google/wiki40b huggingface dataset:
זאת חנוכה

זאת חנוכה הוא כינוי בספרות התורנית ליום השמיני של חנוכה (ב' בטבת או ג' בטבת), שכן בקריאת התורה של יום זה נמצאות המילים "זֹאת חֲנֻכַּת הַמִּזְבֵּחַ" (ספר במדבר, פרק ז', פסוק פ"ד). בתקופות מסוימות היה מקובל בקרב יהודי אשכנז לכנות יום זה בכינוי "חנוכת המזבח" על שם אותו פסוק.
המהרי"ל בספר המנהגים שלו מציין את מנהג יהדות ריינוס על פיו ביום השמיני של חנוכה אין לעשות מלאכה. אדמו"רים נוהגים לערוך ביום זה טיש.

רחמים ותשובה

חשיבותו של היום השמיני של חנוכה מובאת כבר בכתבי האר"י, המשווה את שבעת ימי החנוכה הראשונים לשבע המידות הראשונות מתוך י"ג מידות הרחמים (כל יום למידה אחת בלבד), ואת היום השמיני לשש המידות האחרונות, מנוצר ועד ונקה.
מקובל בחסידות לומר כי ימי החנוכה הם המשך לימים הנוראים, ומי שלא עשה תשובה בעשרת ימי תשובה, תשובתו מתקבלת עד יום השמיני של חנוכה. רמז לכך מופיע בספר ישעיהו בפסוק: "בְּזֹאת יְכֻפַּר עֲוֹן-יַעֲקֹב" (ספר ישעיהו, פרק כ"ז, פסוק ט').

זאת חנוכה וברית מילה

המהר"ל מפראג בספרו "נר מצווה" עומד על ההקבלה שבין זאת חנוכה, שהוא יומו השמיני של חנוכה, לבין ברית המילה הנעשית ביום השמיני להולדת ילד יהודי. לדבריו המספר 7 מסמל את הטבע ומספר 8 מסמל את מה שמעל לטבע. ששת ימי הבריאה ושבת - זה הטבע, והיום השמיני הוא מעל לטבע. כך התינוק שנברא עם עורלה - זה הטבע, וביום השמיני לאחר המילה הוא הופך להיות מעל הטבע.
המהר"ל מחדד את דבריו ומזכיר את דיני כהן גדול הנכנס לקודש הקודשים פעם אחת בשנה ביום הכיפורים. על כך כתוב בתורה: "בְּזֹאת יָבֹא אַהֲרֹן אֶל-הַקֹּדֶשׁ", ועל כך אמרו חז"ל: בזכות המילה שנאמר בה "זֹאת בְּרִיתִי אֲשֶׁר תִּשְׁמְרוּ בֵּינִי וּבֵינֵיכֶם וּבֵין זַרְעֲךָ אַחֲרֶיךָ: הִמּוֹל לָכֶם כָּל-זָכָר" נכנס אהרן אל הקודש.
הכהן הגדול, בזכות ברית המילה שהיא מעל לטבע, יכול להיכנס לקודש הקודשים שהוא מעל לטבע, ביום הכיפורים שהוא מעל הטבע. ברית המילה עליה נאמר "זאת" זהה במדרגתה ליום השמיני של חנוכה שגם עליו נאמר "זאת" ובזכות מדרגה זאת נוצחו היוונים אשר שלטו בטבע, אך לא שלטו במה שמעל הטבע, הוא יום זאת חנוכה.

אסרו חג

האדמו"ר יהודה אריה ליב אלתר מגור, בספרו "שפת אמת" כותב כי היום האחרון של חנוכה כמו באסרו חג, קשה עלינו הפרידה מהקב"ה, ומשאיר יותר הארה והשפעה על שאר ימות השנה.]
מוסקוביום

היסטוריה

ב-1 בפברואר 2004, צוות רוסי-אמריקני הודיע על גילוי היסודות מוסקוביום ו-ניהוניום. בצוות מדענים רוסים מהמכון המשותף למחקר גרעיני בדובנה ואמריקנים מהמעבדה הלאומית לורנס ליברמור. הצוות דיווח כי בין התאריכים ה-14 ביולי 2003 וה-10 באוגוסט 2003 נערכו ניסויים של הפצצת ²⁴³Am ביוני ⁴⁸Ca במאיץ חלקיקים. מההפצצה נוצרו ארבעה אטומי אונאונפנטיום, שדעכו אז לאונאונטריום בתוך 100 מילישניות תוך פליטת קרינת אלפא. לאחר עוד 1.2 שניות התפרק האונאונטריום ליסודות טבעיים.
ב-28 בספטמבר 2004, צוות מדענים יפני הודיע גם הוא כי יצר את היסוד החדש.
במאי 2006 יצירת היסוד אומתה בשיטה אחרת (זיהוי כימי של התוצרים הסופיים של דעיכת היסוד) במכון המשותף למחקר גרעיני בדובנה.
באוגוסט 2013, חוקרים מאוניברסיטת לונד בשוודיה דיווחו כי הוכיחו את קיום היסוד. בסוף שנת 2015 הכירו האיגוד הבינלאומי לכימיה טהורה ויישומית ביסוד זה כיסוד חדש.

שם

אונאונפנטיום היה השם הסיסטמטי הזמני שהעניק IUPAC ליסוד החדש, עם הסימון Uup. ביוני 2016, הכריז הIUPAC כי השם המוצע הוא מוסקוביום (Moscovium) וסימונו Mc. השם ניתן כדי להוקיר את רוסיה, לכבוד גילוי היסוד על ידי המכון המשותף למחקר גרעיני בדובנה (הצוות האמריקאי הונצח בשמו של היסוד טנסין).
לאחר תקופת המתנה של חצי שנה, ב-28 בנובמבר 2016, השם אושר רשמית.
שופינג

שׁוֹפִּינְג (באנגלית: Shopping‏, בתרגום מילולי: קניות) הוא תהליך של בחינת ובחירת מוצרים ושירותים שמציעים מוכרים וקמעונאים שונים, במטרה לרכוש אותם. שופינג נחשב לפעילות כלכלית וכן לפעילות פנאי נפוצה, והוא מאפיין בולט של תרבות הצריכה. 
עבור חלק מהאנשים, שופינג נחשב לפעילות בילוי או הסחת דעת, בה האדם מבקר במגוון חנויות מתוך כוונה לרכוש מוצרים. עבור אחרים, שופינג נחווה כמטרד או כורח. 
"שופינג חלונות ראווה" (window shopping) הוא כינוי לפעילות בה אנשים מבקרים בחנויות שונות ומביטים במוצרים המוצגים בחלונות הראווה שלהן, אך ללא כוונה לרכוש אותם מיד, אלא למשל כדי להעביר את הזמן שבין פעילויות אחרות שלהם, או במטרה לתכנן רכישה עתידית של מוצרים.
בערים רבות קיימים אזורי מסחר נרחבים בהם אנשים עורכים שופינג. לעיתים מוקמים מרכזים מסחריים המרכזים מספר חנויות ועסקים במבנה אחד. דוגמאות למרכזים מסחריים בעולם הן קניונים, כיכר מרכזית בעיר, שווקים ובאזארים. 
בתקופות מסוימות לאורך השנה ניכרת עלייה בפעילות השופינג של אנשים, במיוחד לקראת החגים ובמהלכם. תקופת שופינג ידועה היא "שופינג חג המולד", המתרחשת מחודש אוקטובר ועד לאחר חג המולד, החל בסוף דצמבר.
האנדאן סולטאן

האנדאן סולטאן (בטורקית עותמ'אנית: خندان سلطان, נולדה: 1574, נפטרה: 12 בנובמבר 1605) הייתה הולידה סולטאן בתקופת כהונתו של בנה, אהמט הראשון, מ-22 בדצמבר 1603 עד 12 בנובמבר 1605.

מוצא

לפי א.ד. אלדרסון,] מוצאה לא ידוע. מקורות מסוימים טוענים שמוצאה היה יווני ושמה המקורי היה הלנה. לפי גרסה אחרת, היא הייתה מבוסניה והרצגובינה ושמה המקורי היה הלן, גרסה זו נתמכת על ידי סדרת הדרמה הטורקית "המאה המפוארת: קסם".

חייה

היא הייתה אחת מן הפילגשים של מהמט השלישי כשהוא שימש כשליט מניסה והיא הולידה את אהמט הראשון ב-1590. 
לפני שבנה אהמט עלה לשלטון, היא לא נהנתה מכוח מכל סוג שהוא, כראוי להאסקי סולטאן של מהמט השלישי. גם לאחר שאהמט עלה לשלטון, סבתו ספייה סולטאן ניהלה את ההרמון המלכותי ולא האנדאן.

מותה

האנדאן נפטרה ב-12 בנובמבר 1605 בארמון טופקאפי בגיל צעיר (30–31) בתקופת כהונתו של בנה אהמט הראשון וסיבת מותה שנויה במחלוקת. ככל הנראה היא נפטרה כתוצאה מקלקול קיבה חמור. יש הטוענים כי היא הורעלה על ידי ספייה, האלימה או קסם, או שהיא התאבדה בגלל החשש מהתעצמות המחתרת שהתנגדה לשלטון העות'מאני, ג'לאלי.
גני בובולי

גני בובולי (באיטלקית: Giardino di Boboli) הם פארק ידוע, הממוקם בסמוך לארמון פיטי בפירנצה שבאיטליה.

היסטוריה

גני בובולי הוקמו מאחורי ארמון פיטי - הארמון אשר שימש כארמונה של משפחת מדיצ'י - משפחת הדוכסים הגדולים של טוסקנה. הגנים מהווים דוגמה לגני הרנסאנס האיטלקיים מהמאה ה-16, וכוללים את כל הסממנים של סגנון זה - אזורים בנויים, צירים שהגנים בנויים לאורכם, פסלים ומזרקות רבים, שדרות חצץ שלצידן נטועים עצים גבוהים, ואזורים פרטיים (נקרות (גרוטה) ונמפאומים) לצד אזורים פומביים.
גודלם של הגנים, ותכנונם כך שמאזורים רבים בגנים נשקף נוף העיר היה לא אופייני לאותה עת ולגנים מתקופות קדומות (גנים קדומים היו סגורים וניסו להפריד בין הנמצאים בגנים לבין העיר, תוך יצירת אשליה של שהות בחיק הטבע).
הגנים הוקמו עבור אלאונורה די טולדו, רעייתו של קוזימו דה מדיצ'י, דוכס טוסקנה. עבודות ההקמה החלו בתכנונו של ניקולו טריבולו, ולאחר פטירתו של טריבולו בשנת 1550 המשיכו בפיקוחו של ברטלומאו אמאנאטי וג'ורג'ו ואזארי אשר הקים את הנקרות. פסלי הגן מתקופה זו הם מעשה ידי ברנרדו בונטאלנטי.
בשל העדר מקורות מים טבעיים בשטח הגנים נבנתה אמת מים מנהר הארנו הסמוך.
הציר הראשי של הגנים יוצא ממרכז החזית האחורית של הארמון, ועולה במתלול גבעת בובולי תוך שהוא יוצר אמפיתיאטרון בצורת חצי סהר. במרכז האמפיתיאטרון מוקם אובליסק מצרי שהובא מוילה מדיצ'י שברומא. הציר מסתיים במזרקת נפטון שבמרכזה פסל מעשה ידי סטולדו לורנצי. האמפיתיאטרון נחפר מתוך הגבעה שעמדה מאחורי הארמון. בניית הגרוטו של מאדמה וגרוטו נוסף בתכנונו של ואזארי החלה בשנת 1583 והושלמה על ידי בונטאלנטי בשנת 1593. הגרוטו הכיל בעבר את "האסירים" מעשה ידי מיכלאנג'לו. כיום בגרוטו ניצבים העתקים של הפסלים (בעוד שהפסלים המקוריים עברו למוזיאון האקדמיה לאמנות של פירנצה).
ציר נוסף, בזווית ישרה לציר המרכזי תוכנן על ידי ג'וליו פאריג'י. ציר זה מוביל במורד של טרסות, שמשני צדדיו בוסקטים רבים.
הגנים הורחבו במהלך השנים: בשנת 1617 הוקם בגנים הגרוטו של וולקן (Grotticina di Vulcano), ובמהלך המאה ה-17 הגיעו לגודלם הנוכחי - 45,000 מ"ר.
במהלך המאה ה-18 נוספו לגנים פסלים רבים ובהם פסלי "פאריס והלנה" מעשה ידי ונצ'ינזו דה רוסי.
כיום הגנים מהווים אתר נופש ופנאי לתושבי העיר, וכאתר תיירות מרכזי בעיר.
יצחק ואהל

ביוגרפיה

ואהל נולד בשנת 1915 בחרסון שבאוקראינה. כשהיה בן שבע נדד עם הוריו חזרה לעיר מוצאם, ורשה, אך הוריו נפטרו ממחלת טיפוס הבטן בדרך, ויצחק ואחיו גודלו בוורשה על ידי דודתם, בעוד אחותו נותרה באוקראינה. בפולין למד בגימנסיה העברית חינוך, עד עלייתו לארץ ישראל בשנת 1933. אחיו ואחותו נשארו באירופה ונספו בשואה.
לאחר עלייתו לישראל, החל ואהל בלימודי בוטניקה באוניברסיטה העברית בירושלים. בסיום לימודיו החל לעבוד, בשנת 1939, כמורה לטבע בכפר הנוער בן שמן. במקביל המשיך בלימודי דוקטורט, בהנחייתו של פרופ' ישראל רייכרט, בנושא הביולוגיה של פטריית האורנייה.
בשנת 1946 עבר ללמד בבית הספר החקלאי מקווה ישראל. בשנת 1949 השתלם באוניברסיטת מינסוטה, ממנה הוזמן על ידי הממשל האמריקני להצטרף לצוות המחקר שבחן את הירידה ביבול התבואה בארצות הברית. הפתרון לבעיה, באמצעות הכלאת זני תבואה אמריקנים וישראלים, נמצא ביוזמתו.
עם שובו לישראל, בשנת 1951, התקבל כפרופסור חבר בבית הספר לחקלאות ברחובות, שהיה לימים לפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית. בשנת 1966 עבר ללמד באוניברסיטת תל אביב, שימש בה פרופסור מן המניין והקים בה את המכון לחקר הדגנים.
עבודתו ומחקריו זכו להוקרה בקבלתו את פרס רוטשילד בחקלאות (1964), פרס הארווי במדעים ובטכנולוגיה מטעם הטכניון (1978), פרס ברונו קרייסקי על תרומתו להגברת העמידות של יבולים בעולם השלישי (1985) ופרס ישראל לחקלאות (1992).
ואהל נישא בשנת 1958 לאסתר גלובוס, ממנה התאלמן לאחר 24 שנים. הוא נפטר לאחר מחלה ממושכת בינואר 2004, בגיל 89.
תיירות נגישה

תיירות נגישה היא יוזמה לשיפור הנגישות של אתרי תיירות ומוצרים ושירותים הקשורים בהם, לבני אדם עם מגוון רחב של יכולות פיזיות וקוגניטיביות, ובכך למנוע אפליית תיירים על רקע לקות, זקנה או מגבלה רפואית זמנית.
המונח הופיע במאמר משנת 2009 בתיאור "תיירות נגישה מאפשרת לבני אדם בעלי צורכי גישה, כולל הבטי ניידות, ראייה, שמיעה, ותפיסה, לתפקד באופן עצמאי, בשיוויוניות ובכבוד, על ידי אספקת מוצרי תיירות, שירותי תיירות וסביבה תיירותית המיועדים לכלל. הגדרה זו כוללת את כל בני האדם, כולל אלה המתיירים בלווית ילדים בעגלות, אנשים עם מוגבלויות וקשישים".

סקירה כללית

מאז שנות השישים קיימת עליה במודעות לחשיבות שילובם של אנשים עם מוגבלויות. עם ההבנה ליחס המכובד לו רשאים לזכות אנשים עם לקויות, מגיעה גם נגישות המתבטאת בנהלים מתחשבים ובעיצוב המתאים לצורכי הכלל. 
העוסקים בנגישות (כמו גם העוסקים בריפוי בעיסוק) נוהגים לחלק את תחומי החיים לארבע קבוצות: עבודה, לימודים, טיפול עצמי (Self-care) ופנאי. בניגוד לנגישות פנאי, הכוללת בתוכה תיירות נגישה, נגישות בשלושת תחומים החיים הראשונים קלה יותר לנימוק בעזרת המושגים זכויות האדם או פרודוקטיביזציה של החברה. דהיינו, קל יותר לשכנע את בעלי הסמכות ואת הציבור, למשל, שהשכלה נגישה היא זכות אנושית בסיסית או שהיא כדאית לכלל החברה מבחינה כלכלית. לכן, דווקא תרבות פנאי נגישה, דווקא הרצון לחלוק עם המוגבל את המותרות ואת ההנאות מראה את קבלתו בחברה.
ענייני הנגישות, כולל התיירות הנגישה, זוכים להכרה ולחשיבות של גופים בינלאומיים ושל רשויות ביצוע כגון 
הנציבות האירופית ובמקומות שונים בעולם ננקטו כבר צעדים לקידום תקנות והנחיות בנושא זה והוקצו משאבים מיוחדים ליישומן, כולל מחקר בנושא. באוסטרליה, מרכז המחקר המשותף האוסטרלי לתיירות בת-קיימא קבע תוכנית למחקר בנושא תיירות נגישה אשר מטרתה ליצור בסיס מחקר שעל יסודו ניתן לפתח מקור מידע להיצע, ביקוש, תיאום, ופיקוח הנדרשים בתחום שוק זה.
באירופה לבדה היו, נכון לשנת 2008, יותר מ-50 מיליון בני אדם נכים, ויותר מ-600 מיליון נכים ברחבי תבל. אולם רעיון התיירות הנגישה, שאינו מיועד לנכים בלבד, עשוי להביא תועלת לכ-130 מיליון איש באירופה לבדה.
ישראל זופניק

ישראל זופניק (או זשופניק; ה'תרס"ה 1905 - כ"ז בחשוון ה'תשמ"ד נובמבר 1983 ניו יורק) היה תורם בולט של מוסדות העדה החרדית בישראל והקהילות החרדיות בישראל ובארצות הברית, ושמו מונצח בבנייני מוסדות שונים.
ג'אד הירש

ביוגרפיה

הירש נולד ברובע ברונקס בניו יורק למשפחה יהודית, בנם של סאלי וג'וזף סידני הירש. למד ב"תיכון דיוויט קלינטון" ולאחר מכן במכללת העיר ניו יורק, שם סיים את לימודיו עם תואר בפיזיקה.
התפרסם לראשונה בארצות הברית ב-1974 בסדרת הטלוויזיה "החוק", ולאחר מכן בסדרה "דלווקיו" בדמותו של סמל דומיניק דלווקיו. ב-1978 החל לשחק בתפקיד הראשי בסיטקום "טקסי"; הירש הופיע בסדרה בדמותו של אלכס רייגר במשך כ-5 שנים, במהלכן זכה על הופעתו בפרס אמי. ב-1978 הופיע גם בסרט הקולנוע "מלך הצוענים". דמות ראשית נוספת בה התפרסם הירש הייתה ג'ון לייסי, בסדרה הקומית "ג'ון היקר"; על תפקידו זכה בהמשך בפרס גלובוס הזהב, ב-1988.
ב-1980 שיחק הירש בסרטו הראשון של רוברט רדפורד כבמאי, "אנשים פשוטים", בתור ד"ר טיירון ברגר, הפסיכיאטר של תלמיד התיכון המעורער קונראד ג'ארט (טימותי האטון); על הופעתו בסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב ולפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (אותו הפסיד לעמיתו בסרט, האטון). בשנת 1983 שיחק בסרט  הדרמה "ללא עקבות" לצד קייט נליגן. ב-1986 זכה הירש בפרס טוני על הופעתו במחזה "אני לא רפפורט". ב-1988 הופיע בדרמת ההתבגרות של סידני לומט "אהבה במלכוד" בתור ארתור פופ, מהפכן שבשל מעשיו ומעשי אשתו אנני הוא נאלץ להחליף זהויות בקצב תדיר.
הירש התפרסם ברחבי העולם ב-1996 בתפקידו כיוליוס לוינסון, אביו של דייוויד (ג'ף גולדבלום), בסרטו של רולנד אמריך "היום השלישי", תפקיד אותו הוא מגלם בסרט ההמשך היום השלישי: התחדשות שיצא לאקרנים ב-2016. ובאותה שנה התארח בסיטקום "קרוליין בעיר" בכיכובה של ליאה תומפסון. לפני כן, הופעתו האחרונה בקולנוע  הייתה  ב-2001 בסרטו של רון הווארד "נפלאות התבונה", בו גילם את הלינגר, ראש מחלקת המתמטיקה שבאוניברסיטת פרינסטון. 
בשנות ה-2000 נודע הירש בעיקר בזכות תפקידו בסדרת המתח "מספ7ים" בתור המתכנן העירוני אלן אפס, אביהם של שאנשי ה-FBI צ'רלי (דייוויד קרומהולץ) ודון; הירש הופיע לצידו של קרומהולץ גם ב-1992 במחזה "שיחות עם אבא שלי", עליו זכה הירש בפרס הטוני השני שלו.
שיחק בסיטקום "הגולדברגים" בתור אביו של מאריי. לאחר מכן, כיכב בסדרה הקומית "קפה ומאפה" לצד קייטי סגל.
נישואיו הראשונים של הירש היו ב-1956 ונמשכו כשנתיים בלבד. ב-1992 נישא בפעם השנייה, לבוני צ'אלקין, אך הזוג נפרד כעבור 11 שנים. להירש שלושה ילדים.
סבסטיאן שטייגר

סבסטיאן שטייגר (בגרמנית: Sebastian Steiger;‏ 1918, אוטלינגן ‏ - 2012, בזל) היה מורה וחסיד אומות העולם משווייץ.

קורות חיים

סבסטיאן שטייגר היה בנו של כומר קלוויניסטי. הוא למד בסמינר למורים בשירס . בין השנים 1943-1940 למד בסמינר למורים בציריך.

פעילותו למען יהודים בתקופת השלטון הנאצי

בתחילת 1943 נשלח שטייגר משווייץ לעבוד בבית היתומים בטירה שאטו דה לה היל (Château-de-la-Hille) בארייז'. בית היתומים נוהל על ידי הארגון "סיוע שווייצרי לילדים" (Secours Suisse aux Enfants) אותו הקים מוריס דובואה. ארגון זה היווה סניף של הצלב האדום השווייצרי. בין שוכני בית היתומים היו 120 ילדים יהודים שנמלטו מגרמניה לבלגיה אחרי ליל הבדולח. שטייגר לימד מתמטיקה וצרפתית את הילדים בגיל בית הספר היסודי. בנוסף לכך לקח את הילדים לטיולים בסביבה, לימד אותם שירים וסיפר להם סיפורים. בסוף 1943 נתן את דרכונו השווייצרי ליהודי, לאחר שהחליף את תמונת הדרכון כדי להציל את היהודי מגירוש. יהודי זה, ולטר קמלט (Walter Kamlet), הצליח להימלט לשווייץ בעזרת דרכונו של שטייגר. שטייגר המשיך להתגורר בצרפת ללא הדרכון. כשביקש לחזור לשווייץ, נעצר על ידי המשטרה השווייצרית עד שהצליח להוכיח את זהותו.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה המשיך ללמוד שטייגר הוראה בתחום החינוך המיוחד והמשיך בקריירת הוראה בארלסהיים  ובבזל. כמו כן המשיך שטייגר בפעילותו למען יהודים. הוא ייסד אגודה לסיוע לילדים יהודים. הוא נישא ב-1956 ונולדו לו שלושה ילדים. בין השנים 1990-1958 הוביל אירועי זיכרון ביום זיכרון שנתי לילדים היהודים שנספו בשואה (Tag des jüdischen Kindes). הוא היה חבר ועדת התיאום הגרמנית לשיתוף פעולה יהודי-נוצרי , האגודה השווייצרית-ישראלית (גר') ועמותת ידידי ילדי קריית יערים.
בשנת 1982 פרסם שטייגר ספר על חוויותיו כמורה בשאטו דה לה היל ("Die Kinder von Schloss La Hille"). בשנת 1985 ביקר שטייגר בלהבות הבשן ונפגש עם הילדים שחינך בשאטו דה לה היל.

הכרה

בשנת 1993 הכיר יד ושם בסבסטיאן שטייגר בתור חסיד אומות העולם.
לודז'יה

היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1924, ברחוב נחמני 43 בתל אביב, בשם "לודז'יה חברה לטקסטיל בע"מ" על ידי קבוצת יזמים שמקורם בעיר לודז' שבפולין (ומכאן שמה לודז'יה): משה ברלינסקי, בנימין גוטר, יצחק שינפרבר, אלעזר בראון, מאיר דנציגר ויהודה מוזס. 
בשנת 1925 עבר המפעל לידיו של אריה שנקר שהפך אותו למפעל מצליח. בשנת 1936 הועתק המפעל לשכונת "אגרובנק" (לימים אחת משכונות חולון) והיה לאחד מהמפעלים הבולטים בארץ ישראל של תקופת המנדט. תוצרתו נשלחה לאסיה ולאירופה. בשנת 1963 נרכשו על ידי טיבור רוזנבאום 51% ממניות לודז'יה.
בשנת 1977 נרשמה החברה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב ומאז היא חברה ציבורית.

מיזוג עם חברת רוטקס

בשנת 1985, מוזגה לודז'יה עם חברת רוטקס שנוסדה גם כן בשנת 1924, על ידי משה אהרון רוטלוי ובניו זליג ואברהם, בשכונת פלורנטין בתל אביב. במשך הזמן מפעל רוטקס גדל והפעילות הועתקה  למפעל גדול יותר בבני ברק. בעקבות מיזוג עם חברת רוטקס שונה שם החברה ל"לודז'יה רוטקס חברה לטקסטיל בע"מ". כל הפעילות של מפעל רוטקס בבני ברק הועברה למפעל לודז'יה בחולון, והמפעל בבני ברק נסגר.
בשנת 1990, רכשה לודז'יה את השליטה בחברת ארגמן תעשיות, חברה שנוסדה בשנת 1934, בשם ארגמן מפעלים לצביעת טקסטיל,  על ידי אברהם קליר ושמואל זקס, ועסקה במתן שירותי צביעה ואשפרה לתעשיית הטקסטיל, באמצעות מפעל שהיה ממוקם בתחילה ברמת גן, לאחר מכן בבני ברק והחל משנת 1966 באזור התעשייה ביבנה. 
בשנת 1996, נעשתה עסקה בין לודז'יה לבין ארגמן תעשיות, לפיה העבירה לודז'יה לארגמן את
פעילותה היצרנית והשיווקית בתחום ייצור ושיווק מוצרי ההלבשה, בתמורה למניות של החברה. כך שהפרדו הנכסים הנדלניים של לודז'יה (שעיקרם מגרשים בחולון ובבני ברק שבהם שכנו מפעלים של החברה), מפעילות הטקסטיל שהתרכזה בחברה הבת ארגמן. באותה שנה גם שונה שם החברה לשמה הנוכחי - "לודז'יה רוטקס השקעות בע"מ".
בשנת 2000, רכשה חברת ארגמן תעשיות, החברה הבת של לודז'יה רוטקס, את חברת הטקסטיל גיבור סברינה, שעסקה בייצור הלבשה תחתונה וגרבונים בשיטת "אל תפר", תמורת כ-10.4 מיליון דולר, לאחר שבמשך שנים סבלה מקשיים כלכליים והייתה על סף הליך פירוק . קבוצת לודז'יה רוטקס הצליחה להבריא את החברה, שינתה את שם החברה לרוטקס בע"מ. בשנת 2007, הנפיקה לציבור מניות ונרשמה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב כחברה בת של ארגמן תעשיות.
בשנת 2004, ארגמן תעשיות סגרה את אתר הייצור ביבנה עקב הפסדים והעבירה את הפעילות למפעל כיתן בדימונה. המפעל ביבנה היה אחד מהסמלים החשובים ביותר של תעשיית הטקסטיל הישראלית, מתחם ענק בהיקף של 110 דונם שתיכנן האדריכל רם כרמי, שהעסיק בשיאו למעלה מ-1,000 עובדים.

יציאה מעסקי הטקסטיל

בשנת 2013, רכשה חברת דלתא גליל תעשיות  את פעילות ההלבשה של לודז'יה רוטקס שכללה באותה העת רשת חנויות הלבשה.
בנובמבר 2015, חילקה החברה דיבידנד בעין של כל מניות ארגמן תעשיות בע"מ, המוחזקות על ידי החברה, ובכך חיסלה את כל פעילותה בתחום הטקסטיל.
בשנת 2016, מכרה לודז'יה את שטח המפעל לשעבר בחולון לקבוצת עזריאלי ואת המגרש בבני ברק לחברת הביטוח "הפניקס" (על שטח שני המפעלים לשעבר יבנו מגדלי משרדים).
נופל וקם (סדרת טלוויזיה)

עלילת העונה הראשונה

עלילת הסדרה מתרכזת סביב פיט הולמס, קומיקאי כושל בשנות ה-30 המנסה לפרוץ בסצנת הסטנד-אפ הניו יורקית. פיט מגלה שאשתו ג'סיקה בוגדת בו, נפרד ממנה וכתוצאה מכך נע בין בתים של קומיקאים שונים שאותם פוגש במקרה. הוא מתחבר עם ארטי לאנג, קומיקאי ותיק שמכור לסמים ולאלכוהול. פיט מנסה להיעזר בארטי כדי לקדם את הקריירה ולעזור לו להיגמל מסמים. פיט הוא נוצרי מאמין אשר מפחד לצאת כנגד הדת ולחטוא. פיט מחלק פרסומות למועדון קטן בניו יורק בתמורה לאפשרות להופיע במועדון. כדי להרוויח כסף פיט מופיע כמחמם קהל בתוכניות בידור. פיט מתמודד גם עם הבגידה של אשתו ג'סיקה שעוזבת אותו לטובת ליף, אדם רוחני שעובד כמורה לאומנות. במהלך העונה פיט מנסה להתמודד עם הפרידה מג'סיקה ומתקשה לקדם את קריירת הסטנד-אפ שלו.

עלילת העונה השנייה

בעונה השנייה פיט גר אצל ליף שנפרד מג'סיקה ומשמש כמדריך הרוחני שלו. במקביל לסטנד-אפ פיט נאלץ לעבוד בגלידרייה. פיט פוגש את אלי ריסן, קומיקאית צעירה ומצליחה שמגיעה להופיע במועדון שפיט מופיע בו. הם מתחברים ובמהלך העונה הופכים לזוג. בו בזמן, פיט נחשף לסצנת הסטנד-אפ האלטרנטיבית והקריירה שלו מתחילה לפרוח. לקראת סוף העונה פיט ואלי מנסים את סטנד-אפ המכללות ומופיעים בפני סטודנטים. פיט חווה הצלחה גדולה יותר מאלי ומערכת היחסים שלהם מתחילה להתערער. בפרק הסיום, פיט ואלי מתחרים בקרב "צלייה" בו הם צוחקים אחד על השני. פיט מנצח את אלי ומעפיל לגמר התחרות, מה שמוביל לסיום מערכת היחסים ביניהם.

ביקורות

בסך הכל, העונה הראשונה והשנייה קיבלו ביקורות טובות. לפי אתר Metacritic העונה הראשונה קיבלה ציון ממוצע של73% ואילו לפי אתר Rotten Tomatoes העונה הראשונה קיבלה מטעם המבקרים ציון ממוצע של 90% . מטעם הצופים קיבלה העונה הראשונה ציון ממוצע של 82% נכון לאפריל 2018. לפי Rotten Tomatoes, העונה השנייה קיבלה מטעם הקהל ציון ממוצע של 92% נכון למאי 2018. במסד הנתונים הקולנועיים IMDb הסדרה קיבלה ציון ממוצע של 7.4 מתוך 10.
מארק אנטואן פרסבל

תולדות חייו

פרסבל נולד בצרפת בשנת 1755 במשפחה צרפתית אריסטוקרטית. בשנת 1795 נשא אישה, אך התגרש עד מהרה.
כתוצאה מהשתייכותו למעמד האריסטוקרטי התנגד למהפכה הצרפתית ותמך במלוכנות. הוא אף פרסם שירה אנטי מהפכנית, ונכלא עקב כך על ידי נפוליאון, ב-1792.
כשהצועני אוהב

הרקע לכתיבת השיר

במהלך העבודה על האלבום "נשמה צוענית" פגשה ארזי את הזמרת יהודית רביץ שהקליטה באולפן הסמוך את אלבומה באה מאהבה.
תוך כדי הקלטת האלבום ילדה ארזי את בתה היחידה אלונה ולאחר הלידה העניקה לה רביץ במתנה לחן חדש באווירה צוענית שיתאים לאלבום. הלחן נמסר לאהוד מנור שכתב את כל שירי "נשמה צוענית.

מצעד הפזמונים

חרף הצלחתו של האלבום נשמה צוענית, שמכר עד היום כ-150 אלף עותקים וזכה למעמד של אלבום פלטינה כפולה כחודש לאחר שיצא לחנויות, ועל אף ששיריו זכו להצלחה גדולה ברדיו, הם לא הורשו להשתתף במצעד הפזמונים מכיוון שלא היו שירים ישראליים מקוריים, מלבד השיר "כשהצועני אוהב" שהוצג במצעד הפזמונים ב-3 במארס 1987 ושהה בו 11 שבועות מהם ארבעה במקום הראשון.
במצעד הפזמונים השנתי תשמ"ז הגיע למקום החמישי וארזי הוכתרה בפעם השלישית בתואר זמרת השנה.
באלבום היידיש שלו "ציגיינער נשמה", המתבסס בעיקר על גרסאות יידיש לשיריה הצועניים של ארזי, הקליט הזמר והשחקן יוני אילת גרסת יידיש לשיר זה ("א צגיינער ליבע").
אלדן

היסטוריה

חברת אלדן נוסדה על ידי יוסף דהן בשנת 1967 כחברת השכרת רכב באשקלון, שם נתנה מענה לצורכי התיירים שהגיעו לנפוש בעיר. בשנת 1980 הרחיבה אלדן את פעילותה בישראל ופתחה סניפים נוספים, הראשון שבהם בתל אביב. בשנת 1986 פתחה החברה סניף בנמל התעופה בן-גוריון. בתחילת 1987 היו לאלדן עשרה סניפים בישראל והיא הייתה חברת השכרת הרכב הרביעית בגודלה בישראל, והגדולה ביותר שהייתה בבעלות ישראלית. באותה שנה הרחיבה אלדן את פעילותה לחו"ל כאשר פתחה סניף בפריז. נכון ל-2013, קבוצת אלדן מונה 24 סניפי מכירה והשכרת רכב מאילת ועד קריית שמונה ומוקדי הזמנות לתיירים באנגליה ובצרפת. כמו כן, קבוצת אלדן פועלת כיום בענף המלונאות ובבעלותה מלון אלדן ירושלים ומלון Verlain בפריז והיא פועלת גם כן בענף הביטוח לרכב ולדירה.

אלדן שירותי דרך

אלדן שירותי דרך בע"מ הוקמה בשנת 1995 כאגף באלדן השכרת רכב, ובשנת 1998 התאגדה לחברה נפרדת בשם “אלדן שירותי דרך” בבעלות החברות תעבורה ואלדן.
מאז שנת 1998 החברה פועלת בתחומי שירותי דרך לרכב, הובלת רכב, גרירה, חילוץ ועבודות מנוף. 
מנכל החברה מאז שנת 1998 הוא משה כהן. 
לרשות החברה צי של כ-130 משאיות המאפשרות הובלת מגוון כלי רכב וציוד כגון: מכוניות, משאיות, כלי צמ"ה ובמות הרמה, וכן צוות מחלצים על גבי קטנועים ורכבי גרר קטנים לשירות מהיר כולל חניונים סגורים. בחברה מועסקים כ-150 עובדים.
פרנקולין מצויץ

מאפיינים

אורכו של הפרנקולין המצויץ 33-35 ס"מ ומשקלו 240-460 גרם. הוא בעל צוואר ארוך וגוף מעול עם כנפיים חומות, בטן בהירה וצוואר מנומר בכתמים שחורים. הראש בעל כיפה שחורה וישנו פס שחור בין העיניים למקור השחור.
מצוי באזורים שונים ברחבי הערבות והסוואנות האפריקניות והוא מסתגל גם לאזורים יבשים יותר. מזונו העיקרי הוא זרעים, ניצני עלים וחרקים. הוא מצוי מסודאן בצפון לדרום אפריקה בדרום.