שמואל שבח קנטורוביץ

שמואל שֶבַח בן זאב קַנטורוביץ (נכתב לעיתים קנטרוביץ) (בכתיב יידי: קאַנטאָראָוויטץ (נכתב גם קאנטאראוויץ, קאנטאראוויטש); ברוסית: С. Ш. Канторовичъ (כתיב שלפני הרפורמה); בפולנית: Sz. Sz. Kantorowicz; תרל"א, 1871, מריאמפולה – כ"ז/כ"ח בטבת תרצ"א, 16‏/17 בינואר 1931 ורשה) היה מורה, מדקדק עברי ומחברי ספרי דקדוק.

קורות חיים

שמואל שבח קנטורוביץ נולד בשנת 1871 בעיירה מריאמפולה שליד סובאלק, בפלך סובאלק שבצפון-מערב רוסיה (ליטא), בנו של הרב זאב בן יואל, בן לשושלת רבנים
קיבל חינוך יהודי מסורתי ב"חדר" ובישיבה ורכש בכוחות עצמו השכלה עברית וכללית. כשהיה כבן עשרים החל ללמד בערי ליטא ורוסיה. אחרי מלחמת העולם הראשונה השתקע בעיר ורשה, מרכז התרבות היהודית, שהייתה אז לבירת המדינה הפולנית החדשה, ברח' פרנצ'ישקנסקה (הפרנציסקנים)‏ 11 (ליד רחוב נָלֶבקי, שם התגורר עד סוף ימיו. בוורשה שימש כמורה ללשון עברית בכיתות הגבוהות בבית המדרש לרבנים "תחכמוני" ובגימנסיה "חִנוך".
בצעירותו ניסה כוחו בכתיבת שירים, ופרסם שני קובצי משלים, מכתמים וסיפורים מספרות חז"ל, שליקט ועיבד בחרוזים: "משלי מוסר ומכתמים וסיפורים לחכמינו בעלי התלמוד" (וילנה תרמ"ח) ו"משלי חכמינו: מכתמיהם, הגיונותם וספוריהם" (שם תרנ"ח).
בהמשך השתתף בעיתוני ילדים (כמו "הכוכב" ו"בן הכוכב"), ובשנת תרפ"ג, בשבתו בוורשה, פרסם עוד את "משלי המגיד מדוּבְּנָא" – עיבוד לעברית (מיידיש) של מבחר משליו ומעשיותיו של ר' יעקב קרנץ, המגיד מדובנא, ו"האנוסים: סיפור מימי האינקויזיציה בספרד" – עיבוד לספרה של גרייס אגילר ולעיבודו של א"ש פרידברג לספרה ("עמק הארזים").
באחרית ימיו תרגם קנטורוביץ לעברית את הפיוט "אַקְדָמוּת" לר' מאיר ש"ץ (אחד מתרגומים ספורים לשיר).
ואולם, עיקר עיסוקו של קנטורוביץ היה בחקר הלשון העברית ודקדוקה.
פרסם מאמרים רבים בענייני לשון וחינוך (בשם העט "בן-זאב") בכתבי העת והעיתונים העבריים "הצפירה" (ורשה), "העולם", "הפדגוג", "קול המורה", "השחר", "כנסת ישראל".
מאמרו "הקריאה העברית", שהתפרסם בכתב העת "הפדגוג", סייע רבות למורים העבריים הצעירים בהוראת השפה
חיבר מספר ספרי דקדוק ולימוד השפה העברית, שראו אור בכמה מהדורות, בהם:
"דקדוק לתלמידים" (תרס"ו), "תורת הלשון העברית לכל סגנונֶיה" (א–ב, תר"ע–תרע"ב; ראה אור ביותר מעשר מהדורות) – ספר הנחלק לארבע רמות, המקיף את נושאי הניקוד, האטימולוגיה והתחביר בעברית מקראית ובלשון חז"ל; "מדרך קצר להוראת הדקדוק" (תר"ע) – דידקטיקה; "המורה העברי" (תרע"ב) – קורס שלם ללמוד השפה העברית ושימושה לתלמידים ולמתלמדים, שנכתב ביחד עם חיים אליעזר דובניקוב ובנציון פרידקין; לוח נטיות לפעלים, לשמות ולמלים בעברית לכל תקופותיה; ו"דקדוק השפה העברית לכל סגנונֶיה" (א–ב, תרפ"ד–1928), קורס למתקדמים.
קנטורוביץ תואר כצנוע ונחבא אל הכלים, השוקד על תורתו ומחקרו, שעסק כל ימיו בחקירת הלשון ובשכלול הדקדוק העברי והיה בקיא בספרות התלמודית ובספרות העברית בכלל. שלושת ספרי הדקדוק של קנטורוביץ שהופיעו לפני מלחמת העולם הראשונה בהוצאת "מוריה", ובהם "תורת הלשון העברית לכל סגנוניה", הוכשרו לדפוס על ידי חיים נחמן ביאליק, שכתב על ספרו: "איני יודע ספר אחר, שהחומר הלשוני יהיה מעובד בו מכל צדדיו כספר הזה" ועד הלשון בארץ ישראל וכן ביאליק עמדו בקשר רציף עמו בנוגע לסוגיות מוקשות בלשון. בפולין לא היה מי שישווה לו כמדקדק ויודע לשון. ספרי הדקדוק שלו נחשבו לספרים הטובים ביותר בזמנם, והיו נפוצים מאוד ברוסיה ובפולין
חוקר הספרות והסופר דב סדן, שהתחנך בגליציה, כתב כי קנטורוביץ היה "מדקדק נודע, שכולנו למדנו לוח הנטיות שלו והתענגנו על ניסוחו הנאה למשלים ראשונים – כמשלי חז"ל, ולמשלים אחרונים – כמשלי המגיד מדובנא".
ש"ש קנטורוביץ נפטר בינואר 1931 בוורשה אחרי מחלה קשה וממושכת, בשנה ה-60 לחייו.
הותיר אישה, בן ובנות.
נכדה של אחותו, שלמה דיקמן, היה מתרגם ישראלי, חתן פרס ישראל לספרות יפה ופרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת (בנו הוא המתרגם וחוקר הספרות עמינדב דיקמן).
קרוב נוסף של קנטורוביץ היה הסופר אברהם פרנק.