google/wiki40b huggingface dataset:
אנטי-סמכותנות

הלכה למעשה

מחשבה חופשית היא גישה פילוסופית הרואה באדם בעל סמכות לקבוע בעצמו את תפיסת עולמו בלא התבססות על סמכות כלשהי כמו שלטון או ממסד דתי אלא על בסיס היגיון אישי והתנסות.
פנייה אל הסמכות (בלטינית: auctoritate ab argumentum) הוא צורה נפוצה של טיעון, המובילה לכשל לוגי כאשר נעשה שימוש שגוי. בצורה לא פורמלית, הפנייה לסמכות היא צורה של טיעון בניסיון להקים סילוגיזם סטטיסטי. הפנייה לסמכות מסתמכת על התפיסה כי:
אם A הוא בר-סמכא בנושא מסוים
ו-A טוען משהו על הנושא
הטיעון של A הוא כנראה נכון
לאחר מלחמת העולם השנייה החלה התחזקות של תנועות אנטי-סמכותנות, בין היתר בשל חוסר האמון בממסד, שהמשטרים הפשיסטים הותירו בציבור, וכן בשל החשש ממלחמת עולם שלישית בעקבות התחמשות המעצמות במלחמה הקרה. אנטי-סמכותנות גם נקשרת עם תרבויות נגד שונות במערב במאה ה-20, כמו דור הביט בשנות ה-50, ילדי הפרחים בשנות ה-60 ותרבות הפאנק בשנות ה-70.
ברטה ברייסי

ברטה ברייסי (באנגלית, Bertha Bracey‏, 1893-1989) מילאה תפקיד מרכזי בהצלת יהודים וקורבנות אחרים מידי הנאצים. זכתה באות גיבור השואה הבריטי על פועלה למען פליטים ונרדפים בתקופת השואה. תרמה רבות להצלת ילדים יהודים וקליטתם באנגליה במסגרת מבצע קינדר-טרנספורט. הייתה חברה באגודת הידידים הקוויקרית באנגליה.

ביוגרפיה

ברטה ברייסי נולדה וגדלה בברמינגהם, סיימה את אוניברסיטת ברמינגהם  עסקה בהוראה כחמש שנים. ב-1921 עברה לווינה, שם יסדה וארגנה מועדוני נוער. בהמשך עברה לגרמניה. ייסדה בנירנברג בית מחסה לנזקקים. ב-1926 עברה לברלין.  ברייסי פעלה למען הקלת סבלה של האוכלוסייה בשל מחסור במצרכי מזון, אבטלה עצומה ואינפלציה דוהרת. אחד הפרויקטים הזכורים ביותר שבו השתתפה היה מפעל ההזנה לילדי בתי ספר שכונה בשם Queiker speisung והתרחב עד כדי האכלת מיליון ילדים ביום. שהותה בגרמניה איפשרה לה לשפר את שליטתה בשפה הגרמנית ולהרחיב את רשת קשריה.
ב-1929 נקראה לחזור ללונדון על מנת לעבוד במזכירות אגודת הידידים הקוויקרית. בשנים אלה של מתח פוליטי ואלימות בגרמניה, פעלה להפיץ את הערכים הקוויקרים שדגלו בשלום ופיוס.

פעילותה בתקופת השואה

באפריל 1933 הפכה למזכירת ועדת החירום הגרמנית של אגודת הידידים הקוויקרים, שבסיסה בלונדון (Germany Emergency Committee) והחלה בטיפול במקרים של נרדפים שפנו לעזרה. ב-1938 כבר הייתה אחראית על 59 חברי צוות, שפעלו מבית הידידים (Friends House) - מרכז פעילות הקוויקרים בלונדון. אחרי ליל הבדולח, נענתה לפניתו של וילפריד ישראל שביקש ממנה להצטרף למשלחת חירום מטעם הקוייקרים לברלין על מנת לעמוד על חומרת המצב ולדווח על כך לממשלה הבריטית.
בהנחייתה של ברייסי, הקויקרים מאנגליה וגרמניה עזרו לנרדפים בטיפול בבירוקרטיה לצורך השגת מסמכי הגירה. ברייסי הפכה עבור היהודים הנרדפים לדמות מרכזית ברשת של פעילים שעזרו לפליטים להגר ולהתארגן באנגליה. העזרה כללה מציאת הוסטלים לאכסון המהגרים, הכשרה באנגלית, פרויקטים של תעסוקה וכן גיוס אפוטרופוסים שייקחו תחת חסותם ויגישו סיוע כלכלי למשפחות פליטים ולילדים במסגרת מבצע הקינדר-טרנספורט.  ברייסי ערכה ביקורים תכופים לגרמניה, כך עמדה על חומרת המצב.  היא הייתה בין הבודדים שהצליחו להפעיל לחץ על הנאצים  באמצעות רשת קשריה כולל לחץ על בכירים באנגליה ובגרמניה.  לא היססה לפנות במכתבים לבכירים במשטר הנאצי כגון, גרינג, או לריינהרד היידריך  ראש הס.ד.  על מנת לברר מה עלה בגורלם של אנשים שנעלמו. במקרה אחר פנתה ישירות כמכתב להיטלר לגבי עובד סוציאלי גרמני שנעלם.
ברייסי גילתה רגישות מיוחדת בכל הקשור למצבם הקשה של הילדים, במיוחד לאחר פוגרום ליל הבדולח, כשהורים יהודים נואשים חיפשו דרכים להוציא את ילדיהם למקום מבטחים. הייתה מעורבת במגעים עם גורמים בממשל הבריטי על מנת לאשר כניסת חירום לכ-10 אלפים ילדים יהודים ולא ארים עד גיל 17 לאנגליה במסגרת מבצע "הקינדר-טרנספורט.
ב-1945 לאחר שחרור גטו טרזינשטאט, נמצאו בו כ-300 ילדים. ברייסי פעלה להביאם לאנגליה ודאגה להטסתם ולאירוח של הילדים במחנה קליטה באגם וינדרמיר.

לאחר המלחמה

ב-1946 היא חזרה לגרמניה שם מונתה על ידי ועדת השליטה של בעלות הברית בגרמניה לטפל בענייני הפליטים. במסגרת זו דאגה להכשרת קבוצות נשים באזורים הבריטים והאמריקאים בסגנון קווייקרי ונשארה שם עד לפרישתה בגיל 60 בשנת 1953.

הכרה בה והנצחה

בבית הידידים בלונדון ניצב לזכרה ולכבודה של ברטה ברייסי פסל שיצרה האמנית ניצולת השואה נעמי בלייק.
ב-2010 זכתה באות גיבור השואה הבריטי. תואר זה הוענק לאזרחים בריטים, שבלטו בפעילותם יוצאת הדופן להצלה בתקופת השואה.
MAPK

Mitogen-activated protein kinase (קינאזות חלבון מופעלות-מיטוגן) ובקיצור MAPK ‏(EC 2.7.11.24), הם אנזימים המזרחנים (קינאזות) קבוצת OH בחומצות האמינו סרין ותריאונין. אנזימי MAPK מעורבים בהנחיית התגובות התאיות למגוון גירויים כדוגמת מיטוגנים, עקה אוסמוטית, עקת חום וציטוקינים פרו-דלקתיים. הם מבקרים בין היתר תהליכי פרוליפרציה, ביטוי גנים, התמיינות, מיטוזה, הישרדות תאית ואפופטוזה.
האנזים הראשון מסוג זה התגלה ביונקים וכונה ERK1 (או MAPK3). מאחר שהן ERK1 והן האנזים ERK2 (מסומן גם כ-MAPK1) הדומה לו קשורים לתהליכי איתות של פקטורי גדילה, כונתה המשפחה "מופעלי-מיטוגן" (mitogen-activated). חלבונים נוספים השייכים למשפחה זו התגלו גם באורגניזמים אחרים, כולל בצמחים, והתגלה כי השם שניתן להם אינו מאפיין היטב את המשפחה, שכן רבים מהחלבונים במשפחה זו מעורבים בתגובה לעקות (כדוגמת עקה חמצונית, עקה אוסמוטית, נזקי DNA, זיהום וכו').
חלבונים אלו מופיעים באוקריוטיים בלבד, ומצויים בכל בעלי החיים, הפטריות והצמחים. אף שקיימים יוצאי דופן, התכונות המשותפות למרבית החלבונים ה"קלאסיים" במשפחת חלבונים זו כוללות בין היתר תלות בשני אירועי זרחון לשם פעילותם וכן אתרי הכרה דומים למצע.
בצורתם הבסיסית MAP קינאזות אינן פעילות קטליטית. כדי להפוך לפעילים נדרשים אנזימים אלו לעבור אירועי זירחון באזור הנקרא "activation loop". ב-MAP קינאזות קלאסיות, ה-activation loop מכיל מוטיב אופייני של TxY (תריאונין-X-טירוזין; כשבמקום X מופיע E ב-ERK1 ו-ERK2 ביונקים, D ב-ERK5,‏ P ב-JNK, ו-G בקינאזות p38), שמזורחן הן בתריאונין והן בטירוזין כדי לנעול את הקינאז בצורתו הפעילה (הקטליטית). הזירחון נעשה על ידי חלבוני MAP2K שבעצמם מופעלים על ידי זירחון באמצעות חלבוני MAP3K בתהליך תלת שכבתי. בשונה מהמסלול התלת שכבתי האופייני ל-MAP קינאזות קלאסיות, קיימות MAP קינאזות שבהן המסלול הוא דו שכבתי בלבד. לפעילותן של קינאזות אלו נדרש זירחון בשייר יחיד בלבד ב-activation loop. 
ביטול פעילותן של MAP קינאזות נעשה על ידי פוספטאזות (חלבונים המזרזים הידרוליזה של קבוצה הפוספט).
הרמן לייזין

ביוגרפיה

הרמן לייזרוביץ' נולד בקופנהגן למשפחת מהגרים מרוסיה, והוא ושני אחיו שינו מאוחר יותר את שם משפחתם ל"לייזין". השלושה היו פעילים במועדון הספורט היהודי "הכח". לייזין התחרה במכביות בהיאבקות בסגנון יווני-רומי. הוא זכה במכביה הראשונה במדלית זהב במשקל תרנגול וחזר על זכייתו גם במכביה השנייה ובמכביה השלישית. במכביה השלישית התחרה גם בהיאבקות חופשית במשקל תרנגול וגם בכך זכה במדלית זהב. במכביה הרביעית זכה לייזין במדלית ארד במשקל קל, בסגנון יווני-רומי. הרמן לייזין לקח חלק גם במכביה החמישית ועל כך, בטקס הסיום של המכביה, הוענק לו פרס המכבי העולמי לספורטאי המסור.
במרווח שבין המכביה השלישית והמכביה הרביעית לייזין שהה בישראל ועבד כמאמן מתאבקים במכבי תל אביב.
תוכנית מאוחסנת

תוכנית מאוחסנת הוא עיקרון במחשוב אשר לפיו פקודות תוכנה מאוחסנות בזיכרון האלקטרוני, שהוא אותו מקום שבו מאוחסנים הנתונים עליהם פועלת התוכנה. דבר זה חוסך יצירת שני מנגנונים שונים לטיפול במידע בנפרד ובפקודות בנפרד, כפי שהיה במחשבים שונים בהיסטוריה שלא פעלו על פי עיקרון זה. עיקרון זה מופיע באופן תאורטי  כבר בשנת 1936 במכונת טיורינג האוניברסלית . גם ג'ון פון נוימן השתמש בעיקרון זה במחשב ה-‫‪EDVAC‬ שפיתח.
ניקולא פוסן

קורות חייו

פוסן נולד בסביבתה הכפרית של העיירה לֵז אַנְדֵלִי (Les Andelys) שבנורמנדי, לאב שהיה חייל בצבאו של אנרי הרביעי מלך צרפת. מאז ימי ילדותו אהב את השדות ואת היערות, והחל לערוך רישומים בעיפרון. קנטן וארן, שהיה צייר מקומי, הגיע ללז אנדלי כדי לקשט את הכנסייה, ופוסן הצעיר הפך לתלמידו. אחרי שוארן עזב, ברח פוסן מביתו, והגיע לפריז כדי ללמוד אמנות. בפריז חי חיי דלות אך העריץ את התחריטים שהיו חיקוי של אמני הרנסאנס האיטלקיים. כדי להתפרנס למחייתו צייר תמונות אחדות עבור הצייר פיליפ דה שאמפן, שעסק בדקורציה של ארמון לוקסמבורג בפריז. ב-1622 פגש בג'ובאני מאריני (משורר החצר של מארי דה מדיצ'י), שהעסיק אותו באיור לשירו "אדוניס".
ב-1624 לקח מאריני את פוסן לרומא והמליץ עליו בפני הקרדינל ברבריני (לימים האפיפיור אורבנוס השמיני), שהיה אספן חפצי אמנות ידוע. אך מאריני נפטר ופוסן, שהיה מחוסר אמצעים, חלה ומצא מקום מקלט בביתו של אופה עוגות צרפתי, שאת בתו אנה מריה נשא ב-1629 לאישה. בינתיים למד אופטיקה, גאומטריה ופרספקטיבה, ונעשה חבר בחוג של אמנים שהתנגדו לסגנון הבארוק של תקופתם, והציבו לעצמם כמטרה להתחקות אחרי האמנות העתיקה של יוון ורומא. בארבריני הטיל עליו לצייר את "מותו של גרמאניקוס" (1627), ציור שהשביע את רצונו של הקרדינל. ב-1628 ציר את "ניצחונה של פלורה" עבור הקרדינל אומודיאו.
ב-1640 נתבקש על ידי המלך לואי השלושה עשר והקרדינל רישלייה לשוב לפריז כדי לפקח על הקישוטים שנעשו בארמון הלובר. הוא זכה בכבוד וקיבל מן המלך קיצבה שנתית, אך נתקל בקנאה מצדם של אמני פריז. הוא צייר עבור רישלייה תמונות אחדות וחזר לרומא ב-1643. הוא הקדיש את זמנו לציור של תמונות מיתולוגיות רבות ובהן: "הלוויתו של פוקיון" (1648-1650), "אליעזר ורבקה" (1648), "משפט שלמה" (1649). ניקולא פוסן צייר כ-400 תמונות, שמהן נשתמרו עד ימינו למעלה מ-300. הוא קנה בית ברומא (בסמוך לביתו של הצייר הצרפתי קלוד לורין), שם התגורר במשך יותר מעשרים שנה עד מותו ב-1665.
יצחק זילברשטיין

ביוגרפיה

נולד לדוד יוסף ורחל זילברשטיין בבנדין בפולין. בילדותו למד בישיבת עץ חיים בירושלים. בנערותו למד בישיבת מקור חיים (ירושלים). בבחרותו למד בישיבת סלובודקה בבני ברק. נישא לעליזה שושנה, בתו של הרב יוסף שלום אלישיב. לאחר חתונתו המשיך את לימודיו בישיבת סלובודקה כאברך במשך מספר שנים, ואף קיבל סמיכת חכמים מראש הישיבה הרב יחזקאל אברמסקי. במהלך השנים הוא עשה שימוש חכמים אצל רבנים נוספים, ובהם הרב שמואל וואזנר. לאחר מכן שימש מספר שנים כר"מ בישיבת לוצרן בשווייץ.
בשנות השבעים מונה לרבה של שכונת רמת אלחנן בבני ברק. הוא משמש כראש כולל בית דוד בחולון, שבו קיים גם בית דין לממונות שבו הוא אב בית דין. בשיעוריו משתתפים חרדים ודתיים לאומיים. חיבר מספר ספרים בנושא הלכה ורפואה, והוא מעביר שיעור חודשי לרופאים, דתיים וחילונים. מאז שנות ה-70 הוא מוסר מדי שבוע שיעור בהלכה בבית הכנסת דברי שיר בבני ברק בימי שני, ובכולל "בית דוד" בימי שלישי. 
בשיעוריו עוסק הרב בדילמות משפטית-הלכתית או מוסרית שהוא מציג בתחילת השיעור. פעמים רבות הבעיות שהציג עוסקות בענייני רפואה ושידוכים. לאחר מכן הוא מנתח דילמה זו בעזרה מקורות תורניים או סיפורי רבנים. מרבה להביא מפסקי חותנו הרב אלישיב וכן מפסקי גיסו הרב חיים קנייבסקי.
הרב זילברשטיין הוא חבר ועדת הרבנים של בית החולים מעייני הישועה.
בכ"ו באב תשע"ב צורף למועצת גדולי התורה של דגל התורה.

משפחתו

בשנת ה'תשנ"ז נפטרה אשתו הראשונה, עליזה שושנה, בתו של הרב יוסף שלום אלישיב, מספר חודשים לאחר מכן נישא בשנית לטאובה טיברגר ועבר חלקית להתגורר בביתה בשכונת רמת חן ברמת גן.
אחת מבנותיו היא הרבנית לאה קוק, הנשואה לרב דב קוק. בנו הרב אברהם יעקב הוא מחבר ספרים, ובנו הרב אריה מכהן כרב בירושלים.
עפרה פוקס

ביוגרפיה

עפרה פוקס נולדה בקיבוץ בית אורן, בת לשחקן יהודה פוקס, למעצבת התלבושות מינה פוקס ואחות לשחקנית עדנה פוקס. כשהייתה בת 12 עברה המשפחה להרצליה ואביה הקים את תיאטרון זירה. פוקוס החלה את הקריירה שלה בגיל 17 בלהקת כרמון. את שירותה בצה"ל עשתה בלהקת פיקוד המרכז.
למדה משחק בניו יורק, ושם פגשה את אהוד מנור. בשנת 1964 התחתנו וחזרו לישראל. פוקס למדה בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב ובנוסף, היא בוגרת לימודי בימוי לטלוויזיה ממורלי קולג' בלונדון.
בסוף שנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70 הייתה זמרת פופ בין להיטיה נמנים השירים "שיר אהבה" ("כמו גלגל"), "אני שומעת צעדים", "איזה בוקר של זהב", "אחי הצעיר יהודה" (שנכתב על גיסה), "הבתים שנגמרו ליד הים" ועוד. פוקוס שיחקה בהצגות "פטר והזאב", "היידי בת ההרים", "מחכים לגודו", "הזוג המוזר" ועוד.
ב-1997 יצא האלבום "שפה משותפת" - אלבום משותף של עפרה פוקס ואהוד מנור.
פוקס מתגוררת בתל אביב ולה שלושה ילדים.
לוג קאבין רפובליקנס

היסטוריה

הארגון הוקם בשנת 1977 בקליפורניה, כיוזמה רפובליקנית המתנגדת ליוזמת בריגס, אשר נועדה למנוע מהומוסקסואלים ולסביות (או כל מי שתומך בפומבי בזכויות להט"ב) ללמד במערכת החינוך הציבורית.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1992, הארגון החליט שלא לתמוך במועמד המפלגה ג'ורג' הרברט ווקר בוש לכהונה שנייה, מכיוון שלא גינה קולות הומופובים לכאורה בתוך ועידת המפלגה.
בבחירות 2004 הקבוצה התנגדה שוב למועמד המפלגה לנשיאות- ג'ורג' ווקר בוש, בשל תמיכתו בחוק פדרלי המתנגד לנישואים חד-מיניים. בבחירות 2008, מועמד המפלגה ג'ון מקיין התנגד לחוק שנתמך על ידי בוש, ולכן נתמך על ידי הארגון.
בבחירות 2012, מיט רומני היה מועמד המפלגה לנשיאות. אמנם רומני התנגד לביטול החוק אל תשאל, אל תספר, אך למרות זאת הארגון תמך בו, זאת בשל דעותיו הביטחוניות והכלכליות.
בבחירות 2016 הארגון הכריז על חוסר תמיכה במועמד דונלד טראמפ, אשר לבסוף זכה במועמדות המפלגה ובנישאות עצמה.

עמדות

הארגון תמוך בעמדות המפלגה הרפובליקנית- הגבלת השלטון, חיזוק הביטחון הלאומי, קפיטליזם, כלכלת שוק ומיסים נמוכים. לטענת הארגון, התנגדות לזכויות להט"ב אינה עולה בקנה אחד עם ערכי החירות של המפלגה.
הארגון אינו מחזיק בדעה רשמית בכל מה שקשור להפלות.
אביה (מלך יהודה)

תפיסת השלטון

כאשר מת רחבעם מלך יהודה ב-911 לפנה"ס, אביה בנו תפס את מקומו, למרות שלא היה בכור הבנים. הוא נבחר בשל היותו בכור בניה של מעכה, שהייתה האשה האהובה על רחבעם: 
וַיֶּאֱהַב רְחַבְעָם אֶת-מַעֲכָה בַת-אַבְשָלוֹם מִכָּל-נָשָיו וּפִילַגְשָיו כִּי נָשִים שְמוֹנֶה-עֶשְׂרֵה נָשָׂא וּפִילַגְשִים ששִּים וַיּוֹלֶד עֶשְׂרִים וּשְמוֹנָה בָּנִים וְשִשִּים בָּנוֹת. וַיַּעֲמֵד לָרֹאש רְחַבְעָם אֶת-אֲבִיָּה בֶן-מַעֲכָה לְנָגִיד בְּאֶחָיו כִּי לְהַמְלִיכוֹ
— דברי הימים ב', י"א, כ"א-כ"ב

מלכותו ומלחמתו

אביה הפיח רוח תנופה חדשה במלחמת האחים הממושכת בין יהודה לממלכת ישראל, ויזם את חידוש המלחמה נגד ירבעם בן נבט:
"...וּמִלְחָמָה הָיְתָה בֵּין אֲבִיָּה וּבֵין יָרָבְעָם. וַיֶּאְסֹר אֲבִיָּה אֶת-הַמִּלְחָמָה בְּחַיִל גִּבּוֹרֵי מִלְחָמָה אַרְבַּע-מֵאוֹת אֶלֶף אִיש בָּחוּר. וְיָרָבְעָם עָרַךְ עִמּוֹ מִלְחָמָה בִּשְמוֹנֶה מֵאוֹת אֶלֶף אִיש בָּחוּר גִּבּוֹר חָיִל". במלחמה זו הצליח אביה לכבוש לא רק את שארית שטחו של בנימין, שהשתייך מבחינה מדינית ליהודה, אלא גם חלק ניכר מדרום אפרים: בית אל (ביתילו), יְשָנָה (בורג' אל איסאנה), עפרון (טייבה) והגיע עד הר צמרים אשר בהר אפרים. (החוקר יהודה אליצור מזהה את הר צמרים כראס א-טחונה שמצפון לאל-בירה).

מותו

אביה מלך שלוש שנים  ומת ב-908 לפנה"ס. בנו אסא מלך תחתיו
דברי הימים ב', יג'  ב' : שלוש שנים מלך בירושלים

בחז"ל

על פי ספר מלכים וחז"ל, אביה היה דמות שלילית, השטופה בעבודה זרה (בניגוד לבנו, אסא). לאחריותו נזקף רצח הנביא אחיה השילוני. כמו כן נמתחה ביקורת על אביה על כי חירף ברבים את ירבעם בן נבט בעת שנלחם עמו. מותו של אביה לאחר תקופת מלוכה קצרה נחשב כעונש על חטאיו.
שמואל אריאל

ד"ר שמואל אריאל (זילבֶּרדיק) (1 באוגוסט 1902 – 16 באוגוסט 1953) היה מהנדס כימיה איש העלייה השלישית, מייסד ומנהל מפעל התמרוקים "מפעלים כימיים מזרחיים עדיף" ברמת גן, מעסקני התאחדות בעלי התעשייה וממייסדי וראשי האיגוד למען תוצרת הארץ.

ביוגרפיה

אריאל נולד בשם שמואל זילברדיק ב-1902 בוורשה שבפולין הרוסית, בנו של מנחם מֶנדֶל זילברדיק, סוחר. התחנך ב"חדר" ובגימנסיה עברית. למד באוניברסיטת ורשה. ב-1923 עלה לארץ ישראל כחלוץ. מעלייתו עבד כפועל חקלאי עד 1927, אז נסע להמשיך לימודי הנדסת כימיה באוניברסיטת ז'נבה, וב-1929 קיבל תואר דוקטור למדעים.
הוא שב לארץ, וב-1932 ייסד וניהל עם גיסו (אחי אשתו) יוסף שופמן את המפעל הראשון לתמרוקים בקנה מידה אירופי בארץ, "מפעלים חימיים מזרחיים" (מ.ח.מ.) "עדיף" ברמת גן – הסניף הארצישראלי של מפעל הקוסמטיקה הוורשאי "ש. שופמן" שבבעלות משפחתו של שופמן, יצרנית ליין המותגים הפופולרי לתינוקות וילדים "בֶּבֶּה שופמנ'ס".
משנת 1933 היה חבר הוועד הפועל של התאחדות בעלי התעשייה. בנובמבר 1934 היה בין אנשי הציבור והתעשיינים שייסדו את האיגוד למען תוצרת הארץ (שבסוף 1935 הצטרפה אליו ההסתדרות הכללית) והיה חבר הנהלת המרכז ויו"ר האיגוד בתל אביב. בשנת 1938 היה בין ששת עסקני התנועה שריצו מעצר בית אדמיניסטרטיבי של שלושה חודשים, בהם משה חלוץ, יעקב צדקוני ושמעון קושניר.
בערוב ימיו פעל למען הקמת אוניברסיטה בתל אביב.
התגורר ברח' פינסקר 12 בתל אביב.
שמואל אריאל נפטר בתל אביב באוגוסט 1953 בתום מחלה קשה, בגיל 51.
נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
אריאל היה אחיהם של המהנדס ישראל זילברדיק; של פרומה, פעילה ציונית בפולין ובארץ ושל פרידה קוֹרנגרין, עורכת דין ופעילה חברתית.
המכון למחקר חברתי שימושי

המכון למחקר חברתי שימושי הוא מכון מחקר בנושאי חברה וסוציולוגיה שהתקיים בישראל בשנים 1949-1996.
המכון למחקר חברתי שימושי הוקם בשנת 1947 ומחקרו הראשון אמור היה להיות בירור אחוזי ההאזנה לקול ישראל המחתרתי של ההגנה. המחקר לא יצא אל הפועל בגלל עוצר שהטילו שלטונות המנדט. לקראת סוף 1949 הוחלט על הקמה רשמית של המכון על ידי ממשלת ישראל, ובעקבות זאת משרדיו הועברו לירושלים. מנהלו המדעי היה לואי גוטמן. מנהלו התפעולי היה ד"ר אוריאל פואה. עד שנת 1955 ניזון המכון מתקציב משרד הביטחון ומשרד ראש הממשלה. בשנת 1955 עבר המכון להתנהל באופן עצמאי וניזון ממענקי מחקר בעולם ותשלום עבור הסקרים שביצע. בשנות ה-50 עבדו במכון, בין השאר, משה זנבר ויהודית שובל. בשני העשורים הראשונים לקיומו ערך המכון מחקרים חד פעמיים במגוון של נושאים על פי הזמנת משרדי הממשלה וגופים אחרים. משנת 1968 הוחל במכון לנהל סקרים חברתיים תקופתיים שוטפים.
לאחר מותו של גוטמן, בשנת 1987, הועמד בראש המכון, ששמו שונה ל"מכון גוטמן למחקר חברתי שימושי", אליהוא כ"ץ, והוא כיהן בתפקיד זה עד שנת 1996.
מ-1998 פועל המכון בשמו החדש, "מרכז גוטמן לסקרים" במסגרת המכון הישראלי לדמוקרטיה. בשנת 2003 הועלו הסקרים של המכון לאתר אינטרנט של המכון הישראלי לדמוקרטיה.
קגאיאן דה אורו

היסטוריה

ההתיישבות באזור העיר התחילה כבר בשנת 377 לספירה, כשהמקומיים ייסדו התיישבות במרחק של כ-8 קילומטרים מקגאיאן דה אורו של היום.
ב-1622 הספרדים הגיעו לאזור והקימו בו מספר מיסיונים אשר במהלך השנים התפתחה אוכלוסייה סביבם. ב-1871 קגאיאן דה אורו הפכה רשמית לעיירה.
לאחר שהפיליפינים סופחו לארצות הברית לאחר מלחמת ארצות הברית-ספרד ב-1898 פרצה מלחמת ארצות הברית-הפיליפינים אשר במהלכה נערכו כמה קרבות בעיר. האמריקאים ניצחו במלחמה והפיליפינים נותרו תחת שליטתם עד 1946.
ב-15 ביוני 1950 קגאיאן דה אורו קיבלה מעמד של עיר.

כלכלה

קגאיאן דה אורו היא המרכז הכלכלי של מחוז צפון מינדנאו. הכלכלה של העיר מסתמכת בעיקר על תעשייה, מסחר ותיירות. העיר נחשבת למרכז הרכבים של מינדנאו, לאחר שמספר חברות עולמיות גדולות, בהן טויוטה, הונדה, מיצובישי וסוזוקי, הקימו בעיר את המפעלים שלהן.

חינוך

בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות גדולות, בהן אוניברסיטת קפיטול ואוניברסיטת ליסאו דה קגאיאן.

תחבורה

נמל קגאיאן דה אורו הוא הנמל הגדול ביותר במינדנאו והוא מציע הפלגות לערים מרכזיות באיים האחרים של הפיליפינים, כמו מנילה, בירת הפיליפינים, וסבו סיטי.
את קגאיאן דה אורו משרת נמל התעופה לגינדינגן, הנמצא במרחק של כ-46 קילומטרים צפון-מערבית לעיר ומציע טיסות לערים מרכזיות בפיליפינים, כמו מנילה, סבו סיטי ודבאו סיטי. הנמל נפתח ב-2013 והחליף את הנמל הישן של העיר, נמל התעופה לומביה. קיימת תוכניות להפוך את הנמל לנמל תעופה בינלאומי שישרת את האזור כולו.
מצגת שקפים

מצגת שקפים היא שיטה לביצוע הצגה של מידע בצורה חזותית.
השימוש העיקרי של מצגת השקפים הוא ככלי עזר בהרצאות המשמש לליווי דברי המרצה. בדרך כלל מצגת השקפים מכילה ראשי פרקים של הרצאה, אוסף תמונות ותרשימים בליווי טקסט קצר, צליל, תמונה, סרטון או אנימציה כדי שניתן יהיה להמחיש באופן ברור את הרעיון העיקרי של המצגת.
בעבר, המצגות התבצעו באמצעות שקפים ושקופיות שהוקרנו על מסך. כיום רוב מצגות השקפים הן ממוחשבות, ומוצגות על גבי מסך מחשב, או מוקרנות כבעבר על מסך. תוכנת מצגות מאפשרת לערוך את המידע ולשנותו. תוכנת המצגות הן בדרך כלל חלק מחבילת יישומים משרדיים של ספקים שונים. לדוגמה, מיקרוסופט מוציאה במסגרת חבילת Microsoft Office את Microsoft PowerPoint. המקבילה של OpenOffice.org לתוכנת המצגות של מיקרוסופט היא תוכנת Impress אותה ניתן להוריד באופן חופשי.
תוכנות לבניית מצגות מכילות יכולות של קבלת משוב מהמשתמש ובכך מאפשרות בנייה של מצגות "מתוחכמות" בהן יש אפשרות להתקדם ברצף השקפים של המצגת באופן שאינו סדרתי וכך להציג שקפים שונים על פי בחירה של המשתמש.
פארק אוסטרלי

פארק אוסטרלי (באנגלית: Osterley Park) הוא פארק גדול ובו בניין אחוזה בפרווריה המערביים של העיר לונדון. בעת בניית בניין האחוזה היה האזור כפרי ומרוחק ושימש אזור נופש לעשירי לונדון. 
הפארק הוא האזור הפתוח הרחב ביותר במערב לונדון.

היסטוריה

בניין האחוזה הניצב בפארק נבנה עבור הבנקאי תומאס גרשם במאה ה-16. המלכה אליזבת לנה באחוזה פעמיים.
במהלך השנים הוזנח בניין האחוזה עד שהגיע לבעלותו של סר פרנסיס צ'יילד, צורף ובנקאי, ובשנת 1761 שכר צ'יילד את האדריכל רוברט אדם על מנת שייעצב מחדש את הבניין. רוברט עיצב את בניין הלבנים האדומות עם צריחים בארבעה קצותיו. הוא עשה אמנם שימוש בבניין המקורי אולם ההרחבות הוביאו לתוצאה סופית שונה ביותר.
העיצוב הנאו קלאסי של אדם זכה לפרסום רב באותה תקופה. החדרים עוטרו בקישוטי גבס עשירים בתמות נאו קלסיות, בסגנון יווני ובסגנון אטרוסקי.
בשנת 1949 נתרם הבית לקרן הלאומית לאתרים בעלי חשיבות היסטורית או יופי טבעי, המנהלת אותו עד היום. כיום מבנה האחוזה פתוח לקהל.

הפארק בקולנוע

הסרט "הדשא ירוק יותר" (The Grass Is Greener) בכיכובם של קרי גרנט ודברה קר צולם בחלקו באחוזת פארק אוסטרלי.
חיל האוויר האיראני

טרום המהפכה האיראנית

החיל נוצר תחילה תחת השם "חיל האוויר האימפריאלי של איראן" בשנת 1920 על ידי רזה שאה והפך למבצעי ב-1925 עם סיום אימוניהם של הטייסים הראשונים.
כבר מראשית הקמתו, ניהלה איראן קשרים צבאיים עם ארצות הברית. בשנות ה-20 של המאה ה-20 נעשה ניסיון לרכוש מטוסים אמריקאיים, צעד שנכשל בעקבות מלחמת העולם הראשונה. עד מלחמת העולם השנייה כלל החיל בעיקר מטוסים בריטיים וגרמניים. לאחר תום מלחמת העולם השנייה החלה איראן להעמיק את יחסיה עם ארצות הברית ואלה הגיעו לשיאם בשנות ה-70 של המאה ה-20 עם אספקת מטוסי F-14. בכך הייתה איראן למדינה היחידה בעולם מלבד ארצות הברית המתפעלת מטוסים אלו - שנחשבו בין המתקדמים בעולם.
איראן גם חתמה על הסכם לרכישת 150 מטוסי F-16 ב-1976, אך עסקה זו לא יצאה לפועל עקב עזיבתו של השאה ועליית ח'ומייני לשלטון.

אחרי המהפכה האיראנית

עליית ח'ומייני לשלטון הביאה לסיום הקשר בין איראן לארצות הברית ולהטלת סנקציות מצד ארצות הברית.
פלישת עיראק ב-1980 ופרוץ מלחמת איראן-עיראק תפסו את החיל לא מוכן. לאחר המהלומה הראשונית, הצליח החיל להתאושש ולמלא תפקיד חשוב בתקיפות הצבא האיראני.
בתום המלחמה רכשה איראן מטוסי קרב מסין (מטוסי J-7 המבוססים על המיג 21) וניהלה משא ומתן עם רוסיה לרכישת מטוסים מתקדמים כדוגמת המיג 29 והסוחוי 24 במקביל לניסיונות לתחזק ולשדרג את המטוסים האמריקאיים שברשותה.
עם פרוץ מלחמת המפרץ ב-1991, ברחו מטוסים עיראקיים רבים לאיראן, למרות ההתחייבות הראשונית להחזיר את המטוסים בתום המלחמה, החליטה איראן לצרפם לחיל האוויר, המטוסים כללו את הדגמים מיג 29, סוחוי 24, מיראז' F-1, סוחוי 25, וכן מיג 23.
בשנות האלפיים ניסתה איראן לרכוש מטוסים מתקדמים מרוסיה, הניסיונות לרכוש בינתיים את מטוס הסוחוי 27 נתקלו בהתנגדות אמריקאית עזה, ישנן טענות ששתי המדינות הצליחו לבצע עסקת נשק סודית במסגרתה רכשה איראן מטוסי סוחוי 25.

התעשייה האווירית המקומית

לנוכח האמברגו על איראן שהטילו ארצות הברית ובעלות בריתה, נאלצה איראן לפתח תעשיית נשק מקומית. המדענים המקומיים הצליחו לייצר חלקי חילוף, ביצוע שדרוגים וכן להעתיק מערכות נשק.
איראן גם משתפת פעולה עם סין, ברזיל ואוקראינה בייצור מטוסים, המטוס הבולט ביניהם הוא מטוס התובלה איראן-140 המבוסס על האנטונוב 140.
ויק אייקרס

ויקטור דייוויד אייקרס (אנגלית: Victor David Akers; נולד ב-24 באוגוסט 1946 באיזלינגטון, לונדון) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל בהווה. אייקרס שיחק בעמדת המגן השמאלי.
אייקרס החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של פולהאם, אך לא חתם עם המועדון על חוזה מקצוען. הוא עבר למועדון טונברידג' החובבני, לפני שחתם בבקסלי יונייטד ב-1969. ביולי 1971 הוא חתם בקיימברידג' יונייטד תמורת סכום של 5,000£, והיה חלק מהסגל שהוביל את המועדון לפוטבול ליג בפעם הראשונה. אייקרס השתתף ב-129 משחקי ליגה בקיימברידג' לפני שעבר לשחק בווטפורד תמורת סכום של 1,000 או 2,000£. אייקרס היה שחקן הרכב קבוע במחצית הראשונה של המועדון בליגה הרביעית לאחר הירידה, והשתתף ב-22 משחקי ליגה ובארבעה משחקים בטורנירי גביע. ביולי 1976 הוא הועבר לדרטפורד ללא תשלום, וסייע למועדון לזכות בגביע הליגה הדרומית. אייקרס עבר לשחק בהייז ב-1978, והצטרף לסלוג טאון באוקטובר 1980. במרץ 1984 הוא שיחק עבור קרשלטון אתלטיק, ובאותה שנה הצטרף לצוות האימון של ארסנל.
אייקרס מונה לראשות אגף הקהילה של ארסנל ב-1986, וב-1987 היה לאחד מהאנשים שהקימו את קבוצת ארסנל ליידיס. אייקרס הוביל את הקבוצה לכל תואר חשוב בכדורגל הנשים האנגלי, וכן לזכייה בליגת האלופות לנשים ב-2007. הוא הוביל את קבוצת הנשים של ארסנל לזכייה בתארים רבים בכדורגל הנשים הבריטי, ופרש מתפקידו בשנת 2009. הוא ממשיך לכהן בצוות האימון של ארסנל.
מיקוליצ'ין

היסטוריה

התיעוד הראשון לקיומו של הכפר הוא ממסמכים פולנים מן המאה ה-15.
במאה ה-18 הכפר היה אחד המוקדים של האופרישקי (אוק'), קבוצה של פורעי חוק אוקראינים שפעלו נגד השלטונות בגליציה, בוקובינה וזקרפטיה, בהנהגתו של אולקסה דוב-בוש .
עד סוף המאה ה-18 האזור היה שייך לאיחוד הפולני-ליטאי. בחלוקת פולין הראשונה ב-1772 האזור עבר לשליטת האימפריה האוסטרית שהפכה לאימפריה האוסטרו-הונגרית ברבות השנים.
לאחר פירוק האימפריה בעקבות מלחמת העולם הראשונה האזור נכלל ברפובליקה הפולנית השנייה. ב-1939 האזור נכבש על ידי ברית המועצות בהתאם להסכם ריבנטרופ-מולוטוב. ב-1941 גרמניה הנאצית כבשה אותו במסגרת מבצע ברברוסה. ברית המועצות כבשה את האזור מחדש ב-1944 והוא נכלל ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית. ב-1991 אוקראינה קיבלה את עצמאותה.

קהילה יהודית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
ב-1781 היו במקום 12 יהודים מתוך אוכלוסייה של 800 איש. עד 1900 האוכלוסייה גדלה לכ-600 יהודים מתוך 4,300 מתיישבים וב-1921 היהודים מנו 552 תושבים.