גארי פייטון

ראשית חייו

פייטון גדל באוקלנד שבקליפורניה, שם שיחק כדורסל בתיכון סקייליין, ביחד עם גרג פוסטר. לאחר התיכון שיחק פייטון באוניברסיטת המדינה של אורגון. בעונתו השנייה באוניברסיטה צנחו ציוניו, והוא הוכרז כלא כשיר אקדמאית. בעקבות עידודו של אביו שיתרכז בלימודיו, הורשה פייטון לשוב ולשחק. במהלך ארבע שנותיו באוניברסיטה הפך פייטון לשחקן המעוטר ביותר בתולדות המוסד. באפריל 1990 הוא הופיע על שער המגזין ספורטס אילוסטרייטד כשחקן המכללות הטוב ביותר, נבחר לחמישיית השחקנים הטובה ביותר במכללות של שנת 1990, שלוש פעמים נבחר גם לחמישיית השחקנים הטובה ביותר בבית הפסיפי של המכללות (נקרא Pac-10), ובשנת 1987 נבחר ל"פרשמן" הטוב ביותר ב-Pac-10. בנוסף, נבחר פייטון לחמישיית העשור של ה-Pac-10. עד הזמן בו סיים את לימודיו, שבר את שיאי המכללה בקליעות שדה, קליעות לשלוש, אסיסטים וחטיפות כדור - שיא שטרם נשבר מאז.

קריירת ה-NBA

פייטון נבחר במקום השני בדראפט 1990 על ידי קבוצת סיאטל סופרסוניקס, במדיה שיחק במשך 12.5 עונות. במהלך השנתיים הראשונות נאבק פייטון להשתלב בליגה, וקלע במהלך התקופה רק 8.2 נקודות בממוצע. אולם, לאחר הפתיחה המאכזבת חל שינוי לטובה ביכולתו, וביחד עם שון קמפ יצרו את ה"סוניק-בום", מההתקפות החזקות ביותר בשנות ה-90 בליגה. הוא נבחר לחמישיית העונה השלישית בשנים 1994 ו-2001, לחמישייה השנייה ב-1995, 1996, 1997, 1999 ו-2002 ולחמישייה הראשונה ב-1998 ו-2000. פייטון נבחר גם לחמישיית ההגנה במשך תשע שנים רצופות (1994–2002), ולשחקן ההגנה של העונה ב-NBA בשנת 1996. הוא נבחר תשע פעמים למשחק האולסטאר ופתח פעמיים בהרכב (בשנים 1997 ו-1998), והיה שותף לשתי זכיות במדליית זהב במשחקים האולימפיים עם נבחרת החלומות של ארצות הברית.
בשנת 1996, תחת הדרכת המאמן ג'ורג' קארל, העפילה סיאטל עד לסדרת הגמר של ה-NBA, אך הפסידה את האליפות לשיקגו בולס בשישה משחקים. במהלך עונת 2002/2003 בחלון ההעברות, עבר פייטון בעסקת חליפין למילווקי באקס ביחד עם דזמונד מייסון בתמורה לריי אלן, רונלד מוריי וקווין אולי. פייטון שיחק את 28 המשחקים שנותרו בעונה במדי מילווקי, אך בסיום העונה הפך לשחקן חופשי, וחתם ביחד עם קארל מלון בלוס אנג'לס לייקרס לקראת עונת 2003/2004. למרות פציעות רבות של מלון, שאקיל אוניל וקובי בראיינט במהלך העונה, ניצחו הלייקרס 56 משחקים במהלך העונה, וגברו בפלייאוף על יוסטון רוקטס, סן אנטוניו ספרס ומינסוטה טימברוולבס בדרך לגמר ה-NBA, בו הפסידו לדטרויט פיסטונס בחמישה משחקים.
לפני עונת 2004/2005 הועבר פייטון בעסקת חליפין מלוס אנג'לס לבוסטון סלטיקס עם ריק פוקס בתמורה לכריס מיהם, ג'ואמיין ג'ונס וצ'אקי אטקינס. ב-24 בפברואר 2005, עבר פייטון לאטלנטה הוקס בעסקת חליפין שמטרתה הייתה להחזיר את אנטואן ווקר בחזרה לבוסטון, אך מאחר שאטלנטה ויתרו עליו באופן מיידי, חזר פייטון לבוסטון כשחקן חופשי. פייטון פתח בכל 77 המשחקים בהם שותף באותה העונה בבוסטון ואף סיים עם קבוצתו במקום הראשון בבית האטלנטי, אך בוסטון הודחה כבר בסיבוב הראשון של הפלייאוף כשהפסידה לאינדיאנה פייסרס.
ב-22 בספטמבר 2005 חתם פייטון על חוזה לשנה אחת תמורת 1.1 מיליון דולר בקבוצת מיאמי היט, שם חבר לשותפו לקבוצה בלייקרס, שאקיל אוניל. פייטון זכה לבסוף באליפות בעונתו ה-16 בליגה, כאשר ניצח עם מיאמי את דאלאס מאבריקס בגמר של עונת 2005/2006 בשישה משחקים. פייטון קלע סל ניצחון במשחק השלישי אשר החל את המהפך של מיאמי מפיגור 2-0 לניצחון 4-2, ואת הסל האחרון של מיאמי במשחק החמישי, שנסתיים בניצחון של מיאמי בנקודה אחת.
ב-6 בספטמבר 2006 חתם פייטון בן ה-38 על חוזה לעונה אחת נוספת במיאמי תמורת 1.2 מיליון דולר. במהלך עונת 2006/2007, אשר הייתה למעשה עונת הפרישה שלו מכדורסל פעיל, טיפס פייטון עד למקום השמיני בכל הזמנים במספר המשחקים בהם שותף בליגה ולמקום ה-21 בכל הזמנים בקליעת נקודות בקריירה.

חייו הפרטיים

בנם של אלפרד ואנני פייטון. נישא למוניק ב-1997 ולהם שני בנים ובת. אחד מבניו, גארי, גם הוא כדורסלן המשחק במילווקי באקס. לפייטון יש גם בן נוסף, מאם אחרת.
אחיו של פייטון, ברנדון, שיחק כדורסל בליגת העל הניו זילנדית. לאחר שפרש ממשחק, שימש פייטון כפרשן בעונת 2008/2009 בערוץ NBA TV.
פייטון אף הופיע במספר סרטי קולנוע, כ"גברים לבנים אינם יכולים" (1992), "אדי" (1996) ובסרט "שחק אותה כמו מייקל" (2002). הוא אף תרם את קולו לקומדיה "The Breaks"‏ (1999).

מעורבות חברתית

בשנת 1996 הקים פייטון את "הקרן ע"ש גארי פייטון" ששמה לה למטרה לעזור לנוער בסיכון לא לנשור מבתי הספר בעיר הולדתו אוקלנד. פייטון ואשתו גם לקחו חלק באירועים לקידום המודעות להתפשטות מחלת האיידס, והוא השקיע מאמצים רבים בקרן "Boys & Girls Club of America and the Make-a-Wish".
בשנת 1999 פרסם פייטון ספר ילדים אוטוביוגרפי אשר נשא את הכותרת "Confidence Counts", כחלק מסדרת הספרים "Positively for Kids" (בתרגום חופשי: חיוביות לילדים), המתאר את חשיבות הביטחון העצמי באירועים שונים בחייו. בשנת 1998 שידר בהתנדבות תוכנית ברדיו של סיאטל, בה ניגן שירי היפ-הופ בזמן שביתת השחקנים ב-NBA.