google/wiki40b huggingface dataset:
מחוז מרכז (משטרה)

מחוז המרכז במשטרת ישראל אחראי על האזור המאוכלס ביותר במדינה, גוש דן והסביבה ומשתף פעולה עם מחוז תל אביב הסמוך אליו.
המחוז הוקם ב-1954 כשקודם לכן נפת השפלה הייתה תחת פיקוד מחוז ירושלים וחלקים אחרים שלו היו תחת פיקוד מחוז תל אביב. מטה המחוז שכן במצודת טגארט ברמלה, שקודם לכן שימשה את משטרת רמלה.
בשנת 1958 בוצע רה-ארגון במשטרה והמחוז אוחד לתוך מחוז ירושלים, שהיה למחוז דרום. המחוז הוקם מחדש בשנת 1981.
החיים היפים של זאק וקודי

החיים היפים הסרט

"החיים היפים הסרט" הוא העיבוד הקולנועי לסדרה שיצא בשנת 2010.
קודי מחליט לעזוב את האס־אס טיפטון על מנת לעבוד כמתמחה של ד"ר דונלד ספאולדינג בחברת מחקר יוקרתית בוונקובר. הוא מקווה שעבודה זו תקנה לו מלגה לאוניברסיטת ייל. זאק מגלה את תוכניותיו של קודי לביילי. לאחר שזאק מוביל צוללת בשווי מיליארד דולרים אל תוך שובר גלים בניסיון להרשים עוזרת־מדען חמודה, ציוד הצוללת מתקלקל וקודי מפוטר מתוכנית ההתמחות. לונדון טיפטון הבולעת בטעות פרי הניתן לדולפינים, מתחילה להבין אותם.
סלנדרמן

סלנדרמן (באנגלית: Slenderman) היא דמות בדיונית שנוצרה במקור על ידי אריק קנודסן בפורום אינטרנט בשנת 2009. סלנדרמן הוא יצור רזה דמוי אדם, גבוה באופן חריג, עם זרועות ארוכות באופן חריג, עם ראש לבן, ללא תווי פנים, ללא שיער, ולבוש בחליפה שחורה.
בסיפורים שעוסקים בסלנדרמן הוא בדרך כלל עוקב, חוטף או מטרידים אנשים - בעיקר ילדים. סלנדרמן אינו מוגבל לסיפור אחד, אלא מופיע בסיפורים שונים, שנכתבו בדרך כלל על ידי כותבים חובבים שונים לתפוצה באינטרנט. יצירות העוסקות בסלנדרמן כוללות ספרים, יצירות אמנות וסרטי וידאו. מחוץ לאינטרנט, סלנדרמן זכה לפרסום רב בתרבות הפופולרית.
בשנת 2014 זכתה דמותו של סלנדרמן לפרסום רב לאחר שנערות אמריקניות מויסקונסין שקראו את הסיפורים על הדמות באינטרנט, ניסו למצוא חן בעיני הדמות הבדיונית על ידי דקירת  ילדה בת 12 בווקשה, ויסקונסין.
אפרים צור

קורות חייו

אפרים צור נולד במאי 1900 בעיר פינסק שברוסיה הלבנה. אביו, אברהם-אשר פיינשטין, היה מורה וציוני פעיל, ציר בקונגרסים של "חובבי ציון" והתנועה הציונית. הילדים זכו לחינוך עברי- ציוני. צור היה פעיל ציוני והקים אגודת דוברי עברית בפינסק. הוא התנדב לצבא האדום בימי המהפכה, וחזר לעירו, שהפכה לחלק מפולין.
בשנת 1922 עלה לארץ ישראל עם קבוצת חלוצים, שייסדה את קבוצת גבת בעמק יזרעאל. הוא היה חבר ב"גדוד העבודה" על שם יוסף טרומפלדור, והתגורר ביישובים רבים עד 1936, אז התיישב בבאר טוביה (באותם ימים - יישוב מבודד בדרום הרחוק). לצד עיסוקו בחקלאות, צור היה פעיל גם בענייני ציבור, בעיקר בנושאי תרבות. 
העיירה מגדל נכבשה במסגרת מבצע יואב (1948) על ידי חטיבת גבעתי ב-5 בנובמבר 1948. הוטל משטר צבאי על העיירה, וביולי 1950 כונסה בהנחיית הממשלה מועצה ממונה לניהול העיירה החדשה, שנקראה מגדל-גד (על שם העיר המקראית מגדל-גד). צור התבקש על ידי מפלגתו, מפא"י, לכהן כראש המועצה, ונענה לבקשה זו.

כראש מועצת מגדל

ב-16 ביולי 1950 התכנסה המועצה החדשה, מועצה ממונה (שלא נבחרה בידי התושבים), לישיבתה הראשונה בהרכב הבא:
אפרים צור- יושב ראש; אליעזר רומנובסקי, אליעזר מילרוד, דוד פלדמן, יחיא משה קפח, אברהם יקר ויהודה אבניאלי (גולדשטיין) כנציגי מפא"י. זלמן דידנר ויצחק פולסטר נציגי הפועל המזרחי. מאיר ארזי נציג מפ"ם, אליעזר רובין נציג חירות, עזריאל זמוש נציג משרד הפנים, וטהא רשיד אל-כטיב נציג המגזר הערבי. בישיבות השתתף כמעט תמיד גם קצין המחוז יעקוב ברדיצ'בסקי. לפי פרסום ברשומות מספר 98, מיום ה-2 ביולי 1950, נקראה המליאה "וועדת העירייה מג'דל", ובשם זה פעלו המועצה ומשרדי העירייה. 
בישיבה זו נבחרה הנהלה מצומצמת בה היו חברים אפרים צור, עזריאל זמוש ואליעזר רומנובסקי. הישיבה הראשונה הזאת נוהלה על ידי המושל הצבאי, יהושע ורבין, שסיכם את פעילות הוועדה המייעצת שהוא עמד בראשה עד אותה עת. המעשה הראשון של צור כראש העיר, היה לאסוף את העגלונים, שהיו מחוסרי עבודה, ויחד עם כמה פועלים מלשכת העבודה, הם יצאו לפנות את הריסות המבנים, שנפגעו במלחמה. ההריסות שימשו תשתית לסלילת רחוב שלימים נקרא רחוב הרצל.
אפרים צור, שדבק בעקרונות הציונות הסוציאליסטית, ניצב מהיום הראשון מול בעיות מורכבות וקשות: הוא עמד בראש ישוב חדש, שלא היו לו מקורות הכנסה, ומוסדות מסודרים; ישוב, שכמעט כל תושביו היו עולים חדשים מחוסרי כל, שבאו מתרבויות שונות בלא שפה משותפת ביניהם. התושבים סבלו מבעיות בעיות תעסוקה, דיור, בריאות, חינוך ותחבורה. כראש מועצה התמודד גם עם תקציב מועט והגדרה לא ברורה של סמכויות - כשגורמים נוספים כמו מנגנון הממשל הצבאי, הסוכנות היהודית, ואף פעילי מפלגתו של צור, מפא"י, פועלים במקביל לפעילות העירייה ולא תמיד בתיאום אתה. 
המאבק המפלגתי על נפשם של העולים החדשים הטביע את חותמו על החיים הציבוריים. צור מצא עצמו כמעט בודד במפלגתו, לא זכה לאמון מפלגתו ולא הוצב בראש הרשימה לבחירות הראשונות, שהתקיימו ב-12 ביוני 1951. בהן נבחר אליעזר מילרוד כראש העיר. צור החליט לפרוש ולשוב למשקו בבאר טוביה.
נפטר בישראל ב-17 באפריל 1962.
אנגוס יאנג

ביוגרפיה

יאנג נולד בגלאזגו שבסקוטלנד, וב-1963 משפחתו היגרה לאוסטרליה. יאנג הוא הצעיר ביותר משמונה אחים. יאנג התחיל לנגן בגיטרה בגיל 5, כשהיה הולך לילד מקומי ומנגן אצלו. כדי שתהיה לו גיטרה משלו, הוא לקח בנג'ו שהיה בביתו והתחיל לנגן בו כאילו היה גיטרה. 
ב-1973 הקים יאנג יחד עם מלקולם אחיו את להקת AC/DC. 
אנגוס יאנג מדורג במקום ה-96 ברשימת "מאה הגיטריסטים הטובים ביותר של כול הזמנים" במגזין הרולינג סטון.
יאנג נהג לנגן רק בגיטרת גיבסון SG של גיבסון, וגם זו רק בצבעים אדום, בורדו, חום ושחור. ב-2001 החברה יצרה גיטרת SG במיוחד עבור יאנג ועיצובה כלל את הברק מלוגו להקתו ואף קריקטורה של יאנג עצמו.

חיים אישיים

בתחילת 1980, בגיל 25, נישא יאנג לאשתו אלן אליה הוא נשוי עד היום. הוא ואשתו מתגוררים בסידני ובנוסף, הם מחזיקים בתים בהולנד ובממלכה המאוחדת.
באפיה

גאוגרפיה

באפיה ממוקמת כ-92 ק"מ מיאונדה, בירת המדינה ובירת המחוז. בנוסף, באפיה ממוקמת על גדות הנהר מבם .

אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 21 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא פברואר (24 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא יולי (20 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,507 מילימטרים בשנה. חודש אוקטובר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (296 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (3 מ"מ גשם).

תנועה ותחבורה

באפיה ממוקמת ליד הכביש הלאומי N4 והכביש המחוזי P10.
NASL

סקירה

ה-NASL מופעלת על ידי דירקטוריון. המועצה מורכבת מנציג של כל קבוצה. הדירקטוריון מפקח על כללי הליגה ותקנותה, מסדיר את ההתרחבות ואסטרטגיה מסחרית של הליגה, ומפקח על משרד הליגה. 
ה-NASL היא המשך לא רשמי ל-NASL הראשון שפעלה משנת 1968 ועד שנת 1984. כמה מקבוצות ה-NASL היום פועלות בערים שבהן היו קבוצות קודמות מה-NASL לשעבר. כמו: פורט לודרדייל סטרייקס, טמפה ביי רודיז. כמו כן, מועדון ניו יורק קוסמוס הוא המשך למועדון המקורי שהיה ב-NASL הראשון. הליגה נקטה מאמצים רבים כדי להחזיר את הזיקה והמשיכה של האוהדים למשחקים כמו שהיה ב-NASL הראשון. 
בדומה לליגות ספורט אמריקאיות אחרות (ושלא כמו רבות מהליגות הכדורגל האירופאיות), ב-NASL אין קידום לליגה גבוהה יותר או ירידה לליגה נמוכה יותר למועדונים החברים בה: אלופת ה-NASL לא עולה ל-MLS (הליגה הראשונה), והמועדון שסיים אחרון ב-NASL לא יורד ל-USL (הליגה השלישית). מדי פעם יש הזדמנויות עבור מועדונים מצליחים בליגות השנייה והשלישית. שעומדים בקריטריונים מסוימים להצטרף ל-MLS כהרחבה לליגה.

היסטוריה


הליגה התחילה עם תשע קבוצות ששיחקו. השם הרשמי של הליגה הוכרז ב-23 בנובמבר 2009.
עונת הבכורה של הליגה הייתה אמורה להתחיל באפריל 2010 אבל דחו את עונת הבכורה ל-2011.
הליגה הסדירה התחילה באפריל 2011 עם שמונה קבוצות.
בעונת 2012 סן אנטוניו סקורפיונס נהנתה מעליה חדה בתמיכת האוהדים. סן אנטוניו הובילה את הליגה במספרי הצופים במשחקי הבית שלה, עם ממוצע של 9,178 אוהדים, ומכירה של למעלה מ-3,000 כרטיסים, זה גרם לסן אנטוניו לשקול האצת התוכניות שלהם לבניית אצטדיון חדש.
ביולי 2013, קבוצות ה-NASL ניצלו את ההפסקה המוענקת על ידי לוח הזמנים לעונת הפיצול החדשה לארח כמה משחקי ידידות בינלאומים, ובהם כמה משחקים נגד קבוצות מקסיקניות, ברזילאיות, וגואטמלאיות, בעוד ניו יורק קוסמוס נסעה ללונדון כדי לשחק נגד קבוצות אנגליות בליגות הנמוכות.
אריך פלגיבל

תולדות חייו

נולד למשפחת בעלי אחוזות ממזרח לנהר האלבה, לא רחוק מברסלאו, למעמד השמרני שהיווה את חוט השדרה של הצבא הפרוסי. בגיל 18 התגייס לחיל הקשר כצוער ולמד לימודים טכניים במקביל להתמקצעות בפיקוד. במלחמת העולם הראשונה פיקד על יחידת רדיו במפקדת גיס הפרשים של גנרל גאורג פון דר מרוויץ. בחזית צרפת היה עד לכישלון מערך הרדיו וההצפנה הגרמני, כשל מערכתי שדירבן אותו כל חייו לשילוב הניידות והתוקפנות של חיל הפרשים עם יכולות הפיקוד והשליטה המודרניות מחד ואפשרות ההאזנה לאויב מאידך. במלחמת העולם הראשונה זכה לעיטורי צלב הברזל וצלב הכבוד.
במסגרת החשאית למחצה של הרייכסווהר של שנת העשרים פיתח יכולות האזנה ופיענוח. הוא שירת כקצין מטה וקצין מודיעין של גיס וכך הכיר מקרוב את צורכי הדרג המערכתי. עליית הנאצים לשלטון, הקמת הוורמאכט והזרמת התקציבים איפשרה לו להתקדם ולהתפתח. הוא היה אחד הקצינים הבודדים שהיה אהוד על היטלר והתקדם במהירות בסולם הדרגות. ב-1938 התמנה לדרגת אוברסט (אלוף-משנה) ובאותה שנה קודם לדרגת מאיור-גנרל (תת-אלוף) ומפקד חיל הקשר. באוגוסט 1940 מונה לגנרל חיל הקשר ( General der Nachrichtentruppe), תפקיד בדרגת אלוף-רב־אלוף, כפוף למפקד מטה הכללי של חילות היבשה (ה-OKH) גנרלאוברסט פרנץ הלדר.

הישגים מקצועיים

פלגיבל ערך רפורמה ביחידות ההאזנה והפענוח. הוא הפריד בין יחידת הצופן האסטרטגית שעסקה בפיענוח מתמטי של צפנים מורכבים וסיפקה מודיעין למשרד המלחמה ולמטה הכללי לבין יחידות למודיעין מערכתי (תחנות האזנה נייחות ופלוגות ניידות המסופחות למפקדות של ארמייה וקבוצת ארמיות) וטקטי (מחלקות האזנה כחלק מגדודי הקשר של הדיוויזיות) שעסקו בהאזנה לאויבי צבא היבשה, יצירת מודיעין רלוונטי והזרמת חומר גלם בלתי-מפוענח ליחידת הפענוח האסטרטגית (horchleitstel).
במהלך המלחמה הצליח מערך ההאזנה להשיג הישגים מודיעיניים רבי חשיבות וערך, בעיקר במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה ובמערכה במדבר המערבי.

התנגדות לנאציזם

כבר ב-1938 היה שותף לקשר יחד עם ארווין פון ויצלבן לכיבוש ברלין ערב ועידת מינכן והסרת היטלר והמפלגה הנאצית מהשלטון. 
ביולי 1944 היה שותף ל"מבצע ולקיריה", קשר של קצינים שביקשו להציל את גרמניה על ידי התנקשות בחייו של היטלר. תפקידו של פלגיבל בתוכנית היה טכני - ניתוק כל אמצעי הקשר שחיברו את מוצב הפיקוד של היטלר "מאורת הזאב" לעולם, בד בבד עם הטמנת פצצה במקום על ידי קלאוס שנק פון שטאופנברג. למרות שניתק את קווי התקשורת הידועים לו, לא ניתק קו תקשורת סודי של האס אס שקישר את היטלר אל משרדו של יוזף גבלס.
פלגיבל נעצר מיד. הוא נשפט על ידי "בית הדין העממי" ונידון למוות ב-10 באוגוסט 1944. הוא הוצא להורג כשלושה שבועות מאוחר יותר בכלא פלצנזה בברלין.

בתרבות

בסרט מבצע ואלקירי גילם את דמותו השחקן אדי איזרד.
ג'אסבינדר סאנגרה

ג'אסבינדר סאנגרה (אנגלית: Jasvinder Sanghera), CBE, (נולדה בספטמבר 1965) היא פעילה בולטת למניעת נישואין בכפייה, למען אלו שנישאו בכפייה, ולמען נפגעות ונפגעים מהתעללות על רקע הקשור לכבוד.
סאנגרה נולדה וגדלה בדרבי, אנגליה, במשפחה סיקית שמקורה בפונג'אב. היא ברחה כנערה מנישואים בכפייה, ומאוחר יותר ייסדה ארגון בשם קארמה נירוונה, הפועל עד היום למניעת נישואין כפויים והתעללות על רקע כבוד.
סאנגרה זכתה בפרסים רבים. היא קיבלה תואר CBE ב-2013 בשל פועלה עבור קורבנות נישואין בכפייה והתעללות מבוססת כבוד.
היינץ דרוסל

בתקופת מלחמת העולם השנייה

בנובמבר 1939 גויס דרוסל לוורמכט. בתקופת מלחמת העולם השנייה הגיע דרוסל לדרגת סגן. הוא שירת בחזית צרפת ולאחר מכן בחזית המזרחית. הוריו, פאול ואלפרידה, היו אנטי נאציים וסירבו להצטרף למפלגה הנאצית. דרוסל היה שותף להשקפתם האידאולוגית. 
בשנת 1941 שיחרר דרוסל קצין סובייטי שהיה שבוי מלחמה ואפשר לו לשוב לקווי הצבא האדום. בכך הצילו ממוות שכן על פי פקודת הקומיסר היה צפוי קצין זה למוות. בהיותו בחופשה בברלין בשנת 1942 הבחין דרוסל בצעירה יהודיה בשם מריאן הירשפלד שביקשה להתאבד בקפיצה מגשר, והציל אותה. הוא נתן לה כסף, הסתיר אותה בדירתו ולאחר מכן העביר אותה למקום מסתור אחר.
לאחר שנפצע דרוסל בחזית, התאפשר לו לשוב לביתו בכפר סנציג (Senzig), כ-40 ק"מ מדרום לברלין, שם גר עם הוריו. שכנו של דרוסל, ארנסט פונטהיים, גר בביתה של פרידה קונצה (Kunze), שלימים הוכרה גם היא בתור חסידת אומות העולם. ב-26 במרס 1945 התוודה פונטהיים בפני דרוסל שהוא ועוד שלושה דיירים בבית זה הם יהודים במסתור. פונטהיים אמר לדרוסל שהוא קיבל מידע לפיו בגדו במסתתרים והם עומדים להיות מוסגרים לידי הגסטפו. אמו של דרוסל, אלפרידה, הביאה למסתתרים מזון ואז לקחה את חפציהם כדי להסתירם. המסתתרים עזבו את המסתור ודרוסל עצמו העביר בחשאי שניים מהמסתתרים לביתו בשכונת טמפלהוף בברלין. הוא הציג אותם בפני דיירי הבניין בטמפלהוף בתור ידידיו, גרמנים שדירתם נהרסה בהפצצות בעלות הברית ושאיבדו את כל רכושם. לאחר זמן מה למדו פונטהיים והוריו שהגסטפו הגיע לדירתם של המסתתרים, בשכנות לדירתם-שלהם, יום לאחר שהמסתתרים הועברו לדירות מסתור אחרות. 
בתחילת מאי 1945, ערב תום המלחמה, הצטווה דרוסל להתקיף עמדה של הצבא האדום וסרב פקודה. מפקדיו איימו עליו בהוצאה להורג והוא נכלא, אך ניצל עם כניעת הוורמכט, ימים מעטים לאחר מכן.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה ישב דרוסל בשבי הצבא האדום תקופה קצרה ושוחרר. הוא התחתן עם היהודיה שהציל, מריאן הירשפלד.

הכרה והנצחה

בשנת 1999 הכיר יד ושם בהיינץ דרוסל בתור חסיד אומות העולם.
הורדת ידיים

הורדת ידיים הוא ספורט תחרותי בו שני מתחרים מחזיקים זה את כף ידו של האחר, כשמרפקיהם צמודים למשטח כלשהו, בדרך כלל שולחן הורדות ידיים, עליו נערכת ההתמודדות. מטרות המתחרים היא לנסות להצמיד את הזרוע של היריב למשטח.
זהו ספורט עתיק יומין, נטול אלימות, תחרותי, ואין בו מגע פיזי מלא בין המתמודדים, למעט לחיצת יד טקסית המסמלת ידידות וכבוד.
התחרויות נערכות לפי קטגוריות משקל.

טכניקות

טופ רול (Top Roll): טכניקה שבה יוצרים לחץ על אצבעותיו בחלקו העליון של היריב ובכך "שוברים" את האחיזה שלו. טכניקה זו יעלה כנגד יריבים בעלי הוק חזק, בכך ש"מציבים" אותם באחיזה שלא נוחה להם. בטכניקה זו השריר העיקרי הוא השריר האחראי על תנועת הסיבוב "פרונציה" (סיבוב כלפי חוץ) וכמו כן אצבעות חזקות במיוחד.
הוק (Hook): בטכניקה זאת אנו יוצרים לחץ על פרק כף היד של היריב. זאת טכניקה של כיפוף כף יד היריב שרוב הכוח המופעל הוא מהיד הקדמית והאמה.
משיכה לצד (Side Pressure): טכניקה שמשתמשת במבנהו הייחודי של המרפק ובכוח שרירי הגב. המפרק של הפרק לא מאפשר תנועה לצדדים רק קדימה ואחורה, ולמעשה כאשר המרפק מכופף 45–90 מעלות באחיזת הורדות ידיים רגילה כשמפעילים כוח כנגד היד של היריב ניתן להרגיש כי המרפק עצמו לא זז אלא יחד עם הכתף, וכאן נשאר רק הכוח של שריר הגב שתומך בקשר בין הכתף ליד. כאשר הכתף מתקדמת הזרוע מתקדמת בהתאם. בטכניקה זו יש להשתמש בתבונה כי היא יכולה להוביל את הזרוע למצבים מסוכנים.

הורדת ידיים בישראל

ספורט הורדת הידיים פעיל בישראל משנת 1987, בספורט זה חברים ועוסקים בו אלפי אנשים וחלקם אף בצורה מקצוענית.
עמותת "היד החזקה" היא עמותה רשומה לקידום והפצת ספורט הורדת הידיים בישראל ומונה מאות ספורטאים פעילים.
בין חבריה נמנים מספר אלופי עולם ישראלים לשעבר אשר זכו בתחרויות בדרג הגבוה בעולם, וכן שופטים בינלאומיים בכירים.
ג'יימס ישראל

משפחה

הוא היה השני מבין שלושה אחים. אביו אדולף ישראל היה סיטונאי של משי בברלין. אמו יוהנה הייתה בתו של היזם הברלינאי יואל וולף מאיר. ב-1880 התחתן עם מטה גולדשטיין. לזוג נולדו ארבעה ילדים. וילהלם וארתור ישראל היו כירורגים מפורסמים. בתו שרלוטה ובעלה זיגפריד לוי נספו במחנות ריכוז.

השכלה ותפקידים

ב-1870 קיבל את הדוקטורט שלו ברפואה באוניברסיטת הומבולדט שם למד אצל לודוויג טראובה. בזמן מלחמת צרפת-פרוסיה הוא שירת כרופא צבאי. אחרי כן המשיך את לימודיו בווינה (1871). בשנים שלאחר מכן הוא היה אסיסטנט בבית החולים של הקהילה היהודית. ב-1875, אחרי שהרחיב את השכלתו באנגליה וסקוטלנד הוא מונה כסגן הרופא הראשי במחלקה הכירורגית בבית החולים היהודי בברלין. ב-1880 מונה למנהל המחלקה.
ישראל סבל, כנראה, מאולקוס כרוני שאילץ אותו לצאת לחופשה ארוכה במונטרה שם הוא טופל על ידי אדולף קוסמאול (Adolf Kußmaul) בדיאטה שעזרה לו. כשחזר לברלין ב-1886 פתח קליניקה פרטית. השימוש בחומרי חיטוי בו החל ב-1892 עשה אותה לאחד מבתי החולים המודרניים הראשונים של התקופה.
ב-1890 הוצעה לו משרת פרופסור באוניברסיטת ברלין בתנאי שיתנצר אך הוא דחה את ההצעה. ב-1894 הוא קיבל משרת פרופסור בהמלצתו של ארנסט פון ברגמן. ב-1915 הוא הוזמן על ידי האימפריה העות'מאנית לטפל בסולטאן. ב-1917 הוא פרש מבית החולים היהודי והמשיך לעבוד רק בקליניקה שלו.
ישראל היה חלוץ בניתוחים אורולוגיים ושל הכליות. התיזה שלו עסקה במחלת ברייט (Bright' disease) והדיווח הראשון שלו על ניתוח של כליה היה ב-1882. הוא פרסם, במהלך הקריירה שלו, יותר מ-170 מאמרים בעיקר על רפואה אורולוגית. כמו כן היה מייסד שותף של כתב העת Folia Urologica. היה מורהו של הפרופסור מקס צונדק.
ד"ר אפרים סיני אשר נפגש עם ישראל, בזמן היותו סטודנט לרופא הגדיר את ישראל "מגדולי האורולוגים בברלין".
ישראל תרם תרומות חשובות בתחום של ניתוחים פלסטיים ובמיוחד בתחום של כירורגיית פה ולסת. בנוסף נזקף לזכותו עיצוב קרונית בית חולים ניידת הידועה בשם Lazarettzug.
ישראל היה גם הראשון שתיאר חיידק גראם-חיובי בעל צורה מתגית "תפטירית" בסוג Actinomyces, שגורם למחלה זיהומית בשם אקטינומיקוזיס. חיידק זה קיבל את השם Actinomyces israelii.
ראם סהרה

התנהגות

ראם הנבל התקיים בבתי הגידול מהצחיחים ביותר על פני כדור הארץ. הוא מגלה הסתגלות מרשימה לתנאי המדבר: הוא אינו צורך מים רבים, ויכול לחיות חודשים רצופים ללא שתייה של ממש, כאשר את מעט הלחלוחית הנדרשת לו הוא משיג ממזונו הצמחוני. כדי לשמור על נוזליו הראם פעיל בעיקר בלילה, ובמשך היום הוא נח בגומה שהוא חופר לעצמו או בצילו של עץ. הראם חי בעדר של 10–70 פרטים.
בכל עדר יש מספר שווה של זכרים ונקבות (50:50), כאשר גם הזכר וגם הנקבה מיוחמים לראשונה בגיל שנה וחצי עד שנתיים. תקופת הייחום היא בין מרץ לאוקטובר.

תפוצה

המין מסווג כנכחד בטבע. עד תחילת המאה ה־20 היה הראם נפוץ בערבות עשביות ובמדבריות בצפון אפריקה ובמזרח התיכון: באלג'יר, בורקינה פאסו, צ'אד, מצרים, מאלי, מאוריטניה, מרוקו, ניז'ר, ניגריה, סנגל, סודאן, תוניסיה, ומערב מדבר סהרה. כאשר הגיעו אירופאים לאפריקה, החלו לצוד אותו בשל קרניו ובשרו, עד שהמין כולו הגיע לכדי הכחדה. הראם לא נצפה יותר בטבע מאז 1986. היו מקרים על אנשים שדיווחו כי ראו את הראם בטבע, אולם דיווחים אלו לא אומתו.
בחי־בר יטבתה יש גרעין רבייה של ראם סהרה.

אזכורים בתנ"ך

"בְּכוֹר שׁוֹרוֹ הָדָר לוֹ וְקַרְנֵי רְאֵם קַרְנָיו..."
— ספר דברים, פרק ל"ג, פסוק י"ז
"הוֹשִׁיעֵנִי מִפִּי אַרְיֵה וּמִקַּרְנֵי רֵמִים עֲנִיתָנִי."
— ספר תהלים, פרק כ"ב, פסוק כ"ב
זיהויו של ה"ראם" המוזכר בתנ"ך עם בעל החיים המכונה בימינו "ראם", אינו מוסכם. על פי פרשנות אחרת, הראם התנכ"י הוא שור הבר (bos primigenius).
דורון נשר

ביוגרפיה

נשר נולד וגדל ברעננה. אביו, מקסי נשר, עבד כנהג אגד והשתתף במספר סרטים: "בלוז לחופש הגדול" ו"הקיץ של אביה".
את שירותו בצה"ל עשה נשר בחיל השריון ולאחר שנפצע במלחמת יום הכיפורים בלהקת גייסות השריון. הוא בעל תואר ראשון בפילוסופיה מאוניברסיטת תל אביב.
נשר החל את דרכו כשחקן בסרטים הקצרים "מקום בטוח" (1977) ו"הקרב על מבצר ויליאמס" (1981). בהמשך שיחק בדרמת הטלוויזיה "אינדיאני בשמש" (1981) ובתפקיד המרכזי בסרט העלילתי באורך המלא "צלילה חוזרת" (1982).
בשנת 1984 השתתף נשר בסרט ההוליוודי "המתופפת הקטנה" (The Little Drummer Girl).
בין השנים 1984–1987 כתב והנחה את תוכנית הטלוויזיה לילדים ולנוער "שישאר בינינו" בערוץ הראשון.
במהלך שנות השמונים כתב את התסריט לסרט "בלוז לחופש הגדול" בבימויו של רנן שור, שיצא למסכים בשנת 1987. 
בתחילת שנות התשעים הגיש פינה קומית קבועה בתוכנית הטלוויזיה "סוף שבוע עם ירון לונדון" שהגיע לשיאה בימי מלחמת המפרץ הראשונה. בעקבות הצלחת הפינה קיבל עליו להנחות שנתיים אחר כך את תוכנית יום השישי כולה בהפקת חיים מלובן. התוכנית "שולחן ארוך עם דורון נשר" בערוץ הראשון נחלה כישלון חרוץ וספגה ביקורות נוקבות.
בשנת 1992 פרסם שני ספרי ילדים, "סיפור מביצה" (בספריית הפועלים) ו"מתן צ'יק צ'ק" (בהוצאת כנרת), וכן ספר שירה בשם "גלידה בטעם מוות" (בספריית הפועלים).
במהלך שנות התשעים הגיש אחת לשבוע במשך למעלה מחמש שנים את תוכנית הרדיו "ציפורי לילה" בגלי צה"ל, אשר כללה השמעת קטעי מוזיקה מסגנונות שונים ושיחות עם טכנאי הקול באולפן. כמו כן, הגיש בימי ראשון תוכנית בוקר הומוריסטית שבה השמיע את דעותיו על הידיעות שהתפרסמו בעיתוני היום. בסוף שנות התשעים הגיש בערוץ 8 את תוכנית האירוח "פונדק הרוחות", בעריכה משותפת עם ירון בלוך. 
כבמאי קולנוע ביים פרסומות רבות, כתבות טלוויזיה, סרט דוקומנטרי באורך מלא על המוזיקאי שלמה גרוניך "האיש שבא לכמה תווים" ואת הסרט העלילתי "אגדת האיש ששתק" (1999).
בשנים 2000–2006 שימש כשליח הקרן הקיימת לישראל באזור צפון קליפורניה בארצות הברית. ב-2006, בתום תקופת השליחות, הקים בארצות הברית חברה בשם "TimelessCities" שמטרתה הקמה באינטרנט של מודלים בגרפיקת תלת-ממד של ערים היסטוריות. החברה הקימה מודל של ירושלים בימי בית שני וכן מודל של קרקוב. 
בשנת 2001 יצא לאור רומן פרי עטו, "אחד מרעננה" במסגרת "הספריה החדשה" של הוצאת הקיבוץ המאוחד.
בשנת 2010 חזר דורון נשר עם משפחתו לישראל. על תהליך השיבה לישראל, יצר סרט בשם "כל עוד בלבב". בשנת 2011, החל להגיש את התוכנית "תושב חוזר" בימי שבת בגלי צה"ל. ב-2012 העלה נשר מופע יחיד "זה לא פשוט" בו הוא מספר על אביו ועל תפישת יהדות הרגש שלו. המופע הוא שילוב של סיפורים מצחיקים ומרגשים על אביו שהלך לעולמו.
בשנת 2013, החל שידורה של סדרת הקומדיה "בלתי הפיך" בערוץ 2, בה גילם נשר את יוסי, אביו של אודי (שמגלם מולי שולמן).
ב-2012 לקה נשר באירוע מוחי ואושפז במצב קשה. משפחתו הגישה תביעה נגד מגן-דוד-אדום בגין רשלנות בטיפול פינויו ואשפוזו.
נשר היה נשוי לזהר, בתו של הרמטכ"ל חיים בר-לב, ונולד להם בן. מנישואים שניים, הוא אב לשתי בנות.
פרשת כי תבוא

ביכורים ומעשר

הפרשה נפתחת בחלק האחרון של נאום המצוות שנשא משה רבנו לפני מותו. חלק זה עוסק בשתי מצוות התלויות בארץ המתקיימות בדיבור: מצוות מקרא ביכורים ומצוות וידוי מעשרות. לאחר תיאור מצוות אלו, מוזכרת הברית בין אלוהים לעם ישראל.

ציווי על מעמד הברכה והקללה

משה וזקני ישראל מתארים את הטקס שנצטוו בני ישראל לקיים עם כניסתם לארץ ישראל, ועיקרו כריתה מחדש של הברית בינם ובין ה'. לפי הציווי, יש להקים מזבח בהר עיבל ועליו להקריב קרבנות. ולאחר מכן לקיים את מעמד הר גריזים והר עיבל, בו יכרתו עם ישראל ברית עם ה' על המצוות המנויות בספר (מפרשת ראה עד פרשת כי תבוא), שהתווספו על המצוות המופיעות בספרים הקודמים שעליהן כבר נכרתה ברית עם ה' בפרשת בחוקותי.
בעת כריתת הברית מחצית משבטי ישראל יעמדו על הר גריזים ומחציתם על הר עיבל, ושבט לוי, עם ארון הברית, יעמדו בין ההרים, ושם ימנו אזהרות מיוחדות (כל אחת מהן נפתחת במילה "ארור") על רשימה של חטאים חמורים. לאחר מכן ייקראו בפני עם ישראל רשימה קצרה של הברכות שתבאנה על העם אם יקיימו את הברית וישמרו את מצוות הארץ, ורשימה ארוכה ומפורטת של הקללות שתחולנה על העם באם יפרו את הברית.

פירוט הקללות

חלק ניכר מהפרשה עוסק בפירוט הקללות הצפויות לאדם שלא יקיים מצוות. חלק מהקללות מנוסחות באופן הופכי לרשימת הברכות המתוארות בפסוקים הקודמים. המעבר בין פירוט הברכות לקללות מופיע בפרק כ"ח, פסוקים י"ג-י"ט: "וּנְתָנְךָ יְהוָה לְרֹאשׁ וְלֹא לְזָנָב וְהָיִיתָ רַק לְמַעְלָה וְלֹא תִהְיֶה לְמָטָּה כִּי תִשְׁמַע אֶל מִצְו‍ֹת יְהוָה אֱלֹהֶיךָ אֲשֶׁר אָנֹכִי מְצַוְּךָ הַיּוֹם לִשְׁמֹר וְלַעֲשׂוֹת. וְלֹא תָסוּר מִכָּל הַדְּבָרִים אֲשֶׁר אָנֹכִי מְצַוֶּה אֶתְכֶם הַיּוֹם יָמִין וּשְׂמֹאול לָלֶכֶת אַחֲרֵי אֱלֹהִים אֲחֵרִים לְעָבְדָם. וְהָיָה אִם לֹא תִשְׁמַע בְּקוֹל יְהוָה אֱלֹהֶיךָ לִשְׁמֹר לַעֲשׂוֹת אֶת כָּל מִצְו‍ֹתָיו וְחֻקֹּתָיו אֲשֶׁר אָנֹכִי מְצַוְּךָ הַיּוֹם וּבָאוּ עָלֶיךָ כָּל הַקְּלָלוֹת הָאֵלֶּה וְהִשִּׂיגוּךָ. אָרוּר אַתָּה בָּעִיר וְאָרוּר אַתָּה בַּשָּׂדֶה."
בסיום הפרשה מופיעה סקירה היסטורית קצרה על קורות יציאת מצרים, ההליכה במדבר סיני וכיבוש עבר הירדן המזרחי.

הפטרה

ההפטרה של פרשת כי תבוא היא השישית מבין הפטרות שבע דנחמתא. מפטירים בספר ישעיהו, פרק ס', פסוקים א'-כ"ב:
"קוּמִי אוֹרִי כִּי בָא אוֹרֵךְ וּכְבוֹד ה' עָלַיִךְ זָרָח. כִּי הִנֵּה הַחֹשֶׁךְ יְכַסֶּה אֶרֶץ וַעֲרָפֶל לְאֻמִּים, וְעָלַיִךְ יִזְרַח ה' וּכְבוֹדוֹ עָלַיִךְ יֵרָאֶה. וְהָלְכוּ גוֹיִם לְאוֹרֵךְ וּמְלָכִים לְנֹגַהּ זַרְחֵךְ. שְׂאִי סָבִיב עֵינַיִךְ וּרְאִי כֻּלָּם נִקְבְּצוּ בָאוּ לָךְ, בָּנַיִךְ מֵרָחוֹק יָבֹאוּ וּבְנֹתַיִךְ עַל צַד תֵּאָמַנָה..." (פסוקים א'-ד')
במנהג איטליה שיש רק שלש הפטרות דנחמה, מפטירים מספר יהושע, פרק ח', פסוק ל' ("אז יבנה") עד פרק ט', פסוק כ"ז.
יצחק רצאבי

ביוגרפיה

נולד בכפר סבא בשנת 1953. בנוסף ללימודים בבית הספר הדתי בעיר, למד אצל אביו, הרב נסים (נחום) שהיה רב הכפר רצאבה (ער') שבמחוז דמאר, תימן. החל מאלול תשכ"ז למד במשך שש שנים בישיבת "קול תורה" בירושלים. לקראת נישואיו הוציא לאור את ספרו הראשון, "תגא דאורייתא". בגיל 20 לאחר נישואיו, עבר ללמוד בכולל של המרכז לחינוך תורני בזכרון יעקב. לאחר כשנתיים עבר לשכונת נוה אחיעזר בבני ברק, שם הוא מתגורר עד היום. 
בבני ברק למד בכולל "תורה ושלום" והוסמך להוראה על ידי הרב שמואל הלוי וואזנר. מאוחר יותר הקים את המכון ובית המדרש "פעולת צדיק" על שמו של מהרי"ץ, במסגרתו הדפיס את ספריו, בהם שו"ת "עולת יצחק" ו"שולחן ערוך המקוצר".

עמדותיו

הרב רצאבי שואף להמשיך את מסורתו של מהרי"ץ, שפעל במאה ה-18. את דרך פסיקתו הוא מסביר בשיעוריו וכן בחיבורו "קונטרס כללי מהרי"ץ" שמובא בסוף חלק ג' בספרו "שולחן ערוך המקוצר". לדבריו, למרות שחכמי תימן קיבלו עליהם את הרמב"ם לפוסק - בדברים שבהם אין מנהג ידוע מכריעה דעתו של רבי יוסף קארו בעל השולחן ערוך, גם אם אינה כדעת הרמב"ם.
לדעת הרב רצאבי יהודי תימן לא קיבלו את שיטתו של הרמב"ם בכל הנוגע למיסטיקה, כגון שמות הקודש, קמעות, כישופים ושדים.
בתש"ע הביע תמיכה בנשים הלובשות שאלים ורעלות. לדבריו היה מנהג כזה בעבר בימי המקרא, בימי חז"ל ובעדות המזרח. "למעשה אין לנו תירוץ טוב וברור, למה בדור שלנו הנשים אינן יוצאות עם רדיד, וכמובן שזה גורם למכשולים גדולים, אבל אף אחד לא עמד נגד זה. כעת קמו נשים צדקניות שחידשו את זה. לבוא עכשיו ולהתנגד, הדבר נראה לי חמור מאד. גם אם הרבנים אינם יכולים להנהיג זאת חזרה".

ההתנגדות לשיטתו

חלק מרבני העדה התימנית אינם מסכימים עמו וסבורים כי נטייתו של המהרי"ץ אחרי הרמב"ם גדולה יותר מכפי שמציג זאת הרב רצאבי. היו מי שמנו מקרים שבהם לא הלך בדרכו של מהרי"ץ. על המתנגדים לשיטתו נמנים תלמידי הרב יוסף צוברי (רבה של העדה התימנית בתל אביב) המזוהה עם הזרם השאמי. על המתנגדים למקרים שבהם לא הלך בדרכו של מהרי"ץ, נמנים תלמידי הרב יוסף קאפח, ותלמידי הרבנים פנחס קורח ושלמה קורח (רב העיר בני ברק). מתנגדיו טוענים גם שהוא פוגע בכבודם של רבני תימן. 
לאחר שהוציא הרב רצאבי את החוברת "נר יום טוב", שבה הוא מביע התנגדות לשיטת הרב עובדיה יוסף שגם יהודי תימן צריכים לנהוג לפי פסקי השולחן ערוך הוציאו נגדו כחמישה עשר מרבני תימן גילוי דעת שבו מחו על כך שכתב לדבריהם באופן מזלזל כלפי הרב יוסף.