google/wiki40b huggingface dataset:
כף (ציוד מכני הנדסי)

בציוד מכני הנדסי כף הוא התקן הנמצא בכלים הנדסיים רבים, בהם דחפור, יעה אופני, מחפר, מחפרון ועוד. הכף הוא התקן פלדה שבצורתו מהווה שילוב בין להב (לוח ברזל ישר) ליעה. באנגלית, המונח לכף של יעה אופני וציוד דומה הוא bucket (יעה או דלי) ולכף דחפור הוא "blade" ("סכין" בעברית). הכפות עשויות מפלדה קשה, ולעיתים כיציקת פלדה אחת, על מנת להקנות להן חוזק וקשיחות גבוהה, כדי שיוכלו לעמוד בדרישות התובעניות של עבודות עפר בקנה מידה גדול, ועבודה עם חומרים קשים וגסים (כמו חצץ ואדמה קשה) ולהגדיל את אורך חייהן. הכפות מופעלות בדרך כלל על ידי זרועות המחוברות לבוכנות הידראוליות המבוססות על דחיסת ושאיבת נוזל כדי להפעיל כוח רב הדרוש להניע את הכפות הכבדות. הזרועות הבסיסיות מרימות או מרידות את הכף והזרועות הנוספות משנות את הזווית השלה.
תפקידה הבסיסי של הכף הוא לחפור באדמה, לגרוף עפר, להכילו בתוכה ואז לשפוך אותו למקום אחר. כפות של יעים אופניים (מעמיסים, loaders), שתפקידם העיקרי הוא לגרוף עפר, לשאת אותו ולשפוך לתוך משאיות עפר, הן רחבות ועמוקות על מנת לשאת כמה שיותר עפר ועל מנת שהעפר בכף לא יישפך החוצה. כפות אלה כוללות בדרך כלל גם "שיניים" על מנת לשפר את החפירה וגריפת העפר. למרות שכפות אלה נועדו לנשיאת עפר, אפשר להשתמש בהן גם כדי לשאת דברים אחרים, וכן לביצוע עבודות עפר נוספות.
הכפות של המחפרונים והמיני-מעמיסים קטנות יותר, אך משמשות לאותה מטרה. בחלק מהמחפרונים, תחתית הכף ניתנת לפתיחה ומאפשרת שפיכת עפר יעילה יותר לצד שימוש בכף הפתוחה כאמצעי המגרד את האדמה או הכביש, לצורכי גימור ופינוי צירים.
הכפות של המחפרים צרות יותר אך עמוקות ונועדו לחפירה.
כף הדחפור נועדה בעיקר לחפירה ודחיפת עפר, ולכן בעלת פרופיל ישר יחסית ועומקה ככף רדוד ביותר (כלומר: המרחק בין בטן הכף לסכיני הצד והציפורניים, היוצרים צורת כף מלבנית רדודה, הוא קצר). הדחפור לא מסוגל לשפוך עפר למשאיות, אך יעיל יותר בדחיפת עפר, גירוד אדמה, ניקוי מכשולים ופתיחת צירים. למרות שהמונח הרשמי לכף הדחפור הוא "סכין" (ובאנגלית גם "להב" או "בולדוזר") בציבור הרחב גם ה"סכין" של הדחפור נקראת כף.
קסטלה

קסטלה (ביפנית: カステラ, "קסוטרה") היא עוגת ספוג יפנית פופולרית, מרכיביה הם סוכר, קמח, ביצים וסירופ עמילן.
העוגה פופולרית במיוחד בעיר נגסאקי, אך היא התגלתה ליפנים על ידי סוחרים פורטוגלים שביקרו בה במאה ה-16. שם העוגה מתבסס על שמה בפורטוגזית: "Pão de Castela" שמשמעו "לחם מקסטיליה". לרוב, העוגה נמכרת ביפן באריזות ארוכות, אורך ממוצע של עוגת קסטלה הוא 27 סנטימטרים. עוגה זו מזכירה במאוד את עוגה המדריה, עוגה נוספת ששורשיה מפורטוגל, אך אחותה הקרובה ביותר היא עוגת הפאו דה-לו (pão-de-ló) הפורטוגזית.
לעוגה יש שמות מאוד דומים ברחבי מדינות אירופה. בצרפתית היא נקראת Pain d'Espagne, באיטלקית: Pan di Spagna, בפורטוגזית: Pão de Espanha, ברומנית: Pandișpan, בבולגרית: пандишпан, ביוונית: Παντεσπάνι ובטורקית: Pandispanya. הסיבה לדמיון הגדול בין השמות נובע מכך שקסטיליה הייתה תחת שלטון ממלכת ספרד ומכאן כל הסופיות שמתייחסות למילה "ספרד" בשם העוגה.

היסטוריה

במאה ה-16 ממלכת פורטוגל הגיעה ליפן והחלה בקשרי מסחר עם המדינה וכן בשליחת מיסיונרים לאיי יפן. באותן שנים, נגסאקי הייתה עיר הנמל היחידה שפתוחה למסחר עם ציים זרים. הפורטוגלים הראו ליפנים המצאות ותגליות חדשות שעדיין לא חזו בהם, דוגמת נשקים, טבק או אפילו דלעת. העוגה הגיעה ליפן, מאחר שיש לה חיי מדף ארוכים. כך העוגה שרדה את המסע הארוך עד ליפן וגם הייתה מקור מזון למלחי פורטוגל. בתקופת אדו, בין היתר מפאת מחיר הסוכר, עוגת הקסטלה הייתה עוגה יקרה להכנה. כאשר משלחת של קיסר יפן הוזמנה לארוחה, שוגונות טוקוגאווה הגישה להם מנה של העוגה. במהלך השנים העוגה הומתקה כדי להתאים לחיך של היפנים חובבי הכיבוד המתוק.

גרסאות שונות

בימינו יש לעוגה גרסאות שונות ומרובות, ביניהן עוגת קסטלה עם מאצ'ה, סוכר חום או דבש. העוגה אף מוגשת בגדלים ובצורות שונות, בתבנית מרובעת, בתבנית עגולה או כמנה אישית.
סיבריה, גרסה של הקסטלה עם יוקאן (ג'לי יפני) הייתה פופולרית בתקופת מייג'י. העוגה זכתה לפופולרית מחודשת מאז הקרנתו של סרט האנימציה הרוח העולה מאת הייאו מיאזאקי.
המילוי של הדוראיאקי, ממתק יפני מקושט המזכיר חביתיות, הוא עיסה של עוגת קסטלה וממרח מתוק של שעועית אזוקי.
עוגת הקסטלה נפוצה ברחבי טאיוואן משנת 1971, תקופה בה טאיוואן נשלטה על ידי יפן. בגרסה הטאייוואנית של העוגה מוסיפים לה דבש וגבינה יפנית המוסיפים לה ארומה חזקה.
ג'יימס בורגו

ביוגרפיה

בורגו נולד וגדל בעיר אלבקרקי שבניו מקסיקו, וכתלמיד תיכון הוביל את קבוצת הכדורסל של "אקדמיית אלבקרקי" לשתי זכיות באליפות מדינת ניו מקסיקו. בין השנים 1998–2001 למד באוניברסיטת סן דייגו ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה, "סן דייגו טוררוס".
מיד עם סיום לימודיו האקדמיים החל לשמש כעוזר מאמן של הטוררוס, ובשנתו השנייה והאחרונה בתפקיד העפילה הקבוצה לטורניר אליפות המכללות, לראשונה מזה 16 שנים.
לקראת עונת 2003/2004 מונה לאחראי הווידאו במחלקת האימון של סן אנטוניו ספרס מליגת ה-NBA, תפקיד אותו המשיך למלא עד סיום עונת 2009/2010. בתקופתו עם הספרס זכתה הקבוצה בשתי אליפויות NBA, בעונות 2005 ו-2007.
בשנת 2010 עבר בורגו לקבוצת ניו אורלינס הורנטס, בה שימש במשך שנתיים כעוזר מאמן תחת המאמן הנכנס מונטי ויליאמס. בתחילת עונת 2012/2013 מונה לעוזר מאמן ראשי באורלנדו מג'יק, תחת ז'אק ווהן. לאחר שנתיים וחצי, בהן העמידה הקבוצה מאזן מצטבר של 58 ניצחונות ו-158 הפסדים (26.9%) פיטרה אורלנדו את ווהן ומינתה במקומו את בורגו כמאמן הראשי עד סיום עונת 2014/2015. מתוך 30 המשחקים בהם אימן את הקבוצה, ניצחו המג'יק בעשרה.
ביוני 2015 חזר לסן אנטוניו כשמונה לעוזר מאמן הספרס תחת גרג פופוביץ', לצד עוזרי המאמן אטורה מסינה ובקי האמון. בעונת 2015/2016 היה שותף לעונה הסדירה המוצלחת ביותר בתולדות הקבוצה, בה רשמה מאזן ניצחונות 67–15 (81.7%).
במאי 2018 מונה למאמנה הראשי של קבוצת שארלוט הורנטס.
מדינה

רקע

במהלך ההיסטוריה, ואף כיום, מתקיימות חברות רבות ללא מדינה. המדינות הראשונות בהיסטוריה האנושית התקיימו לפני כ-6000 שנה באזור המזרח התיכון, במסופוטמיה. בתקופה שלאחר נפילתה של האימפריה הרומית במאה החמישית לספירה, אירופה החלה תהליך של התחלקות לנסיכויות רבות, שריבונותיהן וגבולותיהן השתנו בתכיפות. ממצב זה של אי סדר פוליטי, התפתחה בתהליך הדרגתי שנמשך לאורך מאות שנים, מדינת הלאום המודרנית, המורכבת מאנשים בעלי אזרחות דומה החיים בטריטוריה מוגדרת. סוג השלטון השתנה, בהתחלה קמו שלטונות מונרכיים לחלוטין ולאחר מכן קמו מונרכיות קונסטיטוציוניות (חוקתיות) או רפובליקות, כמה מהן פדרציות, כלומר איחוד של מדינות במטרה לתת לשלטון המרכזי סמכויות בתחום הביטחון, מדיניות החוץ, האוצר והחוקה. בנוסף, קמו איחודים של מדינות חצי עצמאיות.
במאה ה־20, התפתחה תפיסה שכל לאום הרוצה בכך, זכאי למדינה. שכן לאומיות היא הביטוי של עם לרצונו להתקיים במסגרת חברתית ומדינית משותפת. סיסמתם של תנועות לאומיות רבות הייתה מדינה לכל לאום וכל הלאום במדינה אחת. בו בזמן, משטרים טוטליטריים ודיקטטורים, בהן שליט אחד אוחז בידיו את כל הכוח, התקיימו בכמה מדינות.

גבולות

סוגית הגבולות של מדינות היא סוגיה חשובה, שתאורטיקנים שונים במדע המדינה נדרשו לה. גבול מדיני זהו קו המגדיר את שטחה של המדינה, בדרך כלל – תוך הסכמה עם שכנותיה או – תחום הים עליו היא יושבת. ישנן מדינות, כדוגמת ישראל, שגבולותיהן עדיין אינם מוחלטים בעיני הקהילה הבינלאומית. למרות זאת, בהתאם לתאוריות שונות במדע המדינה, אף על פי שמדינות כישראל אינן בעלות גבולות סופיים, הדבר אינו גורע מהן את הגדרתן כמדינה. בעיקר כיוון שיש במדינות אלו שלטון עצמי, ריבונות, שליטה על אמצעי האלימות (צבא, משטרה), הכרה מצד הקהילה הבין-לאומית וכדומה. מאידך, עקב הסיבות שהוזכרו הרשות הפלסטינית למשל, עדיין לא תוגדר כמדינה, אף על פי שגם היא נדרשת לשאלת הגבולות.
עיתונות חרדית

המונח עיתונות חרדית מתייחס לעיתונים וכתבי עת המיועדים לציבורים חרדיים. העיתונות החרדית מופקת על ידי עיתונאים חרדים וכפופה לכללי צנזורה והוראות מרבנים.

היסטוריה

עיתונות חרדית קיימת כבר מן המאה ה-19. ב-1868 נתנה הממשלה האוסטרו-הונגרית אישור לארגון "מחזיקי הדת" להוציא עיתון דו-שבועי לאור (מכיוון שהחסידים היו מעוניינים להוציא עיתון פעם בשבוע ולא פעם בשבועיים, הם שינו לסירוגין את שם העיתון מ"קול מחזיקי הדת" ל"מחזיקי הדת").

בארצות הברית


עיתונות חרדית בארצות הברית נפוצה ביידיש ובאנגלית.
ביידיש יוצא השבועון "דער איד" המזוהה עם חסידות סאטמאר. השבועון הוקם בשנת 1955 וכיום נשלט בידי חצר האדמו"ר רבי זלמן לייב טייטלבוים. עם התפצלותה של החסידות נוסף גם השבועון "דער בלאט" המזוהה עם הרב אהרן טייטלבוים. שניהם מאופיינים בקו אנטי ציוני. משנות ה-80 יוצא יתד-נאמן במהדורה שבועית באנגלית בעריכת פנחס (פיני) ליפשיץ. גם השבועון "משפחה" מוציא מהדורה באנגלית. משנת 2004 מוציא המודיע עיתון יומי באנגלית בעריכת רות ליכטנשטיין-לוין.

מטרת העיתונים החרדיים

מטרתם המוצהרת של העיתונים החרדיים היא להוות אלטרנטיבה חרדית לעיתונות החילונית. כך, למשל, בישר העיתון "המבשר" על מטרתו:
... מן המפורסמות הוא שיסודו והתהוותו של 'עתון חרדי', הוא פרי תוצאה של 'בדיעבד', והופעתו של עתון לציבור החרדי אינה 'מטרה' כשלעצמה, אלא אך ורק 'אמצעי' אשר בדורות קדמונים לא היה צורך בכגון דא, כאשר יהודים עבדו את ה' בשמחה ובתמימות, איש תחת גפנו ואיש תחת תאנתו, והשתדלו לא לצאת מד' אמותיה של תורה ותפילה, ולא חשו צורך לשום עינם בדברים שחוץ לזמנם ולמקומם.

בדורות האחרונים, עם התפתחות עולם הדפוס ואחריו עולם התקשורת הכללי, מצאו רבותינו גדולי התורה והחסידות לחובה לקיים מקרא שכתוב: "ויגזל את החנית מיד המצרי" ולייסד כלי תקשורת המתנהלים על פי רוח התורה ומצוותיה, למען אשר לא יגיעו הרוחות העזות הנושבות ברחוב אל תוך ביתו של הירא והשלם.

מול כלי התקשורת המפותחים והמשוכללים הנמצאים בצד השני, מול גל המידע והאינפורמציה הבלתי מבוקרת הזורם באשדות אדירים מכל עבר, שומה עלינו לדאוג לקיומם של כלי תקשורת הנאמנים לה' ולתורתו, שיספקו את הצורך במידע חדשותי וקהילתי לציבור הנזקק לכך, באופן ראוי, רהוט, נקי ומכובד...
— "לדרכו של עתון", המבשר, 14 בינואר 2009
גאורג לינדמן

קריירה מוקדמת

לינדמן נולד ב-8 במרץ 1884 באושטרבורג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1903 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הדרגונים ה-6 (המגדבורגי). בשנת 1913 הועבר לינדמן לרגימנט ההוסרים ה-13 (נסיכות הבוחר מהסן ה-1 - אומברטו הראשון, מלך איטליה), ובאביב 1914 עבר לשרת במטה הכללי. במלחמת העולם הראשונה מילא תפקידי מטה במטה הכללי, במפקדת הארמייה הראשונה, ובדיוויזיה ה-200, וב-28 בנובמבר 1914 הועלה לדרגת ריטמייסטר. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף לינדמן לפרייקור, ולאחר מכן הצטרף לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1923 מונה למפקד פלוגה 2 ברגימנט הפרשים ה-7, בשנת 1925 הועבר לתפקיד מטה במשרד המלחמה, וב-1 באפריל 1926 הועלה לדרגת מיור. בשנת 1928 מונה למפקד בית הספר לפרשים בהנובר, וב-1 בפברואר 1931 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 באוקטובר 1931 מונה לינדמן למפקד רגימנט הפרשים ה-13 (הפרוסי), וב-1 ביוני 1933 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באוקטובר 1934 מונה שוב למפקד בית הספר לפרשים בהנובר, וב-20 באפריל 1936 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-6 באוקטובר 1936 מונה לינדמן למפקד הדיוויזיה ה-36, וב-1 באפריל 1938 הועלה לדרגת גנרל לוטננט.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה לינדמן מפקד הדיוויזיה ה-36, ופיקד עליה בחזית המערבית, כחלק מהקורפוס ה-24 במסגרת הארמייה הראשונה. במהלך המערכה על צרפת לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-7 במסגרת הארמייה ה-16, ובשלב השני כחלק מהקורפוס ה-38 במסגרת הארמייה השנייה. על חלקו בכיבוש ורדן ובפריצת קו מז'ינו, קיבל לינדמן ב-5 באוגוסט 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-8 באוקטובר 1940 מונה לינדמן למפקד הקורפוס ה-50, וב-1 בנובמבר הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים. לינדמן פיקד על הקורפוס שבפיקודו במהלך המערכה בבלקן כעתודת הארמייה ה-12, ובמהלך מבצע ברברוסה פיקד על הקורפוס שבפיקודו בתחילה כעתודת קבוצת ארמיות צפון, ולאחר מכן כחלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון. באוגוסט לחם עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, והשתתף בקרב סמולנסק. בספטמבר לחם עם הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות צפון, והשתתף בקרב לנינגרד, ובאוקטובר הועבר תחת פיקוד הארמייה ה-18, והשתתף בקיום המצור על העיר לנינגרד. ב-16 בינואר 1942 מונה למפקד הארמייה ה-18, ופיקד עליה בקיום המצור על לנינגרד. ביוני 1942 הצליח להדוף את המתקפה הרוסית בניסיון לשחרר את לנינגרד, ולכד את גנרל אנדריי ולאסוב. ב-5 ביולי 1942 הועלה לינדמן לדרגת גנרל-אוברסט, וב-21 באוגוסט 1943 קיבל תוספת עלי אלון לצלב האבירים של צלב הברזל, בנוסף הוא גם קיבל את הצלב הגדול הספרדי של המלחמה ואת צלב החופש הפיני עם חרבות וצלב חזה. ב-31 במרץ 1944 מונה לינדמן למפקד קבוצת ארמיות צפון, ופיקד עליה עד ה-3 ביולי 1944. לאחר מכן הוצב בעתודת המילואים, וב-27 בינואר 1945 מונה למפקד הכוחות בדנמרק.

לאחר המלחמה

לאחר סיום המלחמה פיקד לינדמן על פירוק הכוחות גרמניים בדנמרק, וב-6 ביוני 1945 נעצר על ידי בעלות הברית. לינדמן שהה בשבי הבריטי עד ל-26 בספטמבר 1947, ואז הועבר לידי הדנים, אך ב-15 במאי 1948 שוחרר ללא שהוגשה תביעה נגדו. לאחר שחרורו התגורר לינדמן בפרוידנשטאדט עד למותו ב-25 בספטמבר 1963.
האימפריה הקולוניאלית האנגלית

האימפריה הקולוניאלית האנגלית הכילה בתוכה מגוון שטחים אשר יושבו, נכבשו או נרכשו בידי ממלכת אנגליה בין המאות ה-16 וה-18.
הקולוניזציה הראשונה שביצעו האנגלים הייתה באירלנד. בו בעת עם יישובה של אירלנד, החלה אנגליה להקים מושבות בצפון אמריקה ובקריביים. לאחר מכן, החלה האימפריה בהקמת נקודות מסחר שנקראו "מפעלים" באיי הודו המזרחית ובתת-היבשת ההודית, שהראשונה שבהן הייתה בסוראט. ב-1639, החלה הקמתם של שרשרת מבצרים לחופי הודו עם הקמתו של מבצר סנט ג'ורג'. ב-1661, נישואיו של צ'ארלס השני, מלך אנגליה עם קתרינה, נסיכת פורטוגל העניקו לו שליטה על חזקות פורטוגזיות כמו טנג'יר בצפון אפריקה ומומבאי בהודו.
בצפון אמריקה, הפכו וירג'יניה וניופאונדלנד למרכזי ההתיישבות הבריטית. עם תחילתה של המאה ה-17, הוקמו התיישבויות נוספות במיין, ניו המפשייר, סלם, מפרץ מסצ'וסטס, נובה סקוטיה, קונטיקט, מרילנד, ורוד איילנד ופרובידנס. בשנת 1664, נכבשו שוודיה החדשה והולנד החדשה מידי הולנד, והפכו לפרובינציה של ניו יורק ולפרובינציה של ניו ג'רזי.
ב-1707, כשהתאחדה אנגליה עם סקוטלנד ליצירת ממלכת בריטניה הגדולה, הפכו המושבות האנגליות לבסיסה של האימפריה הבריטית.
יוסף עראקאת

ביוגרפיה

יוסף עריקאת נולד ב-22 בינואר,1990 בפרימונט, קליפורניה. הוריו ממוצא פלסטיני. סיים את לימודיו באוניברסיטת סאן חוזה כאמן תיאטרון גדול. עריקאת עבר ללוס אנג'לס, קליפורניה לאחר האוניברסיטה במטרה להמשיך את קריירת המשחק שלו.
לעראקאת היו מספר ערוצי יוטיוב, הבולט מביניהם הוא ערוץ העוסק בכושר. הוא התפרסם וגדל בעיקר כשהחל ליצור סרטוני מזרח-תיכון. הערוצים הקודמים שלו כללו אותו בשגרת אימון גופני, ואותו נותן סיקור לפני ואחרי שגרה זאת.
ב-1 בינואר 2015 הוא הוציא את הסינגל הראשון שלו, הנקרא "Prideland" תחת שם הבמה "פאוסי" (Fousey).קליפ רשמי לשיר יצא באותו יום, בערוץ הוולוג שלו, DOSEofFOUSEY. 
יוסף ייצא לסבב הופעות עולמי ביחד עם חברו ושותפו להופעות, רומן אטווד. סבב ההופעות נקרא "הסבב רומן נגד פואוסי - Roman vs Fousey Tour". עד כה, הם הופיעו בשלל מדינות בארצות הברית, הכוללים את קליפורניה, אוהיו, ניו-יורק וטקסס. הם הופיעו גם מחוץ לארצות הברית, כמו קנדה. הסבב כולל עוד מדינות כמו סקוטלנד ואנגליה,אך רשימת ההופעות המלאה עוד לא יצאה רשמית, כך שלא ידוע על עוד מדינות.
בשנת 2016 כיכב בסרטו של טיילר פרי "ליל כל הקדושים של מדיאה", קומדיית אימה פארודית. 
יוסף גדל במשפחה מוסלמית דתית. במשך זמן ארוך במיוחד, הוא לא הסתדר עם הזהות הדתית שלו ועם עדתו, למרות שהוא נתן לא פעם ביקורת על סטריוטיפים שליליים על מוסלמים.
יוסף סובל מדיכאון מתמשך, התמכרות והפרעה דו-קוטבית. הוא מזכיר את זה בהרבה ולוגים שלו, וגם הצהיר זאת בכנס של VH1. הוא היה מועמד למתחן השנה ולהופעת השנה בכנס ה-Streamy Awards החמישי, וב-18 בספטמבר 2015 הוא זכה בהופעת השנה של 2015 באותו כנס.
האיחוד הלאומי (צרפת)

כוח פוליטי

החזית הלאומית ניצחה בבחירות מוניציפליות במספר מועצות מקומיות בצרפת, במיוחד באזורים מוכי אבטלה וכאלה ששוררת בהם מתיחות בין צרפתים למהגרים. ברשויות המקומיות שכבשה הגבילה את שרותי הרווחה למהגרים ואת תקציבים לפעילות תרבותית שהיא מכנה "לא-צרפתית" או "אנטי-משפחתית". בין היתר קוצצו תקציבים למזון כשר לתלמידים יהודים ומוסלמים בבתי ספר. במקביל, הוגדלו תקציבי שיטור ואכיפת חוק.
בבחירות לנשיאות צרפת ב-2002 הפתיע לה פן את צרפת והעולם כאשר בסיבוב הראשון הגיע למקום השני בין מתמודדים רבים, בפיגור קטן אחרי הנשיא המכהן ז'אק שיראק, ולפני המועמד הסוציאליסטי ליונל ז'וספן. בסיבוב השני של הבחירות גבר שיראק על לה פן ברוב מוחץ, בעיקר בזכות תמיכת יריביו המושבעים מן השמאל, שהצביעו עבורו כהצבעה נגד לה פן יותר מאשר כתמיכה בו.
למרות ההפסד, התקרבותה חסרת התקדים של החזית הלאומית לשלב המכריע של הבחירות בצרפת נסכה בה עידוד רב, וגרמה דאגה כבדה ליתר הכוחות הפוליטיים בצרפת, מימין ומשמאל. דאגה הובעה בנושא גם מחוץ לגבולות צרפת, באיחוד האירופי ובארצות הברית.
בסיס התמיכה האלקטורלי הארצי של החזית הלאומית בצרפת נע בין 11% ל-18%, אולם באזורים אחדים מגיע כוחה לכדי 30% - לעיתים המפלגה הגדולה ביותר באזור מסוים. עובדה זו, תאורטית, יכולה הייתה להעניק לימין ניצחון בבחירות באותו אזור על פי השיטה האזורית הנהוגה בצרפת. אולם, בשל תדמיתה הקיצונית נרתעים פוליטיקאים ממפלגות ימין אחרות משיתוף פעולה אלקטורלי עם החזית הלאומית, רתיעה שתוצאתה פיצול כוחות במחנה הימין המעניק, לא אחת, את הניצחון לנציג השמאל גם כשאין לו רוב מוחלט. על כן, רבים במחנה הימין בצרפת מותחים ביקורת חריפה על התנועה ורואים בה "בת בריתו האובייקטיבית של השמאל".
בבחירות לנשיאות צרפת באפריל 2007 לא הצליח לה פן לחזור על הישגו בבחירות 2002, ולא צבר מספיק קולות בסיבוב הבחירות הראשון כדי להיות בין המתמודדים בסיבוב השני.
גראדסקו

היסטוריה

באזור הכפר שכנה העיר המקדונית העתיקה סטובי (ביוונית עתיקה: Στόβοι), אשר חרבה ברעידת אדמה בראשית המאה ה-6. בהמשך, נשלט האזור על ידי הממלכה הבולגרית הראשונה, האימפריה הביזאנטית והממלכה הבולגרית השנייה. ב-1392 נכבש המקום על ידי צבאותיו של באיזיט הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית ובהמשך נכלל בשטח סנג'ק סקופיה. לאורך מרבית התקופה העות'מאנית היה במקום כפר קטן ובו משפחות בודדות, אך בשלהי המאה ה-19 נבנתה מסילת הרכבת בין סלוניקי לסקופיה ולבלגרד אשר נתיבה עבר בגראדסקו ובמקום הוקמה תחנת רכבת.
הקמת תחנת הרכבת הובילה לפיתוח כלכלי וגידול הדרגתי במספר התושבים. 
במהלך מלחמת הבלקן הראשונה שוחרר הכפר וסופח לממלכת סרביה. בראשית נובמבר 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, נכבש הכפר על ידי צבא בולגריה ובסמוך אליו הוקמו מרכזי תקשורת ולוגיסטיקה של הצבא הבולגרי. האזור הפך חלק מהחזית המקדונית. בספטמבר 1918 נכבש הכפר על ידי צבאות מדינות ההסכמה ולאחר המלחמה נכלל בשטחה של ממלכת יוגוסלביה.
באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, נכבש הכפר על ידי הוורמאכט ובהמשך נמסר האזור לחזקת בולגריה שהייתה בעלת בריתה של גרמניה הנאצית מתוקף חתימתה על ההסכם התלת-צדדי. בשלהי 1944 שוחרר האזור על ידי צבאו של יוסיפ ברוז טיטו. במהלך נסיגתם מיקשו הגרמנים את מסילת הרכבת במקום. לאחר המלחמה נכלל הכפר בשטח יוגוסלביה ומ-1991, עם הקמת מקדוניה, נכלל בשטחה.

דמוגרפיה

מנתוני מפקד האוכלוסין שנערך ב-2002 עולה, כי 86.53 אחוזים מתושבי הכפר היו מקדונים, 9.7 אחוזים היו בוסניאקים ו-2.2 אחוזים היו בני רומה. הרוב המוחלט של תושבי הכפר היו נוצרים אורתודוקסים ומיעוטם מוסלמים סונים. בכפר קיים בית ספר יסודי אחד וכנסייה על שם גאורגיוס הקדוש.
VoisFarsi

היסטוריה

ב-10 במאי 2017 נסגרה חטיבת קול ישראל בפרסית כחלק מתהליכי סגירת רשות השידור כולה. עד אותה עת, שודרו תוכניות בפרסית בתחנות הרדיו רשת ה' ורק"ע של קול ישראל. בחודש לאחר התחלת פעילות התאגיד הופעלו מחדש שידורי החטיבה תחת השם "כאן פרסית", אך אלו הופסקו עד מהרה בעקבות עזיבת שדרנית התחנה.
בעקבות פנייה של מערך ההסברה הלאומי, בתאגיד השידור חזרו והפעילו את התחנה תחת השם "VoisFarsi", החל מהתאריך 17 בינואר 2018.

השידורים

בתחנה משודרת תוכנית יומית (בימים א'-ה'), ב-17:00 שעון ישראל. שידורים אלו מועברים בלווין Hotbird, ומועלים אחר כך גם לאינטרנט.
במקביל לשידורי הרדיו של התחנה, פועל גם אתר אינטרנט המפרסם כתבות חדשותיות בשעות היום, המופצות בעזרת חשבונות ברשתות החברתיות פייסבוק וטוויטר.
אתר זה מהווה חידוש משמעותי לתדמית ולדרך עבודתה של התחנה, שכן בימי רשות השידור התחנה שידרה אך ורק תוכניות ברדיו. כחלק מתאגיד השידור, הוחלט לנסות ולפנות לקהל הצעיר באוכלוסיית איראן.
מת'יו מוי

קריירה

קריירת המשחק של מוי החלה בשנת 2008. הוא הופיע במספר סדרות, ביניהן: מחשבות פליליות, גוד לאק צ'ארלי, איך פגשתי את אמא ו"Zeke and Luther". בעונה התשיעית של סקראבס הוא גילם את דמותו של טרנג וב-iCarly הוא גילם את דמותו של שון. הוא עשה הופעות אורח בביג טיים ראש כבלוגר מפורסם בשם דייק ובמקום טוב באמצע כאחד ממשפחתו של האק. מוי גילם את עצמו בתוכנית המציאות "Cha$e".
כיום מוי משחק את האן לי, באחד מהתפקידים המרכזיים בקומדיית המצבים "מרוששות" של רשת CBS. על דמותו של האן לי נמתחה ביקורת מצד מבקרי טלוויזיה שהצביעו על תיאורו כ"זעיר, ילדותי, אדם תאב בצע עם דפוסי דיבור ילדותיים".
מוי גילם את דמותו של רון, החבר הכי טוב של גרובר, בסרט העצמאי "The Grover Complex". בסרט קשר לא מחייב מוי גילם את דמותו של צ'אק, בחור שמצלם בטלפון הסלולרי שלו.
מוי דיבב את דמותו של "Firefly" במשחק הווידאו של ג'י. איי. ג'ו כוח המחץ. כמו כן הוא דיבב בתפקידים קטנים במשחקי הווידאו "White Knight Chronicles" ו"Blur".
חוק החנינה

חוק החנינה, התשכ"ז-1967 הוחק לאחר הניצחון במלחמת ששת הימים. 
עיקרו של החוק הוא חנינה על עבירות שאינן חמורות מאוד. בין העבירות שהוצאו מתחולת החנינה היו עבירות שעונשן מעל 10 שנות מאסר, עבירות על פי החוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם ועבירות חמורות נגד ביטחון המדינה.
פלונה

תולדות החברה

החברה נוסדה ב-20 בנובמבר 1936 על ידי האחים אלברטו וחורחה מרקס ואסה, שהיו בגילאי 29 ו-21, בעזרתו הטכנית והפיננסית של שגריר בריטניה דאז. באותו חודש החברה התחילה להפעיל טיסות סדירות באורוגוואי. 
בדצמבר 1947 נערכה הטיסה הראשונה לברזיל בעיר פורטו אלגרה, בשנת 1955 הטיסה הראשונה לבואנוס איירס בארגנטינה ובמאי 1981 נערכה הטיסה הטראנסאטלנטית הראשונה למדריד בספרד.
ב-5 ביולי 2012, הכריזה ממשלת אורוגוואי על סגירת חברת התעופה פלונה בשל פשיטת רגל וחובות כספיים כבדים. הפסקת פעילות החברה החלה יומיים קודם לכן, כאשר עובדי החברה עצמה השביתו את הפעילות בשל המצב הכלכלי הרעוע.
סטודיבייקר לארק

סטודיבייקר לארק (באנגלית: Studebaker Lark) היא מכונית קומפקטית אמריקאית תוצרת יצרנית כלי הרכב סטודיבייקר, שהורכבה במדינת ישראל על ידי "קייזר-אילין תעשיות" משנת 1960 עד שנת 1966. במשך תקופה זו נמכרו 3,956 לארקים.

היסטוריה

סטודיבייקר החלה דרכה כמפעל משפחתי "Studebaker Brothers Manufacturing Company"  של האחים ג'ון וקלמנט סטודיבייקר ליצור מרכבות, בשנת 1852.
בשנת 1902 ייצרו את הסטודיבייקר אלקטריק אשר הוטען בסוללות. בשנת 1904 נכנסו לתעשיית הרכב, המונע על ידי מנועי בנזין. 
במרוצת השנים שם המפעל שונה ל-"Studebaker Corporation". במלחמת העולם השנייה ייצרו משאיות ומנועים למטוסים. בשנת 1950 החלו לייצר רכב משפחתי מדגם Bullet Nose, "בולט נוס". בשנת 1959 החלו לייצר את הלארק.
בשנת 1958 נקלעה חברת סטודיבייקר מאינדיאנה למצוקה, שנכנסה כלכלית לתחרות עם שלושת ענקיות הרכב מדטרויט: ג'נרל מוטורס, פורד וקרייזלר. בניסיון הישרדות, הוציאה החברה את הלארק – דגם קומפקטי במונחי הרכב האמריקאי. הוצגו בארצות הברית מספר גרסאות: סדאן 4 דלתות, סדאן 2 דלתות, סדאן 2 דלתות הרטופ, קונברטיבל (גג-פתוח), Lark Wagon סטיישין 2 דלתות, סטיישין 4 דלתות. 
בארצות הברית ובקנדה נמכר דגם ה-"לארק" גם תחת השם סטודיבייקר קומנדר.
החל מסוף 1960, הסטודבייקר לארק הורכב גם באוסטרליה. 
המפעל של סטודיבייקר באינדיאנה נסגר בשנת 1963. ייצור הלארק נמשך עד 1965 במפעל של החברה בקנדה עד לסגירתו הסופית.
השחקנית ז'ה ז'ה גאבור רכשה לארק מודל 1963.

הרכבת הלארק במדינת-ישראל

בהסכם שיתוף הפעולה עם "קייזר פרייזר" ניתן למפעל בחיפה היתר להרכיב את הלארק. עד לסגירת המפעל בארצות הברית יוצאו לישראל כ-3,500 קיטים להרכבת הלארק. במפעל בחיפה המשיכו להרכיב אל הלארק ולספק חלקי חילוף עד שנת 1969. מאוחר יותר צויד הלארק במנוע שברולט.
הלארקים שהורכבו בארץ היו מדגם סדאן, 4 דלתות.
בארץ, הוצגו 2 דגמי מנוע: 6 צלינדר טורי, בנפח של 2,800 סמ"ק, ובהספק של 90 כ"ס. הדגם השני היה בעל מנוע 8 צילינדר, בנפח 4,250 סמ"ק, ובהספק של 180 כ"ס. בסך הכל הורכבו כ-3,500 קיטים, מתוכם כ-60 בעל נפח המנוע הגדול יותר. מידות הלארק: אורך 4,445 מ"מ, רוחב 1,813 מ"מ, גובה 1,461 מ"מ, מכל דלק בעל קיבולת של 68 ליטר, הרכב עם מעצורי דיסק קדמיים.
מחיר הלארק ב-1960 היה כ-11,000 ל"י. בשנת 1961 מחירו של הלארק היה 10,969 ל"י.
מלבד לציבור הפרטי שרכש את הלארק שהיה נחשב לרכב יוקרתי השתמשו ברכב: הנהגת המדינה, קציני צה"ל מדרגת אל"ם ואלופי צה"ל כולל הרמטכ"ל יצחק רבין. בשנים 1966 ועד 1975 שימשה המכונית ניידת מבצעית במסגרת מערך הסיור והתנועה במשטרת ישראל ורכב מפקדים בכירים, כולל המפכ"ל פנחס קופל.  הניידות נחשבו לגדולות ומרווחות, חזקות במיוחד ובעלות אמינות גבוהה. בשנת 1963 לארק הנשיא הייתה מכונית מיוחדת במינה שנבנתה במיוחד לנשיא המדינה זלמן שזר. הייתה זו המכונית היחידה בעולם עם גג מתקפל וארבע דלתות.
שמעון פרס נסע בלארק 1963 לצידו של בן-גוריון.
לארק  וחיפושית היו הרכבים הפופולרים ביותר ללימוד נהיגה, מאמצע שנות הששים ועד שנות השמונים של המאה הקודמת.
פרט ללארק יצר אילין גם משאיות טראנסטאר למשך תקופה קצרה, וכאלף טנדרים מדגם צ'אמפ שחלקם יוצאו לאיראן.