google/wiki40b huggingface dataset:
מג'ליס

הווי המשתה החצרני האנדלוסי

השירה שימשה כבידור העיקרי בתרבות החצרנית. היא לוותה בנגינה, בזמר ובריקוד, ומקומה היה תמיד במסגרת מתורבתת ולעולם לא בטבע פראי. לעיתים המשתה נערך בארמון, אך בדרך כלל יצאו האנשים החוצה, לגנים. הגנים עוצבו כדוגמת הגנים בארמונות הערביים: ערוגות בשמים, צמחים ופרחים; ציפורי שיר; תעלות, בריכות ומזרקות מים. הטבע נוכח במשתה למטרות יופי ואסתטיקה בלבד, ולא הורשה לגדול ולצמוח פרא. אלמנט חשוב נוסף במשתה החצרני היה היין, ושירים רבים סובבים סביב נושא זה. בשירים רבים הדובר מזמין את הקהל לשתות עמו, מהלל את היין או מדבר על מזיגת היין על ידי עלמים ועלמות יפי תואר. פעמים רבות היין מתקשר לאור כאנלוגיה ולאושר כגורם.
אי-סובלנות

רקע

אי-סובלנות נחשב אחד מהסרטים הראוותניים ביותר בכל הזמנים, הוא היה מלא בתפאורות מונומנטליות ותלבושות מרהיבות ובלמעלה משלושת אלפים ניצבים. בסרט ארבעה סיפורים נבדלים אך מקבילים, המדגימים את אי-סובלנותה של האנושות במהלכם של ארבעה עידנים שונים במשך ההיסטוריה האנושית. תקופת הזמן מכסה 2500 שנים בקירוב ופותחת בתקופה הבבלית (539 לפני הספירה) המתארת את נפילתה של בבל כתוצאה מאי הסובלנות המתעוררת מעימות בין מאמינים באלים בבליים שונים.
התקופה השנייה היא התקופה היהודית (בסביבות 27 לספירה) המראה את אי-הסובלנות שהביאה לצליבתו של ישו.
לאחר מכן, מוצגת תקופת הרנסאנס הצרפתי (1572) שמספר את כשלונו של האדיקט של סן ז'רמן שהוביל לטבח ליל ברתולומאוס הקדוש.
התקופה האחרונה היא תקופת אמריקה המודרנית: המדגימה כיצד פשע, פוריטניזם, מוסרי וקונפליקטים בין קפיטליסטים שאינם יודעים רחמים, לבין עובדים שובתים שסייעו להרוס את חייהם של האמריקנים.
גריפית החל לצלם את הסרט עם הסיפור המודרני (שכונה במקור "האם והחוק"), שתכנונו קדם בזמן להולדתה של אומה, ואז הרחיב אותו במידה משמעותית, על מנת לכלול את שלושת הסיפורים המקבילים האחרים תחת נושא האי-סובלנות. הסיפורים הללו אינם מסופרים בנפרד. במקום זאת, הסרט נקטע בהתמדה בחלקים שונים, עובר מסיפור לסיפור ומקיים קשרים מוסריים ופסיכולוגיים בין הסיפורים השונים. ככל שארבעת הסיפורים השונים מתקרבים לעבר שיאיהם, כן נעשים החיתוכים מהירים יותר. ההפסקות שבין תקופות הזמן השונות מצוינות על ידי דימויים סמליים של אם המנענעת עריסה, המייצגת את מעבר הדורות החולפים.
אחד מהמאפיינים יוצאי הדופן של הסרט הוא שאין לאף אחת מן הדמויות שם. גריפית התכוון לכך שהם יהיו סמלים של טיפוסי אנוש. לכן, הדמות הנשית הראשית בסיפור המודרני מכונה "היקרה". בעלה הצעיר קרוי "הנער", ומנהיג המאפיה המקומית נקרא ה"מוסקטיר של שכונת העוני".

פרטים נוספים

עלות הפקת אי-סובלנות אינה ידועה, אולם ההערכות הסבירות ביותר מציינות שני מיליוני דולרים (בסביבות 33 מיליוני דולרים בערכים של ימינו), סכום אסטרונומי בשנת יציאת הסרט. כך, נהיה סרט זה היקר ביותר שנעשה עד לאותה תקופה בתולדות הקולנוע. ברגע שהסרט נכשל בקופות, היה העול כה כבד ששלושת האולפנים המפורסמים של גריפית פשטו את הרגל.
הסרט וסגנון העריכה הלא-אורתודוקסי שלו היה בעל השפעה כה עצומה, במיוחד בין עושי סרטים אירופאיים וסובייטים. רבים מעוזרי הבמאי שגריפית העסיק בעשיית הסרט, הפכו להיות במאים חשובים בהוליווד בשנים לאחר מכן.
בשנת 1989 נבחר אי-סובלנות לשימור בידי ארכיב הסרטים הלאומי של ארצות הברית, על ידי ספריית הקונגרס, בשל היותו "בעל חשיבות תרבותית, היסטורית ואסתטית".
תיאור מפורט של עשיית הסרט מסופר בספרו של ויליאם מ. דרו משנת 1986: "ד. וו גריפית: אי סובלנות: היווצרות החזון".
הסרט הוא מבין הסרטים המוקדמים המתארים את כורש בהיכנסו לבבל ללא התנגדות ואלימות.
Faith (שיר של סטיבי וונדר)

רקע והפקה

השיר נכתב על ידי ראיין טדר, בני בלנקו ופרנסיס פרידה סטארליט והופק על ידי טדר ובלנקו. במהלך טקס פרסי גלובוס הזהב ה-74 זכה השיר למועמדות בקטגוריית "השיר המקורי הטוב ביותר", אך לא זכה.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
הרלנד ויליאמס

ביוגרפיה

הרלנד ויליאמס נולד בטורונטו לג'ון ריזור ויליאמס (John Reesor Williams), עורך דין שהיה חבר בפרלמנט של אונטריו. הוא הילד השלישי מתוך חמישה. הוא בן דודו של קווין הירן (Kevin Hearn), הקלידן של ברנייקדס ליידיס (Barenaked Ladies). ויליאמס מחזיק באזרחות כפולה קנדית ואזרחות של ארצות הברית.
ויליאמס מוכר ממשחקו בסרטים טיפשים בלי הפסקה, צוללת דיזל, סופר בלונדינית ומשתגעים על מרי וכן הוא מדבב בסרטים רבים.
ב-2017 הוא יצר את הסדרה Puppy Dog Pals עבור ערוץ דיסני ג'וניור.
דופלו (שוקולד)

דופלו (duplo) הוא מותג של חברת פררו, אשר כולל מספר חטיפי שוקולד. החטיף המקורי החל להימכר בגרמניה בשנת 1964, וכיום מהווה אחד מהחטיפים הפופולריים במדינה. בשנת 1984 החלה פררו למכור גרסה מעט שונה של החטיף, אשר כוללת אגוזי לוז, במדינות נוספות מחוץ לגרמניה. החטיף קרוי ומעוצב בהשראת חתיכת לגו.
ניהול פרויקטים

ניהול פרויקטים הוא ענף במדעי הניהול העוסק בתכנון ובקרה של פרויקטים (מיזמים), לרוב בעלי מרכיב גבוה של אי-ודאות או סיכון כלכלי. פרויקט מוגדר כמאמץ תחום בזמן ליצירת שירות או מוצר או תוצאה ייחודית. הגדרה נוספת של פרויקט היא לקיחת תשומות משאבים ושינויים לתפוקות רצויות באמצעות מערכות ייצור. 
מטרות ניהול הפרויקט הן סיומו של הפרויקט בלוח הזמנים הנדרש, עמידה ביעדי הפרויקט, באיכות הנדרשת, אי-חריגה מתקציב והשגת שביעות רצון הלקוח. פרויקטים אופייניים שניתן למצוא בארגונים מכוונים לרוב לשיפור מצבו התחרותי של הארגון באמצעות שיפור מועילות או היעילות שלו.

שלב היזום

שלב שבו עולה הרעיון לפרויקט ובוחן את הבעיה ואת הצורך המניעים את פתיחת פרויקט.
בשלב היזום מוגדרות המטרות העסקיות ברמת המקרו, מטרות טכנולוגיות, לוחות זמנים נדרשים שאותם מגדירים עם בעלי העניין השונים (כגון הלקוח).
שלב זה נוטה להיות מעורפל אך בסיומו מתקבלות תשובות לשאלות כגון : מיהו הלקוח? מהו הצורך? מה הם היעדים? מיהו המבצע? מה הפתרון הנדרש? מיהם בעלי העניין? ועוד.
מידע שמסייע לשלב זה הוא מידע היסטורי, הנחות ייסוד, מדיניות ארגונית ועוד.
תוצרי השלב הם החלטה על פתיחת פרויקט, מסמך תכולת פרויקט ראשוני ומינוי מנהל פרויקט.
טעות בהגדרת הפרויקט בשלב זה תוביל בסבירות גבוהה לכישלון הפרויקט בפועל.

שלב הביצוע

השלב היקר ביותר בפרויקט, שלב זה כולל הפעלת אנשים ומשאבים שונים לפי תוכניות העבודה שנקבעו. בשלב זה מבוצעת בקרה (תכנון מול ביצוע בפועל) וכתוצאה מכך תיתכן בקשת שינוי תכולה, לו"ז, עלויות וגורמים נוספים. בפועל בשלב זה מופצת תקשורת רבה בין הגורמים השונים ומופעלים החוזים וקבלני המשנה לטובת השגת היעדים השונים. שלב זה מתחיל בסמוך לזמן תחילת התכנון ומסתיים בשלב הסגירה של הפרויקט. בשלב זה מתקבלים תוצרי הפרויקט בפועל.

שלב הבקרה

שלב זה מספק משוב לאינטגרציה של כלל החלקים ובדיקה שהתכולה הושלמה ובאיכות הנדרשת, לבקרה על הלו"ז, עלויות, ניהול משאבים וכוח-אדם, דיווחים לבעלי העניין, בקרה על קבלנים וחוזים וניהול סיכונים. המטרה היא לדגום ביצועים כל העת ובמידה וקיימת סטייה לבצע תיקון בזמן.

שלב הסגירה

השלב האחרון בפרויקט והסופי. השלב הזה כולל את סיום הפרויקט וסגירת החוזים המשפטיים הרלוונטיים.
Video Games

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי לנה דל ריי ביחד עם ג'סטין פארקר שכתב עמה את השיר "Burning Desire". איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לשיר את תואר הזהב על מכירות של 500,000 עותקים בארצות הברית בלבד.
בסמוך לצאתו על השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
שורש (מושב)

היסטוריה

היישוב הוקם על ידי קבוצת "להגשמה" שהייתה אחת מקבוצות תנועת הנוער הציוני ברומניה. קבוצת "להגשמה" נוסדה בשלהי מלחמת העולם השנייה. חברי הקבוצה שמו להם למטרה הקמת יישוב יהודי בארץ ישראל על בסיס עקרונות שיתוף ושוויון בין החברים. לצורך כך הקימו בפרברי בוקרשט חווה חקלאית (קולנטינה) בה החלו לתרגל את עבודת האדמה ואת חיי השוויון והשיתוף בארץ. הקבוצה עלתה באופן עצמאי לאחר המלחמה החל משנת 1945; משהגיעו חברי הקבוצה בספינותיהם לחוף חיפה, הם נתפסו על ידי הצבא הבריטי והועברו למחנה מעצר 62 בקפריסין. לאחר שנת שהות במחנה המעצר הועברו חברי "להגשמה" למחנה המעצר בעתלית. לאחר שחרורם עברו החברים לקבוץ אושה להכשרה.
בספטמבר 1948 עלתה הקבוצה לקרקע בהרי יהודה והקימה את הקיבוץ ל"הגשמה", לימים הוסב שמו ל"שורש". חברי הקבוצה רשמו את קורותיהם ביומן. היומן המקורי ותרגומו לעברית שמורים בארכיון יד ושם.
בשנת 1956 הוקמה במושב בריכת שחייה ומרכז נופש, כמקור הכנסה ותעסוקה למושב, שלא היו לו קרקע מספיקה לעיבוד חקלאי. בשנת 1958 רכש המושב מאיש העסקים חיים שיף גם בעלות חלקית בבריכת ירושלים והיה אחראי לניהולה. ב-1961 ביקש המושב להקים בית הבראה סמוך לבריכה שהקים, שנחנך לבסוף בשנת 1968, והורחב בין השנים 1973-1975. בשנים אלו נהג המושב לשלם משכורת אחידה לכל החברים. בשנת 1997 החלה הקמתו של מלון דירות נופש, ספא ומרכז קונגרסים במתחם. בשנת 2004 מכר המושב 40 דונם משטח מרכז נופש ליזם יהושע שפונדר, וב-2005 אשרה לו הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה בירושלים הקמת בית אבות ובו 310 יחידות דיור בשטח. לצורך הקמת בית האבות נהרסו חלק מהמבנים הישנים של כפר הנופש. 
בשריפה בשער הגיא בקיץ 1995 ניזוקו מאש כ-30 מבתי המושב.

אופי היישוב

שורש הוא יישוב מפותח ומבוסס, שמורכב מהמושב הישן לצד הרחבה חדשה. במושב מתגוררות 170 משפחות. יש בו מלון דירות, כפר גמלאים (פרוטיאה בהר), גן שעשועים, בית העם, יקב יינות, תנועת הנוער "המחנות העולים", בריכה, מגרש כדורגל וכדורסל ומאגר מים לשימוש צורכי התושבים. יש בית קברות בקירבה למושב. בשנת 2012 מלון הדירות עבר שיפוץ נרחב ונוספו 66 דירות חדשות. בשנת 2013 נפתחה במושב מסעדה בשם "מוזה בהר". המסעדה פועלת בכל ימות השבוע.
ילדי בית הספר היסודי מופנים לבית הספר "אלון" במעלה החמישה ו"עין-הרים" בכפר הנוער "עין כרמית" וילדי החטיבה מופנים לביתי הספר האזורי של המועצה, "הרטוב" ו"עין כרם", אך רבים מהם הולכים לבתי ספר פרטיים בירושלים.
הלמוט וינקלהופר

קריירת מועדונים

וינקלהופר החל לשחק בקבוצה הבוגרת של באיירן מינכן בשנת 1981, וזכה עם הקבוצה בגביע הגרמני בשנת 1982. באותה שנה עבר לבאייר לברקוזן, שם שיחק שלוש עונות, צבר 90 הופעות והבקיע חמישה שערים.
בשנת 1985 חזר וינקלהופר לבאיירן מינכן, וזכה עמה בארבע אליפויות הבונדסליגה בחמש העונות בהן שיחק שם, ובגביע גרמני נוסף. וינקלהופר פתח בהרכב בגמר גביע אירופה לאלופות 1987, בו הפסידה באיירן מינכן 2-1 לפורטו. בשנת 1990 נאלץ וינקלהופר לפרוש מכדורגל כשהוא בן 29 בלבד, בגין פציעות חוזרות, שבגינן מיעט לשחק.

קריירה בינלאומית

וינקלהופר שיחק בנבחרת גרמניה המערבית הצעירה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שנערך בשנת 1981 באוסטרליה, וסייע לנבחרת לזכות בטורניר לאחר ניצחון 4-0 בגמר על נבחרת קטאר. עם זאת, וינקלהופר מעולם לא שיחק בנבחרת הבוגרת.
רבי יהושע דסכנין

לקריאה נוספת

מנחם מיכלסון, יהודה סלומון ומשה מילנר, מקומות קדושים וקברי צדיקים בארץ ישראל, משרד הביטחון - ההוצאה לאור, עמוד 115: "רבי שמעון ורבי יהושע דסכנין"
קונגרס חוק הבולים

קונגרס חוק הבולים הייתה התכנסות של נציגים של שלוש עשרה המושבות הבריטיות בצפון אמריקה, בתגובה לחוק הבולים שהטילה בריטניה על המושבות ב-1765. הנציגים החליטו על מגילת זכויות וכתבו עצומות למלך ולפרלמנט הבריטי. ישנם הרואים בקונגרס הבולים את הצעד המשמעותי הראשון לקראת הכרזת העצמאות של ארצות הברית.

ההתכנסות

חוק הבולים גרר תגובות נזעמות מצד תושבים רבים במושבות. קבוצת בני החירות המיליטנטית הצליחה לעורר זעם רב ולארגן הפגנות נגד הממשלה הבריטית. במאי 1765, בית הנבחרים של וירג'יניה גינתה את החוק והגינוי הופץ בין המושבות. ב-8 ביוני 1765 שלח ג'יימס אוטיס בתמיכת האספה הכללית של מסצ'וסטס, מכתב הקורא לכינוס של נציגי המושבות בניו יורק באוקטובר. נציגים של 9 מושבות מתוך ה-13 הגיעו לניו יורק. ארבע המושבות שלא שלחו נציגים: ניו המפשייר, וירג'יניה, צפון קרוליינה וג'ורג'יה תמכו בכל זאת בהחלטת הקונגרס. לאחר שבועיים של דיונים, מה-7 באוקטובר עד ה-19 באוקטובר, הסכימו הנציגים על מגילת הזכויות והחליטו לשלוח עצומות למלך ולפרלמנט הבריטי.

תוצאות

קונגרס הבולים החליט גם על חרם על תוצרת בריטית כדי להימנע מתשלום מס הבולים וכן על צעדים אקטיביים נגד גובי המס, שכללו אלימות נגד הגובים והשמדת הבולים. חוק הבולים בוטל באביב הבא, וההצלחה של הפעולה המשותפת של תושבי המושבות, כמו גם ההצלחה של החרם על תוצרת בריטית שימנו את הדרך לפעילות משותפת של תושבי המושבות נגד הכתר הבריטי.
דון ג'ון

עלילה

העלילה בסרט עוקבת אחר ג'ון מרטלו (לוויט), צעיר ממוצא איטלקי שעובד כברמן, מבלה במועדונים עם בחורות, ומכור לפורנו. הוא פוגש בברברה (ג'והנסון) והשניים מפתחים קשר רומנטי. ברברה, שמתגלה כטיפוס שתלטן מאוד, מגלה שג'ון צופה בפורנו ודורשת ממנו להפסיק. ג'ון אומר לה שיפסיק, אך היות שכאמור הוא מכור ומתקשה מאוד להפסיק - הוא ממשיך במנהגו. ג'ון לא מוחק את היסטורית הגלישה מדפדפן האינטרנט, וברברה שמגלה זאת (כמו גם את העובדה שהוא ממשיך לנקות את ביתו בעצמו ולא שוכר עוזרת בית כפי שדרשה ממנו) מגיבה בסערה ועוזבת אותו. בין היתר סוקר הסרט תהליך של התבגרות בו עובר הגיבור משאיפה לשלמות וסבל בחייו, להתגמשות במרבית עיסוקיו וכך בעצם הוא מתחיל באמת ליהנות מהחיים. ג'ון משלים תואר שלא סיים, ובלימודים הוא פוגש את אסתר (מור) המבוגרת מברברה, ואשר מגלה בגרות ופתיחות רבה יותר בכל הקשור למין וזוגיות, ומפתח איתה מערכת יחסים.
אנגאדה

גאוגרפיה

בשל היות האי שונית אלמוגים, בניגוד לשאר איי הבתולה ההרריים, האי שטוח ומישורי, ושיא גובהו כ-10 מטרים מעל פני הים. פירוש שמו של האי "הארץ הטבועה", בשל היותו שטוח.
שטחו של האי כ-39 קמ"ר, והוא הגדול באיי הבתולה הבריטיים, אולם מתגוררת בו אוכלוסייה מועטה ביותר, כ-300 תושבים (2010), מרביתם גרים בעיירה הנקראת "היישוב" (The Settlement) - העיירה היחידה באי.

כלכלה

כלכלת האי מתבססת על תיירות. מדי יום מגיעים לאי כ-200 תיירים (ומכפילים את אוכלוסיית האי). כמו כן, תושבים רבים מתפרנסים מדיג, בעיקר דיג סרטנים.
הייחוד התיירותי של האי הוא נידחותו. התיירים באים לחופי האי, שבשל מספר התיירים המועט יחסית בהם, מאפשרים לתיירים לשהות בבדידות על החוף.
אל האי ניתן להגיע דרך שדה התעופה אוגוסט ג'ורג' ובאמצעות מעבורות.

שונית הורסשו

בקרבת האי מצויה שונית הפרסא (שונית הורסשו - "Horseshoe Reef") - הגדולה בשוניות הים הקריבי, והשונית השלישית בגודלה על פני כדור הארץ.
בשל מיקומה של השונית, יש קושי רב להגיע בספינה את האי אנגאדה, ועל כן ספינות טיולים ממעטות להגיע אל האי.
מאות ספינות נטרפו על השונית, ועל כן היא מהווה אתר צלילה פופולרי.

חי וצומח

במרכז האי אנגאדה מצוי אגם מלח בו גדלים צמחייה ובעלי חיים ייחודיים. עד שנות ה-40 של המאה ה-19 חיו באזור מושבות של אלפי ציפורי פלמינגו אולם בשל צייד נרחב נעלמו הציפורים מהאזור. כיום מנסים להשיב את הציפורים הללו לסביבתן הטבעית. על אף היות מושבות הציפורים אטרקציה תיירותית, מנסים השלטונות להגן על המושבות ולהגביל את מספר המבקרים.
בעל חיים נוסף המצוי בסכנת הכחדה הוא מין של איגואנת הסלע הייחודי לאנגאדה - Cyclura pinguis'. כמו כן מצויים באי צבי ים נדירים וכמה מיני סרטנים ייחודיים. סביב האי נפוצות הקונכיות והסרטנים.
במשטחי העשב באי רועות פרות ועזים.
S7 איירליינס

תולדות החברה

החברה הוקמה בשנת 1992 בשם "סיביריה איירליינס". החברה הוקמה כמו חברות תעופה רבות ברוסיה על בסיס מטוסים שהיו בצי של אארופלוט.
לקראת סוף שנות ה-90 החלה החברה לצמוח במהירות כשהיא מתאחדת עם מספר חברות תעופה קטנות נוספות, ובשנת 2001 הפכה לחברת התעופה השנייה בגודלה ברוסיה.
בשנת 2001 התרסקה טיסה 1812 של החברה שיצאה מתל אביב לנובוסיבירסק בים השחור כשטיל קרקע-אוויר SA-5 אוקראיני תועה שנורה במהלך תרגיל של צבא אוקראינה פגע במטוס.
בשנת 2005 החלה החברה למתג את עצמה מחדש בשם "S7 איירליינס" על שם קוד היאט"א של החברה, מטוסים חדשים מערביים של חברת איירבוס הוכנסו לשירות, וכל מטוסי החברה נצבעו בצביעה חדשה.
לחברה יש הסכם שותפות קוד עם אל על כאשר אל על מבצעת את הטיסות למוסקבה וS7 איירליינס מבצעת את הטיסות בתוך רוסיה ובמדינות נוספות.
ארנסט באי קורומה

ביוגרפיה

נולד בצפון המדינה בשנת 1953 למשפחה ממוצא נוצרי- אמונה דתית שנשארה עם קורומה עד היום. אביו היה מורה לתנ"ך ואמו הייתה פוליטיקאית. בשנת 1976 סיים תואר ראשון במנהל עסקים ועבד במשך שנתיים כמורה. בשנת 1986 התחתן ונולדו לו שתי בנות.
קורומה עבד כ-24 שנים בחברת ביטוח פרטית, עד אשר נכנס לפוליטיקה הארצית בשנת 2002. ב-24 במרץ של אותה השנה הוא נבחר להנהיג את מפלגת האופוזיציה, זאת לאחר שלא היה מוכר בתחילה לציבור הרחב. בהמשך 2002 ניסה להתמודד לראשונה על תפקיד הנשיאות אל מול הנשיא המכהן אחמד טג'אן קבה, אך הפסיד. בשנים 2002-2005 כיהן בחבר בפרלמנט, ובשנת 2005 נבחר להנהיג את המיעוט, ונשאר בתפקיד זה עד בחירתו לנשיאות בשנת 2007.

הנשיאות

בשנת 2007 נבחר קורומה לנשיאות עם רוב של כ-54.6% מהקולות, כשהתחרה אל מול סגן הנשיא המכהן. משקיפים בינלאומיים אישרו את הוגנות הבחירות. כשלושה שבועות לפני הבחירות קורומה היה יעד להתנקשות. מתנקש (שהשתייך למיליציה מהפכנית) ניסה לחדור למלון בו שהה קורומה, על מנת להרוג אותו. הוא נבלם על ידי מאבטחיו של קורומה, אשר הרביצו לו קשות. כשבוע לאחר ההשכבעה נסע קורומה לביקור נשיאותי ראשון בגינאה ובליבריה השכנות. בטקס ההשבעה של קורומה השתתפו מנהיגים אפריקאים רבים, וביניהם: נשיא ניגריה עומארו יאר אדואה, נשיאת ליבריה אלן ג'ונסון-סירליף, נשיא סנגל עבדוליי ואד, שליט גמביה יחיא ג'אמה, נשיא בורקינה פאסו בלז קומפאורה ונשיא מאלי אמדו טומני טורה.
בבחירות לנשיאות שהתקיימו בנובמבר 2012 נבחר קורומה לנשיאות לקדנציה שנייה, לאחר שקיבל 58.7% מהקולות. גם בחירות אלו נחשבו להוגנות לאחר שבוקרו על ידי משקיפים.
אחד הדברים הראשונים שבהם קורומה התמקד כנשיא היה שיפור התשתיות הלאומיות לאחר מלחמת האזרחים. בוצעו גם רפורמות בבריאות, אך נשמעה ביקורת כי רפורמות אלו אינן אפקטיביות בגלל שחיתות. כחלק מהמאבק בשחיתות, קורומה חוקק חוק המחייב פקידי ציבור להכריז על נכסיהם מדי שנה. בתחילת כהונתו, הדיח קורומה כמספר שרים שנחשדו בשחיתות. קורומה נהנה מפופולריות רחבה בצפון ובמערב המדינה. קורומה טוען כי הוא מאמין בסובלנות אתנית ודתית, ומרבית ממנהלתו מורכבת מהמגוון האתני שיש במדינה. 
ביקורת שנמתחה על קורומה כוללת מעצר של עיתונאים המתנגדים לנשיא ואלימות מפורזת וקיצונית מצד המשטרה כנגד מפגינים.
יעקב אילון

ביוגרפיה

נולד בשם יעקב פיאדה בבת ים, למשפחה מיהדות בולגריה. בילדותו התגורר ביפו ושיחק בקבוצת כדורגל מקומית. כנער השתתף בהפקות טלוויזיה בערוץ 1 כבר בשנות השבעים ושימש גם ככתב בשבועון "מעריב לנוער". בסוף שנות השבעים שירת כמגיש חדשות וככתב בגלי צה"ל. בין תפקידיו בתחנה שימש כראש מערכת ביירות בזמן מלחמת לבנון הראשונה וככתב בניו יורק. מאוחר יותר נשאר בניו יורק ככתב ידיעות אחרונות.
בשנת 1993, לאחר שהות של מספר שנים בניו יורק, הצטרף לצוות המייסד של מהדורת החדשות של חברת הטלוויזיה בכבלים, "תבל" ושימש בתפקיד עורך המהדורה. פחות משנה לאחר מכן הצטרף לצוות המייסד של חברת החדשות של ערוץ 2 ופתח את שידורי הערוץ ב־4 בנובמבר 1993. המהדורה, שאותה הגיש מאוחר יותר לצידה של מיקי חיימוביץ', הפכה בהדרגה לנצפית ביותר בישראל.
כעבור שבע שנים החליט אילון לפרוש מערוץ 2 על מנת להקים חברה שתתמודד במכרז להפקת ערוץ החדשות הישראלי. סיבוכים משפטיים הביאו לכך שערוץ זה לא הוקם בסופו של דבר, ואילון הצטרף לצוות ההקמה של חברת החדשות של ערוץ 10. זמן קצר אחר כך הצטרפה אליו מיקי חיימוביץ', והשניים חזרו להגיש יחדיו. בשנת 2006 הצליחה לראשונה מהדורת החדשות של ערוץ 10 לעבור את אחוזי הצפייה של מהדורת החדשות של ערוץ 2. עם זאת, מדובר במקרים בודדים, בדרך כלל בשידורים יוצאי דופן (כגון שידור הקלטת שבה נראה רון ארד ושידור הסרט המתעד את חטיפת החיילים בהר דב).
אף שבדרך כלל שידר אילון מן האולפן, בכמה אירועים הוא שידר כתבות שטח. עם המקרים הבולטים נמנים סרט בן שני חלקים על אסון התאומים שאילון צילם וערך בניו יורק עבור חדשות ערוץ 2 זמן קצר לאחר פיגועי 11 בספטמבר ושידורים מגבול הצפון בזמן מלחמת לבנון השנייה. אילון הוא שיזם את "האולפן השקוף" שהוקם בכיכר רבין שממנו שודר משדר הבחירות של ערוץ 10 ב־2006.
במשך השנים קיים אילון מספר ראיונות עם מנהיגים בארץ ובעולם, כולל שני ראיונות בבית הלבן עם נשיאי ארצות הברית, ביל קלינטון וג'ורג' ווקר בוש.
ב-20 בפברואר 2012 הודיע אילון כי הוא עוזב את ערוץ 10 בסוף חודש אפריל. אילון הסביר את עזיבתו בכך שהוחלט כי הגשת החדשות תיעשה מאולפן בירושלים המרוחק ממערכת החדשות, ועובדה זו פוגעת, לדבריו, באיכות המהדורה בגלל הנתק מהצוות המקצועי שפעל מהאולפן בגבעתיים. ב-29 באפריל 2012 הגיש את מהדורת החדשות בפעם האחרונה.
באוקטובר 2012 הצטרף לאתר mako מבית זכיינית ערוץ 2 קשת כמנהל מחלקת האקטואליה. אילון הגיש בערוץ 2 בימים ראשון–שלישי את התוכנית "העולם הלילה", אולם זו ירדה כעבור כמה חודשים בשל נתוני מדרוג מאכזבים.
לקראת יום השואה תשע"ג (2013) הוציא אילון סרט ששמו "האנטישמיות החדשה", על אנטישמיות ושנאת יהודים בכל העולם, כפי שמתבטאת בעיקר באתרי אינטרנט מפיצי אנטישמיות.
ביוני 2014 החל אילון להגיש תוכנית כלכלית שבועית בשם "אקונומיקה" בערוץ 9.
בנובמבר 2014 חזר לרדיו כאשר החליף את רזי ברקאי בהגשת התוכנית "מה בוער" בגלי צה"ל.
בדצמבר 2014 נחתם הסכם בין אילון לרשות השידור על הגשת מהדורת "מבט" בערוץ הראשון. המהדורה הראשונה בהגשתו שודרה ב-5 בינואר 2015. המהדורה מועברת במקביל גם במספר רשתות ברדיו אזורי וברשת ב'. ב-5 באוקטובר 2016 פורסם כי אילון צפוי לעזוב את "מבט". ב-15 בנובמבר הגיש בפעם האחרונה את "מבט".
ממרץ 2017, עד דצמבר 2018, הגיש את מהדורת החדשות של "וואלה! NEWS".
החל מה-16 בינואר 2019 אילון מגיש את התוכנית "החדשות עם יעקב אילון" בערוץ רשת 13 (ובכך שב לחדשות עשר לאחר שאלה התמזגו אל תוך רשת 13).
במשך שלוש שנים היה בן זוגה של יונית לוי. ב-2003 נישא לכתבת חדשות 10 הדי גור, כיום מנהלת תיכון "רוטברג" ברמת השרון. לזוג בת ובן.
המכון הדמוקרטי

המכון הדמוקרטי (ובשמו המלא: המכון הדמוקרטי – חברה וחינוך. עד 2018: המכון לחינוך דמוקרטי) הוא ארגון חברה אזרחי ללא כוונת רווח, הפועל מאז שנת 1998 לקידום תרבות דמוקרטית במדינת ישראל. 
מנכ"לי המכון משנת 2014 הם מיכל גלבוע-אטר ויותם טרון.

התנהלות דמוקרטית

המכון מתנהל בעצמו על פי עקרונות דמוקרטיים הכוללים, בין היתר, תהליכי קבלת החלטות שיתופיים בכל רמות הארגון. בין המנגנונים הפועלים במכון ניתן למנות את "פורום תנאי העסקה" – פורום משותף, הכולל עובדים, המוסמך לקבל החלטות הנוגעות לתנאי ההעסקה של כלל העובדים במכון, מנגנון בחירת מנכ"לים בשיתוף עובדי המכון, גיבוש תוכנית אסטרטגית רב-שנתית על ידי כלל עובדי המכון ועוד.
בשנת 2018 זכה המכון בתו תקן עולמי מטעם ארגון Worldblu, כארגון עבודה מבוסס חופש ואמון. המכון הוא הארגון הראשון, והיחיד עד כה, אשר זכה בתו תקן זה במזרח התיכון.

פסיק

המכון מוציא לאור את המגזין המקוון "פסיק", הדן בדילמות ופרקטיקות מעולם התרבות הדמוקרטית, דוגמת רב-תרבותיות, השתתפותיות, דיאלוג ועוד..
עד כה יצאו לאור 8 מגזינים מקוונים:
פסיק 1 - תרבות דמוקרטית
פסיק 2 - רב תרבותיות ושונות
פסיק 3 - השתתפותיות
פסיק 4 - שיתופי פעולה
פסיק 5 - ארגונים דמוקרטיים
פסיק 6 - השפעה
פסיק 7 - דיאלוג
פסיק 8 - אקטיביזם
יוסף אלנקווה

ביוגרפיה

נולד בנר שמיני של חנוכה לסוזן ולרבי חיים בנו של רבי עמרם בנו של רבי מסעוד, שהיה רבו של רבי רפאל אנקווה. למד בישיבה התיכונית 'אור עציון' במרכז שפירא. לאחריה למד בישיבת מרכז הרב אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק והרב אברהם אלקנה שפירא בין השנים תשל"ו-תשמ"ב. היה מקורב מאוד לרב מרדכי אליהו.
בשנת תשמ"ב נקרא לכהן כרב היישוב כפר דרום שבגוש קטיף. במשך כ-30 שנה כיהן בתפקידים שונים, כרב יישוב וכרב אזורי של חבל עזה עד לתום תקופת תוכנית ההתנתקות. 
במשך למעלה מעשור הוא עונה לאלפי שאלות באתרי אינטרנט, בהם אתר מורשת ואתר כיפה.
הוציא לאור סידורים בנוסח יהדות מרוקו. כיום משמש כראש הכולל שליד ישיבת הדרום.
נשוי ואב לשבעה. מתגורר ביישוב יד בנימין.
עודד הלפרין

ביוגרפיה

הלפרין נולד בכפר תבור. הוא בנם של שני רופאים. אביו הוא ערן הלפרן, מנהל המרכז הרפואי רבין ויו"ר איגוד בתי החולים בישראל. עודד הלפרין התחנך בבית הספר היסודי ע"ש יצחק רבין בכפר תבור, ולאחר מכן בבית הספר החקלאי כדורי. את שירותו בצה"ל עשה ביחידת דובדבן כלוחם וכמפקד.
להלפרין תואר ראשון במנהל עסקים, עם התמחות במימון מהמרכז הבינתחומי הרצליה, תואר אותו סיים בהצטיינות יתרה, ותואר שני במדיניות ציבורית מאוניברסיטת תל אביב. בנוסף, הלפרין בוגר קורס דירקטורים מטעם אוניברסיטת בר-אילן.
בין השנים 2015–2017 עבד כמנהל קהילה ביישוב הקהילתי "עדי". בשנים 2017–2018 כיהן כמנכ"ל עמותת הבוגרים של יחידת דובדבן.

פעילות פוליטית

בשנת 2013 הקים הלפרין את סיעת "צעירי מסחה" אשר התמודדה בבחירות המקומיות למליאת המועצה המקומית כפר תבור וזכתה ב-30% מסך הקולות ובשלושה מושבים במליאת המועצה. בין השנים 2013–2018 כיהן כיו"ר הנהלת מתנ"ס כפר תבור וכסגן וממלא-מקום ראש המועצה יוסי דולה.
לאחר שהודיע דולה על פרישתו מהחיים הפוליטיים, הכריז הלפרין כי יתמודד על ראשות המועצה. בבחירות המוניציפליות שנערכו באוקטובר 2018, זכה הלפרין ב-48% מקולות הבוחרים ונבחר לראשות המועצה המקומית כפר תבור כשהוא גובר על 3 מועמדים אחרים. רשימתו "עתיד מסחה" זכתה ב-4 מ-9 המנדטים במליאת המועצה. בעת בחירתו היה צעיר ראשי הרשויות המקומיות בישראל.
הלפרין הוא תושב כפר תבור ונשוי.
רשת חשמל

תשתיות מזדקנות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

רשתות מודרניות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
בן ובסטר

חייו

בגיל צעיר החל ובסטר ללמוד פסנתר וויולה, עוד לפני שלמד סקסופון. לאחר שהוא למד את הבסיס של הסקסופון הוא נטש את שני הכלים האחרים והחל לנגן ב"להקה המשפחתית של יאנג" (אותה הוביל באותה תקופה לסטר יאנג). ובסטר ניגן רוב ימיו הצעירים באורקסטרות ובביג בנדים. בשנות הארבעים הוא הפך לסקספוניסט הראשי בתזמורתו של דיוק אלינגטון. 
שלוש השנים של ובסטר אצל אלינגטון השפיעו מאוד על סגנונו, ובסטר והבסיסט ג'ימי בלנטון השפיעו כל כך על התזמורת של אלינגטון, עד שהתקופה בה ניגנו כונתה תקופת להקת בלנטון-ובסטר. ובסטר השתתף בכמה מההקלטות החשובות ביותר של אלינגטון דוגמת "All Too Soon". לאחר שעזב את אלנגטון ב-1943 עבר לעבוד בניו יורק, שם הקליט בתכיפות רבה, הן כמוביל והן כמלווה.
בשנות ה-50 המשיך לעבוד בצורה דומה, שיאה של תקופה זו היא הקלטה משותפת עם הסקסופוניסט קולמן הוקינס ב-1957, בליווי אוסקר פיטרסון (פסנתר), הרב אליס (גיטרה), ריי בראון (גיטרה בס) ואלווין סטולר (תופים). לאחר מכן החל ובסטר לעבוד יחד עם הפסנתרון ארט טאטום, איתו הקליט סדרה של הקלטות שהפכו לקלאסיקות של ג'אז. ב-1964 עבר ובסטר להתגורר בדנמרק שם הוא עבד בתדירות נמוכה למדי, וניגן עם כל ג'אזיסט גדול שהגיע לאזור. בתקופה זאת חזר ובסטר לנגן בפסנתר והתנסה בסגנונות חדשים. ב-1971 חזר וובסטר לנגן עם אלינגטון והביג בנד שלו לכמה הופעות.
בן ובסטר מת ב-1973 באמסטרדם שבהולנד ונקבר בקופנהגן, דנמרק.
לאחר מותו הקים בילי מור את קרן בן ובסטר באמצעות עזבונו של ובסטר. כיוון שהיורש החי היחיד של וובסטר היה הארלי רובינסון מלוס אנג'לס, שהסכים בשמחה לתרום את הירושה לקרן, אושרה הקרן בחותמת המלכותית הדנית. הקרן פועלת לקידום הג'אז בדנמרק - הקרן מחלקת פרס למוזיקאים מצטיינים ועל אף שהפרס אינו גדול, הוא נחשב ליוקרתי. בנוסף הקרן הביאה ג'אזיסטים רבים לדנמרק להופעות ולהקלטות.