google/wiki40b huggingface dataset:
שר היער

שר היער (בגרמנית: Der Erlkönig) היא בלדה גרמנית מאת יוהאן וולפגנג פון גתה שנכתבה בשנת 1782 והולחנה על ידי מספר מלחינים, שהידוע שבהם הוא פרנץ שוברט (1815).

עלילה

הבלדה מבוססת על אגדה דנית בשם Ellerkonge (בעברית "מלך האֶלפים"). האגדה תורגמה לגרמנית על ידי יוהאן גוטפריד הרדר ב-1778. המילה "אלף" (elfen) תורגמה בטעות כ-"Erle" (עץ האלנוס), בתוספת המילה הגרמנית "König" (מלך). "באגדה המקורית מתואר שר היער כיצור פלאי, קונדסי אך מסוכן, שנגיעתו ממיתה. אצל הרדר בת שר היער היא הדמות העיקרית".
הבלדה מספרת על רכיבה לילית של אב עם בנו. הילד רואה את דמותו של שר היער, שמפניה הוא מרגיש מאוים. על-פי האגדה, שר היער הוא יצור שרודף יערות, שואב נשמות ילדים והורג אותם. האב מנסה להרגיע את בנו מהחזיונות, להם הוא נותן הסבר טבעי כגון ערפל או רשרוש הרוח בעלים, וככל שהבלדה מתקדמת האב מגביר את מהירות רכיבתם. אך הילד לא נרגע; שר היער מנסה לפתות את הילד לבוא איתו, ומפחיד אותו יותר ויותר ככל שמתקדמת הבלדה. התיאורים של שר היער מוצגים מנקודת מבטו של הילד ונראים אמיתיים ביותר. כשהבן לבסוף מותקף פיזית על ידי שר היער, האב מגביר עוד יותר את קצב רכיבתם על-מנת להגיע ליעדם לפני שיהיה מאוחר מדי. כשהם לבסוף מגיעים האב מגלה שהילד כבר מת.
פרשנות נפוצה של השיר היא לראות את שר היער כמטפורה למחלה קטלנית הגורמת לו להזיות. מתוך סבלו הוא הוזה את שר היער המאיים עליו ומפתה אותו בו זמנית, אשר מדמה את המוות המצפה לו. פרשנות אחרת רואה בבלדה דימוי למאבק בין שתי אסכולות בנות התקופה - הרציונליזם אשר סבור שהאדם באמצעות תבונתו ושכלו יכול לפענח את העולם, להבינו ולרתום אותו לצרכיו והרומנטיקה, לעומת זאת, אשר מעלה את התפיסה שהאדם לבדו לא יוכל לעמוד מול איתני הטבע. כך האב הרציונלי מבקש לשלול את גישתו של הבן הרומנטיקן שמוצא בטבע יסוד מאיים שהאדם לא יוכל לו: שר היער. הרציונליזם מבטל את התפיסה לפיה יש בטבע דברים נסתרים שבני האדם לא יוכלו לדעת ולפענח, אולם לבסוף שר-היער חוטף את הילד והרציונליזם מתבדה.

לחנים

הבלדה התפרסמה במרוצת הזמן, והולחנה על ידי מלחינים רבים, פעמים אחדות כליד. הגרסה המוכרת ביותר היא זו של שוברט, אשר נחשבת למקרה של "גאון פוגש גאון". גרסאות נוספות הן של יוהאן פרידריך רייכרט בן המאה ה-18 ושל קארל לווה, בן גילו של שוברט. בטהובן עשה ניסיון להלחין את הבלדה אך חזר בו ולא פרסם את עבודתו.

יחסו של גתה ללחן

בשנת 1815 שלח שוברט בן ה-18 את הלחן לגתה, אולם הלה כלל לא טרח לענות לו. סיבה אפשרית לכך היא שלתפיסתו האסתטית, הלחן מתוחכם מדי ועל כן מסיט את תשומת הלב מהמילים והתוכן.
נפלומטר

נפלומטר הוא מכשיר לספירת חיידקים על ידי כמות האור המתפזרת על ידי החיידקים בתרחיף. צפיפות החיידקים בתרחיף היא פונקציה של מספרם. קיים יחס ישר בין צפיפות החיידקים לבין גודל הפיזור, קרי ככל שיש יותר חיידקים כך הפיזור יהיה גדול יותר.
מייקל מוריארטי

ביוגרפיה

מוריארטי נולד בדיטרויט, מישיגן. בן לאלינור וג'ורג' מוריארטי. סביו ג'ורג' מוריארטי היה שחקן ומאמן בייסבול מקצועי עם עבר בליגה המקצוענית מייג'ור ליג בייסבול.
לאחר שסיים בהצטיינות את לימודי התיאטרון שלו בדארטמות' קולג' התקבל מוריארטי ללימודי משחק בלונדון באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון במסגרת תוכנית פולברייט.

קולנוע

מוריארטי התגלה לראשונה כשחקן קולנוע בדרמת הספורט "תופף על התופים בחולשה" בתפקיד הפיצ'ר הנרי ויגן לצידו של רוברט דה נירו ובדרמה הקומית של האל האשבי "הפרט האחרון" בתפקיד קצין המארינס.
בשנת 1985 שיחק מוריארטי במערבון של קלינט איסטווד "הנוקם" בתפקיד האל בארט מנהיג קבוצת כורי הפחם.
ב-1994 השתתף מוריארטי בדרמה הצבאית של אדוארד זאוויק "אומץ תחת אש" בתפקיד הגנרל הרסברג.

טלוויזיה

בשנת 1973 הופיע מוריארטי בגרסה הטלוויזיונית של אנתוני הארווי למחזה "ביבר הזכוכית" בתפקיד ג'ים אוקונור וזכה בפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר בני סדרה/סרט.
מוריארטי זכה בשנת 1978 בפרסי גלובוס הזהב והאמי לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה על הופעתו בתפקיד עורך הדין הגרמני הנאצי אריק דורף במיני סדרת הדרמה המצליחה "שואה".
בשנת 1990 לוהק לסדרת הדרמה "חוק וסדר" בתפקיד בן סטון, עוזרו הבכיר של התובע המרכזי. מוריארטי שיחק בתפקיד במשך ארבע עונות במהלכן הוא הועמד לפרס גלובוס הזהב ולפרס אמי לשחקן הראשי הטוב ביותר בסדרת דרמה.
בשנת 2001 זכה מוריארטי בפרס אמי השלישי בקריירה שלו על משחקו בתור וינסטון דין, אביו של כוכב הקולנוע ג'יימס דין (ג'יימס פרנקו) בסרט הטלוויזיה הביוגרפי של מרק ריידל "ג'יימס דין".

תיאטרון

מוריארטי זכה בשנת 1974 בפרס טוני לשחקן הטוב ביותר על הופעתו במחזה "Find Your Way Home".

חיים אישיים

מוריארטי מנגן בחייו האישיים מוזיקת ג'אז ואוחז בשתי אזרחויות אמריקאית וקנדית.
מוריארטי היה נשוי ארבע פעמים והוא אב לילד אחד מאשתו השלישית פרנסואה מרטינט.
סו קליפורד

סוזן מרלין קליפורד MBE (באנגלית Sue Clifford, נולדה ב-16 באפריל 1944) היא ממייסדות הארגון Common Ground (מכנה משותף), ארגון בריטי אשר פעל על מנת ליצור חיבור בין הטבע לתרבות העולם המודרני ולתרומות החיוביות שאנשים יכולים ליצור מקומית באזור סביבתם. הארגון הציג רעיונות סביבתיים וסוציאליים באמצעות מיזמים ידועים, אשר לעיתים קרובות יצרו חיבור בין קהילות שונות ליוצרים ואמנים. קליפורד ייסדה את הארגון יחד עם אנג'לה קינג ב-1983.
היא עבדה בתור מתכננת ערים ואזורים וכן כמרצה לתכנון סביבתי, בקולג' האוניברסיטאי של בלונדון. היא כתבה וערכה מגוון רחב של ספרים יחד עם קינג, על מנת לסייע לאנשים לבטא את עצמם יותר ולהיות פעילים יותר בסביבתם. היא ממחברי הספר England in Particular ‘a celebration of the commonplace, the local, the vernacular and the distinctive’.
סו הוזמנה להתעמת בדיון אודות עתידה של אנגליה הכפרית מול ביל ברייסון, ריצ'רד מאביי, ריצ'רד גרילינג וניקולס קריין בכנס המתנדבים של CPRE בשנת 2007.
רבקה אבולעפיה

רבקה (פריימן) אבולעפיה (9 בדצמבר 1874, ורשה – 20 בפברואר 1961, תל אביב) הייתה ממייסדי העיר תל אביב.

ביוגרפיה

רבקה פריימן נולדה בוורשה שבפולין לשפרה ויעקב פרץ פריימן. המשפחה עלתה לארץ ישראל בעלייה הראשונה, בשנת 1882. הוריה התיישבו בראשון לציון והם נמנים עם עשרת מייסדי המושבה. לקראת בגרותהּ הייתה רבקה בעלת השכלה רחבה בספרות ובהיסטוריה, ושלטה במספר שפות.
במהלך לימודיה בבית הספר התיכון בראשון לציון, הכירה רבקה את שלמה אבולעפיה, שהיה מורה לצרפתית וערבית בבית הספר. בשנת 1892 הם נישאו, וב-1895 עברו להתגורר ביפו, שם המשיך שלמה לעבוד כמורה. ב-1907 הקימו את ביתם בשכונת נוה צדק, ששימש גם כבית ועד לאנשי תרבות יהודים מהשכונה. בהמשך השתכן בו, בעליית הגג, הסופר ש"י עגנון, בתקופת עלייתו לארץ, ושם כתב את סיפוריו "תמול שלשום" ו"עגונות".
לרבקה ושלמה אבולעפיה נולדו ארבעה בנים וארבע בנות. הבכור בהם הוא רפאל אבולעפיה, איש ניל"י וגדוד נהגי הפרדות. בן נוסף הוא בוסתנאי (ידידיה) אבולעפיה, מראשוני המהנדסים בארץ ישראל ומסוללי כבישיה.
ב-1909 הצטרף הזוג אבולעפיה לאגודת אחוזת בית, במטרה להקים בית בשכונה החדשה. אך שלמה חלה ונסע לרופא ידוע בביירות, שם נפטר בפברואר 1909, כחודשיים לפני הגרלת המגרשים בשכונה. בהגרלה זכתה רבקה האלמנה בחלקה מס' 2, אשר לימים הפכה לרחוב יהודה הלוי 20 בתל אביב. היא נשאה לבדה בנטל בניית הבית וגידול שמונת הילדים. בתקופה זו גם פיטרה את המשרת הערבי ששימש בביתם, אך אפשרה לו להשתמש בשם אבולעפיה, שלימים שימש לשם המאפייה הידועה שהקימה משפחתו בתל אביב, מאפיית אבולעפיה.
אביה של רבקה, שחזר בינתיים לפולין, בעקבות הקשיים בארץ, הגיע לארץ לסייע לרבקה והציע לה לחזור איתו לוורשה, אך היא סירבה. היא התפרנסה מחנות לגלנטריה שפתחה ביפו, והמשיכה להתגורר בתל אביב.
ב-1917, במהלך גירוש תל אביב על ידי הטורקים, עברה עם ילדיה לבית משפחתה בראשון לציון, ובסיום מלחמת העולם הראשונה חזרה לתל אביב.
באמצע שנות העשרים מכרה אבולעפיה את ביתה, שהפך לבית דירות להשכרה. היא עברה לבית חדש ברחוב חובבי ציון, שם התגוררה עד מותה.
רבקה אבולעפיה נפטרה בגיל 86 בביתה בתל אביב, ונקברה בבית הקברות טרומפלדור בעיר.
יפעת זליקוביץ'

ביוגרפיה

זליקוביץ' נולדה בבאר שבע וגדלה בירושלים. היא בוגרת תיכון לאומנויות. היא התאמנה בעירוני ירושלים בהדרכתם של רומן פלדמן ואריה קורצאק. כיום, היא מתאמנת בקבוצת מכבי השגים ראשון לציון בהדרכת ברוך קריצשטיין.

2009

בתחרויות האתלטיקה של המכביה השמונה עשרה שנערכו ביולי 2009 זכתה זליקוביץ' במדליית ארד, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.13 מטר, אחרי רותם בטאט (5.94 מטר) וניבה זיו (5.74 מטר).

2012

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2012 זכתה זליקוביץ' במדליית כסף, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.64 מטר, אחרי טל בן ארצי ממכבי חיפה כרמל (5.64 מטר) וג'ומאן ג'ובראן עירוני אחי נצרת (5.63 מטר).

אלופת המכביה

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2013 זכתה זליקוביץ' במדליית כסף, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.62 מטר, אחרי חברתה לקבוצה יוליה פושקריוב (5.68 מטר) ולפני ג'ומאן ג'ובראן (5.60 מטר). בתחרויות האתלטיקה של המכביה התשע עשרה שנערכו ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.61 מטר, לפני יוליה פושקריוב (5.51 מטר) וג'ומאן ג'ובראן (5.42 מטר).

2014

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2014 זכתה זליקוביץ' במדליית כסף, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.95 מטר, אחרי חנה קנייזבה-מיננקו שקבעה שיא ישראלי חדש של 6.52 מטר ולפני יוליה פושקריוב (5.87 מטר).

אלופת ישראל

באליפות מולדובה באולם שנערכה בפברואר 2015 זכתה זליקוביץ' במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא אישי חדש של 6.10 מטר. בתחרות גראן פרי נעורים ביוני אותה שנה היא ירדה לראשונה בחייה מגבול 12 שניות בריצה ל-100 מטר כשקבעה תוצאה של 11.98 שניות, שיפור של 11 מאיות לשיאה ובכך היא מדורגת במקום תשיעי בכל הזמנים בישראל ושיפרה את שיאה בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.14 מטר ובכך עלתה למקום שמיני בכל הזמנים בישראל. ב-21 ביוני, במסגרת המשחקים האירופיים שנערכו בבאקו אזרבייג'ן היא זכתה במדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר, ביחד עם דקלה גולדנטל, דיאנה ויסמן ואולגה לנסקי בשיא ישראלי חדש של 45.23 שניות, שיפור לשיא בן ה-15 שנים. באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.89 מטר, לפני ג'ומאן ג'ובראן (5.46 מטר) ואמינה מסעוד מעירוני אחי נצרת (5.16 מטר) ומדליית ארד, בריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 11.90 שניות, אחרי חברותיה לאגודה אולגה לנסקי (11.57 שניות) ודיאנה ויסמן (11.75 שניות). שבוע וחצי לאחר מכן, בתחרות הזמנה היא קבעה בקפיצה לרוחק שיא אישי חדש של 6.15 מטר.

2016

בתחרות "גביע איסטנבול" באולם שנערכה בסוף פברואר 2016 זכתה זליקוביץ' במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.95 מטר.
חלקיהו בן שלום

חלקיהו בן שַׁלּוּם. כהן גדול ממשפחת הכהנים בני צדוק (אביו היה בנו של צדוק). מצא את ספר התורה בזמן בדק הבית ומילא תפקיד ברפורמה של המלך יאשיהו. שמו ותפקידו מופיעים לראשונה בספר מלכים. הוא היה סב-סבו של עזרא הסופר, ואולי גם אביו של ירמיהו הנביא.
חלקיהו הוא הכהן הגדול, שמצא את ספר התורה בבית המקדש בזמן בדק הבית. חלקיהו ניהל את עבודות והיה אחראי על טיהורו ושיפוצו של בית המקדש הראשון.

פעילות

חלקיהו השתתף במשלחת מטעם המלך אל חולדה הנביאה. הוא הראשון אשר מופיע ברשימה והוא זה שהעביר את הספר לידי שפן הסופר, אשר העבירו אל המלך. חלקיהו הצביע בפני שפן על הדברים בכתוב, שאמורים היו לזעזע את המלך וזאת על פי סמכותו לפרש את התורה מעצם היותו כהן.
בעקבות הכתוב בספר הרס המלך יאשיהו את מקומות אשר היו קשורים בפולחן אלילי, ביטל את עבודת האל בבמות, אשר יועדו לכך וריכז את הפולחן בירושלים. יש הסוברים כי זוהי מהדורה ראשונה של ספר דברים, שנכתבה סמוך למציאת הספר וזו שימשה את יאשיהו בתיקון הבית. האסכולה הדויטרונומיסטית, המשנה תורתית התפתחה בעקבות גילוי זה.
בספר דברי הימים ב', פרק ל"ה, פסוק ח' חלקיהו נמנה עם רשימת 'נגידי בית האלוהים' בחג הפסח. ברשימה זו הוא מופיע ראשון, דבר שמלמד על מעמדו הרם. לפי רשימות היחס של בני אהרון בספר דברי הימים א', פרק ט', פסוק י"א היה אביו של חלקיהו שלום או משולם. השם חלקיהו בן שלום נזכר גם בספר עזרא, פרק ז', פסוק א'.
בחפירה ארכאולוגית שנערכה בעיר דוד נמצאו חותם ועליו מוטבע "חנן בן חלקיהו הכהן" ובולה עם שמו של כהן בשם עזריה בן חלקיהו. לפי ממצאים אלו נראה כי עזריה היה יורשו של חלקיהו ואילו חנן שירת לצד אביו.
טה ואהיפוונמו

גאוגרפיה

דרום-מערב ניו זילנד שוכנת על קו המפגש בין הלוח הפסיפי ממזרח ללוח ההודו-אוסטרלי ממערב, והאזור נחשב לאחד הפעילים בעולם מבחינה סייסמית. רכס הרי האלפים הדרומיים נוצר כתוצאה מפעילות טקטונית במשך 5 מיליוני השנים האחרונות, ואזורים שהיו מכוסים בעבר בים התקמטו והתרוממו עד לגובה של 1,000 מטר. ההרים עוצבו בפעילות קרחונית וקרחונים עדיין מכסים חלק מהשטח שבו שוכנים 28 מ-29 הפסגות הגבוהות מ-3,000 מטר בתחומי המדינה. ההר הגבוה בשטחו של טה ואהיפוונמו הוא הר טסמן הנישא לגובה של 3,498 מטר (הר קוק אינו חלק מהאזור המוכרז). תהליכי הבליה בטה ואהיפוונמו נמשכו גם בין התקופות הקרחוניות, ואחד הגורמים העיקריים להם הוא כמות המשקעים הגדולה באזור, במיוחד ממערב לקו פרשת המים. קו החוף עוצב על ידי פעילות הים, והוא משונן ומחורץ ומאופיין בצוקים, שרטונים ואיונים.

אקלים

אזור החוף עשיר במשקעים המגיעים לממוצע שנתי של בין 3,000 ל-5,000 מ"מ שיורדים במשך כל עונות השנה. כמויות אלה גדלות עם הגובה הטופוגרפי ומגיעות עד ל-10,000 מ"מ בשנה, וחלקים גדולים מהן יורדות בצורת שלג. מעבר לקו פרשת המים פוחתת כמות המשקעים עד לממוצע שנתי של 1,000 מ"מ והאזור מתאפיין ברוחות חמות וחזקות הנושבות מכיוון צפון-מערב. לים השפעה ממתנת על הטמפרטורות במערב האזור ובדרומו, ומזרחית לקו פרשת המים הטמפרטורות קיצוניות יותר הן בחורף והן בקיץ.

החי והצומח

החי והצומח באזור טה ואהיפוונמו השתמרו כמעט ללא שינוי במשך אלפי שנים, בין היתר בזכות הבידוד היחסי של ניו זילנד ועקב העובדה שגם בניו זילנד עצמה אזור זה הוא פחות נגיש ומיושב. החי והצומח באזור זה מייצגים בצורה טובה למדי את אלו שהתקיימו ביבשת העתיקה גונדוונה, וזו אחת הסיבות המרכזיות להכללת האזור ברשימת אתרי המורשת העולמית.
סמל מלייה

סמל מלייה הוא סמלה הרשמי של העיר האוטונומית הספרדית מלייה.
הסמל מעוצב כמגן "ספרדי" שבו שדה כחול מוטען בשני סלים, אחד מעל השני. הסלים משובצים אדום וזהב ובכל אחד מהם שתי קבוצות של שבעה נחשים ירוקים. סביב המגן גבול עשוי מתשעה סמלי ממלכת לאון ותשעה סמלי ממלכת קסטיליה, לסירוגין. סמל ממלכת לאון הוא שדה לבן שבו אריה אדום זקוף וכתר לראשו. סמל ממלכת קסטיליה הוא שדה אדום שבו טירת זהב בעלת שלושה צריחים משוננים שחלונותיה ודלתה כחולים. הסמל יורש את עיצובו מסמלו של הדוכס אלונסו פרס דה גוסמן (Alonso Pérez de Guzmán;‏ 1256–1309), שכבש את העיר מידי המורים.

במגן תומכים שני עמודים לבנים שעליהם מגילה עם הכתובת הלטינית "Non Plus Ultra", דהיינו "אין עוד מעבר". עמודים אלו מייצגים את עמודי הרקולס והם מופיעים גם בסמל ספרד עם הכתובת "Plus Ultra". מעל המגן, כתר דוכס זהב וצריח זהב שבו עומד אביר בבגדים לבנים שמשליך חרב מידו. מעליו סרט עם המוטו "Praeferre Patriam Liberis Parentem Decet" שפירושו: "ראוי להעדיף את המדינה על פני המשפחה". חלק זה של המגן מסמל את הסיפור על הדוכס דה גוסמן, שעמד במצור בעיר טריפה (Tarifa). האויב המורי תפס את בנו ואיים להוציאו להורג אם העיר לא תיכנע. בתגובה, השליך הדוכס את פגיונו לאויב באומרו "אני מעדיף את מדינתי על פני משפחתי".

תחת המגן דרקון ירוק, שעל פי האגדה הרג בתושבי העיר עד שהדוכס דה גוסמן הרג אותו.
הסמל משמש מ-11 במרץ 1913.
מינרל

רקע היסטורי

מיון המינרלים בעת העתיקה נעשה על-פי רוב לפי השימוש שנעשה בהם: אבני חן, פיגמנטים, עפרות ועוד על ידי תאופרסטוס ופליניוס הזקן. הסיווג הראשון של מינרלים על-פי תכונות כגון צבע, דרגת נתיכות, חשילות ושבירה נעשה על ידי ג'אבר בן חיאן (جابر بن حيان,‏ 721–803), מדען ואיש אשכולות פרסי שעסק בין היתר בגאולוגיה ונחשב ל"אבי הכימיה". מיון זה הורחב על ידי אבן סינא, גאורגיוס אגריקולה ואברהם גוטלוב ורנר, ושופר על ידי פרידריך מוס ב-1820.
מיון מקביל נערך על ידי קארולוס ליניאוס, שיצר מערכת היררכית של מינרלים המבוססת על המורפולוגיה החיצונית שלהם וחלוקה טקסונומית לסוג, סדרה ומחלקה. המינרלוג השוודי טורברן ברגמן (Torbern Bergman,‏ 1735–1784) הציע שיטת מיון המבוססת על הרכב כימי בלבד, אולם גישה זו הקדימה את זמנה מאחר שיסודות רבים טרם התגלו בתקופתו ותהליכי ניתוח כימי היו בשלבי פיתוח ראשוניים. מינרלוג שוודי נוסף, אקסל קרונסטדט (Axel Fredrik Cronstedt,‏ 1722–1765), היה כנראה הראשון שהמציא שיטת מיון המבוססת גם על הרכב כימי וגם על תכונות פיזיקליות.

מיון כימי

במהלך השנים פותחו שיטות מיון רבות ומגוונות. שתיים מהן, המבוססות על ההרכב הכימי של מינרלים, מקובלות כיום על מינרלוגים בעולם:

הפקה ושימושים

את המינרלים המצויים בקרום כדור הארץ מפיקים בשלב הראשון באמצעות כרייה בדרך של חפירת עפרות מעורקים וממסלע עשיר במינרל המבוקש, ובשלב הבא מתבצעת הפרדה של המינרל מתוך הסלעים שנכרו באמצעים כימיים, פיזיקליים ומכניים. במינרלים המופקים באמצעים אלה נעשה שימוש מגוון.
ז'ואאו מנואל, נסיך פורטוגל

ביוגרפיה

ז'ואאו מנואל נולד ב-3 ביוני 1537 באבורה, לז'ואאו השלישי, מלך פורטוגל ולקתרינה מאוסטריה, מלכת פורטוגל, בתם של פליפה הראשון, מלך קסטיליה וחואנה הראשונה, מלכת קסטיליה. ז'ואאו מנואל היה נער חולני, אולם שלא כמו ארבעת אחיו הגדולים, הוא שרד את ימי הילדות והגיע לבגרות.
ב-11 בינואר 1552 התחתן ז'ואאו מנואל עם בת דודו חואנה מאוסטריה, נסיכת פורטוגל, בתם של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואיזבלה, נסיכת פורטוגל. ב-2 בינואר 1554 מת ז'ואאו מנואל בליסבון, ושבועיים לאחר מכן נולד בנו סבשטיאו, מלך פורטוגל.
שומר מסך

שומר מסך (או סקרין סייבר, תעתיק של המונח האנגלי, Screensaver) הוא תוכנית מחשב שמטרתה המקורית בעבר הייתה למנוע הרס של מסכי מחשב על ידי מילוי המסך בעצמים נעים או החשכתו כאשר המחשב אינו בשימוש.

ייעוד שומרי המסך

עד נפוצותו של מסך ה-LCD רוב מסכי המחשב התבססו על טכנולוגיית CRT. מסכי CRT בונים את התמונה כך שתותח אלקטרונים יורה אלקטרונים מחלקו האחורי של המסך כך שהן מציירות את התמונה שאנו רואים על המסך. כל תוכנות המחשב מציירות דמויות על המסך. דמויות אלו, בין אם הן אותיות, תמונות, אנימציות או תפריטים, משתנות או זזות ולרוב לא נשארות באותו מקום לזמן רב. לעיתים ישנם חלקים של המסך שאינם משתנים, לדוגמה: כפתור ה"התחל" במערכת "חלונות" אינו זז או משתנה לאורך רוב זמן העבודה של המחשב, לפעמים ישנם חלקים של המסך אשר אינם משתנים לאורך ימים, שבועות ואף חודשים. במסכים ישנים במיוחד דמויות אלו אשר נשארות באותו מקום לאורך זמן יכולות לפגוע במסך מפני שהקרניים האלקטרוניות פוגעות תמיד באותה נקודה. הפגם במסך יכול להתבטא באיכות תמונה ירודה ובכך שהתמונה תיראה "צרובה" על המסך גם כאשר היא תוחלף. פעמים רבות ניתן לראות במסכים ישנים של מכונות משחק תמונות צרובות כתוצאה מהתופעה שתוארה כאן.
שומרי המסך תוכננו במקור כדי להלחם בתופעה זו על ידי כך שהם הופעלו בזמנים שבהם המחשב היה ללא שימוש, והם החליפו בצורה אוטומטית את התמונות שהוצגו על המחשב. ניתן להגדיר את שומרי המסך כך שהם יפעלו בצורה אוטומטית לאחר זמן מה שהמחשב אינו בשימוש, כמו כן ניתן להפעילם בצורה ידנית. שומר המסך נשאר פועל עד שהמשתמש מקיש על מקשי המקלדת או מזיז את העכבר, דבר אשר מפסיק את פעולת שומר המסך ומראה על המסך בחזרה את אשר נראה עליו לפני תחילת פעולתו.
מסכי CRT מודרניים בנויים כך שהם יהיו פחות רגישים ל"צריבה" של תמונות על המסך.

מסכי LCD אינם רגישים לאפקט ה"צריבה" מעצם אופן פעולתם.

כיום שומרי המסך מתפקדים בעיקר לצורכי בידור, ביטחון וחישוב מבוזר קהילתי.
ישנם שמשתמשים בשומרי המסך כאמצעי בטיחות נוסף להגנה על פרטיות של המשתמש. רוב שומרי המסך ניתנים להגדרה כך שכדי להפסיק את פעולתם יצטרכו להקיש סיסמה, כך ניתן להגן על תחנת המחשב.

חישוב מבוזר קהילתי

חישוב מבוזר קהילתי הוא שיטה לניצול עוצמת מחשוב בלתי מנוצלת, באמצעות יצירת קהילה מקוונת הנתרמת לפרויקט אחד באמצעות האינטרנט. מכיוון ששומרי מסך מופעלים בזמן שהמחשב אינו בשימוש פעיל, מרבית הפרויקטים משתמשים בגרסאות מיוחדות של שומרי מסך על מנת לפעול.

LCD

שימוש בשומר מסך עם מסך LCD יכול לגרום להפחתת חיי המדף של המסך משום שהמסך ממשיך לפעול, דבר הרצוי פחות מאשר כיבוי של המסך.
דוד טישלר

ביוגרפיה

טישלר נולד בחרסון, אוקראינה, בן למשפחה יהודית.

מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה טישלר במדליית ארד בתחרות חרב קבוצתי לאחר ניצחון על צרפת בקרב על מדליית הארד. הנבחרת הפסידה לפולין (9-7) ולהונגריה (9-7). חברו לנבחרת היה יעקב רילסקי אף הוא יהודי.

סגן אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בפילדלפיה, ארצות הברית בשנת 1958 זכה טישלר בשתי מדליות כסף, בתחרות חרב קבוצתי ובתחרות חרב אישי, אחרי יעקב רילסקי ולפני יז'י טוורדוקנס מפולין.
באולימפיאדת רומא (1960) סיים טישלר במקום חמישי בתחרות חרב קבוצתי וסיים במקום שביעי בתחרות חרב אישי (שמיני סיים יעקב רילסקי).

קריירה כמאמן

טישלר נודע כמאמן סיף מצליח. הוא אימן את נבחרת ברית המועצות במשך כ-13 שנים ובין ספורטאיו נימנים 5 אלופים אולימפיים: מארק מידלר, מארק רקיטה, ויקטור סידיאק, ויקטור קרובופוסקוב וסרגיי שריקוב.

תארים והישגים

ב-2015 הונצח טישלר ביד לאיש הספורט היהודי שבמכון וינגייט, מוזיאון המנציח יהודים שהגיעו להישגים ספורטיביים יוצאי דופן.
הסרקופג של תבנת

הסרקופג של תבנת הוא סרקופג של המלך הפיניקי תַּבּנִת (Tabnit) מצידון, אביו של המלך אשמונעזר השני. על גבי הסרקופג חרותות שתי כתובות שאינן קשורות אחת לשנייה. כתובת אחת בכתב חרטומים, וכתובת שנייה באלפבית פיניקי. הסרקופג נוצר בתחילת המאה ה-5 לפנה"ס (או ה-4 לפנה"ס). הוא נחפר בשנת 1887 על ידי הארכאולוג העות'מאני אוסמאן המדי ביי בנקרופוליס של אייאה ליד צידון ביחד עם סרקופג אלכסנדר וסרקוגים נוספים. בתוך הסרקופג נמצא גופו החנוט של המלך בתוך נוזל החניטה, במצב שימור מושלם. הסרקופג והשלד מוצגים אחד ליד השני והם חלק מאוסף המוזיאונים לארכאולוגיה של איסטנבול.
את השם תַּבּנִת אפשר לפרש תבנית, תמנית כלומר תמונה. ויליאם פוקסוול אולברייט העלה השערה שמשמעות השם הוא "זוהר אלוהי", על פי הביטוי האכדי melammu.
על פי הכתובת שהופיעה על הסרקופג של בנו אשמונעזר השני מקבלים את השושלת של בית המלוכה: אשמונעזר הראשון, בנו המלך תבנת, אמועשתורת אשתו, שהייתה הכוהנת הגדולה לאלה עשתורת, ובנם המלך אשמונעזר השני.

הסרקופג וגלויו

הקברים ליד צידון התגלו במרץ 1887 על ידי הכומר האמריקאי והמסיונר הפרסביטריאני ויליאם קינג אדי (William King Eddy), שחי עם משפחתו בצידון. הוא ביקר במערת קברים כ-10 מטר מתחת פני האדמה. הוא מדד ותיאר את כל הסרקופגים שמצא שם משיש לבן ושחור. הדוח נשלח אל המזרחן הבריטי ויליאם רייט (William Wright) בלונדון. הוא מצידו שלח מכתב לעיתון הבריטי הטיימס שבו סיפר על הגילוי של אדי תוך שהוא מבקש מהמוזיאון הבריטי לנקוט מידית בצעדים להבטיח שהאוצר לא ייפול לידיהם של "הוונדלים הטורקים". מכתב זה שהופיע בטיימס הסב את תשומת לבו של האמדי ביי, האוצר החדש של המוזיאונים לארכאולוגיה של איסטנבול, האמדי ביי אירגן מידית שמירה משטרתית סביב המערה, שלא אפשרה לאיש להיכנס אליה עד להגעתו. הוא הגיע לצידון ב-29 באפריל וארגן חפירה מידית מלאה של הסרקופגים, והעברתם לאיסטנבול. הוא סיפר לאחר מכן שהמכתב הביא אותו להחלטה: "להראות להם שוונדלים טורקים כן יכולים".
בעת החפירה, פתחו הפועלים את הסרקופג של תבנת ומצאו את גופתו החנוטה במצב שימור טוב, צפה בתוך נוזלי החניטה. בעת הגילוי, האמדי ביי אכל ארוחת צהריים. הפועלים שפכו את נוזל החניטה לאדמה וכך לא התאפשר לחקור את סודם של הנוזלים ולא לשמר את הגופה. האמדי ביי ציין בכתביו ב-1892, שהוא הצליח לשמור כמות קטנה של הנוזלים שנשארו בתחתית הסרקופג.
הסרקופג מזכיר בצורתו מומיה מצרית כשראש הסרקופג הוא דמוי אדם (אנתרופואיד), בעל זקן עם פנים מחייכות, בעיצוב בסגנון מצרי.

כתובת

הכתובת ידועה בשם KAI 13. הכתובת בכתב חרטומים מראה, שהסרקופג היה מיועד במקורו למצביא מצרי בשם פן-פתח.
הכתובת בפיניקית:
אנכי תבנת כהן עשתרת מלך הצידונים בן אשמנעזר כהן עשתורת מלך הצידונים שוכב בארון הזה. מי אתה כל אדם, אשר תעלה את הארון הזה. אל, אל תפתח עליתי ואל תרגיזני כי אין אתי כסף, אין אתי זהב וכל כלים לשוד. בלתי אנכי שוכב בארון הזה. אל תפתח עליתי ואל תרגיזני כי תעבת עשתרת הדבר ההוא. ואם תפתח עליתי ורגז תרגיזני אל יהיה לך זרע בחיים תחת שמש ומשכב רפאים.
— נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפיניקיות, תל אביב, 1942 מס' 1

תיארוך הסרקופגים

שני הסרקופגים של תבנת ואשמונעזר השני בנו, דומים בסגנונם לסרקופגים שהיו מקובלים במצרים בימי השושלת ה-26 של מלכי מצרים, שבירתם הייתה העיר סאיס (Sais, Egypt), למשל הסרקופג של פסמתיך השני והורחבית מסקארה שנמצא במוזיאון המטרופוליטן לאמנות. דמיון זה הביא את החוקרים להשערה, שהסרקופגים האלה נוצרו בתקופה זאת.
ייתכן ושני הסרקופגים נרכשו על ידי הצידונים, לאחר השתתפותם בקרב פלוסיום שהתרחש בשנת 525 לפנה"ס, בין כנבוזי השני ופסמתיך השלישי ממצרים.
פג'ר 27

פג'ר 27 (פרסית: فجر ۲۷) הוא תותח ימי מתוצרת משרד ההגנה האיראני, המבוסס על תותח אוטו מלרה 76 מ"מ.
המערכת נחשפה לתקשורת בספטמבר 2006. על פי הצהרות שר ההגנה האיראני, מוסטפא מוחמד נג'ר, התותח מסוגל לירות 85 פגזים (בקוטר 76 מילימטר) בדקה לטווח של עד 17 קילומטרים.