google/wiki40b huggingface dataset:
מייקל גרים

מייקל ג'ררד גרים (באנגלית: Michael Gerard Grimm;‏ נולד ב-7 בפברואר 1970) הוא פוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הרפובליקנית וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית לשעבר בשנים 2011–2015. קודם לבחירתו היה סוכן של ה-FBI, איש עסקים וחייל מארינס שלחם במלחמת המפרץ.

ביוגרפיה

מייקל גרים נולד בברוקלין בשנת 1970 וגדל בקווינס. בשנת 1989 התגייס למארינס. שנה לאחר מכן נשלח לעיראק ולחם במלחמת המפרץ. הוא הועלה לדרגת קורפורל. בשנת 1997 קיבל פטור משירות מילואים במארינס. 
בשנת 1994 קיבל תואר ראשון בחשבונאות מברוך קולג'. בשנת 2002 קיבל תואר במשפטים מבית הספר למשפטים של ניו יורק. 
בשנת 1991 הצטרף ל-FBI. בשנת 1995 החל ללמוד באקדמיית ה-FBI בווירג'יניה. בסיום לימודיו הוסמך להיות סוכן סמוי. שירת ב-FBI עד שנת 2006, ועסק, בין השאר, במעקב אחר איש הפשע המאורגן פיטר גוטי ובחשיפת עברייני צווארון לבן בוול סטריט.
לפני הצטרפותו ל-FBI עבד במשך כשנה בחברת ההשקעות Whale Securities. לקראת סיום שירותו ב-FBI לווה מיליון דולר, שאותם השקיע בחברת נדל"ן בטקסס. בשנת 2006 פתח במנהטן מסעדת מזון בריאות קטנה. מאז 2008 היה שותף ומנכ"ל בחברת דלק ביולוגי שבסיסה באוסטין, טקסס. גרים מחזיק עדיין ב-28% מהבעלות על החברה. 
בתחילת 2010 החל את מסע הבחירות שלו לבית הנבחרים של ארצות הברית, במחוז בחירה הכולל את סטייטן איילנד וחלק מברוקלין, וזכה לתמיכתו של ראש עיריית ניו יורק לשעבר, רודי ג'וליאני. ב-14 בספטמבר 2010 זכה במועמדות מטעם המפלגה הרפובליקנית. במסע הבחירות זכה לתמיכתם של רפובליקנים בולטים, ובהם, בנוסף לג'וליאני, גם ג'ון מקיין, שרה פיילין והנשיא לשעבר ג'ורג' הרברט ווקר בוש. ב-2 בנובמבר 2010 נבחר גרים לחבר בית הנבחרים. בשנת 2012 נבחר פעם נוספת לכהונה זו. בינואר 2012 פרסם העיתון ניו יורק טיימס תחקיר שבו טען שגרים קיבל תרומות לא חוקיות מחסידיו של הרב יאשיהו פינטו, למימון מסע הבחירות שלו ב-2010. מאוחר יותר נטען שגרים נחשד במעורבות בסחיטה של הרב פינטו. ביולי 2015 נידון גרים ל-8 חודשי מאסר בגין התחמקות מתשלום מס. במאי 2016 שוחרר מכלאו לאחר ריצוי שבעה חודשי מאסר.
ב-2018 התמודד שוב בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית למושב בקונגרס, אך הפסיד ליריבו.
גרים נחשב לאוהד ישראל. בתחילת 2011 ביקר אצל יונתן פולארד בכלאו. בהמשך אותה שנה ביקר בישראל כאורח הכנסת ונפגש עם ראש הממשלה בנימין נתניהו וראש עיריית ירושלים ניר ברקת.
שלום דרמר

הרב שלום דרמר (כ"ז בכסלו תרע"ז דצמבר 1916 - א' באייר תשנ"ז מאי 1997) היה רב בעיר טרגו ניאמץ ברומניה ולאחר מכן רבה של קריית גת במשך 38 שנים.

קורותיו

נולד ברומניה. לאחר פטירת הרב חיים מרדכי רולר מונה תחתיו כרב של טרגו ניאמץ. בשנת תשי"ט עלה לישראל והתמנה לרב האשכנזי של קריית גת, שחלק מתושביה האשכנזים עלו מרומניה. נתן שיעורים בישיבת קישינוב בעיר. שימש ברבנות העיר עד פטירתו בשנת תשנ"ז. היה חסיד ויז'ניץ והאמרי חיים, וקרא את שם בית הכנסת שלו על שמם של אדמו"רי החסידות. 
ברומניה ניהל מאבק על קיום התלמוד תורה בעת שנעשה ניסיון לסגור את תלמודי התורה בכל המדינה. בקריית גת נאבק למען שמירת השבת וביקש למנוע הגעת מתפללים ברכב לבית הכנסת בשבת. בשנת 1966 ביטל טקס בר מצווה בבית כנסת בגלל שהאורחים הגיעו ברכב. בעקבות המקרה זה נוצרו עימותים בין מתפללי בית הכנסת וראש המועצה דרש את פיטוריו. מנגד זכה הרב דרמר לתמיכה של הרבי מויזניץ, האמרי חיים. בכנס תמיכה בו נאמו, בין השאר, הרב שבדרון והרב בנימין מנדלזון. לתמיכה מפתיעה זכה הרב דרמר מחבר קיבוץ "איילת השחר במכתב למערכת "הארץ" ומעתון "על המשמר". 
מכתביו יצא לאור הספר ‫קובץ שלום רב שבו לקט של חידושי תורה וביאורי הלכה, מכתבים ומאמרים. בסוף הספר נדפסו מאמרים עליו ודברי הספד שנאמרו בהלוויתו.
בנו, הרב יוסף דרמר, שהיה רב קהילה בקריית-גת, נהרג בתאונת רכבת סמוך לקיבוץ רבדים, בשנת תשס"ה. רעייתו שרה נפטרה בה'תשע"ז.
יום הקפה הבינלאומי

יום הקפה הבינלאומי הוא מאורע המשמש כדי לחגוג ולקדם את הקפה כמשקה. התאריך הרשמי הראשון היה ה-1 באוקטובר 2015, כפי שהוסכם על ידי ארגון הקפה הבינלאומי, והושק במילאנו. יום זה משמש גם כדי לקדם סחר הוגן בקפה, ולהעלות את המודעות למצוקתם של מגדלי הקפה. ביום זה, עסקים רבים מציעים כוסות קפה ללא תשלום או בהנחה. ישנם עסקים שמשתפים קופונים ומבצעים מיוחדים, לעוקבים שלהם ברשתות החברתיות. ישנן יצרניות כרטיסי ברכה שמוכרות כרטיסי ברכה ליום הקפה הבינלאומי, או מציעות כרטיסי ברכה מקוונים בחינם.

היסטוריה

בפגישה שהתקיימה בין התאריכים 3–7 מרץ 2014, ארגון הקפה הבינלאומי החליט להשיק את יום הקפה הבינלאומי הרשמי הראשון במילאנו במסגרת אקספו 2015.
התקיימו אירועים שונים, שכונו יום הקפה או יום הקפה הלאומי, רבים מהם בסביבות ה-29 בספטמבר.
המקור המדויק של יום הקפה הבינלאומי אינו ידוע. בשנת 1983 נערך ביפן אירוע על ידי אגודת הקפה של כל יפן (全日本コーヒー協会). בארצות הברית "יום קפה לאומי" הוזכר בפומבי כבר בשנת 2005. השם "יום קפה בינלאומי" היה בשימוש לראשונה על ידי המוזיאון לדברי מאכל ומשקה דרומיים, שכינס מסיבת עיתונאים ב-3 באוקטובר 2009 כדי לחגוג את המאורע ולהכריז על פסטיבל הקפה הראשון של ניו אורלינס. בסין היום צוין לראשונה על ידי ארגון הקפה הבינלאומי ב-1997, והפך לחגיגה שנתית בתחילת אפריל 2001. טאיוואן חגגה לראשונה את יום הקפה הבינלאומי בשנת 2009. נפאל חגגה לראשונה את יום הקפה הלאומי ב-17 בנובמבר 2005. אינדונזיה, שחגגה לראשונה את יום הקפה הלאומי ב-17 באוגוסט 2006, חוגגת את המאורע ביום העצמאות שלה.
Avaaz

פירוש השם

פירוש המילה Avaaz הוא "קול" או "צליל" בפרסית. למלה יש משמעות דומה גם בטורקית, בוסנית, ושפות הינדו-אירופיות נוספות כגון הינדי, אורדו ועוד.

הקמת הארגון והנהלה

Avaaz הוקם בשיתוף Res Publica, "קהילה של עובדי המגזר הציבורי שפועלת לקידום ממשל תקין, מעורבות אזרחית ודמוקרטיה פעילה", ו-MoveOn
, ארגון אמריקאי ללא מטרות רווח לקידום מדיניות פרוגרסיבית. כמו כן, הארגון נתמך בעבר על ידי האיגוד הבינלאומי לזכויות העובדים ((Service Employees International Union (SEIU, שהיה שותף מייסד, ו-!GetUp - ארגון אוסטרלי ללא מטרות רווח לקידום קמפיינים חברתיים.
מייסדי הארגון הם ריקן פאתל, תום פרבדה, חבר הקונגרס מטעם וירג'יניה לשעבר תופ פריאלו, מנכ"ל MoveOn אילי פריזר, היזם האוסטרלי הפרוגרסיבי דייוויד מאדן, ג'רמי היימנס (מייסד שותף של Purpose.com) ואנדראה וודהאוס. הוועד המנהל כולל את ריקן פאתל (נשיא), תום פרבדה (מזכיר), אילי פריזר (יו"ר הוועד המנהל) ובן ברנדזל (גזבר).
מנכ"ל אוואז הוא הנשיא המייסד של הארגון, הבריטי-קנדי ריקן פאתל. פאתל למד ממשל, פילוסופיה וכלכלה באוניברסיטת אוקספורד והוא בעל תואר מוסמך במדיניות ציבורית מאוניברסיטת הרווארד. הוא עבד עבור International Crisis Group באזורי סכסוך ברחבי העולם, כולל סיירה לאון, סודאן ואפגניסטן, שם לדבריו "למד כיצד לשכנע כוחות מורדים לשבת לשולחן המשא ומתן, לפקח על תהליכי בחירות ולבנות מחדש את אמון הציבור במערכות מושחתות לשעבר". הוא חזר לארצות הברית, שם התנדב ב-MoveOn ולמד כיצד להפעיל כלים מקוונים לטובת אקטיביזם ושינוי חברתי

מימון וצורת עבודה

לפי דיווח בגרדיאן, מאז 2009 אוואז לא קיבל תרומות מקרנות או מתאגידים והגביל תרומות בודדות ל-5,000 דולרים. המימון לפעילות הארגון מגיע מתרומות מקוונות קטנות של חברים בארגון
. ב-2011 צוות אוואז כלל כ-50 איש.

תהליך הפיתוח של קמפיינים עולמיים

הקמפיינים העולמיים של אוואז מנוהלים על ידי צוות של קמפיינרים מלמעלה מ-30 מדינות, כולל בריטניה, הודו, לבנון וברזיל. הקשר עם חברי הארגון הרשומים לרשימת התפוצה נעשה באמצעות הדוא"ל, והקמפיינים כוללים עצומות אינטרנטיות, וידאו, וכלים לשליחת הודעות ישירות לאישי ציבור. במקרים מסוימים אוואז עושה שימוש גם בפרסום חוצות או מודעות קנויות והארגון נעזר בייעוץ משפטי כדי להחליט מה היא צורת הפעולה היעילה ביותר בכל מקרה. פעולות לא מקוונות כוללות אירועי רחוב, הפגנות, הצפת איש ציבור בשיחות טלפון ואירועים תקשורתיים.
ההצעות לנושאי הקמפיינים מגיעות מחברי הארגון ונבנים בעזרת הדרכה של צוות מומחים בנושא. ברגע שהצוות מזהה פוטנציאל באחת ההצעות שהגיעו מחברי הארגון, הקמפיין נשלח לקבוצת מבחן של 10,000 חברי אוואז. אם התגובות של אותה קבוצת מבחן טובות, הקמפיין נשלח לכל רשימת התפוצה של אוואז.

פלטפורמת קמפיינים קהילתית

ב-2012 הארגון השיק פלטפורמה שמאפשרת לכל אחד מחברי הארגון לייצר עצומה משלו. אתר הקמפיינים הקהילתי היה המקור לכמה פעולות חשובות - החל מהגנה על הדולפינים הנכחדים בניו זילנד ועד לסיוע למאה עובדים הודים שהוחזקו בתנאים קשים על ידי חברת בנייה בבחריין.

קמפיינים

מאז 2007 אוואז הריץ מאות קמפיינים עולמיים ומקומיים. באמצעות רשימת החברים שהתרחבה במהירות, אוואז נלחמו בשחיתות בהודו, איטליה וברזיל, נאבקו למען שימור האוקיינוסים, יערות הגשם ומינים נכחדים, הגנו על חופש העיתונות והחופש באינטרנט וסייעו לתנועות דמוקרטיות ברחבי העולם ובאביב הערבי. כמה מהקמפיינים המובילים כפי שהם מופיעים באתר הארגון:
אורי ברנשטיין

תולדות חיים

נולד בתל אביב לאב תעשיין. סיים את בית-הספר התיכון העירוני א' בתל אביב. כתלמיד בכיתה השביעית, זכה בפרס ע"ש ירמיהו פרנקל "כתלמיד המצטיין בזיקתו לספרות". למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. את שירותו הצבאי עשה כסניגור בפרקליטות הצבאית.
בשנת 1960 פתח משרד עורכי דין בתל אביב. בשנים 1961–1967 ערך, יחד עם נתן זך, את כתב-העת הספרותי "יוֹכָני". בשנת 1967 נבחר לתפקיד מנכ"ל משותף בחברת "אמקור", שם נשאר למשך כ-30 שנים, כמו כן החזיק כ-17% ממניות "אמפא", חברת האם של "אמקור". בשנת 1998 פרש מ"אמקור", מכר את מניות "אמפא" וחזר לעסוק בעריכת דין.
בשנת 1981 נתמנה עורך ספרית "פנטסיה" לנוער בהוצאת עם עובד.
שיריו הראשונים נדפסו בעיתון הנוער העובד "במעלה".
ב-2009 יצא "כולם מעשים בודדים", אלבום עם שירים שכתב עבור המוזיקאי דויד פרץ, ללחניו ובביצועו של פרץ.
היה נשוי עד לפטירתו לסופרת הדרה לזר, ולהם בת, גאיה, פרופסור למשפטים, ובן, הבמאי אסף ברנשטיין.
האצטדיון האולימפי (סביליה)

בעלות

האצטדיון מנוהל על ידי "חברת האצטדיון האולימפי של סביליה" (Sociedad Estadio Olímpico de Sevilla) הנמצאת בבעלות הקהיליה האוטונומית בסביליה (40%), ממשלת ספרד (25%), עיריית סביליה (19%), מחוז אנדלוסיה (13%). 3% הנותרים מתחלקים בין שתי קבוצות הכדורגל העירוניות.
חנינא עמישב

חייו

עמישב נולד בקיבוץ דגניה ב' ולמד בבית הספר הטכני של חיל האוויר. עם גיוסו לצה"ל התנדב לשייטת 13 ושירת כלוחם ביחידה. ב-1963 השתחרר. לאחר מספר שנים חזר לשירות הקבע ועבר בהצטיינות קורס קצינים. במלחמת ששת הימים השתתף בפעולת פורט סעיד. לאחר המלחמה יצא לקורס חובלים, הוא שב לשייטת ומונה למפקד יחידת הסירות. ב-1970 פיקד על כוח מהשייטת במבצע להשמדת נקודת משמר מצרית. בינואר 1971 פיקד על כוח השייטת במבצע ברדס 20, פשיטה באזור צידון. 
במלחמת יום הכיפורים שירת כקצין אג"ם של שייטת 13, הוא השתתף בניסיון הכושל לחילוץ לוחמי מוצב המזח וכמפקד כוח במבצע ליידי, פשיטה על נמל פורט סעיד. על פועלו במלחמה הוענק לו צל"ש מפקד מספן ים. לאחר המלחמה שימש סגן מפקד השייטת והשתתף במבצעים נגד ארגוני מחבלים בלבנון, במסגרת ההכנות למבצע אנטבה נשלח יחד עם לוחם היחידה מיכאל אהרונסון לקניה על מנת לבדוק היתכנות צניחה לימת ויקטוריה. במבצע ליטני פיקד על אח"י יפו, ספינת טילים מדגם סער 4. 
באוגוסט 1978 מונה למפקד שייטת 13 בדרגת אלוף-משנה. בדצמבר 1978 נהרג קצין השייטת עודד אליאס בתאונת אימונים באי טיראן. עמישב הועמד לדין על התרשלות, קיבל התראה והודח מהפיקוד על היחידה. לאחר מכן השתחרר משירות הקבע.
כיהן כמנכ"ל חברת אוקיאנה מחקרים ימיים.
יחסי הרשות הפלסטינית–סין

היסטוריה

אחרי ניצחון הקומוניסטים במלחמת האזרחים בסין, הוקמה הרפובליקה העממית של סין, בראשות מאו דזה-דונג. סין הכירה במדינת ישראל, אך ב-1955 הכריזה על הכרתה ב"זכויות של העם הפלסטיני" ועברה לתמוך במדינות ערב.
בהלך שנות השישים סין תמכה, הן במילים והן במעשים, בהרס ישראל והחלפתה במדינה ערבית פלסטינית, כמו גם ביאסר ערפאת ובאש"ף. סין שמרה על יחסים טובים גם עם פת"ח, בתור מפלגה בפני עצמה ולא רק כחלק מאש"ף. המפלגה קומוניסטית בראשות מאו דזה-דונג תמכה במספר ארגוני טרור פלסטיניים, ביניהם החזית העממית לשחרור פלסטין החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין. סין המשיכה לתמוך בפלסטינים לאחר שהתקבלה לאו"ם ב-1971, ושגרירות פלסטינית אף נפתחה בבייג'ינג ב-1974. סין הצביעה בעד החלטה 3379 של העצרת הכללית של האו"ם, שהשוותה את הציונות לגזענות ב-1975. (ההחלטה בוטלה ב-1991, כשסין נעדרת מההצבעה). לאחר מותו של מאו דזה-דונג ב-1976, התחלפה הנהגת המפלגה. דנג שיאופינג, המנהיג החדש, החליט לצמצם את התמיכה בארגוני טרור פלסטיניים, ובהמשך אף תמך בהסכמי קמפ דייוויד.
סין עדיין תומכת בפלסטינים, ותמיכתה בהכרזת העצמאות הפלסטינית, שניתנה על ידי ערפאת באלג'יר ב-1988, נמשכת עד היום.

היחסים כיום

סין ממשיכה לתמוך בטענות הפלסטינים גם היום, אם כי באופן מצומצם יותר. תחת הנהגתם של יורשי דנג, סין מנהלת יחסים דיפלומטיים מלאים הן עם ישראל והן עם ארצות ערב. תחת הנהגתם של ג'יאנג דזה-מין וחו ג'ינטאו, סין תמכה בתהליך השלום במזרח התיכון ובהסכמי אוסלו. גם יאסר ערפאת וגם יורשו, מחמוד עבאס (אבו מאזן), ביקרו בסין מספר פעמים.
לאחר ניצחון חמאס בבחירות לפרלמנט הרשות הפלסטינית ב-2006, סין סירבה להגדירו כארגון טרור והתייחסה אליו בתור 'נציג נבחר של העם הפלסטיני'. שר החוץ של הרשות הפלסטינית מחמוד א-זאהר, ששימש בתפקידו מטעם חמאס, הוזמן על ידי ממשלת סין להשתתף בכנס שיתוף פעולה סיני-ערבי. זאת למרות מחאת ארצות הברית וישראל, ותוך קבלת תשבחות מיושב ראש הרשות הפלסטינית, אבו מאזן.
לאחר מבצע עופרת יצוקה, דובר משרד החוץ הסיני טען שעל שני הצדדים לפתור את הבעיות בדיאלוג, וגינה את השימוש בכוח צבאי דרך לפתרון סכסוכים. לאחר ההשתלטות על המשט לעזה, דובר משרד החוץ הסיני גינה את ישראל, וטען שהיא צריכה ליישם ברצינות את החלטות מועצת הביטחון ולשפר את המצב ברצועת עזה על ידי הקלת המצור עליה.
במהלך מבצע עמוד ענן, בנובמבר 2012, דובר המשרד החוץ הסיני הביעה "דאגה" לגבי העימות וקרא לשני הצדדים, ולישראל במיוחד, להפגין ריסון ולהימנע מפגיעה באזרחים. ב-29 בנובמבר 2012, סין הצביעה בעד החלטת 67/19 של העצרת הכללית של האו"ם, שהעניקה ל"פלסטין" (למעשה הרשות הפלסטינית) מעמד של מדינה משקיפה באו"ם.
במהלך מבצע צוק איתן, דובר משרד החוץ הסיני אמר ש"אנחנו סבורים ששימוש בכוח ואלימות כתגובה לאלימות לא יעזור לפתור בעיות אלא [רק] יגדיל את השנאה. אנו מפצירים בצדדים הקשורים לזכור את התמונה הרחבה יותר של שלום וחיי האנשים, ליישם הפסקת אש מיידית, לדבוק בדרך של שיחות שלום ולשאוף לחידוש מוקדם [ככל האפשר] של שיחות [שלום]".
בתחילת 2016, נשיא סין שי ג'ינפינג אישר מחדש את תמיכת סין ב"הקמת מדינה פלסטינית שבירתה מזרח ירושלים" בפגישה עם הליגה הערבית. שי הכריז גם על סיוע של 50 מיליון יואן (7.6 מיליון דולר) להקמת לוחות סולאריים לייצור חשמל ב"שטחים הפלסטיניים".
שר החוץ הסיני וואנג יי אמר באפריל 2017, במהלך פגישה עם שר החוץ של הרשות הפלסטינית, שהיעדר "מדינה [פלסטינית] עצמאית עם ריבונות מלאה" הוא "אי צדק נוראי". וואנג המשיך וציין שסין תומכת במאמצים הפלסטיניים להקים מדינה פלסטינית בגבולות שלפני מלחמת ששת הימים, שבירתה מזרח ירושלים.
נטלי דורמר

ביוגרפיה

נטלי דורמר נולדה ברידינג, ברקשייר שבאנגליה, ולמדה בתיכון צ'ילטרן אנד, ולאחר מכן בבית הספר המעיל הכחול ברידינג (Reading Blue Coat School). היא גדלה עם אימהּ, אביה החורג, אחותה סמנתה ואחיה מארק. בבית הספר הייתה מדריכה ומצטיינת, סגנית-קפטן של נבחרת הנטבול, וכן בקבוצת דיון. בזמן לימודיה בתיכון, למדה גם בבית ספר לריקוד. היא הייתה מועמדת ללימודי היסטוריה באוניברסיטת קיימברידג', אך ציוניה לא הספיקו. תחת זאת, החלה ללמוד באקדמיית ובר דגלאס לאמנויות הדרמטיות בלונדון.

קריירה

שישה חודשים לאחר סיום לימודיה, דורמר ביצעה אודישן וזכתה בתפקיד ויקטוריה בסרט קזנובה עם הית' לדג'ר. הסרט, שהיה הראשון בו השתתפה, יצא לאקרנים בשנת 2005. במאי הסרט, לאסה הלסטרום, התרשם עמוקות מכישוריה הקומיים של דורמר, והרחיב את תפקידה בסרט. ב-2006, הופיעה בפרק בסדרה הסקוטית, Rebus. בין השנים 2007–2008, גילמה את דמותה של אן בוליין בשתי העונות הראשונות של הסדרה שושלת טיודור. על תפקידה זה זכתה לביקורות אוהדות רבות. דורמר היא צאצאית של ג'יין דורמר מן המאה השש עשרה, שהייתה יועצת למרי הראשונה, מלכת אנגליה, בתו של הנרי השמיני, בעלה של אן בוליין אותה גילמה דורמר.
בשנת 2008, שיחקה בסרט של מיס מארפל ובמספר סרטים נוספים. בשנת 2010 החלה להופיע בתיאטרון בהצגות Sweet Nothings בתיאטרון ויק בלונדון במשך שישה חודשים. לאחר מכן שיחקה את דמותה של אליזבת, המלכה האם בסרט ".W.E" ואת הבלשית לוריין בסרט קפטן אמריקה.
בשנת 2010 חזרה לגלם את אן בוליין בעונתה הרביעית של שושלת טיודור. ביוני 2011 לוהקה לתפקיד מרג'רי טיירל בסדרת הפנטזיה של HBO, משחקי הכס. במרץ 2012 חזרה לשחק בתיאטרון Young Vic בהצגה After Mis Julie בתפקיד הראשי. גם על הופעתה זו קיבלה ביקורות מהללות. בשנת 2013 הופיעה בסרטים נוספים כמו Rush‏ ו-Rubicon.

חיים אישיים

היא מעידה על עצמה כאוהבת פוקר, והשתתפה בטורניר פוקר עולמי לנשים בשנת 2008 שנערך בלונדון במקצה למפורסמים והגיעה למקום השני אחרי אמה קנדי. היא מעידה כי השחקנית קייט בלאנשט מהווה לה השראה. כשנשאלה על אמונות בעל טבעי, אמרה: "אני בעלת ראש פתוח. אני אתאיסטית, אבל לא אתנגד אם תבקר אותי רוח רפאים". דורמר חברה באקדמית הסיף של לונדון.
דורמר מזהה את עצמה כפמינסטית, ואמרה בעבר, "מעציב אותי שהדור הצעיר של הנשים מחשיב את המילה 'פמינסטית' כמילה מלוכלכת. פמיניזם משמעותו חירות ושוויון."
Memories...Do Not Open

סיבוב הופעות

כדי לקדם את האלבום, יצאו דה צ'יינסמוקרס ב-13 באפריל 2017, לסיבוב ההופעות הראשון שלהם, "Memories Do Not Open Tour". במהלך סבב ההופעות הופיעו חברי הצמד בישראל ב-3 באוגוסט 2017, במתחם הלייב פארק שבראשון לציון.
מארק רוטה

ביוגרפיה

מארק רוטה נולד בשנת 1967 בעיר האג, במחוז דרום הולנד, במשפחה הולנדית רפורמית (קלוויניסטית). הוא הבן הצעיר והשביעי של איזאק רוטה (1988-1900), סוחר במקצועו. אמו היא אשתו השנייה של אביו, הרמינה קורנליה לבית דילינג (ילידת 1923), מזכירה במקצועה. האב עבד בחברת מסחר, קודם כיבואן באיי הודו המזרחיים (כיום רובם באינדונסיה), ואחר כך כמנהל בהולנד.
אשתו הראשונה, שילדה לו את שלושת ילדיו הראשונים, מתה בשבי היפני. מנישואיו השניים נולדו עוד ארבעה ילדים.
בשנים 1965-1979 למד רוטה הבן בתיכון בהאג במגמת אמנויות. שאיפתו המקורית הייתה להירשם לקונסרבטוריון ולהיות פסנתרן קונצרטים.
בסופו של דבר הוא סיים ב-1992 תואר שני בהיסטוריה מאוניברסיטת ליידן. במקביל ללימודיו היה חבר בכיר במטה הצעירים של מפלגת VVD. לאחר מכן כיהן במספר תפקידי ניהול בכירים בחברת "יוניליוור", ובמקביל התקדם במסגרת המפלגה. כיהן כסגן שר התעסוקה והרווחה של הולנד (2002-2004), ולאחר מכן כסגן שר החינוך, התרבות והמדע (2004-2006). ב-2003 נבחר לבית הנבחרים של הפרלמנט של הולנד במסגרת מפלגת VVD.
ב-27 ביוני 2006 נבחר רוטה לראשות מפלגת VVD, אך המפלגה בראשותו הפסידה בבחירות הכלליות שנערכו באותה שנה, ואיבדה שישה מושבים בבית הנבחרים. בבחירות שנערכו ב-6 ביוני 2010 הפכה מפלגתו לגדולה ביותר בבית הנבחרים, עם 31 מושבים מתוך 150. לאחר תקופה ארוכה שנדרשה להקמת הממשלה בראשותו, הרכיב רוטה ממשלת מיעוט והפך לראש הממשלה ב-14 באוקטובר 2010. במהלך מערכת הבחירות וגם לאחריה הועלתה נגדו ביקורת בשל שיתוף הפעולה שלו עם מנהיג המפלגה הימנית "מפלגת החופש", חרט וילדרס. בממשלה שהוקמה סוכם כי מפלגת החופש תתמוך בקואליציה מבחוץ, ולא תקבל תיקים בממשלה.
שנה וחצי לאחר מכן נאלץ רוטה להודיע על פיזור הממשלה, ב-23 באפריל 2012, לאחר כישלון הדיונים על תקציב הצנע שהציע בעקבות המשבר הכלכלי באירופה. בבחירות שנערכו ב-12 בספטמבר באותה שנה זכתה מפלגתו שוב ואף הגדילה את כוחה בבית הנבחרים ל-41 מושבים. רוטה הקים את ממשלתו השנייה ב-5 בנובמבר באותה שנה, יחד עם מפלגת העבודה ההולנדית, שהגיעה למקום השני בבחירות לבית הנבחרים.
רוטה הוא רווק. מבחינה דתית הוא קלוויניסט-פרוטסטנטי.
אמילי ברינגטון

ביוגרפיה

ברינגטון נולדה בעיר אוקספורד שבאוקספורדשייר. הוריה היו עובדים סוציאליים, שפתחו עסק של הכשרה מקצועית למגזר הציבורי. יש לה שלושה אחאים: איימי שהיא פרופסור בארצות הברית, טום, עובד עבור IMG באבו דאבי, וקייטי כותבת למגזין ווג. ברינגטון למדה בבית הספר צ'ני, ואחר כך למדה פיתוח גאוגרפי בקינגס קולג' לונדון.

קריירה

ברינגטון הייתה מעורבת בתיאטרון לנוער, אבל פנתה לקריירה פוליטית, ועבדה בבית הנבחרים הבריטי עם חברת הפרלמנט שיבון מקדונה ממפלגת הלייבור. היא גילתה שהפוליטיקה היא "מפחידה, גברית מאוד, ולא מעודדת במיוחד נשים בלונדיניות צעירות". היא חשבה ש"זו תעשייה קשה, הייתכן שקריירת משחק יותר מפחידה מזה?" 
ב-2009 התקבלה ללימודים בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה, וסיימה את התואר ב-2012.
בתקופת הלימודים השתתפה בהפקה "Children's Children" בתיאטרון אלמידה, ושיחקה בסרטו של מייקל וינטרבוטום "מבט של אהבה".
ב-2013 שיחקה בתפקיד ג'יין שור בדרמה התקופתית "מלכה לבנה". 
ב-2014 הופיעה בתפקיד סטייסי בסיטקום של ה-BBC "לא ממש סיטקום" (Outnumbered), ובתפקיד סימון אל-חרזי בסדרת המתח "24: Live Another Day". הדמות שגילמה בסדרה תוכננה לשני פרקים בלבד, אבל היא הופיעה לבסוף בשבעה פרקים. תפקידה החשוב הראשון בקולנוע היה בסרט הקומדיה "קרועים 2".
משורר הקונגרס

משורר הקונגרס או משורר החצר האמריקאי, ובשמו הרשמי משורר חתן פרס ויועץ השירה בספריית הקונגרס (Poet Laureate Consultant in Poetry to the Library of Congress) הוא משוררה הרשמי של ארצות הברית, שמבקש בתקופת כהונתו להעלות את התודעה הלאומית לקריאה ולכתיבת שירה. מעמדו מקביל לתפקיד משורר החצר של בית המלוכה האנגלי והיה ידוע בעבר בתואר "יועץ ספריית הקונגרס לשירה". השם הנוכחי הוצע ואושר בחוק של הקונגרס משנת 1985.

סקירת התפקיד

משורר הקונגרס מתמנה מדי שנה על ידי הספרן של ספריית הקונגרס ועם קבלת מינויו משמש בתפקיד מחודש אוקטובר ועד מאי. בבחירתו מתייעץ הספרן עם ממונים לשעבר, עם חתן הפרס הנוכחי ועם אישים נכבדים אחרים בתחום.
חתני הפרס מקבלים מלגה שנתית בגובה של $35,000 הממומנת מתרומתו של ארצ'ר מילטון הנטינגטון. בתאריך ה-3 באוקטובר 1985 הקונגרס האמריקאי העביר חקיקה שחוברה על ידי הסנטור ספארק מ. מטסונאגה מהוואי כדי לשנות את תואר "יועץ ספריית הקונגרס לשירה". 
הספרייה מחייבת פעילות ספציפית מינימלית מחתני הפרס במטרה להעניק למכהניה חופש מרבי כדי לעבוד על פרויקטים שלהם בספרייה. החתנים מעניקים מדי שנה הרצאה והקראה של שיריהם, ולרוב מציגים משוררים בסדרה של הרצאות שמתקיימות בספרייה והן הוותיקות ביותר מסוגן באזור וושינגטון ומהוותיקות בכל ארצות הברית. הסדרה השנתית של הקראת שירה וספרות בדיונית, הרצאות, ימי עיון, ומופעים דרמטיים מזדמנים החלה בשנת 1940 והביאה למעלה מ-2,000 סופרים ומשוררים לספרייה על מנת להקריא הקלטות בעבור ארכיון השירה והספרות.
כל יועץ מביא דגשים שונים לתפקיד: מקסין קומין החלה בסדרה פופולרית של סדנאות שירה לנשים בספריית הקונגרס; גוונדולין ברוקס נפגשה עם תלמידי בתי ספר יסודיים כדי לעודד אותם לכתוב שירה; יוסף ברודסקי יזם את הרעיון של נגישות לשירה בשדות תעופה, בסופרמרקטים ובחדרי מלון; ריטה דאב, נחשבה למשוררת הפעילה הראשונה שהפגישה סופרים עם המחקר על הפזורה האפריקאית דרך עיניהם של אמניה וסופרי הילדים שלה, וכן קיימה אירועי שירה וג'אז והקראת שירה בנושא, בבית הלבן במהלך ארוחת הנשיאות הראשונה של ביל קלינטון; רוברט האס לחם לשיפור איכות הסביבה וארגן את כנס "קו פרשת מים" שהפגיש סופרים בולטים, משוררים ומספרי סיפורים במטרה לדבר על כתיבה, טבע וקהילה, והיה ממייסדי התחרות הבינלאומית לשירה ואמנות בשם  "נהר של מילים"; רוברט פינסקי יזם את פרויקט "השיר האהוב".
עם משוררי הקונגרס נמנים, רוברט פן וורן, קארל שפירו, ויליאם קרלוס ויליאמס, רנדל ג'רל, רוברט פרוסט, הווארד נמרוב, סטיבן ספנדר, ג'יימס דיקי, סטנלי קוניץ, רוברט פן וורן, מארק סטרנד, בילי קולינס, לואיז גליק, טד קוסר, רוברט היידן וצ'ארלס סימיק.
רולס-רויס 25/30 כ"ס

חברת רולס-רויס

חברת רולס-רויס נוסדה בשנת 1906 על ידי צ'ארלס סטיוארט רולס ופרדריק הנרי רויס. החברה הייתה קרויה "רולס-רויס לימיטד", (Rolls-Royce Limited). בשנת 1940 פיתחה החברה את מחלקת המנועים. משנת 1973 קרויה החברה: "Rolls-Royce Motors".
חותם גליל

חותם גליל הוא חותם המעוצב בצורת גליל קטן, ששימש בעת העתיקה, והיה נפוץ בעיקר במסופוטמיה מסוף האלף ה-4 לפנה"ס בתקופת ג'מדט נאסר ועד התקופה הפרסית. חותמות גליל היו בשימוש ברחבי המזרח הקרוב הקדום כגון: שומר, אכד, אשור, בבל, מצרים העתיקה, מיתני, החתים ממלכת פרס האחמנית, עילם וארץ ישראל.
החותם היה אישי, לרוב עשוי מאבן קשה, וגם מחומרים נוספים כגון פיאנס מצרי, טין, ומינרלים שונים כגון: המטיט, אובסידיאן, אחלמה, קרנליאן לפיס לזולי ועוד. פני האבן גולפו בעיצוב מסוים, כתובת או תמונה מסוימת כגון בעלי חיים, צמחים, אלים, בני אדם, סצנות פולחניות ועוד. החותם שימש לחתימה באמצעות טביעת חותם, מסמכים שנכתבו על גבי לוחות טין שלא עברו צריפה, ושימשו אישור למקוריות המסמך. העיצוב על פני החותם יכול היה להיות באמצעות שקעים או בליטות, בעת גלגול החותם על גבי הלוחות השאיר החותם את רישומו על גבי הלוח כבליטה או שקע בהתאמה. 
חותמות גליל נמצאו באתרים בארץ ישראל. בתל בית שאן נמצא חותם גליל של לבאיה מושל שכם בתקופת הברונזה המאוחרת ב על גבי חותם זה נמצאה כתובת "ללבאיה אדוני אמור, מסר מתאגי: למלך, אדוני: שמעתי את המסר שלך אלי...". בתל גמה נמצא חותם קטן כתוב בכתב יתדות מתקופת הברונזה התיכונה II. בתל מבורך נמצאו בתוך מקדש מתקופת הברונזה המאוחרת, שתי חותמות בסגנון מיתני. בתל אשדוד נמצא חותם גליל בשכבות הפלשתיות, בתל דור חותם גליל אשורי מהמאה ה-7 לפנה"ס בתל בית מירסים ועוד. טביעות של חותמות גליל נמצאו גם על כלי חרס בעיקר קנקנים, נוהג זה היה נפוץ במיוחד בארץ ישראל. טביעות חותם גליל נמצאו גם בסוריה. בחפירות הארכאולוגיות שנעשו בקטנה עיר מדינה בסוריה נמצא חותם גליל שנשא את שמו של המלך אישי-אדו שמלך במאה ה-18 לפנה"ס. כתובות נוספות נמצאו גם ביוון ובמקרים ספורים גם במסופוטמיה ובעילם.
שרגא טופולנסקי

קריירה

טופולנסקי שיחק את מירב הקריירה שלו במכבי נתניה ובית"ר תל אביב בישראל, אך גם שיחק בליגה האוסטרלית בקבוצות הכח מלבורן ו"West Adelaide SC" שם צבר 55 הופעות. טופולנסקי נחשב לאחד מהבלמים הטובים ביותר בישראל ואף זכה כבלם בתואר כדורגלן העונה של עיתון "מעריב", הישג שאף שחקן בעמדת הבלם לא הצליח לשחזר עד היום.
היה שותף לזכיות ב-2 אליפויות ו-2 גביעי סופר קאפ עם מכבי נתניה ולאחר מכן היה שותף לעלייה לליגה הבכירה בקבוצת בית"ר תל אביב בשנות ה-80 המוקדמות לפני שפרש מכדורגל בשנת 1984.

נבחרות

טופולנסקי היה חלק מנבחרת הנוער של ישראל ששיחקה בטורניר לנבחרות צעירות בקאן שבצרפת ב-1969 ורשמה את הניצחון הרשמי הראשון אי פעם על נבחרת מברית המועצות (1:0) וקבעה הישג כשסיימה במקום השלישי בטורניר.
טורניר זה הכניס לתודעה את נבחרת הנוער הישראלית והווה אבן דרך בהקמת נבחרת נוער שפועלת עד היום על מנת לטפח כישרונות צעירים לנבחרות הבוגרת. לטופולנסקי סה"כ 5 הופעות בנבחרת הנוער.

לאחר הפרישה

לאחר שתלה את הנעליים, אימן במחלקות הילדים והנוער, בשנים היותר מאוחרות אימן בקבוצות מהליגות הנמוכות. כיום משמש חלק מהצוות הרפואי בקבוצות כדורגל נשים.
בנו, גל טופולנסקי, הוא רקדן ודוגמן בינלאומי

חיים אישיים

לטופולנסקי שישה ילדים משתי נשים.