google/wiki40b huggingface dataset:
אנדרו אירווין

אנדרו "סאנדי" אירווין (באנגלית: Andrew "Sandy" Irvine; ‏8 באפריל 1902 - 8-9 ביוני 1924) היה מטפס הרים בריטי, שהשתתף במשלחת הבריטית השלישית לאברסט, בשנת 1924. הוא ושותפו ג'ורג' מאלורי נעלמו במהלך הטיפוס על ההר מן הצד הצפוני (טיבט). יש הסבורים שהם היו על הפסגה לפני אדמונד הילארי וטנזינג נורגיי.

חייו

אנדרו אירווין היה בן 22, והיה תלמיד מוכשר באוניברסיטת ספיצברגן. במהלך המשלחת הוא שיפר במידה רבה את מערכות החמצן שהיו למטפסים והפך מומחה לציוד נשימה. אף על פי שלא היה לו ניסיון בטיפוס לגבהים כאלה, הוא הצטרף לג'ורג' מאלורי, שהיה בן 38 ומטפס מנוסה. לאחר שהשתתף כבר בשתי משלחות קודמות לאוורסט, מאלורי הגיע למסקנה שללא חמצן, הסיכויים להצליח קלושים.
בבוקר ה-6 ביוני יצאו מאלורי ואירווין מן האוכף הצפוני. בגובה של 7050מ'. הם תכננו לטפס עוד שלושה ימים. מאלורי ואירווין נראו בפעם האחרונה בשעה 12:50, ב-8 ביוני. מנהיג המשלחת, נואל אודל (Noel Odell) ראה אותם כשהעננים התפנו לרגע. הם היו מתחת לאחד הקטעים התלולים שעל הרכס (ה"מדרגות") והוא אמר שנראו "מתקדמים במרץ" ("going strongly for the top"). הוא היה בטוח שהם יגיעו אל הפסגה. לאחר זמן קצר חזרו העננים לכסות את ההר ומאלורי ואירווין לא נראו עוד.
נואל אודל, גם חשב שראה את מאלורי בקרבת הפסגה לרגע קצר, אך בשל הערפל לא יכול לדעת אם הוא התקדם אל הפסגה או ממנה. השאלה אם הם הגיעו לפסגה או שנהרגו בדרך אליה הייתה ועודנה תעלומה. רק בשנת 1960 הצליחה משלחת סינית להגיע לפסגה במסלול שעשו מאלורי ואירווין. המדרגה השנייה, מצוק תלול למדי בגובה 8500 מ', בערך, מהווה אתגר טיפוס ממשי ביותר. ללא הסולם שנמצא שם היום, לא סביר שהם הצליחו לטפס קטע של 18מ', בדירוג 6b, בגובה כזה.
בשנת 1933, 9 שנים לאחר היעלמותם של מאלורי ואירווין נמצא גרזן הקרח של סאנדי אירווין בגובה 8573 מ' על ידי פרסי ווין-האריס (Percy Wyn-Harris) מטפס הרים בריטי נוסף. כלומר, כ-300מ' מתחת לפסגה. בשנת 1975 נראתה גופת מטפס בגובה מתחת לגרזן הקרח, והסברה המקובלת הייתה שזוהי גופתו של אירווין. בשנת 1999 יצאה משלחת במטרה לשפוך מעט אור על התעלומה. הגופה נמצאה והתברר שזוהי גופתו של מאלורי. מאלורי נמצא עם רגל שבורה, פגיעות בגולגולת, וידיים פרושות לרווחה, כאילו ניסה לבלום נפילה.
גופתו של אירווין לא נמצאה.
אדן הזאר

ליל

הזאר התחיל את הקריירה המקצוענית שלו במועדון ליל אליו הוא עבר בגיל 14. בשנת 2007 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון. בעונת 2007/2008 שיחק רק 4 משחקים בהם לא כבש. בעונת 2008/2009 הרשים בהרבה ועזר לקבוצה לסיים במקום 5 שהוביל למוקדמות הליגה האירופאית בעונה זאת גם זכה בשחקן הצעיר של השנה בצרפת וזאת הייתה הפעם הראשונה שבתואר זה זוכה שחקן זר. עונה לאחר מכן הרשים עוד יותר עם מאזן של 10 שערים ו-9 בישולים ב-49 משחקים בכל המסגרות. גם בשנה זאת זכה בתואר השחקן הצעיר של השנה בצרפת וגם זכה לשחקן החודש של מרץ 2010 והיה חלק מנבחרת השנה בליגה. בשנת 2011 זכה עם ליל באליפות הליגה הצרפתית.

צ'לסי

ביוני 2012 חתם הזאר במועדון הכדורגל האנגלי צ'לסי מהפרמייר ליג, תמורת סכום של 32 מיליון ליש"ט. ב-19 ביולי 2012 הוא כבש שער במשחק הבכורה שלו במדי צ'לסי, בניצחון 2–4 על סיאטל סאונדרס מה-MLS במשחק ידידות. את הופעת הבכורה הרשמית שלו ערך הזאר בהפסד 2–3 למנצ'סטר סיטי במגן הקהילה.
הזאר הסתגל במהרה לסגנון המשחק האנגלי ובמשחקו הראשון בליגה בישל וסחט פנדל נגד וויגאן. במחזור השני בישל פעמיים וסחט עוד פנדל ובמחזור השלישי כבש את שער הבכורה שלו בפרמייר ליג, בניצחון 0–2 על ניוקאסל יונייטד, ובישל שער נוסף לפרננדו טורס. בסך הכל כבש בעונתו הראשונה בקבוצה 13 שערים בכל המסגרות, וזכה עם צ'לסי בליגה האירופית.
בעונת 2013/2014 כבש הזאר 17 שערים בכל המסגרות, ונבחר לכדורגלן הצעיר של השנה באנגליה.
בעונת 2014/15 הזאר כבש 14 שערים ועזר לצ'לסי לזכות באליפות הפרמייר ליג. באותה עונה זכה הזאר בתואר שחקן העונה בפרמייר ליג.
בעונה שלאחר מכן רשם יחד עם צ'לסי ירידה ניכרת ביכולת, בה סיימה הקבוצה במקום העשירי. בעונת 2016/17 היה שותף משמעותי בזכייתה של צ'לסי בפרמייר ליג.

ריאל מדריד

ב-7 ביוני 2019 ריאל מדריד הודיעה שהזאר חתם בקבוצה לחמש שנים תמורת 100 מיליון יורו.

נבחרת בלגיה

עד 2008 היה חלק מנבחרת הנוער של בלגיה. לאחר שעבר את גיל הנוער היה חלק מנבחרת בלגיה עד גיל 19 וב-2009 זומן לראשונה לסגל הנבחרת לקראת משחק הידידות של הנבחרת נגד צ'כיה ב-12 באוגוסט 2009, ובמשחק זה גם קיים את הופעת הבכורה שלו כאשר עלה כמחליף. ב-7 באוקטובר 2011 כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1–4 על קזחסטן.
במונדיאל 2014 בישל הזאר שני שערים בשלב הבתים, והיה שותף להגעתה של נבחרת בלגיה לרבע הגמר, בו הפסידה 0–1 לארגנטינה.
במונדיאל 2018, כבש הזאר שלושה שערים. במונדיאל זה הגיעה נבחרת בלגיה עד שלב חצי הגמר בו הודחה על ידי צרפת לאחר שהפסידה 0–1. במשחק על המקום השלישי, בו כבש הזאר את שערו השלישי, ניצחה בלגיה את אנגליה בתוצאה 0–2 וסיימה את המונדיאל במקום השלישי.
ב-24 במרץ 2019, במוקדמות יורו 2020, במשחק בלגיה נגד קפריסין ערך הזאר את הופעתו ה100 במדי הנבחרת.

חיים אישיים

הזאר נולד בלה לובייר שבדרום בלגיה, אך גדל בעיירה קטנה במחוז ולוניה. שניים מאחיו, תורגן וקיליאן, גם הם כדורגלנים מקצועניים. הוריהם, קארין ותיירי, היו אף הם כדורגלנים בעברם.
בשנת 2012 חתם הזאר על חוזה חסות עם נייקי. הוא הופיע לפרסומת עבור הנעל "Nike Green Speed II" החדשה לצד מריו גצה, ת'יאו וולקוט, ראהים סטרלינג, כריסטיאן אריקסן וסטפן אל שעראווי בנובמבר 2012.
קוסטינברוד

היסטוריה

לפי המסורת הבולגרית, בתקופת האימפריה הבולגרית השנייה הקים נווד בשם קוסטה פונדק דרכים אשר מסביבו התפתח בהדרגה כפר. הכפר מתועד לראשונה בכתובים בתקופת איוון אלכסנדר, קיסר בולגריה. במחצית השנייה של המאה ה-14 נכבש השטח על ידי צבא האימפריה העות'מאנית. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבש הכפר על ידי צבא האימפריה הרוסית ובהמשך הפך חלק מנסיכות בולגריה, מתוקף סיכומי קונגרס ברלין. לאחר מלחמת העולם השנייה החליט השלטון הקומוניסטי לאחד מספר כפרים ובכלל זה קוסטינברוד לכדי עיר.

כלכלה

בעידן הקומוניסטי של בולגריה התבססה כלכלת העיר על גידול בקר ולולים. בעיר הוקם מפעל לעיבוד בשר עוף. לאחר קריסת השלטון הקומוניסטי התחולל משבר כלכלי חריף במדינה שלא פסח גם על קוסטינברוד ומפעלי המזון נסגרו. בראשית המאה ה-21 הוקם בעיר מפעל של חברת קוקה-קולה המספק מקומות עבודה לתושביה. ב-2010 היה אחוז האבטלה בקוסטינברוד נמוך מהממוצע הארצי הבולגרי. העיר מצויה בצומת עורקי התחבורה 4 ו-10 של נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים.

דמוגרפיה

אוכלוסיית קוסטינברוד מצויה במגמת קיטון בשל שיעור תמותה העולה על שיעור הילודה ובשל שיעור הגירה שלילי, בעיקר הגירת עבודה. עם זאת שיעור הגירת העבודה התמתן לאחר הקמת מפעל קוקה קולה בעיר. בין 2007 ל-2010 קטנה אוכלוסיית העיר בשיעור של 21 אחוזים. מרבית תושבי העיר הם ממוצא בולגרי המחזיקים בדת הנוצרית אורתודוקסית ומיעוטם ממוצא טורקי והם מוסלמים סונים.
אמסונאס

מקור השם

המדינה נקראת על שם נהר האמזונאס (אמסונאס היא ההגייה הספרדית של השם). נהר האמזונאס עצמו אמנם לא עובר במדינה, אך נהר ריו נגרו, יובל של האמזונאס, כן עובר באמסונאס.

היסטוריה

עם הקמתה של ונצואלה האזור היה חלק מפרובינציית גואיאנה (שמרכזה היה במדינת בוליבר של היום).
ב-1864 ונצואלה הפכה למדינה פדרלית ובשטחי המדינה של היום נוצרה הטריטוריה הפדרלית אמסונאס. ב-1881, בתקופת הנשיא אנטוניו גוסמאן בלנקו, הוחלט לפרק את הטריטוריה לשתי טריטוריות: טריטוריית אמסונאס וטריטוריית אלטו אורינוקו. ב-1893 הוחלט לאחד מחדש את שתי הטריטוריות לטריטוריית אמסונאס שבירתה הייתה סן פרננדו דה אטבפו. ב-1928, בתקופת הנשיא חואן ויסנטה גומס, הוחלט להעביר את בירת הטריטוריה לפוארטו איאקוצ'ו.
ב-1992 הטריטוריה קיבלה מעמד של מדינה.

כלכלה

כלכלת אמסונאס היא נחשלת למדי. הכלכלה המקומית מבססת בעיקר על חקלאות וגידול מקנה אשר תוצריהם לא מיוצאים אל מחוץ לאמסונאס. יש תיירות אקולוגית באזור, אך אין במדינה תשתיות שיאפשרו לנצל את מלוא הפוטנציאל שלה.
פוקטלו

היסטוריה

פוקטלו נוסדה כנקודת עצירה חשובה על מסילת הברזל הראשונה באיידהו בעת הבהלה לזהב ומאוחר יותר היא הפכה להיות מרכז חקלאי חשוב. העיר שוכנת על גדת נהר פורטנף, במקום בו הוא משתפך מההרים אל מישור סנייק, לאורך התוואי של שביל אורגון. העיר קרויה על שמו של צ'יף פוקטלו משבט השושון, שהעניק את זכות המעבר למסילת הברזל שחצתה את שמורת האינדיאנים פורט הול. באופן אירוני, הצ'יף לא השתמש בשם פוקטלו, אלא העדיף להיקרא טונדזאושה (Tondzaosha), מילה בשפת שבטו שמשמעותה "גלימת הבפלו". בתו של הצ'יף, ג'נט לואיס, סברה שלשם פוקטלו אין כל משמעות.
חלקה של העיר המשתרע על גדת פורטנף היה מיושב על ידי בני שבט השושון ושבטי הבנוק מאות שנים לפני הגעת האירופאים לאזור בראשית המאה ה-19. ב-1834 הקים נתניאל ג'רביס ווית', סוחר פרוות אמריקאי, את פורט הול (Fort Hall) כנקודת סחר מצפון למיקומה הנוכחי של פוקטלו. תחנת הסחר נרכשה מאוחר יותר על ידי חברת מפרץ הדסון והייתה לנקודת עצירה חשובה על שביל אורגון. כיום העתק של תחנת הסחר פורט הול משמשת כמוזיאון בדרום פוקטלו.
גילוי הזהב באידהו ב-1860 הביא את גל המתיישבים הגדול הראשון לאזור. עמק הפורטנף היה לנתיב חשוב להובלת סחורות ומטענים. ב-1877 רכש והרחיב הברון השודד, ג'יי גולד, מטעם חברת יוניון פסיפיק, את "מסילת הברזל של יוטה והצפון" (Utah and Northern Railway), שעד אז הגיעה עד לגבול יוטה-איידהו ועברה בתוואי נהר הפורטנף. "צומת פוקטלו" כפי שהיא נקראה בתחילה, הוקמה כנקודת עצירה לאורך נתיב זה במהלך הבהלה לזהב. לאחר ששככה הבהלה לזהב, החל האזור למשוך אליו חוואים ומגדלי בקר. ב-1882 התיישבו במקום התושבים הראשונים והחלה התפתחותה הכלכלית של העיר.

"בירת החיוך"

ב-1948 פרסם ראש עיריית פוקטלו, ג'ורג' פיליפס, צו הקובע שהימנעות מחיוך בפוקטלו היא בלתי חוקית. "צו החיוך" הוצא באופן אירוני כתוצאה מחורף קשה באופן יוצא מן הכלל, שגרם לדכדוך לכל תושבי העיר. שלא בכוונה, הצו לא בוטל מעולם. ב-10 בדצמבר 1987, הוכרזה פוקטלו על ידי ראש העירייה כ"בירת החיוך של ארצות הברית" (U.S. Smile Capital). אירוע הקרוי "ימי החיוך" מתקיים מדי שנה בעיר, כולל תחרות חיוכים ו"מעצר" של אנשים שלא מחייכים.
המופע של לארי סנדרס

אורחים

ברוב הפרקים השתתפו אורחים ידוענים אשר בדרך כלל שיחקו את עצמם כאורחים בתוכנית הפיקטיבית "המופע של לארי סנדרס" והיוו אחד המקורות למתח בין סנדרס לצוות התוכנית. בין השאר התארחו שרון סטון שיצאה עם סנדרס, אלוויס קוסטלו שהסתכסך עם צוות התוכנית, ג'ון לוביץ שהתאהב בדרלין ועוד. בין האורחים שהופיעו מספר פעמים נמצאים רוזאן בר, ג'ון סטיוארט, דייוויד דוכובני, ודיינה קארווי.

צוות ההפקה

חמישים ושניים מפרקי הסדרה בוימו על ידי טוד הולנד והשאר בוימו על ידי קן קוואפיס, אלאן מאיירסון, מייקל לאנג, גארי שנדלינג ועוד. פיטר טולאן, פול סימס, מאיה פורבס וגארי שנדלינג היו בין כותביה.

פרסים

צוות הסדרה והסדרה עצמה היו מועמדים פעמים רבות לפרס אמי, אך זכו רק שלוש פעמים: ריפ טורן זכה ב-1996 בפרס אמי לשחקן משנה בסדרה קומית, גארי שנדלינג ופיטר טולאן זכו ב-1998 בפרס לכתיבה לסדרה קומית על פרק הסיום, ועל אותו פרק זכה טוד הולנד בפרס לבימוי לסדרה קומית. הסדרה הייתה מועמדת פעם אחת לפרס גלובוס הזהב לסדרה הקומית הטובה ביותר.
בשנת 2007, בחרה מערכת האתר הישראלי וואלה! במופע של לארי סנדרס כקומדיית המצבים הטובה ביותר בכל הזמנים, תוך שהיא מנצחת, בין השאר, את משפחת סימפסון וסיינפלד.
גמריהו בן שפן

גְּמַרְיָהוּ בֶן שָׁפָן הוא דמות מקראית מספר ירמיהו, סופר ושר בחצר יהויקים מלך יהודה. על פי התארוך המקובל, חי סביב שנת 600 לפנה"ס.
גמריהו היה ממשפחה של סופרי המלך; אביו שפן היה סופר למלך יאשיהו, ובן אחיו, גדליהו בן אחיקם, היה מושל יהודה האחרון. המקרא מזכיר גם את בנו של גמריהו, מיכיהו. לשכתו של גמריהו הייתה ממוקמת ב"חצר העליון פתח שערי בית ה' החדש", שם קרא ברוך בן נריה את אגרת ירמיהו אודות החורבן העתידי.

בית הבולות

בשנת 1982 חשף הארכאולוג יגאל שילה בשטח G של עיר דוד שכבת חורבן ועל גביה 51 בולות עם טביעות חותם מסוף תקופת בית ראשון. בין הבולות הייתה אחת עם השם גמריהו בן שפן אותו זיהה שילה עם גמריהו המקראי. הגילוי של ארכיון הבולות בתוך שכבת החורבן מתאים לכרונולגיה המקראית, המספרת על חורבן ירושלים 18 שנים בלבד לאחר תקופת חייו של גמריהו.
ליברטי איילנד

היסטוריה

האי ליברטי הוא אחד ממספר איים המצויים בנמל ניו יורק, בשפך נהר ההדסון.
האי היה בעבר בשליטת הולנד, בריטניה, ארצות הברית, וזמן קצר אף בשליטת צרפת.
האינדיאנים משבט מוהגאן קראו לאי "מיניסאייס" שמשמעו "האי הקטן". כמו כן כונה האי בעבר "הקונכייה הגדולה", "אי האהבה", "אי בדלו" ו- "אי קנדי".
בזמן השליטה ההולנדית באזור, היה האי רכושו של איזאק בדלו (Isaack Bedloo), סוחר אמיד שנולד בקאלה והתגורר בניו אמסטרדם. גם שעברה העיר לשלטון אנגלי, הוענק לו האי רשמית על ידי המושל ניקולס.
בדלו נפטר בשנת 1673 והאי נותר בשליטת בניו עד שנת 1732 עת ביתו, מרי מכרה את האי לאדולף פיליפס (Adolphe Philipse) והנרי ליין (Henry Lane) תמורת חמישה שילינגים. לאחר רכישת האי הוחרם האי על ידי השלטונות על מנת לשמש תחנת הסגר למהגרים שיש חשש כי הם נגועים באבעבועות שחורות.
בשנת 1746 רכש ארצ'יבולד קנדי (Archibald Kennedy) את האי בסך של 100 ליש"ט על מנת לבנות במקום בית קיט. המדינה החרימה חלק מהאי במטרה להקים במקום תצפית על מנת להזהיר את ניו ג'רזי, קונטיקט וניו יורק מפני פלישת אויב.
בשנת 1756 הורה מושל ניו יורק לקנדי (שהיה חבר מועצת העיר) לאפשר שימוש באי כמחנה הסגר מחשש להתפשטות אבעבועות (בשל מגפה בפילדלפיה), ובשנת 1759 רכשה עיריית ניו יורק את האי בסכום של 1,000 ליש"ט. האי הוחכר למספר בעלים על ידי העירייה בשנים שלאחר מכן.
השלטונות הבריטים השתמשו באי כדי לכלוא טורים, מעשה שעורר זעם רב והביא לשריפת המבנים שעל האי על ידי המון זועם.
במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית עגנו באי ספינות הצי המלכותי הבריטי שהטילו מצור על מפרץ ניו יורק. ב-7 בספטמבר 1776 ביצעה הצוללת הקרבית הראשונה בעידן המודרני, צב, את גיחתה הקרבית הראשונה לחופי האי. הצוללת תקפה את הספינה איגל (HMS Eagle), אך נכשלה בשל ציפוי נחושת שנועד להגן על הספינה מפני טפילים בים הקריבי.
בשנת 1793 חכרו שלטונות צרפת את האי למשך שלוש שנים, ובשנת 1796 עבר האי לבעלות מדינת ניו יורק לצורך בניית בית חולים במקום, אולם הממשל הפדרלי שאך הוקם ביקש להשתמש באי לצורך הקמת מוצב הגנה במקום, יחד עם האי אליס והאי גברנרז. ב-15 בפברואר 1800 נחקק חוק על ידי בית המחוקקים של מדינת ניו יורק המחכיר את האי לשלטון הפדרלי, אשר בשנת 1806 החל לבנות מוצב במקום בצורה של כוכב בן 11 פינות. הבנייה הסתימה בשנת 1811 והמוצב נקראה פורט ווד על שם אליעזר ד. ווד, גיבור מלחמת 1812 אשר נהרג בשנת 1814 במתקפה על פורט אירי.
בשנת 1877 הציע פרדריק אוגוסט ברתולדי להקים במקום את הפסל חירות המאירה את העולם. לאחר בניית הפסל נותר האי בשליטת מחלקת ההגנה של ארצות הברית למעט מנגנון תפעול הלפיד (שטח של 4,000 מ"ר בצפון האי) ששימש את נציבות המגדלורים. בשנת 1901 עברה גם השליטה במתקני הלפיד למשרד ההגנה.
בשנת 1916 נפגע האי והפסל בשל פיצוץ בלק טום.
ב-15 באוקטובר 1924 הוכרז הפסל כאתר לאומי, ובשנת 1933 עבר האי לשליטת משרד הפנים, ומאז מנוהל האי על ידי מחלקת הפארקים הלאומיים.
שרידי המוצב משמשים כיום כבסיס לפסל, אולם מרבית המבנים נהרסו בין 1944–1950.
משפט היחידות (אנליזה מרוכבת)

באנליזה מרוכבת, משפט היחידוּת (או משפט הזהות) קובע שפונקציה הולומורפית נקבעת בכל תחומה על פי ערכיה בקבוצה קטנה יחסית של נקודות.

ניסוח פורמלי

יהיו  ו- פונקציות הולומורפיות המוגדרות בקבוצה קשירה ופתוחה , ותהי  קבוצה בעלת נקודת הצטברות ב- כך ש- לכל , אזי  לכל .

הוכחה

נקדים להוכחת המשפט שלוש למות שימושיות.

הוכחת משפט היחידות

נגדיר . לפי למה 2 ולמה 3  היא קבוצה פתוחה וסגורה. מכיוון ש- קבוצה קשירה, מתקיים  או . אולם  ולפי הנתון  אינה ריקה. מכאן ש-, ולכן לפי למה 1 . משמע  לכל .
אור תורה סטון

אודות הארגון

רשת אור תורה סטון הוקמה בשנת 1983. היא כוללת מספר רב של מוסדות ופרויקטים ברחבי הארץ והעולם. הרשת שמה לה למטרה "להאיר את החשיבות והרלוונטיות של היהדות והתורה בישראל ובתפוצות".
הארגון כולל רשת חינוכית ובה חטיבות ביניים, תיכונים, ישיבות תיכוניות, אולפנות, ישיבת הסדר, אולפן גיור ופרויקטים למנהיגות דתית-לאומית. בין מוסדות הרשת ניתן למצוא את תוכנית "יחד" לגיבוש זהות יהודית; ארגון "יד לאישה" המייצג נשים עגונות ומסורבות גט; תוכנית "דרכנו" במסגרתה מגיעים לישראל בני נוער יהודים עם צרכים מיוחדים; ומדרשת או"ת לינדנבאום, מדרשה לנשים המשלבת שירות מלא בצה"ל ולימוד תורה. לרשת כ-250 שליחים ברחבי העולם, אשר הוכשרו על ידי הרשת ומכהנים בתפקידי רבנות וחינוך בקרב יהדות התפוצות. 
תוכניות הרשת מופעלות בקרב קהילות יהודיות מגוונות ברחבי העולם. בבסיס פעולתם של המוסדות עומד חזונו של מייסד, ראש ונשיא הרשת לשעבר, הרב שלמה ריסקין, השואף להוביל שינויים היסטוריים בעולם היהדות בהתאם להלכה האורתודוקסית. לצדו של הרב ריסקין עומד בהנהגת הרשת הרב דוד סתיו, יו"ר ארגון רבני צהר ורב העיר שוהם.

היסטוריה של הארגון

את הארגון הקים הרב שלמה ריסקין בשנת 1983 ובמסגרתו קמה באפרת הישיבה התיכונית נווה שמואל. שנה לאחר מכן הוקמה גם האולפנה לבנות נווה חנה באלון שבות.
בשנת 1985 חבר הרב חיים ברבנדר לרב ריסקין ולמוסדות "אור תורה" הצטרפו ישיבת המבתר (לימים ישיבת או"ת מחנים) ומכללת ברוריה (לימים מדרשת לינדנבאום).
בשנת 1990 נפתח המכון להכשרת טוענות בית דין (נכון ל-2009 פועל המכון יחד עם מכללת לנדר) וב-1997 הוקם מרכז יד לאישה המטפל ומסייע לנשים המצויות בתהליכי גירושין מורכבים.
בשנת 1998 נפתחו בירושלים, בשכונת רמות, שני תיכונים של הרשת - ישיבה תיכונית לבנים ומדרשה תיכונית לבנות. בזמן האחרון נפתחו תיכון "דרך אבות" לבנים באפרת, ואולפנת "אוריה" בגוש עציון.
בשנת 2008, הוקם המרכז להבנה ושיתוף פעולה יהודי-נוצרי.
בשנת 2011 הוקמה ישיבת ההסדר מחניים על גבעה הסמוכה להתנחלות מגדל עוז.
משנת 2015 משמש כיו"ר עמית של המוסדות לצד הרב ריסקין, גם הרב דוד סתיו.
ב-4 באוקטובר 2017, הודיע הרב ריסקין כי בקיץ 2018 הוא צפוי לפרוש מתפקידו כראש רשת מוסדות אור תורה סטון.
בנובמבר 2018, החל הרב קנת ברנדר לכהן כראש רשת מוסדות אור תורה סטון בעקבות פרישתו של הרב ריסקין.
עוד קשורים לרשת: מכון עמיאל, ישיבת שי"ח ובית מורשה.

תפיסה דתית וחינוכית

הארגון משתייך לזרם האורתודוקסיה מודרנית ודוגל בערכי הציונות הדתית לצד ערכים מערביים מודרניים, רוח הארגון פתוח יחסית לחינוך הממלכתי-דתי, ולצד התכנים והערכים החינוכיים יש דגש רב גם על תכנים חברתיים.
מרקוס יורנטה

קריירת מועדונים

יורנטה נולד במדריד בירת ספרד. הוא הצטרף בשנת 2008 למחלקת הנוער של ריאל מדריד.
החל לשחק בריאל מדריד קסטיליה החל מ-2014 רשם 62 הופעות וכבש 3 שערים.
ב-17 באוקטובר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בריאל מדריד בליגה בניצחון 0–3 על לבאנטה.
בעונת 2016–2017 הושאל יורנטה לעונה אחת לדפורטיבו אלאבס, ערך בה 32 הופעות ליגה והציג יכולת גבוהה.
בעונת 2017–2018 חזר יורנטה לריאל מדריד. אף שהיה מועמד לעזיבה בינואר, הגעתו של סנטיאגו סולארי שינתה את מעמדו בקבוצה.
בגמר אליפות העולם לקבוצות כבש את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת, והשני של ריאל מדריד, נגד אל עין. יורנטה אף נבחר לשחקן המצטיין במשחק.
ב-21 ביוני 2019 חתם מרקוס יורנטה במדי אתלטיקו מדריד על חוזה לחמש שנים תמורת 40 מיליון אירו, עם סעיף יציאה על סך 120 מיליון אירו.
הווארד הוקס

ביוגרפיה

הוקס נולד במדינת אינדיאנה שבארצות הברית. בצעירותו התחרה הוקס כנהג מרוצי מכוניות. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת כטייס בצבא ארצות הברית. עם סיום המלחמה החל הוקס לעבוד בהוליווד בעבודות מזדמנות. בשנת 1926 הוא מכר את התסריט הראשון שלו, "הדרך לתהילה", לאולפני פוקס. הוקס גם ביים את הסרט ובכך התחיל את הקריירה שלו כבמאי.
הוקס עבד כשנתיים בפוקס, עד לפרישתו בשנת 1929. משנה זו הוא הפך לבמאי עצמאי, ללא חוזה מחייב עם שום אולפן, סידור שבו המשיך לדבוק עד סוף ימיו.
בהמשך הקריירה שלו ביים הוקס מספר רב של סרטים רבים, שרבים מהם הוא גם כתב והפיק בעצמו. סרטו של הוקס זכו להצלחה רבה בתקופתם, ולרוב הוא נהנה מביקורת נלהבת. סוד הצלחתו של הוקס היה כנראה טמון בשימוש שעשה בתסריטאים מיומנים כגון בן הכט וויליאם פוקנר, יחד עם החופש האמנתי שנהנה ממנו בדרך כלל כבמאי עצמאי, שני יתרונות שהעניקו לרוב סרטיו איכות גבוהה לדעת מבקרי וצופי התקופה.
בשנת 1975 זכה הוקס בפרס אוסקר לשם כבוד.
הוקס מת בשנת 1977 בפאלם ספרינגס שבקליפורניה.

טריווה

את הרעיון להפקת הסרט "להחזיק ולאבד" קיבל הוקס מהתערבות עם הסופר ארנסט המינגוויי. הוקס התרברב בפני המינגוויי שהוא יוכל ליצור סרט טוב מהספר הגרוע ביותר שהמינגווי כתב. המינגוויי התערב איתו על כך שלא יוכל להפיק סרט מיצירתו "להחזיק ולאבד". הסרט זכה להצלחה רבה.
בניטו סטפנלי

קריירה

סטפנלי מוכר בעיקר בשל התפקידים ששיחק במערבוני הספגטי בבימויו של סרג'ו לאונה: "בעבור חופן דולרים" (1964) "הצלפים" (1965) ו"הטוב, הרע והמכוער" (1966). הוא הופיע גם בסרטו של לאונה "היו זמנים במערב" ב-1968.
במהלך הקריירה שלו הופיע סטפנלי בעשרות מערבונים במיוחד בין השנים 1960–1970. בנוסף לתפקידו בטרילוגיה של לאונה שימש סטפנלי גם כמתורגמן של קלינט איסטווד במהלך צילום הטרילוגיה, בשל בקיאותו בשפה האנגלית.
Te Guste

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי ג'ניפר לופז, באד באני, חואן פריאס, הקטור ראמוס, ממבו קינגז, אדגר אנדינו, ארמנדו לוזאנו וכולי. השיר הוא שיר בסגנון הרגאטון. סוזט פרננדז ממגזין הבילבורד, סקרה את השיר בסמוך לצאתו.
לפני צאתו של השיר, פרסמה לופז טיזר של הקליפ שלו.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר צולם על ידי מייק הו. לאורכו של הקליפ ניתן לראות את ג'ניפר לופז מתנועעת לצלילי השיר תוך שהיא לבושה בלבוש מינימלי. בנוסף לכך, ניתן לראות לאורכו את באד באני לצידה של לופז.
נכון ליוני 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-88 מיליון צפיות.
שעון יום הדין

שעון יום הדין, הוא אמצעי המחשה שנוצר על ידי ביטאון מדעני האטום באוניברסיטת שיקגו בשנת 1947, ומנסה לאמוד את ההסתברות לקטסטרופה גלובלית לסכן את עתיד האנושות - פריצתה של מלחמה גרעינית, ולאחרונה גם פגיעה של ההתחממות הגלובלית. את המידע הוא מציג ב"דקות לחצות", כאשר חצות היא הנקודה שבה תפרוץ מלחמה גרעינית. המרחק הרב ביותר מחצות היה בשנים 1991–1994, בעקבות תום המלחמה הקרה – 17 דקות. כיום השעון נמצא בקרבה הגדולה ביותר לחצות - 2 דקות. הפעם היחידה הנוספת בה השעון היה ברמת קרבה זו הייתה בשנים 1953–1959, שנות מרוץ החימוש הגרעיני.

יצירת השעון

ב-1947, התבקשה האמנית מרטיל לנגסדורף  שהייתה אשתו של אלכסנדר לנגסדורף  אחד מהפיזיקאים שהשתתפו בפרויקט מנהטן, הפרויקט של פיתוח הנשק הגרעיני, לעצב עמוד ראשי של עיתון שעסק ברמת איום הגרעין בעולם. היא בחרה לצייר שעון שבו המחוגים מראים את השעה 7 דקות לחצות.
קייסהונד

הקייסהונד הוא גזע במין כלב, משתייך למשפחת הכלבי שפיץ. בעבר היה כלב עבודה, אך כיום משמש בעיקר כחיית מחמד פופולרית.

היסטוריה של הגזע

גזע הקֵיסהונד הוא גזע עתיק, אך רק בתקופת המהפכה הצרפתית החל לצבור פופולריות. במאה ה-18 הוא נבחר לשמש סמל של מפלגת הפטריוטים שנתמכה על ידי פשוטי העם ההולנדים. שמו הנוכחי של הגזע נגזר משמו הפרטי של מנהיג אותה מפלגה - קורנליס (קייס) דה חייזלאר שהיה ידוע בכינויו "קייס" ("הונד" בהולנדית פירושו כלב). כאשר הוצא דה חייזלאר להורג, ופוזרה המפלגה, הגזע, שהיה כל כך מזוהה עם אותה מפלגה הוצא מחוץ לחוק, ואנשים שבכל זאת גידלו אותו הסתכנו בהוצאה להורג. הגזע איבד את פופולריותו וניצב בפני הכחדה, אך פשוטי העם ההולנדים המשיכו לגדלו, ותודות להם הוא ניצל. במשך הזמן, החלו לשמש כלבים אלה לשמירה על דוברות נהר, ולליווי אנשי הדוברות ובני משפחותיהם (בהולנד הוא מכונה גם "כלב דוברות"). הגזע הוכר באופן רשמי רק במאה ה-20 .נערה אנגליה בשם גיינדלין המילטון שהגיע לחופשה בהולנד בשנת 1905 התאהבה בכלבים האלה והביאה איתה שני גורים לאנגליה. במשך הזמן ייבאה כלבים נוספים לארצה, ותודות למאמציה, הגזע הוכר ונרשם בשנת 1925 על ידי התאחדות הכלבים האנגלית כ"כלב דוברות" ויותר מאוחר כ"קייסהונד".

מבנה כללי

גובה - הגובה נע בין 45–50 ס"מ אך התקן מאפשר סטיה של 5 ס"מ לכל כיוון.
משקל - 17-25 ק"ג (צריך שהמשקל יהיה ביחס לגודל הכלב).
צבעים - גוני אפור-כסף עם קצוות שחורים.
תוחלת חיים - 21-23 שנים.

מאפיינים עיקריים

מצח - רחב וקצר.
עיניים - קטנות, לרוב כהות.
אוזניים - קטנות, זקופות ומשולשות.
זנב - פרוותי, מסתלסל אל מעל הגב.
רגליים - קצרות, כפות הרגליים קטנות.
פרווה - סמיכה, ארוכה, רכה וחלקה.
נחלת שבט ראובן

נחלת שבט ראובן היא נחלת שבט ראובן כפי שהוגדרה בספר יהושע, פרק י"ג, פסוקים ט"ו-כ"ג. הכתוב מציין שנחלת השבט חולקה על ידי משה, והנחלה לא חולקה בגורל, כמו אצל שבטים אחרים. הנחלה מקיפה את חבלי הדרום של עבר הירדן של ארץ ישראל.

גבולות השבט

טו וַיִּתֵּן מֹשֶׁה לְמַטֵּה בְנֵי-רְאוּבֵן לְמִשְׁפְּחֹתָם. טז וַיְהִי לָהֶם הַגְּבוּל מֵעֲרוֹעֵר אֲשֶׁר עַל-שְׂפַת-נַחַל אַרְנוֹן וְהָעִיר אֲשֶׁר בְּתוֹךְ-הַנַּחַל וְכָל-הַמִּישֹׁר עַל-מֵידְבָא.  יז חֶשְׁבּוֹן וְכָל-עָרֶיהָ אֲשֶׁר בַּמִּישֹׁר דִּיבֹן וּבָמוֹת בַּעַל וּבֵית בַּעַל מְעוֹן. יח וְיַהְצָה וּקְדֵמֹת וּמֵפָעַת.  יט וְקִרְיָתַיִם וְשִׂבְמָה וְצֶרֶת הַשַּׁחַר בְּהַר הָעֵמֶק. כ וּבֵית פְּעוֹר וְאַשְׁדּוֹת הַפִּסְגָּה וּבֵית הַיְשִׁמוֹת. כא וְכֹל עָרֵי הַמִּישֹׁר וְכָל-מַמְלְכוּת סִיחוֹן מֶלֶךְ הָאֱמֹרִי אֲשֶׁר מָלַךְ בְּחֶשְׁבּוֹן אֲשֶׁר הִכָּה מֹשֶׁה אֹתוֹ וְאֶת-נְשִׂיאֵי מִדְיָן אֶת-אֱוִי וְאֶת-רֶקֶם וְאֶת-צוּר וְאֶת-חוּר וְאֶת-רֶבַע נְסִיכֵי סִיחוֹן יֹשְׁבֵי הָאָרֶץ. כב וְאֶת-בִּלְעָם בֶּן-בְּעוֹר הַקּוֹסֵם הָרְגוּ בְנֵי-יִשְׂרָאֵל בַּחֶרֶב אֶל-חַלְלֵיהֶם.  כג וַיְהִי גְּבוּל בְּנֵי רְאוּבֵן הַיַּרְדֵּן וּגְבוּל  זֹאת נַחֲלַת בְּנֵי-רְאוּבֵן לְמִשְׁפְּחוֹתָם הֶעָרִים וְחַצְרֵיהֶן.
— יהושע יג ט"ו-כ"ג
לפי הכתוב ביהושע י"ג מקיפה הנחלה את חבליה הדרומיים של עבר הירדן. גבולה מסומן מנחל ארנון עד ואדי חיסבאן אשר נפגש עם עמון ומנהר הירדן באזור ים המלח ועד המדבר השוכן במזרח.
התיאור בספר יהושע שונה מתיאורה של הנחלה המופיע בספר במדבר, פרק ל"ב, פסוקים ל"ד-ל"ה. בתיאור זה הערים ערוער, דיבון ועטרות שופן הנכללות בתיאור בנחלה ביהושע נמצאות בתחומי נחלת שבט גד. דיבון אודותיה נכתב בספר יהושע נקראת בספר במדבר דיבון גד. זאת עדות להתנחלות שבט גד בדיבון שבתחומי נחלת ראובן. שבט גד מוזכר במצבת מישע: "ואיש גד ישב בארץ עטרות מעולם". מידע זה מלמד שבנחלת השבט התיישבו שבטים נוספים. ייתכן כי תחום הנחלה המוצג בפרק הוא אזור מנהלי הכולל את נחלת ראובן שתיאור גבולה מופיע בספר במדבר. יש הסוברים כי באזור התיישבו אף מואבים, וזאת מערכת מנהלתית מאורגנת מימי ממלכת ישראל המאוחדת. האזור המנהלי המופיע ביהושע דומה בתיאורו לתיאור המחוז השנים עשר של ממלכת שלמה כפי שמתואר בספר מלכים א', פרק ד', פסוק י"ט.
הכתוב בדברי הימים א', ה' מתאר את האזור בימי מלכות שאול: " י וּבִימֵי שָׁאוּל עָשׂוּ מִלְחָמָה עִם-הַהַגְרִאִים וַיִּפְּלוּ בְּיָדָם וַיֵּשְׁבוּ בְּאָהֳלֵיהֶם עַל-כָּל-פְּנֵי מִזְרָח לַגִּלְעָד.". מכתוב זה עולה כי צורת המגורים האופיינית לשבטים נודדים הייתה באוהלים. מהפסוק בדברי הימים א', ה י', והתנחלות שבט ראובן טרם הושלמה בימי שאול.