google/wiki40b huggingface dataset:
מזחלת עם פעמונים

מזחלת עם פעמונים (ברומנית: Sanie cu zurgălăi) הוא שיר, שחיבר בשנים 1934 - 1936 המלחין היהודי רומני ריכרד שטיין. השיר נכתב בסגנון עממי ונועד, יחד עם שני שירים נוספים של אותו מלחין, במיוחד לזמרת מריה טנאסה. המנגינה חוברה למילות שיר מאת המשורר היהודי רומני ליביו דלאנו (Liviu Deleanu). טנאסה לא התרשמה מהשיר והחליטה לא לקבל אותו.
ב-1937 הודפסו שני תקליטים עם השיר, האחד בביצוע הזמר סילביאן פלורין (פיינשטיין) והשני בביצוע הזמר יונל פסקו. על עטיפת התקליט הודפס שם המלחין כ-S. Richard ובכך נידון מחבר המנגינה לאלמוניות. מתחת לשם השיר ניתנה כותרת משנה בשם Cling, cling, cling, צליל הפעמונים. המנגינה זכתה לפופולריות רבה, שפיתתה זמרים וזמרות לבצע פלגיאטים.
אחרי 1949, הזמרת מריה לטרצו (Maria Lătărețu), שהתמחתה במוזיקה עממית, הורידה מהשיר את הפזמון החוזר והוסיפה כמה בתים. עיבודים של מלחינים ומבצעים שונים נמשכו בעולם, כך ברפרטואר של אדית פיאף מופיע השיר תחת השם Johnny tu n'est pas un ange. המשורר היוגוסלבי "דראגומיר ריסטיק" (Dragomir Ristic) החליף את המילים ושינה את קצב השיר לסווינג. בשנות החמישים לקח לס פול את המנגינה ופרסם אותה תחת השם Johnny is the Boy for Me מבלי להזכיר את המלחין המקורי ועל כך תבע אותו שטיין למשפט וזכה במשפט, חרף העובדה שלא יכול היה להופיע בעצמו במשפט בארצות הברית בגלל מגבלות מסך הברזל.
השיר קיבל גם גרסה עברית (עם מנה גדושה של יידיש) תחת השם "ג'וני איז דה גוי פור מי". ירדנה ארזי הקליטה את השיר "רוח ואש" על פי המנגינה של מזחלת עם פעמונים עם הטענה השגויה שמדובר בלחן צועני. אהוד מנור כתב את מילות השיר.
למרות הקביעה המשפטית, בציבור עדיין המחבר לא מזוהה, כך שבגרסת כיסוי שערכה הלהקה הבלגית Vaya Con Dios ב-1988 נתנה את הקרדיט ללס פול ואת התמלוגים המשיכו לשלם ליורשי לס פול במקום ליורשי שטיין. שטיין עצמו ביקר בישראל ומסר שיר בשם "פלאפל" ללסלו רוט, כאשר זה ביקר ברומניה, ב-1969, עם מקהלת הילדים על שם צדיקוב.
פרוטוקול מונטריאול

הסכם מונטריאול על חומרים המכלים את שכבת האוזון, או בקצרה הסכם מונטריאול הוא אמנה בינלאומית שבאה להגן על שכבת האוזון מפני פגיעה, באמצעות הטלת הגבלות על ייצור חומרים המסכנים אותה. האמנה נחתמה ב-16 בספטמבר 1987 ונכנסה לתוקף ב-1 בינואר 1989, ומאז עברה חמישה תיקונים.
183 מדינות מהוות צד להסכם מונטריאול, ביניהן מדינת ישראל. ישראל אשרה את ההסכם ב-1992.  ההסכם בישראל בא לידי ביטוי בתקנות החומרים המסוכנים (יישום הסכם מונטריאול בעניין חומרים הפוגעים בשכבת האוזון), התשס"ד-2004, שתחילתן מיום 12 במרץ 2004. מטרתן של התקנות מוצגת בתקנה הראשונה:"מטרת תקנות אלה ליישם את הוראות פרוטוקול מונטריאול שישראל צד לו, על ידי הגבלות הייצור, הצריכה, הייבוא, והייצוא של חומרים מפוקחים בשל הפגיעה שהם גורמים או עלולים לגרום לשכבת האוזון הסטרטוספרית,על ידי הפיקוח והבקרה עליהם."

תוצאות

שנים מעטות לאחר אישור הפרוטוקול, ריכוזי מרבית הכימיקלים האסורים התייצבו או ירדו. ייצור הכימיקלים האסורים לא פסק לחלוטין, אך הצטמצם מאד. הידלדלות שכבת האוזון נבלמה ולאחר מכן החלה שכבת האוזון להתרחב, בקצב של 1%-3% בכל עשור.
ויל פטון

ביוגרפיה

פטון נולד בצ'ארלסטון, דרום קרולינה ולמד ב"אוניברסיטה לאומנויות של צפון קרוליינה" ובאולפן השחקנים במנהטן.
פטון הופיע במחזות אוף ברודוויי. הוא שיחק בתפקיד הראשי במחזה של סאם שפרד “השקר של השכל" וזכה בשני פרסי "אובי" על תפקידיו בהצגות “מה הוא ראה" ו- “טיפש בשביל אהבה". ההופעה התודעתית הראשונה של פטון בקולנוע הייתה בשנת 1985 בסרט "סוזן סוזן", באותה שנה הופיע פטון בקומדיה השחורה "אחרי השעות".
ב-1994 השתתף בסרט "הלקוח", שנה לאחר מכן שיחק במותחן "קופיקאט".
ב-1997 פטון שיחק בסרטו של קווין קוסטנר "הדוור", בו גילם את דמותו של גנרל בית לחם.
בשנת 1998 השתתף פטון בשובר הקופות של מייקל ביי "ארמגדון", בסרט גילם פטון את דמותו של צ'ארלס "צ'יק" צ'אפל מומחה לקידוחים, חברו הקרוב ועוזרו האישי של הארי סטמפר (ברוס ויליס).
שנה לאחר מכן שיחק במותחן "מלכוד".
ב-2000 שיחק בסרט הפעולה "עקיצה בשישים שניות" ובדרמת הספורט "לזכור את הטיטאנים".
ב-2002 שיחק במותחן האימה "נבואות איש העש".
ב-2004 שיחק במותחן הפשע "המעניש" וגילם את איש המאפיה קוונטין גלאס עוזרו האישי של הווארד סיינט (ג'ון טרבולטה).
ב-2007 שיחק בדרמה "בכוח הלב". בהמשך השנה שיחק בסרט הפעולה "שם קוד: המנקה" לצד לוסי לו.
בשנת 2009 הופיע פטון בסרט המדע בדיוני "הסוג הרביעי", אשר זכה להצלחה ברחבי העולם.
ב-2010 שיחק בדרמת הפשע "רחובות ברוקלין" בתפקיד הסוכן הפדרלי ביל הובארטס השומר על זהותו של השוטר הסמי טנגו באטלר (דון צ'ידל). 
בשנת 2017 החל לשחק לצד הלן האנט וריצ'רד דרייפוס במיני-סדרה "יריית הפתיחה" ברשת FOX.
תולדות האהבה (סרט)

הפקה

"תולדות האהבה" צולם באתרים שונים בהם מונטריאול, ניו יורק, קלוז'-נאפוקה ובוקרשט.
לספז

היסטוריה

לספז נוסד בשנת 1821 על ידי סוחרים יהודים אשר קיבלו אישור להתיישב במקום משליט רומניה יוניטה סאנדו סטרוזה. מקור שם המקום בלוחות האבן בנהר הסירט.

היהודים בלספז

מקורם של יהודי לספז כנראה מחרלאו הסמוכה, בה התקיים יישוב יהודי בן מאות שנים.
במפקד שנערך ב-1831 נמנו בלספז 26 משפחות יהודיות. בשנת 1930 חיו בכפר 1,028 יהודים. במהלך מלחמת העולם השנייה, בשנת 1940, גורשו היהודים מכל הכפרים בסביבה לאולטניה ולדורוחוי, ובהם גם יהודי לספז. הגברים היהודים נשלחו למחנות עבודה.
כיום אין בלספז יהודים.

בית העלמין היהודי

בית העלמין היהודי בלספז נוסד במאה ה-19, והקבורה האחרונה הידועה בו נערכה בשנת 1937][מפני ש...]. בית העלמין ממוקם במרחק של 3 ק"מ מהכפר. בית העלמין נמצא באדמה חקלאית, והגישה פתוחה לכל. האתר מוקף גדר ובה שער שאינו נעול. גודלו של בית העלמין כ-200 מטר על 250 מטר.
בערך 200 מצבות נמצאות בבית העלמין. כ-20 מהן אינן במיקומן המקורי. כ- 50% עד 75% מהמצבות מופלות או שבורות. מיקום המצבות שסולקו מבית העלמין אינו ידוע. המצבות מהמאה ה-19 ומאה ה-20 עשויות מאבן גיר, אבן חול ושיש ובעלות כתובות חרותות בעברית ורומנית. על חלק ממשטחי המצבות קישוטי ברזל או נותנים, העשויים ארד, ואלמנטים מתכתיים אחרים. בית הקברות מכיל גם מצבת זיכרון לקורבנות פוגרום. 
בית העלמין איננו מתוחזק, אך מעולם לא הושחת. בעיה עונתית שקיימת בו היא גידול עשב רב אשר מונע גישה אליו.
לאופרד 1

רקע

עם תחילת המלחמה הקרה חל שינוי ביחס בעלות הברית המערביות לגרמניה. מי שהייתה האויבת המרה בין 1939 ל-1945, הייתה עכשיו אזור חיץ בין העוצמה הצבאית הסובייטית לבין מערב אירופה. בעלות הברית המערביות (שעתה הקימו את נאט"ו) ידעו שכל מלחמה קונבנציונלית בין ברית המועצות לבין המערב תתנהל על אדמת גרמניה. לכן, כאשר הוקמה גרמניה המערבית הוחלט כי יוקם לה כוח הגנה. בתחילה היה מדובר בכוח צנוע, אך במהרה הוברר שעל מנת לעצור הסתערות סובייטית משוריינת יש לתת לגרמנים טנקים. בשנת 1955 הגיעו לגרמניה טנקי M47 ו-M48, והוקם מחדש חיל השריון הגרמני.
האמריקאים זיהו גם פוטנציאל לשיתוף פעולה עם הגרמנים בתחום תכנון הטנקים, בייחוד לאור העובדה שהגרמנים תכננו בעבר את הטנקים הטובים בעולם. מסקנה זו הובילה ליצירתו של מיזם משותף של ארצות הברית עם גרמניה המערבית, שמטרתו הייתה תכנון טנק נייד וקל יחסית. המיזם התפרק לאחר זמן קצר, וגרמנים החליטו לפתוח תוכנית לפיתוח טנקים משל עצמם. צוות תכנון של חברת פורשה (שהייתה אחראית לחלק מהטנקים הגרמנים של מלחמת העולם השנייה), תכנן טנק במשקל של ארבעים טון, מהיר יחסית אך נטול חידושים מיוחדים. שמו של הטנק היה לאופרד 1.

לאופרד 1

החימוש העיקרי של הטנק היה תותח L7 בריטי בקוטר 105 מילימטר חרוק קנה, ונוספו לו שני מקלעי 7.62 מילימטר MG3 תוצרת גרמניה. הודות למנוע טוב ותיבת הילוכים איכותית (שיוצרו על ידי חברת מרצדס), הגיע הטנק למהירות של 65 קמ"ש. שריונו של הטנק היה דק למדי (70 מילימטר במקסימום), ותותח ה-105 מילימטר לא היה מיוצב. שנורקל אפשר צליחה של נהרות עד לעומק של 4 מטרים. בסך הכול לא היה מדובר בטנק משוכלל או טוב במיוחד.

לאופרד 1A3 ו-1A4

בגרסה 1A3 נעשה שינוי משמעותי בצריח. חזית הצריח משופעת יותר, והשריון בצריח משופר. ללאופרד 1A4 יש שריון משופר גם בתובה, ומערכת בקרת אש חדשה ומשופרת.

לאופרד 1A5

השדרוג האחרון ללאופרד 1, עם מחשב בקרת אש אלקטרוני ומערכות ראיית לילה תרמיות.
תאמבי סגס

קריירה

סגס נולד בכפר קמא שבגליל התחתון, וגדל במחלקת הנוער של בני סכנין. ב-3 בדצמבר 2014 ערך סגס את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשפתח בהרכב בהפסד 1–3 למכבי תל אביב במסגרת המחזור ה-11 של עונת 2014/2015. עד תום העונה ערך בסך הכל 14 הופעות בליגת העל, בנוסף להופעה אחת בגביע המדינה. ב-26 במרץ 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הצעירה של ישראל, במשחק ידידות נגד הנבחרת הצעירה של קפריסין, ועד סוף שנת 2016 ערך בסך הכל חמש הופעות במדי הנבחרת הצעירה.
בעונת 2015/2016 ערך סגס 20 הופעות בליגת העל במדי בני סכנין, וב-10 בפברואר 2016 כבש את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 3–0 על הפועל אשקלון במסגרת רבע גמר גביע המדינה. בעונת 2016/2017 הפך סגס לשחקן הרכב קבוע וערך 34 הופעות בליגה. ב-26 באוגוסט 2017 כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 2–1 על הפועל רעננה, ואת עונת 2017/2018 סיים עם שער אחד ב-26 הופעות ליגה. בסיום העונה סיים את חוזהו והפך שחקן חופשי.
ב-9 בינואר 2019 חתם בקבוצת בני יהודה למשך שנתיים וחצי. סגס היה שותף לזכיית הקבוצה בגביע המדינה באותה העונה, כשבגמר הגביע נכנס כמחליף בדקה ה-29 וכבש אחת מבעיטות הכרעה בניצחון בפנדלים על מכבי נתניה.
מייקל רונדה

ביוגרפיה

מייקל נולד במקסיקו, בנם של ויקי ודייוויד רונדה, אחיהם של אלסנדרה הגדולה ממנו וקווין הקטן ממנו.
את קריירת המשחק שלו החל בשנת 2011 כשהיה בן 14 כששיחק בליל הפיראטים שם גילם את הדמות דני, ילד בן 9 ולו כלב בשם פיראטי. יום אחד פיראטי עובר תאונה קטלנית. חיי דני לוקחים תפנית טרגית, אבל פיראטי חוזר מהמתים כרוח רפאים. המשפחה עוברת עיר. בעיר החדשה המשפחה פוגשת את פאדי, השומר שדואג למגדלור הישן. הילד והזקן יוצרים ידידות גדולה, בין השאר, כי פאדי מסוגל לראות את פיראטי והוא מלמד דני לראותו. יחד, לדני, פאדי ופיראטי יש הרפתקה מדהימה על ליל הפיראטים.
באותה שנה, לוהק לסדרה "כמו שאומר המשפט" שם גילם את "פונצ'ו". הוא שיחק בעונות 1-4 ודמותו הייתה עיקרית בעונות 2-4. בסדרה מסופר על נושאים אקטואליים כגון אלימות במשפחה, המשבר הכלכלי, שיפור עצמי, הומוסקסואליות, התמכרות לסמים ועוד.
לאחר מכן שיחק ב-"כוחו של הגורל" (La fuerza del destino), בתפקיד קמילו הצעיר. 
ובסוף 2015, הוא נבחר להיות אחת הדמיות הראשיות טלנובלה הספרדית המצליחה "סוי לונה" שם הוא משחק את סימון אלברז זמר שאוהב להחליק במיוחד עם ידידתו הטובה לונה ולנטה (קרול סבייה) אשר גם מאוהב בה, הוא מצליח לממש את אהבתו ללונה עד שמגיע מתאו (רוג'רו פסקווארלי).
בדצמבר 2016 התחיל מייקל לתחזק ערוץ יוטיוב בשם Michael Ronda, בו הוא מעלה קאברים לשירים עם חבריו הקרובים, כדוגמת ליאונל פררו, סבסטיאן ויללובוס וגסטון וייטו, גם הם שחקנים בטלנובלה "סוי לונה". 
החל משנת 2017 יוצא עם השחקנית אנה חארה, השניים הכירו כששיחקו יחד בסוי לונה
מייקל קודליץ

ביוגרפיה

קודליץ נולד בלונג איילנד, ניו יורק שבארצות הברית לאב יהודי. הוא גדל בעיר הנמל לייקווד שבניו ג'רזי.
למד משחק ב"מכון לאומניות קליפורניה" שבולנסיה, סנטה קלריטה.

קריירה

קודליץ החל להתפרסם כשחקן לראשונה בתפקיד אורח בדרמת הנעורים הפופולרית "בוורלי הילס 90210" ובסרט "נהר זורם ביניהם" .
השתתף לקראת סוף שנות ה-90 בסרטים "מפגש בגרוס פוינט" ו"המתווך" בתור השוטר פלארמו.
ב-2001 הופיע קודליץ בתפקיד המפורסם ביותר שלו, דנבר "בול" רנדלמן מפלוגת איזי בסדרת המלחמה של סטיבן ספילברג וטום הנקס "אחים לנשק".
ב-2006 שיחק קודליץ בדרמת הפשע "כרוניקה של אקדח" בתפקיד המתנקש סאל פרנזון העובד עבור משפחת הפשע פרלו.
ב-2007 הופיע בסדרת המשטרה "בקו העימות" בתור סוכן האף.בי. איי פרנק רוג'ס ובשלושה פרקים בסדרה "חף מפשע" בתור הפושע המורשע מארק רולס. בשנת 2008 שיחק בקומדיית הנעורים "סקס דרייב". ב-2009 התפרסם בסדרת המשטרה "סאות'לנד" בתפקיד שוטר משטרת לוס אנג'לס ג'ון קופר והופיע בתפקיד משני בסרט "המחליפים".

חיים אישיים

לקודליץ שני בנים תאומים מאשתו רייצ'ל קודליץ.
כנס אנימה

כנס אנימה הוא אירוע בו ההתמקדות העיקרית היא סדרות אנימה ומאנגה והתרבות היפנית.
באופן כללי כנסי אנימה נערכים במרכזי כנסים, בבתי מלון או בקמפוסים ונמשכים בדרך כלל כמה ימים. כנסי אנימה כוללים מגוון רחב של פעילויות ופאנלים, כאשר חלק גדול מהמשתתפים עשויים להיות לבוש בקוספליי. הכנסים משמשים גם לעיתים קרובות את תעשיית האנימה והמאנגה ליידע לקוחות פוטנציאלים על מוצרים חדשים.
בכנסי האנימה הגדולים ביותר בעולם נוכחים מאות אלפי מבקרים. נכון ל-2019 כנסי האנימה הגדולים בעולם נערכים בארצות הברית ("אנימה אקספו" באנהיים שבקליפורניה), ביפן ("אנימה יפן" בטוקיו), ובצרפת ("יפן אקספו" בוילפינט).
רציתי שתדע

רקע

השיר נכתב בסוף שנת 1977 ונכלל באלבומו השני של חיטמן "נולדתי לשלום", אלבום אשר הוקדש לבנו הבכור שנולד באותה העת. השיר מיצב את חיטמן ככותב שירים ילדים.
חיטמן הופיע עם השיר בפסטיבל שירי הילדים של 1977 ובהמשך הגיע השיר למקום ה-5 במצעד הפזמונים העברי השנתי של שנת תשל"ח.
השיר עוסק בפנייתו של ילד לאלוהים תחת הכותרת "אלוהים שלי רציתי שתדע". הילד הדובר בשיר מספר לאלוהיו על שני חלומות שחלם, באחד מהם חל מפגש עם מלאך ובשני עם מלח שמספרים לו שהגיעו כדי לברך בשלום את ילדי העולם. בסיום השיר מתגלה לילד כי עדיין לא שורר שלום בעולם, אך הוא אינו פונה לאלוהים בבקשה ומסתפק בסיפור. בכך מתבטאת בשיר תמימותו של הילד לצד שאיפתו הנאיבית לשלום.
בשנת 2004 השיר נבחר כשיר האהוב ביותר מפסטיבלי הילדים במצעד פסטיבלי הילדים שערך האתר ynet‏. בשנת 2011 נבחר לשיר הילדים האהוב במצעד שערכו עיתון ישראל היום וזכיינית ערוץ 2 קשת. במסגרת הזכייה ביצעו את השיר משתתפי התוכנית "בית ספר למוסיקה".

גרסאות כיסוי

השיר זכה לעשרות גרסאות כיסוי, ובהן של עופר לוי ולאה לופטין באלבומם המשותף הארץ המובטחת, נתי לוי באלבומו נוסע ויהודה סעדו במסגרת המופע שיר נולד. בשנת 2004 הרכב ההיפ הופ הישראלי הדג נחש הקליט גרסה מחודשת לשיר, עם מילים נוספות שכתבו חברי הלהקה. גרסה זו נכללה באלבומה של הלהקה "חומר מקומי".
ז'אן-ז'אק גולדמן

ביוגרפיה

גולדמן נולד בפריז לאלטר גולדמן חבר לגיון הכבוד, יהודי שהיגר לצרפת מפולין לאחר מלחמת העולם הראשונה ובמהלך מלחמת העולם השנייה לחם בשורות תנועת ההתנגדות הצרפתית. בילדותו למד מוזיקה קלאסית ונגינה בחליל ופסנתר ובהמשך עבר לנגן בסוגת הרוק המתקדם. ב-1975 היה חבר בלהקת הרוק המתקדם "Taï Phong" אשר הוציאה לאור 3 אלבומים.
ב-1981 חתם בחברת אפיק רקורדס ובמסגרתה הוציא לאור 5 אלבומים. 
ב-1986 זכה בתואר האמן הבולט בצרפת וב-1997 זכה בפרס הגראמי לאלבום הטוב יותר, על האלבום "Falling into You" של הזמרת סלין דיון, בו השתתף ככותב ומפיק.
ב-1990 היה גולדמן חלק משלישיית "פרדריק גולדמן ג'ונס" "Fredericks Goldman Jones" ואיתם ביצע מספר להיטים. גולדמן כתב, הלחין והפיק להיטים לאמנים רבים ובכלל זה את הלהיט "Aicha" של הזמר האלג'יראי ח'אלד. ב-1995 הפיק את  "D'eux" של סלין דיון  אשר מכר למעלה מ-10 מיליון עותקים, הפך לאלבום הנמכר ביותר בצרפת בכל הזמנים, והנמכר ביותר בעולם בשפה הצרפתית.
סרהאט

ביוגרפיה

סרהאט נולד וגדל באיסטנבול, טורקיה. בשנת 1994 התחיל את קריירתו בחברה שלו "End Productions". באותה שנה הוא החל להנחות שעשועון טלוויזיה בטלוויזיה הממלכתית הטורקית בשם "Riziko!". בשנת 1997 הוציא סרהאט את הסינגל הראשון שלו בתור זמר "Rüya-Ben Bir Daha", ובכך החל את קריירתו המוזיקלית. בהמשך הוציא את השירים "Total Disguise" ב-2004 (יחד עם ויקטור לאזלו ), "Chocolate Flavour" ב-2005, "I Was So Lonely" "No No Never", ו-"Ya + Ti", ב-2008 ו-Je M'adore ב-2014.
סרהאט ייצג את סן מרינו באירוויזיון בסטוקהולם, שוודיה באירוויזיון 2016 עם השיר "I Didn't Know". הוא לא העפיל לגמר לאחר שסיים בחצי הגמר הראשון במקום ה-12.
ב-2017 הוציא סרהאט גרסת דיסקו של השיר יחד עם הזמרת מרתה ווש. ב-2018 יצאה לאור גרסה חדשה של "Total Disguise" עם הזמרת הלנה פפאריזו.
סרהאט ייצג שוב את סן מרינו באירוויזיון בתל אביב, ישראל באירוויזיון 2019 עם השיר Say Na Na Na. הוא הצליח להעפיל לגמר התחרות, ובגמר הגיע למקום 19 עם 77 נקודות.
אדיב סאביר

שִהאבּ א-דין שַראף אל-אוּדַבַּא סאבִּר בן אסמאעיל א-תרמד'י (פרסית וערבית: شهاب الدین شرف الادباء صابر بن اسمعیل الترمذی, תעתיק מדויק: שהאב אלדין שרף אלאדבאא צאבר בן אסמאעיל אלתרמד'י) הידוע בשם אדיבּ סאבִּר היה משוררה המלכותי של פרס במאה ה-12.
מוצאו של אדיב סאבר הוא מן העיר תרמז שבאוזבקיסטן, אך את רוב חייו העביר בח'וראסאן. הוא הועסק בחצר של הסולטאן הסלג'וקי סנג'ר.
מלבד שירותו כמשורר, הסולטאן השתמש בו בתור מרגל בחצר אויבו, שליט ח'וארזם, אתסיז, שלבסוף הטביע אותו למוות בנהר האמו דריה בשנת 1143.
קובץ השירים שלו כולל בעיקר שירי שבח ותהילה לפטרוניו, הסולטאן סנג'ר, אויבו אתסיז, ומושל ח'וראסאן מג'ד א-דין עלי אל-מוסאווי. הוא ידוע בכישוריו הפואטיים וביכוטלתו להשתמש באמצעים לשוניים מגוונים בשירתו.
המשורר הפרסי אנוורי התייחס אליו באחד משיריו, באומרו (ביחס לאיכותו כמשורר):
"אני דומה ל[משורר] סַנַאִאי, אם כי לא ל[אדיב] סאבר" (چون سنایی هستم آخر گرنه همچون صابرم).
דני אוגוסט דושן

תחילת דרכו

דושן נולד ב-23 בספטמבר 1862 בעיר ז'זנקור, שהשתייכה אז לקיסרות הצרפתית השנייה. ב-28 באוקטובר 1881 הוא נכנס ללמוד באקדמיה הצבאית סן-סיר, וסיים אותה בשנת 1883. בין 1886-1887 הוא שרת בסין ולחם במלחמת סין-צרפת. ב-1892 הוא הועלה לדרגת קפטן, וב-1908 הועלה לדרגת לוטננט-קולונל. בשנת 1912 הוא קיבל פיקוד על רגימנט החי"ר ה-69, והועלה לדרגת קולונל. החל מ-23 במרץ 1914 הוא מונה לראש המטה של הקורפוס ה-20.

אחריתו

כישלונו במאי 1918, ניפץ למעשה את הקריירה המבטיחה שלו. הוא לא שב עוד לפקד על כוחות עד סוף המלחמה. ב-27 במרץ 1920 הוא קיבל פיקוד על הדיוויזיה ה-19, ופיקד עליה עד 1 בינואר 1921, עת הועבר לפקד על הקורפוס ה-13 עליו פיקד עד 21 בספטמבר של אותה שנה, עת הועבר לפקד הקורפוס ה-3. ב-23 בספטמבר 1924 הועבר לכוחות המילואים, ולאחר מכן פרש מהצבא. לאחר פרישתו חי בביאורל עד מותו ב-9 ביולי 1950 בגיל 87.
חנן שדמי

חנן שדמי (פלדמן) (א' בתשרי תרע"ה, 21 בספטמבר 1914 – 18 ביולי 2010) היה איש חינוך ומשורר לילדים, ממייסדי קיבוץ כפר בלום ומערכת החינוך בו. היה מנהלו הראשון של בית-החינוך המשותף "עמק החולה", בית ספר שהיה ממקימיו. ניהל ולימד במכללות להכשרת מורים וגננות אורנים ובית ברל ופרסם מאמרים בענייני חינוך וספרות ילדים. שדמי היה בין מעצביו המרכזיים של החינוך המשותף, הגה ויצר רבים מהטקסים ומהחגים הקיבוציים.

ביוגרפיה

חנן (חודג'יק) שדמי נולד בריגה שבלטביה, בשנת 1914, בן למשפחת פלדמן. קיבל חינוך יהודי-עברי ולמד בגימנסיה העברית. בנעוריו שימש מדריך מרכזי בהנהגת תנועת הנוער החלוצית נצ"ח, וב-1939, בהיותו בן 25, עלה לארץ ישראל יחד עם רעייתו ליובה.
עם הגיעו ארצה היה שדמי מיועד להצטרף לקיבוץ עין גב, אולם נשלח על ידי הנהגת התנועה ל"קיבוץ האנגלו-בלטי" (לימים כפר בלום), שישב בהכשרה בבנימינה. ב-1941, לאחר שנפגע בידו בתאונת עבודה, נשלח ללמוד הוראה במחזור השלישי של סמינר הקיבוצים בתל אביב, ואת שנתו הראשונה כמורה עשה בגן שמואל, שם למדו ילדי קיבוצו באותה עת. בתקופה זו החל לכתוב לילדים, ומאז ואילך שילב בחייו את החינוך והכתיבה.
ב-1947 יצא שדמי לשליחות בת שנתיים מטעם הסוכנות היהודית בגרמניה, שם גם מצא את אחיו ניצולי השואה, מרדכי ומנשה שדמי, והביאם ארצה. עם שובו ארצה המשיך לעסוק בחינוך ובהמשך אף בהכשרת מורים ומחנכים.
ב-19 ביולי 2010 נפטר חנן שדמי בגיל 96, והובא למנוחות לקבורות בקיבוצו, כפר בלום.

עבודתו בחינוך

לאחר עליית כפר בלום על הקרקע בנקודת הקבע בעמק החולה, ייסד שדמי את בית הספר היסודי במקום, שהפך ברבות הימים לבית ספר "הגומא", והיה למורה ולמחנך הראשון בקיבוץ. כשהגיעו ילדי המחזור הראשון לגיל בית ספר תיכון, יזם את השותפות להקמת בית החינוך המשותף "עמק החולה", בו לימד במשך שנים ואף היה מנהלו הראשון.
בהיותו מחנך בקיבוץ היה בין הוגי המודל הקיבוצי של טקס בר המצווה.
שדמי למד ספרות וחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחר מכן היה מורה ומנהל בסמינר למורים בית ברל, ואחר כך בסמינר אורנים, בו לימד במשך 17 שנים ואף ניהל אותו שנים אחדות. מלבד זאת היה חבר מרכז הסתדרות המורים במשך 25 שנים, ושימש שנים רבות כחבר מערכת הביטאון לחינוך "אורים". כמו כן, מילא תפקידי ניהול במחלקת החינוך של איחוד הקבוצות והקיבוצים, והיה חבר מליאת רשות השידור.
במשך שנים השתתף בארגון סמינר של אנשי חינוך ישראלים וגרמנים, במטרה ללמוד את לקחי השואה.
לאחר צאתו לגמלאות התמיד שדמי בפעילותו החינוכית, שראה בה שליחות אישית. הוא לימד בהתנדבות ילדי עולים חדשים בבית ספר "הגומא", ובמכללת תל חי לימד במכינה לחיילים משוחררים שנפלטו בצעירותם ממערכת החינוך. 
כהוקרה על פעילותו, קיבל ב-1995 את התואר "יקיר הגליל", וב-2002 את התואר "יקיר הסתדרות המורים".
דיוויזיית הפאנצר ה-179 מילואים (ורמאכט)

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-5 בינואר 1940 בצרפת כהדיוויזיה הממונעת ה-179, ולמפקדה מונה הרברט שטימל. ב-5 באפריל 1943 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיית הפאנצר ה-179, וב-30 ביולי 1943 הוסבה לדיוויזיית המילואים פאנצר ה-179. ב-1 במאי 1944 פורקה הדיוויזיה, ועל בסיסה הוקמה דיוויזיית הפאנצר ה-116.
סלניום

תכונות

סלניום הוא אל־מתכת בצבע אפור עם תכונות כימיות דומות לאלו של גופרית וטלור. סלניום נקי מוליך חשמל טוב יותר באור מאשר בחושך. סלניום משמש לעיתים כמרכיב בסגסוגות של מוליכים למחצה מרוכבים המשמשים בתאים פוטואלקטריים.

היסטוריה

סלניום (מקור השם במלה היוונית "σελήνη" שמשמעותה ירח) זוהה ב-1817 על ידי ינס יאקוב ברצליוס שזיהה אותו ביחד עם טלור. עם השנים הדרישה לסלניום גברה בעקבות שימושים בתחומים רבים כמו בגומי, פלדה ועוד. עד 1970 סלניום כבר הוחלף על ידי צורן.
ב-1996, מחקרים הראו קשר בין סלניום לבין עיכוב סרטן אצל בני אדם. בשנות ה-90 המאוחרות גבר השימוש בסלניום (בעיקר יחד עם ביסמוט) בתור תוסף לצנרת מפליז בשביל לעמוד בסטנדרטים הסביבתיים נגד עופרת.

צורה בטבע

סלניום מופיע בטבע במחצבים ביחד עם גופרית, נחושת, כסף ועופרת. סלניום מופק כתוצר לוואי בעיבוד מחצבים אלו.

תפקיד ביולוגי

לסלניום חשיבות מסוימת בביולוגיה, ויצורים רבים זקוקים לו בכמויות זעירות. 
החומצות האמיניות הנדירות סלניום מתיונין וסלניום ציסטאין שונות מהחומצות האמיניות הנפוצות מתיונין וציסטאין בכך שבמקום אטום הגופרית שבאחרונות, יש בהן אטום סלניום. ישנם חיידקים המרכיבים באופן שיטתי חלבונים עם החומצות אמיניות נדירות אלה. כאשר חומצות אמינית אלה מצויות בחלל התא שלהם, אחד מקודוני הגנום המקודד במצב נורמלי להפסקת יצירת החלבון הופך לקודון שלהן.
בשאר היצורים החיים, אחוז קטן מהמתיונין והציסטאין מוחלף באופן מקרי בסלניום מתיונין וסלניום ציסטאין. עובדה זו מנצלת את תכונותיו של אטום הסלניום להגנה מעקה חימצונית. גם לאדם דרושה כמות קטנה של סלניום ובלעדיה הוא רגיש יותר לתעוקת לב. כמות הסלניום היומית המומלצת לאדם היא 55 מיקרוגרם. עודף של סלניום (מעל 400 מיקרוגרם ליום) עלול לגרום להרעלה הנקראת סלנוזה (selenosis).
סלניום מצוי באגוזים, בדגנים, בבשר, בדגים, ובביצים; זרעי האגוז הברזילאי עשירים במיוחד בסלניום. בצורתו החופשית הסלניום אינו רעיל, אך חלק מתרכובותיו רעילות מאוד ואופן פעולתן דומה לזו של ארסן. דוגמה לתרכובת כזו היא H₂Se. חיות שניזונות מצמחים שגדלו באדמה עשירה בסלניום עלולות להיפגע מכך.
ארתור בנג'מין

ביוגרפיה

בשנת 1911 זכה בנג'מין במלגה מבית הספר התיכון העיוני בבריסביין לקולג' המלכותי למוזיקה באנגליה. אחרי שירות בחיל התותחנים ובחיל האוויר במלחמת העולם הראשונה. בין השנים 1914 ל-1916 היה מנצח התזמורת הסימפונית של ונקובר, קנדה ובשנת 1919 התמנה לפרופסור לפסנתר בקונסרבטוריון של סידני. הוא חזר לאנגליה בשנת 1921 והתמנה לפרופסור לפסנתר בקולג' המלכותי למוזיקה. בין תלמידיו בקולג' היה בנג'מין בריטן ואלאן הודינוט היה בין המלחינים המצליחים שלימד באופן פרטי. כפסנתרן ניגן לראשונה בבריטניה את הרפסודיה בכחול של ג'ורג' גרשווין, שהשפעתה ניכרה ב"קונצ'רטינו לפסנתר" שלו משנת 1926. 
בנג'מין מת בשנת 1960 ממחלת הסרטן. הוא נודע באדיבותו ובנדיבות שגילה לזולתו.
בנג'מין כתב אופרות רבות, ביניהן "ייקחנה השד", "פרימה דונה" ו"מניאנה" ו"בין שתי ערים", על פי ספרו של צ'ארלס דיקנס, שזיכתה אותו בפרס פסטיבל בריטניה לשנת 1951. עוד חיבר יצירות לתזמורת, שירים ומוזיקה לסרטים. הוא חיבר קונצ'רטו למפוחית פה בשביל לארי אדלר והכניס לאופנה את מוזיקת הקליפסו ביצירתו המפורסמת ביותר, "רומבה ג'מאיקה", שחיבר בשנת 1938, שעליה העניקה לו ממשלת ג'מאיקה חבית רום לשנה כתודה על פרסום שם ארצה ברבים. הוא כתב גם את הקנטטה "ענני סערה" לסרטו של אלפרד היצ'קוק, "האיש שידע יותר מדי" (1934, גרסה מחודשת 1956).  בין היצירות שכתב: ג'יג הנהר האדום (1945), מחול קאריבי (1946), דיברטימנטו על נושאים של גלוק ו"סימפוניית מלחמה" קודרת, שחיבר בקנדה.
אמה בראונלו

אמה בראונלו (באנגלית: Emma Brownlow;‏ 1832–1905) הייתה אמנית התקופה הוויקטוריאנית הידועה ביותר בציוריה המתארים סצינות מהחיים בבית היתומים - "פאונדלינג הוספיטל", בלונדון.

ביוגרפיה

אמה הייתה בתו של ג'ון בראונלו, שגדל בבית היתומים. הוא התפתח בתוך המוסד עד שהפך למנהלו. ג'ון בראונלו כתב כמה ספרים על המוסד, וכן את הרומן הנס סלואן (1831). הרומן הזה השפיע מאוחר יותר על צ'ארלס דיקנס בספרו - אוליבר טוויסט, שאף הכניס את דמותו של המנהל ג׳ון בראונלו לתוך ספרו דיקנס היה חבר של משפחת בראונלו.
אמה הפכה לאמנית, שהפיקה סדרה של ציורים בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-19, המתארים סצינות מהחיים בבית היתומים. היא גם ציירה דיוקנאות וציורים של חיי היומיום. היא הציגה באקדמיה המלכותית לאמנויות. הציור הבולט ביותר שלה היה "מצאה מחדש את אמה״, שהוצג באקדמיה המלכותית בשנת 1858.
היא פגשה את בעלה דונלד קינג, דרך המעורבות שלה במקהלת בית היתומים. דונלד קינג היה זמר מקצועי. בני הזוג עברו מאוחר יותר לניו זילנד. אחרי נישואיה, ציירה לעיתים נדירות, הקדישה את עצמה למשפחתה.

יצירות

אמה בראונלו יצרה ארבעה ציורים באותו פורמט המתאר סצנות מבית היתומים "פאונדלינג הוספיטל" ומוצגות באופן קבוע במוזיאון בית היתומים. ציור השמן הראשון, משנת 1858, נקרא "מצאה מחדש את אמה" שמתאר ילדה מהמוסד שהוחזרה לאמה. מאחורי השולחן עומד אביה ג׳ון בראונלו מנהל בית היתומים. זהו הציור הבולט ביותר מבין הארבעה. הציור הבא שלה נעשה ב-1863, "הטבילה", ואחריו "חדר החולים" (1864), ציור שמן על בד המציג גרסה רומנטית של ילד המטופל בבית היתומים. הציור הרביעי הוא שכותרתו "נטילת חופשה" (1868) מראה את ההחלטה לקראת יציאת היתומים לתחילת העבודה מחוץ לבית היתומים, כשהנערים מוערכים מול חברי צוות המוסד.
הציורים צוינו לא רק בגלל ייצוגם את החיים בבית היתומים, אלא גם על הכללתם רפרודוקציות של ציורים מפורסמים מאוסף בית היתומים, כולל שתי יצירות מרכזיות של ויליאם הוגארת ואחת על ידי בנג'מין ווסט. קתרין רואץ' מציינת כי העבודות של אמה בראונלו מציגות דרמה של גאולה ותקווה עבור ילדים יתומים באמצעות ייצוגים ויזואליים. יש שטוענים כי בציורים אלה הציירת המשיכה את העבודה של אביה, לשם קידום הערכים של המוסד באמצעות תמונות של חיי היומיום וטקסים שהיו נהוגים בו."
אמה בראונלו גם ציירה עבודות קטנות יותר המתארות סצנות ודיוקנאות של ילדים.