google/wiki40b huggingface dataset:
מלנוכריים

מאפיינים

המלנוכריים הם ציפורים קטנות מאד שאורכם מגיע עד ל-15 ס"מ בלבד. הם בעלי דוגמאות שונות אחד מהשני וכך גם ההבדלים בין המינים: אצל חלקם מהמינים ישנם החלפות תפקידים בין הזכר לנקבה כמו אצל המין Melanocharis versteri בו הנקבה גדולה וכבדה בהרבה מהזכר. הם ציפורים דהויות עם סינר צהוב אך שאר הגף חיוור. הקריאות שלהם דקות וצייצניות והמקור מוארך וכפוף.
המלנוכריים חיים ביערות וכל סוג חי בגובה אחר, כשחלק מהמינים חיים ברמות ההרריות המיוערות וחלק חיים גם על איים קטנים בגינאה. הם ניזונים בעיקר מפירות ופירות יער קטנים וגם מפרחים ומחרקים ויצורים קטנים שהם מחפשים בין העלים.
ההגירה לחבש

רקע

לפי המסורת האסלאמית, הרדיפות שסבלה הקהילה המוסלמית במכה בראשית דרכה גרמו למוחמד לעודד את המוסלמים לחפש מקלט בחבש. העדות המוקדמת ביותר לכך, השייכת להיסטוריון המוסלמי אבן אסחאק, מספרת שהנביא מוחמד הציע לתומכיו לחפש מקלט זמני בחבש בשל היותה ארץ ידידותית שמלכה אינו סובל חוסר צדק.

ההגירה

היסטוריונים מוסלמים טוענים שהתבצעו שתי הגירות לחבש, אך התאריכים שנויים במחלוקת.

קבוצת המהגרים הראשונה כללה אחד עשר גברים וארבע נשים, ובשנת 613 או 615 (לפי מקורות שונים) זכתה למקלט משליט ממלכת אקסום, אסחאמה אבן אבג'אר. עות'מאן בן מזעון נבחר על ידי מוחמד להנהיג את הקבוצה, אשר כללה בין היתר את עות'מאן בן עפאן, לימים הח'ליפה השלישי של האסלאם. לאחר שנה בחבש, הגולים שבו למכה בעקבות שמועות ששבט קורייש קיבל על עצמו את האסלאם, אך לאחר שהתבדו עשו את דרכם חזרה לחבש בשנת 616 (או 615 לפי מקורות אחרים). בפעם השנייה, קבוצת המהגרים מנתה 83 גברים ו- 18 נשים.

היסטוריונים מערביים כגון לאון קייטני וויליאם מונטגומרי וואט העלו ספקות באשר להתרחשותן של שתי הגירות. למרות שאבן אסחאק מספק שתי רשימות של שמות המהגרים בהן חלק מהשמות חופפים, הוא אינו מציין כי קבוצת המהגרים הראשונה עזבה את חבש ושבה אליה פעם נוספת. וואט טוען שהמילה בה משתמש אבן אסחאק לתיאור ההגירות העוקבות וסדר השמות ברשימותיו מרמזים על כך שייתכן שההגירה התבצעה במספר קבוצות קטנות ולא בשני גלים גדולים. הוא ממשיך וטוען כי קיומן של שתי הרשימות מבטא את המחלוקות שהיו סביב דרגת הבכירות של אישים שונים במסמכים רשמיים בתקופת הח'ליפה השני, עומר בן אלחטאב.

בחבש

האירועים שהתרחשו בחבש מתוארים על ידי אבן אסחאק.

כשבני שבט קורייש שמעו שתומכיו של מוחמד מקיימים את דתם בביטחון בחבש, הם החליטו לשלוח משלחת למלך חבש כדי לדרוש את הסגרתם. הם בחרו שני שליחים ונתנו להם מתנות עבור המלך ומצביאיו. השליחים פנו למצביאים בטענה שהמהגרים המוסלמים הם "צעירים שוטים" שהמציאו דת חדשה, שונה מכל דת שמוכרת לאנשי מכה או לאנשי חבש, ושבני משפחותיהם מבקשים את החזרתם. המלך קיבל את פני השליחים, אך סירב להסגיר את המוסלמים שביקשו את הגנתו עד אשר ישמע את גרסתם.

המוסלמים הובאו בפני המלך והבישופים שלו, וג'עפר בן אבי טאלב, מנהיג הגולים, נשא דברי הגנה בשמם. הוא תיאר למלך את דרך חייהם לפני האסלאם, את משימתו הנבואית של מוחמד ואת הדברים שלימד אותם. ג'עפר סיפר גם על הרדיפות שחוו המוסלמים מצד שבט קורייש. המלך שאל את המוסלמים אם יש בידיהם דבר מה שמקורו באל, וג'עפר השיב בחיוב וציטט פסקה מתוך סורת מרים. לאחר ששמע את הקטע, המלך בכה, קבע כי הטקסט שהוקרא לו ומסריו של ישו בהכרח נובעים מאותו מקור, והבטיח שלעולם לא יסגיר את המוסלמים.

אחד השליחים ממכה, עמר אבן אל-עאץ, הגה תוכנית אחרת להסגרת המוסלמים. הוא שב אל מלך חבש וסיפר לו שהמוסלמים אמרו דבר נורא על ישו. המלך זימן את המוסלמים בשנית כדי לשאול אותם מה עמדתם בנוגע לישו, והם מצידם ניסו למצוא תשובה דיפלומטית ולבסוף החליטו להשיב בהתאם לאמונתם. ג'עפר השיב למלך כי הם מחשיבים את ישו כמשרתו של האל, נביאו, רוחו ודברו שהוטל על הבתולה מרים. כאשר המלך שמע את הדברים הללו, הוא הצהיר כי ישו אכן אינו מעבר למה שג'עפר תיאר. לאחר מכן, הוא פנה למוסלמים ואמר להם שהם בטוחים בארצו, השיב לשליחים ממכה את המתנות שהביאו לו ושילח אותם לדרכם.

סוף הגלות

רבים מהגולים בחבש שבו למכה בשנת 622 והשתתפו בהג'רה של מוחמד לאל-מדינה, ואילו גל שני של מהגרים הגיע לאל-מדינה כשש שנים מאוחר יותר, בשנת 628.
צליחה (ספר)

בספר

בספרו מתאר אזוב את מלחמות הגנרלים במלחמה ואת מהלכי האוגדות של צה"ל שלחמו בקרב הצליחה. בין היתר מתוארים בספר דוד אלעזר, אריק שרון, אברהם אדן, דני מט, אמנון רשף, יעקב אבן, שמואל גונן וחיים בר-לב. בין הקרבות שחקר אזוב בספרו מתוארים בין היתר: קרב החווה הסינית, פיתוחו של גשר הגלילים והשימוש בו במהלך המלחמה, כיתור הארמייה השלישית של מצרים, המארב לחטיבה 25 המצרית, קרב סרפאום והפשיטה על בסיסי הטילים במצרים ב-16 באוקטובר 1973. עוד טוען אזוב בספרו כי:
כדי לפתוח פרוזדור לצליחת התעלה ולהקים ראש גשר מעברה השני, לחם צה"ל באזור 'החווה הסינית' במשך שישים שעות. היו אלה שעות של כאוס, של שחיקה נוראה, של אבדות רבות. צה"ל יצא לקרב הצליחה בחופזה, אבל תורת הלחימה שלו עמדה במבחן, היעדים שהותוו בתוכנית 'אבירי לב' הושגו, והמטרה האסטרטגית- לגרום- למצרים לזעוק בבקשה להפסקת אש- הושגה. אבל לא תורת הלחימה היא זו שקבעה את גורל הצליחה, אלא הרוח והדבקות של הכוחות הלוחמים. גם כשנתקל במכשולים שלפרקים נתפשו בלתי עבירים, גם כשספג אבידות בסדרי גודל שאיש לא צפה, גם כשיחידות שלמות התפרקו- צה"ל זרם מערבה, ולא חדל מזרימתו עד שהוכרזה הפסקת אש. אין להסביר את הזרימה הבלתי פוסקת הזאת רק בתוכנית קרב שעלתה יפה, אלא ברוח הלוחמים. כשישים ציונים לשבח מסוגים שונים, כולל עיטור הגבורה, חולקו למפקדים ולחיילים שלחמו באזור הצליחה בין החמישה עשר לשמונה עשר באוקטובר.
— עמירם אזוב, "צליחה, שישים שעות באוקטובר 1973", הוצאת דביר, 2011, עמוד 276
אזוב טוען בספרו כי קרב הצליחה היה הקרב המורכב והקשה בתולדות צה"ל, אשר היווה את התפנית בחזית הדרום ואפשר את הכרעת הצבא המצרי. כמו כן טוען אזוב בספרו כי אף כי למלחמות הגנרלים הייתה השפעה מסוימת על ההתרחשויות והדרך בה התקבלו ההחלטות בדבר ניהול חזית הדרום במלחמה, הוא טוען כי לא הייתה להם השפעה מכרעת או משבשת על הצלחת צה"ל לצלוח את התעלה ולהכריע את צבא מצרים, נוכח תנאים קשים, אתגרים, מכשולים ואויב עדיף. כמו כן טען אזוב כי האלוף שרון היה מכריע בחשיבותו למהלך צליחת התעלה בשל היותו יוזם והתקפי אולם לא היה גיבור יחיד של המערכה כפי שהצטייר לאחריה.

הדרך לפרסום הספר

המחבר, עמירם אזוב, יליד 1952 וחבר קיבוץ משמר העמק, שירת בצה"ל כקצין בחי"ר ובתותחנים, והוא רס"ן במילואים. במלחמת יום הכיפורים שירת בפיקוד המרכז. אזוב הוא בעל תואר דוקטור בהיסטוריה צבאית בתחום רומא העתיקה מאוניברסיטת תל אביב.
אזוב עבד ארבע עשרה שנים במחלקה להיסטוריה של צה"ל ופרסם במסגרת זו מספר מחקרים על מלחמת יום הכיפורים שנותרו חסויים, ובהם המחקר "בלימה" והמחקר "מגננה". כן עבד אזוב החל משנת 2006 על מחקר הנוגע לצליחת התעלה במבצע אבירי לב. בעקבות מחלוקת עם ראש המחלקה להיסטוריה בצה"ל, פרופסור אלון קדיש, על הנוסח האקדמי של המחקר החליט האחרון לגנוז אותו. אזוב פנה בנושא לרמטכ"ל דאז, גבי אשכנזי ולשר משה יעלון ואף למבקר המדינה, אולם לבסוף לא הושגה פשרה והדבר הוביל להתפטרותו של אזוב ולהחלטתו לפרסם את המחקר כספר, ללא מקורות המידע החסויים שברשות צה"ל. כתגובה החליטה המחלקה להיסטוריה להגיש כנגדו תביעה על הפרת חוזה בבית המשפט המחוזי בתל אביב. אזוב טען מנגד כי נעשה ניסיון להגביל את החופש האקדמי והספרותי שלו, וכי החלטת המחלקה להיסטוריה לגנוז את מחקרו אינה רלוונטית לזכותו לפרסם את ספרו. השופטת יהודית שבח פסקה בשנת 2011 לטובת הנתבע.
מוד בוני

מוד רוז "לורס" בוני (באנגלית: Maude Rose "Lores" Bonney; ‏ 20 בנובמבר 1897 – 24 בפברואר 1994) הייתה הטייסת האוסטרלית והאישה הראשונה לטוס טיסת סולו מאוסטרליה לאנגליה, וכן האישה הראשונה אשר הקיפה את אוסטרליה בטיסה. בוני היא חברת מסדר האימפריה הבריטית, וחברת מסדר אוסטרליה.

קורות חיים

מוד רוז רובנס, נולדה בפרטוריה, שבדרום אפריקה, לימים היא אימצה את השם "לורס". משפחתה עברה קודם לאנגליה ולאחר מכן לאוסטרליה. מוד רובנס התחנכה במלבורן, ולאחר מכן למדה בבית ספר לנימוסים והליכות בגרמניה, שם פגשה והתחתנה עם הארי ברינגטון בוני, יצרן מוצרי עור, בשנת 1917, ולאחר נישואיהם הזוג עבר לבריסביין, שבקווינסלנד.

קריירת הטיסה

בשנת 1928 פגשה בוני את ברט הינקלר, בן דודו של בעלה, הארי בוני, שהיה הטייס הראשון שטס טיסת סולו בין אנגליה– ואוסטרליה. בוני, שהתלהבה מהשגיו של הינקלר החליטה ללמוד לעוף. את שיעורי הטיסה הראשונים עשתה בסתר, אך לאחר שסיפרה עליהם לבעלה הוא קנה לה מטוס מדגם דה האבילנד DH.60 שכונה "עש צועני" עמו החלה בשבירת שיאי טיסות:
פרוץ מלחמת העולם השנייה שם קץ לתוכניתה לטוס מסביב העולם, דרך יפן, אלסקה, ארצות הברית. מטוסה נהרס בשריפה בשנת 1939, עת שחנה בהאנגר מטוסים, לאחר שעוקל על ידי ממשלת אוסטרליה לטובת המאמץ המלחמתי. 
בוני נפטרה בביתה במיאמי שבקווינסלנד ב-1994, בגיל 97.

תוארי כבוד

בשל טיסתה מאוסטרליה לאנגליה בוני זכתה בתואר חברת מסדר האימפריה הבריטית מאת המלך ג'ורג' החמישי.
איגוד טייסות אוסטרליה יסדה פרס על שמה של בוני. 
בוני התקבלה כחברה באיגוד "תשעים ושתע", האגודה האמריקנית של נשים טייסות שהיו חלוצות בתחום התעופה. ושמה של בוני מוצג על קיר הכבוד בקליפורניה, בקפלת הטייסים, לצד שמם של צ'ארלס לינדברג, צ'ארלס קינגספורד סמית', ואמיליה ארהארט.
אוניברסיטת גריפית שבקווינסלנד, העניקה לבוני תואר דוקטור לשם כבוד בשל הישגיה בתחום התעופה.
השומר החדש

ארגון השומר החדש הוא ארגון מתנדבים ישראלי שמטרתו להגן מפני פגיעה ברכושם של חקלאים בישראל, בפרט באזורי הגליל והנגב וכן שמירה על אדמות המדינה "במעשה ובלימוד". שמו לקוח מארגון "השומר" שפעל בארץ ישראל בתחילת המאה ה-20.

רקע להקמת הארגון

"השומר" המקורי היה ארגון הגנה ביישוב היהודי בארץ ישראל בשנים 1909–1920. הארגון הוקם על ידי אנשי העלייה השנייה, ומטרתו המוצהרת הייתה "כיבוש השמירה" ו"כיבוש העבודה", כלומר, לימודן והעברתן לידיים יהודיות בכפר ובעיר בארץ ישראל. בשיא פעילותו, בשנת 1913, מנה הארגון כ-120 חברים וריכז את השמירה ב-13 מושבות בארץ ישראל. הוא פורק בשנת 1920 ורבים מחבריו שולבו בארגון "ההגנה".
הפשיעה החקלאית בישראל התגברה מאוד החל משנות ה־90 של המאה ה־20 ועד 2006. בעקבות התנכלויות של עבריינים שגרמו נזק כספי משמעותי והטרדות בלתי פוסקות, החלה תופעה של נטישת שטחי מרעה בבעלות מינהל מקרקעי ישראל (בפועל, נטישת השטח משמעותה הימנעות מחידוש חוזה החכירה השנתי על שטח המרעה מול מינהל מקרקעי ישראל), ומנגד, החלה השתלטות בלתי חוקית של עבריינים על קרקעות אלו.
פרשת שי דרומי שעלתה לכותרות בינואר 2007 הייתה יריית הפתיחה להבנת מצוקת הרועים והבוקרים בישראל, כאשר המחאה הציבורית שהוביל אחד ממיסדי הארגון הובילה לחקיקת שינוי בחוק העונשין המכונה "חוק דרומי". מספר חודשים לאחר מכן עלה לכותרות סיפורה של משפחת זילברמן מציפורי שחכרה שטחי מרעה באזור הושעיה, ובעקבות התנכלויות חוזרות ונשנות התכוונה לנטוש שטחים אלו ולהפסיק את חכירתם. על רקע כוונה זו, החליט אחד מבני המשפחה לעבור להתגורר בדרך קבע בשטח המרעה (נקודה הקרואה כיום בשם "מצפה סנדו"), על מנת לשמור על המרעה והשטח מפני ההתנכלויות. בעקבות אירוע תקיפה אלים שחווה מידי עבריינים, התגבשה קבוצה גדולה של מכרים (יוצאי היחידה הצבאית בה שירת ותושבי היישוב הושעיה הסמוך לשטח המרעה) שהצטרפו לשמירה על השטח. פעולות השמירה הצליחו להוריד באופן משמעותי את מספר ההתנכלויות העברייניות במקום. אירוע זה היה הגורם המניע ליסוד ארגון השומר החדש.

הקמת הארגון

הארגון הוקם בשנת 2007 על ידי קבוצת פעילים צעירים תושבי הנגב והגליל בראשות יואל זילברמן ואון ריפמן על פי תפיסה לפיה אין שמירה יעילה ללא נוכחות פעילה בשטח. מטרת הארגון היא לסייע לחקלאים ובוקרים להתמודד עם איומים על ביטחונם, רכושם וזכויותיהם. ובמילותיו של מייסד הארגון: "להשיב את האומץ לחקלאים לבוקרים ולכל אדם שאינו חש ביטחון במדינת ישראל".
אחדים מראשי "השומר החדש" (יפה שי חדד, ארז אשל, און ריפמן, יובל כאהן) היו פעילים גם במכינה קדם-צבאית בני ציון, שנסגרה בעקבות אסון נחל צפית. עם חברי ועד "השומר החדש" נמנה גם חבר הכנסת רם בן ברק.

מימון

נכון לשנת 2017, הכנסות העמותה היו כ-41 מיליון שקלים במזומן. מתוך הכנסותיו, 18.7 מיליון היו מתרומות, 14 מיליון ממשרדי הממשלה ו-3.8 מיליון ש"ח מקק"ל. בין התורמים הגדולים של הארגון הקרן המרכזית לישראל, והמיליארדר בעל חברת ההימורים המקוונת PokerStars, יגאל שיינברג. ב-2017 פורסם כי המינהלת לזהות יהודית במשרד לשירותי דת תשתף פעולה עם "ארגון השומר החדש", ותחלוק עימו באופן שווה תקציב של 37.5 מיליון שקלים לשנה.

הוקרה

העמותה זכתה בפרס בגין לשנת תשע"ב (2011) "עבור פעילותה הציונית לשמירה על אדמות המדינה וביטחון אזרחיה ועל היותה מודל מוביל לערבות הדדית ולאומץ אזרחי בחברה הישראלית".
הספר ה-54 בסדרת ספרי "מנהרת הזמן" נקרא "השומר החדש" ועוסק בארגון. בספר, דן ושרון, גיבורי הסדרה, מועברים לגליל ליישוב שמוגן על ידי השומר החדש. בניגוד לשאר הספרים, הם אינם חוזרים בזמן אלא שבסוף הספר "הזמן רץ לאחור" והם חוזרים לביתם.
תקרית אוקטובר

תקרית אוקטובר (1931) הייתה ניסיון הפיכה ביפן אשר תוכנן על ידי ארגון בשם "אגודת פרחי הדובדבן", ההפיכה לא יצאה לפועל בשל גילויה המוקדם.

רקע

כבר בסוף המאה ה-19 הייתה יפן מושפעת מרעיונות לאומניים ושאיפות אימפרילאליסטיות, דבר זה הביא אותה למלחמות רבות עם שכנותיה ולכיבושים רבים (כגון מלחמת סין יפן, מלחמת רוסיה יפן וכיבוש מנצ'וריה) על אף פעולות אלו עדיין היו יפנים רבים שחשו כי ארצם אינה עושה מספיק וכי על מנת להפוך למעצמה בקנה מידה עולמי עליה להמשיך בעוד פעולות בזירה הבינלאומית. המשבר הכלכלי הגדול בתחילת שנות ה-30 הביא לאכזבת התושבים מהמשטר הקיים, אותו ראו כמשטר מושחת. חוסר יכולתו של המשטר לספק פרנסה לכל התושבים גרם להתפתחות עוינות מסוימת לפוליטיקאים המושחתים והעשירים. כך התפתחו ביפן תנועות לאומיות רבות שקראו להחליף את המשטר בטוב או ברע, ביניהן הייתה גם "אגודת פרחי הדובדבן".
במרץ 1931 ניסתה האגודה לראשונה לבצע הפיכה, הפיכה זו נכשלה והיא נודעה בשם תקרית מרץ, עם זאת חיזקה ההפיכה את המורדים בכך שהמחישה להם כי העונש על הפיכות מהסוג הזה אינו חמור, שכן בתקרית מרץ איש מהקושרים לא נענש.

השלכות

גם מתכנני מבצע זה לא נענשו כמעט בכלל, אמנם מספר אנשים נחקרו אך לא נענשו כמעט כלל. התנהלות זו המשיכה את התנהלות הרשויות ביפן מתקרית מרץ דבר שהזמין מרידות נוספות.
יישוב משלט

יִישובי מִשלט הם יישובים (רובם קיבוצים) שהוקמו במהלך מלחמת העצמאות (1948–1949) או בשנה שלאחריה. רוב היישובים הוקמו על ידי לוחמי מלחמת העצמאות בגבולות המדינה כדי להגן עליה מפני צִבאות האויב.

רקע

בימי המאורעות לאחר החלטת האו"ם (1947), ובזמן מלחמת העצמאות (1948), נפסקה לזמן מה פעולת ההרחבה והפיתוח של היישוב החקלאי במדינת ישראל. עיקר המאמץ של המדינה היה מכוון לביצור של היישובים ולהגנה עליהם. בראש ובראשונה עסקו הצבא, המדינה והיישובים עצמם בחיזוק יישובי הספר והכפרים המבודדים החדשים, שנוסדו עתה זה בנגב.
במשקים רבים, העבודה החקלאית הרגילה הופסקה כמעט לגמרי, ובמקומה באו פעולות ההכנה להגנה על היישוב ועל הפעילות החקלאית שבו, אם ינותק משאר היישובים בגלל המלחמה.
היו שבועות וחודשים, שבהם כמה מיישובי-הספר חדלו כמעט כליל להיות יישובים חקלאיים. ילדים ונשים, שלא יכלו לתרום להגנה, הורחקו מהם למקומות בטוחים יותר. כפרים אלו הפכו למשלטים צבאיים.

הקמת יישובי משלט

עוד בזמן מלחמת העצמאות ובמיוחד לאחריה, התחילו לחשוב על הפיכת חלק מהמשלטים חזרה ליישובים. התחילו להקים יישובי משלט נוספים בארץ מיד עם סיום המלחמה, כדי לנצל כל חלקת אדמה שתושביה ברחו ושנכבשה עם המלחמה. חלק מהיישובים הוקמו על ידי גרעיני התיישבות של עולים חדשים וחלק מהישובים החדשים הוקמו במקומות שבהם הוצבו משלטים במלחמה.
בתחילה הוקמו היישובים כהיאחזויות (יישובים קהילתיים קטנים וארעיים שהוקמו על ידי חיילים בשליחות המדינה באזורים בעלי רגישות ביטחונית), ואלה התפתחו במהלך השנים ליישובים קבע אזרחיים וחקלאיים רגילים: כשלושה רבעים מהם קיבוצים, והשאר - מושבים.
בשנתיים הראשונות של הקמת המדינה הוקמו כ-80 יישובים כאלה, והם תרמו רבות לביטחון המדינה: התרומה התבטאה בעצירת התקפת צבאות האויב על הגבולות, עצירה זו אפשרה לצה"ל לגייס את כוחות המילואים ולהתרכז בהתקפה, בפריצה ובהכרעה בחזיתות השונות.
הרעיון להקים יישובי משלט עלה בישיבה של הוועדה לבעיות ההתיישבות וההשקעה במדינה. בחבריה אנשי המוסדות המיישבים (קק"ל והמרכז החקלאי), אנשי מזכירות מפא"י ואנשים ממפקדת ההגנה. הרעיון עלה ביום 19 בינואר 1948 על ידי יוסף וייץ. הוצע להקים 162 יישובים שמטרתם העיקרית הייתה להבטיח את גבולות החלוקה, שעליה החליטו באו"ם בתוכנית החלוקה.

תוואי יישובי המשלט

162 היישובים שהוזכרו  למעלה חולקו ל-15 קווים. תפקידו של כל קו היה לבסס קטע אחר בגבולות המדינה שהוצעו בתוכנית החלוקה.

הבדלי השקפות במטרת היישובים

במהלך המלחמה נדרשה גמישות רבה כדי להתאים את ההצעות החדשות לקווי החזית שהשתנו במהלך הקרבות בין הצבא לבין הגופים המיישבים. לא תמיד תאמו הצעות ההתיישבות מטעם הצבא להצעות ההתיישבות מטעם הגופים המיישבים, בעיקר משום שהגופים המיישבים ראו לאורך כל המלחמה גם את התמונה הגאופוליטית, היישובית והמשקית הכוללת. הם שאפו להקים יישובים שיתאימו לא רק לזמן מלחמה, אלא גם להתפתחות וחקלאות בארץ, ואילו הצבא הסתפק ברוב המקרים בראיית ההקמה של יישובים כחלק ממנגנון המלחמה.
היום חלק מישובי המשלט התפרקו כיוון שלא היה בהם צורך עוד, ויתר היישובים חזרו או הפכו ליישובי מחיה או לקיבוצים.
מסכת עדיות

מַסֶּכֶת עֵדֻיּוֹת (נקראת גם 'בחירתא' או 'מסכת בחירתא') היא המסכת השמינית בסדר נזיקין במשנה. במסכת זו שמונה פרקים.
מסכת זו שונה מכל המסכתות האחרות במשנה מכיוון שהיא אינה עוסקת בנושא מרכזי אחד, אלא מובאות בה הלכות בעניינים שונים.
מסכת עדויות נערכה וסודרה על ידי החכמים ב'כרם ביבנה' - בזמן שהסנהדרין שכנה ביבנה לאחר חורבן בית המקדש השני. גם סידור המשניות בתוך המסכת אינו לפי עניין או תוכן, אלא לפי שמות התנאים ששנו אותן או העידו עליהן. 
במסכת זו נמצאות כמה הלכות יסודיות וחשובות שנמסרו על ידי תלמידים מפי רבותיהם. 
לפי הגמרא כל המסכת נשנתה ביום שמינו את רבי אלעזר בן עזריה לנשיא במקום רבן גמליאל. למעשה, כל מקום שנאמר במשנה "בו ביום", פירושו: ביום שמינו את רבי אלעזר בן עזריה לנשיא בישיבה ביבנה. כל זמן שרבן גמליאל היה הנשיא, הוא היה מכריז ואומר: "כל תלמיד חכם שאין תוכו כברו, אל ייכנס לבית המדרש", וכשנתמנה רבי אלעזר בן עזריה לנשיא, ניתנה רשות לכל התלמידים להיכנס לבית המדרש, ומתוך שרבו התלמידים, רב החידוד והפלפול, ולא הייתה הלכה תלויה בספק בבית המדרש.
למסכת עדויות יש תוספתא, אך אין לה תלמוד ירושלמי או בבלי.
רבי שלמה סיריליו ערך מעין גמרא על מסכת עדויות, שלוקטה מסוגיות שונות בבבלי ובירושלמי הנוגעות למסכת זו. ה"גמרא" בשלמותה יצאה לאור לראשונה בשנת תשע"ד על ידי מכון אהבת שלום בעריכת הרב בצלאל דבליצקי.

מיקומה של המסכת בסדר נזיקין

לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה לאחר שהסתיים הדיון על הדינים (במסכת נזיקין), הדיינים (במסכת סנהדרין) וכל מה שבסמכות הדיינים (גזירת מלקות ואכיפת שבועות) הגיע העת לעסוק בעדויות. וזאת מכיוון שרוב המסכת עוסקת בעדויות על הלכות, שהעידו עליהן אנשים ברורים נאמנים, ושעדותם ראוי לסמוך עליה. ושלב העדויות הוא אחד משלבי הדין. והטעם שמסכת זו נשנתה אחר מסכת שבועות הוא שבמסכת שבועות יש צורך בכל משפט (על מנת לאמת את העדויות), ו"ועדויות הם הודעת הדברים שהעידו בם לפני השופטים בעתים ידועים, וקיבלו אותם מהם".

פרשני המסכת

בין הפרשנים שכתבו פירוש למסכת זו נמנים הרמב"ם, הראב"ד, תוספות ר"ש משאנץ ר' עובדיה מברטנורא, ר' פנחס קהתי ועוד.
תיכון עירוני י"ד

היסטוריה והווה

עירוני י"ד הוא בית-ספר שש שנתי לתלמידי כתות ז´-י"ב, הוא מחולק לחטיבת ביניים וחטיבה עליונה, שתי החטיבות מהוות בית-ספר על-יסודי אחד בהנהלה אחת.

חזון בית הספר הוא: 
טיפוח המצוינות בקרב קהילת התלמידים, המורים והעובדים תוך התחדשות מתמדת ודאגה לרווחה הרגשית של הפרט להגברת השייכות והאחריות לבית הספר.
שלושת הערכים המרכזיים אליהם מחנך בית-הספר הם: כבוד האדם, מעורבות שייכות ואחריות, ואהבה הארץ. בית הספר מפעיל את תוכנית "מזהות אישית לזהות חברתית" במסגרתה משלחות תלמידים מבית הספר נוסעות לביקורים הדדיים בלוס אנג'לס, ברלין וברול. בית הספר מפעיל כתה מיוחדת לבעלי לקויות למידה ומסלול מואץ ללימודי מחשבים בו נבחנים תלמידי כיתות י' בבחינת הבגרות במחשבים בהיקף של 5 יחידות לימוד. בשנת 2011 הוקמה לראשונה כיתת מסד נחשון ראשונה שהמשיכה לאורך השנים לקבל שכבות חדשות.
מנהלי בית הספר בעבר היו: אורי גרוסמן (עד שנת 1980), חמדה קריזלר (1980-1985), דוד לבון (1985-2011).
בשנת 2011 התמנה הראל גוטשטיין למנהל בית הספר. בשנת 2017 בחודש מאי הודיע כי יסיים את תפקידו בסוף השנה, לאחר שש שנים בתפקיד ולשם כך התמנתה לתפקיד יעל איילון.
נכון לשנת 2009 מונה בית-הספר כ-1,200 תלמידים.
אחוז המתגייסים לצה"ל מבית הספר הוא מהגבוהים בתל אביב. בשנת 2008 דובר על למעלה מ-95% מכלל תלמידי בית הספר - האחוז הגבוה בעיר.
המוזיאון היהודי של סלוניקי

היסטוריה

עד לחורבנה, ישבה בעיר סלוניקי אחת הקהילות היהודיות הגדולות באירופה, עם כ-50,000 תושבים יהודים, שהיוו מעל שליש מתושבי העיר. השפעת היהודים על המסחר והתרבות בעיר הייתה כה דומיננטית, עד כי בשבתות היה המסחר בעיר מושבת, כולל הנמל. הקהילה היהודית בסלוניקי חרבה בשואה. 
בנין המוזיאון, הנמצא ברחוב Ag. Mina 13, נבנה בשנת 1904 כפסאג' קניות, על ידי האדריכל האיטלקי ויטליאנו פוזלי. בין השנים 1909 ל-1941 איכלס הבניין סניף של בנק אתונה; הבניין היה בין היחידים ששרד את השריפה הגדולה ב-1917. הבניין שופץ בין השנים 1998 ל-2003. המוזיאון נחנך ב-13 במאי 2005 על ידי אוונגלוס וניזלוס, אז שר התרבות, ואנדריאס ספיחה, נשיא הקהילה היהודית בסלוניקי.
במוזיאון מוצגים מסמכים, תמונות, פריטי אופנה וחפצי אומנות ודת המאפיינים את חיי היהודים בקהילה.
בקומת הכניסה קיים קיר רחב המפרט את שמות יהודי הקהילה שנספו בשואת יהודי סלוניקי. כמו כן, מוצגות מצבות מבית הקברות המקומי שחוללו בזמן מלחמת העולם השנייה. כן קיימים במוזיאון אולם ספרייה ומחקר גדול, וחנות מזכרות.
בקומה השנייה מוצגת ההיסטוריה של יהודי העיר, החל מהמאה ה-3 לספירה, וכן מוצגים פרטים מחיי היהודים בקהילה, כולל חגים, שבתות, חתונות וימי חול. תערוכה נפרדת מציגה את שואת יהודי סלוניקי, במהלכה נשלחו רוב היהודים, כ-49,000 במספר, למוות באושוויץ ובברגן-בלזן.
במוזיאון מבקרים אלפים בשנה, בעיקר יהודים, אך גם תושבי סלוניקי, כולל תלמידי בתי ספר.
אנסמבל היליארד

אנסמבל היליארד (באנגלית: Hilliard Ensemble) הוא הרכב מוזיקלי בריטי המורכב מרביעיית גברים השרים מזמורי מוזיקה עתיקה (מתקופות ימי הביניים וה-רנסאנס) ומוזיקה מודרנית המושפעת ממוזיקה עתיקה. לרוב הם שרים א-קפלה כלומר בשילוב קולות ללא ליווי כלי נגינה. ההרכב קרוי על שם הצייר ניקולס היליארד מהמאה ה-16.
ההרכב הוקם ב-1973 או 1974 על ידי פול היליגר (Paul Hillier, בריטון), פול אליוט (Paul Elliott, טנור) ודייוויד ג'יימס (David James, קונטרה טנור). עד סוף שנות השמונים היה ההרכב הבסיסי גמיש והצטרפו אליו זמרי טנור שונים נוספים ליצירת מבנה הרביעייה. ב-1990 עזבו היליגר ואליוט את ההרכב. היליגר הוחלף על ידי גורדון ג'ונס (Gordon Jones) ואליוט הוחלף על ידי ג'ון פוטר (John Potter) שהוחלף ב-1998 על ידי סטיבן הארולד (Steven Harrold) ואל ההרכב הצטרף באופן קבוע הטנור רוג'ר קווי-קרמפ (Rogers Covey-Crump). 
ההרכב מבצע מוזיקה עתיקה, מזמורים גרגוריאנים ללא ליווי כלי ומוזיקה מודרנית של מלחינים כארוו פרט, פטריס ואסקס, ארקי-סוון טיור, וליו טורמיס וג'ון קייג' הכותבים להם במיוחד. ההרכב הוציא את רוב הקלטותיו בהוצאת ECM New Series. בשנת 1994 פנה מפיק ECM, מנפרד אייכר, בהצעה לשתף פעולה עם הסקסופוניסט יאן גרברק, כך נוצר התקליט Officium, שזכה להצלחה אדירה ובעקבותיו הוקלטו שיתופי פעולה נוספים של גרברק ואנסמבל היליארד. האנסמבל משתף פעולה גם עם אמנים אחרים, זמרים, זמרות ותזמורות בהופעות, הקלטות ופרויקטים שונים (אחד מהם הוא הקלטת כל המוטטים של יוהאן סבסטיאן באך במסגרת ECM New Series).
אורי אלון (סופר)

ביוגרפיה

אורי אלון נולד בקיבוץ שלוחות וגדל בבית אל. למד בישיבת שיח שבאפרת אצל הרב שג"ר ושירת בצה"ל כחובש קרבי. בהמשך למד תסריטאות במעלה - בית הספר לטלוויזיה לקולנוע ולאמנויות, שם כתב את התסריט לסרט הקצר "טופו" בבימויה של אורית בן-חור רז. בנוסף למד ציור אצל הצייר ליאוניד בלקלב.
אלון שימש כתסריטאי בסדרת הדרמה הטלוויזיונית "סרוגים" (עונות שנייה ושלישית, ששודרה ב-YES) שיצרו לייזי שפירא וחוה דיבון, העוסקת בעולם הפנויים-פנויות של המגזר הדתי לאומי בירושלים.
בשנת 2013 יצר וכתב את סדרת הדרמה "שטיסל" (עבור YES) העוסקת בעולם החרדי בשיתוף עם יהונתן אינדורסקי. העונה הראשונה של הסדרה זכתה ב-11 קטגוריות בטקס פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשנת 2013.
ב-2018 יצר יחד עם יהונתן אינדורסקי את המיני-סדרה "אוטונומיות" (עבור HOT). בהמשך השנה עלתה הסדרה "המנצח", אותה יצר אלון עבור YES.

כתיבה ספרותית

אלון פרסם סיפורים קצרים בעיתונים וכתבי עת שונים, ובשנת 1998 זכה עם סיפורו "אומרים עכשיו התור שלך, אייר" בתחרות הסיפור הקצר של עיתון "הארץ" (הסיפור נכלל גם באנתולוגיה "אוטוטו"). בשנת 2008 פרסם את ספרו הראשון, "המופע הנסתר", שזכה בפרס שר המדע, התרבות והספורט לספר ביכורים, ומאז שנת 2010 פרסם ארבעה ספרי ילדים.
איוואן פבלוב

ביוגרפיה

פבלוב נולד בעיר ריאזן שברוסיה. התחנך בכנסיית בית הספר הראשון בריאזן, ולאחר מכן בסמינר התאולוגי. אביו, שהיה כומר, רצה שגם פבלוב יעסוק בבגרותו במקצוע זה, ואיוואן החל לעסוק בדת ובנה קריירה דתית עד שהחליט ב-1870 לעסוק במדע הפיזיולוגיה ולחקור את מערכת העיכול. בשנת 1881 התחתן עם שרה, מורה ובתו של רופא. לזוג נולדו ארבעה בנים. אחד מהם מת בגיל צעיר, ואחד היה לרופא מפורסם.
לאחר מהפכת אוקטובר הוא קיבל הזמנה לצאת לשוודיה, אך סירב. בתחילת שנות ה-20 הוקם לכבודו מכון לחקר פיזיולוגיה והוא היה מנהלו עד לשנת 1936.
אנדרסון במבה

קריירה

אנדרסון במבה החל את הקריירה בפלמנגו, שם שיחק בקבוצות הנוער. בשנת 2006 עלה לקבוצה הבוגרת, ובשנת 2008 נמכר למועדון הברזילאי טומבנשה. בקיץ 2008 נמכר אנדרסון לבאייר לברקוזן, והושאל מיידית לעונת 2008/09 לאוסנבריק מהבונדסליגה השנייה, וירד עמה בתום העונה לליגה הגרמנית השלישית. בתום עונה זו חזר אנדרסון לבאייר לברקוזן, והושאל שוב, הפעם לפורטונה דיסלדורף, ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה. בעונת 2009/10 סיימו אנדרסון ופורטונה דיסלדורף במקום הרביעי, ולא עלו לבונדסליגה. באפריל 2010 חתם אנדרסון בבורוסיה מנשנגלאדבך, שם שיחק עונה אחת, בה סיים עם הקבוצה במקום ה-16 בבונדסליגה, וניצל מירידה לאחר ניצחון במבחני ההישרדות על בוכום, לאחר שגלדבאך הייתה בחלקים גדולים של העונה במקום האחרון.
בתום עונת 2010/11, הושאל אנדרסון לאיינטרכט פרנקפורט, היורדת הטרייה לבונדסליגה השנייה, ובהמשך, השאלה זו הפכה לחוזה קבוע. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה, עלו אנדרסון ואיינטרכט פרנקפורט לבונדסליגה. בעונת 2012/13 אנדרסון ערך 28 הופעות בהרכב פרנקפורט, וסייע לה לסיים במקום השישי המפתיע בבונדסליגה, כשהוא משתף פעולה בהגנה עם בסטיאן אוצ'יפקה, קרלוס סמבראנו, סבסטיאן יונג ומרקו רוס. בשתי העונות הבאות סיימו אנדרסון ופרנקפורט במרכז הטבלה. לקראת סוף עונת 2014/15 נפצע אנדרסון והחמיץ בגין פציעה זו את כל עונת 2015/16, בה פרנקפורט הסתבכה בתחתית וניצלה רק במבחני ההישרדות. בתחילת 2017 שוחרר אנדרסון מהקבוצה.