זיכרונות להבהרת ההיסטוריה של היעקוביניזם

היחס לחיבור

החיבור זכה לאהדה רבה בקרב הריאקציונים ותומכי המשטר הישן. הסיבה המרכזית היא ככל הנראה פסיכולוגית - חיבורו של בארואל מעביר את האחריות למהפכה מטעויות הממשל ומעניינים קונקרטיים שצריך לתקן כגון זכויות היתר של האצילים, לחבורה של מהפכנים שהם הגורם למהפכה. כמו כן, זה מקטין את הציבור שיזם את המהפכה - לא עוד מעמדות נמוכים זועמים כי אם פילוסופים שמעוותים את המציאות ושוב בהם הרבה יותר קל ונוח לטפל. למעשה השמרנים של המאה ה-18 לא האמינו ואולי לא רצו להאמין שלרגש המהפכני יש בסיס לגיטימי ממשי. בקרב המהפכנים ובצרפת שלאחר המהפכה נתקבל החיבור בבוז.

צדקת הטיעון

השאלה לגבי צדקת טיעונו של בארואל היא שאלה היסטורית שהדיון בה עודנו נמשך - נהיר לכולם שלא הייתה קנוניה במובן שאליו התכוון בארואל, של קשר שבו חברי הבונים החופשיים קבעו בסוד תאריך ושעה להתנפל על הבסטיליה. אך אסור להתעלם מכך שבסודיות המובנה של הארגון, ובדעותיו של בארואל טמונים יסודות סבירים לחשד. כמו כן לבונים החופשיים היו בתקופה המדוברת סניפים פעילים בכל רחבי אירופה והתקיים קשר ביניהם. כמו כן רוב ההנהגה שלאחר המהפכה הגיעה מאותן קבוצות שמתאר בארואל.
כמו כן בארואל מעדיף להתעלם מכך שחלק נכבד במהפכה הצרפתית לקחו פשוטי העם, שלא היו חברים בבונים החופשיים (שם התקבצו בורגנים עשירים) וודאי שלא השתייכו למשכילים. הוא גם שוכח שלפשוטי העם היו סיבות טובות מאוד לכעוס על חיי העושר והשחיתות של הכנסייה והאצולה, שהרבה יותר נגעו להם מאשר דבריהם של פילוסופים ויש גם לזכור שאיכר בדרך כלל לא קרא את הגיגיהם של פילוסוף או משכיל כזה או אחר.
ההיסטוריון האמריקאי רוברט רוזוול פלמר טוען שלא היה קיים ארגון בינלאומי של מסיתים ואופוזיציונרים, אומנם בכל ארץ היו קיימים אנשים כאלו והיה קשר מסוים בין הארצות אבל מכאן ועד דיבור על מפלגה מהפכנית כלל עולמית, הדרך ארוכה. כמו כן מציין פלמר שרוב האגודות המהפכניות נוסדו רק לאחר המהפכה הצרפתית (כך למשל הקארבונרי האיטלקיים) ושהיעקובינים לא היו מעולם אגודה סודית וחשאית כפי שברואל מנסה להציג אותם. עוד טוען פלמר שהמהפכה הצרפתית החלה בעקבות מרד האצולה כנגד האבסולוטיזם של לואי ה-16, בכך מתגלה אי דיוק נוסף של בארואל שכן האצילים ודאי וודאי לא השתייכו לאותם "קושרי קשר מהפכניים".
ההיסטוריון ז'אק גודשו מדגיש, והדבר אכן בולט לכל מי שמעיין בתעודתו של בארואל, את הקושי הניכר לקבל את הרעיון שאגודה מהפכנית יכולה להיות חזקה כל כך ולגרום לתנועת מרי של כמה וכמה עמים וכמה וכמה מעמדות מאמריקה ועד מזרח אירופה. בארואל גם מתעלם מהמהפכה האמריקנית, האם גם לשם הגיעה הקונספירציה שהפילה את הממשל הבריטי? 
עניין נוסף הוא העובדה שכל הטקסט של בארואל לא כתוב כמקור היסטורי, הוא לא מבסס את עצמו על עובדות והוא לא מביא לידי הקורא את ההבנה מה גרם לו לכתוב את התזה הזו.
הדעות שייחס בארואל להוגי ההשכלה לא היו מדויקות: בארואל, מתייחס לפילוסופים כאל מקשה אחת בעלת דעות אחידות וחד משמעיות בכל ולא כן היא. בין הוגי ההשכלה עצמם ישנם חילוקי דעות אדירים. כך לדוגמה בין מונטסקייה, שדוגל בהשארת סמכויות האצילים ומכיר בהן כ"זכויות היסטוריות", לז'אן-ז'אק רוסו שמתנגד לכך ומבקש לחזור ל"חברה הטבעית", הקדם מהפכנית בה לא היו מעמדות ולוולטר שתומך בשליט האבסולוטי כל עוד הוא נאור. פרט לכך הם לא ביקשו להרוס את הסדר האירופאי הישן, הם ביקשו לתקן אותו וודאי וודאי שהם התנגדו לאנרכיה. בכלל, תנועת ההשכלה לא התאחדה במודע, במטרה מוצהרת כנגד מוסדות המדינה או הכנסייה, היא פשוט "נתקלה" בהם. כך לדוגמה לא ביקשה תנועת ההשכלה להעביר נוצרים על דתם אבל היא כן ביקשה להילחם בדעות הקדומות שהנחילה הכנסייה ובשחיתות שלה. דוגמה מקבילה היא בעניין המלוכה - לא היה ניסיון להפיל מלך מסוים אלא להילחם בנורמות שליליות לשלטון. כך, שניתן לומר כי משכילים לא קראו למהפכה אלימה כמו המהפכה הצרפתית אך תקפו את ההנחות שעליהן התבסס המשטר הישן.

תרגום לעברית

עותק מקוצר של הספר יצא בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה, כחלק מהקורס העוסק בעידן המהפכות.

השפעת הספר על האנטישמיות

הספר התקבל בקרב נוצרים רבים באירופה ככתב אישום נגד היהודים, ונחשב לאחד מאבות האנטישמיות המודרנית. סופרים אירופאיים רבים, למשל ג'ון רובינסון הבריטי, "קפצו על העגלה" ופירסמו ספרים דומים המאשימים את היהודים ב"תאוריית קשר" נגד הממסד הנוצרי. ספרים אלו שימשו, בסופו של דבר, בסיס לספר "הפרוטוקולים של זקני ציון".