עובד משק בית

עובד משק בית הוא נותן שירות בשכר בבית המעסיק (לרוב המעסיקה) שתפקידו לדאוג לניקיון ותחזוקת משק הבית. יש עובדים שבאחריותם גם טיפול בילדים ועבודות כמו בישול, קניות ועוד. הרוב המוחלט של המועסקים בעבודות הניקיון והתחזוקה בבתים פרטיים הם נשים, וכינויין בישראל "עוזרות בית". מרבית עוזרות הבית מועסקות על בסיס יומי בתכיפות משתנה (בדרך כלל חד שבועית). יש גם עוזרות בית הלנות בבית המעסיק.

מאפייני העיסוק

לרוב משתייכים עובדי משק הבית לשוליים החברתיים.
מאז 1880 ובמיוחד מסוף שנות ה-50 קיימת עליה מתמדת בשיעור הנשים היוצאות לעבוד בשכר, כולל נשים נשואות ואמהות. במשפחות בהן המצב הכלכלי מאפשר זאת, מטלות הבית עוברות בחלקן או במלואן לעובדי משק הבית.
עובדי משק הבית, רבים מהם מהגרי עבודה, מונים נכון ל-2011 כמאה מילון נפש ברחבי העולם, מעל 80% מהם נשים. במדינות דוגמת אינדונזיה והפיליפינים ייצוא עובדי משק בית הפך לענף מרכזי. פן נוסף של המקצוע הוא עבודת ילדים. ההערכה היא כי בעולם, לפחות 10 מיליון ילדים עובדים במשרות עזרה במשק בית, רבים מהם בהודו, בנגלדש ובמדינות אמריקה הלטינית ואסיה.
ביוני 2011 אושרה אמנה בינלאומית בחתימת 127 מדינות, המגינה על עובדי משק בית זרים ומעניקה להם זכויות.
מגמה זו של עובדי משק בית הזורמים ממדינות עניות למדינות עשירות, מעודדת במובן מסוים שחרור קבוצה אחת של אנשים, על חשבון ניצול קבוצה אחרת. מבחינה מגדרית, מתקיימת בבסיס מערכת יחסי מעסיקה-עובדת הסיטואציה בה אשה אחת מעבירה לאשה אחרת, עוזרת הבית, את ביצוע עבודות הניקיון הפחות אטרקטיביות, שבאחריותה האישית והמגדרית. את מקומם של הגברים בשותפות במטלות הבית מחליפות נשים עניות.

עוזרות בית בישראל

בעשורים הראשונים של המאה העשרים עבד בארץ אחוז לא מבוטל של נשים יהודיות כעוזרות בית, מזרחיות ואשכנזיות כאחד. נשים תימניות עבדו במשקי בית בשכר כבר בסוף המאה ה-19. השכר היומי היה נמוך ועמד ב-1928 על 4 גרוש ליום עבודה.
עבודת משק הבית הבלתי שוויונית במהותה, עוררה תרעומת בקרב החלוצות בנות העליות הראשונות ממזרח אירופה.
בשנות ה-30 התגברה תעסוקת נשים מזרחיות במקצוע וכן העסקת נערות וילדות. תנאי ההעסקה של נשים מזרחיות היו ירודים משל האשכנזיות.
תנועת הפועלות ניסתה לאגד את עוזרות הבית, ולמנוע העסקה לא מאורגנת שלהן, אך ללא הצלחה יתרה, בנוסף, ברוח התקופה, הופעל לחץ על המעסיקות להעסיק עובדות עבריות בלבד.
העלייה היהודית בסוף שנות ה-40 ובשנות ה-50 הביאה גל של עולות חדשות למקצוע. בארץ התפתחו שוקי עוזרות בית. בת"א התקיים שוק עוזרות בית ליד שוק בית לחם (היום שוק בצלאל). "הן מציעות עצמן לעקרת הבית בקול צורמני ובמלחמות ידיים". ב-1960 החליט משרד העבודה למסד את המקצוע ולהקים לשכת עבודה לעוזרות בית, וכן לקבוע שכר אחיד לעבודתה. המחיר לשעת עבודה היה לירה אחת.
למרות מיסוד התחום לא נעלמו שווקים אלה מהנוף.
החל מאמצע שנות השישים עולה הביקוש לעוזרות בית ומשתפרים תנאי עבודתן. שכרן עולה, וחל שיפור בתנאים הסוציאליים.
בשנות השישים והשבעים נשים מזרחיות רבות נטשו את המקצוע לתעסוקות חלופיות, ופינו מקום לנשים ערביות, ששכרן נמוך יותר. כמו כן נכנסו לשוק עולות חדשות, בעיקר מהודו והונגריה,וכן סטודנטיות.
בשנות השמונים והתשעים חלו שינויים מרחיקים לכת בשוק ניקיון משקי הבית שמקורו במספר סיבות: עלייה גדולה במשרד החברות הקבלניות המעסיקות עובדים, כניסת העובדים הזרים לשוק העבודה וחדירת נשים רבות מגל ההגירה הגדול מברית המועצות לשעבר. ענף ניקיון הבתים הוא היחידי שבו חדירת עובדים זרים לא הורידה את השכר. הסיבה היא שבענף זה חלים כללי היצע וביקוש, בניגוד לענפים אחרים בהם העובדים הזרים כבולים למעסיקים.
ב-2003–2004 נוצר מחסור חמור בעובדי משק בית עקב הקמת משטרת ההגירה ב-2002 וגירוש כ-100,000 עובדים זרים בתקופה של שנתיים. בעקבות החמרת הענישה שינו רבים מהישראלים את דפוסי ההעסקה שלהם, כשליש מהישראלים נמנעו מלהעסיק עובדים זרים.
ב-2003 העסיקו 370,000 משפחות או יחידים עוזרות בית. כ-18% מהמנקים במשקי בית היו עובדים זרים וכ-40% מהם עולים חדשים. את מקומם של העובדים הזרים תפסו ישראליות, מתוכן גם סטודנטיות כעבודה זמנית, ערביות ועולות מרוסיה.
על-פי סקר של משרד התמ"ת 16.4% מהנשים בישראל העסיקו ב-2006 עוזרת בית. השכר המשולם לעוזרות בית (ישראליות וזרות) היה 35–40 ש"ח לשעה, כפול משכר המינימום. עוזרת בית עובדת בממוצע 4.4 שעות בבית הלקוחה, לרוב פעם בשבוע. ככל שעולה רמת ההשכלה של האשה, עולה שיעור העסקה של עוזרת הבית. 84% מהמעסיקות עוזרת בית עובדות מחוץ לבית.
לפי נתוני הלמ"ס, עמד ממוצע ההוצאה החודשית לנפש בישראל ב-2010 על תשלום לעוזרת בית: 108 ש"ח. בעשירון העליון הוא הסתכם ב-456 ש"ח לנפש, ובתחתון ב-7 ש"ח נטו.
בדרך כלל מתקיימים יחסי עובד-מעביד בין עובד משק בית ובין מעסיקו, אך מקובלת גם העסקה דרך קבלני כוח אדם וקבלני שירות. קיום יחסי עובד-מעביד מקנה לעובד משק בית את כל הזכויות הנובעות מכך. עם זאת, יחיד המעסיק עובד במשק בית פטור מהחובה לתת תלוש משכורת לעובד זה. לעניין ביטוח לאומי חלים כללים מיוחדים להעסקת עובד משק בית.
בשני מקרים בולטים עלתה לדיון השאלה מי הוא מעסיקו של עובד במשק בית: האם המעסיק הוא שני בני הזוג המתגוררים בבית זה, או האישה בלבד? בשני מקרים אלה, של עובדים זרים שהועסקו ללא היתר בבתיהם של אהוד ברק ויהודה וינשטיין, הוטל האשם הפלילי רק על נשותיהם.