הקברות הצבאי קריית שאול.
היה נשוי לברטה (שנפטרה לפניו) ונולדו להם שלושה ילדים: יורם, שרה ואיל. יורם ואיל המשיכו את דרכו כטייסי קרב בחיל האוויר: יורם פלד פיקד באמצע שנות ה-80 על טייסת 101 ובכך היה לראשון בחיל האוויר המפקד כדור שני על טייסת.

השקפת עולמו

בספרו ימים של חשבון פרש את השקפת עולמו ודעותיו. לדעתו המושג "ישראלי" הוא מושג ריק מתוכן כי אינו מוזכר בספר החוקים של מדינת ישראל ואין לו הגדרה משפטית. הצביע על סתירה בין מגילת העצמאות לבין המצב בפועל בנושא השוויון בכך שחלק מאזרחי המדינה היהודים לא מכירים בסמכותה של מדינת ישראל ובחוקיה. פלד הגיע לעימות עם הרב שלמה גורן ערב מלחמת ששת הימים כאשר הרב גורן אמר שאבדן מדינת ישראל לא יביא לאבדן העם היהודי בעוד פלד טען שעם ישראל לא ישרוד בלי מדינת ישראל.
פלד היה בעד חוקה למדינה, חוקה שתפריד בין דת למדינה כך שכל האזרחים יהיו שווים ללא הבדל דת גזע ומין.