google/wiki40b huggingface dataset:
סוליד הרמוני

תולדות הלהקה

בשנת 1995 הוקמה להקת הבנות הבריטית "סוליד הרמוני" ומנתה שלוש חברות:
מליסה גראהם, בקי אונזלו ומריאמה גודמן. הסינגל הראשון שלהן: "Got 2 Have Ya יצא ב-1996. בתחילת דרכה חיממה הלהקה את הופעותיה של להקת הבנים האמריקאית "הבקסטריט בויז". בתקופה זו חלתה אמה של מריאמה והיא נאלצה לנטוש את הלהקה ולחזור לטפל באמה. הבנות הנותרות ערכו סבב אודישנים, ובחרו במקומה באליסה קרייר, אז בת 16 בלבד.
בשנת 1997 חזרה מריאמה ללהקה לאחר שאמה החלימה, והן התחילו בהקלטת אלבום הבכורה שלהן, עליו עבדו עם המפיק השוודי מקס מרטין ועם כריסטיאן לנדין. מאחורי הלהקה עמדו זוג המיליונרים דונה וג'וני רייט שהיו גם מנהלי הבקסטריט בויז וקיוו שהלהקה החדשה שלהם, תתפוס את מקומה של להקת בנות אחרת, ה"ספייס גירלז".
בסוף שנת 1997 יצא הסינגל "I'll Be There For You". הסינגל כבש את המצעדים המוזיקליים בגרמניה וביפן, אך בבריטניה מולדתן נתקלה הלהקה באדישות, והסינגל נכנס רק אל המקום ה-18 במצעד הסינגלים הבריטי.
אלבום הבכורה של "סוליד הרמוני" שנשא את שמן, יצא בתחילת 1998, וזכה במהרה להצלחה במצעדי האלבומים בהולנד, גרמניה, צרפת, איטליה וספרד. הוא כלל שילוב של שירי פופ, דאנס ו-R&B. הסינגל השני מהאלבום "I Want You To Want Me" נכנס אף הוא אל 20 הגדולים בבריטניה. הלהקה הייתה פופולרית במיוחד בהולנד, שם דורג האלבום במקום ה-1 במצעד האלבומים וזכה למעמד של תקליט זהב; וביפן, שם שהה האלבום חודשים במצעד האלבומים ומכר כמיליון וחצי עותקים.
הסינגל השלישי מהאלבום "I Wanna Love You" שיצא ביולי 1998 זכה לשבחים בקרב המבקרים וביסס את מעמדן כאחת מהלהקות המצליחות ביותר של אותה תקופה.
במהלך 1998 ניסתה הלהקה את מזלה בארצות הברית עם הקונספט השיווקי: "בקסטריט בויז, בגרסה נשית". הלהקה הוציאה שם את הסינגל "I'll Be There For You" בפורמט מיוחד לקהל האמריקאי, אך הסינגל הגיע למקום ה-46 בלבד במצעד הבילבורד האמריקאי.
בנובמבר 1998 יצא הסינגל החמישי והאחרון של הלהקה: "To Love Once Again", שנכנס רק למצעד הבריטי אל המקום ה-43.

התפרקות הלהקה

בעקבות סכסוך משפטי איבדה הלהקה את חוזה ההקלטות שלה והתפרקה בשנת 2000, בטרם הוציאה אלבום שני. מליסה גרהאם פרשה לקריירת סולו כושלת. היא הקליטה מספר דמואים והוציאה שלושה סינגלים בגרמניה, אחד מהם הגיע אל המקום ה-25 במצעד הגרמני. מריאמה גודמן הצטרפה ללהקת הבנות הבריטית "Honeyz".
שתי החברות הנותרות ב"סוליד הרמוני" צירפו חברה חדשה, אך כשלו במציאת חברת הקלטות חדשה.
בשנת 2013 הודיעו אונזלו, גראהם וקרייר על חזרה לפעילות כשלישייה (גודמן נותרה בלהקת Honeyz).
מכלול קרמי

מכלול קרמי הוא אוסף של ממצאים מחרס המתגלים באתר ארכאולוגי. גודלו של מכלול קרמי תלוי בגורמים רבים, כגון גודל האזור הנחפר, רמת עובי החפירה, צפיפותם המקורית של כלי החרס במקומות, ומידת השלמות של הכלים במקום.
במקרים רבים, מכלולים קרמיים מאתרים ארכאולוגיים הם גדולים ואינם שלמים במידה רבה, עד כי החוקרים הארכאולוגים נדרשים להשתמש בטכניקות דגימה, לפיתוח תיאורים של מגוון סוגים של קרמיקה או תכונות הקיימות במכלול.
לאחר סיווג וספירת חרסי המכלול בצורה מסודרת, ובחינת וניתוח תכונותיהם השונות, יכול הארכאולוג להתחיל לנתח ולאפיין את דפוסי החרס שנשתמרו במכלול, ובכך להגדיר קבוצת חרסים כמכלול
יום סיירות

במסגרת תהליך המיון והגיוס לצה"ל, יום סיירות, או בשמו הרשמי יום שדה, הוא יום המשמש למיון מיועדים לשירות ביטחון (מלש"בים) טרם גיוסם ליחידות המיוחדות, בהן סיירת מטכ"ל, שייטת 13, יחידת שלדג,  669 קורס חובלים ושייטת הצוללות של חיל הים.
כדי לקבל זימון ליום הסיירות על המועמד להיות כשיר מבחינת נתונים פיזיים, המתבטאים בפרופיל שנע בין 82 - 97 וללא סעיפים פוסלים (למשל: קוצר ראייה, אסתמת ילדות). תנאי נוסף הוא נתונים האישיים, שנתקבלו בצו הראשון צריכים להיות מתאימים לקצונה, ונדרש קב"א של לפחות 52. מלש"בים אשר נתוניהם אינם מתאימים ליום הסיירות יכולים להתמיין לקורס חובלים ושייטת הצוללות דרך מאותר צדדי, או לנסות להגיש בקשת חריג יום סיירות.
במשך השנה ישנם שני מחזורים של ימי סיירות, בינואר ובאוקטובר.
יום הסיירות מועבר על ידי בוגרי היחידות המיוחדות ומתבצע במטווח 24. במשך היום מלשבי"ם המועמדים לשירות ביטחון עוברים פעילויות גופניות, ובסופו הם מחולקים לגיבושים השונים שיבוצעו כמה חודשים לאחר מכן.
אל-אווירני סובל אוויר

אל-אווירני סובל אוויר (מאנגלית: Aerotolerant anaerobe) הוא מושג במיקרוביולוגיה המתאר מיקרואורגניזמים פרוקריוטיים אל-אווירניים שאינם משתמשים בחמצן בתור קבל אלקטרונים סופי בתהליך של זרחון חמצוני, אולם בשונה מאל-אווירניים אובליגטוריים אינם נפגעים מרעילותו. מיקרואורגניזמים אלה ניתן להגדיר בתור "אדישים לנוכחות של חמצן בסביבה".

תיאור

מימן על-חמצני ויון סופראוקסיד, שני תוצרי לוואי רעילים שנוצרים בעת חשיפה לחמצן אטמוספירי, מונעים ממיקרואורגניזמים אל-אווירניים אובליגטוריים להמצא לאורך זמן באינטראקציה עם החמצן. זאת משום שחסרים להם האנזימים סופראוקסיד דיסמוטאז, פרוקסידאז וקטלאז אשר מנטרלים תוצרי לוואי אלה. חשיפה ממושכת לשני הרדיקלים החופשיים הנזכרים לעיל תגרום לחמצון תרכובות אורגניות שונות במיקרואורגניזמים אל-אווירניים אובליגטוריים וכפועל יוצא תוביל למותם. בשונה מאל-אווירניים אובליגטוריים, סובלי האוויר מתאפיינים ביכולת סינתזה גבוהה של האנזימים סופראוקסיד דיסמוטאז ופרוקסידאז, דבר שמגן עליהם מפני נזקי החשיפה לחמצן, ומאפשר להם להתקיים בנוכחות של חמצן אטמוספירי. לצורך הפקת אנרגיה נעזרים סובלי האוויר בתהליך התסיסה.

תרבית חיידקים אל-אווירניים סובלי אוויר

על מנת לתרבת מיקרואורגניזמים אל-אווירניים סובלי אוויר על גבי מצע אגר מוצק ניתן להדגיר צלחות פטרי עליהם נזרעו המיקרואורגניזמים, בדומה לתרבית אווירנית אובליגטורית, או אל-אווירנית פקולטטיבית, בריכוזי חמצן אטמוספיריים. בתוך מצע נוזלי יגדלו מיקרואורגניזמים אלה בצורה אחידה לכל אורך המבחנה (ראו תמונה להמחשה בראש הערך).

אל-אווירניים סובלי אוויר בשימוש האדם וברפואה

הפקת האנרגיה של חיידקים סובלי האוויר בתהליך התסיסה מנוצלת על ידי האדם בצורה נרחבת בתעשיית המזון. כך למשל תוצרי התסיסה של החיידקים בסוגים Lactobacillus, ‏Lactococcus ו-Leuconostoc משמשים ליצירת ירקות כבושים, גבינות צהובות ומוצרי חלב מוחמצים דוגמת לבן, קפיר ויוגורט.

אל-אווירניים סובלי אוויר ברפואה

חיידקים אל-אווירניים סובלי אוויר רבים מהווים חלק מהפלורה הטבעית בבני אדם ובבעלי חיים. כך למשך חיידקים בסוגים Lactobacillus מהווים חלק מהפלורה הטבעית של הנרתיק והמעיים, וחיידקים בסוג ‏Enterococcus מהווים חלק מהפלורה הטבעית של המעיים. נוכחותם של אלה תורמת, בין היתר, להגנה מפני שגשוג יתר של מיקרואורגניזמים שעלולים להפוך לפתוגניים וכן מפני קולוניזציה של מיקרואורגניזמים פתוגניים מבחוץ, שעלולים להוביל לזיהומים ברקמות אלה. עם זאת, חדירתם של האחרונים לרקמות שונות בהם הם אינם נחשבים לפלורה טבעית עלולה לגרום לזיהומים קשים, דוגמת זיהומי פצעים, אלח דם, דלקת פנים הלב, דלקת הצפק, ודלקת קרום המוח.
זיריאב

פירוש שמו

לשמו בפרסית - יש אולי משמעות של "זהב מותך" (מן המלים "זר" = "זהב", ו"אב" = "מים"). פירוש זה היה מקובל על עבד אל-פרג' אל אספהאני ועל אבן ערבי. יש שקשרו את שמו למיתר החמישי הנמוך ביותר שהוסיף לעוד, כשמשמעות המילה "זיר" בפרסית היא "למטה". בערבית ניסו לפרש את כינויו "זיריאב" על ידי אסוציאציה ל"אבו זאראק", שם של ציפור שיר כהת נוצות, ממשפחת הזרזירים, אולי בגלל עיסוקו בזמרה וגון עורו הכהה. בספרדית תרגמו שם זה ל"צפור שחורה". 
.

חייו

מורהו של זיריאב אסחק אל-מאווסילי היה נערץ מאוד בחצר המלכות העבאסית של הרון אל ראשיד והח'ליף שבא אחריו אל-מאמון. איסחק התגאה בתלמידו זיריאב שכן לימודו ואימונו היה לאחד מהישגיו.
כשזיריאב עלה על מורו ורבו הרגיש שעליו לעזוב את בגדד ובסיוע כספי של איסחק אל מאווסילי נסע לחצר האע'לבים בקירואן ומאוחר יותר לספרד. 
במאה ה-15 נדחקו המוסלמים לדרום ספרד ועד לסוף אותה מאה, גורשו ונמלטו בעיקר לארצות צפון אפריקה. כך הגיעה מסורת המוזיקה האנדלוסית הערבית אל ארצות צפון אפריקה. 
אסכולה זו של זיריאב הפכה לזרם המוזיקלי הערבי המשפיע ביותר בספרד המוסלמית. בסביליה, בטולדו, בולנסיה ובגרנדה, הוקמו בתי ספר למוזיקה שלמדו וביצעו את המוזיקה שיצר וחידש זיריאב. כמו כן מיוחסת לזיריאב הוספת המיתר החמישי לעוד.
זיריאב זכה לפרסום שעד היום נוהגים לחשוב שהיה לממציא הגיטרה הראשון. נאמר עליו שהוא ידע 10,000 שירים בעל פה. 
זיריאב יצר 24 סויטות מוזיקליות קרויות "נאוובה" או נובה שנועדו כל אחת לשעה אחרת מתוך 24 השעות של היממה.
זיריאב חי בקורדובה עד סוף ימיו, תוך כדי שהוא משנה את ההיסטוריה של המוזיקה בחבל אנדלוסיה ובאירופה.
חיים קופמן

ביוגרפיה

קופמן נולד בתל אביב, אחיינו של יהודה אבן שמואל. שירת בצה"ל כקצין תותחנים, ולאחר מכן היה פעיל בחירות ובליכוד. נבחר ליו"ר סניף חירות בפתח תקווה וכיהן שנים ארוכות כחבר מועצת העיר. לפרנסתו עסק בייבוא וייצוא, היה מראשוני היבואנים של ציוד צילום לישראל ובעל הזכיינות של חברת "לגו" בארץ.
הוא החל לכהן כחבר הכנסת בשלהי הכנסת השמינית, בשנת 1977, עם התפטרותו של בנימין הלוי, שעבר לד"ש. לכנסת התשיעית נבחר מראשיתה, וכיהן ברציפות עד תום כהונת הכנסת ה-11, ב-1988. עם כינון ממשלתו השנייה של מנחם בגין, בשנת 1981, מונה לסגנו של יורם ארידור במשרד האוצר. הוא המשיך לכהן בתפקיד זה גם כאשר יצחק שמיר היה לראש הממשלה ויגאל כהן-אורגד לשר האוצר. בכנסת ה-11 שימש כיו"ר הקואליציה. קופמן לא הצליח להיבחר לכנסת ה-12, אך הושבע אליה בשנת 1990, בעקבות מינוי חבר הכנסת זלמן שובל לשגריר ישראל בארצות הברית. בכנסת ה-13 כיהן עד לפטירתו, בשנת 1995.
במשך 13 שנים נאבק קופמן במחלת הסרטן. זמן קצר לפני שנפטר דנה הכנסת בהצעת חוק של אביגדור קהלני לשריון חוק רמת הגולן. הכוחות היו שקולים, והקואליציה, שהתנגדה לחוק, הורתה על ביטול כל הקיזוזים, לרבות זה של קופמן. בסופו של דבר החליט חבר הכנסת אברהם פורז להפר את המשמעת הקואליציונית ולהתקזז עם קופמן, שנאבק במחלתו, ולחסוך ממנו את הצורך להשתתף בהצבעה. ההצבעה הסתיימה בשוויון 59:59, והצעת החוק נדחתה.
ארתור והמינימונים

תקציר העלילה

בשנת 1960, ילד בן 10 בשם ארתור גר יחד עם סבתו דייזי בחווה שקטה ונעימה בקונטיקט. סבו ארצ'יבלד נעדר ליותר מדי זמן וארתור כמעט ולא נראה על ידי הוריו. דייזי מספרת לארתור כל מיני סיפורים על מסעותיו של ארצ'יבלד באפריקה, באחד הסיפורים מתגלה חברות יחד עם הבוגו מתסלאי הגבוהים והמינימונים הקטנטנים. לאחר שארצ'יבלד עזר לבוגו מתסלאי, הם והמינימונים נתנו לו אבני אודם כאות תודה. ארצ'יבלד הובא לביתם של המינימונים שם הם חיים בגינה ומגנים על אבני האודם. ארתור התלהב בעיקר מהתמונה של סלניה, נסיכת המינימונים.
בינתיים דייזי חייבת לשלם שכר דירה במשך יומיים לפקח הבניה ארנסט דווידו, אשר הגיע מהבנק ותכנן לגרש את השניים. ארתור חשב שאבני האודם יוכלו לעזור לו ולדייזי לשלם את שכר הדירה והלך לחפש רמזים כדי למצוא את סבו האבוד. הוא פגש בגינה את הבוגו מתסלאי אשר הראו לארתור איך להגיע לארץ המינימונים מתחת לאדמה כך שיהפוך למיניון בעצמו.
מתחת לגינה כשפגש את המינימונים, הבין ארתור שמלתזאר מאיים עליהם, יצור קטן אשר מנהל צבא מתחת לאדמה של נקרופוליס, אשר זומם להציף את כל המינימונים ואת המקום שלהם. מלתזאר הושחת על ידי חיפושית עם בנו בשם דארקאס.
ארתור, שהגן על החרב "המלך ארתור", משך את החרב מהסלע והגן על המינימונים מהצבא של מלתזאר. סיפראט, מנהיג המינימונים שלח את ארתור לנקרופוליס יחד עם הנסיכה סלניה ואחיה הקטן הנסיך בטאמש. השלישייה הסתכנו על ידי החיילים של מלתזאר מספר פעמים וגילו שמכונת ההשקיה שארתור עשה מקשים כדי להשקות את הצנונים בשביל סבתו נחתכו על ידי החיילים על מנת להשתמש בהם כצינורות כדי להציף את המינימונים. במהלך המסע ארתור מתאהב בסלניה.
כאשר הגיעו לנקרופוליס, סלניה נישקה את ארתור, ובכך הפכה אותו לבעלה ולמלך העתידי. סלניה אז לקחה את החרב והתעמתה עם מלתזאר. כאשר מלתזאר גילה שסלניה נישקה את ארתור וארתור עומד להיות מלך, הוא השליך את ארתור, סלניה ובטאמש לצינוק. בצינוק הם פגשו את ארצ'יבלד בתור מינימון, כאשר מלתזאר ניסה לסחוט ממנו מידע.
ארתור וסבו יצאו מהכלא עם סלניה ובטאמש באמצעות מכונית הצעצוע של ארתור, לאחר מכן נפרדו ארצ'יבלד וארתור מסלניה ובטאמש, ארתור הבטיח לסלניה שהוא עוד יחזור וסלניה הבטיחה לחכות, וארתור וארצ'יבלד לצורתם האנושית. עם עזרה קטנה של מינו, מינימון קטן דמות חפרפרת ובנו האבוד של היועץ המלכותי של המינימונים מירו, ארתור הצליח למצוא צינור אשר יציף את נקרופוליס. בעזרת הצינור ארתור הציף את נקרופוליס והציל את המינימונים והציל את מינו ואבני האודם.
ארצ'יבלד שילם לדווידו אבן אודם אחת. דווידו ניסה לקחת את כל אבני האודם ולמרבה המזל נתפס על יד הבוגו מתסלאי. וארתור החזיר את מינו לאביו מירו.
הסרט נגמר כאשר ארתור האנושי מבקש מסלניה לחכות בסבלנות עד שיפגשו וסלניה הבטיחה לארתור לחכות עד שהוא שוב יבוא.

סרטי המשך

לאור ההצלחה הכינו סרט המשך לסרט הראשון בשם ארתור: נקמתו של מלתזאר שיצא ב-2009 ושהסרט השני נגמר החליטו להמשיך סרט המשך כחלק שלישי בשם ארתור 3: מלחמת שני העולמות שיצא ב-2010.
רצ'יטסה

תולדות היישוב

ראשית היישוב באתרה של רצ'יטסה היא במאה ה-9 לפני הספירה. רצ'יטסה נזכרת בשמה לראשונה בשנת 1213, ובמחצית הראשונה של המאה ה-14 סופחה בידי הדוכסות הגדולה של ליטא. בשנת 1561 הוענקו לרצ'יטסה זכויות עיר.
באמצע המאה ה-17 נפגעה העיר קשות מפשיטות הקוזקים. בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1793, נכללה העיר בתחום האימפריה הרוסית.

יהודי רצ'יטסה

בשנת 1897 נמנו בעיר 5,334 יהודים, כ-60% מתושביה. בין מלחמות העולם פעל בעיר בית ספר יידי, וערב מלחמת העולם השנייה נמנו בה 7,237 יהודים. עם פרוץ מבצע ברברוסה הספיקו חלק מיהודי העיר להימלט ממנה.
ב-23 באוגוסט 1941 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו החלו מיד בביצוע מעשי התעללות ורצח ביהודיה, תוך הטלת גזירות שונות עליהם, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחובת תשלום סכומי כופר. בתחילת ספטמבר 1941 נרצחו בין 200 ל-300 יהודים מהעיר, לאחר שנאמר להם שהם נלקחים לעבודות כפייה. בד בבד, ביצעו בלארוסים מקומיים מעשי שוד ורצח של שכניהם היהודים.
בסוף נובמבר 1941 רוכזו יהודי העיר הנותרים בגטו מגודר שהוקם בה, אליו צורפו יהודים נוספים מהסביבה. בגטו שררו תנאי צפיפות קשים ביותר, תוך מגורי 40 איש בכל חדר, ויושביו נלקחו מדי יום לעבודות כפייה. כחמישה ימים לאחר כינון הגטו, נרצחו כ-300 מיושביו מחוץ לעיר. עד דצמבר 1941 נרצחו כל יושבי הגטו שבעיר.
איתן מור (רוצח)

איתן מור (1970–8 בספטמבר 1992) היה ישראלי שרצח ארבע מעובדות התחנה לבריאות נפש בשכונת קריית יובל בירושלים שם טופל כחולה נפש, ונהרג בתום האירוע על ידי היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור (ימ"מ) של המשטרה.

אירוע הרצח

מור אובחן כחולה נפש וטופל בתחנה לבריאות נפש בשכונת קריית יובל בירושלים. ב-8 בספטמבר 1992 נכנס מור למשרדי התחנה כשהוא חמוש בתת מקלע. בהתקפת אמוק הוא רצח ביריות ארבע נשים שעבדו בתחנה, בהן ונדי ווקר, הפסיכולוגית שטיפלה בו. שתיים מן הנשים שנרצחו היו בהריון. לאחר הרצח התבצר מור על גג הבניין ונורה ונהרג על ידי הימ"מ.

השלכות משפטיות

משפחתה של ווקר הגישה תביעה לפיצויים נגד מדינת ישראל. לאחר הליכים משפטיים שנמשכו שנים, פסק השופט באוקטובר 2006, כי מדינת ישראל התרשלה בכך שאפשרה את גיוסו של הרוצח לצה"ל ואת עבודתו בחברת שמירה שהצריכה נשיאת נשק, וזאת בעת שהיה מאובחן כחולה נפש.
מאיר מרגליות

תולדות חייו

נולד לרב צבי הירש מרגליות, רבה של יאזלוביץ. אחיו הגדול רבי יצחק דוב היה מתלמידי הבעש"ט ובהשפעתו התקרב לחסידות.
נשא את בתו של רבי חיים מהורודנקא, אחיו של רבי משה מקיטוב וגיסו של רבי נחמן מהורדנקא, ובזיווג שני נשא לאשה את בת דודו רבי אריה לייב אוירבוך אב"ד סטניסלאב מחבר ספר 'נחלת אריה'.
שמש כרב ואב"ד של הורודנקה, ולאחר מכן עבר לכהן כרבה של יאזלוביץ. משם עבר לכהן כאב בית דין בלבוב. בשנת ה'תקי"ד נבחר לכהן כרבה של לבוב ושל המחוז כולו. תקופות מסוימות כיהן כרב בעיירות קומרנא וברסלב, ובשנת ה'תקל"ז נתמנה לכהן כרב ואב"ד של אוסטרוה וגלילותיה.
רפרף גולגולת המת

מאפיינים ומבנה גוף

למינים ממשפחת הרפרפים כמה מאפיינים ייחודים. לכל שלושת המינים יכולת להפיק צליל בתדירות גבוהה כתגובה לתחושת איום. הצליל מופק באמצעות שחרור אוויר מבית החזה בנוסף לחשיפת בטנם המעוטרת בצבעים בהירים לצורך הרתעת טורפים. כל שלושת המינים דומים בגודלם, צבעם ומחזור חייהם. רפרף גולגולת המת הוא הגדול ברפרפי ישראל (ממין A.atropos). אורך גופו כחמישה סנטימטרים ורוחב מוטת כנפיו הפרושות מגיע לכ-12 סנטימטרים. צבעו חום-שחור עם כתמים ופסים צהבהבים. כנפיו האחוריות צהובות עם פסים שחורים ועל גבו כתם שחור-צהוב המזכיר צורת גולגולת אדם. כל שלושת מיני הרפרף שצוינו נצפו פושטים על כוורות דבורי דבש ממינים שונים לצורך תזונה והם בעלי יכולת לחקות את ריחן של הדבורים ובכך לפשוט על כוורות ללא איום. רפרף גולגולת המת ניזון מדבש דבורים, ולשם כך הוא זקוק לחדק קשיח המאפשר לו לחדור לתוך חלות הדבש בתוך כוורות הדבורים. כיוון שעליו לפלוש לתוך כוורת הדבורים, גופו מוגן בשלד חיצוני קשיח המגן עליו מעקיצות הדבורים והוא אינו רעיל.

רבייה

את הביצים הרפרף מטיל על צמחים בעיקר ממשפחת הסולניים, כמו עגבנייה וחציל, משפחת השעועית, אך גם על צמחים אחרים כמו עצי זית. זחליו ירוקים ונעשים צהובים וחומים ככל שהזחל מתקרב לשלב ההתגלמות. הגולם ירוק או חום ומצוי בתוך הקרקע בניגוד לגלמי פרפרים הנתלים מעלים. זחל הרפרף שאורכו מגיע לכ- 12 סנטימטר ניזון מצמחים ממשפחת הסולניים שצוינו מעלה.

זחלים

במהלך הגדילה הזחלים משילים את עורם ומחליפים את צבעם מירוק לצהוב.
בחלקם האחורי מתנוסס לו זנב קטן בצבע צהוב ומשני צידיהם 20 נקודות שחורות סה"כ (10 מכל צד)
בחלקם התחתון מלפנים ניתן למצוא 6 רגלים עם ציפורני אחיזה ובחלקם האחורי 10 רגלים נוספות חסרות ציפורניים. הם נמצאים מסוף ספטמבר עד תחילת דצמבר

בתרבות

רפרפים אלו זכו למקום של כבוד בקולנוע ובסרטי אימה, בעיקר בזכות דמות הגולגולת שעל גבם, אחד הסרטים המוכרים יותר שבו היה שימוש ברפרפים אלו הוא הסרט שתיקת הכבשים כמוצג בעטיפת הסרט.
אברהם שכטרמן

ביוגרפיה

שכטרמן נולד באודסה ב-1910, בנם של מרים לבית פרידמן וצבי שכטרמן, עסקן ציבור, מראשי תנועת המזרחי וגואל קרקעות בארץ.
למד בגימנסיה העברית בקישינב, ועם עלייתו ארצה כנער, במאי 1924, למד בגימנסיה העברית ”הרצליה”. היה מחברי סניף בית"ר בארץ ישראל מיום הקמתו בשנת 1927 ומפעילי מפלגת הצה"ר. למד הנדסה אזרחית באוניברסיטת גנט בבלגיה. בעת לימודיו היה מדריך בסניף בית"ר באנטוורפן ויושב ראש ארגון הסטודנטים היהודים בגנט.
לאחר חזרתו לארץ היה פעיל התיישבות בכפר יעבץ, בין השנים 1932–1934. בשנת 1936 הצטרף להגנה בפלג המקורב לבית"ר, ובשנת 1938 עבר לאצ"ל. בשנת 1938 נתמנה לעורך המדיני של עיתון "המשקיף". שכטרמן פעל להקמת בית הספר לטיסה של האצ"ל בשנת 1939 והיה מפקד הקורס הראשון בו. היה גם יושב ראש ארגון הטייסים של תל אביב בין השנים 1939–1945. בין השנים 1943–1946 ניהל את מפעל האשלג בים המלח. בזמן מלחמת העצמאות יצא לצ'כוסלובקיה לרכוש נשק ואמצעי לחימה.
כיהן כחבר מועצת עיריית תל אביב בין השנים 1955–1965, וכסגן ראש עיריית תל אביב בשנים 1957–1959. במסגרת תפקידו פעל לפיתוח ושיקום יפו העתיקה, הפיכתה למרכז תיירות והקמת רובע האמנים שבה. תרם להקמת מתקני ספורט, בריאות ורווחה. מיום הקמת תנועת החרות היה מפעיליה, והיה ליו"ר הנהלתה ומרכז התנועה. היה חבר הכנסת השביעית והשמינית מטעם גח"ל והליכוד. יצר קשרים בין הכנסת למועצת אירופה לפני שכונן הסכם כלכלי בין ישראל לבין מדינות השוק האירופי המשותף. כיהן כסגן יושב ראש הכנסת, יו"ר ועדת הכלכלה בכנסת השביעית, יו"ר ועדת החינוך בכנסת השמינית וחבר ועדת הכנסת.
שימש בתפקידים ציבוריים נוספים, בהם חבר נשיאות הוועד הפועל הציוני וציר לקונגרסים ציוניים, חבר חבר הנאמנים של אוניברסיטת תל אביב, חבר הנהלת בית התפוצות ומועצת יד יצחק בן צבי. התפקיד האחרון שמילא היה יו"ר חברת הים התיכון – ים המלח (תעלת הימים).
שכטרמן נפטר בדצמבר 1986, בגיל 76. נקבר בבית העלמין קריית שאול. הניח את אשתו השנייה וילדיו.
על שמו נקרא גן הפסגה (המכונה גם "גן אברשה") שביפו העתיקה.
באמצע שנות ה-30 נישא לשרה לבית דובובסקי (ילידת 1912). השניים היו הורים ליצחק שכטרמן (מהנדס ימי), אלינוער רבין (כותבת ספרי בישול), תמי שכטרמן-גור (אשת תיאטרון).

ב-1948 נהרגה אשתו בהתרסקות מטוס.
ב-1962 נישא בשנית, ליהודית (ג'ודי), בתו של ישראל משה זיו.
אחיו הצעיר של שכטרמן, הרצל שפיר, היה אלוף בצה"ל ומפכ"ל המשטרה.
ג'רמי ריפקין

נעוריו ולימודיו

ריפקין נולד בדנבר, קולורדו לויוֵט ראבֵל ריפקין ומילטון ריפקין, יצרן שקיות פלסטיק. הוא גדל בצד בדרום-מערבי של שיקגו. הוא היה נשיא המחזור שלו בבית הספר וורטון שבפנסילבניה (לימודי כלכלה, 1967) שם קיבל את פרס General Alumni Association's Award of Merit. לאחר שראה יום אחד את חבריו לספסל הלימודים מכים חבורת סטודנטים שמחו נגד מלחמת וייטנאם מחוץ לבניין הנהלת האוניברסיטה, הוא ארגן הפגנה בעד חופש הביטוי. ריפקין הפך לחבר פעיל ב"תנועת השלום" (האופוזיציה למעורבות ארצות הברית בוייטנאם). הוא למד יחסים בינלאומיים באוניברסיטת טאפטס (1967), שם המשיך להיות פעיל אנטי-מלחמתי. מאוחר יותר הצטרף לארגון VISTA האמריקאי למלחמה בעוני.

שנות ה-70

ב-1973, ארגן ריפקין מחאה המונית נגד חברות נפט בחגיגות ה-200 ל-"מסיבת התה של בוסטון" (Boston Tea Party) בנמל של בוסטון. אלפים השתתפו במחאה ופעילים השליכו חביות נפט ריקות למימי הנמל של בוסטון. המחאה התרחשה כתגובה לעליה במחירי הנפט בסתיו 1973 בעקבות אמברגו הנפט של OPEC. המחאה כונתה מאוחר יותר בפי התקשורת "מסיבת הנפט של בוסטון". 
ב-1977 הוא ייסד יחד עם טד הווארד, את ארגון FOET (Foundation on Economic Trends), הפעיל ברמה לאומית ובינלאומית בנושאי מדיניות ציבורית הקשורים לסביבה, הכלכלה ושינויי אקלים. ארגון FOET בוחן מגמות שונות ואת השפעתן על הסביבה, החברה, התרבות והכלכלה, ועוסק בהתדיינות משפטית, חינוך ציבורי, בניית קואליציות וארגון פעילויות על מנת לקדם את מטרות הארגון. ריפקין הפך להיות אחד המבקרים החשובים הראשונים של תעשיית הביו-טכנולוגיה שרק החלה את דרכה, בפרסום ספרו Who Should Play God? בשנת 1977.

ייעוץ

ריפקין מייעץ לאיחוד האירופי בעשור האחרון. הוא גם שימש כיועץ לנשיא צרפת לשעבר, ניקולא סרקוזי; קנצלרית גרמניה, אנגלה מרקל; ראש ממשלת פורטוגל לשעבר, ז'וזה סוקרטס; ראש ממשלת ספרד לשעבר חוזה לואיס רודריגס ספאטרו; וראש ממשלת סלובניה לשעבר, יאנס יאנשה,; בתקופות כהונתם כנשיאי המועצה האירופית.

קבלה וביקורת

על פי מגזין  "European Energy Review", "נראה כאילו לאף סופר או הוגה דעות לא הייתה יותר השפעה על מדיניות האקלים והאנרגיה השאפתנית של האיחוד האירופי, מאשר ל'בעל-החזון' האמריקאי המפורסם, ג'רמי ריפקין. בארצות הברית, הוא העיד בפני מספר ועדות קונגרס ונחל כמה הצלחות משפטיות בניסיון לודא שמתקבלות מדיניויות ממשלתיות אחראיות בנושאי סביבה, מדע וטכנולוגיה. ארגון  Union of Concerned Scientists האמריקאי, המספק סיוע משפטי בנושאי טכנולוגיה, ציטט חלק מכתביו של ריפקין כעצות שימשיות לצרכנים, וב-New York Times נכתב כי "באקדמיה, בדת ובפוליטיקה מהללים את ג'רמי ריפקין של נכונותו לחשוב בגדול, להעלות שאלות שנויות במחלוקת, ולשרת כנביא חברתי ואתי".
עבודותיו של ריפקין גם שנויות במחלוקת. מתנגדיו תוקפים אותו על חוסר הקפדה מדעית בחלק מטענותיו, כמו גם בחלק מהטקטיקות בהן הוא משתמש כדי לקדם את השקפותיו. סטפן ג'יי גולד, מדען מהארוורד, תיאר את ספרו של ריפקין "Algeny" משנת 1983 כ"מסכת בנויה בחכמה של פרופגנדה אנטי-אינטלקטואלית בתחפושת של מחקר אקדמאי".
בכתבה של מגזין Times מ-1989 אודות שיטות האקטיביזם של ריפקין, תחת הכותרת "האדם השנוא במדע", תוארו תגובות של מדענים, בעיקר גנטיקאים, לניסיונותיו להשיג רגולציה על ניסויים גנטיים.
ולקיריה

ולקיריה (נורדית עתיקה: Valkyrja, מילולית: "היא הבוחרת את הגופות") היא אחת מקבוצת ישויות נשיות במיתולוגיה הנורדית. תפקידן של הוולקיריות, המשרתות את האל אודין, הוא לבחור את הלוחמים הראויים ביותר בשדה הקרב וללוות אותם להיכל ולהאלה לאחר מותם. בנוסף, ביכולתן להשפיע על מהלך הקרבות, לעזור ללוחמים מסוימים, ולהזיק לאחרים. הן עושות זאת באמצעות כבילת אותם לוחמים בשלשלאות בלתי נראות המאטות אותם ומונעות מהם להילחם כהלכה. לעיתים, מסייעות הואלקיריות לחסל דווקא את הלוחמים הטובים ביותר, משום שאודין שואף להביא אותם להיכלו בולהאלה כדי שיעזרו לו בקרב האחרון נגד הענקים (רגנארוק).
יפהפיות נמות

תקציר

ברחבי העולם מתפשטת מגפה מוזרה, אשר פוגעת בנשים בלבד. כשהנשים נרדמות, הן נעטפות בפקעת קורים ולא מתעוררות עוד, ואם מישהו מנסה להעיר אותן, תגובתן תהיה רצחנית.

ביקורות

הספר זכה לביקורות חיוביות (לדוגמה הביקורת הבאה בגארדיאן על כך שזאת עלילה אפית שלא נראתה מזה שנים)

באתר Goodreads הספר זכה כספר האימה המוביל לשנת 2017 בדרוג של כ-50,000 מצביעים

דמויות מרכזיות

איב (איבי) בלק - אישה המחוסנת מפני מגפת השינה
לילה נורקרוס- בת 45, שריף בעיירה דולינג
קלינטון נורקרוס, בן 48, דוקטור לפסיכיאטריה, פסיכיאטר בכיר, מתקן הכליאה דולינג, בעלה של לילה
פרנק גירי, בן 38, פקח השירות הוטרינרי בדולינג

עלילה

שער ראשון
חלק זה של הספר עוסק בפרוץ המגפה, והיום הראשון של המגפה בעיירה דולינג.
בחלק זה של הספר מתוארים המקומות העיקריים (העיירה דולינג, בית הסוהר לנשים ועוד) וכן הדמויות המרכזיות.
שער שני
חלק זה מתחיל ביום השני של המגפה, כאשר מרבית הנשים כבר נרדמו ונעטפו בפקעת.
בחלק זה הגברים בעיירה מחליטים לפרוץ בכח לבית הסוהר ולבדוק מדוע איבי בלק אינה נרדמת.
כאשר דוקטור נוקרוס וצוות סוהרים שומרים עליה.
בנוסף בחלק זה מתואר העולם שמעבר, זהו העולם אליו התודעה והגוף הפיזי של הנשים עוברות.
עולם זה מקביל לעיירה (בדומה ליקום מקביל) אבל בעולם זה, חלה התקדמות מואצת של הזמן, ומרבית התשתיות הרוסות והנשים נאלצות להסתדר בעולם זה.
הסופר מדגיש את הניגודיות בין עולם הגברים, לעולם הנשים, כאשר הנשים פועלות לרב בהרמוניה לטובת הכלל על מנת לקיים חברה ולשרוד.
שער שלישי
בחלק זה יש תיאור של העולם, וכן איך הדמויות ממשיכות בדרכן לאחר סיום מגפת האורורה.
קומונדור

קומונדור (Komondor) הוא כלב שמירה הונגרי, הנמצא רבות בשימוש לשמירה על עדרים מפני טורפים. זהו כלב מאסיבי, חזק ונאמן לבעליו. חיצוניותו של הקומונדור הבוגר מטעה טורפים לחשוב שהוא כבשה, כך שהוא מאפשר להם להתקרב לעדר ואז תוקף.

היסטוריה

מוצאו של הקומונדור הוא מכלבים טיבטים שהובאו להונגריה על ידי הקומנים השחורים במאה התשיעית לספירה לערך. ההונגרים פיתחו את הכלב במשך השנים כדי שיתאים להגנה על העדרים שלהם מפני הטורפים שהיו נפוצים אז במרכז אירופה, כדוגמת זאבים ודובים. ב-1920 הכלב הוצג לראשונה בתערוכות ובעקבות זאת הוצאו פריטים מהונגריה למדינות אירופאיות אחרות ולארצות הברית.
הקומונדור משמש עד היום בתפקידו המקורי הן בהונגריה והן בארצות אחרות.

הופעה

הקומונדור מזכיר בהופעתו כלב הונגרי אחר, הפולי אם כי גדול ממנו משמעותית. הקומונדור הוא מאסיבי ושרירי, בעל ראש גדול ואף קצר, הגם שאינו פחות. אוזניו קטנות ולהן צורה של האות U. לקומונדור זנב קצר ותלוי.
לקומונדור שתי שכבות של פרווה שמתחברות יחדיו, מה שמאפשר לכלב לחיות בתנאי אקלים קשים. הפרווה, המזכירה בצורתה ראסטות, אשר מתחילות להיווצר בגיל שנתיים ומגיעות לאורכן הסופי בגיל חמש. בבגרות אורך הפרווה עשוי להגיע ל-30 ס"מ. צבע פרוות הקומונדור הוא לבן.

מזג

ככלב שמירה הקומונדור חשדן ואגרסיבי כלפי זרים, בין אם בני אדם או בעלי חיים. הוא טריטוריאלי מאוד, לא יסבול זרים המתקרבים לאזור מחייתו או בית בעליו. הוא עשוי לתקוף אנשים המתקרבים לבני המשפחה אם הוא חושב שהם באים לתקוף אותם. לפיכך, יש לדאוג לאילופם של גורי קומונדור, ובכל מקרה רצוי להימנע מלשחרר את הקומונדור בקרבת כלבים אחרים.
לקומונדור יש נטייה להיות עצלן מאוד, הוא יעדיף לישון כאשר איננו עובד. נטייה זו עלולה להביא לבעיות של משקל עודף אצל כלבים המוחזקים בדירה.

תוחלת חיים ובעיות בריאות

הקומונדור חי בין 10 ל-12 שנים, לגזע יש בעיות של היפ דיספלסיה וכן בעיות עור נפוצות יחסית.