ג'ון ווד (שחקן)

ביוגרפיה

ג'ון ווד נולד בדרבישייר שבאנגליה, ולמד בבית הספר בדפורד. הוא שירת כלוטננט ברגימנט הארטילריה המלכותי, שם נפגע כשנורה בטעות, וכמעט נהרג בתאונת ג'יפ.
ווד למד משפטים בקולג' ג'יזס באוניברסיטת אוקספורד. הוא היה נשיא האגודה הדרמטית של אוניברסיטת אוקספורד. ב-1950 ראה את סר ג'ון גילגוד בתפקיד אנג'לו בהפקה של פיטר ברוק למחזה "מידה כנגד מידה" בסטרטפורד-אפון-אייבון, ולדבריו ידע לפתע מה הוא רוצה לעשות בחיים. ווד שיחק בתפקיד מלווליו בהפקה של מנספילד קולג' של המחזה "הלילה השנים עשר" לצדה של מגי סמית' בתפקיד ויולה. הוא ביים וכיכב בהפקת סטודנטית של המחזה "ריצ'רד השלישי" והזמין את המבקר הרולד הובסון לראותו את הופעתו. בשנת 1953 סיים את לימודיו באוקספורד.
ב-1954 הצטרף ווד ללהקת התיאטרון אולד ויק, ובמשך שנתיים שיחק בשורה של תפקידים קטנים במחזות מהדורת הפוליו הראשונה של שייקספיר. בין השאר גילם את לנוקס במחזה "מקבת'", בושי ואקסטון ב"ריצ'רד השני", סר אוליבר מרטקסט במחזה "כטוב בעיניכם", פיסטול ב"נשות וינדזור העליזות", והלנוס ב"טרוילוס וקרסידה".
הופעת הבכורה של ווד בווסט אנד הייתה בתפקיד דון קישוט במחזה "קמינו ריאל" בבימויו של פיטר הול בפניקס בשנת 1957. אחר כך הצטרף ללהקת התיאטרון של ג'ורג' דיוויין. הוא קרא מחזות, היה שותף לבימוי של הפקות יום ראשון, והופיע במחזה "The Making of Moo" מאת נייג'ל דניס. ב-1958 חזר ווד להופיע בווסט אנד בהפקה של פיטר הול של המחזה "The Brouhaha" בתיאטרון אלדוויץ', שבו היה לו תפקיד קטן. אבל כשחקן מחליף לפיטר סלרס שיחק בתפקיד הראשי 15 פעמים.
כשנואש מקריירה מצליחה בתיאטרון דחה ווד כמה פעמים הצעות של הול להצטרף ללהקה השייקספירית המלכותית החדשה, ובחר במקום זאת להופיע בטלוויזיה בעיבודים לרומנים "בין שתי ערים" ו"בארנבי רודג'" ובהפקות נוספות. ב-1961 חזר לווסט אנד להופיע בתפקיד הנרי אלברטסטון במחזמר האוף ברודוויי "פנטסטיקס" בתיאטרון אפולו. במשך שש השנים הבאות שיחק במגוון של סרטים ותוכניות טלוויזיה. שלוש מהופעותיו בטלוויזיה היו במחזות קצרים מאת טום סטופארד במסגרת התוכנית "תיאטרון בשלושים דקות" ("Teeth" מפברואר 1967 ו-"Another Moon Called Earth" מיוני 1967), ובפרק בסדרה "הגומלים".
הקשר שלו עם סטופרד החזיר את ווד לבמת התיאטרון, ולהופעת הבכורה בניו יורק. ווד גילם את גילדנשטרן במחזה "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים" בהפקה בברודוויי. על תפקיד זה היה מועמד לפרס טוני. בהיותו בארצות הברית השתתף ווד בשניים מסרטיו של ג'רי לואיס "One More Time" ו-"Which Way to the Front?".
ווד חזר לאנגליה לגלם את דמותו של פרידריך הגדול במחזה "The Sorrows of Frederick" מאת רומולוס ליני בתיאטרון הרפרטוארי של ברמינגהם בשנת 1970. באותה שנה זכה להצלחה בלונדון בהפקה של הרולד פינטר של המחזה "גולים" מאת ג'יימס ג'ויס. הוא זכה לשבחים על הופעתו בתפקיד ריצ'רד רואן, וב-1970 זכה במדליית הזהב בנקרופט לשחקן המבטיח ביותר.
ב-1971 הצטרף ווד ללהקה השייקספירית המלכותית בתיאטרון אולדריץ' בניהולו של פיטר הול. ב-1971 גילם את יעקב ברדין במחזה "אויבים" מאת מקסים גורקי. ב-1972 שיחק בתפקיד ברוטוס בהופעה פורצת דרך במחזה "יוליוס קיסר". עם הלהקה השייקספירית הופיע גם בתפקיד סר פופלינג פלוטר במחזה "The Man of Mode" מאת ג'ורג' את'רבג', בתפקיד מארק במחזה "המרפסת" מאת ז'אן ז'נה, וגילם את סאטורנינוס במחזה "טיטוס אנדרוניקוס".
ב-1973 שיחק במחזה "Collaborators" מאת ג'ון מורטימר בתיאטרון גאריק לצדה של גלנדה ג'קסון. בחזרה ללהקה השייקספירית הופיע בתפקיד הראשי במחזה "שרלוק הולמס" מאת ויליאם ג'ילט. ההפקה הועברה לברודוויי בסוף 1974. על תפקיד זה היה מועמד שוב לפרס טוני. זו הייתה תחילת תקופה בת שבע שנים בהן הופיע לסירוגין בלונדון ובניו יורק.
לפני שעבר לאמריקה שיחק ווד בתפקיד הדיפלומט הנרי קאר במחזה "Travesties" מאת טום סטופארד. על תפקיד זה זכה ווד בפרס איבנינג סטנדרד לשחקן הטוב ביותר. ב-1975 הועברה ההצגה לברודוויי והועלתה בתיאטרון אתל בארימור, וב-1976 זכה ווד בפרס טוני ובפרס דרמה דסק על הופעתו.
ב-1976 שיחק עם הלהקה השייקספירית המלכותית יחד עם טום קונטי, בוב הוסקינס, ט.פ. מק'קנה וזואי וונאמייקר בתפקיד גנרל בוגוין במחזה "The Devil's Disciple" מאת ג'ורג' ברנרד שו, ובתפקיד הראשי במחזה "איבאנוב" מאת צ'כוב. בקיץ 1977 שיחק בתפקיד איבאנוב, שמדמיין שהוא בעל תזמורת, במחזה "כל ילד טוב ראוי לחסד" מאת טום סטופרד ואנדרה פרווין, בבימויו של טרוור נאן. בסתיו 1977 שיחק בתפקיד הראשי בהפקה בברודוויי של המחזה "טרטיף" (בתרגומו של ריצ'רד וילבור). בפברואר 1978 שיחק במחזה המצליח של איירה לוין "מלכודת מוות" בו גילם את דמותו של סידני ברול, המחזאי הרצחני. ב-1979 חזר ווד ללונדון לגלם את ריצ'רד השלישי בהפקה של התיאטרון הלאומי למחזה השייקספירי. על תפקיד זה קיבל ביקורות מעורבות. באותה עת השתתף במחזה "Undiscovered Country" מאת ארתור שניצלר בעיבודו של סטופארד. בנובמבר 1981 חזר ווד להופיע בברודוויי והחליף את איאן מק'קלן במחזה "אמדאוס מאת פיטר שאפר.
בין 1983 ל-1986 שיחק ווד במגוון סרטים הוליוודיים בהם "משחקי מלחמה" (1983), "שושנת קהיר הסגולה" (1984), "ליידי נץ" (1985), ו"ג'ק פלאש המקפץ" (1986). ב-1987 הופיע בתפקיד השחקן בהפקה מחודשת בניו יורק של המחזה "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים".
ווד חזר לאנגליה והופיע עם הלהקה השייקספירית בשלושה מתפקידיו הגדולים. ב-1988 שיחק בתפקיד פרוספרו בהפקה המצליחה של ניקולס הייטנר של המחזה "הסערה", שזכתה לשבחי המבקרים. ב-1989 גילם את סולנס בהפקה של אדריאן נובל למחזה "אלוף הבונים" מאת איבסן. באותה שנה שיחק בתפקיד שרידן וייטסייד במחזה "האיש שבא לסעוד" בבימויו של ג'ין סאקס.
הופעתו בדמות המלך ליר משנת 1990 כונתה "גולת הכותרת של הישגיו". ב-1991 זכה בפרס איבנינג סטנדרד לשחקן הטוב ביותר. בעונת התיאטרון של הלהקה השייקספירית המלכותית שיחק גם בתפקיד דון ארמנדו בהפקה של טרי הנדס למחזה "עמל אהבה לשווא".
בהמשך המעיט ווד להופיע בתיאטרון אבל שיחק בתפקידי אופי בסרטים ובטלוויזיה. בין השאר השתתף בסרט "ארץ הצללים" (1993), "טירופו של המלך ג'ורג'" (1994) לפי תסריט של אלן בנט, "סברינה" (1995), וב"ריצ'רד השלישי" של איאן מק'קלן. ב-1997 גילם את בארון דה שארלו בעיבוד רדיופוני של הרולד פינטר לספרו של מרסל פרוסט "בעקבות הזמן האבוד".
ב-2001 גילם ווד את ספונר במחזה "No Man's Land" מאת הרולד פינטר בתיאטרון הלאומי. הופעתו האחרונה הייתה ב-2005 בשני החלקים של המחזה "הנרי הרביעי". תפקידו האחרון בטלוויזיה היה ב-2007 בפרק בסדרה הבלשית "לואיס".

חיים אישיים

ב-1957 התחתן ווד עם ג'יליאן ניסון ונולד להם בן אחד, סבסטיאן. בני הזוג התגרשו, וב-1977 התחתן עם סילביה ווהן, לה היה נשוי עד מותו ב-2011. לווד ולסילביה היו שלושה ילדים.
ב-2007 הוענק לווד תואר מפקד מסדר האימפריה הבריטית (CBE).
ג'ון ווד נפטר מסרטן המוח ב-6 באוגוסט 2011.