google/wiki40b huggingface dataset:
נתן נטע שפירא

שיטת לימודו

לתלמידיו בישיבה לימד את תורת הנגלה בדרך הפלפול וחלוקי הדעות. כמו שמתבטא בנו: "בקופא דמחטא עייל פילא, אם משתכחת תורה הדרא בפלפולא". התלמוד ומפרשיו היו שגורים בפיו, והיה מרצה לתלמידיו גם את דברי הרי"ף והטור בעל פה. אולם כשהופיע מדי שבת בשבתו לדרוש ברבים בבית מדרשו או בבית הכנסת העתיק של העיר קראקא, הסתמך גם על תורת הנסתר 
"בפשטים מתוקים וחדודים עמק הסודים, אותיות וטעמים ונקודים, דברים אשר לא שמעה אוזן מעולם מגידים"
— ההקדמה לספר "מגלה עמוקות"
היה דורש על כל תג וקוצו של יו"ד, ועל צרופי מילים ומספרם היה בונה בניינים למחשבת ומגלה סודות קבליים טמירים הרמוזים בסתרי אותיות התורה. דרשותיו כבשו את לבות המאזינים, ועל ידו התרבו העוסקים בחכמה זו, וגם בני הנוער שבקראקא נמשכו אחרי הגילויים המסתוריים, מושפעים מן האווירה בבית הוריהם ובבית רבותם.
גדול תלמידיו היה רבי שבתי כהן (ה"ש"ך")]. רבי יהושוע העשיל צורף ראה עצמו כממשיך דרכו הקבלתית.

דרכיו

חותנו העשיר בנה במיוחד בשביל חתנו מקוה טהרה ובית כנסת "על הגבעה", ובו היה רבי נתן מתייחד עם קונו, ועוסק בתורה יומם ולילה. ואמרו, שבחלונותיו לא כבה האור מעולם. מנהג צפת, שהובא לאירופה על ידי רבי גדליה בן רבי משה קורדובירו, לעשות תיקון חצות ולבכות את חורבן הבית, הגיע גם לקראקא, ורבי נתן קיבל על עצמו את הנוהג הזה.
בהקדמה של בנו לספרו של אביו - "מגלה עמוקות" - אנו מוצאים: "נתן זמירות בלילה על חורבן אריאל ועיר המהוללה"
על פי הנאמר עליו עוד בחייו הוא היה בין גדולי העולם, אלה שזכו לגילוי אליהו ואף נכתב כן, כאמור, על מצבתו. ועוד מסופר כי פעם בשעה שערך תיקון חצות לפי כוונות האר"י, ושר בשירים וניגון, שמנגנים שרפי עילא, בשלוש משמרות הלילה, כאשר אליו נגלה איש לבוש אדרת שער כולה והגיד לו דברי אלה: "כך וכך מקוננים פמליא של מעלה" ועין בעין ראה אותו ניצב וקמה. (מתוך עדות בנו).
רד וואן

שנותיו המוקדמות

קהיית נולד במרוקו ובגיל 19 עבר לשוודיה כדי להתחיל בקריירה במוזיקה. הוא בחד במדינה הזו בגלל שרוב השפעותיו המוזיקליות באו משם כגון: אבבא, יורופ ורוקסט. בהתחלה היה מופיע בברים מקומיים ומנגן בגיטרה אך לאחר מכן שינה כיוון והחל לכתוב ולהתעניין בצד ההפקה המוזיקלית. רד וואן החל לעבוד עם מפיק בשם רמי יעקוב אשר עבד בעבר עם בקסטריט בויז, בריטני ספירס, וסטלייף וסלין דיון. השניים עבדו יחד מעל שנה עד שהתפצלו.

קריירה

השיר הראשון אשר הביא לרד וואן את הכרתו הוא השיר "Step Up" של הזמר דארין אשר הגיע למקום הראשון בשוודיה בשנת 2005. לאחר מכן בד עם בריטני ספירס על השיר "Money Love and Happiness" שלא יצא לאור עד שנת 2012. ב-2006 הפיק רד וואן את השיר "Bamboo" שהפך להמנון הרשמי של מונדיאל 2006. לאחר מכן ביצע רד וואן מאש-אפ לשיר המונדיאל ולשיר של הזמרת שאקירה עם וייקליף ז'אן, "Hips Don't Lie".
לאחר הצלחתו במונדיאל החליט רד וואן לעבור לניו יורק ולפתח את הקריירה שלו באמריקה. לאחר כמה ניסיונות כושלים לפרוץ הוא שקל לוותר ולחזור לשוודיה אך הוא משך את תשומת לבו של מנכ"ל חברת אפיק רקורדס שנתן לו להפיק מספר רמיקסים לשיריה של ג'ניפר לופז. עבודתו הגדולה לאחר מכן הייתה הפקת אלבום הבכורה של הזמרת קאט דלונה.
לאחר מכן החל רד וואן לעבוד עם הזמרת והשחקנית ליידי גאגא והפיק עבורה את להיטיה הראשונים "Just Dance" ו"Poker Face" מאלבומה הראשון "The Fame". האלבום הועמד לשישה פרסי הגראמי ו-Poker Face זכה בפרס בקטגוריית "הקלטת הדאנס הטובה ביותר" והאלבום בקטגוריית "אלבום הדאנס הטוב ביותר". בנוסף לכך ששני השירים הגיע למקום הראשון במדינות אוסטרליה, ארצות הברית, אירופה, בריטניה, קנדה, ועוד. הוא המשיך לעבוד עם גאגא ובמקביל החל לעבוד עם אומנים כגון: שון קינגסטון, ניו קידס און דה בלוק, מיקה, אייקון, אנריקה איגלסיאס, ליונל ריצ'י, פיטבול, פאולינה רוביו, מידנייט רד ושר. במהלך עבודתו עם גאגא רד וואן השיג כ-9 מועמדויות לגראמי שזכה מתוכן ב-3. בשנת 2009 הפיק עבורה את המיני אלבום השלישי שלה, "The Fame Monster" ובשנת 2011 הפיק את אלבום האולפן השלישי שלה,"Born This Way" שהועמדו לפרס "אלבום השנה" אך לא זכו והמיני אלבום זה בפרס "אלבום הפופ הטוב ביותר".
בשנת 2009 עבד רד וואן עם מייקל ג'קסון על מה שיתברר מאוחר יותר כאלבומו האחרון. בשנת 2010 הקים רד וואן את חברת התקליטים 2101 Records שהיא שלוחה של חברת יוניברסל מיוזיק גרופ. ב-2011 החל רד וואן לעבוד עם הזמר הרוסי אלכסיי וורובייוב. בין האומנים הבולטים בחברתו של רד וואן הוא מוהמבי.
בתחילת 2011 רד וואן הפיק לג'ניפר לופז את הלהיט הענק On The Floor שזכה להצלחה מסחררת. ב-2012 הפיק רד וואן את הסינגל "In My City" עבור הזמרת פריאנקה צ'ופרה.
בנוסף עבד רד וואן עם הזמרת ניקי מינאז' על אלבומה "Pink Friday: Roman Reloaded". בין השירים שכתב עבורה נמנים "Starships" ו"Pound the Alarm". בנוסף כתב גם שיר עבור להקת הבנים ואן דיירקשן - Kiss You. ב-2013 החל לעבוד על אלבומה הבא של הזמרת ג'ניפר לופז.
ליליה שבצובה

ליליה שֶבְצוֹבָה (נולדה ב-1949 בלביב, אוקראינה הסובייטית) היא קרמלינולוגית אוקראינית. היא מכהנת כעמיתה בכירה בהקדש קרנגי לשלום עולמי, מכון מדיניות אמריקאי שפועל להשכנת יחסים חיוביים בין מדינות.

ביוגרפיה

שבצובה השלימה תואר ראשון בהיסטוריה ותואר שני בעיתונות במוסד הלאומי ליחסים בינלאומיים במוסקבה בשנת 1971. בשנת 1976 השלימה תואר דוקטור במדע המדינה באקדמיה למדעי החברה של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית (המוסד הגבוה של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, שבו הוכשרו אנשים מבחינה רעיונית לעבודה במוסדות המפלגה). היא כיהנה כמנהלת המרכז למדע המדינה במוסקבה, וכסגנית מנהל המכון למדע המדינה ולכלכלה בינלאומית במוסקבה.
לאחר התפרקות ברית המועצות, לימדה שבצובה בארצות הברית, באוניברסיטת ברקלי, אוניברסיטת קורנל, ואוניברסיטת ג'ורג'טאון. בשנת 1994-1995 חקרה במרכז הבינלאומי לחוקרים על שם וודרו ווילסון, ומאז 1995 היא חוקרת במסגרת הקדש קרנגי.
בשנת 2008, קיים כתב העת Prospect Magazine משאל לדירוג 100 האינטלקטואלים המשפיעים ביותר. שבצובה דורגה במקום ה-36 במשאל. היא מפרסמת מאמרים בכתב העת Foreign Policy; תחומי המומחיות שמיוחסים לה בהקדש קרנגי הם ארמניה, אזרבייג'ן, הים הכספי, צ'צ'ניה, מזרח אירופה, גאורגיה, קוסובו, רפורמות פוליטיות, רוסיה, הקווקז, פוליטיקה של רוסיה, ואוקראינה.
שמואל בן-שבת

קורות חיים

שמואל בן-שבת נולד בסאפי, מרוקו. אביו ר' אברהם בן-שבת היה פייטן, סוחר, מתורגמן וראש קהילת יהודי סאפי. בילדותו למד שמואל בתלמוד תורה בשם "אור התורה" בסאפי. בשנת 1892 עלה לארץ ישראל ממרוקו ביחד עם הוריו והמשפחה התיישבה בחיפה, שם למד שמונה שנים בבית הספר של כל ישראל חברים (כי"ח) ולאחר מכן השתלם בהוראה בקולג' הצרפתי בביירות.
לאחר לימודיו עבד בהוראה והיה איש חינוך ידוע בחיפה והסביבה. תחילה עבד כמורה בבית הספר של כי"ח בחיפה. בשנים 10–1909 שימש כמנהל בית ספר בכפר תבור, ואחר כך עבד כמורה בבית הספר של חברת עזרה בחיפה. לאחר מלחמת העולם הראשונה נתמנה להיות מנהל בית הספר "נצח ישראל" בחיפה. היה ממיסדי בית הספר לבנות תנועת המזרחי בחיפה ושימש כמנהלו מעת שהוקם. במקביל בשנת 1934 ייסד את התלמוד תורה "יסוד הדת" לילדים ספרדים.
במקביל לעבודתו בחינוך, היה סופר קבוע של עיתון החרות הירושלמי (להבדיל מחירות של האצ"ל), בעריכת אברהם אלמליח וחיים בן-עטר וכתב רבות על נושאים תרבותיים ופוליטיים. מאמריו עסקו בעיקר בסיקור היחס לציונות בעיתונות הערבית. ברבים מאמריו קרא ליישוב היהודי לייסד עיתון בערבית שיוכל לתת מענה לתעמולה אנטי-ציונית, וקרא ליהודים נוספים לנהוג כמוהו ולשלוח תגובות לעיתונים הערביים על מאמרים אנטי-ציוניים. הוא הפסיק לעבוד עבור "החרות" לאחר שקיבל משרת הוראה בטכניון בתקופת מלחמת השפות.
כפעיל פוליטי, היה פעיל מרכזי בתנועת המזרחי וממייסדי סניף תנועת המזרחי בחיפה. משנת 1918 שימש כחבר "ועד הקהילה העברית" של חיפה מטעם התנועה ומשנת 1920 ועד 1944 היה ציר אספת הנבחרים וחבר הועד הלאומי של היישוב היהודי בארץ ישראל. הוא השתתף כציר בקונגרס הציוני העשרים בציריך. שימש כנציג הספרדים בוועד הפועל בחיפה. בנוסף הוא לקח על עצמו מספר תפקידים כפעיל ציבורי, כגון יו"ר סניף איגוד הסופרים הדתיים בחיפה, חבר בוועדת החינוך של עיריית חיפה, יו"ר ועדת התרבות של מועצת הספרדים בחיפה וחבר המועצה של המכון הארץ-ישראלי לפולקלור ואתנולוגיה.
בן-שבת עסק בעריכת מחקרים בלשניים והיסטוריים. הוא נהג לפרסם מאמרים רבים בענייני לשון בעיתונים לשוננו, הד החנוך, הארץ, הד המזרח, החרות, מזרח ומערב, התור, ההד, "אלמוקתף" (מוסף ערבי מדעי בקאהיר). בנוסף הוא פרסם מאמרים שעסקו בפולקלור ערבי ושל יהדות ספרד, וכן מאמרים העוסקים בענייני השעה ובשאלות ציבוריות כלכליות ומדיניות בעיתונים "הארץ", החרות, דאר היום, "התור" ובעתונים ערביים שבסוריה ובמצרים. עניין רב היה לו בתחום השפה העברית וצורותיה הקדומות, ביאורים של המקרא וכדומה. כמו כן הוא עסק בבלשנות שמית ובהשוואה לשונית בין השפות עברית וערבית. הוא נהג לשאת הרצאות על הלשון העברית ושורשיה וכן על נושאים נוספים ב"אהל שם", באגודה להשתלמות במדע ומעל במות פומביות נוספות בחיפה.
בן-שבת כתב חיבורים על העיר חיפה ותולדותיה, כולל מחקר על תולדות העיר שאותו הוא פרסם בהמשכים בעיתונות. הוא כתב שירה וספרות ילדים.
חלק מכתביו חוברו בקובץ בשם "משאת חינוך" שפורסם בשנת 1955.
שמואל בן-שבת היה נשוי לפרחיה, בתו של ר' משה כלפון ונכדתו של הרב אברהם רפאל כלפון. לבני הזוג היו שתי בנות ובן, אברהם, שנפל במלחמת העצמאות בהגנה על קיבוץ בית קשת. הבנות אסתר ליאור ורנה איל מתגוררות בחיפה.
על שמו קרוי רחוב בעיר חיפה.

ארכיון

ארכיונו נמצא בארכיון גנזים- אגודת הסופרים בבית אריאלה בתל אביב.
פרדוקס סנט-פטרסבורג

פרדוקס סנט פטרסבורג הוא מעין-פרדוקס בתורת ההסתברות ובתורת קבלת ההחלטות, המבוסס על משחק הימורים המוביל למשתנה מקרי עם תוחלת אינסופית. הפרדוקס מספק דוגמה פשוטה לבעיה של הערכת שווי כלכלי, שבה התוחלת מביאה לתוצאות שגויות בעליל. הפרדוקס קרוי כך על שם מאמרו של דניאל ברנולי, שהציג אותו ב-1738 בכתב העת "כתבי האקדמיה המלכותית למדעים של סנקט פטרבורג". עם זאת, מקורו של הפרדוקס במכתב שכתב ניקולאוס ברנולי, בן-דודו של דניאל, ב-1713.
חשיבותו של פרדוקס זה בכך שהוא הניח את הבסיס לעיסוק בשנאת סיכון שמיושמת בקבלת החלטות בניהול תיקי השקעות וניהול סיכונים, ביטוח, הימורים ועוד.

הפרדוקס

מוסד הגרלות מציע את המשחק הבא. תמורת כרטיס שמחירו יחושב מיד, זכאי השחקן להטיל מטבע הוגן שוב ושוב, עד שהמטבע נופל על "עץ" בפעם הראשונה. באותה עת, מוכפל סכום הזכייה עם כל הטלת מטבע, כך שאם המטבע הוטל X פעמים, סכום הזכייה הוא  שקלים. באופן כזה, יש לשחקן סיכוי של חצי לזכות בשני שקלים, סיכוי של רבע לזכות בארבעה שקלים, סיכוי של שמינית לזכות בשמונה שקלים, וכן הלאה. חישוב של התוחלת המתמטית של הזכייה, מוביל למסקנה שערך המשחק אינסופי: התוחלת מתקבלת מסיכום הזכיות האפשריות, כשהן מוכפלות כל אחת בהסתברות שלה: . 
אנשים שמציעים להם להשתתף במשחק מעריכים את שוויו בסכומים נמוכים, למרות ששחקן רציונלי אמור, כביכול, לשלם כל מחיר על מנת להשתתף במשחק.
דלילה

דְּלִילָה היא דמות תנכ"ית המופיעה בספר שופטים, פרק ט"ז. דלילה הייתה אשתו השלישית של שמשון. תמורת כסף, היא גילתה לפלשתים את מקור כוחו של שמשון והביאה למותו.

במקרא

המקרא מספר שדלילה התגוררה בנחל שורק, וסמוך ליישוב הולדתו של שמשון, צרעה, שבנחלת בני דן (אזור בית שמש של היום). הפלשתים, שפחדו מכוחו הרב של שמשון ומפעולותיו נגדם, הפצירו בדלילה לפתות אותו על מנת שיתגלה מהו סוד כוחו העצום. תמורת מידע זה הציעו לה אלף ומאה כסף. ייתכן שהשם דלילה נגזר משורש ערבי שפירושו "לגלות"].
דלילה הציקה לשמשון בדבר מקור כוחו פעמים רבות, ובכל פעם, על מנת לרצותה התל שמשון בה ואמר לה סיבות שגויות. לבסוף, משגברו הצקותיה, גילה לה שמשון שכוחו טמון בשיער ראשו שלא גולח מעולם, בשל היותו נזיר לה' מיום הולדתו.
במקרא מסופר כי דלילה הרדימה את שמשון "על ברכיה", ללא אזכור מפורש למגע מיני, אולם בתרגום השבעים נכתב "בין ברכיה" ובתלמוד הבבלי נזכר במפורש מגע מיני בפירוש המלה "ותאלצהו" (ספר שופטים, פרק ט"ז, פסוק ט"ז): "בשעת גמר ביאה נשמטה מתחתיו".
בזמן ששמשון ישן, גזזה דלילה את מחלפות ראשו, דבר שגרם לאיבוד כוחו וכך נלכד שמשון לבסוף בידי הפלשתים, שנואי נפשו. בשביו ניקרו הפלשתים את שתי עיניו ושמוהו כטוחן בבית האסורים.
מכל נשיו, רק על דלילה מוזכר במפורש ששמשון אהב אותה, אך לא מצוין שדלילה אהבה אותו.

זיהויה הלאומי

במקרא לא מפורש זיהויה הלאומי של דלילה, ואין הכרח לראותה כפלשתית.
אמנם קיימת דעה רחבה הרואה אותה כפלשתית.
דעה אחרת מצביעה בעקבות מספר רמזים כי דלילה לא הייתה פלשתית, אלא כנענית ואולי אף הייתה ישראלית שבגדה בשמשון עבור בצע כסף.

דמותה בחז"ל

דלילה הבוגדת זכתה לקיתונות של בוז אצל חז"ל, שדרשו את שמה לגנאי:
וַיְהִי אַחֲרֵי כֵן וַיֶּאֱהַב אִשָּׁה בְּנַחַל שֹׂרֵק וּשְׁמָהּ דְּלִילָה" (שופטים ט"ז, ד). היה ר' מאיר אומר: אלמלי לא נקרא שמה דלילה, הייתה ראויה שתקרא דלילה - שדלדלה את כוחו, דלדלה את לבו, דלדלה את מעשיו. דלדלה את כוחו - דכתיב "ויסר כוחו מעליו", דלדלה את לבו - שנאמר "ותרא דלילה כי הגיד לה את כל לבו", דלדלה את מעשיו - דכתיב "והוא לא ידע כי ה' סר מעליו
— ילקוט שמעוני שופטים רמז ע' וגם תלמוד בבלי מסכת סוטה דף ט ע"ב

דלילה בתרבות

לדמות של דלילה ייצוג רב באמנות, כאשר המרכזי שבו באמנות הבארוק. דלילה נתפשת כדמות "פאם פאטאל", אישה הורסת שיש להיזהר ממנה. לכן ביקשו אמנים רבים לייצג אותה בתקופת הבארוק כציור חינוכי. בין האמנים שציירו אותה: פטר פאול רובנס, רמברנדט, ואן דייק, לוקה, פרנצ'סקו מורונה, פיטר קלאס ויאן ליבנס.
ישנם אמנים שציירו אותה בצורה אימהית, כרעיה ואם, יש שציירו אותה כזונה, ויש ששילבו בין השניים.
המשורר אהרון אשמן כתב ב-1975 את השיר "דלילה", בו ניסה להסביר את מערכת יחסיהם של שמשון ודלילה מנקודת מבטה של דלילה, ותלה את הסיבה להתנהגותה בקנאת אהבתה לו.
מספר יצירות מוזיקליות נכתבו סביב הסיפור של שמשון ודלילה, ובינם האופרה שמשון ודלילה מאת קאמי סן-סנס, והאורטוריה שמשון של גאורג פרידריך הנדל.
מספר סרטים נעשו ובינם הסרט שמשון ודלילה משנת 1949, בהפקתו ובבימויו של ססיל ב. דה מיל, ובכיכובם של ויקטור מצ'ור והדי לאמאר.
האסטרואיד 560 דלילה  שהתגלה על ידי מקס וולף נקרא על שמה.
ללהקה פלורנס אנד דה מאשין שיר הנושא את שמה של דלילה באלבומם how Big, How Blue, How Beautiful. במילות שיר אזכורים לסיפורו של שימשון כגון סצנת העמודים וכן נסיונותיה של דלילה לשכנע את שמשון לספר לה את מקור כוחו.
איטון מס

היסטוריה

ככל הנראה מקורו של הקינוח במכללת איטון, ובאופן מסורתי הקינוח מוגש לאחר משחק הקריקט השנתי בין איטון לבין בית הספר הארו. 
תיאור הקינוח מופיע לראשונה בטקסט משנת 1893 מאת ההיסטוריון ארתור ביוון, המתאר מסיבת גן שערכה המלכה ויקטוריה.
במקור כלל הקינוח תותי שדה או בננות עם קצפת. המרנג הוא תוספת מאוחרת. 
המילה בלגן (mess) מתארת את מראה המנה, אולם באנגלית משמעה גם "כמות של מזון" או "תערובת של מרכיבים הנאכלים יחד".

לקריאה נוספת

• Darra Goldstein, The Oxford Companion to Sugar and Sweets, P 243
ג'ואן גרינווד

ביוגרפיה

נולדה בצ'לסי, לונדון ולמדה משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA). לגרינווד הייתה קריירה ארוכה על במת התיאטרון. בשנים שאחרי מלחמת העולם השנייה הופיעה בתיאטרון של דונלד וולפיט.
בהפקה של פרנק דאנלופ למחזה "אובלומוב" המבוסס על רומן באותו שם מאת הסופר הרוסי איוון גונצ'רוב, היא גילמה את דמותה של אולגה, ושיחקה לצידו של ספייק מיליגן. ההצגה עלתה לראשונה ב"ליריק תיאטר" בלונדון ב-6 באוקטובר 1964. גרינווד תוארה כ"מודל לנדיבות ולסובלנות". בביוגרפיה של מיליגן כתוב עליה "היא הייתה היחידה מבין המשתתפים שמיליגן לא הצליח לגרום לה לצחוק באמצע ההצגה, אף על פי שהשתדל מאד. היא הייתה יפהפייה, וגילמה את דמות האשה האומללה של אובלומוב ביושר מוחלט".
גרינווד זכורה מהופעותיה על מסך הקולנוע בסרט "חשיבותה של רצינות" משנת 1952, ובתפקיד סיבלה בקומדיה השחורה של אולפני אילינג "דם כחול". היא השתתפה בשתי קומדיות נוספות של אולפני אילינג "ויסקי בלי סוף" ו"האיש בחליפה הלבנה". עוד כיכבה בסרטים "Stage Struck" ‏(1958), "אי התעלומות" המבוסס על ספרו של ז'ול ורן (1961), ובסרט זוכה האוסקר "טום ג'ונס" (1963). סרט הקולנוע האחרון שלה היה "דוריט הקטנה" שהוסרט בשנת מותה, היא גילמה את דמותה של מרת קלנם, אמו הקפדנית של ארתור קלנם.
בטלוויזיה הבריטית הופיעה בתפקיד ליידי קרלטון, בעלת הבית המוזרה שמחברת רומנים, בסיטקום "Girls On Top".
ב-1960 הופיעה גרינווד בתפקיד הראשי במחזה "הדה גאבלר" מאת הנריק איבסן, שהוצג ב"אוקספורד פלייהאוס". לצידה שיחק אנדרה מורל בתפקיד בראק. הם התאהבו, ונישאו בסתר בג'מייקה. הם חיו יחד עד למותו ב-1978. לבני הזוג היה בן אחד, ג'ייסון, שאף הוא שחקן.
היא מתה בביתה בלונדון מהתקף לב חמישה ימים לפני יום הולדתה ה-66.
מחמל נפשי

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי שלמה ארצי, שגם הלחין אותו, והופק על ידי בן ארצי, שלמה ארצי וטל פורר. שיר זה הוא הדואט הראשון של שלמה ארצי ביחד עם דיקלה. שיר זה הוא בלדה המכילה בתוכה גם את סגנון המוזיקה המזרחית.
הביקורות שהופנו כלפי השיר היו חיוביות, אך מאקו כללו את הדואט הזה ברשימת "שיתופי הפעולה המוזרים של המוזיקה הישראלית".

וידאו קליפ

בווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר מופיעים שלום מיכאלשווילי ולירז צ'רכי, המשחקים תפקיד של בני זוג, ומתנהגים לפי מילותיו של השיר. בין לבין ניתן לראות בקליפ את דיקלה וארצי באולפן הקלטות, שרה אל תוך מיקרופון את השיר.
הקליפ של השיר זכה להצלחה רבה ונכון לאפריל 2018, מונה הצפיות שלו עומד על כ-4 מיליון צפיות.
ווקסהול 10

ווקסהול 10 היא מכונית משפחתית, קטנה שהושקה על ידי יצרנית הרכב ווקסהול מוטורס הבריטית, מבית ג'נרל מוטורס בשנת 1937. הווקסהול 10 יוצרה בין השנים 1937–1940 ובתום מלחמת העולם השנייה בין השנים 1946–1947.
בתקופת מלחמת העולם השנייה ייצורה של הווקסהול 10 הופסק. 
הדגם התחרה ב-"מוריס 10" וב-"פורד 10".
מפאלדה, נסיכת סבויה

ביוגרפיה

מפאלדה נולדה ב-2 בנובמבר 1902 ברומא, לויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה ואלנה, נסיכת מונטנגרו. בשנת 1925 היא נישאה לנסיך פיליפ, רוזן הסן, שהיה אחיינו של קיסר גרמניה האחרון - וילהלם השני, ונינה של מלכת בריטניה ויקטוריה. לזוג נולדו 4 ילדים. הנסיך פיליפ היה חבר נאמן במפלגה הנאצית בגרמניה ואחיו היה חבר ההנהגה הבכירה של המפלגה. עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, ובמיוחד לאחר שמשטר זה כרת ברית לשיתוף פעולה עם איטליה הפאשיסטית בראשות מוסוליני, המחשבה הייתה שבני הזוג יוכלו לתרום רבות לחיזוק ברית זו. מחשבה זו לא יצאה אל הפועל עקב הסתייגותה של הנסיכה מפאלדה מהמשטר הנאצי, למורת רוחה של בעלה. במהלך מלחמת העולם השנייה ראה היטלר בנסיכה מפאלדה כמי שפועלת במתכוון נגד האינטרסים של גרמניה באיטליה, וכינה אותה "הנסיכה הנתעבת ביותר בבית המלוכה האיטלקי".
בספטמבר 1943 נסעה הנסיכה מפאלדה לבולגריה כדי להשתתף בהלווית גיסה המלך בוריס השלישי. בהיותה שם נודע לה כי איטליה נכנעה לכוחות בעלות הברית, וכי בעלה הושם במעצר בית בבוואריה וכי ילדיה נמצאים בחסות הוותיקן ברומא. בטענות שווא הובלה מפאלדה לשגרירות הגרמנית בסופיה, שם היא נעצרה על ידי הגסטאפו והובלה לברלין. הגרמנים ביקשו באמצעות מעצר זה לגרום למלך איטליה ויטוריו אמנואלה לא לשתף פעולה עם כוחות בנות הברית נגד גרמניה הנאצית. לאחר חקירות ועינויים בברלין נשלחה מפאלדה למחנה הריכוז בוכנוואלד.
ב-25 באוגוסט הפציצו כוחות בנות הברית את המחנה. מפאלדה נפצעה קשה בהפצצות ונכוותה בחלקים רבים בגופה. לאחר יומיים היא מתה מחוסר טיפול רפואי הולם. לחברותיה האיטלקיות במחנה, להם היא סייעה רבות בתנאים המחפירים ששררו שם, היא אמרה בשעת מותה "אני מבקשת שתזכרו אותי לא כנסיכה איטלקיה, אלא כאחותכם האיטלקיה".
למשפחתה של מפאלדה נודע על מותה במחנה הריכוז רק לאחר סיום מלחמת העולם השנייה. בסיום המלחמה הובאה מפאלדה לקבורה באחוזת משפחתה בהסן.

לאחר מותה

למרות הדחת משפחת המלוכה האיטלקית מהשלטון לאחר מלחמת העולם השנייה זוכה הנסיכה מפאלדה באיטליה לכבוד עקב התנהגותה האמיצה והסיוע שהיא נתנה לאחיה האיטלקיים במחנה הריכוז בוכנוולד.
ממשלת איטליה החליטה בשנת 1997 להנפיק בול מיוחד לזכרה של הנסיכה מפאלדה. בשנת 2002 הפיקה הטלוויזיה הממלכתית באיטליה סרט אודות חייה. כמו כן נחנך פסל לזכרה ברומא.
בודאי

חיו ומורשתו

הראיה ההיסטורית המוצקה ביותר לקיומו וחיו של בודאי היא אוסף ביוגרפיות של נזירי צ'אן בשם "רשומות ג'ינגְדֵה"  מהמאה העשירית לספירה. שם הוא מתואר כנזיר שמן וקירח לבוש גלימות פשוטות.
הוא מוצג לרוב כנווד הנושא עימו את כל חפציו בשק בד, דבר שמרמז על היותו עני אך שמח בחלקו. בתרבות הסינית הדמות שלו מסמלת הן שפע והן הסתפקות במועט.
לפי אגדות מקומיות, הוא היה נודד ונוהג לשחק ולהופיע בפני ילדי הכפרים אליהם הגיע, לחזות את מזג האוויר ולקרוא עתידות. הוא היה לן במקום בו היה כשירדה השמש, בין אם בפנים או בחוץ, וכוחותיו המיסטיים היו מגנים עליו מאיתני הטבע. במכתב מוות המיוחס לנזיר שמתוארך לשנת 916 נכתב שהנזיר הוא גלגול של המאיטְרֶיה, הבודהה שתוולד בעתיד לאחר שהבודהיזם ישכח מהעולם.
אמא אדמה (שיר)

אמא אדמה הוא שיר בביצוע אריק איינשטיין מאלבומו יסמין. את השיר כתב יעקב רוטבליט והלחין מיקי גבריאלוב.

הבית הראשון

היא תביט אלי טובה וחכמה
כמו בבן השב הביתה מן הדרך
תחבק אותי אליה בנשימה חמה
אמא אדמה.

משמעות השיר

האדמה בשיר משולה לאם. הקולטת את בנה בכל מצב, מרפאה אותו וסולחת לו על כל פגמיו. אוהבת אותו אהבת אמת. השיר מבטא אהבה פשוטה ובלתי אמצעית לאדמה, שממנה מקור הכל. רבים ניכסו את השיר לאהבת המולדת, וחיברו אותו לערכי הטבע, הפטריוטיות והפשטות. ניתן לפרש את השיר גם במשמעות מורבידית. לפי פירוש זה, השיר מתאר את מותו של האדם השב בחזרה אל אמא אדמה, המחבקת אותו מרפאת את כל פצעיו וסולחת לו.

משמעות תנ"כית

יש שקישרו את השיר לכתוב בספר בראשית, פרק ג', פסוק י"ט, המתאר את העונש שקיבל האדם לאחר האכילה מפרי עץ הדעת: "בזיעת אפיך, תאכל לחם, עד שובך אל-האדמה, כי ממנה לוקחת: כי-עפר אתה, ואל-עפר תשוב."
המשמעות הנוספת המתגלה בעזרת פסוק זה מאירה את השיר באור אמיתי ונוגה: מן האדמה קורצנו, והיא זו שתקלוט את גופנו בבוא העת. עם פטירת אריק איינשטיין, שביצע את השיר פעמים רבות, קושר השיר "אמא אדמה" למותו והפך לנכס צאן ברזל בשיריו ובמורשתו.
קבועי לאמה

קבועי לאמה (Lamé) הם קבועים המחושבים מתכונות החומר והמשמשים בהצגת הקשרים בין מאמצים לבין מעוותים של חומרים אלסטיים ליניאריים. הקבועים המשמשים בתורת האלסטיות נקראים על שמו של המתמטיקאי גבריאל לאמה, Gabriel Lamé שחי בצרפת מיולי 1795 עד מאי 1870, השימוש בקבועי לאמה היא דרך נוספת להצגת התכונות האלסטיות של החומר ושל חוק הוק. השימוש בדרכים השונות להצגת התכונות האלסטיות של החומר קשור להתפתחות ההיסטורית של תורת החוזק ושל תורת האלסטיות.
Executive Information Systems

Executive Information Systems או בראשי תיבות EIS הן מערכות תומכות החלטה המיועדות לשימושם של מנהלים. 
כמערכות המיועדות לשימושם של מנהלים הן נבנו עם דגש על פשטות וקלות שימוש. כמות המידע בתוכן הייתה קטנה יחסית וכללה נתונים מסוכמים, לרוב מדובר בנתונים הנותנים תמונה כוללת ולא תמונה פרטנית. בדרך כלל הופקו הנתונים עבור המנהלים מתוך מחסן נתונים.
מערכות EIS הוגדרו כאוסף של כלי ניהול התומכים בצרכי המידע וצרכי קבלת ההחלטות של מנהלים על ידי שיתוף מידע פנים ארגוני ומידע חיצוני במסגרת אנליטית. הרעיון מאחרי מערכות מסוג זה היה הצגת מידע למשתמש ללא צורך בביצוע מניפולציות שלו, כך שהמערכות היו קלות ונוחות לשימוש. מערכות מסוג זה היו פופולריות בסוף שנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20.
כתוצאה מהצלחתן הוגבר השימוש בהן למנהלים בדרגים נמוכים יותר ואחרי כן אף לעובדים שאינם מנהלים. בעקבות כך יש אנשים שהתייחסו לראשי התיבות EIS כאל Everyone Information Systems במקום Executive Information Systems.
כיוון שהמערכות נחשפו לשימוש אוכלוסיות שאינן מנהלים בדרג בכיר, נוצרו צרכים לכמויות מידע רב יותר ולעיבודים מורכבים יותר. כך מערכות אלה איבדו את ייחודן בהשוואה למערכות תומכות החלטה אחרות ומערכות בינה עסקית. 
כתוצאה מכך פחתה הנטייה שהייתה שכיחה בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20 לרכוש מוצרי EIS ולפתח מערכות כאלה.
התחליפים העכשוויים למערכות מסוג זה הם מוצרי EPM ושימוש ב-Dashboards ו-Scorecards.
ארץ טוב

אֶרֶץ טוֹב, או טוב, היה אזור בצפון עבר הירדן המזרחי.
בתקופת השופטים, ברח יפתח הגלעדי מאחיו, אל "ארץ טוב", על פי המסופר בספר שופטים:
"וְיִפְתָּח הַגִּלְעָדִי הָיָה גִּבּוֹר חַיִל וְהוּא בֶּן אִשָּׁה זוֹנָה וַיּוֹלֶד גִּלְעָד אֶת יִפְתָּח: וַתֵּלֶד אֵשֶׁת גִּלְעָד לוֹ בָּנִים וַיִּגְדְּלוּ בְנֵי הָאִשָּׁה וַיְגָרְשׁוּ אֶת יִפְתָּח וַיֹּאמְרוּ לוֹ לֹא תִנְחַל בְּבֵית אָבִינוּ כִּי בֶּן אִשָּׁה אַחֶרֶת אָתָּה: וַיִּבְרַח יִפְתָּח מִפְּנֵי אֶחָיו וַיֵּשֶׁב בְּאֶרֶץ טוֹב וַיִּתְלַקְּטוּ אֶל יִפְתָּח אֲנָשִׁים רֵיקִים וַיֵּצְאוּ עִמּוֹ:"
בתקופת דוד המלך, חברו אנשי ארץ טוב לעזרתם של העמונים, יחד עם אנשי ארם צובה וארם בית רחוב, כנגד צבאו של דוד:
"וַיִּרְאוּ בְּנֵי עַמּוֹן כִּי נִבְאֲשׁוּ בְּדָוִד וַיִּשְׁלְחוּ בְנֵי עַמּוֹן וַיִּשְׂכְּרוּ אֶת אֲרַם בֵּית רְחוֹב וְאֶת אֲרַם צוֹבָא עֶשְׂרִים אֶלֶף רַגְלִי וְאֶת מֶלֶךְ מַעֲכָה אֶלֶף אִישׁ וְאִישׁ טוֹב שְׁנֵים עָשָׂר אֶלֶף אִישׁ: וַיִּשְׁמַע דָּוִד וַיִּשְׁלַח אֶת יוֹאָב וְאֵת כָּל הַצָּבָא הַגִּבֹּרִים: וַיֵּצְאוּ בְּנֵי עַמּוֹן וַיַּעַרְכוּ מִלְחָמָה פֶּתַח הַשָּׁעַר וַאֲרַם צוֹבָא וּרְחוֹב וְאִישׁ טוֹב וּמַעֲכָה לְבַדָּם בַּשָּׂדֶה:"
במאה ה-20 הציעו חוקרים לזהות את "ארץ טוב" באזור הגלעד הדרומי; בקרבת העיר רחוב, בירת ארם בית רחוב, שזוהתה באתר היישוב הערבי ראחב. זיהוי נוספת של חוקרים, הוערך בסמוך לירמוך בין בצרה לאדרעי, בסביבות היישוב הערבי טייבה.
בספרות התורנית נעשה שימוש בצמד המילים "ארץ טוב" לכותר ספר.
שמורת פורה

שְׁמוּרַת חָרְבַּת פוּרָה היא שמורת טבע קטנה בנגב הצפוני, בסמוך למחלף מאחז שעל כביש קריית גת - בית קמה. בשמורה פריחה עשירה וייחודית בחודשים פברואר ומרץ.
בשמורת פורה גדלים צמחים ממוצא ים-תיכוני וצמחים ממוצא מדברי. השמורה הייתה מגודרת בשנות ה-60 של המאה ה-20 ולא נפגעה ממרעה. באתר סלעי קירטון גירניים מתקופת האאוקן. בשמורה גדלים צמחי כלנית מצויה, נורית, פרג, עירית גדולה, אירוס ארצישראלי, לשון פר, ערטנית השדות,  כלח, שמשון הדור, עכנאי יהודה, דבורנית וודודאים. עוד בשמורה שיחי רותם, מלוח ולענה וצמחי וינקה עשבונית, עירית נבובה, מרווה ריחנית וצהרון מצוי
שמורה פורה השתרעה על שטח בן 12 דונם באפיק נחל פורה, הוא יובל של נחל שקמה. בשנת 2007 הוגדל שטח השמורה ב-283 דונם. שמה ניתן על שם חורבת פורה הנמצאת בגבולה המערבי. השמורה נקראת בערבית ח'רבת אלפורה. בחורף נאגרים בשמורה מי שטפונות בסיוע סכר ונוצר אגם עונתי. במקום גשר הרוס, שריד מסילת הרכבת הטורקית שנסללה בתקופת מלחמת העולם הראשונה מטול כרם לבאר שבע, ומשם לקוסיימה בחצי האי סיני. הגשר נהרס בשיטפונות בשנות ה-70 של המאה ה-20.
בשנים האחרונות נודעה השמורה במרבדי הכלניות האדומים שלה, שהתרבו והתרחבו בעשור הראשון של המאה ה-21, והיא נכללת בפסטיבל דרום אדום הנערך מדי חורף בחודש פברואר בנגב המערבי.
הכניסה הראשית לשמורה היא מכביש 40.