google/wiki40b huggingface dataset:
חברת הובר

חברת הובר (באנגלית: The Hoover Company) היא חברה לייצור ושיווק שואבי אבק אמריקנית שבסיסה באוהיו.
החברה פעלה גם באירופה ובמשך מרבית המחצית הראשונה של המאה ה-20 שלטה בתעשיית שואבי האבק החשמליים, עד שהמותג "הובר" נעשה שם גנרי לשואב אבק, וגם לפעולת שאיבת האבק.
החברה פעלה בארצות הברית כחלק מתאגיד ווירפול עד מכירתה ב-2006 ל-TTI שבסיסה בהונג קונג תמורת 107 מיליון דולר.
האגף האירופי של הובר התפצל כבר ב-1993 מהחברה האם ונרכש בידי חברת קנדי שבסיסה בברוגריו שבאיטליה, כיום נמצאת השליטה בחברה בידי חברת ביין קפיטל .
הובר נחשבת גם בראשית המאה ה-21 לשחקן מרכזי בשוק שואבי האבק, והאגף האירופי שלה מתמחה גם בייצור מוצרים לבנים נוספים: מכונות כביסה ומייבשי כביסה. המתחרה העיקרית שלה היא דייסון  בשל טכנולוגיית הציקלון הכפול מבוססת ההפרדה הציקלונית שלה, שעליה רשמה פטנט.

היסטוריה

בראשית דרכה עסקה החברה בבעלות ויליאם הובר בשיווק רתמות עור לסוסים ולכרכרות. העסק נקלע לקשיים בראשית המאה ה-20 עם חדירתן ההולכת וגדלה של המכוניות. במקביל, ג'יימס מארי ספנגלר, עובד ניקיון מקנטון הצפונית שבמדינת אוהיו, רשם ב-2 ביוני 1908 פטנט (מספר 889,823) על מכונת שאיבה חשמלית ניידת שהקלה על פעולת ניקיון הבית. ספנגלר, שהיה חולה אסתמה, רצה לבנות שואב אבק קטן ממדים שיסייע לו לצמצם את כמות האבק בביתו. הוא המציא מכשיר שהתבסס על פעולת יניקה שיצרו להבי מאוורר שחובר אל מנוע. באותה שנה הוא מכר את הפטנט לוויליאם הובר, שהיה בעלה של בת דודתו והפך שותף במפעל Hoover’s Electric Suction Sweeper Company.
כששווקו שואבי האבק הראשונים, ב-1908, היו רק 10% ממשקי הבית בארצות הברית מחוברים לרשת החשמל. ב-1912 החלה החברה לייצא שואבי אבק לבריטניה והחלה להתבסס בשוק האירופי. טקטיקת שיווק חדשנית לשעתה שנקטה בה "הובר", הייתה שיווק שואבי האבק לעקרות בית לניסיון חינם למשך עשרה ימים, בסיומן ניתן היה להחזיר את המוצר או לרכוש אותו.
ריאל בטיס

היסטוריה

ב-12 בספטמבר 1907 הקימה קבוצת סטודנטים באוניברסיטה בסביליה הקימה "סביליה בלומפיה" (בלומפיה - מתורגם מספרדית ישירות למילה כדורגל). ב-1909, לאחר פיצול קבוצת סביליה, נוצרה "בטיס פוטבול קלוב". בטיס מתייחס לשם שנתנו הרומאים לנהר הגוואדלקיוויר שעובר במרכז העיר. בטיס פוטבול קלוב וסביליה בלומפיה התאחדו ב-1914, ובאותה שנה העניק מלך ספרד אלפונסו ה-13 את שם התואר המלכותי לקבוצה, וכך נקראה הקבוצה המאוחדת והחדשה "ריאל בטיס בלומפיה".
ב-1929, עם הקמת הלה ליגה, הצטרפה בטיס לליגה השנייה. בעונת 1931/32 סיימה במקום הראשון בליגה השנייה וכך הייתה לקבוצה הראשונה מאנדלוסיה שמעפילה לליגת העל. כעבור 3 עונות, בעונת 1934/35, הדריך המאמן פטריק אוקונל את בטיס לזכייה באליפות הראשונה והיחידה שלה בהיסטוריה. מצבה הכלכלי של הקבוצה היה קשה, וכבר בעונה שלאחר האליפות סיימה הקבוצה במקום ה-7. מלחמת האזרחים הספרדית הביאה לכך שהליגה הושבתה עד 1939, ודעיכתה של הקבוצה המשיכה גם לאחר חזרתה של הליגה. בעונת 1939/40 ירדה לליגה השנייה לאחר שסיימה במקום לפני האחרון.
הקבוצה הצליחה לשוב לליגה הראשונה כעבור שתי עונות, אחרי שזכתה באליפות הליגה השנייה בעונת 1941/42. אולם, כבר בעונת 1942/43 סיימה במקום ה-14 וירדה פעם נוספת לליגה השנייה. בטיס המשיכה לדעוך, ולאחר 4 שנים אף ירדה לליגה השלישית. בטיס הייתה בליגה השלישית 7 עונות לפני ששבה לליגה השנייה. בשנים הבאות התאוששה בטיס ובסוף עונת 1957/58 הצליחה להעפיל לליגה הראשונה, אחרי שזכתה פעם נוספת באליפות הליגה השנייה. בשני העשורים הבאים שיחקה הקבוצה לסירוגין בליגה הראשונה ובליגה השנייה. בעונת 1962/63 הגיעה להישג שיא בתקופה זו, מקום 3 בליגה הראשונה, אחרי ברצלונה וריאל מדריד.
בעונת 1976/77 זכתה בטיס בגביע המלך והגיעה למקום ה-5 בליגה. בזכות כך שיחקה הקבוצה לראשונה במפעלים האירופאיים בעונת 1977/1978, במסגרת גביע אירופה למחזיקות גביע, בו הגיעה לשלב רבע גמר. בסוף עונת 1981/1982 הקבוצה סיימה במקום השישי בליגה והעפילה בפעם הראשונה לגביע אופ"א בעונת 1982/1983. הקבוצה הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת בנפיקה ליסבון מפורטוגל והודחה מהטורניר.
בסוף עונת 1999/2000 ירדה לליגה השנייה אחרי מספר שנים בליגה הראשונה, אך בטיס שבה לליגה הראשונה כעבור עונה בלבד. בשנים הראשונות של המאה ה-21 הצליחה הקבוצה לסיים בחלקה העליון של טבלת הליגה, ובעונת 2004/05, עם המאמן לורנס סרה פרר, הגיעה למקום ה-4 וזכתה בפעם השנייה בתולדותיה בגביע המלך. בזכות המקום ה-4 ברביעי השתתפה ריאל בטיס בליגת האלופות, לראשונה בתולדותיה, בעונת 2005/2006. הקבוצה הגיעה למקום השלישי בביתה אחרי ליברפול וצ'לסי והמשיכה לשחק בגביע אופ"א. בשלב 32 האחרונות ניצחה את א.ז. אלקמאר ובשמינית הגמר הפסידה לסטיאווה בוקרשט. 
בתום עונת 2008/09 נשרה בטיס לליגת המשנה, אך חזרה כעבור שנתיים ללה ליגה. כעבור 3 עונות נוספות נשרה לליגת המשנה לאחר שסיימה במקום האחרון. שנה מאוחר יותר חזרה בטיס לליגה הספרדית הראשונה.
יש לי גן

יֵשׁ לִי גַן הוא שיר אהבה מאת המשורר חיים נחמן ביאליק, אשר נכתב בשנים תרס"ז-תרס"ח 1907-‏1908. כרוב שיריו של המשורר, נכתב השיר בהגייה אשכנזית.
 מנגינתו עובדה על ידי המלחין נחום נרדי בהשפעת נעימה ערבית סורית עממית, וזכה בין השאר, לביצועהם של הזמרים: ברכה צפירה, נחמה הנדל, עפרה חזה, דקלון ושם טוב לוי. השיר הושר גם בגרסת לאדינו ונקרא "יוצא אני למרסיי".
האני השרה מתארת את יחסיה, געגועיה ומאוייה, כמו גם את שיחותיה עם אהובהּ. בלשון מטאפורית היא מתארת את חמוקי גופה ואת המגע עם בן הזוג ומייחלת לנישואיה הקרובים עמו, והוא נעתר לבקשתה. "השיר נדפסו בשינויים ניכרים כשיר ילדים במקראה "שבילים" שבעריכת יעקב פיכמן (אודסה, תרע"ח). השינויים שנועדו להבליע את הטון הארוטי של השיר נעשו כנראה בהיתר המשורר". כמו בשיריו האחרים, המשורר הרמז משוחח עם פסוקי שיר השירים.
פארקים ואתרי נופש של חברת וולט דיסני

פארקים ואתרי נופש שלא נבנו

תוכניותיה של החברה להקים פארק בשם אמריקה של דיסני בווירג'יניה לא הוצאו אל הפועל בשל התנגדות של תושבי הסביבה.
התוכניות של החברה להקים גרסה של החוף המערבי לאפקוט בשם ווסטקוט לא הוצאו אל הפועל בשל קשיים כלכליים של החברה שנגרמו לאחר הקמת יורודיסני. במקום נבנה מאוחר יותר פארק ההרפתקאה הקליפורנית של דיסני.
תוכנית אחרת שדנו בה ולא הוצאה אל הפועל הייתה להקים בקליפורניה, באזור לונג ביץ' פארק בסגנון טוקיו דיסניסי. באותה עת הייתה בבעלות החברה האוניה קווין מארי והתוכנית הייתה שקו הספנות דיסני יעגון וייצא מהפארק, אולם גם תוכנית זו בוטלה עם הקמת הפארק בטוקיו.

תוכניות לעתיד

מנכ"ל חברת וולט דיסני רוברט איגר הודיע כי מטרותיה של החברה הם הקמת פארקי שעשועים והרחבת הפארקים מחוץ לארצות ברית.
בשל השטחים הנרחבים שלא נוצלו בדיסניוורלד, הקמת פארק שעשועים נוסף באתר היא אפשרית.
בינואר 2005 ערכה החברה בדיקה שטחים באוסטרליה העשויים לשמש אתר לפארק עתידי. באזור שאנגחאי נבנה בשנים אלו אתר הנופש דיסני שאנגחאי, הגדול מזה שבהונג קונג פי 3, והוא צפוי להפתח למבקרים ב-2016. באתר הנופש בהונג קונג ישנו שטח לא מנוצל היכול לשמש פארק שעשועים נוסף, וכך גם באתר הנופש בפריז.
בקליפורניה ישנם שטחים מצומצמים היכולים לשמש להקמת פארק נוסף, אולם אלה ככל הנראה מיועדים להרחבת פארק ההרפתקאה הקליפורנית של דיסני.
גוטהרד דויטש

ביוגרפיה

נולד בשם אליעזר דויטש בקאניץ שבמוראביה, האימפריה האוסטרית (כיום דולני קואוניצה  בצ'כיה), בנם של אליס לבית וינר ושל יששכר (ברנהרד) דויטש, סוחר. משחר ימיו כינה את עצמו גוטהרד (מילולית: "אומץ האל"), כגִרמון של שמו היהודי. באוקטובר 1876 נכנס ללמוד בבית המדרש לרבנים בברסלאו, שם הושפע מההיסטוריון היהודי הנודע היינריך (צבי) גרץ, שנמנה עם צוות מורי בית המדרש. במקביל השלים לימודים אקדמיים והוכתר כדוקטור להיסטוריה באוניברסיטת וינה. הוא נרשם לקורס בתלמוד שהעביר אייזיק הירש וייס וקיבל גם הדרכה בחקר המדרש מווייס ומאדולף ילינק. בתום לימודיו נסמך לרבנות בידי וייס.
לאחר מספר שנים בהוראה ותפקיד רבני קצרצר בברנו שבמוראביה ובמוסט שבבוהמיה, מאס דויטש ברבנות וחיפש לעצמו סביבה אקדמית. במאי 1888 נישא להרמינֶה בָּכר (1869–1943), ולזוג נולדו שלושה בנים ושתי בנות (אחת מהן היא נעמי דויטש ).
ב-1891 היגרו בני הזוג לארצות הברית לפי הזמנתו של הרב יצחק מאיר וייז, מחלוצי התנועה הרפורמית ביהדות ארצות הברית, כדי להתמנות כמופקד הקתדרה להיסטוריה יהודית ופילוסופיה בהיברו יוניון קולג' שבסינסינטי, אוהיו. לאחר 11 שנות הוראה התמנה דויטש לדקאן המוסד, ולאחר מותו של הרב הרפורמי משה מילצינר  בפברואר 1903 שימש נשיא המוסד בפועל במשך עשרה חודשים.
לצד תפקידיו האקדמיים והחינוכיים, הקדיש דויטש חלק ניכר מזמנו לעריכת האנציקלופדיה היהודית בשפה האנגלית (1901–1906), שלה תרם ערכים רבים והיה אחד מכותביה העיקריים. כן עמד בראש הוועידה המרכזית של רבני אמריקה  שנוסדה בידי יצחק מאיר וייז.
במהלך מלחמת העולם הראשונה איבד דויטש ממעמדו הציבורי. באהבתו לגרמניה ולתרבות הגרמנית, תמך במדיניות הנייטרליות של הנשיא וודרו וילסון וחבר למועצה העממית האמריקאית לדמוקרטיה ושלום . עם גבור ההיסטריה האנטי-גרמנית ובמיוחד עם הצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה, מצא דויטש את עצמו מבודד מחבריו וחשוד בעיני רבים, מצב שהגיע לשיאו בפשיטת סוכנים פדרליים ובלשים מקומיים על מטה המועצה. בתקופה זו, בעת הליך התאזרחות של חברו, סירב דויטש לענות לשאלה "מי היית רוצה שינצח במלחמה הזו?". פעילותו והפרסום השלילי בעיתונות שגררה בעקבותיה העמידה אותו במצב לא נוח, בלשון המעטה, ובלי תמיכת חבריו ותלמידיו שהיו מרבניה המובילים של התנועה הרפורמית בארצות הברית, היה מאבד גם את משרתו.
הוא נפטר בביתו בסינסינטי, אלפים מילאו את בית ההלוויות בעת הלווייתו, יהודים ולא יהודים, רפורמים וקונסרבטיבים, שבאו לחלוק לו כבוד אחרון.
יוסף אל-דרור

ביוגרפיה

יוסף אל-דרור הוא בוגר "גימנסיה הרצליה" בתל אביב, ולאחר מכן סיים לימודי תיאטרון בסטודיו למשחק ניסן נתיב (1986). 
הוא נמנה עם כותבי תוכנית המערכונים הסאטירית "החמישייה הקאמרית" (תחת שם העט מקסים בן-זכאי) ודף הסאטירה "השער האחורי" במקומון "העיר". 
אל-דרור כתב את המחזות: "ירושלימה" (1993), "לופ" (1993, גם ביים), "המובן מאליו" (1996, גם ביים), שזכה לשבחי הביקורת והוצג בהצלחה, ו"שתי טיפות מים" (1998, גם ביים). עוסק גם בתרגום מחזות, ובין השאר תרגם את "מחכים לגודו" של סמואל בקט, תרגום שבגינו זכה בשנת 2002 בפרס עדה בן-נחום לתרגום מחזות. 
יחד עם הכוריאוגרפית נעה דר הוא יצר מופע תיאטרון-מחול בשם "מוזר", שהופעת הבכורה שלו נערכה בדצמבר 2000. ביים (עם סיון ארבל) וכתב את הסרט הקצר "גרגר על הריס", במסגרת פרויקט "סיפורים קצרים על אהבה".
יוסף אל-דרור הופיע כשחקן בשניים מסרטיו של ארי פולמן: "מייד אין איזראל" ו"קלרה הקדושה".
בשנת 2018 כתב וביים את סרט הקולנוע "בלי דם".
איקר מוניאין

קריירת מועדונים

מוניאין התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אתלטיק בילבאו. ב-30 ביולי 2009, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במסגרת מוקדמות הליגה האירופית נגד יאנג בויז ברן והפך לשחקן הצעיר ביותר בתולדות המועדון המשתתף במשחק רשמי כאשר הוא בן 16 שנים, 7 חודשים ו-11 ימים. שבוע לאחר מכן הבקיע בגומלין בו ניצחה בילבאו 1-2 ועלתה לשלב הבא ובכך הפך לשחקן הצעיר ביותר שכובש בתולדות המועדון. ב-30 באוגוסט 2009 הפך לשחקן הצעיר שרושם הופעה בליגה הספרדית הבכירה כאשר פתח בהרכב נגד אספניול. ב-4 באוקטובר 2009 הפך לשחקן הצעיר ביותר שכובש בליגה הספרדית כאשר הוא בן 16 ו-289 ימים. ב-1 בדצמבר 2009 חתם במועדון עד ליוני 2015. את עונת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת סיים עם 35 הופעות ו-6 שערים. ב-17 באפריל 2011 הבקיע את שער הניצחון בדקה האחרונה נגד אוסאסונה. בשנת 2011 נבחר לשחקן הצעיר של העונה בספרד. עונה לאחר מכן העפיל עם הקבוצה לגמר הליגה האירופית, שם הפסידה בילבאו 3-0 לאתלטיקו מדריד.

קריירה בינלאומית

מוניאין שיחק עבור כל נבחרות הנוער של ספרד. בשנת 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הצעירה וזכה עימה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 בשנים 2011, 2013. ב-29 בפברואר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 0-5 נגד ונצואלה.
אשר צבי מאוסטראה

רבי אשר צבי מאוסטראה (לפני ת"ק, 1740 - ט"ז בשבט תקע"ז, 1817) היה מצדיקי תנועת החסידות בדורה השלישי, תלמיד המגיד ממזריטש. מחבר הספר מעין החכמה.

ביוגרפיה

בנו של רבי דוד ונכדו של רבי משה הרב מבוטשאטש. אביו היה מראשי הקהל באוסטרוה וראש ה"חברה קדישא" בעיר. לאחר נישואיו כיהן כרב בברזדוב. 
בשנת תק"מ התקבל למגיד מישרים ומו"צ באוסטרוה על מקום רבי נחמיה. בשנת תקנ"ב, בזמן המאבקים שהובילו לבסוף לחלוקת פולין השנייה, העיר הופצצה קשות על ידי הרוסים, אך לבסוף הסתיימה המהומה בשני הרוגים בלבד, לאחר שהיהודים הודיעו לרוסים שהפולנים נסוגו. הרב אשר צבי קבע את יום ז' בתמוז כיום פורים אוסטראה, שמחויב במשתה ובשמחה, לבישת בגדי שבת, איסור תענית אפילו ביארצייט וחובת מתנות לאביונים. הוא קבע את היום לפניו כתענית (כעין תענית אסתר בערב פורים). הוא חתום על מגילת הנס. 
בשנת תקס"ד נאלץ לעזוב את העיר עקב מחלוקת בתוך הקהילה כנגד חתנו שלא הצטרף לעתירת מספר יהודים נגד הדוכס המקומי. הוא התקבל לרב בקוריץ, על שמה הוא מכונה "ר' אשר קוריצער". על פי המסורת החסידית, קפידתו גרמה לשריפה גדולה באוסטרוה בשנת תקס"ט. 
ספרו מעין החכמה נדפס בקוריץ בשנת תקע"ז. הרב מאפטא כתב בהסכמתו:"כי ידוע שכל דבריו נאמרו ברוח הקודש".
על קברו נבנה אוהל.
בנו רבי יואל הסכים לצידו ולצד רבי לוי יצחק מברדיצ'ב לספר ילקוט ראובני. חתנו היה רבי מנחם מנדל שהדפיס את ספרו.
משה גושן-גוטשטיין

ביוגרפיה

גושן-גוטשטיין נולד בברלין שבגרמניה ועלה לארץ ישראל בשנת 1939. בשנת 1942 החל בלימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים ולמד ערבית, בלשנות שמית ומקרא. במהלך לימודיו הוא לימד בירושלים בבתי ספר תיכוניים ובבתי מדרש למורים ולאחר סיום הדוקטורט השתלם באנגליה באוניברסיטת אוקספורד.
בשנים 1950–1991 היה גושן-גוטשטיין חבר סגל האוניברסיטה העברית ומשנת 1970 הצטרף גם לסגל אוניברסיטת בר-אילן. מחקריו הוקדשו לבלשנות שמית ופילולוגיה מקראית, תחומים בהם הוא הוזמן להרצות באוניברסיטאות זרות ובהן אוניברסיטת הרווארד ואוניברסיטת ניו יורק. בשנים 1965–1989 שימש כחבר הנהלה באיגוד העולמי למדעי היהדות.
עבודתו של גושן-גוטשטיין הקיפה יריעת תחומים רחבה: חקר מגילות ים המלח, חקר השפה העברית בימי הביניים, פרסומים מילונאיים בערבית ובעברית ומחקרים בעלי שם בתחום המקרא. לצד אלו הוא עמד בראש מפעל המקרא של האוניברסיטה העברית (1955 - 1991) ובראש המכון למילונאות והמכון לתולדות חקר המקרא של אוניברסיטת בר-אילן (1972 - 1991). כן נכתבו על ידו ספרי לימוד בדקדוק עברית ובהוראת הלשון הערבית, מדור "טור הלשון" בעיתון "הארץ" ופינת "פרקי היום בתנ"ך" ברדיו.
גושן-גוטשטיין זכה בפרס ישראל למדעי היהדות לשנת 1988.
בשנת 1991 הלך לעולמו, בן 66 היה במותו. הוא הובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
ביליארד דינמי

מערכת אדמר

הביליארד של אדמר מתייחס לתנועה של חלקיק על משטח בעל עקמומיות שלילית קבועה, ובאופן ספציפי לתנועה על משטח רימן קומפקטי הפשוט ביותר בעל עקמומיות שלילית קבועה, משטח בעל גנוס 2 (טורוס עם שני חורים). המודל הזה פתיר במדויק, וניתן על ידי הזרימה הגאודזית על המשטח. זו הדוגמה הראשונה שנמצאה אי פעם להתנהגות כאוטית דטרמיניסטית, והיא הוצגה על ידי ז'אק אדמר ב-1898. אדמר אף נתן ביטוי מפורש למידת הכאוטיות של המערכת (מעריך ליאפונוב) בתלות בערך הקבוע של העקמומיות השלילית על המשטח: , כאשר  היא העקמומיות הקבועה.

גז לורנץ

השולחן של המודל של גז לורנץ הוא ריבוע עם דיסק שהוסר ממרכזו; השולחן שטוח, ואין לו עקמומיות. במודל זה חוקרים את ההתנהגות של שני דיסקים שמקיימים אינטראקציה אחד עם השני בתוך הריבוע, ומוחזרים מגבולות הריבוע ואחד מהשני. באמצעות אלימינציה של מיקום מרכז המסה כמשתנה קונפיגורציה, ניתן לפשט את הדינמיקה של שני הדיסקים.
מערכת הביליארד הזאת הוצגה על ידי יעקב סיני כדוגמה של מערכת מתמטית מופשטת שמציגה תכונות פיזיקליות תרמודינמיות: כל המסלולים האפשריים שלה הם ארגודיים ויש לה מעריך ליאפונוב חיובי.
הישגו הגדול של סיני בנוגע למודל הזה היה להראות שמודל בולצמן-גיבס הקלאסי של גז אידיאלי הוא מבחינה מהותית מערכת אדמר בעלת כאוס מקסימלי. כיוון שזהו מבחינה מהותית סוג של מודל של גז, הביליארד של סיני נקרא גז לורנץ.

יישומים

לנושא של דינמיקה של כדורי ביליארד יש אנלוגיה מעניינת בתורת הגלים, זאת שכן חוקי ההחזרה של גלים זהים לאלו של חלקיקים. למשל, ניתן להסיק מהכאוטיות של מערכות ביליארד מסוימות שבבריכות גלים עם מקור גלים נקודתי (שהפסיק לחולל גלים), ובעלות צורה של ביליארד דינמי, ההתפלגות של עוצמת הגל בנקודה מסוימת לאורך מספיק זמן היא בדיוק נורמלית. זה נובע ישירות מהעובדה שמערכות כאוטיות מתנהגות כעבור זמן ארוך בהרבה מזמן ליאופונוב שלהן בצורה אקראית. כיוון שנוצרת התאבכות בונה בנקודות מסוימת, האמפליטודה של הגל בנקודה מסוימת, שהיא סכום התרומות הזעירות של חלקי הגל הראשוני השונים, מתנהגת לפיכך בהתאם להתפלגות בינומית (בגלל האקראיות המושלמת, שגוררת התפלגות אחידה). כיוון שהתפלגות נורמלית היא למעשה התפלגות בינומית בגבול של אינסוף ניסיונות, נקבל את המסקנה לעיל.
כיוון שבמכניקת הקוונטים נהוג למדל חלקיקים על ידי גלים, האנלוגיה הזאת רלוונטית לתחום של כאוס קוונטי.
טרור קיברנטי

טרור קיברנטי, או סייבר טרור (באנגלית: Cyberterrorism), הוא מונח המתאר פעולות טרור הנעשות באמצעות לוחמת רשת, אם על גבי פלטפורמת רשת האינטרנט ואם על מערכות ממוחשבות אחרות.
הגדרת הסייבר טרור – בדומה להגדרת המונח "טרור" – נתקלת בעמימות. אולם, באופן המקביל לטרור הקונבנציונאלי המשתמש באלימות ואמצעים פיזיים, מקובל להניח שטרור בסייבר עושה שימוש במרחב הקיברנטי כדי לפגוע באזרחים, במטרה לייצר שינוי פוליטי-מדיני או חברתי.

התפתחות

התבססות האינטרנט כרשת התקשורת וכבסיס הפעולה העיקריים של האנושות המודרנית, הביאה לכך שפגיעה באמצעות תקשורת מחשבים במערכות ממוחשבות, עלולה להיות הרת אסון. תרחישי הבלהות האפשריים באמצעות לוחמת מידע, הם עצומים – כשפגיעה ברשת ממוחשבת אחת או יותר של מדינה מסוימת, עשויה לשתק אותה כליל. כך למשל, חדירה של גורמי טרור למערכות המחשוב המנהלות את התשתיות (מים, חשמל וכדומה) במדינה מסוימת, עשויה להביא לשיתוק כלל התשתיות במדינה, כשהפגיעה האנושה באזרחיה, תהיה רק אחת מתוצאותיה.
גם מבלי לפעול בסייבר טרור, מספק האינטרנט לארגוני טרור אפשרויות המסייעות למטרתם, דוגמת תעמולה, לוחמה פסיכולוגית, גיוס משאבים (אנשים, כספים) ותקשורת יעילה. אך, האפשרות של לחימה ופגיעה באמצעות סייבר, היא פוטנציאל גבוה הרבה יותר לטרור, כששיקולי העלות מול תועלת לעומת טרור רגיל, עשויים להמריץ גורמי טרור להשתמש בו. המשאבים הדרושים כדי לבצע פעולות טרור קונבנציונליות (שימוש בנשק, חטיפת בני ערובה וכדומה), יקרים וקשים להשגה עשרות מונים מאלה הדרושים לשם ביצוע סייבר טרור (המתבצע באמצעות כישורי האקינג ומחשב).
דוגמה לסייבר טרור ניתן לראות במלחמת קוסובו, בה הותקפו אתרים ומחשבים של ארגון נאט"ו, וכן של ארגונים ומוסדות אזרחיים אחרים שתמכו בפעילותו.
היינץ הרטמן

ביוגרפיה

הרטמן נולד בווינה בירת אוסטריה, למשפחה שרבים מצאצאיה היו סופרים ואקדמאים. אביו, לודוויג, היה פרופסור להיסטוריה, ואמו, גרטה, הייתה פסנתרנית ופסלת.
הרטמן למד באוניברסיטת וינה וקיבל תואר דוקטור בפסיכולוגיה. הוא הושפע מקרל אברהם, עבר פסיכואנליזה אצל שאנדור רדו, והתעניין בתאוריות פרוידיאניות. ב-1927 פרסם את מאמרו "יסודות הפסיכואנליזה", ובהמשך פרסם מספר מחקרים על פסיכוזה, נוירוזה, תאומות ועוד. בנוסף השתתף בכתיבת מדריך לפסיכולוגיה רפואית. ב-1934, לאחר שהוצעה לו משרה במוסד ג'ון הופקינס, קיבל היינץ הזמנה מזיגמונד פרויד להישאר בווינה ולעבור אצלו פסיכואנליזה. היינץ נשאר, טופל אצל פרויד, ונחשב לפסיכואנליטיקאי מצליח בתקופתו.
ב-1937 הציג במסגרת החברה הפסיכולוגית הווינאית את מחקרו בנושא פסיכולוגיית האגו, נושא שהרחיב בהמשך אותה שנה בספרו "פסיכולוגיית האגו ובעיית ההסתגלות". רעיונותיו היוו בסיס להתפתחות גישת פסיכולוגיית האגו, שהיוותה גישה תאורטית משמעותית בתחום הפסיכולוגיה בתקופה זו, שכללה פסיכולוגים רבים, בהם אנה פרויד, בתו של זיגמונד פרויד.
ב-1938 ברחו הרטמן ובני משפחתו מאוסטריה מאימת הנאצים, ולאחר שהות קצרה בפריז ובשווייץ, הגיעו ב-1941 לניו יורק. שם ייסד יחד עם ארנסט קריס ורודולף לוונשטיין את "החברה הפסיכואנליטית של ניו יורק", והמשיך בכתיבת מאמרים. ב-1945 ייסד עם ארנסט קריס ואנה פרויד את כתב העת השנתי "המחקר הפסיכואנליטי של הילד". בשנות ה-50 מונה לנשיא האגודה הפסיכולוגית הבינלאומית (IPA), ולאחר מספר שנים בתפקידו, קיבל את תואר הכבוד "נשיא לכל החיים" של האגודה.
הרטמן מת בעירו סטוני פוינט שבמדינת ניו יורק, בשנת 1970.

גישתו התאורטית

פסיכולוגיית האגו על פי הרטמן, הייתה מבוססת על התאוריה הפסיכואנליטית הקלאסית, אך שמה דגש רב על ההתפתחות הנורמלית של האדם ועל ניתוח האישיות המסתגלת שלו. בדומה לפרויד, הוא ביסס את התאוריה על תורת האבולוציה; אך בניגוד לפרויד, שטען כי התינוק נולד עם דחפים ביולוגיים (איד) ואילו האגו מתפתח מאוחר יותר, כתוצאה ממשא-ומתן בין האיד לדרישות המציאות והסביבה - הרטמן טען שבשל הצורך להישרדות והסתגלות לסביבה, נולד התינוק עם אגו בסיסי מסוים, שמאפשר לו למידה, חשיבה וכשרים רבים נוספים, לצורך הסתגלות. כשרים אלו מתפתחים באופן עצמאי מהאיד, בתגובה לסביבה, באזור נפשי אותו כינה "אזור משוחרר מקונפליקט". לאגו תפקיד חשוב גם בהרגעת אנרגיות אלימות שעלולות לפגוע באדם ובסביבתו, ולפיכך הוא פועל גם כאמצעי הגנה כנגד דחפי התוקפנות של האיד. למעשה, מנגנוני ההגנה של האגו, שפרויד ראה בשימוש בהם כמכשול בפני הבריאות הנפשית של האדם, תוארו על ידי הרטמן כחיוניים ומועילים להסתגלות, משום שנוצרו מתוך קונפליקט ונועדו להתאמת האדם לסביבתו.
בהתאם לראייה זו, תפס הרטמן את הפסיכופתולוגיה כנובעת מיכולת הסתגלות פגומה של האדם אל דרישות הסביבה, ומקושי להשתלט על דחפים אסורים של האיד ולוותר עליהם. בנוסף, הוא הדגיש את חשיבות התאמת הסביבה אל האדם וקבלת העצמי האמיתי שלו כפי שהוא, ולכן פתולוגיות תוארו כסוג של מחאה של האדם כנגד הסביבה שלא מאפשרת לו התפתחות של עצמי אמיתי (בדומה למה שנטען בגישות נוספות, כגון פסיכולוגיית העצמי ויחסי אובייקט).
רובי אמל

ביוגרפיה

אמל נולד בטורונטו, קנדה למשפחה נוצרית, בנם של גו' (ברדן) ורוב אמל והוא בן דודו של השחקן סטיבן אמל. מגיל שש החל לדגמן ולהופיע בפרסומות בטלוויזיה. הוא למד במכללת אמנויות המשחק לורנס פארק שבמהלכו שיחק במספר מחזות וביניהם חשיבותה של רצינות. במקביל, שיחק הוקי קרח ברמה גבוהה, אך ויתר על המשחק כשהוזמן למבחן הבד הראשון שלו.

קריירה

אמל הופיע לראשונה בקולנוע כאשר שיחק בסרט ההמשך של "12 במחיר 1" לצד סטיב מרטין, טום ולינג והילארי דאף. ב-2006 החל לככב בסדרת הטלוויזיה של ערוץ דיסני "לחיות עם דרק" בתפקיד מקס, חברה של קייסי. תפקידו הקולנועי הראשון היה בסרט דמיין את זה של ABC Family ובסדרה "True Jackson, VP" בערוץ ניקלודיאון. ב-2008 החל לגלם את תפקיד פרד ג'ונס בסדרת הסרטים החדשה של סקובי דו. 
ב-2011 גילם אמל את ויליאם לוקר בצעירותו, אבי משפחת לוקר בדרמה "אחים ואחיות". בין השנים 2011-‏2012 שיחק בתפקיד קבוע כאדם בסדרה "נקמה". בשנת 2012, אמל השתתף בעונה השלישית של סדרת הנעורים "שקרניות קטנות" בתפקיד אריק, אחיו של נואל, ושיחק בסרט "מוכה ברק" בהפקתו של כריס קולפר. ב-2014 שיחק בסדרת הטלוויזיה אנשי המחר של רשת "The CW" בתפקיד הראשי, לפני שהסדרה בוטלה אחרי עונה אחת. ב-2014-‏2015, אמל הופיע בתפקיד רוני ריימונד בסדרת  הלייב אקשן "הפלאש". 
בשנת 2015 שיחק לצד מאי ויטמן ובלה ת'ורן בסרט הנעורים "מתויגת" בתפקיד: וסלי ראש.
בשנת 2016 שיחק בסרט הקומי "מר תשע נשמות" לצידם של קווין ספייסי, ג'ניפר גארנר, וכריסטופר ווקן.
ג'ון דייוויס (שחיין)

ביוגרפיה

דייוויס נולד בווילובי, פרבר של סידני שבניו סאות' ויילס. אביו היה רואה חשבון ואמו אחות. אביו גויס לחיל האוויר המלכותי האוסטרלי במלחמת העולם השנייה והיה שבוי מלחמה כ-3 שנים בכלא היפני. 
באליפות אוסטרליה בשחייה שנערכה בשנת 1947 זכה דייוויס במדליית זהב במשחה ל-220 יארד חזה ובשנת 1948 הגן על תוארו.
באולימפיאדת לונדון (1948) סיים דייוויס במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:43.7 דקות, אחרי שלושת המנצחים מארצות הברית. למרות שהזמן שנמדד לו היה טוב מזה של בוב סול (2:43.9 דקות) שופטי המיקום העניקו את מדליית הארד לסול. שבעת השחיינים הראשונים מתוך שמונה שחייני הגמר שחו את סגנון החזה המשופר, ידיים פרפר מחוץ למים ורגליים בסגנון חזה. 
לאחר המשחקים האולימפיים החל דייוויס ללמוד מדע המדינה באוניברסיטת מישיגן שבאן ארבור והתאמן בהדרכתו של מאט מן, מאמן נבחרת הגברים של ארצות הברית בשחייה לאולימפיאדת הלסינקי שחניכיו זכו ב-4 מדליות זהב, 2 מדליות כסף ומדליית ארד אחת. מאחר שבאותה העת ספורטאים לא קיבלו מלגות לימודים, הוא נאלץ לעבוד בשטיפת כלים ובמרכז הבינלאומי לסטודנטים.  
באליפות המכללות בשחייה (NCAA) שנערכה בשנת 1948 זכה דייוויס במדליית כסף במשחה ל-200 יארד חזה. בשנת 1951 הוא זכה במדליית זהב באליפות ארצות הברית בשחייה במשחה ל-200 מטר חזה. בשנת 1952 הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-200 יארד חזה באליפות ארצות הברית בשחייה (בריכה של 25 יארד). בעקבות הישגיו, הוועד האולימפי האוסטרלי פטר אותו מלהשתתף במבחנים האוסטרלים לאולימפיאדה וצרף אותו למשלחת האולימפית.

שיאן עולם ואלוף אולימפי

אל אולימפיאדת הלסינקי (1952) הגיע דייוויס כשיאן עולם במשחה ל-200 יארד חזה, שיא שקבע בתחילת השנה. במשחקים עצמם, הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אולימפי חדש של 2:34.4 דקות, לפני בואן סטספורת' מארצות הברית (2:34.7 דקות) ושיאן העולם היהודי הרברט קליין מגרמניה (2:35.9 דקות).

קריירת משפטים

לאחר המשחקים, פרש דייוויס משחייה תחרותית וחזר לאוניברסיטת מישיגן להמשך לימודיו. הוא למד משפטים במשך שנתיים ושנה נוספת באוניברסיטת סידני. אחר כך עבר לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA) ושם סיים את לימודיו בשנת 1959. הוא התחתן והתגורר בפסדינה, קליפורניה. 
בשנים 1971-1960 היה דייוויס שותף במשרד עורכי דין ומשנת 1972 עבד כשותף במשרד בכיר וייצג את חברות אולפני הקולנוע והבידור הגדולים.
ב-22 באפריל 1986 מונה דייוויס על ידי נשיא ארצות הברית רונלד רייגן לתפקיד שופט במחוז המרכזי של קליפורניה. מינויו אושר על ידי הסנאט ב-6 ביוני אותה שנה.
דייוויס ניהל את המשפט המתוקשר, של ארבעת השוטרים שהואשמו על ידי התביעה באכזריות ובהתעללות ברודני קינג רק בשל היותו אפרו-אמריקאי. לאחר שחבר המושבעים זיכה את הנאשמים מכל סעיפי האישום, פרצו מהומות בלוס אנג'לס, שנמשכו במשך 6 ימים. 
ב-18 ביולי 1998 פרש דייוויס לגמלאות.