ראובן גור

ראובן גור (באנגלית: Ruben Gur;‏ נולד ב-1947) הוא פסיכולוג אמריקאי ממוצא ישראלי. משמש כפרופסור באוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה, בקתדרה לפסיכיאטריה, וכן בקתדרות לרדיולוגיה ונוירולוגיה. הוא מנהל מעבדת המוח בבית החולים של אוניברסיטת פנסילבניה.
גור הוא מומחה בנוירופסיכולוגיה וביישומי ההדמיה בחקר המוח וההתנהגות. הוא מהדמויות המובילות במחקר בתחום הפסיכיאטריה בארצות הברית, בעיקר בחקר הקשר שבין מוח להתנהגות, בהתבסס על טכניקות ההדמיה של המוח אצל בני אדם חיים, בריאים או חולים בהפרעות נפשיות שונות. טכניקות אלה התפתחו בשנות 1980-90, בעיקר באמצעות התהודה המגנטית התפקודית (fMRI) והטומוגרפיה של פליטת פוזיטרונים (PET) של המוח.
גור תרם רבות למחקרים פסיכולוגיים גם בתחומים אחרים כמו חקר מנגנוני ההגנה הנפשיים וה"הטעיה העצמית", ביחד עם החוקר הרולד זקהיים. כמו כן חקר השפעות השינה על התפקודים הקוגניטיביים.

ביוגרפיה

גור נולד וגדל בישראל. הוא שירת בצה"ל בשנים 1967-1965, ובהמשך למד לתואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, בין השנים 1970-1967.
ב-1970 נסע לארצות הברית, שם למד לדוקטורט בפסיכולוגיה ופסיכולוגיה קלינית באוניברסיטת מישיגן באיסט לנסינג (East Lansing). ב-1973 עסק במחקר לקראת פוסטדוקטורט בפסיכולוגיה באוניברסיטת סטנפורד בקליפורניה, אצל הפסיכולוג הנודע ארנסט הילגרד. אחר כך, במהלך השנים 1974-1976, עשה פוסטדוקטורט בתחום הנוירופסיכולוגיה, באוניברסיטת פנסילבניה. מאז עבד כמרצה וחוקר באוניברסיטה זו. החל משנת 1988 מכהן כפרופסור לפסיכיאטריה. בשנים 1996-1992 עבד גם במכון הלאומי לבריאות. משנת 2005 הוא מכהן כנוירופסיכולוג ראשי במרכז הרפואי של מנהל הווטרנים בפילדלפיה.
רבים ממחקריו ערך ביחד עם אשתו, רחל גור, פסיכיאטרית, נוירולוגית ופסיכולוגית, איתה למד באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת מישיגן.

מחקרי לטרליזציה

בני הזוג גור חקרו בשנת 1975 את הקשר בין כיוון תנועות העיניים בעת חשיבה - שמאלה או ימינה – ובין השימוש במנגנוני הגנה מסוימים. הם מצאו שה"שמאליים" (שכיוונו עיניהם קודם שמאלה כשנשאלו שאלה) מאופיינים יותר מה"ימניים" בנטייה להכחשה והדחקה.

הונאה עצמית ושקרים

גור חקר את תופעת ה"הונאה העצמית" (self deception) בשיתוף עם הרולד זקהיים (Sackeim), בסוף שנות ה-70 ובשנות ה-80. גור יצר שאלונים מתאימים, וביצע ניסויים באמצעות זיהוי על ידי הנחקרים של קולם המוקלט עצמם או של קול מוקלט זר.
דניאל לנגלבן, יחד עם גור ואחרים, ניסה להשתמש בתהודה המגנטית התפקודית כ"גלאי שקר", הודות לשינויים בכיוון פעילות מוגברת באונה המצחית בעת אמירת שקרים. דווחה הצלחה של כ-85%.
עבודות רבות של בני הזוג גור הוקדשו לחקר התפקודים הקוגניטיביים והרגש, למשל הפרעות בזיהוי רגשות לפי הבעות פנים.

חקר השוואתי של המבנים והתפקודים במוח

בני הזוג גור חקרו את ההבדלים האזוריים במבני המוח ובתפקודיו בהשפעת המגדר והזקנה, וכן הישוו במחקרם בין אנשים בריאים לבין חולים בהפרעות כמו סכיזופרניה, מחלות אפקטיביות, אוטיזם, שטיון, מחלת הנפילה ושבץ.
בני הזוג גור הישוו בין גודל מבנים מוחיים של גברים ונשים, ומצאו שהמבנה האחראי על ריסון התוקפנות ובקרת הדחפים, באזור המצחי-אורביטלי בקליפת המוח, גדול יותר אצל נשים. כן נמצא שהיחס בין גודל האזור הקורטיקלי המצחי-אורביטלי לעומת גודל האמיגדלה (המעורבת בהתגרות הרגשית) הוא גדול יותר אצל נשים. המחקר מחזק את ההשקפה המקובלת לגבי עודף תוקפנות שקיים אצל גברים, תוך מתן הסבר ביולוגי, בנוסף להסברים החינוכיים-תרבותיים שהיו מקובלים עד אז.
במחקר אחר מצא גור כי במצבי מנוחה, זרם הדם במוח (CBF) הוא גדול בהרבה אצל נשים מאשר אצל גברים; מבחינה כמותית הוא דומה לזרם הדם במוח של גברים הנמצאים בפעילות של פתרון בעיות. לעומת זאת, גור מצא כי מטבוליזם הגלוקוז במוח (CMRgl) אצל שני המגדרים הוא שווה גם במצבי מנוחה וגם בפעילות מחשבתית. 
גור ואשתו רחל פרסמו ב-1999 מחקר לפיו ניתן להבחין בהבדלים תלויי מגדר בחומר האפור ובחומר הלבן של המוח. אצל נשים נמצא חומר אפור ב-15-10 אחוזים יותר מאשר אצל גברים. תופעה זו מפצה ככל הנראה על הגודל הקטן יותר של המוח הנשי, ומסבירה למה מנת המשכל (IQ) אצל שני המגדרים היא דומה בממוצע. כן נמצא אצל הגברים אחוז גבוה יותר של חומר לבן, ויותר נוזל מוחי שדרתי, לעומת הנשים. מצד שני, יש יותר חומר לבן עם קישורים בין שתי ההמיספרות במוח אצל נשים בכפיס המוח. לממצאים האלה השלכות לגבי דרכי החינוך של בנים והטיפול בקשיי למידה וקשב.
במחקר נוסף מצא גור שבתהליך ההזדקנות אצל גברים חלה הידרדרות של המוח, שהיא מהירה פי שלושה מאשר אצל נשים, בייחוד בהמיספרה השמאלית ובאזורים המצחיים והרקתיים.
במחקרים מבוססים על PET, שעסקו בשינויים במוח בעת זיהוי רגשי של הפנים, הבחינו בני הזוג גור במעורבות של האונה הפראייטלית בהמיספרה הימנית, בזיהוי רגשות חיוביים ושליליים כאחד. במחקרים, שנערכו בשנות ה-90 ובהם השתתפו גם החוקר סקולניק והחוקר רולנד ארווין, השתמשו החוקרים בסט של שלוש תמונות של פנים המביעים שלושה מצבים רגשיים: אושר, עצב ומצב נייטרלי (PENN Facial photographs). הגברים והנשים זיהו היטב, באותה מידה, את הפנים המאושרות של גברים. לעומת זאת, הנשים זיהו ב-30% טוב יותר את העצב בתמונות פנים של נשים. בעת הניסוי הזה, האקטיבציה של המערכת הלימבית הייתה פחות מודגשת אצל הנבדקות מאשר אצל הנבדקים הגברים.
גור עסק גם בחקר שינויים במהלך מחלות ובמצבי דחק. ב-1998 עקבו גור ועמיתיו אחר שינויים מבניים של המוח אצל חולים שלקו באפיזודה ראשונה של מחלת הסכיזופרניה. השינויים הבולטים חלו באונות המצחיות והרקתיות, בעיקר השמאליות. מצד שני, במקביל חלה הטבה קלינית. במחקר רב-דורי שביצעו בשנת 2007 בני הזוג גור, מצאו בדומה לחוקרים אחרים, שלקרובי משפחה של חולי סכיזופרניה יש הפרעות מסוימות בתפקודים הקוגניטיביים לעומת קרובים של אנשים בריאים.

מחקרים בתחום הפסיכיאטריה המשפטית

בעשור האחרון גור היה מעורב על ידי מתן חוות דעת במשפטים מפורסמים של מספר צעירים שהואשמו ברצח (כולל רציחות סדרתיות) ובאונס. במשפטים אלו טענו סניגוריהם של הצעירים לביטול עונש המוות, והסתמכו בין השאר על נימוקיו של גור לגבי הימשכות הבשלת המוח, בעיקר של המוח המצחי האחראי על שיפוט ובקרת דחפים, גם מעבר לגיל 18 - בערך עד גיל 21. גור ואשתו בדקו בין היתר גם את הטרוריסט הידוע טד קצ'ינסקי, שכונה "יונבומבר", והתרשמו כי סבל מסכיזופרניה פרנואידית.

פרסים

גור זכה ב-1990 באות סטפן ו. לוגן של הברית הלאומית לחולי נפש. ב-2007 זכה באות החוקר המצטיין מטעם NARSAD (הברית הלאומית למען המחקר בסכיזופרניה ובדיכאון). ב-2009 זכה עם אשתו רחל גור בפרס ליבר להישגים יוצאים מן הכלל בחקר הסכיזופרניה.