google/wiki40b huggingface dataset:
קותלו ארסלן

קוּתלוּ ארסלַן (בגאורגית: ყუთლუ არსლანი) היה פוליטיקאי ומדינאי גאורגי, המכונה לעיתים סימון דה מונפור הגאורגי בשל תפקידו במרד כנגד הכוח המלכותי האולטימטיבי, בסביבות 1184. הוא כיהן כמֶצ'וּרצ'לֶתוּחוּצֶסי (მეჭურჭლეთუხუცესი, הווזיר הראשי) תחת גיאורגי השלישי ותמר מלכת גאורגיה.
ארסלן היה קיפצ'קי לשעבר (נאקיפצאקארי, ნაყივჩაყარი) שהתנצר והתאזרח בגאורגיה, מוצאו מיוחס לשבטים הטורקים מערבות צפון הקווקז, שהתיישבו בגאורגיה תחת שלטונו של דוד הבנאי (1089-1125). בניגוד חד ללורדים הפיאודלים הגאורגים המרדניים הוותיקים, שמרדו תכופות, ייצג קותלו ארסלן דמות של איש פשוט ועדין, איש שירות צבאי, שמעמדו הושג בדרך של נאמנות למלך הגאורגי, גיאורגי השלישי (1184-1156), אותו שרת קותלו כוזיר (وزير) וגזבר. תפקיד אותו החזיק עד שהמלכה תמר עלתה על כס המלוכה, בשנת 1184. 
באותה שנה לערך, הנהיג ארסלן חבורה של אצילים ועירונים, אשר הציעו את רעיון הגבלת הכוח המלכותי על ידי מעבר לשלטון פרלמנטרי של בית מחוקקים, אשר לפי השקפתם של קותלו ותומכיו, אמור לכלול שני בתים: "דַרבַּזִי" (מילולית: "אולם") או אספה שתתכנס מדי פעם, לפי התפתחויות בממלכה, ו"קַארַאווִי" (מילולית: "מחנה"), בית מחוקקים שיתכנס באופן קבוע. הוויכוח בין "מפלגת קרבי" ואלה שדגלו במתן כוח אולטימטיבי למלך, נסתיים במאסרו של קותלו ארסלן. בתגובה, התארגנו תומכיו למרידה, וצעדו לעבר ארמון המלכה. תמר הסכימה לשחרר את המנהיג האופוזיציונר, אבל רעיונותיו לא התגשמו.
חמה (עיר)

העת העתיקה

הישוב הקדום ביותר התקיים במקום עוד מהתקופה הנאוליתית אך עיקר האזכורים מגיעים אלינו אודות יישוב גדול ומרכזי בתקופת תנ"ך, המוזכר בשם חֲמָת (לעיתים גם בתור חֲמָת צוֹבָא וחֲמָת רַבָּה). 
במאה ה-18 לפנה"ס נכללה בתחום ממלכת קטנה. במאה ה-14 לפנה"ס היה שטחה מחולק בין קדש שליד נהר הארנת מדרום, תוניפ מצפון וקטנה ממזרח. בתחילת המאה ה-12 לפנה"ס היא הפכה להיות עיר חתית פורחת, ובתנ"ך היא נזכרת בתקופה זו כבירת מחוז וממלכה חיתית-ארמית, כאמור: "וַיִּשְּמַע תּׁעִי מֶלֶךְ חֲמָת..." (שמואל ב', ח', ט').
העיר נכבשה וסופחה לתחומי ממלכת ישראל המאוחדת בידי דוד המלך יחד עם כל ממלכות ארם, ובנו שלמה בנה בה ערי מסכנות (ערים מבוצרות הכוללות מחסני תבואה מלכותיים) כפי שכתוב בספר דברי הימים:"וַיֵּלֶךְ שְּלֹמֹה חֲמָת צוֹבָא וַיֶּחֳזַק עָלֶיהָ וַיּבֶן...וְאֵת כָּל עָרֵי הַמִּסְכְּנוֹת אֲשֶּר בָּנָה בַּחֲמָת." (דברי הימים ב', ח', ד').
בשנת 853 לפנה"ס, העיר השתתפה בקרב קרקר, שהתנהל בין שלמנאסר השלישי מלך אשור לבין ברית של 12 מלכים מקומיים שקיוו להדוף את התרחבות האימפריה האשורית לכיוון מערב. אחד המלכים היה אירחולינה מלך חמת. על פי תיאור הקרב המופיע על גבי המונולית מכורח למלך חמת היו 700 מרכבות, 700 פרשים ועשרת אלפים רגלים. בין המלכים הנוספים שנלחמו בקרב היה גם אחאב מלך ישראל.
לאחר נפילת ממלכת ישראל בשנת 722 לפנה"ס, יהובידי, המלך האחרון של חמת, הוביל מרד אזורי נגד האימפריה האשורית והפסיד במערכה, הוא הוצא להורג באמצעות הפשטת עורו בעודו חי. כתוצאה מהמרד העיר נכבשה ונהרסה. חמת הייתה אחת הערים אשר האשורים הגלו את כל תושביהן לתחומי ממלכת שומרון. במקביל הגלו את בני ישראל, תושבי ממלכת שומרון לחמת, כמסופר בספר ישעיהו, פרק י"א, פסוק י"א.
בתקופת כיבושי אלכסנדר מוקדון שונה שמה של העיר לאֶפִּיפַנְיָה, ככל הנראה על שמו של אנטיוכוס אפיפנס. מאוחר יותר עברה העיר להיות תחת שלטון האימפריה הרומית והקיסרות הביזנטית (פרובינקיה סוריה).

ימי הביניים

העיר נכבשה בשנת 638 או 639 על ידי הערבים ושמה שונה לחַמָאה (מבצר בערבית).
בשנת 1108 נכבשה העיר בידי הצלבנים במסגרת מסע הצלב של 1101. כעבור 70 שנה, בשנת 1188 נכבשה מחדש בידי צלאח א-דין. 
חמה נשארה תחת השלטון המוסלמי מאז ועד עצם היום הזה, תוך שהיא עוברת משליט אחד לשני: תחילה שלטון השושלת האיובית, לאחר מכן תחת שלטון הממלוכים משנת 1299 עד המאה ה-16, אז נכבשה בידי העות'מאנים.

העת החדשה

בתום מלחמת העולם הראשונה עברה סוריה להיות חלק מהלבנט תחת שלטון המנדט הצרפתי, עד לשנת 1941 בה קיבלה עצמאות.
בשנת 1982 התרחש בחמה ניסיון הפיכה שנוהל על ידי ארגון האחים המוסלמים. ניסיון ההפיכה דוכא במהרה ובאכזריות על ידי רפעת אל-אסד, אחיו של נשיא סוריה דאז, חאפז אל-אסד. במהלך דיכוי המהומות נהרגו על פי הערכות ארגון אמנסטי בין 10,000 ל-25,000 בני אדם, ברובם המכריע אזרחים. כמו כן נהרסו או נפגעו חלקים רבים מהעיר העתיקה. פעולה זו נודעה בעולם בשם "טבח חמה".

במלחמת האזרחים

קטע זה עוסק באירוע אקטואלי או מתמשך. הנתונים בנושא זה משתנים במהירות, ועל כן ייתכן שהם חלקיים, לא מדויקים או לא מעודכנים.
במסגרת ההתקוממות נגד משטרו של בשאר אסד נערכו בעיר הפגנות ענק בהשתתפות מאות אלפים, ב-2 וב-8 ביולי 2011. ב-31 ביולי פרצו לעיר כוחות של הצבא הסורי וגרמו למאות נפגעים.
שלמה גולדמן (זווהיל-צאנז)

קורות חייו

הוא בנו הרביעי של רבי מרדכי גולדמן, האדמו"ר השישי מזווהיל. אמו הרבנית אסתר שינא רחל הייתה בתו של רבי שמואל מרדכי שפירא מנשכיז.
בשנת ה'תשכ"ד נכנס ללמוד בישיבת צאנז. בשנת ה'תשכ"ז התחתן עם לאה, בתו של רבו הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם האדמו"ר מצאנז-קלויזנבורג. בשנות ה-70 התמנה על ידי חמיו לראש ישיבת צאנז ביוניון סיטי. בהמשך נתמנה לשמש אף כרב הקהילה במקום.
לאחר פטירת חמיו בשנת ה'תשנ"ד החל לכהן באדמורו"ת, לצד גיסיו, רבי צבי אלימלך הלברשטאם, האדמו"ר מצאנז בישראל, ורבי שמואל דוד הלברשטאם, האדמו"ר מצאנז-קלויזנבורג בארצות הברית.
הרב שלמה נפטר בכ"ז בתמוז ה'תשע"ז ללא צאצאים. את מקומו באדמו"רות צאנז ממלא גיסו, הרב שאול יודא פריזנט (גם הוא חתן הרב הלברשטאם). אחיינו רבי אליעזר גולדמן (בן אחיו רבי יעקב לייב, חתן רבי דוד טווערסקי מסקווירא) הוכתר גם הוא תחתיו לאדמו"ר מזווהיל.
אמילי קיני

קריירה

קיני נולדה בעיר ויין שבנברסקה, היא בוגרת "אוניברסיטת ווסליין נברסקה". לאחר שסיימה ללמוד עברה להתגורר בניו יורק כדי לפתח את קריירת המשחק שלה. החלה את דרכה בתחום כשחקנית תיאטרון בהצגה "אביב מתעורר". היא הופיעה כשחקנית אורחת בטלוויזיה עד לשנת 2011 בה קיבלה תפקיד משני בעונה השנייה של הסדרה הפופולרית "המתים המהלכים". בסדרה שיחקה קיני בתפקיד בת' גרין בתור בתו הצעירה של הרשל (סקוט וילסון). קיני המשיכה לשחק בסדרה במשך 2 עונות נוספות. קיני שיחקה כשחקנית אורחת גם בסדרה "מזל סרטן".
בשנת 2013 שיחקה בסרט הדרמה העצמאי "זעזוע מח", לצד בן שנקמן ומגי סיף. 
קיני שיחקה בתפקיד ראשי בסרט " אהבה על הקווים" משנת 2016.
במקביל לקריירת המשחק שלה מנהלת קיני גם קריירה מוזיקלית כזמרת.
מרכז עולמי לתורה וחסידות בעלז

בניית בית המדרש ופעילותו

אבן הפינה הונחה בי' בסיוון תשמ"ד, בניית המבנה ארכה כ-16 שנה וחנוכת הבית נערכה בי"ג בניסן תש"ס.
המבנה תוכנן על ידי האדריכל אהרן אסטרייכר, חסיד בעלז. ביציקת הבטון ובשילוב האבנים מבית המדרש הישן השתתף האדמו"ר מבעלז, רבי ישכר דב רוקח, שהיה מעורב גם בתכנון ובעיצוב בית המדרש.
גובהו של המבנה יותר מ-20 מטר. תשומת לב רבה הופנתה לתחום האקוסטיקה, כך שניתן יהיה לשמוע את שליח הציבור ואת קריאת התורה בכל היציעים.
בית המדרש מבוסס על תרומות חסידים. בכל יום בשנה ישנו "פרנס היום" המממן את אחזקתו.
בית המדרש הגדול שבקומות העליונות משמש לתפילה בשבתות ובחגים. בשאר ימות השבוע מתקיימות התפילות בכעשרה בתי כנסיות בקומות התחתונות של המבנה. בנוסף ישנם במבנה אולם לעריכת הטישים, ספרייה תורנית גדולה, אולם חתונות לאנשי החסידות בתשלום מוזל, מקוה טהרה גדול וחדרי לימוד. נמצאים בו גם משרדי החסידות וחדר האדמו"ר, מאפיית מצות, לשכת מורי צדק, מוקד הצלה ומערכת הכשרות של החסידות, בד"ץ "מחזיקי הדת". את בית המדרש סובבת חצר היכולה להכיל אלפי אנשים ובה נערכים שמחות ואירועים מיוחדים בחסידות. בחצר גם מוצבת באר מים עבור מנהג התשליך.
בבית המדרש לומדים ומתפללים אף מי שאינם חסידי בעלז, ובהם חרדים ליטאים. תקנות המקום קובעות כי אין להסתובב בו ללא מלבוש עליון.

היכל התפילה

היכל עזרת הגברים מונה כ-2,000 מקומות ישיבה. מאירות אותו 9 נברשות שמשקלן 750 ק"ג. בשורות הראשונות יושבים התורמים והרבנים הבולטים. הכיסא של האדמו"ר הקודם רבי אהרן רוקח, מוצב כמוצג מוזיאוני בצד שמאל של ארון הקודש. בבית המדרש מספר גלריות המשמשות למקום ישיבה לבחורים, לילדים ולנשים.
ארון הקודש המפואר שוקל כ-23 טון, גובהו 12 מטר ורוחבו כ-8 מטר. הוא עשוי מעץ שהובא מברזיל. כ-70 ספרי תורה מונחים בארון בשכיבה ולא בעמידה כמקובל, וזאת על פי שיטת רבנו תם. על פי המסורת החסידית האדמו"ר הראשון של החסידות, רבי שלום רוקח, היה "ניצוץ נשמת רבנו תם", ומאז נהגו כך בבתי הכנסת של אדמו"רי בעלז (אך לא בשאר בתי הכנסיות והמדרשות של החסידות).
בחזית ארון הקודש ישנן שתי מנורות בנות ארבעה קנים. בחסידות נהוג להדליק ביום חול שני נרות לפני התיבה, בשבת ארבעה נרות וביום טוב שמונה נרות. לפני ארון הקודש ניצב שלט מוזהב הנושא את הכיתוב "שויתי ה' לנגדי תמיד". השלט רומז להתבטאות האדמו"ר רבי ישכר דוב רוקח מבעלזא, שהוא מקווה שבירושלים יהיה לו 'שויתי' של זהב.
זרם סחף

זֶרֶם סַחַף או זֶרֶם נָסוֹג הוא זרם ימי חזק בסמוך לחוף הזורם לכיוון הים. הזרם מסוכן ואחראי לטביעות רבות. מהירותו של זרם אופייני היא כחצי מטר בשנייה, והיא יכולה להגיע ל-2.5 מטרים לשנייה – זרם המהיר יותר ממהירות השחייה של אדם. מיקום הזרם אינו קבוע, והוא יכול לנוע בטווח של עשרות מטרים ליום. הזרמים קיימים בכל חוף עם גלים - אוקיינוסים, ימים ואגמים גדולים.
בזרמי הסחף משתמשים לעיתים לצורך תנופה, למשל לתחילת שיט קיאקים.

היווצרות

כאשר רוח וגלים דוחפים מים לעבר החוף, המים נהדפים הצדה על ידי הגלים המתקרבים. המים זורמים לאורך החוף עד שהם מגיעים לאזור שבהם יכולים לזרום חזרה אל הים. זרם זה מכונה זרם סחף, והוא בדרך כלל צר וערוצו בתעלה שבין תילי חול (מתחת לפני הים), שוברי גלים או מזחים. טעות רווחת היא שהזרם התחתי הסוחף לכיוון הים, או אפילו זרם סחף חזקים מספיק כדי למשוך אדם אל הקרקעית, בעוד במציאות הזרם בקרקעית הוא החזק ביותר, ואף מרסן גלים קרבים. תופעה זו יוצרת אשליה של אזור מסוים רגוע בים, אשר מפתה שוחים אל תוך הים. ערוץ הזרם ניתן להדגמה על ידי פיזור דיו בקו החוף, בסמוך לזרם. זרמי הסחף מתחזקים כאשר השתברות הגלים חזקה, כאשר סופת הוריקן נמצאת במרחק, או באזורי גאות ושפל חלשים.

סכנות

זרמי סחף הם סכנה לרוחצים בים ועלולים לסחוף הרחק מהחוף. מוות מטביעה נובע מתשישות כתוצאה מניסיון התנגדות לזרם. באורח נדיר, זרמים חזקים מאוד יכולים להוות סכנה אף לאדם העומד במים בעומק שמגיע עד המותניים בלבד, באמצעות סחיפה מפתיעה למים עמוקים יותר, שם עלול לטבוע. תנאי טופוגרפיה שונים משפיעים על סיכויי ההיווצרות של זרמי הסחף. ישנם תנאים טופוגרפיים המביאים לזרמים מסוכנים ביותר, ולכן לא כדאי לרחוץ בחופים לא מוכרזים. בארצות הברית, זרמי הסחף מביאים ליותר ממאה הרוגים בשנה. 80% מהקריאות למצילים נובעות מזרמים אלה.

הימלטות מהזרם

לרוחץ שנקלע לתוך זרם סחף אסור לנסות לשחות ישירות אל החוף, בניגוד לכיוון הזרם. בכך הוא מסתכן בתשישות ובטביעה. הזרם אינו מושך אדם מתחת למים, אלא נושא אותו הרחק מהחוף, דרך ערוץ צר של מים. הזרם הוא כמו הליכון, שעל השוחה לרדת ממנו. הימנעות מלחץ, ושמירה על רוגע מסייעת בהתמודדות. יש לשחות במקביל לחוף עד שהשוחה מחוץ לזרם, ולכוון למקומות בהם נראים גלים נשברים, בדרך כלל באזורים אלה, חפצים שנמצאים על המים ינועו לכיוון החוף. אם הזרם חזק מאוד, וקשה להיחלץ ממנו בשחייה, על השוחה להישאר במצב רגוע, לשמור את כוחותיו לשלב מאוחר יותר, עד שהזרם יישא אותו וייחלש, ואז יוכל לשחות בקצב רגוע, אלכסונית אל החוף - הרחק מהזרם, אך חזרה על החוף. על שחייני חוף להבין את הסכנה בזרמי הסחף, ללמוד כיצד לזהות אותם, איך להימלט מהם, ולשחות במקומות עם השגחת מצילים, אם אפשר
. אחד מהתפקידים החשובים של המצילים הוא לאתר בתחילת משמרתם את הזרמים, לסמן אותם בדגלים, ולהרחיק משם רוחצים.
יצחק עבאדי

יצחק אברהם עבאדי (25 באוקטובר 1897 – 1969) היה מורה, עיתונאי, עסקן וסופר, המתרגם הראשי של ממשלת המנדט הבריטי בארץ ישראל בדרגת פקיד רם דרג. השתתף בעיתוני הארץ במאמריו בענייני מדיניות ולשון.

ביוגרפיה

נולד בירושלים ב-25 באוקטובר 1897 (כ"ט בתשרי ה'תרנ"ח) לאברהם עבאדי שהיה סוחר שעלה מדמשק, ולסולטאנה שהייתה צאצאית למשפחת ברוך מזרחי ולרב ניסים חיים משה מזרחי. לימים היה גיסו של דב יוסף. 
התייתם בגיל צעיר, והשלים לימודיו בבית הספר למל, בית הספר למסחר של חברת העזרה בירושלים, ואחר כך בבית המדרש למורים העבריים, שם השלים את מסלול לימודיו בשנת 1914 (ה'תרע"ד), ותוך כדי כך קנה בלימודים עצמיים שליטה בשפות.
תחילה תפקד בהוראה, ולאחר כיבוש הארץ על ידי האנגלים, נמנה עם מייסדי חברת הסולל והשתתף בעריכת עיתוניה "דואר היום" בעברית כעורך, "פלשתיין ויקלי" באנגלית, ו"בריד אל יום" בערבית. העיתונים שערך היו בהשקפת עולם יהודית וארץ ישראלית ברורה, השוקדת על הבנה הדדית על שלום וגומלין, ובמשך שנים רבות היה מבין ראשי הציבור היהודי, נוצרי ומוסלמי שהיו מתכנסים בביתו של איתמר בן אב"י. עד תום חייו היה מהמאמינים הגדולים בשיתוף פעולה יהודי וערבי.
על פי המלצת הנציגות היישובית (אליעזר הופיין - יוסף מיוחס - יעקב טהון) הועסק בתחילה במשרדי מושל מחוז ירושלים סיר רונלד סטורס כמתרגם מברקי "רויטרס" מאנגלית לעברית לצד אחד מאויבי היהודים חאג' אמין אל חוסייני (לימים המופתי של ירושלים), עמו היה מחליף תדירות דעות.
בשנים 1920 - 1945 שימש כמתורגמן הרשמי לעברית של ממשלת המנדט (ראש משרד התרגומים הראשי). תפקיד בו היה עד למרבית הפגישות בין הנציבים העליונים והמזכירים הראשיים עם ראשי היישוב. בתפקיד זה קנה שם כאשר לא היה מתרגם פסוק כפשוטו אלא נשא דבר התושבים היהודיים בא"י (דוגמת תרגום המונח "פלשתינה" ל"ארץ ישראל".
בתפקיד המתרגם הראשי לממשלת המנדט התפרסם כאשר תרגם את המונח "פלשתינה" ל"ארץ ישראל", וקבע אותו כתואר-רשמי.
פרסם מאמרים רבים בעיתוני הארץ ובעיתוני חו"ל, ותרגם ספרים רבים, ביניהם (זכרונותיו של סטורס, "יומן ארץ ישראלי" מאת פרדריק קיש, "המדריך לארץ ישראל" של הארי צ'ארלס לוק ואדוארד קית-רוץ'), ערך את קובץ החוקים של דרייטון בעברית, השתתף בעריכת המילון האנגלי - עברי ועוד. במסגרת זו חידש הרבה מונחים בעברית, ואף כי מוצאו בבית מדרשו של אליעזר בן יהודה, העדיף יותר לפתור בעיות לשוניות בדרך של פרשנות.
שימש בכל ועדות החקירה שפקדו את הארץ, מוועדת הייקראפט שחקרה את מאורעות יפו, דרך ועדת הכותל, וועדת שו וועדת פיל. 
ראשי היישוב ניצלו את קשריו לפניה פוליטית אל האנגלים. כך ניצל מנחם אוסישקין את קשריו על מנת לפנות להרברט סמואל בדיון בבית הלורדים לצורך התנגדות לתוכנית החלוקה.
נמנה עם עורכי "אוצר לשון המקרא" (הקונקורדנציה התנ"כית המקיפה), ובחיבורו "בינינו לבין האנגלים" סיכם את כהונתו בכך שהקרע שנגרם בין היישוב היהודי לבין האנגלים נבע לא רק מטעמים מדיניים אלא גם מגישות שונות של הלכי רוח והשקפת עולם וחברה.
על שמו רחוב בירושלים בשכונת גבעת הוורדים.
מריה הראשונה, מלכת פורטוגל

נעוריה

מריה נולדה בארמון המלוכה בליסבון כבתם הבכורה של ז'וזה הראשון ומריאנה ויקטוריה מספרד, בתם של פליפה החמישי, מלך ספרד ואליזבטה פארנזה.
כאשר אביה עלה על כס המלוכה ב-1750 היא הוכרזה כיורשת המיועדת וקיבלה את התארים נסיכת ברזיל ודוכסית ברגנזה, בתקופת נעוריה האיש החזק בפורטוגל היה סבשטיאאו דה מלו.
בעקבות רעידת האדמה בליסבון של 1755, נמנע אביה המלך ממקומות סגורים עד כדי חשד לקלאוסטרופוביה ודה מלו חיזק את כוחו הפוליטי.
ב-1760 נישאה לדודה (אחיו הצעיר של אביה), פדרו השלישי, מלך פורטוגל ונולדו להם 6 ילדים.

מלכותה

ב-1777 מת המלך ז'וזה הראשון ומריה הראשונה הומלכה למלכה והייתה המלכה הראשונה ששלטה על פורטוגל. השליטה החדשה לא אהדה את דה מלו. היא לא סלחה לו על האכזריות בה נהג כלפי משפחת טאבורה ואחד מצעדיה הראשונים כמלכה היה לפטרו מכל תפקידיו. בנוסף, הוצא נגדו צו הרחקה על פיו דה מלו חייב לשהות במרחק של 20 מייל לפחות מהמלכה, ובמקרה שמריה הגיעה לאזור מגוריו, היה חייב דה מלו לעזוב את ביתו עד שתסיים את ביקורה.
מריה סבלה מדיכאון, אחרי מותו של בעלה במאי 1786 ומותו של בנה הבכור ב-1788 מאבעבועות שחורות, החמיר הדיכאון כך שהפריע לה לתפקד כשליטה, החל ב-1792, אחרי מותו של הכומר המוודה שלה, החמיר הדיכאון עד כדי אי-מסוגלות לשלוט כך שבנה הרביעי, ז'ואאו השישי, שלט בשמה החל ב-1799.

השפעת המלחמות הנפוליאוניות

פורטוגל הייתה חלק מהקואליציה האנטי צרפתית השנייה, ובעקבות כך פלשה לפורטוגל בשנת 1801, ספרד שנתמכה על ידי נפוליאון בונפרטה. בהסכם בדחוס שנחתם בחודש יוני של אותה שנה הסיגה ספרד את כוחותיה בתמורה לוויתור על טריטוריות מצד פורטוגל.
פורטוגל סירבה ב-1807 להיענות לדרישת נפוליאון לתמוך במצור על בריטניה, כחלק מאמברגו על הממלכה המאוחדת. כתוצאה מכך, כוחות צרפתיים, תחת פיקודו של הגנרל ז'ונו (Junot), פלשו לפורטוגל כחלק ממלחמת חצי האי והשתלטו על הבירה ב-1 בדצמבר 1807.
לאחר הכיבוש עברה חצר המלוכה לברזיל ושם נפטרה מריה ב-20 במרץ 1816. לאחר מותה הובאה גופתה לקבורה בפורטוגל.
Artcore

artcore הוא האלבום השני והמצליח ביותר עד כה של אמן הטראנס אבי שמיילוב (הידוע גם כאסטריקס) שיצא ב-2004. באלבום אסטריקס עושה קטעים יותר מלודיים לעומת אלבומו הקודם, Eye to Eye. 
האלבום מושפע מסגנונות שונים של מוזיקה.החל מסגנונות שונים של מוזיקה אלקטרונית (טראנס פרוגרסיב בטראק underbeat ואפילו אמביינט וטריפ הופ ב-beyond the senses) ועד אפילו סגנונות אחרים לגמרי של מוזיקה (כמו רוק בטראק שהפך ללהיט on fire).
באלבום גם מופיע רמיקס של אסטריקס לטראק שמשותף שעשה עם אינפקטד מאשרום (monster).

הצלחת האלבום

לאחר הצלחת הסינגל החדשני Coolio, האלבום הגיע למעמד של אלבום זהב (מכירת של 20,000 עותקים) והפך את אסטריקס לאחד היוצרים הבולטים של הטראנס לצד גדולים אחרים כמו אינפקטד מאשרום.
האלבום גם גרם לכניסה של אסטריקס ברשימת הדי ג'יי מאג לשנת 2005 היישר למקום ה-75 והפך את אסטריקס לאחד מיוצרי הטראנס פול און המובילים בעולם.
יעל מרקוביץ

ראשית חייה

יעל מרקוביץ נולדה בחיפה למשפחה יהודית, למדה בבית ספר יהודי.

דוגמנות

מרקוביץ  הוצגה באתרי אינטרנט כגון: מקסים, Askmen, ו־IGN. בנוסף, מרקוביץ הוצגה בשער מגזין Venus, The Jewish Journal of Greater Los Angeles. ב־2013, הוצגה בשער המגזין הישראלי "שבוע ישראלי", ובאותה שנה הוצגה גם במגזין 303 של דנוור, וגם בעיתון הלאומי "ידיעות אמריקה (של "ידיעות אחרונות"). גם העיתון "ישראל פוסט" (אז היה שמו של עיתון "מעריב הבוקר"), הציג אותה.

מיס סופרנשיונל ישראל 2011

מרקוביץ הוכתרה ל"מיס סופרנשיונל ישראל" 2011 והמשיכה לייצג את ישראל במסגרת התחרות השנתית השלישית של מיס סופרנשיונל, שהתקיימה בפלוק שבפולין ב־26 באוגוסט 2011. היא נושאת את התואר על היותה העלמה הישראלית העל־לאומית הראשונה.

מיס אינטרנשיונל ישראל 2012

מרקוביץ הוכתרה ל"מיס אינטרנשיונל ישראל" 2012. לאחר שבע שנות היעדרות, עשתה ישראל את הופעתה הראשונה בתחרות מיס אינטרנשיונל 2012. מרקוביץ ייצגה את ישראל בתחרות מיס אינטרנשיונל ה־52 ב־21 באוקטובר 2012 באוקינאווה, יפן.

מיס גרנד אינטרנשיונל ישראל 2013

יעל הוכתרה למיס גראנד אינטרנשיונל ישראל 2013, והיא הייתה אמורה לייצג את ישראל בתחרות הבינלאומית הראשונה של מיס גראנד אינטרנשיונל ב־19 בנובמבר 2013, בבנגקוק, תאילנד. עם זאת, סוכנות דוגמנות המייצגת אותה, הוציאה אותה מהתחרות על חוסר הסכמה בינה לבין המארגנים. אף על פי שהיא לא התחרה, היא עדיין מחזיקה את התואר להיות "מיס גרנד אינטרנשיונל ישראל" הראשונה.

מחלוקת

ב־26 במרס 2013 פרצה מחלוקת כאשר מרקוביץ פירסמה את החוויה השלילית שלה עם ארגון מיס סופרנשיונל ואת ביקורה בפולין, באתר התחרות המפורסם, Missosology.com. הכתבה עלתה לכותרות בישראל ומשכה אליה עשרות ערוצי תקשורת ישראליים, כמו ynet ושבוע ישראלי, ששיתפו את חווייתה של מרקוביץ על ידי פרסום ראיון מפורט יותר בעברית.
ב־29 במרס 2013 הסתייג ארגון מי סופרנשיונל על ידי פרסום בדף הפייסבוק שלהם, בתגובה לטענות. הודעות אלה פורסמו באתר האינטרנט של מיסוסולוגיה יחד עם תגובה שניתנה על ידי מרקוביץ.
בשבוע שלאחר מכן המשיכה התביעה נגד ארגון מיס סופרנשיונל לבנות נגדם. הם הוכנסו לאור הזרקורים לאחר שפורסמו בדף הפייסבוק שלהם, שמותיהם של שנים עשר מנהלים ארציים ומדינותיהם, שלכאורה לא שילמו את דמי הזכיינות.

חיים אישיים

מרקוביץ היא ממוצא פולני, סורי וטורקי.
היא מחזיקה בספא בבוורלי הילס, קליפורניה, והיא הבעלים הבלעדי.
מרקוביץ הקימה את ארגון מיס ישראל. ארגון מיס ישראל מחזיק בזיכיונות של מיס אינטרנשיונל ומיס גרנד ישראל.
עמוס שפירא

ביוגרפיה

שפירא למד מנהל תעשייתי בטכניון, והשלים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת חיפה. בשנת 1973 החל לעבוד כאיש מכירות בחברת סנו. בהמשך עבר לחברת חוגלה למוצרי נייר ביתיים והתקדם בה לתפקידים בולטים בהם סמנכ"ל השיווק והמכירות, ובשנת 1993 מונה למנכ"ל החברה. שני צעדים חשובים שעשתה החברה בתקופתו הם כניסתה לטורקיה, ושילובה עם חברת קימברלי.
בשנת 2002 מונה למנכ"ל חברת התעופה אל על, שהייתה חברה ממשלתית. בזמנו עברה החברה תהליך הפרטה, ובשנת 2005 הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב והשליטה בה עברה למשפחת בורוביץ'. שפירא פרש מהחברה זמן קצר לאחר ההנפקה.  
באוקטובר 2005 מונה למנכ"ל חברת סלקום. עם היכנסו לתפקיד נקט בצעד חריג, כשפרסם את מספר הטלפון שלו באמצעי התקשורת וקרא למנויי החברה שאינם מרוצים מן השירות להתקשר אליו ולהתלונן, הוא טען כי הוא רואה במנכ"ל "מנהל מכירות עליון". בסוף 2011 פרש מסלקום.
במרץ 2012 מונה לדירקטור חיצוני בתעשייה האווירית וכיהן בתפקיד עד נובמבר 2013.
שפירא כיהן כנשיא אגודת ידידי אוניברסיטת תל אביב בשנים 2008–2012. מאוקטובר 2012 ועד אוקטובר 2016 כיהן כנשיא העשירי של אוניברסיטת חיפה.  
באוקטובר 2016 נענה שפירא להזמנת הנהלת עמותת אלו"ט לכהן בתפקיד יו"ר העמותה. 
בשנת 2019 יצא לאור בהוצאת זמורה-ביתן ספרו "הראש, הסוליות והנשמה - סוגיות מעשיות בניהול ומנהיגות".
שפירא הוא תושב תל אביב, נשוי פעם שניה ואב לשלושה.
צ'וט ניאק דהיין

ביוגרפיה

צ'וט ניאק דהיין נולדה ב-1848 למשפחת אצולה מוסלמית בבנדה אצ'ה. היא התחנכה בניהול משק בית ובדת, ואז נישאה בשידוך שארגנו עבורה הוריה, עם בן אצולה בשם טאוקו צ'ק אברהים למנגה.
ב-26 במרץ 1873, הולנד הכריזה מלחמה על אצ'ה (שהייתה סולטנות). הכוחות האינדונזים נתמכו על ידי אנגליה ואיטליה, בתחילה הדפו את הכוחות ההולנדיים. אך במערכה השנייה של המלחמה, בנובמבר, ההולנדים התקדמו ואף כבשו את ארמון הסולטן בתחילת 1874. ב-1975, צ'וט ניאק דהיין, עכשיו אם לתינוק, ברחה מאזור האש, אך בן זוגה אברהים נשאר להלחם. 
כשהוא נהרג בקרב, ביוני 1878, צ'וט ניאק דהיין נשבעה שתיקום דמו נגד ההולנדים.
זמן מה לאחר מותו של בעלה, קם מנהיג אצ'נזי בשם טאוקו עומאר. הוא הציע לצ'וט ניאק דהיין נישואין. למרות שהיא דחתה אותו תחילה, היא הסכימה להצעתו כשהוא הבטיח להרשות לה להלחם בהולנדים, וכך השניים נישאו ב-1880. לשניים נולדה בת בשם צ'וט גמבנג. צ'וט ניאק דהיין לא הסכימה לפרוש מן הלחימה, אז היא לקחה את בתה עמה.
המלחמה נמשכה, והאצ'ינזים הכריזו עליה כעל מלחמת קודש נגד ההולנדים. הם החלו לארגן כוחות גרילה, ותקפו במלכודות ומארבים. אך מחוסר אספקה ומשאבים, ב-30 בספטמבר 1893, טאוקו עומאר נכנע להולנדים יחד עם 250 מאנשיו. ההולנדים קיבלו אותו בברכה, והאמינו שהוא רוצה לעבור לצד המנצח, ולכן מינו אותו כמפקד. אך טאוקו עומאר תכנן בעצם לבגוד בהולנדים לכשיתאפשר. כעבור שנתיים הגיעה ההזדמנות, כאשר טאוקו עומאר יצא לתקוף את אצ'ה, אך במקום זאת לקח את חייליו ואת הציוד, כלי הנשק, והתחמושת והעבירם לידי הכוחות האצ'ינזים. 
כשההולנדים חידשו מאמציהם, האצ'ינזים התקשו להגן על עצמם, וטאוקו עומאר נהרג בהתקפת פתע. על פי הסיפורים, כשצ'וט גמבנג בכתה על מות אביה, צ'וט ניאק דהיין סטרה לה, ואז חיבקה אותה, ואמרה, "לנו, כנשים אצ'ינזיות, אסור לבכות על מי שמת מות קדושים."
צ'וט ניאק דהיין אז נטלה את מנהיגות הכוחות של בעלה לידיה, והמשיכה להלחם בהולנדים עד שנת 1901, כאשר הצבא הקטן שלה הובס לחלוטין. אחד מחייליה, פאנג לאוט, דיווח להולנדים על מיקום הצבא, מה שאיפשר להולנדים לתקוף ללא התראה. למרות שלוחמי הגרילה השיבו אש, הם לא יכלו לכוחות החזקים יותר, וצ'וט ניאק דהיין נלקחה בשבי. בתה, צ'וט גמבנג, נמלטה והמשיכה להלחם. 
כשצ'וט ניאק דהיין הובאה לבנדה אצ'ה, היא סבלה מבעיות בריאותיות. אך המנוחה בעיר שיפרה את מצבה, והרשויות ההולנדיות חששו שכאשר יחזור כוחה, תעורר מאבק מחודש בין בני עמה, על כן הגלו אותה לסומדנג, במערב ג'אווה.

מורשת

ב-1964 הכריזה ממשלת אינדונזיה על צ'וט ניאק דהיין כעל גיבורה לאומית. בשנת 2008 יצא בול דואר עם דיוקנה, ודמותה גם מתנוססת על פני שטר ה-10,000 רופיה. 
ב-1989 יצא סרט ביוגרפי על חייה, "Tjoet Nja' Dhien", שזכה בפסטיבל קאן בפרס הסרט הבינלאומי הטוב ביותר.
נמל התעופה צ'וט ניאק דהיין במחוז נאגאן ראייה נקרא על שמה.
ישראל פריצקר

ישראל פריצקר (30 באפריל 1914 - 3 בספטמבר 1943) היה איש אצ"ל שהוצא להורג על ידי לח"י באשמת שיתוף פעולה עם הבריטים.
הוא נולד באוקראינה ובשנת 1922 עלה עם משפחתו שהתיישבה בחיפה. הוא הצטרף להגנה אך עם הפילוג פרש לאצ"ל. הוא מונה לראש מחלקת שירות ידיעות (מש"י) של האצ"ל בחיפה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה והחלטתו של דוד רזיאל לשתף פעולה עם הבריטים קבל פריצקר תעודה של סוכן ה-C.I.D. הבריטים הורו לו לספק פרטים על קבוצות גייס חמישי שהפריעו להם במלחמתם בנאצים. פריצקר סיפק להם ידיעות על לח"י וקבוצות קומוניסטיות.
בנובמבר 1940 נעצרו עשרות אנשי לח"י ונכלאו במעצר מנהלי. ללח"י היה ברור שהם הוסגרו על ידי פריצקר. הם הוציאו נגדו גזר דין מוות אבל נמנעו מכך לאחר שרזיאל הזהיר לפגוע באברהם שטרן אם יפגעו בפריצקר. פריצקר מסר לבריטים גם ידיעות על ההגנה.
עם מנויו של יעקב מרידור כמפקד אצ"ל חל סכסוך בינו לפריצקר. הוא גם פוטר מהבולשת הבריטית. אנשי לח"י לא סלחו לו ופנו למרידור והודיעו לו כי בכוותם לחסל את פריצקר. הוא ענה להם כי "אין לנו דבר נגדו אבל אם ללח"י יש עניין להעמידו לדין ולהאשימו - זה ענינם. לא נתערב בהחלטות לח"י". בכך נחרץ גורלו של פריצקר מבלי שאשמתו הוכחה או נבדקה מעולם.
בליל שבת, ה-4 בספטמבר 1943 הגיעו שני אנשים לדירתו של פריצקר ברחוב צבי פרץ חיות בתל אביב ובקשו ממנו להתלוות אליהם. כשירדו ניגש אליו אדם וירה בו 5 יריות. פריצקר נהרג מיד. הוא נקבר בבית הקברות נחלת יצחק. לח"י פרסם כרוז ובו נכתב: המלשין הידוע וסוכן הבולשת ישראל פריצקר, הוצא להורג ביום ג' אלול בפקודת לוחמי החרות. ידע כל מלשין כי אין מנוס מיד הנוקמת של לוחמי חרות ישראל. הוא לא הוכלל בספר הזיכרון של משרד הביטחון שבו הונצחו אלה שנפלו בדרך להקמת מדינת ישראל.
רכס קאריבו הארט

מקור השם

בשנת 1930 הוחלט רשמית לקרוא להרים "הרי קאריבו הארט" (Cariboo Heart Mountains). שם זה שונה ב-23 באפריל 1940 לשמו הנוכחי של הרכס.

לקריאה נוספת

M. D. Wood and E. L. Terry, Seasonal Movements and Habitat Selection by Woodland Caribou in the Omineca Mountains, North-central British Columbia Phase 1: The Chase And Wolverine Herds (1991-1994), July 1999, P. 11
יוסף גריף

ביוגרפיה

נולד בשנת 1957 בירושלים, התגייס לצה"ל ב-1975 ושירת בחטיבה 35 של הצנחנים.
התגייס בשנת 2001 למשמר הכנסת ומילא מגוון של תפקידים במסגרתו, החל מתפקיד מאבטח ומוקדן במרכז הדיווח המבצעי ובהמשך הגיע לתפקיד מפקד מחלקה במערך האבטחה החיצוני, מחלקת סינון הבקרה וקצין אגף המבצעים.
בשנת 2007 החל לכהן כסגן מפקד משמר הכנסת וממלא מקומו וב-2010 מונה לקצין הכנסת העומד בראש משמר הכנסת. הוא החליף בתפקידו את יצחק שד"ר שפרש לגמלאות.
ב-29 ביולי 2015 העניק לו יושב ראש הכנסת, יולי אדלשטיין, דרגת ניצב.
במהלך כהונתו הועברה האחריות על אבטחת משלחות של חברי כנסת היוצאות מחוץ לישראל ליחידת "עו"ז" של משמר הכנסת מידי היחידה לאבטחת אישים של השב"כ.
ב-15 ביולי 2019 השתתף בפרק פתיחת העונה של "המרוץ למיליון" ובמסגרתו העניק לזוגות המתחרים את המעטפה ששלחה אותם לתחנה הבאה במירוץ.
לגריף תואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת לטביה ותואר שני בניהול וארכון מערכות חינוך מהמרכז ללימודים אקדמיים.
מתגורר במעלה אדומים.