google/wiki40b huggingface dataset:
בית חילאני

בית חילאני הוא מבנה ארכיטקטוני מפואר דמוי ארמון שהיה נפוץ בתקופת הברזל, במאות ה-10 וה-9 לפנה"ס. רוב המבנים נמצאו בצפון סוריה ובישראל. הם מיוחסים לתקופת המלוכה. ייתכן ותחילתה של הארכיטקטורה הזאת קדמה לתקופת הברזל והחלה כבר בתקופת הברונזה. המבנה כונה על ידי האשורים "בית חילאני".

ממצאים

המבנה הקדום ביותר מטיפוס בית חילאני התגלה על ידי לנרד וולי בשכבה IV באללח'. המבנה מתוארך למאה ה-15 לפנה"ס. הזמן בו שוקמה העיר אחרי הכיבוש החתי.
בניין המצודה בבירת ממלכת החתים, חתושש, נבנה בסגנון דומה. בניית העיר מתוארכת למאה ה-12 לפנה"ס בידי תודחליאש הרביעי. 
תקופת השיא בו השתמשו בסגנון למבנה ארמונות הייתה תקופת הברזל. בתל חלף, בירת ארם, בצפון מזרח סוריה, התגלה ארמון מסוג בית חילאני. הארמון מתוארך למאה ה-10 או ה-9 לפנה"ס. התל נחפר ב-1911 על ידי מקס ואן אופנהיים. בחפירות הארמון התגלתה החזית בה שולבו פסלים. חלק מהממצאים נלקחו למוזיאון ברלין. מבנים מטיפוס זה נמצאו גם בתל טאיינאט, בקטנה ובממלכת שמאל.
הארמון נפגע במהלך מלחמת העולם השנייה. בכניסה למוזיאון הלאומי בחלב שחזור הארמון מתל חאלף. 
בישראל ניתן לזהות מספר ארמונות הבנויים בסגנון כמו: בית צידא ותל מגידו, הסגנון מכיל כניסה בעלת עמודים ומבואה רוחבית שבסופו עמד כס המלך. כפי שמסופר על שלמה המלך בספר מלכים א י, י"ח - כ'
יח וַיַּעַשׂ הַמֶּלֶךְ כִּסֵּא-שֵׁן, גָּדוֹל; וַיְצַפֵּהוּ, זָהָב מוּפָז. יט שֵׁשׁ מַעֲלוֹת לַכִּסֵּה, וְרֹאשׁ-עָגֹל לַכִּסֵּה מֵאַחֲרָיו, וְיָדֹת מִזֶּה וּמִזֶּה, אֶל-מְקוֹם הַשָּׁבֶת; וּשְׁנַיִם אֲרָיוֹת, עֹמְדִים אֵצֶל הַיָּדוֹת. כ וּשְׁנֵים עָשָׂר אֲרָיִים, עֹמְדִים שָׁם עַל-שֵׁשׁ הַמַּעֲלוֹת--מִזֶּה וּמִזֶּה; לֹא-נַעֲשָׂה כֵן, לְכָל-מַמְלָכוֹת

תיאור המבנה

העומד מול הארמון היה רואה מבנה מונומנטלי בו אכסדרת עמודים שממנה עברו אל מבנה רוחבי שבקצהו עמד כס המלך. כך היו המוזמנים פונים 90 מעלות על מנת לעמוד אל מול המלך. 
האולם הבא מכונה "החצר האחרת" כפי שכתוב במלאכים א ז, ז. 
"וְאוּלָם הַכִּסֵּא אֲשֶׁר יִשְׁפָּט-שָׁם, אֻלָם הַמִּשְׁפָּט עָשָׂה; וְסָפוּן בָּאֶרֶז, מֵהַקַּרְקַע עַד-הַקַּרְקָע. ח וּבֵיתוֹ אֲשֶׁר-יֵשֶׁב שָׁם חָצֵר הָאַחֶרֶת, מִבֵּית לָאוּלָם, כַּמַּעֲשֶׂה הַזֶּה, הָיָה; וּבַיִת יַעֲשֶׂה לְבַת-פַּרְעֹה, אֲשֶׁר לָקַח שְׁלֹמֹה, כָּאוּלָם, הַזֶּה".
 
"החצר האחרת" היא חצר פנימית מוקפת בחדרים קטנים. במגידו התגלה חדר עם אבנים מסותתות עם גרם מדרגות שהוביל כנראה אל הקומה השנייה.
ארון יבסייביץ' שינדר

ביוגרפיה

נולד בעיר אומן שבגוברניית קייב של האימפריה הרוסית במשפחתו של פועל. סיים 4 כיתות לימוד ועבד כמוכר בחרקוב.
עבר שירות סדיר בצבא האדום בין השנים 1931–1933. לפי המסמכים של העיטורים התגייס ב-22 או ב-23 ביוני 1941 ונפצע ב-18 באוגוסט אותה השנה, כנראה בחזית המערבית. חזר לשירות במרץ 1942 והגיע בספטמבר אותה השנה לחזית וורונז' ובהמשך חזית הערבה.
בהיותו ברגימנט סיור מס' 537 המעוטר במסגרת אוגדת סיור מס' 160 (שלאחר הקרבות הללו באפריל תעוטר ותשנה את מספרה ל-89) ב-29 בדצמבר 1942 ובין 10 ל-13 במרץ 1943 הסיר פגזים ומוקשים, עזר בכך לקדם את התקדמות בחזית באזור גולובאיה קריניצה וליובוטין (כעת גבול בין המחוזות וורונז' וחרקוב. על פועלו זה זכה למדליה על הצטיינות בקרב.
במסגרת שירותו ברגימנט סיור מס' 270 המעוטר של אוגדת סיור מס' 89 המעוטרת על כך שביצע פעילות דומה ללא פגיעות בנפש ליד אורחיי ב-23 באוגוסט 1944. על כך הוענק לו ב-3 בספטמבר באותה השנה עיטורי הצטיינות "עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה מדרגה שנייה" ו- "עיטור הכוכב האדום".
בהתקדמות כוחות הצבא האדום במסגרת הפעילות בתוך גיס סיור מס' 26 המעוטר על שמה של פומרניה במסגרת התקדמות ארמיית ההלם החמישית כנגד הפגזות כוחות ורמאכט כוח הנדסה אליו השתייך ב-14 בינואר 1945 עבר על קרח דק ופתח גשר ממוקש על נהר פיליצה ליד עיירת מיכלוב ובהמשך עבר לצדו השני של הנהר ושמר על צליחת שאר הכוחות.
על כך ועל הגבורה שהציג במהלך הקרבות הוענק לו בצו נשיאות ברית המועצות מ-27 בפברואר 1945 עיטור "גיבור ברית המועצות" בתוספת עיטור לנין ועיטור "כוכב הזהב".
בין 19 ל-25 באפריל אותה השנה במסגרת הסרת מוקשים (כ-220 בספירה לאחר מכן) בנה עם כיתתו מעבר על אפיק ישן של נהר אודר מה שאיפשר לבצע צליחה ללא אבידות ועל כך הוענק לו "עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה מדרגה ראשונה".
סיים את המלחמה בקרבות על העיר דרזדן. בשנת 1946 השתחרר מן השירות וחזר לעירו. הצטרף למפלגה הקומוניסטית ב-1948. בשנות החמישים עבר לקייב, סיים לימודיו במכון לתעשייה הקלה של העיר ועבד כמהנדס במכון הממשלתי לתכנון התעשייה הקלה של קייב. 
נפטר ב-22 באוקטובר 1984. קבור בבית הקברות מספר 3 של העיר.

משפחתו

אשתו שרה.
אגם בלד

גאוגרפיה והיסטוריה

מקורו של אגם בלד הוא בגלישת קרחונים ובתזוזות טקטוניות של הלוחות היבשתיים. אורכו 2,120 מטרים ורוחבו 1,380 מטרים. עומקו המרבי הוא 29.5 מטרים ובמרכזו אי קטן. 
אגם בלד מוקף ערים ויערות. טירת בלד שנבנתה בימי הביניים ניצבת על צוק מעל הגדה הצפונית של האגם. 
באגם התקיימו אליפויות העולם בחתירה בשנים 1966, 1979, 1989 ו-2011.

האי בלד

במרכז האגם אי אשר קרוי על שם האגם (Blejski otok). באי כנסייה המוקדשת לחג עליית מרים.
בכנסייה יש צריח בגובה 52 מטרים. גרם מדרגות בסגנון הבארוק שנבנה בשנת 1655 וכולל 99 מדרגות מוביל מהגדה של האי אל הכנסייה. בכנסייה נערכות חתונות רבות. באופן מסורתי, נשיאת החתן את הכלה במדרגות ביום החתונה מביאה איתה מזל טוב. באופן מסורתי חתנים נושאים את כלותיהם בגרם המדרגות באופן החתונה, באמונה שהדבר יביא מזל לזוג המתחתן. זוגות נישאים נוהגים גם להביע משאלה בתוך הכנסייה.
שון אסטין

ביוגרפיה

נולד בשם שון פטריק דיוק (Sean Patrick Duke) בסנטה מוניקה, קליפורניה שבארצות הברית לאב יהודי ולאם נוצרייה. הוא בנה של פטי דיוק, שחקנית הקולנוע זוכת פרס האוסקר. ב-1994 גילה אסטין שאביו הביולוגי הוא מייקל טל, מוזיקאי ומלחין.
מיד לאחר שנפרדה מבעלה הראשון התחתנה דיוק עם השחקן זוכה פרס האוסקר ג'ון אסטין.
אסטין סיים בהצלחה את לימודיו באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס עם תואר בהיסטוריה ובשפה האנגלית והשתתף בסטודיו למשחק על שם סטלה אדלר בלוס אנג'לס.

קריירה

בגיל 13 שיחק אסטין בסרטו הראשון, סרטם של ריצ'רד דונר וסטיבן ספילברג הגוניס לצד ג'וש ברולין וג'ו פנטוליאנו.
ב-1989 קיבל אסטין תפקיד קטן בסרט "מלחמת רוז ברוז" וב-1990 שיחק בסרט המלחמה Memphis" Belle".
ב- 1991 שיחק אסטין בסרט "חיילי צעצוע" לצד ויל ויטון ולואיס גוסט ג.ר. ב-1992, הוא שיחק לצד רובין טאני בסרט "קשר בכל מחיר".
ב-1993 גילם אסטין את דמותו של שחקן הפוטבול, "רודי רוטיגר" בסרט "רודי".
ב-1994 ביים אסטין יחד עם אשתו כריסטין סרט קצר בשם "Kangaroo Court", יחד היה מועמד הזוג לפרס האוסקר בקטגוריית הסרט הקצר הטוב ביותר.
ב- 1998 השתתף אסטין לצד האלי ברי ואמירי ברקה בסרטו של וורן ביטי "Bulworth".
בשנת 2001 גילם אסטין את הדמות הספרותית סמוויז גמג'י בסרט שובר הקופות ועטור הפרסים של פיטר ג'קסון המבוסס על הנובל שר הטבעות, שר הטבעות: אחוות הטבעת לצידם של אלייז'ה ווד, ויגו מורטנסן ואיאן מק'קלן.
לתפקידו של גנדאלף נבחן גם אביו החורג של אסטין, ג'ון.
ב-2002 השתתף אסטין בסרט ההמשך של הטרילוגיה, שר הטבעות: שני הצריחים באותו תפקיד.
ב-2003 שיחק אסטין בסרט האחרון בסדרה, שר הטבעות: שיבת המלך, אסטין קיבל ביחד עם אלייז'ה ווד את פרס הMTV בקטגוריית הצוות הטוב ביותר.
ב-2004 שיחק אסטין לצד אדם סנדלר ודרו ברימור בקומדיה 50 דייטים ראשונים.
ב-2006 שיחק אסטין בסרט קומדיה/דרמה ופנטזיה, קליק לצד אדם סנדלר וקייט בקינסייל.
אסטין השתתף גם במספר סדרות טלוויזיה: אנג'ל,"Meerkat Manor", קוראים לי ארל, 24,מונק, חוק וסדר, "Into The West" ודברים מוזרים.

חיים אישיים

אסטין התחתן עם כריסטין הארל ב-1992, לזוג נולדו 3 בנות: אלכסנדרה (1996), אליזבת (2002) ואיזבלה (2005).
אשתו כריסטין זכתה בתחרות היופי מיס אינדיאנה בשנת 1984.
יחסי הרפובליקה של קונגו–צרפת

יחסים קולוניאליים

האזור הידוע כיום בשם הרפובליקה של קונגו היה תחת ריבונות צרפתית בשנות ה-80 של המאה ה-19. פייר סאבגנאן דה בראזה, שהקים את האימפריה הצרפתית, התחרה עם סוכני אגודת קונגו הבינלאומית של המלך הבלגי ליאופולד (לימים הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו) על השליטה באגן נהר קונגו. בין 1882 ל-1891 נחתמו חוזים עם כל השליטים המקומיים העיקריים על הגדה הימנית של הנהר, והשיתו על אדמותיהם חסות צרפת. ב-1908 ארגנה צרפת את אפריקה המשוונית הצרפתית (AEF), הכוללת את מושבותיה של קונגו התיכונה (קונגו המודרנית), גבון, צ'אד ואובאנגואי-צ'ארי (הרפובליקה המרכז אפריקאית). ברזוויל נבחרה כבירה הפדרלית של אפריקה המשוונית הצרפתית.
הפיתוח כלכלי במהלך 50 השנים הראשונות של השלטון הקולוניאלי בקונגו התמקד בהפקת משאבים טבעיים על ידי חברות פרטיות. בשנים 1924-1934 נבנתה רכבת קונגו-אושן (CFCO) במחיר אנושי ופיננסי ניכר, שפתחה את הדרך לצמיחת נמל האוקיינוס ​​של פואנט-נואר וערים לאורך תוואי הדרך.
במהלך מלחמת העולם השנייה, עברה אפריקה המשוונית הצרפתית לצד נשיא צרפת החופשית שארל דה גול, וברזוויל הפכה לבירתה הסמלית של צרפת החופשית בשנים 1940-1943. ועידת בראזוויל מ-1944 קבעה תקופה של רפורמה משמעותית במדיניות הקולוניאלית הצרפתית, כולל ביטול עבודת כפייה, הענקת אזרחות צרפתית לנושאים קולוניאליים, ביזור סמכויות מסוימות ובחירת אספות מייעצות מקומיות. קונגו נהנתה מההרחבה שלאחר המלחמה של ההוצאות הניהוליות והמנהליות הקולוניאליות כתוצאה ממיקומה הגאוגרפי המרכזי בתוך אפריקה המשוונית הצרפתית והבירה הפדרלית בברזוויל.
חוק הקאדר (Loi Cadre) משנת 1956 הסתיים בהצבעה כפולה והעניק זכות ממשל עצמי חלקי עבור השטחים הבודדים בחו"ל. היריבויות האתניות יצרו אז מאבקים חריפים בין המפלגות הקונגוליות המתעוררות והציתו מהומות קשות בברזוויל ב -1959. לאחר משאל 1959, שאושר בחוקה הצרפתית החדשה, התפרקה אפריקה המשוונית הצרפתית. ארבע המושבות שהשתייכו לה הפכו לחברות אוטונומיות של הקהילה הצרפתית, ומרכז קונגו הוחלף ברפובליקה של קונגו. עצמאות רשמית ניתנה באוגוסט 1960.

יחסים כלכליים

לאחר מתן העצמאות קיימו צרפת וקונגו מערכת יחסים ממושכת אך מאופקת, וצרפת הציעה מגוון רחב של סיוע תרבותי, חינוכי וכלכלי. המרכיב העיקרי ביחסים בין צרפת לקונגו היה ההשקעות המוצלחות ביותר של מגזר הנפט של חברת הנפט הצרפתית הצרפתית Elf-Aquitaine (הנקראת כיום Total), שנכנסה לקונגו ב-1968 והיא המשיכה לגדול. צרפת היא כיום השותפה החיצונית הכלכלית העיקרית של קונגו, התורמת סכומים משמעותיים של סיוע כלכלי, תוך כדי משחק בתפקיד בעל השפעה רבה. בשנת 2009 הגיע היקף הייצוא מקונגו לצרפת ל-9%, במקום השלישי בהיקף היצוא; קונגו ייבאה גם כ-21% מצרפת, מדובר באחוז הגבוה ביותר מכל מדינה אחרת.
ג'ק מקברייר

ביוגרפיה

מקברייר נולד במייקון שבמדינת ג'ורג'יה בארצות הברית ובגיל 15 עבר לקוניירס. למד ניהול תיאטרון באוניברסיטת אוונסוויל. בשנים 2002–2004 גילם כ-80 דמויות בתוכנית הלילה של קונאן בריין.
ב-2006 החל לשחק בקומדיית המצבים האמריקאית רוק 30 בתור קנת' אלן פרסל.
בשנת 2012 שיחק בדרמה הקומית "רק אלף מילים" לצד אדי מרפי, ודיבב בסרט המצויר "ראלף ההורס" את פיקס פליקס.
בשנת 2018 העניק את קולו להקלטת ספר הילדים "יום בחייו של מרלון באנדו".
מרי יור

ביוגרפיה

יור נולדה בגלאזגו לאדית סווינבורן ולקולין מקרגור יור.
למדה משחק ב"בית הספר המרכזי לנאום ודרמה" והחלה את דרכה כשחקנית תיאטרון בלונדון.

קריירת משחק

בשנת 1958 שיחקה יור במחזהו של בעלה הראשון זוכה פרס האוסקר ג'ון אוסבורן "הבט אחורה בזעם" והייתה מועמדת על הופעתה לפרס טוני לתפקיד הדרמטי הטוב ביותר.
בשנה שלאחר מכן שיחקה יור בגרסתו הקולנועית של טוני ריצ'רדסון למחזה בתפקיד אליסון אשתו של גיבור הסרט ג'ימי פורטר (ריצ'רד ברטון).
כמו כן שיחקה בתחילת דרכה לצידו של כוכב הקולנוע האוסטרלי פיטר פינץ' בסרטו של רונלד ניאם "דרכו של ווינדום".
בשנת 1960 הועמדה יור לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב על תפקידה בתור קלרה דיוז בדרמה של הבמאי וצלם הקולנוע זוכה פרס האוסקר ג'ק קארדיף "בנים ואוהבים".
יור הייתה לשחקנית הסקוטית השנייה שמועמדת לפרס האוסקר אחרי דברה קר.
בהמשך דרכה שיחקה יור לצידו של בעלה השני שחקן הקולנוע והסופר הבריטי רוברט שו בסרטו של ארווין קרשנר "המזל של ג'ינג'ר קופי" ובסרטו של הבמאי הגרמני המוערך רוברט סיודמאק "קאסטר של המערב".
התפרסמה לאחרונה בקריירה שלה בשנת 1968 לצידם של קלינט איסטווד וריצ'רד ברטון בסרט הפעולה "הנשרים פשטו עם שחר" בו שיחקה בתפקיד סוכנת המודיעין הבריטית מרי.

מוות

על אף הצלחתה המקצועית הרבה סבלה יור מבעיות נפשיות הרסניות ומדיכאונות קשים.
ב-3 באפריל 1975 שעות ספורות לאחר מחזה בו הופיעה נמצאה יור על ידי בעלה רוברט שו חסרת רוח חיים בלונדון כשבדמה כמות רבה של אלכוהול וסם הברביטורט. בגיל 42 הייתה במותה.
השאירה מאחוריה שני ילדים מנישואיה הראשונים לג'ון אוסבורן וארבעה ילדים מנישואיה לרוברט שו.
כריסטינה קוק

חינוך

קוק נולדה גרנד ראפידס, מישיגן , וגדלה בג'קסונוויל, צפון קרולינה היא חלמה להיות אסטרונאוטית עוד מגיל צעיר.
קוק סיימה את בית הספר למדעי הטבע והמדעים של צפון קרולינה  בדורהאם בשנת 1997, ולאחר מכן החלה ללמוד באוניברסיטת המדינה של צפון קרוליינה. היא סיימה שני תארים ראשונים בהנדסה, בהנדסת חשמל (2001) ופיזיקה (2002) וסיימה תואר שני בהנדסת חשמל בשנת 2002.
בשנת 2001, היא השלימה את תוכנית אקדמיית נאס"א במרכז טיסות החלל גודארד.

קריירה

קוק עבדה בפיתוח חיישנים לחישה מרחוק ולמדידה בחלל ובפיתוח כלים הנדסיים לשימוש בזמן עבודות מדעיות ממושכות בשטח באזור מרוחק ומנותק.
היא עבדה בנאס"א במרכז גודרד לחלל במעבדה לאסטרופיזיקה באנרגיה גבוהה, והייתה שותפה לפיתוח מכשירים מדעיים של משימות נאס"א לחקר אסטרופיזיקה וקוסמולוגיה.
כמו כן, קוק הייתה סגל זוטר במכללת מונטגומרי במרילנד ולימדה קורס מעבדה לפיזיקה.
בין השנים 2004–2007, קוק עבדה כעמית מחקר במרכז המחקר של משלחת ארצות הברית לאנטארקטיקה בארצות הברית באנטארקטיקה. היא השלימה עונת חורף שלמה בתחנה האנטארקטית אמונדסן-סקוט. במהלך החורף הטמפרטורות הגיעו עד למינוס 79.4 מעלות צלזיוס. קוק השלימה עונת חורף נוספת בתחנת פאלמר . בזמן שהותה באנטארקטיקה, קוק הייתה חלק מצוותי הכיבוי וחלק מצוותי החיפוש וההצלה באוקיינוס והקרחונים. היא תיארה את זמנה בקוטב הדרומי כאתגר מנטלי וגופני: "להיות חודשים בלי לראות את השמש, עם אותו צוות, ללא משלוחי דואר או מזון טרי. הבידוד, היעדר בני משפחה וחברים, וחוסר אינטראקציות חדשה לחושים הם תנאים שצריך למצוא אסטרטגיה לשגשוג בתוכם ".
בין השנים 2007–2009 קוק עבדה כמהנדסת חשמל במחלקת החלל של המעבדה לפיזיקה יישומית באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, המתמקדת בפיתוח מטעדים לחישה מרחוק בחלל. היא הייתה מעורבת בפרויקטים לחיישנים הנמצאים על משימות ג'ונו וגשושיות ואן אלן .
בשנה שלאחר מכן, קוק השלימה עונות נוספות באנטארקטיקה בתחנת פאלמר ובתחנת הפסגה בגרינלנד.
בשנת 2012 קוק החלה לעבוד במנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי. תחילה עבדה כמדריכת שדה בחטיבת הניטור העולמית של NOAA Baseline Observatory בבארו אלסקה, ולאחר מכן כמנהל התחנה של מצפה הכוכבים בסמואה האמריקאית.

בנאס"א

קוק נבחרה לכיתה האסטרונאוטים של נאס"א ביוני 2013. היא סיימה את האימונים ביולי 2015.

משלחות 59/60/61

ב -14 במרץ 2019, קוק שוגרה לחלל על סויוז MS-12, לצד אלכסיי אובצ'ין ואת ניק הייג, כחלק ממשלחות 59 / 60 / 61 לתחנת החלל הבינלאומית.
קוק ביצעה את הליכת החלל הראשונה שלה ב -29 במרץ; בכך היא הפכה לאישה ה-14 שביצעה הליכת חלל. הליכת החלל תוכננה במקור להיות יחד עם האסטרונאוטית אן מקליין, בפעם הראשונה בו יש צוות שכולו מורכב מנשים, אולם עקב בעיות בגודלי חליפות החלל התקינות, השיבוץ הוחלף, וניק הייג ביצע את הליכת החלל יחד איתה.
הליכת החלל נמשכה 6 שעות ו-45 דקות, במהלכן הצוות החליף את הבטריות הנטענות מהפאנלים הסולריים לבטריות חדשות. אות הקריאה של קוק הוא "nanna".
באפריל 2019, נאס"א הודיעה כי משימתה של קוק בתחנת החלל הוארכה עד פברואר 2020. קוק אמורה לשהות בחלל 335 ימים, שהות הארוכה ביותר בחלל לאשה, ותעקוף את השיא של פגי ויטסון.
ב-18 באוקטובר 2019, יצאה מתחנת החלל יחד עם האסטרונאוטית ג'סיקה מאיר למשימת תיקון התקן BCDU, ובכך הן ביצעו את הליכת החלל הראשונה בידי צוות נשי בלבד

חיים אישיים

קוק מתגוררת בטקסס עם בעלה, רוברט קוק.
מאריי פרחיה

חייו

מאריי משה פרחיה נולד בברונקס, ניו יורק כבן לדוד ופלורה פרחיה, יהודים ספרדים דוברי לדינו שמוצאם מסלוניקי. פרחיה החל לנגן בפסנתר בגיל ארבע. ניצוח והלחנה למד בקולג' מאנס. בין השאר למד פסנתר עם מיידזיסלב הורשובסקי והיה מיודד עם הפסנתרן ולדימיר הורוביץ אשר לדבריו שימש לו השראה. זכייתו בפרס הראשון בתחרות פסנתרנים "לידס" ב-1972 סללה את דרכו להכרה בינלאומית. ב-1973 ביצע את קונצרט הסולו הראשון שלו ומאז ועד היום הוא מרבה להופיע באירופה, אמריקה ובמזרח הרחוק, הן בהופעות פסנתר סולו והן עם תזמורות והרכבים קאמריים.
הקלטותיו של פרחיה ידועות באיכות הצליל, דייקנות ביצועו ופרשנותו המוקפדת. רפרטואר היצירות אותן בחר לבצע מגוון ורחב יריעה. בין השאר הקליט את כל הקונצ'רטי לפסנתר ותזמורת של מוצרט ובטהובן. ב-1999 זכה בפרס גראמי עבור הקלטת הסוויטות האנגליות של באך ובשנים 1995 ו-1997 זכה בפרס המגזין גראמופון על הקלטת הבלדות של שופן ויצירות נוספות מאת גאורג פרידריך הנדל וסקרלטי. פרס גראמי נוסף קיבל ב-2003 עבור הקלטת כל האטיודים של שופן. חתן פרס וולף באמנות בתחום המוזיקה לשנת 2015.
פרחיה הופיע פעמים רבות בישראל כסולן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית וכן ברסיטלים סולו. בין השאר גם נתן סדרת שעורי פסנתר במסגרת כיתת אמן במרכז למוזיקה ירושלים שבמשכנות שאננים.
האקדמיה הצעירה הישראלית

האקדמיה הצעירה הישראלית נוסדה בנובמבר 2012 על ידי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. היא פועלת באופן עצמאי, בגיבוי ובסיוע של האקדמיה הלאומית. בהרכב האקדמיה הצעירה יש שאיפה לאיזון דיסציפלינרי ולייצוג הולם של האוכלוסייה והקהילה המדעית בישראל, בכפוף לעקרון המצוינות כתנאי קובע. לאקדמיה הצעירה הישראלית קשר הדוק עם אקדמיות צעירות אחרות בעולם ונציגות גם באקדמיה הצעירה העולמית, ה-GYA.

ועד מנהל

הוועד המנהל נבחר בידי האספה הכללית ומורכב משלושה חברים, מתחומי דעת שונים. הוועד המנהל אחראי על מדיניות האקדמיה הצעירה ומקביל בתפקידו למועצת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
יושבת ראש הוועד המנהל הראשונה הייתה יעל חנין. החל אוקטובר 2018, יושב ראש הוועד הוא ד"ר אודי זומר. חברים נוספים בוועד המנהל (נכון לספטמבר 2019) הם: פרופסור מיכל בר-אשר סיגל  ופרופסור אבי צדוק.

פעילויות

האקדמיה הצעירה עורכת מגוון כנסים, מפגשים, ימי עיון, סדנאות וישיבות בתחומים שאותם הגדירה כיעדים.
קידום מצוינות מחקרית - בספטמבר 2019 התקיים כנס "אקדמיקס" הראשון. בכנס נפגשו חוקרים ממגוון תחומים במטרה לעודד שיתופי פעולה מחקריים ולאפשר שיתוף ידע ולמידה הדדית.
קשר בין מדע לחברה - מדי שבוע מתפרסם באתר ynet מדור חוקרים פרטיים המציג לקהל מחקרים מתחומים שונים.
פרס דמידוב

היסטוריה

בשנת 1831 הקים פבל ניקולאביץ' דמידוב  נציג משפחת דמידוב המפורסמת, פרס מדעי על שמו. האקדמיה למדעים של סנט פטרבורג (כיום זו האקדמיה הרוסית למדעים) נבחרה לשמש כמוסד המעניק פרס זה. בשנת 1832 זכה נשיא האקדמיה למדעים של פטרבורג, סרגיי אוברוב, בפרס הראשון.
החל משנת 1832 ועד לשנת 1866 הוענקו על ידי האקדמיה 55 פרסים מלאים (בסכום של 5,000 רובלים כל אחד) ו-220 פרסים חלקיים. בין הזוכים היו מדענים רוסים בולטים רבים: ממציא ניתוח השדה וממציא שיטת איחוי הגבס בטיפול בשברים, ניקולאי פירוגוב; הימאי והגאוגרף אדם יוהאן פון קרוזנשטרן; יוצר הטבלה המחזורית של היסודות, דמיטרי מנדלייב; ממציא המנוע החשמלי השימושי הראשון, מוריץ הרמן יעקובי; ורבים אחרים.
החל משנת 1866, חצי יובל לאחר מותו של פבל דמידוב ובהתאם לתנאי העזבון שלו, לא הוענקו פרסים נוספים.
בשנת 1993, ביוזמתו של סגן נשיא האקדמיה הרוסית למדעים גנאדי מסייאטס  ומושל של מחוז סברדלובסק, אדוארד רוסל , חודשה מסורת הענקת פרסי דמידוב. מאז, מוענק הפרס מדי שנה על הישגים יוצאי דופן במדעי הטבע ובמדעי הרוח. הזוכים נבחרים מקרב חברי האקדמיה הרוסית למדעים. בהתאם למסורת, בכל שנה בוחרת הקרן המדעית דמידוב שלושה או ארבעה אקדמאים שיזכו בפרס. הפרס כולל מדליה, דיפלומה ומענק של 10,000 דולר. טקס הענקת הפרסים מתקיים מדי שנה בארמון המושל של המחוז, ביקטרינבורג, רוסיה. זוכי הפרס גם מעבירים הרצאות באוניברסיטה של מדינת אורל  (הרצאות אלו מכונות: הרצאת דמידוב).
ג'דיידה-מכר

ג'דיידה (جديدة)

ג'דיידה הוקם במאה ה-16 על ידי ערבים מסוריה. משמעות שמו של היישוב בעברית הוא "חדשה". במאה ה-19 נחכרו אדמות היישוב על ידי חיים פרחי שהיה היועץ של מושל עכו.

אל-מכר (المكر)

מכר (או: אל-מכר) הוקם גם הוא במאה ה-16 על ידי תושבים מלבנון אך במקום ישבו תושבים כבר מהתקופה הרומית, התקופה הביזנטית והתקופה הערבית. במחצית השנייה של המאה ה-19 התגוררו בכפר, על פי הערכה, בין 160-300 נפשות, כמחציתם דרוזים וכמחציתם מוסלמים. במפקד 1922 נמנו בכפר 281 נפש. 
יש המעריכים כי במקום שכן היישוב "מכרה" שממנו בא חפר המכרי שהיה מגיבוריו של דוד המלך.

ראשי המועצה

ראש המועצה מ-11 בנובמבר 2008 הוא מוחמד שאמי.
חיים כצמן (איש עסקים)

חיים כצמן (נולד ב-4 בנובמבר 1949 בתל אביב) הוא איש עסקים ישראלי-אמריקאי מייסד ובעל השליטה בחברת הנדל"ן המניב גזית גלוב בע"מ. מכהן כיום כמנכ"ל וסגן יו"ר בחברה. כצמן הוא מייסד מכון גזית-גלוב לנדל"ן במרכז הבינתחומי הרצליה, חבר במועצה הבינלאומית של מרכזי הקניות (ICSC), שימש כנאמן ב- ULI-Urban Land Institute, חבר באיגוד הלאומי של קרנות להשקעות בנדל"ן (NAREIT), חבר באגודת המשקיעים הזרים למקרקעין (AFIRE) וחבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת תל אביב.
כצמן מכהן כנשיא עולמי של עמותת "גדולים מהחיים", עמותה המסייעת לילדים חולי סרטן בישראל.

ביוגרפיה

כצמן נולד בתל אביב בשנת 1949. למד בבית הספר 'תיכון חדש' שבתל אביב. בשנת 1967 התגייס לצה"ל ושירת כמדריך נוער וכמפקד בפיקוד גדנ"ע (עד שחרורו משירות המילואים, בדרגת רב-סרן).
כצמן הוא עורך-דין בהשכלתו, כאשר במקביל ללימודי המשפטים (אותם החל בשנת 1970 באוניברסיטת תל אביב), החל ביזמות בתחומי המקרקעין ומימון נדל"ן.

פעילות עסקית

בשנת 1989 עבר כצמן עם אשתו, ד"ר שולמית כצמן, להתגורר במיאמי והחל באיתור הזדמנויות עסקיות בתחומי הנדל"ן. אחת ההזדמנויות הראשונות שחיים כצמן איתר ופעל בה הייתה רכישת (1991) מרכז מסחרי ראשון במיאמי לחברת גזית אינק. שנסחרה בבורסה בתל אביב, ושאותה רכש כשלד בורסאי באותה שנה.
בשנת 1992 ייסד כצמן את חברת אקוויטי 1 (EQY Equity One) כחברה בת בבעלות מלאה של גזית אינק. ובשנת 1998 הנפיק אותה לראשונה ב- NYSE. כצמן שימש ב- EQY מאז היווסדה כ- C.E.O וכיו"ר עד 2006 וכיו"ר החברה עד למיזוגה עם חברת Regency Centers בשנת 2016. בשנת 1995 החל לכהן כיו"ר דירקטוריון חברת 'גזית גלוב' (Gazit Globe) הציבורית, אותה רכשה גזית אינק עם שותפים אחרים. בין השנים 2000–2017 כיהן כצמן כיו"ר חברת  FCR ‏ (First Capital Realty Inc) שהייתה בשליטת גזית גלוב, הרשומה למסחר בבורסה בטורונטו. בשנת 2010 מונה ליו"ר דירקטוריון של חברת Citycon Oyj, חברה ציבורית הרשומה למחסר בבורסה של הלסינקי, פינלנד שגזית גלוב מחזיקה כ־48% ממניותיה.
בשנת 2008 רכש כצמן עבור Gazit Globe את השליטה בחברת Atrium האירופאית הרשומה למסחר בבורסות של וינה ואמסטרדם ומאז הוא משמש כיו"ר החברה.
בשנת 2011 ייסד כצמן את מכון גזית-גלוב לנדל"ן, במרכז הבינתחומי הרצליה (IDC). בשנת 2018 מונה כצמן למנכ"ל וסגן יו"ר דירקטוריון בחברת 'נורסטאר'.
בשנת 2017 החל כצמן בהקמת מרכז הסרטן מהמתקדמים בישראל: "בית שולמית", בעלות מוערכת של כ־50 מיליון דולר, המרכז יוקם בקמפוס הרפואי 'העמק' עפולה על שטח של כ-11,000 מ"ר ויכלול תחת קורת גג אחת את כל מה שנדרש על מנת לגלות ולטפל במחלת הסרטן. את המבנה מתכנן האדריכל הבינלאומי- רון ארד. כמו כן הקים כצמן, באמצעות הקרן המשפחתית שלו את "בית שולמית" בירוחם, מעון לתינוקות ואת "בית שולמית" בקרית מלאכי, מעון יום לילדים מעוכבי התפתחות. בשנים קודמות הקימה הקרן המשפחתית מעון יום ואשכול גנים ביחד עם קרן תל אביב יפו לפיתוח.

משפחה

לכצמן ולרעייתו, ד"ר שולמית כצמן, רופאת ילדים שנפטרה בשנת 2013, שלוש בנות. כיום מתגורר כצמן במיאמי עם רעייתו השנייה, שלי כצמן, לה נישא בשנת 2018.
שרה מרדוק

קריירה

מרדוק נולדה בלונדון, אנגליה  בשם שרה או'הייר והיגרה בילדותה עם הוריה לסידני, אוסטרליה שם גדלה. בגיל שבע עשרה לאחר סיום לימודיה בתיכון הלכה ללמוד בלט במכללת אומנויות הבמה על שם מקדונלד אך לאחר שהמאמן שלה אמר לה שהיא לא מתאימה להיות בלרינה מכיוון שהיא גבוהה עזבה את הבלט ופנתה לתחום הדוגמנות, בתחילה דגמנה רק באוסטרליה ואחר כך נסעה לדגמן גם בפריז ובלונדון במהלך הקריירה שלה היא דיגמנה לחברות, מעצבים ומותגים רבים ברחבי העולם כגון לוריאל, רבלון, ראלף לורן, איב סן לורן ואסתי לאודר והופיעה בשערי מגזינים רבים כגון Elle ו-GQ ובשנים 1999 ו-2003 הופיעה בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד.
מרדוק הגישה תקופה מסוימת את "Today" תוכנית הבוקר היומית הפופולרית ביותר באוסטרליה והיא אף חזרה לתוכנית לאחר שסיימה את תפקידה כמגישה אורחת בתוכנית שעסקה בנושא של מודעות למען סרטן השד. 
ב-2000 הופיעה בטלוויזיה בסדרה "חברים" וב-2001 כיכבה בקולנוע לצד הדוגמנית שלום הרלו בסרט "Head Over Heels".
ב-2007 החלה מורדוק להנחות את העונה החמישית של התוכנית "הטופ מודל הבאה של אוסטרליה" (Australia's Next Top Model) שהיא אחת מתוכניות הריאליטי הנצפות ביותר באוסטרליה וזאת לאחר מחלוקת שהתנהלה עם המנחה הקודמת, בנוסף להנחיית התוכנית חתמה שרה על חוזה עם חברת ההפקות פוקסטל על שיתוף פעולה איתם ביצירת סרטים תיעודיים ביחד עם חברת ההפקות שבבעלותה, ב-2010 ספגה מרדוק ביקורת קשה על תקלה שקרתה בגמר התוכנית בה הכריזה בטעות על הזוכה הלא נכונה. ב-2011 הודיעה על עזיבתה מהנחיית התוכנית לאחר שלוש עונות. 
ב-2009 הפיקה מרדוק סרט דקומנטרי בשם "גאוות אוסטרליה" העוסק בחיי היום יום של האוסטרלים והעלה נושאים שונים על ידי מאות אנשים שנבחרו להופיע בסרט.

חייה האישיים

מרדוק פעילה למען סיוע לגופים העוסקים באומנויות שלא למטרת רווח ולצדקה, היא משמשת כשגרירה הבינלאומית לשם כבוד של להקת המחול של אוסטרליה וכחברת הנהלה של הלהקה בנוסף היא גם פעילה ב"מכון לחקר ילדים" והיא אחראית על צוות הפיתוח של המכון (המכון הוקם ב-1986 על ידי סבתו של בעלה של מורדוק ועוסק בבריאות הילד), מרדוק היא הפטרונית של "הקרן הבינלאומית של אוסטרליה למלחמה בסרטן השד" ואף דברה מספר פעמים בתקשורת על המודעות למחלה ועל פעילות הקרן.
ב-1999 נישאה שרה ללאכלן מרדוק, בנו של איל התקשורת והמיליארדר רופרט מרדוק, בניי הזוג מתגוררים בסידני ולהם שלושה ילדים, שני בנים: קאלן אלכסנדר (נולד ב-9 בנובמבר 2004), איידן פטריק (נולד ב-6 במאי 2006) ובת, איירין אליזבת (נולדה ב-10 באפריל 2010).
פסטיבל סרטי הנשים הבינלאומי המטאטא המעופף

פסטיבל סרטי הנשים הבינלאומי המטאטא המעופף (בטורקית: Uçan Süpürge Kadın Filmleri Festivali, ידוע בשמו באנגלית: Flying Broom International Women's Film Festival) הוא פסטיבל סרטים שנתי המתרחש באנקרה, אשר מכיר בתרומות נשים לקולנוע.
הפסטיבל יוסד על ידי הלימה גונר בשנת 1997 על מנת להעלות את המודעות ולהילחם למען זכויות נשים, במסגרת פעילות הארגון הפמיניסטי הטורקי, המטאטא המעופף (Uçan Süpürge).
זהו פסטיבל סרטי הנשים היחיד המתקיים בטורקיה.

מטרות

המטרה המוצהרת של הפסטיבל היא "לבחון את עולם הקולנוע מפרספקטיבה פמיניסטית, וליצור מרחב שמאפשר שיח על חוויותיהן של נשים; כמו כן, להכיר במאיות, טורקיות ומשאר העולם, לקהל הפסטיבל."
דיוויזיית הצנחנים הרביעית (ורמאכט)

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-5 בנובמבר 1943 מאלמנטים של דיוויזיית הצנחנים ה-2 ודיוויזיות הצנחנים האיטלקיות ה-184 וה-185, והועמדה תחת פיקוד היינריך טרטנר. הדיוויזיה לחמה בקרב אנציו, ולאחר מכן הייתה הדיוויזיה הגרמנית האחרונה שפינתה את רומא ב-4 ביוני 1944. בחורף 1944–1945 לחמה הדיוויזיה בקו הגותי, ולאחר מכן לחמה הדיוויזיה כנגד מתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה ברימיני ובבולוניה, וב-2 במאי 1945 נכנעה יחד עם שאר כוחות קבוצת ארמיות C.