google/wiki40b huggingface dataset:
אליזט

ביוגרפיה

אליזט נולדה בבאהיה שבברזיל, גדלה רוב שנות ילדותה בריו דה ז'ניירו. עלתה לישראל בתקופת מלחמת המפרץ ולמדה עברית בחדר האטום. התחילה כרקדנית בלהקה ברזילאית, המשיכה כמורה לריקודים ברזילאיים בבתי ספר וב-2002 פנתה למוזיקה.
ב-2004 הוציאה את האלבום 'לוארי קפה' (ירח וקפה) שנכתב והולחן על ידה.
ב-2006 הוציאה את 'געגוע' שבו גם הייתה שותפה לעיבודים בנוסף לכתיבה, ההלחנה והשירה. האלבום הוקדש לאהוד מנור שתמך בעבודתה.
האלבום קיבל באתר המוזיקה Qube את המקום השלישי בדירוג האלבומים הטובים ביותר בשנת 2006. ב-2006 הוציאה גם את דיסק הרמיקסים 'אליזט – Remixes' שמכיל גרסאות אלקטרוניות של שירים מהאלבומים 'לוארי קפה' ו-'געגוע'.
ב-2010 הוציאה את האלבום 'הצבעים שלי' שהוקלט חציו בישראל וחציו בברזיל. גם באלבום זה הייתה שותפה להפקה ולעיבודים בנוסף לכתיבה, הלחנה ושירה.
ב-2012 הוציאה את האלבום 'פשוט אליזט'. האלבום משלב מוזיקה אלקטרונית ואקוסטית והוא תוצר של מסע פנימי שאליזט ערכה כדי להגדיר מחדש את האני המוזיקלי שלה. השירים שלו כתובים במגוון השפות שהיא מדברת.
ב-2016 הוציאה את האלבום 'שקט'. אליזט מרגישה שגרירת תרבות כפולה – של ישראל וברזיל וגם שגרירה של השאיפה האוניברסלית לשלום ואהבה ולכן האלבום כתוב בשתי השפות – בעברית ופורטוגזית ובנוסף שיר אחד ברוסית. חצי מהשירים באלבום חדשים ונכתבו במיוחד לביצוע של גיטרה וקול וחציים שירים שנכללו באלבומים קודמים וחודשו במיוחד לאלבום הזה בעיבוד לגיטרה וקול.
אליזט עוסקת גם במוזיקה אלקטרונית. שיר שכתבה יחד עם היוצר הישראלי אביב שטיין הוכנס לאוסף שירי ההאוס "Barbarela lounge sessions" שיצא בחברת פונוקול.
אליזט שרה שני שירים בסרט הישראלי המצליח 'הבועה' של גל אוחובסקי ואיתן פוקס שיצא ב-2006 (הפרויקט נעשה בשותפות עם המפיק המוזיקלי רן שני). בדיסק של דניאל זילברשטיין "מה שאת עושה לי" שיצא ב-2006 היא מתארחת בשיר 'ונרקוד' שעבורו כתבה את המילים בפורטוגזית. שיתפה פעולה בחידוש של "שיר ההד" של אריק לביא בפרויקט של להקת סופלקס. הקליטה את הגרסה בפורטוגזית של דיסק הילדים 'קיטי קיטי בום בום' בהפקת בצלאל אלוני.
היא משתפת פעולה עם מפיקי מוזיקה אלקטרונית ואקוסטית בארץ ובעולם בפרויקטים שונים. כתבה וביצעה את החלק בפורטוגזית של השיר Million Stars של Epiphony ועופר ניסים.
בנוסף למוזיקה, אליזט פועלת גם כמעין "שגרירת תרבות" כפולה: ישראלית וברזילאית. היא הרצתה באוניברסיטת טורינו על ישראל ועל המוזיקה שלה, והופיעה במספר ראיונות טלוויזיה בברזיל בנושאי ישראל והמוזיקה שלה. יצאה מספר פעמים להופעות ברוסיה ובאוקראינה כנציגה של ישראל במסגרת הפעילות של ארגון "נתיב" וזכתה להצלחה.
אליזט היא גם שדרנית רדיו. היא התחילה ברדיו שיגה ביפן, המשיכה ברדיו Portuguesa do var בפורטוגל ובתוכנית באיטליה שגם הובילה לתוכנית טלוויזיה באיטליה - Salotto Feel the 90 עם רובי לוויל. בארץ היא עורכת ומשדרת את תוכניתה 'הקול מהכל' ברדיו החברתי הראשון.
לאליזט בלוג וידאו - 'אליזט על הבוקר' שהיא עורכת ומפיקה על מגוון נושאים.
דוברת 7 שפות: עברית, פורטוגזית, אנגלית, איטלקית, ספרדית, צרפתית ורוסית.
The Ivy League

היסטוריה

הלהקה הוקמה בשנת 1964 על ידי שלושה זמרי אולפן ומחברי להיטים - ג'ון קרטר, קן לואיס (במקור ג'ון שייקספיר) ופרי פורד (במקור בריאן פיו). הסינגל הראשון שהוציאו, נכשל. את השיר Funny how love can be שחיברו הם הציעו ללהקת הרוקינ' בריס, אבל חברת התקליטים העדיפה להוציא סינגל אחר, כך שהקיסוסים הקליטו בעצמם את השיר שהגיע למקום השמיני במצעד הבריטי. הלהיט הבא That’s why I’m crying זכה להצלחה בינונית בלבד, אך אחריו הוקלט הלהיט המצליח ביותר Tossin’ and turnin’ שהגיע למקום השלישי. ב-1966 עזבו קרטר ולואיס והוחלפו בטוני בארוז וניל לאנדון, אך הקיסוסים לא הצליחו להמריא. כבר ב-1967 הפכו שלושת חברי הקיסוסים ללהקת אנשי העציצים (The Flowerpot Men) והגיעו למקום הרביעי במצעד הבריטי עם Let's Go To San Francisco ותוך מספר חודשים התפרקו. טוני בארוז הצטרף בהמשך ללהקת מגדלור אדיסון (Edison Lighthouse) שהלהיט הראשון שלהם במצעד Love Grows (Where My Rosemary Goes כבש את הפסגה ב-1970 אבל גם ללהקה זו לא היו סינגלים מצליחים נוספים.
מרטין ויינק

חייו

ויינק למד דרמה בשנים 1983–1986 אצל הפרופסור פטר פ. יוסט.
החל מ-1986 ויינק היה חלק מלהקת התיאטרון "Group 80" בווינה וגילם תפקיד קטן של נער מעליות בסרט "Nachsaison". בשנת 1987 הוא שיחק בפסטיבלי Recklinghausen תחת בימויו של גאורג מיטנדריין במחזה "לכנר אדי מביט אל תוך גן עדן" וכן שיחק כמטאטא רחובות בסרט "Müllomania" תחת בימויו של דייטר ברנר. בשנים 1988–1989 שיחק בתאטרונים שונים, בין השאר ב-Jura Soyfertheater Vienna. בנוסף, ביים מספר מחזות בתיאטרון הרנאסלר בשנים 1990–1991. ברווחים שבין חובותיו לתאטרונים, שיחק ויינק בקולנוע ובטלוויזיה. ב-1989 הוא שיחק בסדרת הטלוויזיה Calafati Joe.
מלבד משחק, ויינק מגדל ומכין יין ביחד עם אשתו אווה, שעובדת כמחזאית. השניים החלו בתחביב גידול היין ב-1993 והם בעלי חווה בשטח 30 דונם ליד הייליגנברון.
Nada

רקע וכתיבה

השיר נכתב והופק על ידי שאקירה ולואיס פרננדו אוצ'ואה. את השיר פרסמה בערוצה לפני כל השירים האחרים מן האלבום. השיר הוא השני באלבום, והוא בלדה עצובה, בספרדית המספרת בתוכה סיפור. 
בין השורות של השיר ניתן לראות ששאקירה מדברת על דברים שהיא צריכה כמו: "אני מתגעגעת לקול שלך, אני צריכה אוויר, אני צריכה שמש", ומפה ניתן להבין שהשיר מדבר על מערכת יחסים שלא צלחה כאשר היא התפרקה ולאחר מכן שאקירה מתגעגעת למה שהיה קודם, מה שלא יכול לחזור על עצמו.

וידאו קליפ

לשיר הועלה אודיו לערוץ ה-Vevo של הזמרת ב-18 במאי 2017. ביממה הראשונה של האודיו ביוטיוב, מונה הצפיות שלו עמד על כ-1.5 מיליון צפיות, ונכון ליולי 2018, מונה הצפיות שלו עומד על כ-12 מיליון צפיות. 
קליפ השיר יצא בערב של ה-3 בנובמבר 2018.
דיימונד'ז

הדיימונד'ז (בעבר דיימנד'Z) היא להקת בנות ישראלית שפעלה בין השנים 2004 עד 2008. חברותיה הן הילה הלוי, סיון אלבז, הילה עם-שלם ולימור סחייק.

ביוגרפיה

חברות הלהקה בהרכבה המקורי, היו אז סיון אלבז, הילה הלוי, הילה עם-שלם ולימור סחייק. הלהקה נוסדה בסוף שנת 2003, בעקבות הזמנה להופיע בקנזס סיטי שבארצות הברית. המטרה הייתה לגייס כספים עבור עיר ילדותן, רמלה, המשמשת כעיר תאומה לקנזס סיטי. הארבע טסו יחד עם המפיק המוזיקלי איתן אלבז אשר התרשם מהחיבור ביניהן והחליט להחתימן בשובן ארצה על חוזה עבודה והקלטת אלבום.
בשנת 2004 הלהקה הוציאה לרדיו סינגל בכורה בשם "כח האהבה". לשיר צולם קליפ דל תקציב שנשלח לערוץ 24, שהיה אז בראשית ימיו. הקליפ שודר רבות, אך הסינגל עצמו נדחה ולא התקבל בתחנות רדיו כדוגמת גלגלצ ורשת גימל. כעבור מספר חודשים, יצא הסינגל השני "בוא נזרום". הוא הפך ללהיט והתברג ברשימות הלהיטים הארציות.
בינואר 2005, יצא אלבום הבכורה בסגנון פאנק-פופ. רוב שירי האלבום הולחנו על ידי איתן אלבז אך ביניהם יש גם חידוש לשיר "זן נדיר" של קורין אלאל. לאחר יצאת האלבום, הופץ הסינגל השלישי מתוכו, "לא זה לא". בקיץ 2005 הופץ לרדיו הסינגל האחרון מהאלבום, "רוצה אל החופש" מלווה כמו קודמיו בקליפ.
לקראת סוף השנה, צביקה פיק פגש בחברות הלהקה, במטרה לשמש עבורן כיועץ ומפיק בפועל. הפזמונאית מירית שם אור כתבה תחת לחן של פיק את השיר "הלב שלי נשבר", שיצא לאחר מכן ב- 2006 כסינגל וזכה להצלחה רבה במצעדים. למרות הצלחת השיר, שני הצדדים החליטו לסיים את הקשר המקצועי ביניהם לאחר שחרורו. 
במרץ 2006 הלהקה השתתפה בתחרות קדם אירוויזיון והגיעה למקום השני עם השיר "אתה הכוכב". את מילות השיר כתבה ליאת רבנר, ממלאת מקום ראש עיריית רמלה, יואל לביא. באותה תקופה, נשמעו מחאות רבות מצד חובבי האירוויזיון ומעריצי הלהקה כי הזכייה של אדי בטלר לא הייתה מוצדקת, דבר אשר הוביל לעצומה מצד הקהל שקוראת לשנות את החלטת הוועדה ולהתיר ללהקה להשתתף בתחרות. מחאת קהל המעריצים לא שינתה דבר, ובטלר השתתף בתחרות והגיע למקום ה-23 מתוך 24, עם 4 נקודות בלבד, שניתנו לו על ידי צרפת. כאשר נערך כנס האירוויזיון בארץ, בהשתתפותה של הזמרת זוכת התחרות אנה וישי, הוזמנה דווקא הלהקה כנציגה הישראלית, ולאחר מכן אף טסה לסיבוב הופעות קצר באירופה, עקב פרסום השיר. בחזרתן ארצה, החלו לעבוד על אלבום האולפן השני שלהן.
ביוני 2007 יצא הסינגל הראשון מתוך האלבום השני, "שיהיה לי את הכוח", ששודר רבות ברדיו ובערוץ 24. השיר לווה בקליפ מושקע. 
בספטמבר אותה שנה, הלהקה חתמה על הסכם שיתוף פעולה עם ערוץ הספורט, שבמסגרתו הן הקליטו שיר עבור הערוץ עם קליפ, שיצא במהלך עונת הכדורסל. הקליפ שצולם לשיר היה שנוי במחלוקת - רק שלוש מחברות הלהקה לקחו בו חלק, ללא לימור סחייק. מהפקת הלהקה מסרה כי סחייק יצאה מהלהקה, מה שהסביר את חסרונה בקליפ. עם עזיבתה של סחייק, גם הילה עם-שלם החליטה לעזוב, דבר שהוביל לשמועות על פירוק הלהקה בסוף חודש ינואר 2008.
על אף השמועות, מסתבר כי היה ניסיון לחדש את הרכב הלהקה על ידי הוספת זמרת נוספת, אולם ניסיון זה לא צלח, ובכך הלהקה סיימה את פעילותה, בטרם הוציאה את אלבומה השני.

לאחר הפירוק

סיון אלבז היא היחידה מבין חברות הלהקה שהמשיכה לקריירת סולו. לצד סיום לימודי משחק, היא החלה לעסוק בהקלטת אלבום הבכורה שלה. הסינגל הראשון מתוכו, "צוואר אל צוואר", הופץ במרץ 2010. השיר זכה לשבחים מצד מבקרי המוזיקה, והציג סגנון שונה מזה שנהגה לשיר בו עם הדיימונד'ז.
בית ון אטוולדה

היסטוריה

בניית הבית החלה ב-1897; האגף המערבי הושלם ב-1900 והמזרחי ב-1901. לאחר מותו של ון אטוולדה ב-1920 הבית חולק לשני חלקים. הבניין המקורי והאגף המזרחי (שדרת פלמרסון מספר 4) נמכרו למשפחת פופה דה קטני (Pouppez de Kettenis) שהתגוררה בו במשך 30 שנים. הבית נמכר ב-1950 לארגון FIGAZ, שהשתמש בו למטרות תצוגה. בתקופה מאוחרת יותר הוסף לבית מוסך, וב-1966 נבנתה מערכת משרדים. FIGAZ החלו ב-1988 לשפץ את הבית באמצעות האדריכל ז'אן דלהיי, תלמידו לשעבר של הורטה, ובאמצעות ברברה ון דר וי. האגף המערבי של הבית חובר לבניין הפינתי ב-1920. כאשר משפחת ניקולאידיס-הופמן רכשה את הבית ב-1926 היא רצתה להרוס את החיבור הזה, אך לא קיבלה היתר לעשות כן. לאחר מכן הבית נרכש על ידי דלהיי כבית המגורים האישי שלו.

תיאור

הבית מורכב מארבעה חלקים: הבניין הראשי, האגף המזרחי בשדרת פלמרסטון מספר 4, האגף המערבי בשדרת פלמרסטון מספר 2, ובית שכור השוכן בכיוון מערב.
הבית הוא חלק מקבוצת בתי מגורים שפתחו תקופה חדשה באדריכלות, ונבנו על ידי הורטה לפני 1900. הבתים האחרים הם בית טאסל, בית סולווה ובית הורטה שהיה בית המגורים והאטליה האישיים של האדריכל. השימוש הנראה בחומרים תעשייתיים כגון פלדה וזכוכית היה סמל לבית מגורים יוקרתי באותה תקופה. חזית הבית נבנתה בין השאר באמצעות פלדה תלויה, והיא עשויה מאבן חול המסותתת בקפדנות. פנים הבית היה מואר באמצעות טרקלין מרכזי שהיה מכוסה בכיפה העשויה מזכוכית צבועה. ב-1898 הורטה עיצב הרחבה לבית. בשדרת פלמרסטון מספר 2 נבנתה כניסה נפרדת בעקבות התוספות השונות לבית.
צורתו של הבניין המרכזי היא מלבן, והאגף המערבי והבית השכור יוצרים ביחד איתו צורת משולש. החלק המרכזי של בניין זה משמש כאזור המקשר בין חלקי הבית השונים, ובין השאר נמצא בו גרם המדרגות המוביל מהרחוב אל הקומה הראשונה, ומאחוריו גרמי המדרגות המשמשים את המשפחה והמשרתים. בקומה הראשית נמצא חדר המגורים הגדול הפונה אל הרחוב, וחדר אוכל הפונה אל הצד האחורי של הבית. בקומה זו יש מעבר שדרכו ניתן להגיע אל הסלון ואל חדר הביליארד שבאגף המזרחי, ואל המשרד הנמצא באגף המערבי.
ההיסטוריון האנגלי ג'ון יוליוס נוריץ' תיאר את הבית כך:
בית ון אטוולדה שבבריסל עוצב ב-1898 על ידי ויקטור הורטה, שהוא ללא ספק האדריכל האירופי החשוב ביותר באר נובו. בעוד שרוב האדריכלים פלירטטו עם הסגנון החדש, הורטה מצא כי הוא נותן ביטוי לרעיונותיו. כשרונו מודגם ביכולתו להחליק את עיצוביו הביתיים לתוך אתרים צרים ומוגבלים. החלק הפנימי הוא בעל חשיבות רבה כמרכז האזור המואר, החודר דרך כיפות המתכת המוזהבות והאשנבים - בדרך כלל במרכז הבניין. בית ון אטוולדה הוא דוגמה ראויה לציון לדרך שבה הורטה טיפל במצב והשתמש בו על מנת להדגיש את גרם המדרגות הראשי, המוביל לחדרי קבלת האורחים שבקומה הראשונה
— 
John Julius Norwich (ed.), Great Architecture of the World, London, Mitchell Beazley Publishers, 1975. p. 224
ארוסטוק

גאוגרפיה

לפי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית לשנת 2010, שטחו הכללי של מחוז ארוסטוק הוא 17,686.5 קמ"ר, כאשר 17,279.2 קמ"ר (97.70%) הם אדמה והשאר (407.3 קמ"ר;2.30%) הם מים.
שליאק

היסטוריה

שליאק נמצא בפינה הדרום-מערבית של המקבילית המהווה את הנבל. יוהאן באייר נתן לו את ציון באייר β בנבל למרות שהכוכב γ בנבל בהיר ממנו. ציון פלמסטיד של שליאק הוא 10 בנבל. היותו של שליאק כוכב משתנה התגלה בשנת 1784 על ידי האסטרונום הבריטי ג'ון גודריק.  ניתן להבחין בהשתנות על ידי השוואה לכוכב γ בנבל הסמוך שלו בהירות מדרגה 3.2.

מאפיינים

מערכת שליאק נמצאת במרחק של כ-950 שנות אור ומורכבת מענק כחול ומכוכב הסדרה הראשית כחול המקיפים זה את זה במרחק של מעט יותר מחצי יחידה אסטרונומית (מעט פחות מ-60 רדיוסי שמש) ובזמן מחזור של 12 ימים, 22 שעות וכ-28 דקות. בהירותם הכוללת משתנה ברציפות בין דרגה 3.4 בשיא לדרגה 4.3 כאשר שליאק A מסתיר לחלוטין את שליאק B. כאשר שליאק B עובר על פני שליאק A הבהירות יורדת לדרגה 3.8.
באמצעות משקפת ניתן להבחין בכוכב הסדרה הראשית כחול נוסף עם דרגת בהירות 7.1 הנמצא במרחק זוויתי של כ-45 שניות קשת מדרום לשליאק. כוכב זה הוא גם כן כוכב כפול ספקטרוסקופי אך אינו קשור לשליאק ורק במקרה נמצא באותו הכיוון.

מאפייני שליאק A

שליאק A היה ככל הנראה הכוכב המסיבי מבין השניים, כך שהוא התפתח במהירות גדולה יותר, יצא מן הסדרה הראשית והפך לענק כחול מסוג ספקטרלי B7II. רדיוסו מגיע לכ-29 פעמים רדיוס השמש – כמחצית המרחק בינו ובין שליאק B. כתוצאה מכך חלק גדול ממסתו עבר לשליאק B, כך שהוא הפך להיות הפחות מסיבי מבין השניים ומסתו היא פחות מ-3 מסות שמש. עוצמת ההארה שלו היא פי 1,400 מהשמש באור נראה ובערך פי 4 בתוספת התחום העל-סגול. טמפרטורת פני השטח שלו היא כ-13,000 קלווין.

מאפייני שליאק B

שליאק B הוא כוכב הסדרה הראשית כחול מסוג ספקטרלי B0Ve עם מסה של כ-13 מסות שמש שחלק ניכר ממנה הגיע משליאק A. רדיוסו אינו ידוע בוודאות, אך לכוכבים מסוגו יש בדרך כלל רדיוס של 6-8 פעמים רדיוס השמש, שתואם את עוצמת ההארה שלו. טמפרטורת פני השטח שלו היא כ-30,000 קלווין ועוצמת ההארה שלו היא בערך פי 1,700 מהשמש בתחום הנראה אך בשל הטמפרטורה הגבוהה כמעט כל הקרינה הנפלטת ממנו היא בתחום העל-סגול, כך שעוצמת ההארה הכוללת שלו היא בערך פי 25,000 מהשמש. 
הגז הנפלט משליאק A אינו מגיע ישירות לשליאק B אלא יוצר דיסקת גז המקיפה אותו וכתוצאה מכך ספקטרום האור של שליאק B כולל פסי פליטה אופייני למימן. הדיסקה גורמת לפיזור והסתרה של חלק מהאור הנפלט משליאק B ולכן סוגו הספקטרלי ורדיוסו אינם ידועים בוודאות. קצב מעבר החומר בין הכוכבים הוא כ-0.00002 מסת שמש בשנה או כמסת שמש ב-50,000 שנים. כתוצאה ממעבר המסה יורדת מהירות ההקפה של שליאק A וזמן ההקפה שלו מתארך ב-19 שניות בכל שנה.
יוסף שיינברגר

יוסף שיינברגר (1919 - 31 בינואר 2007 י"ב בשבט ה'תשס"ז) היה סופר ועסקן חרדי, שימש כמזכיר העדה החרדית.

ביוגרפיה

שיינברגר נולד לדוד שיינברגר בירושלים. בימי בחרותו החל לפרסם מאמרים בכתב העת "קול ישראל". הוא נישא לאלטא ציפורה רחל לאה בת צבי בלוי (נפטרה כ"ג בשבט ה'תשס"א), אחיהם של משה בלוי ועמרם בלוי.
לימים, כאשר התפלגו "אגודת ישראל" והעדה החרדית, המשיך שיינברגר את פעילותו בעדה החרדית, כתלמידו של הרב יוסף צבי דושינסקי. הוא פרסם מאמרים מדי שבוע בכתב העת העדה ושימש כעורך העיתון.
בסוף ימיו שהה רבות בארצות הברית. הביא למינויים של אישים בעדה החרדית כמו רבי יצחק יעקב וייס].
יוסף שיינברגר נפטר בי"ב בשבט ה'תשס"ז, ונטמן בהר הזיתים בירושלים.

משפחתו

בנו הוא הרב משה שיינברגר, רב בקהילת "מתמידים" בביתר עילית ומחבר הספרים "עליות משה". שניים מחתניו הם הסופרים מנחם מנדל גרליץ ומנחם מנדל משי זהב. נכדו הוא יהודה משי זהב.
דברי ימי טיגרנאך

דברי ימי טיגרנאך (באנגלית: Annals of Tigernach בקיצור AT) היא כרוניקה שמקורה ככל הנראה במנזר קלונמקנויז (Clonmacnoise) שבאירלנד. הכרוניקה כתובה בשילוב של לטינית, אירית עתיקה ואירית של ימי הביניים. ככל הנראה הכרוניקה נכתבה במהלך המאה ה-12 והיא מתארת את תולדות אירלנד וסקוטלנד בין השנים 489–766, 973–1003 ו-1018–1178. 
התיאור של מאורעות השנים שבין 766–973 אבד, אולם ככל הנראה ה"כרוניקון סקוטורום" התבסס על דיברי ימי טיגרנאך ומשמר חלק מהמידע לשנים אלה (אף שגם בכרוניקה זו אבד המידע הנוגע לשנים 718–804). 
כיום קיימים 5 קטעים של כתב היד של הכרוניקה. הראשון הוא מהמאה ה-12, ארבעת הנוספים הם מהמאה ה-14. חמשת הקטעים נמצאים בספרייה הבודליינית באוקספורד.
יושיביה

היסטוריה

המושב נוסד ביולי 1950 על ידי עולים מאלג'יריה וקיבל את שמו על שם יואל בן יושיביה, אישיות ממשפחות שבט שמעון שישבו במקום על פי ספר דברי הימים א', ד', ל"ה. המושב נבנה על אדמות ממשלתיות ששימשו את הכפר הערבי אל-מוח'רקה שתושביו ברחו במהלך מלחמת העצמאות. 
כחודש לאחר הקמת המושב התגוררו בו כ־25 משפחות במחנה אוהלים ולהם צריפים לבית כנסת, צרכנייה, בית ספר ומרפאה. בשנים שלאחר הקמת המושב נוספו לו עוד משפחות ובשיאו הגיע ל־92 משפחות. בסוף שנת 1954, עבר המושב מטיפול ישיר של הסוכנות היהודית לעבודה מול חברת "המכשיר" של הפועל המזרחי. 
אחר שנתיים תחת אחריות חברת "המכשיר" הגיעו היחסים לידי משבר. תושבי המקום טענו שהסוכנות וחברת המכשיר רימו אותם ושהמדריכים נתנו להם הוראות סותרות ומבלבלות, בעוד הסוכנות וחברת המכשיר טענו שהשקיעו במושב מעל ומעבר לכל מושב אחר, אך התושבים רימו אותם, לקחו הלוואות והשתמשו בהם לצריכה במקום השקעה במשק ומכרו את יבוליהם בשוק השחור. כן נטען שסכסוכים פנימיים במושב גרמו לכך שלא ניתן היה לעבוד מול התושבים. המושב שקע בחובות כבדים והופסק למושב אספקת מים לחקלאות, שירותי קופת חולים והדרכה. רבים עזבו את המושב ובשנת 1962 נותרו במושב 35 משפחות שהיו שקועות בחובות, דבר שהביא שוב לניתוק אספקת המים, שירותי טלפון וקופת חולים. 
בשנת 1958 שימש המושב כמקום הכשרה עבור חברי הגרעין של בני עקיבא שייסד את כפר מימון. מצב המושב המשיך להיות קשה ובשנת 1968 הוגדר כנמצא בתהליך גסיסה.
בשנת 2010 נקלטו במושב 16 משפחות דתיות חדשות שבאו כגרעין במסגרת הרחבת המושב.
המושב מונה כ-130 משפחות, כ-500 איש.
Acta Mathematica

Acta Mathematica הוא כתב עת מדעי מתמטי המפרסם מחקר מקורי בכל תחומי המתמטיקה. כתב העת הוקם על ידי המתמטיקאי השוודי גוסטה מיטאג-לפלר בשנת 1882 והוא יוצא לאור על ידי מוסד גוסטה לפלר בשוודיה, מכון מחקרי מתמטי השייך לאקדמיה המלכותית השוודית למדעים. משנת 2006 כתב העת מודפס ומשווק על ידי הוצאת שפרינגר. עורך כתב העת הוא פרופסור אנדרה ביורנר (Anders Björner).
תהליך סטוכסטי

תהליך סְטוֹכַסְטִי, או תהליך אקראי הוא תהליך שהתפתחותו תלויה בגורמים מקריים. כלומר, ממצב התחלתי נתון של המערכת – קיימים מספר מצבים שונים אליהם יכולה המערכת להגיע (אמנם, מצבים מסוימים עשויים להתקבל בהסתברות גבוהה יותר ממצבים אחרים). זאת בניגוד לתהליך דטרמיניסטי, בו כל מצב התחלתי מסוים יתפתח בהכרח למצב מסוים נתון אחר.
תהליכים סטוכסטיים משמשים כמודלים למערכות מתחומים שונים; בין היתר: שוק ההון והשתנות שערי חליפין של מט"ח וניירות ערך בתחום הכלכלה, דיפוזיה, תנועה בראונית והילוך מקרי בפיזיקה, שינויים בגודלי אוכלוסיות, כמו גם תהליכים תוך-תאיים בביולוגיה ותגובות כימיות בכימיה.
כלי מתמטי מרכזי, המשמש לתיאור תהליכים כאלו הוא שרשראות מרקוב.

תיאור מתמטי

תהליך סטוכסטי בדיד אינו אלא סדרה של משתנים מקריים, . תהליך סטוכסטי רציף מתאים לכל פרמטר  משתנה . באופן כללי יותר, אפשר להגדיר תהליך על כל קבוצת אינדקסים M והערך של כל  יכול להיות במרחב נורמי כלשהו.
תהליכים סטוכסטיים יכולים לקיים תכונות רבות. למשל, אם האינדקסים מסודרים התהליך ייקרא עולה, אם לכל  מתקיים (בהסתברות 1) .

תהליך סטציונרי

תהליך סטוכסטי ייקרא סטציונרי, אם ההתפלגות המשותפת של כל רצף משני של משתנים אקראיים אינה משתנה לאחר הוספת קבוע מסוים לכל האינדקסים.
כלומר, בכתיב מתמטי: ,
אוטו רש

ביוגרפיה

רש נולד בפרידריכסרו שבצפון גרמניה, ובמלחמת העולם הראשונה שירת כקצין זוטר בחיל הים. לאחר המלחמה למד פילוסופיה, משפטים ומדע המדינה וקיבל תואר דוקטור במשפטים ותואר דוקטור נוסף בכלכלה פוליטית. בשנת 1931 החל לעבוד כעורך דין במגזר הפרטי בדרזדן והצטרף למפלגה הנאצית. בשנת 1933 הצטרף לאס אה ולאס אס ומונה לראש עיריית רדברג, בשנת 1935 מונה לראש עיריית ויטנברג.
משנת 1936 שירת במשרה מלאה באס דה, סוכנות המודיעין של המפלגה הנאצית. ב-1 באוקטובר 1937 מונה למפקד משטרת המדינה בפרנקפורט, ובמרץ 1938 מונה למפקד שירות הביטחון באוסטריה עילית. ביוני 1938 קיבל סמכויות שונות במשרד הראשי לביטחון הרייך, ומונה למפקד משטרת הביטחון והאס דה בפראג.
בנובמבר 1939 הועבר לקניגסברג שבמזרח גרמניה, שם יזם ופיקח על רצח המוני של אסירים פוליטיים פולנים שנתפסו בידי האיינזצגרופן. הרציחות בוצעו ביערות, ובגלל שמשכו תשומת לב רש יזם את הקמתו של מחנה הריכוז סולדאו בצפון-מזרח פולין, שהיה מחנה מעבר לפני גירושים לגנרלגוברנמן ובו נרצחו יותר מ-10,000 אסירים פולנים ויהודים.
לקראת הפלישה לברית המועצות ביוני 1941, רש מונה למפקד איינזצגרופה C בדרגת בריגדפיהרר (תת-אלוף). היחידה פעלה באוקראינה בעקבות קבוצת ארמיות דרום ורצחה כ-220 אלף אזרחים, רובם ככולם יהודים. הפשע הבולט ביותר שביצעה היה הטבח בבאבי יאר, בו נרצחו 33,771 יהודים ביומיים, 29 ו-30 בספטמבר 1941. רש פיקד על הטבח לצד מושל קייב גנרל קורט אברהרד ושטנדרטנפיהרר (אלוף-משנה) פאול בלובל. רש נחשב למפקד אכזרי ודרש שכל אנשי היחידה, לרבות המפקדים, ישתתפו אישית ברצח היהודים.
באוקטובר 1941 עזב רש את התפקיד, ובתחילת 1942 מונה למנהל חברת קונטיננטל אויל בברלין.

אחרי מלחמת העולם השנייה

בספטמבר 1947 הואשם במשפט האיינזצגרופן בנירנברג בפשעים נגד האנושות, בפשעי מלחמה ובחברות בארגון פשע. ההליך המשפטי נגדו הופסק ב-5 בפברואר 1948 בגלל מצבו הבריאותי - הוא סבל ממחלת פרקינסון ומדמנציה.
רש מת ב-1 בנובמבר 1948 בנירנברג.
ריטה רוזאני

ריטה רוזאני (באיטלקית: Rita Rosani ‏; 20 בנובמבר 1920 - 17 בספטמבר 1944) הייתה מורה ופרטיזנית יהודייה- איטלקיה שנרצחה על ידי שוטר מהמשמר הלאומי הרפובליקאי של איטליה  בזמן מלחמת העולם השנייה, לאחר שנפצעה בקרב מול חיילי הוורמאכט בגבעות שליד ורונה. לאחר מותה הוענקה לה מדליית זהב לאומץ צבאי של איטליה .

קורות חייה

נולדה בטריאסטה למשפחה יהודית שהיגרה מצ'כוסלובקיה (במקור רוזנצווייג). לאחר השלמת לימודיה החלה ללמד בבית ספר יסודי יהודי בטריאסטה. החל מ-1938 סבלה יחד עם משפחתה מרדיפות המשטר הפשיסטי אך המשפחה נשארה בעיר. רק לאחר הסכם הפסקת האש בסתיו 1943 שכנעה את משפחתה לעבור לעיירה קטנה בפריולי ובכך הצילה אותם מגירוש למחנות שהיה מנת גורלם של יהודי טריאסטה.
תחילה עסקה בפעילות מחתרתית אנטי פשיסטית באזור העיר פורטוגרוארו  ולאחר מכן הצטרפה לתנועת ההתנגדות הפרטיזנית האיטלקית ופעלה בנפת ורונה, באזור ואלפוליצ'לה  שמצפון-מערב לוורונה, ובאזור זביו  שמדרום-מזרח לוורונה. לאחר שנה של פעילות באזור, בעת ששהתה יחד עם עוד כ-15 פרטיזנים באזור מונטה קומונה (Monte Comune), הנמצא כ-12 ק"מ צפונית לוורונה (בקומונה גרצאנה ), כותר המחבוא שלהם על ידי חיילים גרמנים ואנשי המשמר הלאומי. לרוזאני הוצע לנסות להימלט מהמקום יחד עם מספר לא חמושים שהיו במקום, אך היא סירבה ונלחמה עם חבריה כשהיא חמושה ברובה מוסקט. היא נפצעה בקרב ונשבתה. לאחר מכן נורתה בראשה על ידי איש המשמר הלאומי ומתה. הרוצח נשפט ב-1945 ל-20 שנות מאסר, אך שוחרר זמן קצר לאחר תחילת ריצוי עונשו.

עיטורים

רוזאני עוטרה לאחר מותה במדליית הזהב לאומץ צבאי של איטליה - העיטור הצבאי הגבוה ביותר בדרגתו. רוזאני היא האישה היחידה שעוטרה במדליה זו.

אזכורים בספרות

ב-2014 יצא לאור ספר ביוגרפי אודותיה מאת ליביו איזק סירוביץ, בשם: "“Non era una donna, era un bandito”
Rita Rosani, una ragazza in guerra".

דמותה של רוזאני מופיעה גם ברומן הבדיוני של אליסון ריצ'מן, "גן המכתבים" (The Garden of Letters), שיצא לאור ב-2014 ותורגם לעברית.
לימון (קוסטה ריקה)

היסטוריה

העיר נוסדה ב-1854 על ידי חוקר הארצות ממוצא גרמני פיליפ ולנטיני בעידוד ממשלת קוסטה ריקה.
העיר ניזוקה קשות ברעידת אדמה ב-1991.

חינוך

בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות פרטיות וגם קמפוס של אוניברסיטת קוסטה ריקה.

תחבורה

נמל התעופה הבינלאומי של לימון משרת את העיר, ומציע בעיקר טיסות בתוך קוסטה ריקה.
אהרן הכהן רוזנפלד

ביוגרפיה

נולד ליצחק מנשה רוזנפלד, חסיד קרלין. אמו, הדס, היא בתו של הרב יהושע השל הלטובסקי, זקן חסידי קרלין ומצאצאי רבי אהרן הגדול מקרלין. לאחר נישואיו למד בישיבת בית זבול בירושלים, בהנהגתו של הרב יעקב משה חרל"פ. בגיל 32 התאלמן עם 5 ילדים. בשנת תשל"ז נישא בשנית.
בהמשך שימש כמלמד בתלמוד תורה ערלוי בבני ברק. כמה חודשים לאחר הכתרתו עזב את התפקיד.
בתחילת שנות ה-90, עם פרישתו של רבי שמעון נתן נטע בידרמן מהנהגת חסידי "זקני קרלין" (אחד משני הפלגים בחסידות קרלין שהתפלגה לאחר פטירת רבי יוחנן פרלוב בשנת תשט"ו), ערכו החסידים הצבעה חשאית שבה הוחלט להכתיר את רבי אהרן לאדמו"ר. הוא הסכים בתנאי שיושם קץ לסכסוך עם "צעירי קרלין". לאור זאת, הלכו שני הצדדים לבית דין מוסכם, שבו הוחלט כי "זקני קרלין" יקראו בשם "פינסק - קרלין", ואילו "צעירי קרלין יקראו בשם "קרלין סטולין".
בשנת תשנ"א חתם על טופס קבלת מלכותו של הרבי מחב"ד כמלך המשיח.
הנהיג את חסידיו במשך כעשר שנים. נפטר בליל שבת, כ"ח בניסן תשס"א, ונקבר בחלקת הרבנים בהר המנוחות.
את מקומו ירש בנו רבי אריה רוזנפלד.
לאחר פטירתו יצאו לאור שיחותיו בסדרת ספרי ארחות אהרן, בהם הספר משנת החינוך.
דוד טרבאי

דוד טרבאי (נולד בבודפשט, הונגריה, ב-11 בפברואר 1977) הוא סופר, מתרגם ומוזיקאי ישראלי. טרבאי כותב בעברית ובהונגרית וספריו זכו להצלחה בו-זמנית בהונגריה ובישראל.

ביוגרפיה

דוד טרבאי נולד בבודפשט, בירת הונגריה, לאביו אדה, שהיה סופר ילדים ידוע בארצו, ולאימו, אנה סלאי, עורכת ספרים בעבר ומרצה לספרות הונגרית באוניברסיטה העברית בהווה. עלה ארצה בגיל 14 עם אמו. הוא למד מוזיקה במשך שנים רבות וכיום, בין שאר עיסוקיו, הוא מלחין מוזיקה קלאסית וג'אז. בעל תואר ראשון בקולנוע וטלוויזיה מאוניברסיטת תל אביב. 
טרבאי כותב הן בעברית והן בהונגרית, וכן מתרגם משפה לשפה (גם את ספריו שלו). בנוסף, פרסם ביקורות מוזיקה וספרות במספר עיתונים, ביניהם עיתון 77, ידיעות אחרונות וטיים אאוט תל אביב. יצירותיו הספרותיות זכו לשבחים. ב-2005 זכה בפרס נשיא המדינה לספרות על ספרו "סטלקר".
יואב בר (שף)

ביוגרפיה

יואב בר נולד באופקים בשם יואב ברביבאי, אח שני במשפחה בת 6 ילדים ממוצא מרוקאי. את ילדותו חילק בין הישיבה הדתית בשדה חמד ובין הפנימיה החילונית נחלת יהודה.
בר למד במסלול מסטר שף בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית בירושלים והשתלם בלימודי גסטרונומיה גבוהים ב- Culinary Institute of America בניו יורק ובקורדון בלו בלונדון. ניסיונו המקצועי נרכש במסעדות ובבתי-מלון ברחבי הארץ, ובין השאר שימש שף מלון פלמירה באילת, שם פגש את מנכל"ית המלון באותה תקופה, שלימים הפכה לאשתו. לזוג כיום 3 ילדים.
בשנת 2007 פתח בר ביחד עם חיים עמשלם (כשותף שקט) את המסעדה "מאראבו" בבית עוז על דרך אבא הלל סילבר מול מתחם הבורסה ברמת גן.
בשנת 2009 זכתה מסעדת מאראבו בתואר "אלופת המסעדות של ישראל" בתוכנית הטלוויזיה "קרב סכינים" בערוץ 10. המסעדה נסגרה בסוף 2013.
בר כותב טור שבועי בנענע10 על חוויותיו וחייו כשף המסעדה.