google/wiki40b huggingface dataset:
Thrilla in Manila

Thrilla in Manila (טרילה במנילה) הוא שמו של קרב האיגרוף במשקל כבד בין שני האלופים הבלתי מעורערים מוחמד עלי וג'ו פרייזר. הקרב נערך סמוך למנילה בירתה של הפיליפינים ב-1 באוקטובר 1975. והסתיים בניצחונו של עלי לאחר קרב אפי. הסלוגן "Thrilla in Manila" ליווה את הפרסומים והקדימונים לקרב. קרב זה היה הקרב השלישי בין שני המתאגרפים הללו. 
הקרב נחשב ומדורג כאחד הקרבות הגדולים ביותר בהיסטוריה של האיגרוף ובפרסומים רבים כגדול ביותר.

רקע

הקרב במנילה היה השלישי והאחרון בין עלי לפרייזר. עלי היה אלוף העולם הבלתי מעורער כבר ב-1964 והחזיק בתוארו עד 1967 בשנה זאת נשללו תאריו עקב סירובו להתגייס לצבא האמריקני בשל מלחמת וייטנאם. ג'ו פרייזר הוכתר כאלוף, ב-1970 לאחר שגבר על מספר יריבים, אך לא נחשב כאלוף ראוי, עד שהתמודד נגד עלי. פרייזר סייע לעלי לחזור לזירת האיגרוף, כשהוא תומך בו פומבית, ואף נפגש עם בכירים בממשל בעניינו. ב-1970 הוחזר רישיון האיגרוף לעלי, בצו בית המשפט. והשניים נערכו ל"קרב המאה" שנערך במדיסון סקוויר גארדן בשמיני למרץ 1971
במהלך ההכנות והראיונות לקראת הקרב, עלב עלי בפרייזר, בכינויים שונים, כשהבולט שבהם, בוגד ו"הדוד תום" (כינוי לשחום עור המשתף פעולה עם הלבנים) דברים אלה גרמו לאיבה עמוקה בין השניים. בקרב עצמו גבר פרייזר על עלי שאף הופל לקרשים במהלכו. זה היה הפסדו הראשון של מוחמד עלי כמקצוען.
בקרב החוזר ניצח עלי, בהחלטת שיפוט מעוררת מחלוקת. היריבות האישית בין המתאגרפים הגיעה לשיא לפני הקרב במנילה, כשעלי התראיין וסנט שהוא הולך להכניס ל"גורילה במנילה".
למיקום הקרב, נשקלו מספר חלופות, ולבסוף נבחרה הצעתו של נשיא הפיליפינים פרדיננד מרקוס.

הקרב

הקרב נקבע לשעה עשר ושלושים שעון מקומי, כדי להתאים לשעות הפריים טיים בארצות הברית, שעת צהריים חמה האולם לא היה ממוזג והזירה הגיעה ל-43 מעלות צלזיוס.
עלי מהיר מיריבו, סגנונו טקטי, וקופצני בזירה, בנוסף היה גבוה יותר, זרועתיו ארוכות יותר. לפרייזר היה מכת הוק שמאלית אימתנית, והוא היה מתקרב ומתקרב ליריביו כשהוא סופג חבטות רבות, וממתין כדי לתת את המכה האחת שתכריע, והוא עובד בעיקר על הגוף, אגרופים לחזה ולבטן בגישה הוותיקה שאם הגוף גמור, הראש יצעד בעקבותיו. הקרב נקבע לחמישה עשר סיבובים. בחמישה הראשונים שלט עלי והיה דומיננטי יותר, בחמישה השניים שלט פרייזר. בסיבובים האחרונים שני המתאבקים היו תשושים והתקשו לסיים את הקרב במהלך הסיבוב ה-12 אחת ממכותיו של עלי פגעה בעינו הימנית של פרייזר, ועינו התנפחה והוא התקשה לראות בה. פרייזר לא ראה מאומה בעינו השמאלית (הדבר לא היה ידוע בעולם האיגרוף) מפציעה שספג בנערותו. ולמעשה נלחם שני סיבובים כשהוא כמעט נטול ראייה.
מאמנו של פרייזר אדי פאץ' חשש לבריאותו, ולאחר שמגן השיניים של פרייזר עף מפיו כתוצאה ממכה של עלי. החליט לעצור את הקרב בסיבוב ה-14 למורת רוחו של חניכו. ועלי ניצח, מרוב תשישות התקשה לחגוג ולקבל את הפרס.

לאחר הקרב

לאחר הקרב אמר עלי כי זה היה הקרב הקשה ביותר שלו ואגרוף לפה אגרוף לשם וזהות המנצח הייתה שונה. פרייזר כתב בספרו כי הערעור הגדול על עלי היה שאינו יודע לספוג מכות ובקרב זה הוא הוכיח שעלי יודע לספוג היטב. 
פרייזר נלחם פעם נוספת שנה לאחר מכן, ופרש. עלי הגן על תוארו 10 פעמים נוספות עד שנוצח ב-1978.
סטיוארט רובסון

ביוגרפיה

רובסון התחנך בבית הספר הפרטי אלין קורט בווסטקליף שעל הים, ובבית הספר ברנטווד. רובסון הצטרף לארסנל ב-1978, בעודו בבית הספר. ב-5 בדצמבר 1981, בגיל 17, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול וסטהאם יונייטד. תוך זמן קצר הוא זכה למקום קבוע בהרכב של ארסנל.
רובסון הפגין כישורים רבים כבר בגיל צעיר, הן מבחינת גיוון בעמדה שבה שיחק והן מבחינת התחרותיות; הוא הצטיין בעיקר בריצות ובתיקולים. הוא נבחר על ידי אוהדי ארסנל לשחקן השנה של המועדון ב-1984, והוא זומן לסגל של נבחרת אנגליה. אולם, התקדמותו נעצרה בעקבות מספר פציעות, והוא סבל מבעיות בעיקר במפשעה ובשרירי מיתר הברך. בעונת 1985/1986 הוא הושבת למשך שלושה חודשים בסך הכל בגלל פציעותיו.
הוא הודח מההרכב לאחר הגעתו של המאמן החדש ג'ורג' גרהאם, והשתתף בחמישה משחקים בלבד בעונת 1986/1987. לאחר מכן הוא איבד את מקומו כליל לטובת סטיב ויליאמס. בינואר 1987 הוא הועבר לווסטהאם יונייטד תמורת 650,000 לירות שטרלינג; בסך הכל הוא השתתף ב-186 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם 21 שערים.
מזלו שפר עליו בתחילת דרכו בווסטהאם, ובמשך השנתיים וחצי הראשונות לשהותו שם הוא שיחק בהרכב באופן קבוע ואף נבחר לשחקן השנה של המועדון ב-1987. אולם, הוא איבד את מקומו בהרכב בעקבות ירידת הליגה ב-1989, ובשנתיים שלאחר מכן השתתף בשמונה משחקים בלבד. במרץ 1991 הוא הצטרף לקובנטרי סיטי, והספיק להשתתף ב-57 משחקי ליגה עד שנפצע שוב; הוא ספג פציעה קשה בברכו במשחק מול ארסנל בתחילת עונת 1993/1994. בקיץ 1995 הוא הודיע על פרישתו, לאחר שבמשך עונה שלמה הוא לא שיחק בגלל היותו פצוע.
לאחר פרישתו הוא עבד במחלקת הנוער של וימבלדון בתפקיד מאמן, והתקדם בסולם התפקידים עד שקיבל את משרת מאמן קבוצת המילואים ועוזר המאמן של הסגל הבכיר. בשנת 2003 הוא אימן את סאות'נד יונייטד במשך תקופה קצרה, ובשנת 2004 הצטרף לראשדן ודיאמונדס בתפקיד עוזר המאמן. לאחר מכן עבד בתפקיד המנהל הטכני של דיאמונדס.
במקביל לקריירה שלו ככדורגלן הוא שיחק קריקט עבור מועדון הקריקט של מחוז אסקס.
ורניגרודה

היסטוריה

מועד יסודה של העיר לא נתמך במקורות כתובים. תחום היישוב הראשוני התבסס ככל הנראה בטירה שהוקמה על מישור הנהר הולטם. בשנת 1805 נהרסו שרידי הטירה, והשריד היחיד שנותר מתוארך לשנת 1582.
ורניגרודה מוזכרת בכתובים לראשונה בשנת 1121 בהקשר לרוזן אדלברט שהעתיק את מגוריו מאזור הילדסהיים והוכתר בתואר רוזן ורניגרודה. ב-17 באפריל 1229 זכתה העיר להכרה של גבולותיה ביחד עם אלה של העיר גוסלאר. ההגירה לעיר הביאה להתפשטות של שטחיה בכיוון צפון מזרח. שטחים אלה שהיו חקלאיים בעיקרם שכנו מחוץ לחומות העיר העתיקה וכונו העיר החדשה. הכנסייה בחלקה החדש של העיר נבנתה בסגנון רומנסקי לקראת סוף המאה ה-13.
בימי הביניים שימשה ורניגרודה כבירת המחוז בעל אותו השם. בשנת 1815 בתום המלחמות הנפוליאוניות צורפה לפרובינציה סקסוניה שבפרוסיה. לאחר מלחמת העולם השנייה נכללה בתחומי המדינה החדשה סקסוניה-אנהלט בגרמניה המזרחית בסמוך לגבול עם גרמניה המערבית.
בשנת 1994 הצטרפו ואוחדו לתחומיה המוניציפליים של העיר שבעה כפרים מסביבתה הקרובה.

אתרים בעלי עניין

בעיר מספר מבנים מעניינים בסגנון האדריכלות הגותית. בית העירייה בעל חזית קורות העץ, נבנה בשנת 1498. חלק מן הבתים מעוטרים בגילופי עץ. טירת ורניגרודה שהוקמה על חורבות טירה מן המאה ה-12, נבנתה בין השנים 1862-1893 על ידי הנסיכים מבית שטולברג-ורניגרודה, והיא משקיפה על העיר מגבעה סמוכה.
העיר משמשת כתחנת יציאה ראשית של הרכבת בעלת המפתח הצר, אשר מובילה לפסגת הברוקן, ההר הגבוה ברכס הרי ההרץ. בעיר מספר מוזיאונים פרקים ואנדרטאות.
יתרות מט"ח

יתרות מט"ח, או יתרות מטבע חוץ (באנגלית: Foreign Exchange Reserves, בקיצור forex או FX Reserves), הם נכסים המוחזקים על ידי בנקים מרכזיים, על פי רוב בצורת מטבעות של מדינות זרות, בדרך כלל בדולר ארצות הברית וכן (במידה פחותה משמעותית) באירו, לירה שטרלינג ובין יפני. יתרות אלו משמשות בעיקר כערבונות לפעילות כלכלית.
בתחילת שנות ה-80 נפסקה פעילות בשיטת הסחר של ברֶטוֹן ווּדס, לאחר שבאוגוסט 1971 הודיעה ארצות הברית בהנהגת ריצ'רד ניקסון, באופן חד-צדדי, על הפסקת התאימות בין יתרות זהב בפועל לבין הדולר, עבר הדולר להיות כסף פיאט וקרסה בפועל שיטת המסחר מכיוון שהדולר הפך בפועל להוות מעין יתרה בשמוש על ידי בנקים מרכזיים זרים. מדינות מרכזיות נוספות כגון אנגליה, לא איחרו להגיב ושינו את מתכונת הכלכלה בהתאם כדי לאפשר את אותה הדינאמיות במטבעות שלהם.

הלימות רמת יתרות מטבע חוץ

החזקת רמה נאותה של יתרות מטבע חוץ היא מדד חשוב לאיתנות הכלכלית של מדינה, היא מסייעת לבנק המרכזי במילוי תפקידיו. היתרות הן מקור של נזילות במטבע חוץ, שאותו הבנק יכול לנצל בעת הצורך. מלבד זאת, יתרות גדולות של מטבע חוץ תורמות לשיפור מעמדה של המדינה בסביבה הפיננסית הבינלאומית, בהגדילן את האמון ביכולתה להתמודד עם זעזועים במשק. יתרון זה מקבל ביטוי בדירוג האשראי של המדינה ובהערכות שמפרסמות חברות הדירוג. כך בדרך כלל מתאפשר למשק להוריד את עלויות המימון בגיוס של חוב בחו"ל במידה או כזו אחרת.

תאוריות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
בית הכנסת עץ החיים

שלטים וכתובות

על קיר בית המדרש בצד הקרוב אל הטיילת מוצב שלט (בתמונה משמאל) ובו כתוב:
שלט הכניסה לבית הכנסת חובר ע"פ הספר "טבור הארץ" (לר' משה קליערס) המספר את סיפור טבריה בתקופתו של רבי חיים אבולעפיה ובו כתוב:
מה יפית ומה נעמת בי כנישתא רבא דטבריא ויהללוה בשערים בת ציון
בבסיס ההיכל בבית הכנסת נמצאת אבן המעוצבת כמגן דוד העומד על זוג ענפים, בתוכו פרח ומעליו כתר. על סרט החרוט על האבן נכתב "בי כנשתא רבא דטבריא" ובשני קצותיו חרוטות המילים "שנת תרצ"ג".

המקווה במבנה

בבנין בית הכנסת פועל מקווה ייחודי, אשר מחובר לאגם כנרת והוא מתמלא על פי חוק כלים שלובים, מקווה זה אינו פעיל בצורה תקינה בשנים האחרונות עקב ירידת מפלס הכנרת. לאחר החורף הגשום בשנת ה'תשע"ג עלה מפלס הכנרת והיה ניתן לטבול במקווה אך בשנות הבצורת שלאחר ירד שוב מפלס הכנרת והמקווה ריק ממים.
טרוטולה מסלרנו

טרוטולה מסלרנו (איטלקית: Trotula de Ruggiero;  המאה ה-11-המאה ה-12) הייתה רופאה איטלקייה שפעלה בימי הביניים, ועסקה בעיקר בתחום רפואת הנשים. טרוטולה כתבה מספר חיבורים חשובים על רפואת נשים, והחשוב מביניהם הוא "מחלות הנשים" או Passionibus Mulierum Curandorum באיטלקית.
כדמויות נוספות שפעלו בתקופה, מעט ידוע על חייה של טרוטולה. מעריכים שהייתה פרופסורית בבית הספר לרפואה בסלרנו. ספריה וחיבוריה עסקו במחלות ובמכאובים המיוחדים שתוקפים נשים, כולל וסת ולידה. פתרונותיה היו ייחודים ולא מקובלים. לדוגמה, היא המליצה על שימוש בסמים אופיאטים להקלת צירי לידה. טרוטולה האמינה שנשים סובלות במיוחד במחלות בשל החטא הקדמון של חוה, ולכן יש להעניק להן תשומת לב מיוחדת ברפואה.
כמו כן, היא שיתפה פעולה עם בעלה בכתיבת "האנציקלופדיה למשטר הבריאות"(Encyclopaedia regimen sanitatis) וכתבה מספר נוסף של מאמרים בנושאי גינקולוגיה, לידה ומיילדות. אותם מאמרים כונסו לספר בעל 60 פרקים הנקרא "ריפוי של נשים לפני ואחרי לידה על פי טורטולה" או "מחלות הנשים" או בפשטות הטורטולה.
על מותה של טורטולה ידוע עוד פחות מעל חייה. מספר מאמרים מימי הביניים מפקפקים בהיותה אישה, וחלק מן החוקרים מאמינים שהייתה דמות בדיונית בלבד. כמו כן יש המאמינים שהיא כתבה רק חלק מן המאמרים המיוחסים לה
תת-לחץ דם תנוחתי

גורמים

הגורמים לתת-לחץ דם תנוחתי כוללים מחלות דיסאוטונומיות שונות כגון פרקינסון וניוון רב-מערכתי, ירידה באלסטיות של כלי הדם בשל הזדקנות, שימוש בתרופות או חומרים המרחיבים את כלי הדם כגון חוסמי אלפא
, חוסמי תעלות סידן ואלכוהול, ירידה בנפח הדם בשל דימום, התייבשות או שימוש במשתנים, שכיבה ממושכת במיטה וחוסר תנועתיות, איבוד משקל משמעותי לאחרונה או ניתוח בריאטרי.
תת-לחץ דם תנוחתי נפוץ בחולים עם מחלת אדיסון, בשל מחסור בהורמון אלדוסטרון. תפקידו של האלדוסטרון הוא להגביר את הספיגה החוזרת של נתרן בנפרון שבכליה, הנתרן סופח עמו מים אל תוך מחזור הדם וכך עולה נפח הנוזלים בגוף. בעת מחסור באלדוסטרון פחות נתרן ייספג בחזרה אל תוך הגוף מהנפרון וכך תחול ירידה בכמות הנוזלים בגוף ופגיעה בלחץ הדם.
מחלות נוספות המקושרות לתת-לחץ דם תנוחתי הן טרשת עורקים - הצטברות של משקעים על דפנות העורקים, סוכרת, פאוכרומוציטומה (גידול על בלוטת יותרת הכליה), אנמיה, פורפיריה,, אנורקסיה נרבוזה, ומחלות של רקמות חיבור כגון תסמונות אהלרס-דנלוס.
חולים הסובלים משיתוק של פלג הגוף התחתון עשויים לסבול מהתופעה בשל חוסר תנועתיות של פלג הגוף התחתון שמאפשר הצטברות של דם בוורידים.

טיפול

הטיפול הראשוני בתת-לחץ דם תנוחתי הוא טיפול בגורם שהוביל לתופעה, בין אם מדובר בטיפול במחלה האוטונומית או הפסקת נטילת תרופות העלולות לפגוע בטונוס של כלי הדם. בנוסף לטיפול בגורם קיימים מספר אמצעים העשויים לשפר את הסימפטומים ולמנוע אירועים של התעלפות.
במטופלים שאינם סובלים בנוסף גם מיתר לחץ דם, שתייה של מים בכמות של כ-2–3 ליטרים ביום, וכן נטילת 10 גרם מלח ביום, עשויה לתרום לעליית כמות הנוזלים בדם ומתוך כך לשיפור הסימפטומים הנגרמים כתוצאה משינוי התנוחה.
הטיה של משענת המיטה בזווית קלה במהלך שנת הלילה מפחיתה את כמות הנוזלים החוזרים מהגפיים התחתונות אל הכליות, מה שגורם להפחתה בכמות השתן שמפיקה הכליה בלילה ולשימור יותר נוזלים במחזור הדם. גריבת גרביים הדוקות עשויה לתרום לשיפור ההחזר הדמי אל הלב ובכך לצמצם את הופעת הסימפטומים. כמו כן קיימים מספר תרגילים המסייעים לשיפור ההחזר הדמי אל הלב שניתן לבצע לפני מעבר למצב עמידה.
במטופלים הסובלים מסימפטומים גם לאחר שימוש באמצעים אלו, ניתן להשתמש בתרופות המעלות את נפח הנוזלים בגוף או המשפרות את כיווץ כלי הדם. שתי תרופות הנמצאות בשימוש לרוב הן "Midodrine" - תרופה שהיא אגוניסטית לקולטן אלפא 1, כך ששימוש בה מסייע בכיווץ כלי הדם הפריפריים שבגפיים ובהעלאת ההחזר הדמי אל הלב, ו-Fludrocortisone
, תרופה המעלה את רמות הנתרן בדם, מה שגורם לספיחת יותר נוזלים ובכך לעלייה בלחץ הדם.
תרופות נוספות הנמצאות בשימוש תדיר פחות הן Indomethacin (ממשפחת ה-NSAIDS), פלואוקסטין (ממשפחת ה-SSRI), תרופות ממשפחת האנטגוניסטים לדופמין כגון מטוקלופראמיד, תרופות ממשפחת מעכבי מונואמין אוקסידאז יחד עם טיירמין (עלולות לגרום ליתר לחץ דם משמעותי), אוקסילופרין (אמפטמין) ואשלגן כלורי. הראיות ליעילותן של תרופות אלו מועטות יחסית.
אלוויזה מוצ'ניגו הראשון

אלוויזה מוצ'ניגו הראשון (באיטלקית: Alvise I Mocenigo; ‏ 1507–1577) היה הדוכס ה-85 של ונציה. מוצ'ינגו כיהן כדוג'ה מאז מינויו בשנת 1570 ועד פטירתו.
בתקופת כהונתו נמשכו פעולות האיבה בין לה סרניסימה לבין האימפריה העות'מאנית, והצי העות'מאני כבש את המצודות בניקוסיה ובפמגוסטה שבקפריסין. מתקפת הנגד, והניצחון הנוצרי הגדול בקרב לפאנטו לא הצליח להשיב את השליטה הוונציאנית בקפריסין, ועל מנת לסיים את המלחמה מוצ'ניגו נאלץ לחתום על הסכם שלום בשנת 1573 במסגרתו ויתרה ונציה על קפריסין לטובת העות'מאנים.
ועד השלישייה

ועד השלישייה (מאנגלית: Trilateral Commission) הוא ארגון פרטי שהוקם בשנת 1973 ביוזמתו של דייוויד רוקפלר. מטרתו היא לקדם את היחסים ושיתוף הפעולה בין ארצות הברית, אירופה ויפן.

אודות הוועד

החל משנת 1972 החל דייוויד רוקפלר, בנו הצעיר של ג'ון ד. רוקפלר הבן ואיש עסקים בפני עצמו, להציע את הקמתה של "ועדה בינלאומית לשלום ושגשוג" בפורומים עסקיים שונים ברחבי אירופה.
להקמת הארגון נבחר זביגנייב בז'זינסקי, אז פרופסור ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת קולומביה ויועצו של רוקפלר שעזב את משרתו למען המשימה. הוא חבר לקבוצה של מספר פוליטיקאים ופרופסורים, בהם אלן גרינספן ופול וולקר, לימים נגידי הבנק הפדרלי, כדי לארגן את הוועדה.
ביולי 1972 ערך רוקפלר את המפגש הראשון של הוועד באחוזתו בניו יורק, בהשתתפות 250 חברים שנבחרו בקפידה. באוקטובר 1973 נערכה הפגישה הראשונה של הוועד המנהל של הקבוצה בטוקיו, ובכך נחנך הוועד באופן רשמי.
החברים בוועד מחולקים באופן יחסי לשלושת האזורים המיוצגים על ידי הוועד. הם כוללים מנהלים בכירים, פוליטיקאים, אנשי אקדמיה, ראשי ועדי עובדים וראשי ארגונים ללא מטרות רווח. אולם נאסר על חברים המקבלים תפקידים בממשלה במדינתם להמשיך להשתתף בוועד ועליהם לפרוש ממנו. כיום מיוצגת צפון אמריקה ב-107 נציגים, מהם כ-15 קנדים, שבעה מקסיקנים ו-85 אמריקאים. הקבוצה האירופאית מונה 150 חברים. קבוצת אסיה, שעד שנת 2000 כללה חברים מיפן בלבד, כוללת כיום 117 חברים, מתוכם 75 יפנים, בנוסף מיוצגות בו קוריאה הדרומית, אוסטרליה, ניו זילנד, אינדונזיה, מלזיה, פיליפינים, סינגפור, תאילנד, סין וטייוואן.
זיהוי פלילי

זיהוי פלילי (מז"פ – מחלקת זיהוי פלילי, באנגלית: Forensic science או Forensics) הוא מקצוע התמחות משטרתי וענף בין-תחומי בקרימינולוגיה, חקר הפשיעה. מטרתו של הזיהוי הפלילי היא לסייע למערכת המשפט ולכוחות הביטחון בפתירת פשעים, תוך שימוש בשיטות מדעיות מתחומים רבים.
בכל כח משטרה מודרני קיימת מעבדה לזיהוי פלילי (מז"פ).
מונה מיי קארף

חייה

מונה נולדה בבסרביה למשפחת רטנר ולאחר מהפכת אוקטובר עברה עם משפחתה לתל אביב. כשהגיעה לגיל 9 לימד אותה אביה, אביב רטנר, לשחק שחמט, ובמהרה למדה להביסו והצטיינה במשחקה. ב-1930 נסעה לארצות הברית והתחתנה עם בן דודה, אבה קארף, נישואים שלא החזיקו מעמד, אך לא התחתנה מחדש ושמרה על שם משפחת בעלה. תקופה ארוכה ניהלה יחסים קרובים וגלויים עם אדוארד לסקר. מונה מיי קארף דיברה שמונה שפות בצורה שוטפת והוציאה חלק נכבד מרכושה על אמנות מודרנית.
באליפות העולם לשחמט נשים, שנערכה ב-1937, בסטוקהולם, שיחקה מונה מיי קארף כנציגת פלשתינה-א"י והגיעה למקום השישי. באליפות של 1939, בבואנוס איירס, ייצגה את ארצות הברית והגיעה למקום החמישי. היא השתתפה גם באליפות מוסקבה, ב-1949, אך בלא הצלחה רבה.
מונה מיי קארף זכתה שבע פעמים באליפות ארצות הברית, בשנים 1938, 1941, 1942, 1946, 1948 (בשותפות עם ג'יזלה קאהן גרסר), 1953 ו-1974.
האצטדיון המרכזי (וולגוגרד)

בנייה

הקמת אצטדיון מרכזי בעיר בוצעה באתר שמאחורי מפעל מקומי, לחוף וולגה הסמוך לקו החשמלית וכביש האספלט תוכנן כבר באמצע שנות השלושים. פרויקט האצטדיון עם יציעים של 12 אלף צופים למגרש כדורגל, מסלול אתלטיקה, גני שעשועים למשחקים שונים, חדרי כושר ומקלחות. אך הפרויקט לא התגשם.
בשנות ה-50 הופסקה הקמת מבני ספורט ובנייני ציבור במדינה, מכיוון שכל הכספים עברו לבניית דיור. אולם חברי קומסומול, שהאמינו כי העיר זקוקה לאצטדיון גדול, הודיעו על התרמה בכל הארץ. גויסו כספים ומרכז קומסומול קיבל אישור לבנות אצטדיון.
בפני האדריכלים ישראל פיאלקו, בוריס גוטר, קונסטנטין דינקין והמהנדסים פרנקל, אובצ'ניקוב, קלסטוב ובורזיחין עמדה המשימה לתכנן מתחם ספורט בזמן הקצר ביותר.
ההחלטה לבנות אצטדיון על גדות הוולגה, נועדה לפתח שטח שלא היה מפותח לחלוטין. האזור היה משופע בניינים, מחסנים, צריפי פח ונקיקים בעלי ערך נמוך. מיקומו במרכז העיר וזמינות גישה לתחבורה איפשרו למקם כאן את מתקן הספורט הגדול ביותר בעיר. כדי לחסוך כסף הוצע להפוך את האצטדיון לקומפקטי, יכלול יציעים של 40 אלף צופים, זירת ספורט אולימפית ושני מתחמי ספורט גדולים עם 10 חדרי כושר שונים. המתחם כלל בריכת שחייה וגן, שלא נבנה בסוף בשל מחסור בכספים.
בניית האצטדיון החלה בשנת 1958 והושלמה בשנת 1962. האצטדיון הוקם על ידי בוני מפעלי וולגוגרדסטרוי, מטאלורגסטרוי, יוז'סנטכמונטז', מס' 53 ומס '115, ארגוני התקנות רבים, עובדי מפעל הסיליקט, מפעלי לבנים, מפעל "הבריקדות", מפעל אוקטובר, האדום ומפעלים רבים אחרים של העיר והאזור. יותר ממאה אלף חברי קומסומול הספורטאים עמלו על הבנייה.

הפתיחה

פתיחת האצטדיון התקיימה ב-27 בספטמבר 1962. 45 אלף צופים התאספו למשחק ידידות בין הנבחרת הלאומיות והנבחרת האולימפית של ברית המועצות. המשחק נשפט על ידי קונסטנטין בליקוב, מי שהיה במשך שנים קפטן קבוצת רוטור, והשתתף בקרב על סטלינגרד. המשחק הסתיים 0–1 לטובת הנבחרת הלאומית.

סגירה

המשחק הרשמי האחרון באצטדיון התקיים ב-15 במאי 2014. בסיבוב האחרון של אליפות ליגת הכדורגל הלאומית "רוטור" ניצחה את "ינייסי". המשחק, שאסף 13,100 צופים, הסתיים בניצחון "רוטור" בתוצאה 1:0.

תשתיות

באצטדיון היו שני ביתנים. בשדה האצטדיון היה כיסוי דשא טבעי ובניגוד לשדה אצטדיון הטרקטור הישן, היה ממוקם מצפון לדרום.
באצטדיון הותקנו מתקני תאורה בשנות השבעים. לפני כן, זרקורי תאורה היו ממוקמים על גגות הביתנים.
בשנות ה-80 הותקן לוח תוצאות אלקטרוני בביתן הדרומי. התכנון להתקנת לוח התוצאות נוצר על ידי עובדי מפעל "הבריקדות" בעיר והלוח האלקטרוני הובא מהונגריה.

ממוצע צופים

ממוצע צופים באצטדיון במשחקים הרשמיים של קבוצת רוטור:
משה שוואב

הרב משה שוואב (י' בניסן תרע"ז, 1917 – ב' באדר תשל"ט, 1979) היה המשגיח  של ישיבת גייטסהד באנגליה.

קורות חייו

נולד בפרנקפורט, גרמניה, צעיר הבנים של יהודה (ליאופולד) שוואב וחנה, בת אברהם ארלנגר. שוואב האב היה אחד החלוצים ששלח את ילדיו מגרמניה לישיבות ליטא. אחיו הגדול של משה, שמעון שוואב, היה הראשון שעזב את בית המשפחה בגרמניה ונסע לישיבת קמניץ, כעבור זמן הצטרף אליו האח מרדכי, ובעקבותיהם נסע גם הבן השלישי, משה, שהגיע לקמניץ בשנת תרצ"ג (1933).
בשנת תרצ"ה (1935) נסע לתקופה קצרה לישיבת אוהל תורה בברנוביץ. כעבור מספר חודשים, בקיץ תרצ"ה, נסע לישיבת מיר. כחודשיים לאחר בואו נפטר המשגיח הרב ירוחם ליבוביץ. כעבור זמן שב לברנוביץ ושהה שם כשנתיים וחצי, ומשם שב לקמניץ.
בקיץ תרצ"ח (1938), ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה, עזב את קמניץ ונסע לבית הוריו בלונדון, אליה הם היגרו בשנת תרצ"ב (1932). הוא החל ללמוד בישיבת תורת אמת בראשות הרב משה שניידר, אולם עם פרוץ המלחמה גורש יחד עם כל הנתינים הגרמנים למחנה כליאה באיים הבריטיים. ידיד משפחה סידר לו נתינות בריטית וכעבור שלושה חודשים הוא שוחרר מן המחנה ושב ללונדון. 
זמן קצר לאחר מכן הצטרף לכולל הרבנים בגייטסהד שהוקם אז על ידי הרב אליהו אליעזר דסלר, והיה הבחור היחיד בין קבוצת האברכים בכולל. בשנת תש"א (1941) נישא לרחל, בתו של הרב דוד בדיאל מגייטסהד. היה מקורב לרב דסלר ולרב אליהו לופיאן.
בשנת תש"ז (1947), בהיותו בן 30, מונה למשגיח הרוחני של ישיבת בית יוסף (גייטסהד). במקביל מסר שיעורים בישיבה. שימש בתפקידו שלושים שנה.
מחותנו הוא הרב מסעוד ריוח.
אובליסק הלטראנו

תולדות האובליסק

לפי כתובת ההירוגליפים הרשומה על האובליסק, חציבתו החלה בימיו של תחותמס השלישי ופסקה עם מותו. היא חודשה והושלמה מקץ 35 שנים בידי נכדו תחותמס הרביעי, אשר שימר את הכיתוב המקורי של סבו והוסיף עליו. אובליסקים הוקמו במצרים העתיקה בזוגות, אך לאובליסק הלטראנו לא היה בן זוג, אם כי נמצא אובליסק סדוק ובלתי גמור במחצבה באסוואן ויכול שזה יועד לתפקיד.
אמיאנוס מארקלינוס ציין כי אוגוסטוס ביקש להעביר את האובליסק לרומא אך ויתר על המשימה בשל הקשיים בהוצאתה לפועל. תחת זאת הסתפק אוגוסטוס באובליסק מצרי צנוע ממנו שהוצב בקירקוס מקסימוס. הקיסר קונסטנטינוס העביר את האובליסק מתבאי לאלכסנדריה בשנת 337, במטרה להביאו בסופו של דבר לקונסטנטינופול, אולם באותה שנה הוא מת ולא הספיק להשלים את המשימה. בנו, קונסטנטיוס השני ששלט בין השנים 337–361, העדיף לשלוח את האובליסק לרומא, ובשנת 357 הוא הוצב בספינה (Spina), המחיצה במוארכת במרכזו של הקירקוס מקסימוס, לצידו של האובליסק הקטן יותר שהביא אוגוסטוס למקום (אובליסק זה ניצב כיום בפיאצה דל פופולו ברומא). במועד בלתי ידוע, ככל הנראה בשל רעידת אדמה, האובליסק התמוטט, נקבר בקרקע ואבד.
בשנת 1587 נמצא האובליסק בקירקוס מקסימוס כשהוא קבור בעומק של שבעה מטרים בקרקע ושבור לשלושה חלקים. האפיפיור סיקסטוס החמישי שכר את שירותיו של האדריכל דומניקו פונטנה כדי שישפץ את האובליסק, ובקצהו העליון נקבע צלב. האובליסק הועמד על פדסטל במקומו הנוכחי ברובע לטראנו ביום 3 באוגוסט 1588. בראשית המאה ה-21 שופץ האובליסק פעם נוספת.

האובליסק

האובליסק עשוי גרניט אדומה, ככל הנראה מהמחצבה הצפונית באסוואן. גובהו המקורי מוערך ב-36 מטרים, אך במהלך שיפוצו בשנת 1588 נחתך ממנו חלקו התחתון באורך של כארבעה מטרים. גובהו של המונומנט יחד עם הפדסטל שעליו הוא ניצב מגיע ל-42 מטרים. אורך כל אחת מצלעות האובליסק הוא כ-2.70 מטרים בבסיסו וכ-1.90 מטרים בבסיס הפירמידה שבראשו. משקלו של האובליסק מוערך ב-455 טון, ולפי הערכות, נדרשו 5,000 עד 10,000 פועלים, כדי להזיזו ממקומו.
אדולף, רוזן הפלטינט שעל הריין

ביוגרפיה

אדולף נולד ב-27 בספטמבר 1300 בוולפראטסהאוזן, לרודולף הראשון, דוכס בוואריה ולמכטילד מנסאו, בתם של אדולף, מלך גרמניה ואימאגינה מאיזנבורג-לימבורג.
בילדותו נאבקו אביו ודודו לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על הירושה, ובשנת 1317 ויתר אביו על נחלותיו לדודו לודוויג הרביעי ועבר להתגורר באנגליה, שם מת בשנת 1319. לאחר מות אביו הועמד לאדולף ואחיו האפוטרופוס יוהאן פון נסאו, שהיה תומך של בית הבסבורג. בשנת 1322 הסתיימה המלחמה בין האחים ללודוויג הרביעי, ולאחר מות אמם מכטילד מנסאו בשנת 1323 אף חלה התקרבות ביניהם.
ב-29 בינואר 1327 מת אדולף בנוישטט אן דר ויינשטראסה, ובשנת 1329 חתם לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה יחד עם אחיו רודולף השני ורופרכט הראשון ואחיינו רופרכט השני על אמנת פאביה, ולפיה הם קיבלו את רוזנות הפלטינט שעל הריין, ואילו לודוויג נשאר עם דוכסות בוואריה.
יחזקאל יוסף הלוי אשלג

תולדות חייו

נולד בארץ ישראל, בנו הבכור של הרב שלמה בנימין אשלג ונכדו של הרב יהודה לייב אשלג, בעל הסולם. למד בישיבת שפת אמת בירושלים. התכתב עם סבו בעניין עריכת הספר "מסורת הזוהר", שאותו ערך רבי יחזקאל עוד בחיי סבו. שימש את סבו בשנותיו האחרונות, ולאחר פטירתו עמד לימינו של אביו הרב שלמה בנימין שהקים בית מדרש וישיבה ברחוב שד"ל בבני ברק. 
לאחר פטירת אביו בז' בכסלו תשמ"ד, התמנו שני בניו, רבי יחזקאל ורבי שמחה, לאדמו"רים. הרב יחזקאל הקים בית מדרש ברחוב אבן עזרא בבני ברק, והרב שמחה פועל בבית המדרש שהקים אביו ברחוב שד"ל. בבית מדרשו של רבי יחזקאל מתקיימים מסגרות לימוד ש"ס והלכה לאורך כל שעות היום וכן "כולל ערב" ללימוד תורת בעל הסולם.
בשנת תש"ן נפגש עם הרבי מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד וביקש ממנו לחתום על 'קול קורא' שכל עם ישראל ילמדו את תורת הקבלה בדגש על שינון ספר הזוהר ובכך תתקרב הגאולה השלמה. האחרון סירב לחתום על מנשר שעלול להשתמע ממנו כי ישנה תורת קבלה מעבר למה שכבר כלול בתורת חב"ד.
רבי יחזקאל ערך והוציא לאור את סדרת הספרים המושתתת על פירוש הסולם: "זהר על תהילים", "זהר על משלי", "זהר על שיר השירים", "זהר על קהלת", "זהר על מועדים", "זהר על נישואין" ו"זהר על ברית מילה". כמו כן הוציא לאור את ספר "אדרא זוטא קדישא" עם פירוש הסולם, וספר נוסף מכתב יד של בעל הסולם הנקרא "פתח השער". הספרים יצאו לאור בהוצאת מכון "עטרת שלמה" בני ברק.
נפטר בד' באב תשע"ו ונקבר בהר המנוחות ירושלים. במהלך ההלוויה הוכתר בנו הגדול הרב יהודה לייב אשלג, לממלא מקומו.
דוד שיף

ביוגרפיה

הוא היה בנו של שלמה שיף, בן למשפחה נודעת בפרנקפורט. הוא שימש כמגיד בווינה, וכן היה ראש בית המדרש של וורמס ודיין בפרנקפורט. אחר כך שימש כרב בית הכנסת הגדול בלונדון. הרב שיף נפטר ב-כ"ג בכסלו תקנ"ב. 
לאחר פטירתו הודפסו חידושיו על המשניות, תלמוד בבלי, ועל התורה, בספר לשון הזהב. במשניות דפוס וילנא נדפסו חלק מחידושיו למשנה, ומאז ובמהדורות נוספות למשנה.
קיצור שולחן ערוך מקור חיים

תרגומים

הספר תורגם לאיטלקית על ידי מנחם עמנואל הרטום והתרגום יצא לאור ברכסים בתשנ"ב.