google/wiki40b huggingface dataset:
צבי הירש גליקר

ד"ר צבי הירש גליקר (1892 – מאי 1951) היה ממייסדי קופת חולים לאומית, רכז המרפאות העירוניות בתל אביב.

ביוגרפיה

גליקר נולד בעיר ז'ברש בגליציה, בנם של פרימה ואלימלך, בן שלישי מתוך שלושה בנים ובת. סיים תיכון בלמברג. בתקופת היותו תלמיד תיכון השתתף בפעילות של תנועת צעירי ציון, ביחד עם אחיו יצחק ואריה פייגנבאום, בשנת 1912 התקבל ללמודי רפואה בלבוב, אבל עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא האוסטרי כחובש. בהמשך, סיים קורס קציני חובשים, וגם זכה ב-2 עיטורים, ביניהם: "צלב הכסף". בשנת 1918 חזר ללבוב, והמשיך את לימודי הרפואה. סיים לימודי רפואה בווינה ב-1925. בשנים 1925–1931 התמחה ברפואה פנימית ובפיזיותרפיה.
בשנת 1927 התחתן עם שושנה תרזה לבית רוזנבאום, לאחר מספר שנים נולדה בתו רות.
גליקר כיהן כמזכיר בית"ר באוסטריה. עלה לארץ ישראל ב-1934. לבקשת ראש העיר מאיר דיזנגוף, שימש כרכז המרפאות העירוניות (כולל מד"א) של תל אביב. היה בין מקימי קופת חולים לאומית. שירת כרופא בהגנה אך טיפל גם בנפגעי האצ"ל.
נפטר בגיל 58 מהתקף לב ביום העצמאות 1951.

משפחתו

אחיו, יצחק גליקר, עלה לארץ ישראל בשנת 1913, הרופא הראשון של קופת חולים כללית בחיפה. אחיו, אריה גליקר, עלה לארץ-ישראל בשנת 1935, היה רנטגנולוג.
ויליאם וילסון

ויליאם וילסון (באנגלית: William Wilson‏; נולד בלונדון ב-13 בנובמבר 1844 - מת ב-1 ביוני 1912 בגלאזגו) היה עיתונאי, מדריך שחייה ומאמן סקוטי שפעל בשלהי המאה ה-19, ותרם לשיטות המדעיות שמאחורי השחייה התחרותית.
ב-1883 פרסם וילסון את "מדריך השחייה", אחד מהספרים הראשונים על שחייה שהגדירו את המושגים המודרניים של יעילות החתירה, אימון, פניות תחרותיות ובטיחות במים.

כדורמים

ב-1877 כתב וילסון אוסף של חוקים למשחק כדור קבוצתי במים, שלו הוא קרא "כדורגל מימי". המשחק הראשון התנהל בין גדותיו של הנהר די (River Dee) בפסטיבל בון אקוורד (Bon Accord) באברדין שבסקוטלנד. דגלים מוקמו במרחקים שבין שמונה לעשרה רגל על החוף, והמתחרים השתמשו בכדור רך מגומי הודי הקרוי "פּוּלוּ". בפועל היה המשחק תחרות היאבקות מקצה עד קצה של מגרש המשחקים, אבל הוא היה פופולרי בין הצופים בפסטיבלים של מים בתקופה ההיא.
ב-1885 הכיר איגוד השחייה של בריטניה הגדולה (Swimming Association of Great Britain) במשחק, שכעת היה קרוי כדורמים, וניסח אוסף של חוקים שהתבססו על החוקים שווילסון ניסח במקור. בסופו של דבר הפכו חוקים אלו לבסיס על פיו נוסחו החוקים הבינלאומיים של פדרציית השחייה הבינלאומית (FINA), שעה שהספורט התפשט לאירופה, אמריקה ואוסטרליה.

הצלת חיים

ב-1891 פרסם וילסון כמה מאמרים מאוירים בעיתון על הטכניקות של הצלת חיים במקרי טביעה, וחילק פרסים למועדוני שחייה מקומיים בגין מיומנות בטכניקות של הצלת חיים. שיטותיו של וילסון הופצו כספר כיס, וכהכרה בתרומתו, הוא נבחר לנשיא הראשון של החברה המלכותית להצלת חיים (Royal Lifesaving Society).
שבט אבו רביעה

שבט אבו רביעה (בערבית: أبو ربيعة) הוא שבט בדואי המשתייך לקבוצת שבטים בשם אלד'לאם (בערבית: قبيلة الظلام; תעתיק מדויק: קבילת אלט'לאם), אשר מוצאם בחבל החג'אז שבערב הסעודית. בקבוצה זו נכללים גם השבטים: אלג'נאביב, אבו גריינאת, ואבו ג'וויעד, המתגוררים בנגב הצפוני באזור כסייפה, ערוער ותל מלחתה.

שורשי השבט ומקום התיישבותו

בני שבט אבו רביעה מתגוררים בשכונה הדרומית של כסייפה, במכחול ובכפרים הבלתי מוכרים אבו רביעה מרכז וכוחלה. שורשי משפחת אבו רביעה חוזרים לשבט "אלד'לאם" (בערבית: قبيلة الظلام), שהוא פלג לשבט "בילי" (בערבית: قبيلة بلي), שמוצאו מתימן ומחבל החג'אז בערב הסעודית. כמו כן, חלק משבטי ירדן מקושרים במוצאם לשבט זה.
שבט אבו רביעה מחולק למספר בתי אב (משפחות): בכפר כוחלה ובכפר אבו רביעה מרכז בתי האב הם: עיד אבן עודה, סאלם אבן עודה,עודה אבן עיד, עלי אבן עיד, אברהים אבן סאלם, חארב אבן סאלם, ד'יב אבן סאלם, צאלח חליל, רשיד חליל, סלאמה בן עיד, סאלם עודה סלימאן חליל. בכסייפה בתי האב הם: בני חליל, סאלם, חדר, חמאד וסלמאן.

מנהיגי השבט

גם לפני הנהגתו של סלמאן אבו רביעה, אביו וסביו - חליל אבן סאלם ו-סאלם אבו רבעה (כונה גם "סאלם הגדול") - הובילו את השבט והיוו דמויות מפתח בקרב כלל השבטים באזור כולו בזמן מלחמות ("חרב אלדולאם ואלגיסיה") ]. אבו רבעה אף עבד כגובה ("ג'אבי") מטעם האימפריה העות'מאנית באזור כולו, תפקיד שנחשב לסמל סטטוס, וגם אביו, עיד אבו רביעה, מילא תפקיד דומה והיה קשור לשלטון העות'מאני.
שושלתו של סאלם אבו רבעה, "סאלם הגדול", המשיכה להיות דומיננטית בשבט וכרתה בריתות עם שבטים שכנים, שסייעו לשבט אבו רביעה לבסס את מעמדו באזור.

מקור השם

מסופר כי סבו של סאלם אבו רבעה - סלימאן אבו עיד - כינה את בנו הצעיר - עיד - בשם "אבו רביעה", שכן בצעירותו זחל באופן המזכיר ריצה של סוס אצילי, הנקראת בערבית "רבּע" (כנראה ربع) ].
דוד הייבלום

ביוגרפיה

הייבלום גדל כשחקן במחלקת הנוער של הפועל תל אביב. בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20, טרם נוסדה הליגה הראשונה בכדורסל, הכדורסל בישראל התפזר על פני שתי ליגות: אחת של מכבי והשנייה של הפועל. הייבלום שיחק בליגה של "הפועל" במדי הפועל מעיין ברוך יחד עם שמעון שלח ומשה דניאל. ב-1951 השתתף הייבלום במדי נבחרת הנח"ל באליפות צה"ל. כן בשנת 1951 היה השתתף בזכיית נבחרת "הפועל" הארצית במשחקי ספורט הפועלים בליאז', בלגיה. לאחר מכן המשיך לשחק בליגה של "הפועל" במדי הפועל תל אביב.
בשנת 1953 הוקמה "ועדת הכדורסל", (לימים הוחלפה על ידי איגוד הכדורסל בישראל), שהודיעה על פתיחת שתי ליגות מבחן. שני המרכזים (הפועל ומכבי) התבקשו לשלוח ארבע קבוצות לליגה הראשונה ושש לשנייה. שבועות ספורים לפני פתיחת הליגה קיימה "הפועל" מבחנים באולם בחדרה. הפועל תל אביב, הפועל חולון, הפועל גבע והפועל מעין ברוך זכו בכרטיסים הנכספים. את הפועל הדריך באותה עונה המאמן ברוך שליין ובסגל בלטו, בנוסף להייבלום, השחקנים שמעון שלח, עזרי לובושיץ, דני ארז, ארז לוסטיג ועמוס קופפר-תובל. במשחק הליגה הראשון אי פעם, (בעונת 1953/1954 בליגה הלאומית בכדורסל) אירחה הפועל במגרש במתנ"ס שלווה את הפועל גבע, וגברה עליה בתוצאה 30–45. בהמשך הליגה הפסידה הפועל בשני הדרבים העירוניים, וסיימה את העונה במאזן של עשרה ניצחונות מול ארבעה הפסדים - במקום שלישי אחרי מכבי תל אביב והפועל חולון. הייבלום רשם 13 משחקים וקלע בממוצע של 7 נקודות למשחק.
בשנת 1953 השתתף הייבלום במדי נבחרת ישראל באליפות אירופה בכדורסל שנערכה במוסקבה. המאמן יעקב שאלתיאל בנה את הנבחרת על יסודות הנבחרת הקודמת שהשתתפה באולימפיאדת הלסינקי שנה קודם לכן, כאשר הוא ניפה מהסגל את עמוס לין ואליהו עמיאל וצירף במקומם את הייבלום ומרדכי ממרן. בתחרות עצמה סיימה הנבחרת במקום החמישי המכובד, לאחר שרשמה שבעה ניצחונות (שניים מהם בשל אי-הופעת נבחרות לבנון ומצרים). כן גברה הנבחרת נבחרות מהדרג הבכיר ביבשת - בולגריה, יוגוסלביה, איטליה וצ'כוסלובקיה, וגם על נבחרתה של פינלנד. הייבלום לא קלע נקודות במהלך האליפות.
בעונה הבאה, עונת 1954/1955, סיימה הפועל תל אביב במקום הרביעי, לאחר הפסד ביתי 68:53 למכבי תל אביב, שזכתה באליפות שנייה ברציפות. הייבלום השתתף ב-6 משחקים וקלע בממוצע של 6.8 נקודות. עונת 1955/1956 לא התקיימו משחקי ליגה עקב מלחמת סיני.  לאחר עונה זו לא חזר הייבלום לשחק בליגה הראשונה.
סך הכל שיחק הייבלום שתי עונות בליגה הראשונה, בהן רשם 19 משחקים וקלע 132 נקודות.
בשנת 1969 השתתף הייבלום במשחק ותיקי הפועל בשנת 1979 מונה ליושב ראש הפועל תל אביב. ב-1988 פורסם כי הייבלום ירד מישראל לארצות הברית.
ערן בוכבינדר

ערן בוכבינדר (נולד ב-1974) הוא פיזיקאי תאורטי ישראלי, פרופסור במחלקה לפיזיקה-כימית במכון ויצמן למדע. חבר באקדמיה הצעירה הישראלית.

ביוגרפיה

ערן בוכבינדר למד בתיכון כצנלסון בעיר מגוריו, כפר סבא. הוא בוגר תואר ראשון בפיזיקה ופילוסופיה במסגרת התוכנית החד-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן באוניברסיטת תל אביב ובעל תואר שני ושלישי ממכון ויצמן למדע. את הבתר-דוקטורט עשה במכון רקח לפיזיקה באוניברסיטה העברית.
תחומי המחקר שלו הם: פיזיקה של חומר מעובה, פיזיקה סטטיסטית, גאופיזיקה, ביופיזיקה, מכניקת מוצקים, מכניקת הרצף, פיזיקה של מערכות מורכבות, פיזיקת חומרים.
משנת 2015 חבר באקדמיה הצעירה הישראלית.
עבד במספר חברות הייטק בתחומי אלגוריתמיקה ועיבוד אותות.
נשוי למיקי ואב לארבעה.
רקוויאם לחלום (סרט)

תקציר העלילה

לסרט שני קווי עלילה עיקריים: סיפורה של אישה מבוגרת ובודדה שנוטלת באובססיביות כדורים כנגד השמנה (אמפטמין) – וסיפורו של בנה וחבריו שלהם שאיפות להתעשר מסמים קשים, אליהם הם מתמכרים עד אובדן הנפש.
כל אחד מהגיבורים מנסה לבנות לעצמו עולם אוטופי ואידיאלי תוך הסתמכות על הסם, גורם שבסופו של דבר מוביל לשבירת חלומם. בבסיס הסרט - שלוש אנלוגיות מרכזיות – קיץ, סתיו וחורף המשקפים את שאיפותיהם ורצונותיהם של כל אחד מהגיבורים.
על אף שהנושא הראשי בסרט הוא ההתמכרות לסם, התכנים שהבמאי רצה להעביר לצופיו נראים שונים בתכלית. כל אחת מהדמויות מחפשת את הבריחה מהחיים הרגילים והמלנכוליים שלה.
שרה, אימו של הארי, אישה זקנה שהתאלמנה לא מכבר מבעלה, חיה בדירה עלובה בבית דירות שהחיים של כל דייריו דומים לחייה: גלמודים ועצובים כשהדלק היחיד שמניע אותם הוא הזיכרונות המעטים. התמכרותה של שרה לסמים החלה כאשר היא קיבלה שיחת טלפון מנציג חברה המאתרת משתתפים לתוכנית טלוויזיה פופולרית המודיע לה שהיא נבחרה להשתתף בתוכנית. שרה מתכננת ללבוש את השמלה האדומה שלה, אותה לבשה לטקס סיום התיכון של הארי. כאשר היא מודדת את השמלה מסתבר לה שהיא אינה במידתה עוד. שרה מתחילה דיאטה כדי לרזות, אך אינה מתמידה בה ובעצת חברתה רוזי, היא פונה לרופא לעזרה. הרופא נותן לה כדורי הרזיה מסוג אמפטמין, שבנוסף לדיכוי התיאבון, גורם גם להשפעה ממריצה.
שרה אסירת תודה לבנה אחרי שהוא קונה לה טלוויזיה חדשה מכספי סחר הסמים. מדבריו המבולבלים של הארי מבינה שרה שהוא איש הפצה מצליח ואף מאמינה שבקרוב עשויה היא לראות את נכדה הראשון מחברתו העשירה של בנה. 
שרה מפגינה סממנים של התמכרות לסמים והארי המנוסה בשימוש בסמים מבין שאמו מכורה ומפציר בה להפסיק ליטול את כדורי ההרזיה. שרה נהנת מהשפעות הכדורים. ההזדמנות להופיע בטלוויזיה מפיחה בה חיים ונותנת לה סיבה לקום בבוקר ולחייך.
בדומה לשרה, גם הדמויות האחרות, הארי וחבריו, מוצאים את המפלט הכלכלי והנפשי בשימוש בסם. מה שמתחיל מניסיון להתעשרות מהירה במכירת סמים, הופך להתמכרות כבדה של השלושה למציאות מדומה, הזויה ומטריפת דעת. הצורך בסם הופך למרכז חייהם של כל אחת מהדמויות הצעירות, דבר שלבסוף גורר משמעויות טראגיות להחריד.
הארי בסוף הסרט חולם שהוא רואה את אהובתו, מריון, במקום יפה ליד הים, אך כאשר הוא רץ לכיוונה היא נעלמת והוא נופל - ומתעורר למציאות בה הוא לבד בבית חולים, ידו נקטעה לאחר זיהום שנגרם עקב הזרקת הסמים. במקביל, מריון מספקת שרותי זנות בתמורה לסמים.
שרה נמצאת בבית חולים פסיכיאטרי אחרי טיפולים קשים מאוד. מצבה קשה. היא הוזה שהיא זכתה במשחק הטלוויזיוני ולתשואות הקהל נפגשת שם עם הארי מתחבקת איתו, ובחלומה הוא מאורס ואיש עסקים מצליח.
הניגוד בין המציאות לחלום יוצר את ההרגשה של "רקוויאם לחלום".
סטטוס אפילפטיקוס

תכיפות

בארצות הברית מתרחשים כ-40 מקרים של סטטוס אפילפטיקוס בשנה מתוך 100,000 אנשים באוכלוסייה. מספר זה כולל בין 20-10% מכל המקרים בהם זה התקף ראשון.

סוגים

ניתן לחלק סטטוס אפילפטיקוס לשני סוגים – פרכוסי ולא פרכוסי.

פרכוסי

אבדן הכרה ופרכוסים כלליים הנמשכים יותר מ-30 דקות. מצב זה מהווה סכנת חיים כאשר נזק מוחי בלתי הפיך ואף מוות יכולים להיגרם מהפרעות מערכתיות קשות המתפתחות עקב הפרכוסים

לא פרכוסי

התקף זה מתבטא בבלבול, אבדן זיכרון של מה שאירע בזמן ההתקף, איטיות. גם במקרה כזה יש להביא את החולה לטיפול אך הסכנה בו פחותה בהרבה מאשר בסטטוס פרכוסי.

מוקדי

התקף כזה עלול להימשך זמן רב מאוד: ימים, חודשים ואפילו שנים. הוא מתבטא בקפיצות ורעד באחת הגפיים. אין אבדן הכרה ואין סיכון חיים, אך נגרם סבל רב לחולה.

טיפול

לאחר שהוכנס לשימוש ב- 1963 הפכה דיאזפאם לתרופה הראשונה בה משתמשים במקרה של סטטוס אפילפטיקוס. למרות שהיו עוד בנזודיאזפינים כמו קלונאזפאם עברו לדיאזפאם בצורה בלעדית. מצב זה החל להשתנות עם המחקר הראשוני ב-1975 על לורזפאם. במחקר זה נמצא שההשפעות הפרמקולוגיות שלה נמשכות זמן רב יותר מאשר במינון דומה של דיאזפאם. פירוש הדבר היה שלא היה צריך להזריק שוב ושוב כמו במקרה של דיאזפאם. נמצא גם שחולים שקיבלו דיאזפאם היו זקוקים לצנרור קנה יותר מאשר חולים שנתנו להם פנוברביטל, פניטואין  או לורזפאם.

ולפורט

ניתן לתת ולפוראט בעירוי בסטטוס אפילפטיקוס.

ברביטורטים

לפני שהומצאו הבנזודיאזפינים השתמשו בברביטורטים   והם עדיין בשימוש אם אין אפשרות להשתמש בבנזודיאזפינים. משתמשים בהם על מנת לגרום לתרדמת ברביטורטית. הברביטורט הנפוץ ביותר בשימוש הוא פנוברביטל. ניתן גם להשתמש בתיופנטל או פנטוברביטל אם חייבים להפסיק את ההתקפים באופן מיידי.

תוצאה צפויה

בערך אחד מתוך חמישה אנשים שלקו בסטטוס אפילפטיקוס – 42,000 במשך שנה בארצות הברית ימותו בתוך 30 יום מאז תחילת התקף הסטטוס הראשון. לרוב האנשים האלה יש בעיה בסיסית במוח הגורמת להתקפי הסטטוס, כמו גידול, דלקת במוח, פגיעה במוח או שבץ מוחי. עם זאת גם אנשים שאובחנה בהם אפילפסיה ויש להם סטטוס אפילפטיקוס נמצאים בסכנת מוות גדולה יותר.
אל דוראדו

אל דוראדו (פירוש המילה בספרדית "המוזהב") הוא המונח בו השתמשה האימפריה הספרדית לתיאור עיר זהב אגדית, אשר הייתה אמורה להתקיים באמריקה הדרומית. במהלך המאה ה-16 התפשטה שמועה בקרב הקונקיסטאדורים הספרדים, שצ'יף השבט של העם הילידי מואיסקה (Muisca) נהג להתרחץ באגם, כאשר הוא מכוסה לחלוטין באבקת זהב. השמועה הובילה לכך שהושקו משלחות רבות לאיתור העיר אל דוראדו, לא רק על ידי הספרדים, אלא גם על ידי ההולנדים, הצרפתים והאנגלים. במהלך המאה ה-18 נערכו חיפושים נרחבים אחר אל דוארדו באזורים בהם נמצאים כיום קולומביה, ונצואלה, ברזיל, סורינאם, וגיאנה. למרות השמועות הרבות על מיקומים אפשריים אל דוראדו לא נמצאה.

הטקס השבטי

לפי הסיפור המקורי הצ'יף של המואיסקה כיסה עצמו באבקת זהב במהלך טקס דתי שנערך באגם גוואטביטה, אשר ממוקם בקרבת המוקם בו נמצאת כיום העיר הקולומביאנית בוגוטה.

העיר האגדית

המונח אל דוראדו יוחס בהמשך לעיר האגדית מאנואה בה היו אמור להימצא זהב ואבנים יקרות בשפע. העיר אל דוראדו היוותה מקור השראה לאירופאים רבים שהגיעו לאזור במשך קרוב למאתיים שנה.
האגדה הייתה בעלת וריאציות רבות וגרמה לכך שספרדים רבים הובילו משלחות חיפוש אחר האוצר, אך אף משלחת לא הצליחה למצוא את אל דוראדו.

מטאפורה

כיום נעשה שימוש במונח "אל דוראדו" כמטאפורה למקום בו ניתן להתעשר במהירות.
אינטר איירליינס

תולדות החברה

החברה נוסדה ב-17 בדצמבר 1999 והחלה לפעול ב-4 באפריל 2002. החברה הייתה בבעלות מלאה של החברה "ברייס טיולים", והיו לה כ-200 עובדים.
ב-13 בנובמבר 2008, בעקבות המשבר הכלכלי העולמי, הפסיקה החברה את פעילותה.
סמל דלאוור

סמל מדינת דלאוור אומץ ב-17 בינואר 1777. בסמל נערכו מספר שינויים במהלך השנים, והסמל, כפי שהוא כיום אומץ ב-29 באפריל 2004.

תיאור הסמל

במרכז הסמל נמצא שלט אצולה שעליו שלושה פסים: אדום בחלקו העליון, כחול במרכז, ולבן בחלקו התחתון. על הפס האדום מצוירת אלומת חיטה וכן קלח תירס, ועל הפס הלבן מצוי שור העומד על עשב. מעל המגן מצוירת ספינה ואת המגן מחזיקים שני גברים - חקלאי מצד שמאל של המגן וחייל מצידו הימני. מתחת למגן כתוב מוטו המדינה.

משמעות הסמל

אלומת החיטה לקוחה מסמל מחוז ססקס ומסמלת את פוריותה של הקרקע של המדינה. קלח התירס לקוח מסמל מחוז קנט ומסמל את ענף החקלאות של המדינה. הפס הכחול שבסמל מסמל את נהר דלאוור - עורק התחבורה והמסחר העיקרי של המדינה בעת הקמתה. השור מסמל את חשיבותו הכלכלית של ענף גידול הבקר במדינה. הספינה מסמלת את ענף תעשיית בניית הספינות במחוז ניוקסל ואת המסחר הימי המהווה מרכיב חשוב מכלכלת המדינה. החקלאי מסמל את ענף החקלאות והחייל מסמל את ההכרה בחשיבות החייל המתנדב להגן על החירויות של ארצות הברית.

כתובות על הסמל

סביב הסמל נמצאת הכתובת: "החותם הגדול של מדינת דלאוור" (באנגלית: "Great Seal of the State of Delaware") והתאריכים 1704, 1776 ו- 1787. תאריכים אלה מייצגים את התאריכים בהם מחוזות דלאוור הקימו את בית המחוקקים שלהם בשנת 1704, את יום ה-15 ביוני 1776 בו הכריז בית המחוקקים של דלאוור הקולוניאלית על היותה של דלאוור מדינה עצמאית, ואת ה-7 בדצמבר 1787 - היום בו אישרר בית המחוקקים של דלאוור את חוקת ארצות הברית - והיה הראשון מבין מדינות ארצות הברית שעשה כן.

היסטוריה

הסמל הראשון של המדינה אומץ בשנת 1777. שינויים נערכו בסמל בשנים 1793, 1847, 1907 ו-2004. בשנת 1793 הוצאו מהסמל דמויות החקלאי והלוחם. בשנת 1847 הם הושבו ונוסף מוטו המדינה "חירות ועצמאות" (Liberty and Independence). בשנת 1907 שונה הכיתוב של שם המדינה מ- "THE DELAWARE STATE" ל- "THE STATE OF DELAWARE".
מיני ריפרטון

ביוגרפיה

ריפרטון נולדה בשיקגו לדניאל ותלמה ריפרטון. בתקופת ילדותה למדה מוזיקה, דרמה וריקוד במרכז לינקולן שבשיקגו. בשנות נערותה (מ-1961) הייתה הסולנית של להקת הבנות The Gems. בין השנים 1967–1971 פעלה במסגרת להקת הרוק הפסיכדלי Rotary Connection שהקים מרשל צ'ס מחברת התקליטים צ'ס רקורדס. עבודתה עם צ'ס העניקה לה הזדמנות ללוות אמנים בולטים כמו אטה ג'יימס, בו דידלי, צ'אק ברי, מאדי ווטרס, רמזי לואיס ופונטלה בס.
בשנת 1970 יצא אלבום הסולו הראשון שלה Come to My Garden בחברת התקליטים GRT Records. האלבום לא זכה להצלחה מסחרית. בשנת 1972 נישאה ריפרטון לריצ'רד רודולף, יוצר ומפיק מוזיקלי שהלחין רבים משיריה. השניים חיו בגיינסוויל שבפלורידה והביאו לעולם את בנם מארק ואת בתם, השחקנית והקומיקאית מאיה רודולף. בשנת 1973 נתגלתה מחדש על ידי מתמחה בחברת התקליטים Epic Records והוחתמה על חוזה. בעקבות זאת עברה המשפחה ללוס אנג'לס. בשנת 1974 יצא אלבומה השני Perfect Angel. במשך תקופה מסוימת המכירות היו חלשות. אולם יציאת הסינגל הרביעי Lovin' You, אותו כתבה ביחד עם בעלה, בתחילת 1975 סימנה את נקודת המפנה. השיר הגיע לראש המצעדים בארצות הברית ובעשרים וארבע מדינות נוספות. הסינגל נמכר ביותר ממיליון עותקים, האלבום הגיע למעמד אלבום זהב וריפרטון זכתה להכרה בינלאומית.
בשנת 1976 אובחן אצל ריפרטון סרטן השד והיא עברה מסטקטומיה. כבר בעת האבחון היו בגופה גרורות שלדעת הרופאים הותירו לה זמן קצר מאוד לחיות. למרות זאת היא המשיכה להקליט שירים ולקיים הופעות. בשנת 1977 הפכה לדוברת החברה האמריקנית לסרטן. בשנת 1978 קיבלה את פרס האומץ של החברה האמריקנית לסרטן, אשר הוענק לה בבית הלבן על ידי הנשיא ג'ימי קרטר. נפטרה בזרועות בעלה בבית חולים בלוס אנג'לס ב-12 ביולי 1979 בבוקר, כשהיא מקשיבה להקלטה שהכין עבורה סטיבי וונדר.
חבל תפן

חבל תפן הוא אזור התיישבות בגליל המערבי. מקור השם תפן הוא חדש, והוא צורה עברית לשמה הערבי של חורבת תפן 'חרבת א-טופאניה'.
החבל משתרע מהעיר מעלות תרשיחא על כביש נהריה-סאסא דרומה עד גבול בקעת בית הכרם והכביש עכו-צפת באזור כרמיאל. במערבו הכפרים הדרוזיים ירכא ויאנוח-ג'ת ובמזרח הכפרים הדרוזיים כסרא וסמיע. זהו אזור הררי המבותר בערוצי נחל רבים. עוברים בו נחל בית העמק ונחל כישור המתחבר אל נחל בית העמק בשטח החבל. אזור תפן מתרומם בממוצע כ-650 מ' מעל פני הים ומתנשאות בו פסגות בולטות עד 700 מ' מעל פני הים.

היסטוריה

החבל מוזכר בעבר כבר בתעודות של כיבושי הפרעונים המצריים הקדומים. בימי ההתיישבות הישראלית בארץ היה האזור מחולק בין שבט אשר לשבט נפתלי אך לא הייתה התיישבות ממשית במקום בגלל תנאי השטח הקשים. עם זאת, חורבות המצויות באזור מעידות על יישובים קדומים שאין להם זכר בספרות הקדומה. בימי הכיבוש ההלניסטי בארץ ישראל הוקמה במקום מצודה מרכזית שתפקידה הייתה בלימת כיבוש מכיוון מערב של העיר עכו. בימי אלכסנדר ינאי ישבו במקום יהודים. בימי השלטון הביזנטי קיבלו היהודים מענקים מהשלטון הנוצרי כדי שישבו באזור זה כתוצאה ממצב שנוצר ובו לא נשארו מקומות מגורים רבים באזור הגליל המזרחי שנחשב אז לבעל חשיבות גבוהה יותר מאשר חבל תפן. עדויות ליישוב יהודי במקום אפשר למצוא בדמות מנורה החקוקה במערת קבורה חצובה בהר.

יישובי חבל תפן

הקרן הקיימת לישראל רכשה את אזור תפן לקראת ההתיישבות בו. כעבור זמן מה החלה קק"ל להכשיר דרכים והוחל בהקמת אזור תעשייה מגדל תפן. ראשית היו במקום היאחזויות נח"ל שהתאזרחו והפכו בשנת 1980 לקיבוצים כישור, תובל ופלך שנקראו בהקשר של עבודה ותעשייה, קיבוץ לבון שננטש כעבור 3 שנים, המושב לפידות בחלקו הרם של חבל ומצפה גיתה בשיפולים המערביים. בשנת 1984 הוקם בסמוך לאזור התעשייה בחלקו הצפוני של חבל תפן כפר ורדים ובשנת 1985 הוקם היישוב הר חלוץ. סמוך להקמת היישובים נסלל כביש אשר בשנים הראשונות הגיע עד כישור אך לקראת אמצע שנות ה-90 המשיכה סלילת הכביש עד כרמיאל. הגישה החדשה בין החבל לכביש עכו-צפת אפשרה את הקמתו בשנת 1998 של גן התעשייה לבון וכעבור שנתיים את היישוב לבון הסמוך אליו על בסיס קיבוץ לבון שננטש.
סטניסלב ז'ולקייבסקי

סטניסלב ז'ולקייבסקי (בפולנית: Stanisław Żółkiewski, ‏ 1547–1620) היה מצביא פולני, אציל ומגנאט ממשפחת האצולה לוביץ', שהצטיין במלחמות הממלכה ("רפובליקה") הפולנית-ליטאית בשלהי המאה ה-16 ותחילת המאה ה-17. הוא כיהן בתפקידים בכירים של הממלכה, כמו מושל העיר לבוב (אחרי 1590), וויבוד של הווייבודות קייב, קנצלר של הכתר - אחרי שנת 1618. החל משנת 1588 התמנה להטמאן ומשנת 1613 - להיטמאן גדול של הכתר. במהלך הקריירה הצבאית שלו ניצח קרבות חשובים נגד השוודים, נגד הרוסים, נגד האימפריה העות'מאנית ונגד הטטרים.  
המפורסם שבניצחונותיו היה קרב קלושינו נגד הכוחות המשולבים של רוסיה ושוודיה. בעקבות הניצחון הטילו הפולנים מצור על מוסקבה וכבשו אותה. ז'ולקייבסקי נהרג בקרב צצורה (או צוצורה) נגד העות'מאנים, אחרי שסירב לסגת. אחרי שכבר זכה לתהילה, מותו כגיבור רק העצים את שמו בפי הבריות. הוא נחשב לאחד מגדולי המצביאים בהיסטוריה של המדינה הפולנית-ליטאית.
מכתבי תענך

מכתבי תענך הם שלושה עשר לוחות שהתגלו באתר הארכאלוגי תל תענך בדרום עמק יזרעאל. הלוחות כתובים בכתב היתדות האכדי על גבי חומר (בדומה למכתבי אל עמרנה). 12 תעודות התגלו בחפירות של 1903–1904, ותעודה נוספת התגלתה על ידי אלברט גלוק בשנת 1968. התעודות הן מתקופה שקדמה לתקופת אל עמרנה והן מתוארכות לתקופת הברונזה המאוחרת א (1470-1550 לפנה"ס לערך), אבל מבחינת סגנונן שייכות לאותה תרבות. התעודות הן חלק מאוסף המוזיאון למזרח התיכון הקדום השוכן באיסטנבול.
בנוסף לתעודות אלה נחשפה קבוצה של תעודות מכנען בכאמד א-לוז היא כּוּמידוּ במכתבי אל-עמארנה, השוכנת היום בלבנון.

התעודות

התעודות שהתגלו בחפירות של 1904-1903 כוללות שבעה לוחות וחמישה שברים והן מתחלקות לשמונה מכתבים. ארבעה מתוך השמונה הם מכתבים שלמים שנשלחו למלך או מושל מקומי ששמו תַלוִישַר. ארבעת המכתבים הנוספים שהתגלו בחפירות אלו, וכן התעודה שהתגלתה על יד גלוק הם למעשה רשימות מינהליות המכילות שמות אנשים פרטיים. בארבעת המכתבים נעשה שימוש בניב כנעני, זהו שימוש קדום לניב זה בתעודות אכדיות.
מכתבים 5 ו-6 נשלחו על ידי אישיות בשם אמנחותפ שהיה פקיד מצרי שישב בעזה. מכתב מס' 6 נשלח מעזה, וייתכן שהוא המוקדם מבין שני המכתבים. במכתב זה פונה אמנחותפ למושל תענך בדרישה לשלוח לו חיילים ומרכבות לחיל המצב שלו, שבויים שנפדו על ידו, ומסים. במכתב מס' 5 שייתכן ונשלח ממגידו, הוא דורש את הסוסים שתלוישר התחייב לשלוח, את המתנה, ואת האסירים. בשני המכתבים משתקף ניב כנעני.
שני המכתבים הנוספים הם מכתבי מושלים שכנים. מכתב מספר 2 נשלח ממושל בשם "אַחִיַמִי". במכתבו הוא מספר שנשאר לבד בבית ריק ומבקש מתלוישר שישלח אליו קשת, יתרים לקשת, גלגלי מרכבה, שני בגדים וחנית נחושת. במכתב נוסף, מושל בשם "אֶחְלִיתֶשוּבּ" מבטיח להחזיר חמישים שקל כסף, מבקש עצים ומור, ומציע את אחת השפחות שלו לצורך מכירה או נישואים. במכתבים אלה התגלו סימני כנענית, יחד עם ביטויים בבליים שכיחים.
ברשימות המינהליות נזכרים כ-90 שמות, כ-60% מהם הם שמות שמיים צפון-מערביים, ו 20% שמות חוריים-אנטוליים או הודו-אריים. כן נזכרות מספר ערים במרחב הכנעני שהיו להן קשרים עם העיר תענך, ביניהן העיר הקדומה רחוב.
הארכאולוג בדז'יך הרוזני שהצטרף לחפירותיו של ארנסט זלין לאחר גילוי המכתבים, פרסם בדוחות החפירה את העתקי המכתבים. בשנת 2005 פורסם הפענוח של ארבעת המכתבים השלמים בשפה העברית, בספרה של ציפורה כוכבי-רייני "למלך אדוני - מכתבי אל-עמארנה".
סאבלה

סאבלה (בצרפתית: Sablé) הוא סוג של ביסקוויט צרפתי, עגול וקרוקנטי, שמקורו בעיר קאן שבנורמנדי.
לפי מכתבי מאדאם דה סבינייה, ביסקוויטים כאלה יוצרו בסביבות שנת 1670 ביישוב סאבלה-סיר-סארט הנמצא בפיי דה לה לואר ("ארץ הלואר"). לפי האגדה, כשביקרה בחצרו של "מסייה", אחיו של לואי ה-14, המרקיזה מאדאם דה סאבלה (1599-1678), הידועה בין השאר בהגיגיה, הביאה כמה עוגיות מהבית.
"מסייה" ומקורביו נהנו מאוד מהביסקוויטים והזמינו עוד עוגיות דומות מפרנסואה ואטל, ה"מטר ד'אוטל" המפורסם של הנסיך קונדה הגדול. לכבוד המרקיזה האורחת החליטו לקרוא למעדנים אלה "פטי סאבלה".
בשל הקשר למילה "סאבל", שמשמעותה בצרפתית – "חול", השם "סאבלה" יכול בנוסף לרמוז על המרקם הרך, העדין והפריך משהו של ביסקוויטים מסוג זה, ולצבעם הזהבהב.

מתכונים

בין המתכונים הידועים ביותר של ביסקוויטים סאבלה או "פטי סאבלה" (petits sablés), כלומר "סאבלה קטנים", יש להזכיר את אלו של אמא פולאר, את הביסקוויטים של סן מישל, של פון אוון ושל ה"ביסקוויטרי דה ל'אבה" Biscuiterie de l'Abbaye (ביישוב לונלה ל'אבה בנורמנדי תחתית). ביצירת ה"סאבלה" יכולים להיעזר גם בהוספת שקדים, קליפות של לימון או של תפוזים.
מפעל מלט

מפעל מלט הוא מפעל של התעשייה האווירית לישראל, העוסק בתכנון, פיתוח, וייצור מערכות מוטסות ללא טייס (מל"ט), כולל מערכות מיני מל"טים, מערכות טקטיות לטווח קרוב (Close Range, Short Range) ומערכות לגובה ביניים וטווח רחוק או MALE‏ (Medium Altitude Long Endurance).
מסכת שבת

מַסֶּכֶת שַׁבָּת היא המסכת הראשונה בסדר מועד, שהוא הסדר השני בשישה סדרי משנה.
נושא המסכת הוא בעיקר דיני השבת, שבה חובה לשבות ממלאכה, על פי הכתוב בתורה "שָׁמוֹר אֶת-יוֹם הַשַּׁבָּת, לְקַדְּשׁוֹ", "לֹא תַעֲשֶׂה כָל-מְלָאכָה".
במסכת שבת 24 פרקים ו-139 משניות, המפרטים את ל"ט אבות המלאכה האסורות בשבת מן התורה, ואת תולדותיהן.
כמו כן מובא שם דיני מצוות היום (הדלקת הנר, תפילה ושלוש סעודות), וכן גזירות ותקנות של חז"ל שהרחיבו את איסורי השביתה ממלאכה.
בגמרא של מסכת שבת ישנם 156 דפים בתלמוד הבבלי ו-92 דפים בתלמוד הירושלמי. המסכת היא הגדולה מבין המסכתות שבכל התלמוד מבחינת מילים (116,533) ואותיות (463,595).

מיקומה של המסכת בסדר מועד

לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, הסיבה הראשונה שמסכת שבת היא המסכת הפותחת את סדר מועד היא שהשבת היא "קדמון במעלה" (בכירה במעלה). סיבות נוספות שמונה הרמב"ם הן שזמנה קבוע מאז בריאת העולם (כל שבעת ימים) ובנוסף שהיא פותחת את פרשת המועדות.
סיבה אחרת לפתיחה במסכת היא שהמסכת היא המסכת הגדולה ביותר (מבחינת מספר המשניות שבה) בסדר מועד.