google/wiki40b huggingface dataset:
דקל בנו

ביוגרפיה

דקל בנו נולד בשנת 1973. זה שנים רבות הוא מפרסם תשבצים רגילים לצד תשחצים ותשבצי היגיון בכתבי עת שונים, בהם "ידיעות אחרונות" (מדור יומי), "במחנה", "פנאי פלוס", "מקור ראשון", "עולם האשה" ו"ראש1". בעבר פרסם גם תשבץ היגיון בירחון "בלייזר" וכן סוגים שונים של תשבצים ופעילויות נוספות בעיתון הילדים "עולמו של דיסני".
בשנת 1990 סיים, עם מוטי ולהויז, את מלאכת החיבור של תשבץ ההיגיון הגדול ביותר בעולם, בגודל של 10,000 משבצות (100 במאוזן, 100 במאונך), ובעקבות זאת נכנס שמו לספר השיאים הישראלי. התשבץ לא פורסם, בעיקר בשל הקושי הטכני לפרסם תשבץ כה גדול.
בשנת 1997 זכה בתואר "יקיר אמן חיפה" על פועלו בתחום.
בסוף חודש מאי 2005 החל לפרסם ב"ידיעות אחרונות" תשבצי סודוקו וקאקורו, ומאז מפרסם אותם מדי יום. בין השאר עסק בהנחיה לפיתוח חשיבה בבתי ספר למחוננים, והוא מרצה ומנחה ערבי חידונים ושעשועי לשון למבוגרים. פרסם גם מספר קובצי תשבצים.
ב-26 ביוני 2009 החל לפרסם ב"ידיעות אחרונות" את תשבץ ההיגיון "תרתי משמע", לאחר מותו של נדיב אבידן, שהיה חברו הקרוב ופרסם תשבץ זה במשך 23 שנה.
החל משנת 2010 מחבר דקל בנו את התשבצים במוסף הפנאי "פיצוחים" של ידיעות אחרונות, כולל תשבץ ההיגיון "הפוך על הפוך".
מאז דצמבר 2006 מתקיים בראשון לציון מדי שנה כנס ה"הגיונריה", שבו משתתפים מאות פותרים של תשבצי היגיון. דקל בנו הנחה מספר כנסים אלו.
החל מפברואר 2019 מגיש בנו כתב חידה שבועי בתוכנית האקטואליה "קלמן וליברמן" ברשת ב'.

חיים אישיים

בנו מתגורר בכרמיאל, נשוי לאיריס ואב לשלושה.
יחסי סן מרינו–סרביה

תקופת יוגוסלביה (1961-1992)

יוגוסלביה וסן מרינו חתמו על הסכם לכינון יחסים קונסולריים (לא דיפלומטיים) רשמיים, סן מרינו חתמה על ההסכם ב-25 בספטמבר 1961 ויוגוסלביה חתמה עליו באותה השנה. על פי ההסכם, דיפלומט בכיר בשגרירות של יוגוסלביה ברומא הוגדר כקונסול כללי לרפובליקה של סן מרינו.
בין שתי המדינות נחתם בשנת 1967 הסכם פטור מוויזה. אחד מקפטני המחוז של סן מרינו ביקר ביוגוסלביה ב-1984. בשנת 1985 חתמו שתי המדינות על הסכם במטרה להתחיל שיתופי פעולה כלכליים ארוכי טווח ומסחר בקנה מידה גדול.

לאחר יוגוסלביה (1992-)

ב-14 בפברואר 2002 כוננו סרביה וסן מרינו יחסים דיפלומטיים רשמיים.
שר החוץ של סן מרינו, פאביו בררדי ביקר בבלגרד ב-15 ביולי 2005, שם נפגש עם נשיא סרביה בוריס טאדיץ', עם ראש הממשלה ווייסלב קושטוניצה ועם שר החוץ ווק דראשקוביץ'. במהלך הביקור הבטיח בררדי כי סן מרינו תתמוך בכל בקשותיה של סרביה במועצת אירופה, וברשותן הטביעות הטריטוריאליות של סרביה.
ב-11 במאי 2008 הכירה סן מרינו בעצמאותה של קוסובו בניגוד לציפיותיה של ההנהגה הסרבית ששידלה אותה לא לעשות זאת.
מפלגת הקוטב

היסטוריה

המפלגה זכתה במושב אחד בבחירות 1987, ושמרה על כוחה בבחירות 1991. עם זאת, היא קיבלה רק 90 קולות בבחירות 1995, ואיבדה את מושבה בפרלמנט.
ג'נרל דיינמיקס

היסטוריה

החברה נוסדה רשמית ב-21 בפברואר 1952 לאחר שאלקטריק בוט, שנוסדה ב-1899,  רכשה את קנדאייר מממשלת קנדה ב-1946. ב-1952 קונבאייר התמזגה עם ג'נרל דיינמיקס. ב-1976 מכרה ג'נרל דיינמיקס את קנדאייר בחזרה לממשלת קנדה.
ב-1982 הוקמה היחידה העסקית לייצור מערכות לוחמה בעקבות רכישת יחידת מערכות הלוחמה של קרייזלר. ב-1992 מכרה את ג'נרל דיינמיקס את חטיבת הטילים הטקטיים ליוז אלקטרוניקס ואת צסנה לטקסטרון. ב-1993 מכרה את יחידת המטוסים הצבאיים ואת חטיבת מערכות החלל למרטין מריאטה. ב-1994 מכרה את קונבאייר למקדונל דאגלס. ב-1995 רכשה החברה את בת' איירון וורקס מפראודניטל אינשורנס. ב-1996 היא רכשה את טלדיין ויאקל סיסטמס. ב-1997 היא רכשה את יחידת מערכות הביטחון ואת יחידת מערכות החימוש של לוקהיד מרטין. באותה שנה רכשה את יחידת מערכות טכנולוגיות מתקדמות, לשעבר יחידה של לוסנט, ואת קומפיוטינג דבייסס אינטרנשיונל, לשעבר חטיבה של קרדייאן קורפוריישן. ב-1988 היא רכשה את נשיונל סטיל אנד שיפבילדינג, שנוסדה ב-1905. ב-1999 רכשה את גאלפסטרים איירוספייס מפורסטמאן ליטל שנוסדה ב-1958. 
ב-2001 רכשה את גלקסי איירוספייס קומפני מהתעשייה האווירית לישראל. ב-2001 נוסדה דסישן סיסטמס (שהתמזגה מאוחר יותר עם ג'נרל דיינמיקס C4 סיסטמס) לאחר רכישת קבוצת מערכות המידע של מוטורולה. ב-2002 רכשה את אדבנסד טכניקל פרודקטס. ב-2003 רכשה את GM דיפנס מג'נרל מוטורס ואת Steyr Daimler Puch Spezialfahrzeug‏ (SSF) מקבוצת משקיעים אוסטריים, שרכשו את החברה ב-1998 מקונצרן שטייר דיימלר פוך. SSF הי כיום חלק מ"ג'נרל דיינמיקס אירופיאן לנד קומבט סיסטמס" שכוללת גם את סנטה ברברה סיסטמס הספרדית ואת MOWAG השווייצרית, ושהמטה שלה שוכן בווינה, אוסטריה. באותה שנה רכשה גם את ורידיאן. ב-2004 רכשה את ספקטרום אסטרו, וב-2006 רכשה את אנתאון אינטרנשיונל.
שלום קרתגו

שלום קרתגו  (בלטינית: pax carthaginiensis או pax punica) הוא ביטוי הבא לתאר הסכם שלום שאינו הוגן כלפי אחד מהצדדים.
קרב פידנה

קרב פידנה הוא הקרב שסיים את המלחמה המוקדונית השלישית בין הרפובליקה הרומית לבין פרסאוס, מלך מוקדון.

רקע לקרב

לאחר שתי תבוסות שנחל פיליפוס החמישי מול רומא הוא הקפיד מאוד לשמור על נאמנותו להסכמים עימה ואף לסייע לה במלחמות באזור. עם זאת בין רומא (החשדנית מאוד) ובין פיליפוס נוצרה מתיחות, אולי כתוצאה מההתאוששות הכלכלית שלו. פיליפוס שלח את בנו דמטריוס להרגיע את הרוחות ברומא. פרסאוס, בנו הבכור של פיליפוס החל לדאוג וגרם להוצאתו להורג של דמטריוס, לאחר מות אביו עלה פרסאוס לשלטון.

מהלך הקרב

בשלוש השנים הראשונות (משנת 171 לפנה"ס) ניהלו המצביאים הרומיים את המלחמה באופן גרוע ונחלו כשלונות רבים. בשנה הרביעית הפיקוד הועבר ללוקיוס אימיליוס פאולוס מקודוניקוס שחדר למאקדוניה למרות הביצורים של פרסאוס. 
צבאו של פרסאוס נסוג לפידנה וב-22 ביוני שנת 168 לפנה"ס נערך הקרב המכריע. לאחר התכתשיות של חיל רגלים קל שנערכו במהלך היום, חיל הרגלים הקל של לוקיוס התקרב לצבאו של פרסאוס יתר על המידה, דבר שגרם לפרוץ הקרב.  הפלנקס של פרסאוס ניגפו אל מול הלגיון של פאולוס שהיה גמיש יותר ויכל להתאים את עצמו לפני הקרקע.

אחרית דבר

פרסאוס נמלט משדה הקרב אך מאוחר יותר הסגיר עצמו לידי הרומאים וכשנה לאחר מכן מת בגלותו באיטליה. קרב פידנה חרץ את גורלה של מוקדון שסופחה והפכה לפרובינקיה רומאית.
תיירות טרור

תיירות טרור היא השם הלא רשמי שניתן לתופעה שבה גברים צעירים, משכילים המתפקדים היטב בחברה, נוסעים למדינות מוכות מלחמה שלארצם אין הסכם הסגרה איתן, כדי להשתתף בהרפתקת לחימה לצד ארגוני מורדים וטרור ולהרוג בני אדם. תופעה זו מכונה לעיתים גם תיירות ג'יהאדית (כמו כן גם תיירות ג'יהאד או תיירות ג'יהאדיסטית) כאשר מדובר בטרור אסלאמי.
תופעת תיירות הטרור הולכת וגדלה ברחבי העולם, כאשר יעדיה הפופולריים ביותר הם: סוריה, אפגניסטן ועיראק.

מניעת תיירות טרור

התיירים החוזרים למדינות המקור שלהן מעוררים דאגה בקרב הממשל, שכן התיירים שלעיתים מועדים לביצוע פיגועים, הם חסרי ניסיון, חוזרים לאחר אימוני קרב, שימוש בנשק ואמצעי לחימה וניסיון מבצעי. החשש במדינות המקור הוא שאותם תיירים יחזרו לארצם ויצטרפו לתאי טרור וישתמשו בהכשרתם כדי לבצע פיגועים כנגד הממשל והאוכלוסייה המקומית.
מדינות המקור לרוב מפרסמת אזהרות מסע לאזורים מוכי מלחמה. המשטר מבצע פעולות מנע נגד אלו המתעדים לצאת לאותם אזורים מוכי מלחמה כגון חקיקה, פשיטות, מעצרים והחרמות דרכונים. שירותי הביטחון של מדינות המקור לרוב מבצעים מעקב אחרי התיירים כדי לוודא שאינם מרכיבים תאי טרור.
קרב נייבה

קרב נייבה (ברוסית: Невская битва) נערך, לפי מקורות רוסיים, ב-15 ביולי 1240, אולם מקורות שוודיים, גרמניים, פיניים ובאלטיים אינם מכירים קרב זה כלל. הקרב התקיים על הקרח שכיסה את נהר הנייבה ובסביבתו בין צבא המלך השוודי שהובל על ידי בירגר יארל לבין צבא רפובליקת נובגורוד בהנהגת הנסיך אלכסנדר ירוסלביץ'.
מטרת הפלישה השוודית הייתה כנראה להשיג שליטה על פתח הנהר ועל העיר לדוגה, וכך לתפוס את החלק החשוב ביותר בקו המסחר בין הורנגים ליוונים אשר היה תחת שליטת נובגורוד במשך למעלה ממאה שנים.
בקרב ניצח אלכסנדר ירוסלביץ', ששינה את שמו לאלכסנדר נבסקי לזכרו.
שלמה סקולסקי

שלמה סְקוּלְסקי (1912 – 3 ביולי 1982) היה מחנך, סופר, משורר, מתרגם, פובליציסט ועורך ישראלי, שהיה מזוהה עם תנועת בית"ר ועם המחתרות.

ביוגרפיה

סקולסקי נולד בפולין ב-1912. ב-1941 הגיע מהעיר וילנה בירת ליטא הסובייטית לארץ ישראל באופן בלתי-ליגאלי. ב-1944 נעצר בידי הבריטים, לאחר שהיה חבר בפלוגות ההגנה של בית"ר בראש פינה. היה עצור במחנה המעצר בלטרון במשך שנתיים.
בשירו "ראש פינה", כתב על שלמה בן יוסף, עולה הגרדום הראשון:
"אלונים נדים צמרת
 דום שרים לבן-יוסף
 בין הבקע לכנרת
 קבר עז חוצב
 אין כובשים את ראש הסלע
 אם אין קבר במורד"
לאחר קום המדינה עבד כעורך בידיעות אחרונות לילדים, ובמדורי הספרות של העיתונים "חרות", "המשקיף" ו"היום".
לימד ספרות בתיכון עירוני א' בתל אביב.
תרגם לעברית ספרים רבים, ובהם "היידי בת ההרים" מאת יוהנה ספירי, שנתיים באי בודד לז'ול ורן, ו"הלב" לדה אמיצ'יס.
את השיר "מן המחתרת", עיבד גיל אלדמע. 
חתם על חלק מיצירותיו בפסבדונימים, כגון: "הדוד הטוב", "בן ישראל הדני", ש"ס, שלמה, ש., שמעוני, רינה טל, בן ישראל הדני, ש. אלירן ועוד.
היה גיסו של חבר הכנסת יוחנן בדר.
על שמו קרוי רחוב בבאר שבע.
אצטדיון קריית חיים

מבנה האצטדיון

האצטדיון שימש בעבר כאצטדיון הכדורגל הביתי של הקבוצות הישראליות הפועל חיפה, מכבי חיפה והפועל קריית חיים והיה מסוגל בשיאו לקלוט מעל כ-22,000 צופים, אם כי מלבד הטריבונה המערבית הבנויה בטון, המקומות היו ברובם מקומות עמידה על מדרונות דשא ולא מושבים של ממש.

היסטוריה

האצטדיון נחנך במאי 1958 והוא שימש בעיקר לאירוח משחקיה של הפועל חיפה.
האצטדיון סבל מתנאים ירודים ובמיוחד במשחקים שהתקיימו בתנאי גשם. עם הקמת אצטדיון קריית אליעזר ב-1955 ומעברה של מכבי חיפה אליו, פחת השימוש באצטדיון בקריית חיים אף על פי שעדיין שימש לאירוח משחקיה של הפועל חיפה ולעיתים חזרה לשחק בו גם מכבי חיפה, למשל כשבוצעו שיפוצים בקריית אליעזר, עד שבשנת 1991 עברה גם הפועל חיפה באופן סופי לאצטדיון קריית אליעזר. מאז אצטדיון קריית חיים אינו מארח עוד משחקי כדורגל בוגרים, והוא משמש כמגרש האימונים של הקבוצה הבוגרת ושל מחלקת הנוער של הפועל חיפה. יציע הבטון היחיד שבו (המערבי), מאושר לכ-1,000 צופים בלבד בשל מצבו הרעוע והוא יציע עמידה.
בשנת 1993 נתנה ההסתדרות לרובי שפירא (אז הבעלים של קבוצת הפועל חיפה) זכות שימוש תמידית, ללא הגבלת זמן, באצטדיון קריית חיים, כל עוד הוא ממשיך להיות הבעלים של הפועל חיפה.
בשנת 1994 קיבל שפירא 50% מזכויות הבנייה באצטדיון תמורת העברה להסתדרות של מחצית מהרווחים בפרויקט הנדל"ני שיוקם על שטחו לאחר שייהרס.
העסקה הושלמה באפריל 1997 לאחר שהקבלן יעקב אנגל צורף לפרויקט. אנגל ושפירא שילמו 5 מיליון שקל תמורת זכויות הבנייה ועוד 8.8 מיליון שקל כהלוואה להסתדרות, שתוחזר מתוך הרווחים של הפרויקט. אולם תוכניות הבנייה לא מומשו עקב מיקומה בסמוך של חוות המיכלים של החברה לתשתיות נפט ואנרגיה. 
בשנת 2004 הודיעה ראש עיריית חיפה יונה יהב כי הושגו הסכמות לגבי פינוי חוות מיכלי הנפט ובניית השכונה במקום תתחיל בקרוב, אך נכון ל-2019 האצטדיון לא נהרס ומשוחקים בו משחקי הבית של קבוצת הנוער של הפועל חיפה. על פי התוכניות העדכניות, בשטח האצטדיון מתוכנן פרויקט מגורים שנועד להכיל עד 1,500 דירות לצד פארק שכונתי.
ב-2013 החל להיבנות במרחק מאות מטרים מדרום אצטדיון מתחם גדול ששטחו הכולל כ-95 דונם בשם "פארק הספורט קריית חיים" הכולל בין השאר 2 מגרשי קטרגל סינתטיים, 2 מגרשי כדורגל מוארים מחופי דשא טבעי לאימונים ולמשחקים של קבוצות ילדים ונוער, כשבכל מגרש גם הוקם יציע של 250 מקומות. המתחם עתיד לשמש בין השאר את קבוצות הילדים והנוער של הפועל חיפה במקום מתחם אצטדיון קריית חיים.
המראה ונחיתה אנכית

המראה ונחיתה אנכית (באנגלית: Vertical Take Off and Landing או בראשי תיבות VTOL) היא יכולת של כלי טיס להמריא ולנחות אנכית, ללא תנועה קדימה. לרוב הכוונה היא למטוסים בעלי יכולת זאת, כמו מטוס ההרייר והבל-בואינג V-22 אוספריי (שהוא שילוב בין מטוס ומסוק). בנוסף הקטגוריה כוללת גם כלי תעופה שהם באופן טבעי בעלי יכולת המראה ונחיתה אנכית, כמו מסוקים וכדורים פורחים.
הצורך בהמראה ונחיתה אנכיים הכרחי בהיעדר מסלול המראה או נחיתה ביעד או ביכולת להקים בזמן נתון. לדוגמה, המראה מספינות או נחיתה בשטח שאינו מישורי.
הר לואיס

שמו של הר

ההר נקרא בשנת 1886 אחרי לואיס ב. סטיוארט (Louis Stewart). שמם של הר לואיס, הר אידית' והר פיפי ניתנו באותו יום בשנת 1886, עת שראש ממשלת קנדה, סר ג'ון מקדולנד ורעייתו, וכן המזכירה שלה והכלב שלה פיפי טיילו בהרים, לציון השלמת בניית מסילת הרכבת הקנדית פסיפית. לואיס סטיוארט בנו של מנהל הפארק הלאומי לקח את אידית' וכת כלבתה פיפי לטייל בהרים, וכאשר הם טיפסו על מעבר אידית', הם ראו את שלוש הפסגות, וסטיוארט קרא לפסגות על שמו, על שם אידית' ועל שם הכלבה שלה.

הטיפוס על ההר

הראשונים שטיפסו על ההר היו קונרד קיין, ואלברט ה. מקארתי, (Albert H. McCarthy) ביום רביעי, ה-19 ביולי 1916.
עדי גרוסמן

ביוגרפיה

גרוסמן גדלה במושב אחיטוב שבעמק חפר. היא החלה להתאמן בג'ודו בגיל שש במועדון בבת חפר תחת הדרכתה של המאמנת בתיה אדיב. בנוסף לג'ודו התאמנה גרוסמן גם בכדורעף, כדורסל והתעמלות קרקע ובגיל 14 החליטה להתמקד באימוני הג'ודו.
ביוני 2011 השתתפה באליפות אירופה לקדטים (עד גיל 21) שנערכה במלטה והגיעה למקום החמישי. ביולי אותה שנה השתתפה בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שנערך בטרבזון והגיעה למקום השביעי.
באוגוסט 2015 זכתה במדליית ארד בתחרות מסבב הגביע האירופי (ג'וניור) שנערכה בעיר דבה ברומניה.
ביוני 2016 זכתה במדליית כסף בתחרות מסבב גביע אירופה שנערכה במדריד באוקטובר אותה שנה זכתה במדליית כסף בטורניר בגלאזגו, ובנובמבר זכתה במדליית ארד בתחרות מסבב אירופה שנערכה בטאלין.
בהמשך נובמבר 2016 השתתפה גרוסמן באליפות אירופה בג'ודו עד גיל 23 שנערכה באותה שנה בתל אביב וזכתה במדליית כסף.
יונתן קוניאק

ביוגרפיה

לאחר שירותו הצבאי נסע קוניאק ללמוד תיאטרון בלונדון. כעבור שנים ספורות חזר לארץ והשתתף בסדרת הטלוויזיה "רמת אביב גימל", שם גילם את לאון, מעצב אופנה הומוסקסואל.
לאחר מכן כתב את הסדרה "ג'וני", סדרה פורצת דרך בכך שהדמות הראשית, אותה קוניאק גילם, הייתה של הומוסקסואל, ובדיאלוגים השנונים היו רמיזות רבות לתרבות ההומוסקסואלית. העונה שודרה בשתי עונות בערוץ 2. שימש כעורך תוכנית הנוער "אקזיט", ונמנה עם יוצרי הטלנובלה "פיק אפ". בשנת 2008 יצר יחד עם דנה מודן את התוכנית "טינופת" עבור חברת הכבלים HOT. 
יונתן קוניאק יצר את התוכנית "טריני וסוזאנה עושות את ישראל". התוכנית עלתה בשנת 2011 בערוץ 10.
דורה ברגי

ביוגרפיה

ברגי נולדה וגדלה בבודפשט למשפחה יהודית.
באליפות העולם שנערכה בומבלי , לונדון בשנת 1938 זכתה ברגי במדליית כסף בזוגות נשים ביחד עם אידה פרנצזי 
לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה היא עזבה את הונגריה ועברה להתגורר בבריטניה ושם נישאה לדווניאן דווני.
באליפות העולם שנערכה בלונדון בשנת 1948 זכתה ברגי ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב, בתחרות הקבוצתית לנשים, מדליית כסף, בתחרות לזוגות נשים עם הלן אליוט  ומדליית ארד, בזוגות מעורבים עם ריצ'רד ברגמן.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט בשנת 1950 היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בתחרות לזוגות נשים עם הלן אליוט ומדליית ארד, בתחרות הקבוצתית לנשים.
בשנת 1950 היא היגרה לאוסטרליה.
ונדה לנדובסקה

חייה

ונדה לנדובסקה נולדה בעיר ורשה שבפולין הרוסית, בת לאב עורך דין ולאם בלשנית, שתרגמה את מארק טוויין לפולנית. היא החלה לנגן פסנתר בגיל ארבע ולמדה בקונסרבטוריון של ורשה אצל יאן קלֶצ'ינסקי ואלכסנדר מיכלובסקי . בנוסף, למדה קומפוזיציה אצל היינריך אוּרבַּן  בברלין. לאחר נישואיה לחוקר הפולקלור הפולני הנרי לב בשנת 1900 בפריז, לימדה פסנתר בסקולה קאנטורום  שם (1900–1912). מורה הראשון עודד אותה לנגן את המוזיקה שאהבה וללכת בדרכה, אך מוריה הבאים עשו כמיטב יכולתם להטותה בכיוונים שלא נראו לה, ושנות ההוראה הכפויה הביאו אותה להחלטה להתמסר למוזיקה שאהבה, בעיקר מתקופת הבארוק, ולוותר על הפסנתר למען הצ'מבלו. החלטתה זו הקימה עליה מתנגדים, שראו בצ'מבלו כלי נשכח שאבד עליו הכלח בשנים ההן, אך גם תומכים, בהם גבריאל פורה ומנואל דה פאיה.
ונדה לנדובסקה לימדה צ'מבלו בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין (1912–1919). התעניינותה העמוקה במוזיקולוגיה, ובעיקר ביצירותיהם של באך, קופרן וראמו הובילה אותה לסייר במוזיאונים של אירופה בחיפוש אחר כלי מקלדת מקוריים; היא רכשה כלים עתיקים והזמינה כלים חדשים, שיוצרו לבקשתה אצל פלייל ושות'. היו אלה צ'מבלי גדולים, בעלי מבנה כבד, שהסתמך במידה רבה על מבנה הפסנתר. כלים אלה יצאו במידה רבה מן האופנה בארבעת העשורים האחרונים והזיקו לא מעט להערכה המודרנית של הקלטות לנדובסקה.
יצירות חדשות רבות נכתבו למענה: "אל רטאבלו דה מאסה פדרו" (El retablo de maese Pedro)  של מנואל דה פאיה ציין את שיבת הצ'מבלו לתזמורת המודרנית. בהמשך כתב פאיה קונצ'רטו לצ'מבלו למענה, ופרנסיס פולנק חיבר בשבילה את "Concert champêtre" שלו.
בשנת 1925 ייסדה את בית הספר למוזיקה עתיקה בפריז. משנת 1927 היה ביתה בסַן-לה  למרכז ביצוע וחקר מוזיקה עתיקה. כשכבשה גרמניה הנאצית את צרפת, לנדובסקה, שהייתה לאזרחית צרפת ממוצא יהודי, נמלטה מפריז עם עוזרתה ושותפתה לחיים, המוזיקאית דניז רֶסטוּ . היא עזבה את סן-לו בשנת 1940, ולאחר תקופת נדודים בדרום צרפת הפליגה מליסבון לארצות הברית וב-7 בדצמבר 1941 הגיעה לניו יורק. ביתה בסן-לו נבזז, הכלים וכתבי היד נגנבו, ולארצות הברית הגיעה למעשה ללא נכסים של ממש. בשנת 1949 התיישבה בלייקוויל  שבקונטיקט, והשיבה לעצמה את מעמדה כמבצעת ומורה בארצות הברית, שבה הרבתה לסייר במסעות קונצרטים. כתביה על מוזיקה, "מוזיקה עתיקה" ו"לנדובסקה על מוזיקה", תורגמו ונערכו על ידי דניז רסטו.
סוחה בסקידזקה

הקהילה היהודית

הקהילה היהודית התפתחה בסוחה התפתחה במהלך המאה ה-19, ולא הייתה עצמאית אלא כפופה לקהילת ז'יבייץ , יחד עם עוד יישובים באזור; ניסיונות יהודי סוחה לעבור לשליטה של קהילה קרובה יותר כמו יורדאנוב או לקבל עצמאות לא צלחו. ב-1868 נמנו בה 47 יהודים, ב-1880 היו בה 136 יהודים, ב-1900 היו בסוחה כ-200 יהודים וב-1921 כ-330 יהודים. רובם התפרנסו ממסחר זעיר ומרוכלות ומעטים מפקידות. נהר הסקאווה היה מקור ההכנסה הגדול של תושבי סוחה שממנו רוב התושבים התפרנסו מדייג ומסחר בנהר.
יהודי סוחה חוו אפליה ואנטישמיות קשה מצד הפולנים בסוחה עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, הגזענות הובילה לפגיעה כלכלית וציורים על חנויות של יהודים.
מהעירייה הגיע במאי יהודי מפורסם בשם בילי ויילדר אשר ברח מהמלחמה עם משפחתו.

בזמן השואה

האנטישמיות בסוחה ובאירופה התחילה בתחילת המאה ה-20 והתגברה בשנת 1933 עם עלייתו של היטלר לשלטון בגרמניה. הגרמנים כבשו את סוחה בסקידזקה ב-4 בספטמבר 1939, והעיירה סופחה לרייך השלישי, למחוז שלזיה עילית המזרחית.
בסוף 1939 הוטלו על היהודים הגבלות שונות הוקם בסוחה בסקידזקה יודנראט, וזה היה כפוף ל"צנטרלה", היודנרט המרכזי של האזור, בראשותו של משה מרין. בהמשך גורשו לסוחה יהודי ז'יבייץ, ראיצ'ה , מילובקה  ויישובים נוספים ובאזור ובמרס 1941 היו בסוחה בסקידזקה 480 יהודים במעין גטו פתוח. בסוף 1941 הוקמה בעיירה מרפאה חינמית עבור היהודים. באותה שנה החלה גם סדרה של שילוחים של עשרות גברים מסוחה למחנות עבודה שונים.
לאחר סלקציה גורשו כ-220 מיהודי המקום לאושוויץ, זאת לאחר שמשה מרין, שהיה נוכח באקציה, הצליח למנוע את גירושם של עוד 50 יהודים לאושוויץ וכן את שילוחם של 50 יהודים נוספים למחנה המעבר בסוסנוביץ.
כ-300 יהודים שנותרו בעיירה הועבר למבשלת בירה בה הוקם גטו צפוף והיהודים הועסקו בעבודות כפייה קשות אך בתנאים סבירים יותר ביחס למחנה עבודה ממוצע. ב-8 במאי 1843 הגיע למחנה כוח של הגסטפו וערך סלקציה, במהלכה 120 "לא-כשירים" נשלחו למחנה ההשמדה אושוויץ והיתר פוזרו בין מחנות ריכוז ועבודה שונים.
אסף לביא צנעני

תחילת דרכו

אסף לביא צנעני נולד וגדל בשכונת תל כביר בדרום תל אביב כבן יחיד לזמרת מרגלית צנעני ומורדי לביא, שהתגרשו בילדותו. אביו ריצה מספר שנים בבתי סוהר שונים.
בצעירותו גילה צנעני עניין רב במוזיקה ועסק כתחביב בעריכת רמיקסים של להיטים לועזיים מוכרים באותה תקופה. הרמיקסים שיצר התנגנו רבות במועדונים וברחבות הריקודים למרות שהופקו באופן מחתרתי. באוגוסט 1997 התגייס לשירות קרבי במשמר הגבול ונאלץ לנטוש את המוזיקה. עם שחרורו מהצבא בשנת 2000 נרשם לבית הספר למוזיקה של יואב גרא ובמקביל עבד באולפני הקלטות שונים. בשנת 2004 החליט לנסות את מזלו בכתיבת שירים והתחיל להפיק את האלבום "גלה לי" של אמו. האלבום זכה להצלחה גדולה והתאפיין בשירים קליטים ובהפקות מוזיקליות צעירות המשלבות אלמנטים אלקטרוניים. בין הלהיטים הגדולים באלבום נמנים "אין לי כוח למשחקים" ו"אז מה", העוסק בפרידה מבן זוג.

המשך דרכו

בעקבות הצלחת האלבום גלה לי, קיבל צנעני פניות רבות מצד אומנים בז'אנר הים תיכוני. בין האומנים איתם שיתף פעולה נמנים אייל גולן, שלומי שבת, קובי פרץ, ישי לוי, עומר אדם ועידן יניב. בין להיטיו הגדולים נמצאים "באש ובמים" בביצועו של קובי פרץ, "קחי אותי" בביצועו של אייל גולן, "רוצה אותך" בביצועו של ישי לוי ו"אל תבכי" בביצועו של עומר אדם. במקביל התפרסם צנעני בשם "קפוצ'ינו הג'וקר" והיה אחראי לפרודיות מצליחות כגון "תנו צ'אנס לערס" (פרודיה לשיר "תתנו לו צ'אנס" של שלישיית מה קשור?, ו"מצ'מע פפייה" ("מה נשמע יפהפייה") בשיתוף עם רון שלום, הידוע כ"הרון הרון" מתוכניתו של דידי הררי ברדיו ללא הפסקה.
בשנת 2009 שוב שיתף פעולה עם אמו בהפקת אלבומה דווקא היום, בין השירים שהפיק וכתב באלבום נמצאים "אל תשברי", "צועקת אליך" ו-"אתה יודע". באותה שנה החל לעבוד עם הזמר עומר אדם, לו כתב והפיק את הלהיטים "אל תבכי" ו"את בליבי" שנכללו באלבום הבכורה שלו.
בשנת 2010 כתב והפיק לאמו את השיר "הלילה", שהיה לשיר הנושא של העונה השנייה של "זמר חתונות" בערוץ 24.
באוגוסט 2011 נעצר צנעני בחשד לסחיטה באיומים בפרשה שזכתה לכינוי "פרשת מרגול" באמצעות העבריינים מיכאל חזן ובן כהן. הפרשה סוקרה על ידי אמצעי התקשורת בצורה נרחבת למדי. בעקבות הפרשה הסתיים שיתוף הפעולה בינו לבין הזמר עומר אדם.
לאחר הפרשה המשיך צנעני לעבוד במרץ, הפיק וביים לאמו את הקליפ לשיר "ילד", השיר זכה להצלחה גדולה. כתב והלחין את השיר "רגע אמיתי" בביצועו של מושיק עפיה, כתב והלחין גם את השיר "באתי לכאן" בביצועו של שיר לוי, וכתב לאמו את השיר "רגשות מזויפים".
במהלך שנת 2012 החל לעבוד עם הזמר רן שפיר, בוגר התוכנית כוכב נולד 10. כיום צנעני משמש כמנהלו האישי של שפיר. צנעני גם כתב את שיר הבכורה של שפיר "דף חדש".
בתחילת שנת 2013 קיבל צנעני זימון לנבחרת האמנים בכדורגל. בנבחרת משחקים אמנים כמו אושרי כהן, אקי אבני, אנחל בונני, קובי אפללו ועוד.
ביוני 2016 כתב, הלחין והפיק את השיר "רחוק מכאן" בביצועה של אמו.

המעצר והחקירה

ב-16 באוגוסט 2011 נעצרו צנעני ואימו מרגלית צנעני בחשד לסחיטה באיומים. צנעני הבן נעצר בחשד לסחיטה באיומים, איומים, קשירת קשר לביצוע פשע ואחזקת נשק. על פי החשד, צנעני האם פנתה לעבריינים בכירים של העולם התחתון מארגון הפשע של עמיר מולנר, כדי לגבות כספים שלטענתה חייב לה האמרגן שלה ושל הזמר עומר אדם, אסף אטדגי. צנעני הבן שוחרר ממעצר לאחר 18 יום ותיק החקירה נגדו נסגר בשל חוסר ראיות.
מפרץ ואהסל

רשומות מסע

תובנות למשלחת הגרמנית לאנטארקטיקה מ-1911–1912 נלקחו מרשימות ביומן של מפקדה, וילהלם פילכנר. וכך נרשם בתאריכים 2 עד 7 במרץ:
ב-2 במרץ, מכל מקום, הגיע רב החובל ואהסל למסקנה, שמיקום האונייה מסוכן והוא מעדיף להוציאה בהקדם האפשרי לים הפתוח.
בבוקר 4 במרץ החלה החזרה בלבבות כבדים. מצאנו מים פתוחים, מנומרים פה ושם בקרח חדש. נתיב השיט הוביל לאורך החוף של הארץ שהתגלתה זה עתה. מ-5 במרץ החל קרח חדש להכביד יותר ויותר על התקדמותנו, ועל כן הוטה הנתיב יותר לכיוון צפון. אף כי האונייה הפליגה ב-6 במרץ במלוא הקיטור וכן, לעיתים, עם כל המפרשים, התקדמנו רק 4.5 ק"מ. ב-7 במרץ הפצצנו את הקרח בדינמיט, ללא הצלחה מרובה. בלילה הבא הופיע לחץ הקרח הראשון. וכך נמשך המאבק.
בית ג'לאט

היסטוריה

בית ג'לאט נבנה בשנת 1926 על פי תוכניות האדריכל ספירו ח'ורי פתאסיס עבור אליאס ג'לאט ורעייתו קתרין. אליאס ג'לאט היה איש עסקים ערבי נוצרי - קתולי אשר שימש כקונסול כבוד של הונגריה בירושלים, וכנשיא מועדון רוטרי בירושלים.
בשנת 1948, לאחר דרישה של ארגון ההגנה, עזבו בני המשפחה את ביתם ועברו ללבנון. משם היגרו לאנגליה ולארצות הברית.
במהלך מלחמת העצמאות הועבר המבנה לידי מוסד עליית הנוער. במבנה שוכנו ילידי עליית הנוער שהתגוררו קודם לכן במשק שבמוצא, ואשר נאלצו לעזוב את המשק בשל הפגזות צבא ממלכת ירדן. לאחר מלחמת העצמאות עבר המבנה לידי האפוטרופוס על נכסי נפקדים. מוסד עליית הנוער שכן במבנה עד שנות ה-70, ולאחר מכן הושכר המבנה לארגונים שונים. בשנת 2001 הושכרה קומת הקרקע של המבנה למוסד חינוכי של רשת אמי"ת, והקומה השנייה שימשה כאכסניה לבנות. בהמשך העשור הראשון של המאה ה-21 נמכר המבנה ושופץ, והוא שב לשמש כבית מגורים.

תיאור המבנה

המבנה נבנה בפאר רב, קומתו העליונה של המבנה מעוטרת באריחי קרמיקה ארמנית, והמבנה נחשב למבנה הקרמיקה המעוטר ביותר בירושלים. קשת חלונות המבנה וכן פינות המבנה עוטרו בדוגמת אבלק שהייתה אופיינית בבניה הממלוכית. על גגו של המבנה עיטורים שונים ובהם עיטורי פרחים, ואף שיני חומה (השונים ממבנים אחרים בשכונה בצורתם - צורה המדמה פרח, ולא צורה המזכירה את חומות ירושלים).
בשל קשריו העסקיים הרבים של אליאס ג'לאט, הבית, שנבנה כבית ליוואן אופייני (צורת הבנייה האופיינית למבנים ערבים עד אמצע המאה ה-20, והייתה נפוצה ביותר בשכונות טלביה וקטמון), כלל שני חדרי אירוח - בקומה הראשונה היה בית אירוח עבור אליאס ג'לאט, ובקומה שנייה חדר אירוח משפחתי אשר שימש את רעיתו.
גדי מאירי

לאחר השחרור מצה"ל וקריירה פוליטית

מאירי עבד כמנהל שיווק ומכירות בחברת RSL –Electronics, המייצרת מוצרי בקרה ביטחוניים לצה"ל. 
לקראת בחירות 2013 הצטרף למפלגת יש עתיד. במסע הבחירות שקיימה המפלגה באותה תקופה התנדב מאירי לנהל עבור המפלגה את אזור הגליל התחתון והעמקים. בתום הבחירות מונה למנהל השטח של המפלגה. בין השנים 2013-2015 עסק בהקמת התשתית הארגונית של המפלגה ברחבי הארץ, שימור חיזוק והקמת מטות המפלגה ובנוסף ארגון וניהול מערכת הבחירות המוניציפלית שהתקיימה באוקטובר 2013. 
המשיך בניהול מטות השטח גם בבחירות 2015 ואף שובץ ברשימת יש עתיד לכנסת. 
מאירי שימש כחבר במליאת מועצה אזורית עמק הירדן מטעם יישובו מ-2012 ועד בחירות 2018 לרשויות המקומיות. לקראת הבחירות לכנסת ה-21 פרש מאיר מיש עתיד.
מאירי בעל תואר ראשון ושני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. הוא בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה והמכללה לביטחון לאומי.  
מאירי נשוי ואב לשלושה, ומתגורר במושבה כנרת.

ביולי 2013 נפטר באופן פתאומי, הראל, בנו האמצעי, בגיל 15.5 מהתקף חריף של אסתמה. אבריו של הבן נתרמו להשתלה.
טקסטילשצ'יק קמישין

היסטוריה

המועדון נוסד לראשונה בשנת 1956.
המועדון התמודד באליפות ברית המועצות מאז 1988, במסגרת הליגה הסובייטית השנייה.
לאחר התפרקות ברית המועצות הקבוצה התמודדה במשך 5 עונות רצופות בליגת העל הרוסית, כשהישג השיא שלה היה מקום 4 בעונת 1993, שהבטיח לקבוצה השתתפות במפעלים האירופיים. בעונת 1994/1995 הקבוצה גברה על בֵּקֵשצ'אבַּה 1912 בתוצאה 6-1 ובהמשך פגשה את נאנט והפסידה בתוצאה 4-1 ובכך סיימה את עונת הבכורה שלה במפעל בשלב 16 האחרונות. 
בהמשך, עקב בעיות כלכליות של המועדון, הוא נשר לליגות הנמוכות ובשנים 2003 - 2007 התמודד באזור "דרום" של הליגה השנייה. שתי עונות ברצף (2005, 2006), המועדון סיים את האליפות במקום האחרון ונאלץ לרדת לליגה השלישית ולהסתכן באובדן מעמדו כקבוצה מקצוענית, עם זאת, בהחלטה מיוחדת של ליגת הכדורגל המקצוענית הוחלט שהקבוצה תמשיך להתמודד בליגה השנייה.
בעונת 2007 המועדון שוב סיים במקום האחרון והפעם נאלץ לרדת ליגה.
ב-2008 המועדון התמודד באליפות צ'רנוזמיה של הלידה השלישית. בעונה הבאה מסיבות כלכליות, סירבה להשתתף באליפות והמשיכה להתמודד באליפות מחוז וולגוגרד. בעונת 2012 זכתה בגביע המחוז.