אח"י בת שבע

תיקונים וציוות

הספינה Zambia Challenge הובאה מדאר א-סלאם לנמל מומבסה בקניה על ידי צבי תירוש עם צוות אפריקאי ששכר במקום. במומבסה שונה שם הספינה ל'אח"י בת שבע' בדומה לשמות אוניות העזר 'אח"י בת גלים (ת-81)' ו'אח"י בת ים (ת-83)', – שפעלו כבר בזירת ים סוף באותה תקופה. האונייה היא כלי השיט היחידי שנשא שם זה בחיל הים. 'אח"י בת שבע' קיבלה את מספר הצי פ-57 כהמשך למספרי הצי בסדרת הנחתות הראשונה. שהיו באורך 36 מ' (פ-51, פ-53, פ-55) שנבנו במספנות ישראל והועברו לזירת ים סוף בדרך היבשה. הספינה הועלתה להספנה במבדוק יבש לצורך ביצוע טיפול במכלי האיזון והוצאת נטל חצץ שהיה בנחתת.
איוש - רס"ן צבי גבעתי קיבל את הפיקוד ורס"ן משה אוקסמן קצין מכונה. יתר הצוות - שכלל את סגן שאול חורב שיועד להיות מפקדה לאחר הגיעה לישראל וכן וסגן רווה ששימש כסגן המפקד וימאים מפלגה 924 באשדוד - הצטרף עם 'אח"י בת ים' - שהגיעה מאילת למומבסה וגם היא הוספנה באותו נמל.
לאחר סיום הטיפולים הפליגו הספינות יחד עד הכניסה לשארם א-שייח' - בסיס מפרץ שלמה. בעת שהתקרבו למצרי טירן נוצרה בהלה בכוח ששהה במקום ואף נפתחה עליהם אש. והגיעה ב-23 ביוני 1969 לנמל אילת.
בבסיס מפרץ שלמה התקיים טקס קבלת הפנים בו השתתף מפקד חיל הים האלוף אברהם בוצר. בסיום הטקס מסר רס"ן צבי גבעתי את הפיקוד לסגן שאול חורב. מפקד חיל הים האלוף בוצר הפליג עם הנחתת מבסיס מפרץ שלמה עד הכניסה לנמל אילת.

התקנות כנחתת

באילת עמדה הספינה להתקנות שבוצעו על ידי מספנות ישראל וכללו את התקנת כיסוי מעל המחסן הראשי. הכיסוי יצר סיפון עליון שאפשר לשאת עליו נגמ"שים וגם להנחית שני מסוקים כבדים. הותקנה רמפה שאפשרה ירידת רק"ם מהסיפון העליון לתחתון. בניסויי ראשון שנערך באילת ללא רק"ם הסתבר כי כוח המנועים איננו מספיק ליציאה מחוף הנחיתה, קצב ריקון הנטל איטי מדי והעוגן האחורי שהורם על ידי כננת דיזל – לא מסוגל לסייע והוחלט כי נדרשים שיפורים בקצב ריקון הנטל, והתקנת מנועי חיצון. דבר שנדחה לשלב מאוחר יותר.
נחיתת מסוק ראשונה על הבת שבע (עוד לפני פתיחת מעטפת מסודרת) התבצעה בסתיו 1969 כאשר סגן הרמטכ"ל האלוף עזר ויצמן שהטיס את המסוק בלוויית מפקד חיל הים האלוף בוצר נחתו על הספינה שעגנה בין אי האלמוגים לחוף.
נשיאת כח שייטת 13 מכיוון שהכביש בין אילת לשארם טרם נסלל, ועוד טרם סיום השיפוצים, פורקה הרמפה ממקומה הקבוע, והותקנה בין רציף הנמל לסיפון העליון. ומהרציף עלו לסיפון העליון מספר משאיות עם כלי שיט של שייטת 13 (חזירים). המשאיות נפרקו בבסיס שלמה בצורה דומה, ומשם המשיכו בנסיעה לכוון אבו רודס. החזירים שהובלו השתתפו במבצע אסקורט הטבעת טרפדות מצריות לפני הנחיתה המשוריינת במבצע רביב.

כשירות מבצעית

לאחר שהסתיימו כל ההתקנות של הנחתת - לרבות הגדלת יכולת פריקה מהירה של מי נטל כדי לאפשר יציאה מהחוף. נערך בסתיו 1969 ניסויי העמסה מלא שבסיומו קיבלה הנחתת אישור כשירות מבצעית. ניסויי ההעמסה המלא התבצע עם טנקים מסוג טיראן ונוהלו על ידי אל"ם יואל גורודיש ראש תורת חיל שריון. הניסוי תוכנן להתבצע לאורך שבוע במפרץ מרסה בארקה שמדרום לשארם א-שייח'.

אח"י בת שבע הובילה את כל הכוחות שהשתתפו בניסוי לרבות כוחות הסיוע הלוגיסטיים בשני סבבים מנמל אילת היות שטרם נסלל כביש. לאחר שכל כוחות השריון הגיעו מובלים על הבת שבע לחוף זה, ואחר שהסתיימו ניסויי ההעמסה של היום הראשון, התקבלה אתרעה מודיעינית כי חיל האוויר המצרי מתכונן לתקוף עם אור ראשון את הכוחות. אף על פי שטרם ניתן לנחתת כושר טכני להפלגה במעמס מלא, הועמסה תוך זמן קצר בכלל הכוחות המשתתפים (למעט הכוחות הלוגיסטיים), ועברה לפני אור ראשון את מיצרי טיראן צפונה כשמעליה חיפוי אווירי של רביעיות מטוסי קורנס (פנטום) שזה אך הגיעו לישראל.
הכוח הונחת במפרץ דהב ובו הושלמו בהצלחה שאר חלקי הניסוי ו'אח"י בת שבע' הוגדרה כנחתת מבצעית. כחלק מהניסויים תורגלו טנקים קלים מסוג PT-76 שהועמסו על הסיפון העליון בירי לכוון הים. חלק מהנחיתות התבצעו גם על שוניות אלמוגים מדרום לדהב כדי לענות על תרחישים אפשריים באזור הים האדום.

באחד משלבי הניסויי אחד ממנועי הנחתת חדל לפעול ונוצרה סכנה שהנחתת עם כל הכוחות שהיו עליה תגרף לחוף. הלקח מומש מספר חודשים לאחר מכן כאשר הותקנו לנחתת 2 מנועי דויטץ' חיצוניים ב'שיטת שוטל'. בתרגיל המסכם השתתף שר הביטחון משה דיין וכל פורום המטה הכללי של צה"ל.
הנחתת עברה לשהות בדרך קבע בבסיס שלמה, ומדי פעם ניסו מטוסים מצריים סוחוי 7, לתקוף את הנחתת משום שהבינו את הסיכון שהיא מהווה בשבילם.

חבלה מצרית

הנחתת עמדה בנמל הצבאי לתיקונים ובאותה עת התמקמה בנמל עקבה חוליית אנשי צפרדע מצריים שפעלו כדי להטביע את הבת שבע. בוצעה פעילות הגנתית נגד צוללים שכללה, הטלות מטענים מתפוצצים ובדיקות קוער תכופות. ב-5 בפברואר 1970, חדרו צוללים מצריים שיצאו מעקבה לנמל הצבאי באילת והצמידו מוקשי עלוקה לשתי האוניות שעמדו ברציף וחמקו לעקבה. מפיצוץ המוקשים הוטבעה ספינת עזר 'אח"י בת גלים (ת-81)' ששקעה בצמוד לרציף.
המוקש התפוצץ ופער חור בממדים של 4X7 מטר. הצוות התורן של הנחתת, בראשות סגן המפקד סגן ביליג גדליהו הפעיל את מנועי הספינה, שאב את המים שחדרו למחסן בקירור חירום, והצליח להנחית את הספינה בחוף הצפוני באילת. ובכך מנע את טביעתה.

תא"ל בנימין תלם שהיה באותה עת ראש מחלקת ים, מונה לרכז את פעילות החילוץ של הנחתת. באותה עת לא הייתה עדיין קיימת יכולת הספנה לבת שבע באילת. תחת תא"ל ביני תלם עבד צוות של מספנת חיל הים בשיתוף עם אנשי יחידה 707 שהשתמש בסירות גומי וקרשים לאטום זמנית את החור שנפער בתחתית. נבנתה מחיצה אטומה (לימים הותקנה דלת אטומה שנקראה בשם דלת רמחי"ם) במחצית אורך המחסן שאפשר לנחתת להגיע להחפה בחוף הנחיתה שמדרום לנמל הצבאי. צוות מקצועי בראשותו של יצחק ברוקמן הכין את המשטח כולל פלטות מתכת עם גריז שהונחו במקום, ובסיוע שני טרקטורי דחפור די-9 הצליחו אנשי יחידה 707 להעלות את השליש הקדמי של הנחתת על החוף. דבר שאפשר לתקן את החור שנפער כתוצאה מהפיצוץ והנחתת שבה לפעילות.
תקופת התיקון נוצלה גם לבצע שיפורים שהמרכזי שביניהם התקנת שני מנועים ב'שיטת שוטל'. ומיכלי נטל שרוקנו במהירות ובכוח הכובד ובכך שיפרו את כושר התמרון של הנחתת ואפשרו לה לצאת במעמס מלא ללא בעיות מחוף ההעמסה.
בקיץ 1970 בוצע תרגיל מבצעי מלא יחד עם גדוד טנקים של חטיבה 7 בפיקודו של אורי אור, והנחתת הייתה מוכנה להשתתף במבצע נחיתה אם וכאשר יידרש.

העברת פיקוד

באוגוסט 1970, העביר סרן שאול חורב את הפיקוד על הבת שבע לסרן מייק אלדר.
ב-22 באפריל 1971 בדרכה משארם א-שייח' לאילת התנגשה הנחתת עם אוניית סוחר יוגוסלבית 'אומיס'. מפקד הנחתת שנקרא לגשר הבחין במצב ותגובתו המהירה לסובב את הנחתת מנעה נזק רב. כלי השיט נצמדו בחוזקה. דלת האטימה לא נפרצה אך הטנקים זזו הצידה וגרמו להטיה.
 מלחמת יום הכיפורים - בזירת ים סוף תוכנן איגוף ימי שכלל הנחתת כוחות משוריינים בהיקף של אוגדה בחוף המערבי של מפרץ סואץ על ידי נחתות חיל הים. לשם כך בנה חיל הים את כוח הנחיתה ובוצעו תרגולים רבים. מטרת מבצע האיגוף הימי, שכונה "אור ירוק", הייתה אחת מהשתיים: לחדור לעומק מצרים דרך 'ואדי ספגה', לאגוף את הצבא המצרי הפרוס לאורך תעלת סואץ ולתקוף אותו מעורפו ("אור ירוק" גדול) או לכבוש את הגדה המערבית של מפרץ סואץ ולתפוש את שדות הנפט מורגן ובלעים בצפון המפרץ ("אור ירוק" קטן) כדי שישמשו נושא למשא ומתן.
בתקופת המלחמה התארגן במפרץ שארם א-שייח' כח נחיתה שכלל גדוד צנחנים בפיקוד עמוס ירון וחטיבת טנקים 274 בפיקוד אל"ם יואל גונן ויחידה 88 - דב לבן בפיקוד רס"ן יוסף יודלביץ. כלי השיט להעברת הכוחות היו אח"י בת שבע, והנחתות מסדרת 'שיקמה', אח"י אופיר ואח"י שבא ושלוש הנחתות מסדרת 36 מטר. הכוחות הועמסו לכלי השיט לקראת יציאה. לאחר המתנה של יומיים בוטל המבצע מחשש להסתבכות והצורך בכוחות לזירות הלחימה העיקריות.
שדרוג מערכת ההנעה - מנועי הנחתת היו בהספק חלש יחסית לגודלה. אורכה הרב הקשה על תמרון בנמל ובנחיתה. בשנת 1974 הותקנו על סיפון הירכתיים שני מנועי מאייבך עם מדחף ב'שיטת שוטל' הניתנים להפניה 360 מעלות. מפקדה צבי מור החל לתמרן בצורה טובה יותר.
אדם בים - ב-18 באוגוסט 1976 נפל אחד המכונאים רב"ט ידידיה יצחק מאח"י בת שבע בעת הפלגת אימונים מדרום לאי טירן. היה זה לקראת רדת החשיכה והמכונאי הלך לבדו לבדוק פעילות המנועים החיצוניים. לאחר שהובחנה היעדרותו החלו חיפושים אך הוא לא נמצא ונחשב כנעדר.

זירת הים התיכון

אחרי חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים עלתה פלגת הנחתות כולל אח"י בת שבע צפונה דרך תעלת סואץ, והתבססה בנמל אשדוד.

הווי ותרבות

סיפונה הארוך והרחב של הנחתת אפשר לערוך בה אירועים שונים, כמו חגיגת הסדר המרכזי באזור בו נמצאה. התזמורת הפילהרמונית נגנה עליו. אנשי צוות ערכו בו חתונות.