google/wiki40b huggingface dataset:
ריזה (ראפר)

היסטוריה

רוברט דיגס נולד ב-5 ביולי 1969 בברוקלין, ניו יורק, ארצות הברית. בן למשפחה בת 14 נפשות. את הילדות העביר בפיטסבורג, פנסילבניה. את קריירת ההיפ הופ שלו החל בשנת 1991 כאשר הוציא EP בשם "Ooh I Love You Rakeem" בו בעצם יש שני שירים במספר גרסאות שונות. סך הכל 8 רצועות. הEP יצא בלייבל 'טומי בוי רקורדס' ולאחר ה EP נפרדו דרכיהם של ריזה וחברת התקליטים. בשנת 1992 הקים יחד עם ג'יזה, ואול דירטי בסטרד את הוו טאנג קלאן.
בשנת 1993 יצא סינגל הבכורה של וו טאנג קלאן בהפקת ריזה. באותה שנה יצא אלבום הבכורה שלהם "Enter the Wu-Tang (36 Chambers)" אשר גם אותו הפיק ריזה. האלבום מכר פלטינה, קידם את הוו טאנג קלאן והפך אותו לאחד ההרכבים המשפיעים של סצנת החוף המזרחי. עם השנים הפך האלבום לקלאסיקת היפ הופ. בשנת 1994 הקים ריזה את ההרכב "Gravediggaz" אשר היה עוף מוזר בזמנו בגלל הסגנון המיוחד שלו.

קריירת קולנוע

ריזה ביים, שיחק והכין פסקולים לסרטים רבים. בין הסרטים בו שיחק ניתן למנות את 'מת לצעוק 3' והופעת אורח בגוסט דוג: דרכו של סמוראי שאף הפיק את הפסקול שלו.
את קריירת המשחק החל בשנת 2000 לצד הראפר ג'יזה. שניהם שיחקו בסרט 'קפה וסיגריות' של הבמאי ג'ים ג'ארמוש. בנוסף השתתף במספר סדרות ובתוכנית של דייב שאפל.
תפקידו הגדול ביותר בסרט קולנוע עד עכשיו היה בסרט אמריקן גנגסטר בתפקיד של השוטר מוזס ג'ונס. הסרט יצא בשנת 2007 בבימויו של רידלי סקוט בכיכובם של דנזל וושינגטון וראסל קרואו. בשנת 2009 שיחקה בדרמת הפשע "החיים הלוהטים בקראקטאון" בתפקיד: סמי, סוחר הסמים.
בשנת 2011 שיחק בסרט השלישי בסדרת הסרטים הקומית "הרולד וקומר 3: חוגגים את חג המולד" בכיכובם של קאל פן וג'ון צ'ו. ב-2015 השתתף בסרט "הגבר המושלם", לצד סם רוקוול ואנה קנדריק.
את קריירת הבימוי עדיין לא הצליח לממש למרות שהחל לביים את הסרט בובי דיגיטל אך הסרט עדיין לא ראה ואין לו תאריך סופי כלל.
לעומת זה ביוטיוב ניתן למצוא סרטי קונג פו קצרים שלו תחת הכותרת RZA's movie.
בשנת 2017 החל לביים את סרטו הראשון "קוקו", דרמה מוזיקלית בכיכובה של אזיליה בנקס, שם מגלמת ראפרית בת 25 אשר רוצה להצליח ולפצוח בקריירה מוזיקלית. הסרט יעלה בשנת 2018.
ג'ורג' פוצ'יבה

קריירה

פוצ'יבה התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הכדורגל של אוניברסיטת הוואי פאסיפיק כשהיה בן 18. בהמשך שיחק בריאל מארילנד וקונטיקט האסקיס מאוניברסיטת קונטיקט.
בשנת 2014 נבחר פוצ'יבה במקום ה-39 בדראפט ה-MLS על ידי פורטלנד טימברס. בפברואר 2014 חתם בקבוצה והושאל לסקרמנטו רפבליק מהליגה הצפון אמריקאית. ב-27 באפריל 2014 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-1 להאריסבורג סיטי איסלנדרס.
בפברואר 2016 חתם בויבורג מליגת העל הדנית.
ב-12 בינואר 2019 חתם בהפועל חדרה מליגת העל.
דמיאן דאף

קריירה

דאף הצטרף לצ'לסי מבלקבורן תמורת 17 מיליון לירות שטרלינג. בשנת 2006 חתם דאף בניוקאסל. במחזור האחרון של העונה, כשנזדקקה לתוצאת תיקו על-מנת להבטיח את השארותה בליגה, הפסידה ניוקאסל 1-0 לאסטון וילה משער עצמי שכבש דאף. על אף שניתן היה לצפות מדאף, שהוריד את ניוקאסל ליגה במו רגליו, להישאר בקבוצה ולסייע לה במאבקי העלייה בליגת המשנה, העדיף דאף לנטוש את "הספינה הטובעת" ובקיץ 2009 עבר לפולהאם, שאיתה הגיע באותה עונה לגמר הליגה האירופית. דאף נשאר במועדון עד עונת 2013/2014 שבה מיעט לשחק, בעיקר בשל פציעה שממנה סבל, ובתום העונה נשרה הקבוצה לליגת המשנה. 
דאף הספיק לשחק עונה אחת בלליגת העל האוסטרלית במדי מלבורן סיטי לפני ששב למולדתו והצטרף לשורות שמרוק רוברס. ב-21 בדצמבר 2015 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.

חייו האישיים

ביוני 2010 נישא דף לאליין וכעבור שנה נולד בנם הראשון.
וינסנט ריימן

קריירה אקדמית

ריימן נולד ב-1970 בעיר לוון שבבלגיה. בשנת 1993 השלים תואר שני בהנדסת חשמל, ובין השנים 1994–1997 המשיך ללימודי תואר דוקטור בקבוצת המחקר COSIC באוניברסיטת לובן. בשנת 1997 הגיש את הדיסרטציה שלו, בנושא "בנייה וניתוח של צופני בלוקים איטרטיביים", שהוכנה בהנחיית יוֹס וַנדֶוָולֶה (Vandewalle) ורנה גוברטס (Govaerts). עם סיום לימודיו נותר כחוקר ב-COSIC ועבד על מספר פרויקטים, בהם צופן הבלוקים ריינדל, שנבחר בהמשך כתקן ההצפנה הרשמי של ממשלת ארצות הברית.
בשנת 2001 התמנה לקריפטוגרף הראשי של חברת קריפטומטיק, חברה בינלאומית העוסקת בפיתוח אמצעים קריפטוגרפיים. במקביל היה פרופסור אורח במכון הטכנולוגי של גראץ בין השנים 2001–2003, ובשנת 2004 התמנה כפרופסור מן המניין, תפקיד בו החזיק עד לשנת 2012. החל בשנת 2007 מכהן כפרופסור להנדסת חשמל באוניברסיטת לובן.
שיקוי אהבה מס' 9

עלילה

פרק זה דורש עריכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולערוך אותו. הסיבה לכך: צורך בהגהה.
בוטניסטים חסרי הצלחה בחיי האהבה מקבלים שיקוי אהבה המכיל פרומונים ממגדת עתידות. תחילה מנסים את השיקוי על בעלי חיים (קופים), לאחר מכן על הבוטניסטית הזוכה למחזרים רבים ומוצלחים, כולל נסיכים, ולאחר מכן עוברת מהפך. אז גם הבוטניסט מנסה את שיקוי האהבה ועובר את אותו התהליך (זוכה למחזרים רבים ולאחר מכן עובר מהפך). אז הבוטניסטית כמעט ונישאר לאחד ממחזרים. אך לבסוף השניים מחליטים לוותר על השימוש בשיקוי, ועל יתר המחזרים ולנסות את האפשרות לקיום הקשר ביניהם. אך הדבר לא הצליח, שכן אחד מהמחזרים העשירים של הבוטניסטית רצה אותה בחזרה, גילה על שיקוי האהבה והשתמש בו עליה. גם אחת מהבחורות של הבוטניסט גילתה על השיקוי והשתמשה בו על-מנת למשוך אותו בחזרה. אז הבוטניסט מגלה על הדבר ומבטל את השפעת השיקוי ביום חתונתה של הבוטניסטית. עד ששני הבוטניסטים חוזרים להיות ביחד.
ויולט בראון

חייה המוקדמים

בראון הייתה אחת מארבעה ילדים שנולדו לג'ון מוסה, ואליזבת ריילי. היא הוטבלה בגיל 13 לכנסייה הבפטיסטית. היא התחתנה עם אוגוסטוס גיינור בראון, שיחד איתו הייתה לה בת אחת. היו לה שישה ילדים בסך הכל, כאשר ארבעה מהם עדיין חיו בזמן מותה בשנת 2017.

גילה המופלג

בראיון שנערך עימה באפריל 2007 ציינה בראון כי היא בריאה יותר אפילו מחמשת ילדיה הנותרים, וכן שאין לה כל מחלה. 
כשהיא נשאלה על הסיבות לאריכות ימיה, טענה בראון שאין לה נוסחה סודית לחייה הארוכים. באותו ראיון מ-2007 אמרה: "באמת ובתמים, כשאנשים שואלים מה אני אוכלת ושותה כדי לחיות כל כך הרבה זמן, אני אומרת להם שאני אוכלת הכל, למעט חזיר ועוף, ואני לא שותה רום ומה שקשור אליו". 
בראון נחשבת לאדם המבוגר ביותר בג'מייקה אי פעם שגילו תועד, והאדם הראשון שהחלו בכלל לאמת את גילו במרחבי ג'מייקה.  בנוגע לתאריך לידתה היה ספק באם הוא היה 4 במרץ 1900, 10 במרץ 1900, או 15 במרץ 1900, אולם לבסוף התאריך הרשמי הוכר ב-10 במרץ 1900 על ידי קבוצת המחקר גרונטולוגיה (GRG) בשנת 2014.
בראון נולדה בג'מייקה כאשר זו הייתה חלק מהאימפריה הבריטית והייתה לנתינה האחרונה מימי המלכה ויקטוריה.

חיים אישיים

הילד הראשון של בראון, הרלנד פיירוויתר, מת ב-19 באפריל 2017, בגיל 97 שנים ו-4 ימים. הוא האמין כי היה האדם המבוגר ביותר עם הורה חי.
בראון מתה ב-15 בספטמבר 2017 בבית חולים באחד הפרברים במונטיגו ביי, בגיל 117, לאחר ששבוע קודם לכן אובחנה עם התייבשות ודופק לא סדיר. לאחר מותה הפכה נאבי טאג'ימה מיפן - ילידת 4 באוגוסט 1900, לאדם החי המבוגר ביותר, והאדם האחרון בעולם שנולד במאה ה-19 ועדיין חי. ב-21 באפריל 2018 מתה אף היא.
ידידיה מונסונייגו

הרב ידידיה מונסונייגו (ה'תקנ"ט, 1867 - ה'תרכ"ח, 1799) היה דיין, פוסק, בלשן ומשורר  בפאס שבמרוקו.

קורות חייו

נולד בשנת ה'תקנ"ט (1799) לרבי רפאל אהרן מונסונייגו ששימש כדיין בבית הדין בפאס, כצעיר מבין ארבעה בנים. בצעירותו למד אצל רבי אברהם אבן דנאן וכנראה גם אצל אביו. לפרנסתו שימש כשוחט ובודק בעיר והיה מומחה גדול בתחומים אלו להם הקדיש חלק גדול מספרו קופת הרוכלים. בשנת ה'ת"ר (1840), לאחר פטירת אביו נבחר למלא את מקומו בבית הדין, תפקיד אותו מילא עשרים ושמונה שנה. 
נפטר בפאס בכ"ט בחשוון (ערב ראש חודש כסלו) ה'תרכ"ח (1867).

פיוט ולשון

כפועל יוצא של הכשרתו הרבנית עסק ר' ידידיה גם בפייטנות, אבל רק אחדים משיריו שרדו. רבי יוסף בן נאים מעיד שהחזיק ברשותו שניים מפיוטיו: פיוט להפסקת תענית, ופיוט "מי כמוך" על הצלתה של קהילת פאס בשנת ה'תקצ"ב (1832). פיוט נוסף שכתב נמצא בשנים האחרונות בסוף ספרו קופת הרוכלים והוא קינה על הריגת הנערה סוליקה חגואל בשנת 1834, פרט המאשש את ההשערה שר' ידידיה נהג להגיב בשירתו על אירועי התקופה]. רבים מפיוטיו דומים להפליא לאלו של רבי יעקב אבן צור שלדברי החוקרים השפיע רבות על המשוררים שבאו אחריו.
עסק רבות גם בבלשנות וכתב חיבור שלם להוכיח את קרבתה של השפה הערבית לעברית. בספרו הוא מביא דוגמאות רבות למלים בערבית אשר לדבריו מקורן בשפה העברית לשכבותיה (לשון המקרא ולשון חכמים) או בלשון הארמית.

משפחתו

נישא למרים. ידועים בניו רבי יהושע מחבר הספר "שבילי משפט", ושניים נוספים יעקב ורפאל שנפטרו בחייו ולזכרם הקדיש כמה מיצירותיו. בן נוסף היה ר' יהודה ובת בשם חנינא. נינו הרב ידידיה מונסונייגו כיהן כרב הראשי וראב"ד מרוקו.
יצחק מונסה

ביוגרפיה

מונסה, שהתייתם מהוריו בגיל צעיר גר אצל גיסו בירושלים בשנותיו הראשונות.
עלה מהנוער של בית"ר בגיל 16,בעונת 1958/1959 ובאותה עונה אף כבש את שער הבכורה בבוגרים במשחק נגד הפועל עפולה בליגת המשנה.
עונות 1964/1965 ו-1966/1968 (העונה הכפולה) בהן כבש 11 שערים בכל עונה, היוו מבחינתו עונות השיא בקריירה.
בפברואר 1967 ביצע ניסיון הגירה לחו"ל כאשר קבוצת הכדורגל של אטלנטה בארצות הברית גייסה שחקנים, ואחיו שגר במדינה כמהגר תיווך את עלייתו והשתקעותו בקבוצה, אך כעבור שלושה חודשים, במאי של אותה שנה, חזר ארצה לשחק בבית"ר עונה לאחר מכן (1968/1969) נפצע במיניסקוס והושבת לעונה שלמה. בעונה העוקבת חזר לסגל בית"ר אך לא הרבה לשחק ופרש בעונה שלאחר מכן.
מונסה שיחק בקבוצה הבוגרת של בית"ר במצטבר במשך כ-10 עונות, במהלכן כבש 51 שערים, כאשר הוא במקום העשירי ברשימת המבקיעים של הקבוצה בכל הזמנים (נכון ל-2016).
מכון הרדג

מכון הַרְדֶג הוא מבנה טמפלרי המצוי במושבה הגרמנית בחיפה.
המבנה, המצוי כיום ברחוב מאיר רוטברג 7-5, הוקם על ידי גיאורג דוד הרדג, מנהיג הטמפלרים ומייסד המושבה הגרמנית הראשונה בארץ (המושבה שבחיפה). הבית נבנה במטרה לשמש מוסד חינוכי של המושבה, וכבית ספר חקלאי. המבנה נבנה בשנת 1870 ושימש בתחילה כבית ספר חקלאי מקצועי, לאחר מספר חודשים הוסב כבית הדרכה למורי דרך עד שנת 1874 עת שפרש הרדג מן התנועה הטמפלרית. המבנה הושכר לנזירות גרמניות קתוליות (ממנזר האחיות הבורומאיות לפי קארלו בורומאו (גרמנית: Karl Borromäus) והבניין החל לשמש כבית חולים. לאחר 1948 המבנה הושכר לפטריארך הלטיני, ושימש כפנימיה נוצרית קתולית. כיום (2008), פועל במקום גן ילדים של מסדר הנזירות האיטלקי השייך לעדה הקתולית (לטינית) בחיפה, המפעיל גם את בית ספר נזירות כרמלית ואת המוסד החינוכי "הלב הקדוש".
המבנה בנוי בצורת צלב, ומצויים בו אולם גדול (אשר נועד לשמש חדר אוכל במבנה) וחדרי כיתות.
רחוב מאיר (רוטברג) כונה בעבר "רחוב בית החולים". שמו שונה לשמו הנוכחי בשנת 1952.
ישראל רוזנר

ביוגרפיה

קטע זה אינו מעודכן, ומאז העריכה האחרונה של הערך אירעו מאורעות הדורשים את עדכונו. 
נולד בישראל. אביו הוא שלמה רוזנר אשר עבד במרכז ההסברה במשרד ראש הממשלה. אחיו הוא העיתונאי שמואל רוזנר. אח נוסף, דני רוזנר,  לשעבר מנהל מינהל חברה ונוער במשרד החינוך. רוזנר למד בתיכון הרטמן בירושלים.
שירת בצה"ל בפלס"ר 7, ולאחר מכן למד בישיבת הקיבוץ הדתי עין צורים. הוא החל ללמוד צילום בקאמרה אובסקורה, אולם עזב לאחר שני סמסטרים והחל בלימודי קולנוע וטלוויזיה במכללת הדסה. בתום לימודיו הוא השתתף בפרויקט תיעוד עדויות ניצולי השואה של סטיבן שפילברג. הוא יצר יחד עם שותף סרט תיעודי על נרקומן ששודר בערוץ 8 וזיכה אותו בפרס מטעם המועצה לתרבות ואמנות.
שימש כבמאי בתוכנית התחקירים "עובדה" בערוץ 2, משם המשיך לערוץ 10 ושימש כעורך תוכן, וכעבור כמה חודשים עבר לתפקיד מגיש כתבות מגזין בתוכנית יום השישי. הוא זכה ביחד עם תמר איש-שלום בפרס העיתונות של בני ברית על סדרת כתבות על יהודי ארצות הברית.
כיום הוא בדסק התחקירים של "המקור" בחדשות עשר.
רוזנר מתגורר בירושלים ואב לשניים.
טרנספגרשאן

היסטוריה

הכביש נבנה בין השנים 1970 עד 1974 בעקבות החלטה של ניקולאה צ'אושסקו, השליט השני של רומניה הקומוניסטית, בעקבות הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה, שהתרחשה ב-21 באוגוסט 1968. זאת על מנת לאפשר מעבר מהיר של כוחות צבאיים דרך ההרים; עד אז הכבישים שחצו את הרי הקרפטים היו DN1 ו-DN67C, שנבנו בתחילת תקופת הקומוניזם ברומניה. הכבישים נבנו על נחלים שקל היה לסובייטים לחסום ולתקוף. בהתאם לכך הורה צ'אושסקו לסלול כביש, שיחצה את הרי פגראש.
הכביש נסלל בעיקר על ידי כוחות צבאיים וצרך פועלים ומשאבים כספיים רבים. העבודות כללו שימוש ב-6 מיליון טון דינמיט, עבודה בגובה של מעל 2,000 מטר ובאקלים אלפיני קשה. על פי רומניה במהלך הסלילה נהרגו 40 איש, אך מדיווחים לא רשמיים המספר אומד על מאות פועלים.
הכביש נפתח ב-20 בספטמבר 1974 אך בפועל עבודות עליו נמשכו עד 1980.

הדרך

הכביש הוא מסלול עקלתון מפותל, בעל סיבובים רבים וחדים. צורת כביש זו מושכת אליה מטיילים, רוכבי אופניים ואופנוענים. בשל הטופוגרפיה של הכביש המהירות המרבית מוגבלת ל-40 קמ"ש. בנוסף לכך, הכביש עובר בסמוך לאגם בלאה (Bâlea Lake), מפל בלאה ואגם וידרארו.
בין החודשים אוקטובר עד יוני הכביש נסגר תכופות עקב שלגים.
בכביש גשרי קשת רבים ו-5 מנהרות שהארוכה ביותר באורך 884 מטר הסמוכה לאגם בלאה.
גיל מרקו שני

גיל מרקו שני (נולד בתל אביב בשנת 1968) הוא אמן ישראלי רב-תחומי, יוצר ציורים, רישומים, מיצבים, פסלים, ספרי אמן ויצירות אחרות.

ביוגרפיה

גיל מרקו שני נולד בשנת 1968 בשם גיל מרדכי שני, ילד שלישי של אנשי ביטוח מבוססים מתל אביב, אהרן ולאה. גדל ברחוב יהודה מכבי בתל אביב. אביו נולד בסקופיה, בצפון מקדוניה, ביוגוסלביה לשעבר ועסק בעצמו בפיסול וירש ממשפחתו הערכה לאסתטיקה ולתכשיטנות. האמן שינה את שמו ממרדכי למרקו לזכר סבו ששמו העברי היה מרדכי אבל בשפת הלדינו ובפי כל נקרא מרקו.
שני סבל בילדותו מהפרעת קשב וריכוז ונתקל, בין היתר משום כך, בקשיי הסתגלות לבית הספר היסודי. מאוחר יותר למד בתיכון החדש בתל אביב. אחרי שירותו בצה"ל למד באקדמיה לאמנות ולעיצוב בצלאל בירושלים, אותה סיים בשנת 1994.יחד איתו למדו בבצלאל אמנים כמו סיגלית לנדאו, אוהד מרומי, יהודית סספורטס, ניר הוד, אבנר בן גל.
בשנת 1995 למד ב Slade School לאמנויות יפות בלונדון ובשנת 1998 באקדמיה לעיצוב נעליים Afpic בפריז.
מאוחר יותר פתח סטודיו לאמנות ברחוב בן צבי בתל אביב ולימד באקדמיה בצלאל.
בשנת 1997 הציג שני בתערוכה אישית וכן מיצבים (של נעלי ספורט) במוזיאון ישראל. ב-2017 הציג באותו מוזיאון מיצב של חניון עם אוטובוסים. בשנת 2001 הציג בתערוכה אישית במוזיאון תל אביב לאמנות.
בשנת 2006 יצירות שלו הוצגו בתערוכה קיבוצית במוזיאון לאמנות עכשווית ברומא ובהמשך השתתף בתערוכה במוזיאון לאמנות עכשווית בסטוקהולם.
ביצירותיו בולטים מוטיבים של צפורים, אוטובוסים, סצנות אהבה ומיניות, אלימות, דם ומוות, ואחרים.
בחייו הפרטיים האמן הזדהה כהומוסקסואל.
אבריסטו דה מסדו

כשחקן

אבריסטו החל את הקריירה המקצועית שלו במדי מודריירה הברזילאית. לאחר שבלט בשורותיה, עבר לפלמנגו, עמה זכה 3 פעמים באליפות ריו דה ז'ניירו. במהלך תקופתו בקבוצה הבקיע מעל ל-100 שערים, והיכולת שהציג הביאה לכך שזומן לברזיל. במדי הנבחרת הבקיע אבריסטו 8 שערים ב-14 הופעות. 
ב-1957 החתים ז'וזפ סמיטייר, המזכיר הטכני של ברצלונה, את אבריסטו בברצלונה. תקופתו של אבריסטו בברצלונה הייתה מוצלחת מאוד, והוא הבקיע שערים בקצב גבוה. בעונתו הראשונה במדי הקבוצה, עונת 1957/58, הבקיע 13 שערי ליגה ב-24 משחקים בהם שותף, וברצלונה זכתה בגביע ערי הירידים. בעונה הבאה היה אבריסטו שותף משמעותי לזכיית ברצלונה בדאבל - זכייה באליפות הליגה הספרדית ובגביע הגנרל - עם 20 שערים שכבש באותה עונה בליגה. בין היתר, בקלאסיקו מול ריאל מדריד שנערך ב-26 באוקטובר 1958 בקאמפ נואו, הבקיע שלושער וברצלונה ניצחה 4-0. בעונת 1959/60 עזר אבריסטו לברצלונה לזכות באליפות שנייה ברציפות ובגביע ערי הירידים פעם נוספת, עם 14 שערי ליגה. בעונת 1960/61 אמנם ברצלונה סיימה ללא זכייה באף תואר, אך היא הצליחה לגבור על ריאל מדריד בגביע אירופה, הודות לשער הניצחון של אבריסטו במשחק הגומלין, שהביא את התוצאה המצטברת ל-4-3 לטובת ברצלונה. בליגה הבקיע אבריסטו 11 שערים ב-21 הופעות. בעונת 1961/62 הצליח אבריסטו להבקיע בפעם השנייה 20 שערי ליגה בעונה, והוא עזר לברצלונה לסיים במקום השני בליגה. בסוף העונה ניסו אנשי ההנהלה בברצלונה לשכנע את אבריסטו לקבל אזרחות ספרדית, אך הוא התעקש לסרב על כך ולבסוף עבר ליריבתה המרה של ברצלונה, ריאל מדריד.
בריאל מדריד היה אבריסטו חלק מהסגל במשך 3 עונות, בהן מיעט לשחק. בעונתו הראשונה שיחק רק ב-7 משחקי ליגה, בהם הבקיע שלושה שערים, בעונתו השנייה הבקיע שער בודד ב-10 משחקים. בשתי עונות אלה זכתה מדריד באליפות הליגה. עונת 1964/65 החלה כשאבריסטו היה רשום בסגל הקבוצה אך תוך זמן קצר מתחילת העונה עבר לפלמנגו. בפלמנגו השתתף במספר בודד של משחקים, שהתפרסו על 3 עונות כדורגל, לפני שפרש ממשחק.

כמאמן

אבריסטו החל את קריירת האימון שלו ב-1967, כשהצטרף לצוות האימון של אמריקה (ריו דה ז'ניירו). לאחר שנה עזב לפלומיננזה למלא תפקיד דומה. ב-1970 החל לשמש מאמן ראשי לראשונה, בבאהיה. הקריירה של אבריסטו כמאמן ראשי כללה, בין היתר, קבוצות כגון פלמנגו, ואסקו דה גאמה, גרמיו, קורינתיאנס, סנטה קרוז, ויטוריה, אתלטיקו פרנאאנסה וקרוזיירו. אבריסטו מונה למאמן נבחרת קטאר ב-1979, עמו העפילה פעמיים לגביע אסיה, אך לא הצליחה להעפיל למונדיאל 1982, ובמוקדמות מונדיאל 1986 הודחה כבר בשלב הראשון. ב-1985 התמנה אבריסטו לתפקיד מאמן נבחרת ברזיל במטרה לעזור לה להעפיל למונדיאל 1986, אך הוא לא זכה להצלחה רבה והוחלף תוך זמן קצר על ידי טלה סנטנה. ב-1986 אימן אבריסטו את עיראק במהלך המונדיאל, בו הפסידה הנבחרת את כל שלושת משחקיה בשלב הבתים. ב-1988, כשאימן את באהיה, זכה להישג הגבוה ביותר בקריירת האימון שלו, זכייה באליפות ברזיל. ב-1997 הדריך אבריסטו את גרמיו לזכייה בהגביע הברזילאי, אחרי ניצחון על קבוצת נעוריו פלמנגו.
מרווין גיי

ביוגרפיה

גיי נולד וגדל בוושינגטון. יש לו שתי אחיות ואח.
לאחר שנשר מהתיכון, הצטרף גיי לחיל האוויר האמריקני. הוא שוחרר מהצבא לאחר שסירב למלא פקודה.
גיי התחיל את הקריירה שלו בכמה להקות דו-וופ, בהם להקת "The Marquees" עם בו דידלי. הוא חתם במוטאון רקורדס ב-1960 והפך לאחד הזמרים המצליחים של החברה. כמה משיריו בשנות ה-60 הפכו ללהיטים, בהם Stubborn Kind of Fellow‏, How Sweet It Is (To Be Loved By You)‏, ו-I Heard It Through the Grapevine וכן הדואטים עם טאמי טרל (Tammi Terrell)‏ Ain't No Mountain High Enough‏ ו-You're All I Need to Get By. לקראת סוף שנות ה-60 החליט לפנות ליצירה עצמאית יותר.
בדומה לסטיבי וונדר גיי נאבק בשיטה שבה נקטה חברת התקליטים שלו, מוטאון, לפיה יש הפרדה בין כותבי השירים, המפיקים והמבצעים. שיטה זו הנפיקה להיטים רבים, אך כמה יוצרים, בהם גיי, חשו מדוכאים. גיי ניצח במאבק זה, שבשיאו הצליח לשכנע את מוטאון להוציא את התקליט What's Going On, אשר בלט בהיותו אלבום קונספט עם מסרים חברתיים ואקולוגיים ולא רק אוסף של שירי להיטים. תקליט זה נחשב למוצלח ביותר של גיי ולאחד הטובים בסגנון מוזיקת הנשמה. בנובמבר 2003 כלל מגזין ה"רולינג סטון" את האלבום במקום השישי ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים".
לאחר What's Going On גיי המשיך לקריירה מוזיקלית מצליחה והוציא בין היתר את התקליטים
Let's Get it On‏, ו-I Want You‏ והסינגלים Got to Give it Up‏, ו-Sexual Healing‏.
ב-1983 יצא גיי לסיבוב הופעות. כשהסתיים סיבוב ההופעות באוגוסט, הוא החליט שהוא רוצה להתבודד ועבר לגור בבית הוריו. הוא ניסה כמה פעמים להתאבד לאחר ויכוחים עם אביו.
בתוכנית של ערוץ E! על חייו של גיי, סיפר ריצ'רד הקטן שבשנים האחרונות לחייו, לגיי הייתה תחושה מוקדמת שירצחו אותו.
גיי נרצח בירייה על ידי אביו בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-1 באפריל 1984, לאחר שהתערב בוויכוח בין הוריו, יום אחד לפני שמלאו לו 45 שנים.

חייו האישיים

גיי היה נשוי פעמיים. נישואיו הראשונים היו לאנה גורדי, אחותו של המפיק המוזיקלי ברי גורדי. היא היוותה השראה לשירים, "Stubborn Kind of Fellow" ו"You Are a Wonderful One". הזוג אימץ בן (שנולד ב-1965). לזוג היו בעיות מלכתחילה, אך נישואיהם נגמרו כאשר גיי החל לחזר אחר ג'ניס האנטר. ממערכת יחסים זו נולדו לזוג שני ילדים, נונה (נולדה ב-1974) ופרנקי (נולד ב-1975). זמן קצר לאחר חתונתם באוקטובר 1977 בלואיזיאנה, הם נפרדו בגלל מתיחות ששררה ביניהם. לבסוף הם התגרשו בפברואר 1981.

הנצחה

ב-1987 נכנס גיי להיכל התהילה של הרוק אנד רול, וב-1990, הוא קיבל כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
לזכרו של מרווין גיי נכתבו שירים רבים, בהם שירה של אלונה קמחי "איש השוקולד", שבוצע על ידי יזהר אשדות, ו-"Marvin Gaye" שבוצע על ידי מייגן טריינור וצ'ארלי פות'.
יפים ברונפמן

חייו

ברונפמן נולד בטשקנט, אוזבקיסטן ועלה לישראל בגיל 15. היה תלמידו של אריה ורדי בהאקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב. בהמשך היגר לארצות הברית, שם המשיך את לימודיו בג'וליארד, בבית הספר למוזיקה ופסטיבל מרלבורו ובמכון קרטיס למוזיקה, אצל רודולף פירקושני, ליאון פליישר ורודולף סרקין.
הופעתו הבינלאומית הראשונה הייתה בשנת 1975, עם התזמורת הסימפונית של מונטריאול בניצוח זובין מהטה. בשנת 1989 הופיע לראשונה בקרנגי הול ובשנת 1991 ניגן בסדרת רסיטלים עם אייזק שטרן. הוא זכה בפרס גראמי בשנת 1997 על הקלטת שלושת הקונצ'רטי לפסנתר של בארטוק עם אסה-פקה סאלונן והתזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס.
ברונפמן הוא אף נגן נלהב של מוזיקה קאמרית וניגן עם הרבה הרכבים קאמריים ונגנים בכלים שונים.
במרץ 2006 ניגן ברונפמן את הקונצ'רטו לפסנתר מס' 1 של שוסטקוביץ' עם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו בניצוח מסטיסלב רוסטרופוביץ'.
מיכאל דורפמן

ביוגרפיה

נולד בעיר לבוב שבאזור גליציה באוקראינה, שהייתה אז חלק מברית המועצות תחת השלטון הקומוניסטי. עלה לישראל בשנת 1974 במסגרת העלייה מברית המועצות בשנות השבעים. למד במשך שנה באולפן עברית בירושלים.
דורפמן עסק בפעילות עיתונאית וחברתית, ונדד בין מדינות העולם במסגרת פעילות זו. למד טבחות בשווייץ ועבד במקצוע זה. כן למד קורסים בבלשנות ומחשבים. כשחזר לישראל עבד מספר שנים במחלקה לכימיה באוניברסיטת בן-גוריון, והחל לכתוב בעיתונות המקומית.

כתיבה

משנת 2001 עסק בארצות הברית בתחיית תרבות היצירה בשפת היידיש על ידי יהודים דוברי רוסית.
בשנת 2009 פרסם שלושה כרכים תחת השם "היהודים והחיים" ברוסית, בהוצאת ACT במוסקבה.

עיתונאות

בין השנים 1992–2000 עבד ככתב ועורך בעיתון «Аспекты» и «Негев». בשנים אלו כתב מאמרים במספר מגזינים בשפה הרוסית המתפרסמים בישראל: Вести, Время, Новости недели, Наша страна, Панорама, Секрет, Зеркало, Круг. כן עבד בשיתוף עם העיתונים מעריב וידיעות אחרונות ועסק בפרסום המידע על התמודדות והשתלבות עולי ברית המועצות בישראל. שימש גם ככתב שטח בערוץ הראשון בטלוויזיה הישראלית ובתוכניות ברשת ב' (כגון תוכניתה של שלי יחימוביץ) בנושא עולי ברית המועצות.
בשנת 2002 התארח בנושא זה בתוכנית "שאלות אישיות" עם יעקב אגמון בגלי צה"ל.
החל משנת 2004 כתב מאמרים למגזינים במקומות שונים בעולם: Nota Bene (ירושלים), Lebed (בוסטון), Unipress, ‏Ami (סנקט פטרבורג), Scepsis (מוסקבה), TryPress (מולדובה) ועוד.
השתמש בשמות העט Дан Михаэль, Йегуда Арад, Людмила Бенсон.

פעילות חברתית

בשנת 1994 הקים את עמותת "למרחב" שנועדה לסייע לעולים מברית המועצות שסבלו מפגיעות על רקע גזעני בשל מוצאם. סייע בבניית רשת של תוכניות "12 צעדים" לעזרה לאנשים שעברו הטרדה על רקע גזעני.
דורפמן היה אחד ממקימי תנועת המחאה של "הפנתרים הרוסים" ועמד בראשה. בשנים 1999–2000 בשיא פעילותה, הועלתה הצעה להפוך את השפה הרוסית לשפה רשמית נוספת בישראל, בתגובה להטרדות כנגד דוברי רוסית. תקופה מסוימת גם כיהן כיועץ לראש עיריית באר שבע יעקב טרנר בנושא קהילת עולי ברית המועצות, אך סיים את תפקידו והביע ביקורת כלפי העירייה על כך שאינה פועלת מספיק כנגד תופעות הגזענות בעיר.
רכבת נוסעים

רכבת נוסעים היא אמצעי תחבורה ציבורי המיועד להסיע מספר רב של נוסעים בין תחנות רכבת תוך שימוש ברשת מסילות. רכבות נוסעים פועלות בדרך כלל בין נקודות בהן יש תנועת נוסעים גדולה, אולם קיימים גם קווי רכבת נוסעים באזורים דלילי אוכלוסייה.
רכבת נוסעים יכולה להיות מורכבת ממערכי קרונועים או ממספר קרונות נוסעים הנגררים או נדחפים על ידי קטר. בנוסף לפעמים כוללת רכבת נוסעים קרון משא המיועד למטענם של הנוסעים, קרון כוח לאספקת חשמל לתאורה ולמיזוג האוויר ברכבת, וברכבות מסוג מו-דו גם קרון ניהוג המאפשר לשלוט בקטר כאשר הוא דוחף את הרכבת. אורכה הכולל של רכבת נוסעים מוגבל על ידי אורך הרציפים שבתחנות בהן היא עוצרת, ולכן בדרך כלל אינו עולה על 500 מטרים.

רכבות למרחקים גדולים

רכבות אלו נעות בין ערים מרוחקות או בין מדינות וזמן הנסיעה עשוי להגיע לימים אחדים. ברכבות אלו יהיו בדרך כלל תאי שינה מצוידים במיטות וקרון מסעדה. רכבות מפורסמות למרחקים ארוכים הן הרכבת הטרנס-סיבירית וסאנסט לימיטד .

רכבות מהירות

רכבות מהירות הן רכבות שנעות במהירות גבוהה, בדרך כלל מעל 160 קמ"ש. רוב הרכבות המהירות היום בעולם נעות במהירות שבין 230 ל-350 קמ"ש, אולם בניסויים הצליחו רכבות להגיע עד ל-581 קמ"ש. רכבות מהירות מונעות כמעט תמיד באמצעות חשמל, ובנויות כקרונועים.

רכבות לילה

רכבות לילה הן רכבות הפועלת בשעות הלילה. על פי רוב מדובר ברכבות הנוסעות למרחק גדול, עם עצירות ביניים מועטות, בשעות השינה של הנוסעים, והן מציעות קרונות שינה.

רכבות בינעירוניות

רכבות בינעירוניות מסיעות נוסעים בין מטרופולינים מרוחקות יחסית זה מזה במהירות גבוהה. בדרך כלל הרכבות יעצרו בתחנות ספורות לאורך המסלול או שלא יעצרו כלל (רכבות ישירות), מה שמאפשר מהירות נסיעה ממוצעת גבוהה.