google/wiki40b huggingface dataset:
סן מיגל דה קוסומל

היסטוריה

הספרדים הגיעו בפעם הראשונה לאזור בו נמצאת העיר ב-3 במאי 1518, במשלחת בפיקוד הקפטן חואן דה גריחלבה. תוך זמן קצר הוקמה התיישבות בשם "לה סנטה קרוס" שהפכה למרכז אזורי ששימש את הספרדים כשהחלו לכבוש את חצי האי יוקטן ואת שאר מקסיקו. ככל שהספרדים התקדמו לתוך יבשת אמריקה חשיבותה של ההתיישבות ירדה בהדרגה עד שבמאה ה-19 לא נותרו בה כמעט תושבים.
ב-1847 פרץ מרד של אנשי המאיה בחצי האי יוקטן כנגד השלטון וכנגד התושבים ממוצא אירופאי במסגרת מלחמת הקאסטה. חלק מהתושבים המקסיקנים במזרח יוקטן הצליחו להימלט מפני המורדים והגיעו אל קוסומל, שם ייסדו תוך זמן קצר את סן מיגל דה קוסומל.
ההתיישבות החדשה נותרה קטנה יחסית עד שבשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 נוסדה בה תעשיית תיירות ענפה שהתבססה על שיט תענוגות שעבר בנמל של העיר.
ב-2005 סן מיגל דה קוסומל נפגעה קשות, כמו יתר מהאזור, מהוריקן וילמה, אבל היא הצליחה להשתקם תוך שנה.

תחבורה

את העיר ואת כלל האי משרת נמל התעופה הבינלאומי קוסומל, המציע טיסות ליעדים בתוך מקסיקו וכן בארצות הברית ובקנדה. בנוסף יש קו מעבורות הפועל בין סן מיגל ובין פלאיה דל כרמן.
סן פדרו (חוף השנהב)

גאוגרפיה

סן פדרו ממוקמת כ-260 ק"מ מבירת המדינה יאמוסוקרו.

תנועה ותחבורה

העיר ממוקמת ליד הכביש סן פדרו-טאבו רד. ליד העיר יש נמל ימי ויש את נמל התעופה סן פדרו  המפעילה טיסות לאביג'אן וחזרה.

אקלים

סן פדרו ממוקמת באקלים טרופי. הטמפרטורה הממוצעת בסן פדרו היא 26 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים הממוצעת היא 1702 מ"מ. חודש יוני הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם, וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם.

היסטוריה

מהמאה ה-15 ועד לשנות השישים של המאה הקודמת, סן פדרו היה רק ​​כפר דייגים קטן שבו היו רק כ-100 תושבים. ב-1968–1972, העיר גדלה במהירות מבחינה דמוגרפית אחרי שבנו את הנמל. לאחר תקופה זו, הפכה העיר להיות העיר השנייה בגודלה בחוף השנהב לאחר אביג'אן.

מוסדות בעיר

בסן פדרו יש בית חולים מרכזי אחד, פארק מים, מספר רב של בתי מלון, כנסיות, בתי מרקחת, סניפי בנק, מסעדות, ברים וסופרמרקטים. בנוסף, העיסוקים העיקריים בסן פדרו הם דיג וחקלאות (קקאו, שמן דקלים ועצים).
קרלוס צ'קאנה

קריירה

צ'קאנה נולד, גדל והתחנך בטוקומאן על ידי אמו וסבו לאחר שאביו עזב אותם בגיל צעיר. בגיל 16 הצטרף למחלקת הנוער של סן מרטין דה טוקומאן, ובשנת 1997 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת. בשנת 2001 הצטרף לריבר פלייט, אך לא זכה לדקות משחק ובסיום העונה עזב לקילמס. כעבור שנה הצטרף למועדון הכוויתי אל ערבי, אך נאלץ לעזוב בשל מלחמת עיראק.
בשנת 2003 הגיע צ'קאנה לישראל והצטרף להפועל נצרת עילית ששיחקה אז בליגה הלאומית. בתחילת הקדנציה שלו במועדון, התגלה כי אשתו יהודייה והוא זכאי לקבל אזרחות ישראלית, דבר אותו מימש עם הזמן ובכך לא נחשב כזר. בסיום העונה עלתה העפילה הקבוצה לליגת העל, אך צ'קאנה שוחרר וחתם בהפועל אשקלון ששיחקה אז בליגה הארצית. צ'קאנה זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו והיה שותף להעפלה של הקבוצה לליגה הלאומית ולחצי גמר גביע המדינה. בסיום העונה חתם בהפועל כפר סבא מליגת העל, אך לא זכה לדקות משחק וחתם בעירוני קריית שמונה.
בקיץ 2006 חתם צ'קאנה בהפועל רמת גן. בקיץ 2008 עבר לצליה הסלובנית. בינואר 2009 חזר להפועל רמת גן על מנת להיות עם משפחתו שנשארה בארץ בעת שבנו עבר טיפולים בבית החולים שיבא. ב-8 במאי 2009 הבקיע צמד בניצחון 1-3 נגד הפועל רמת גן, במשחק בו העפילה קבוצתו לליגת העל לאחר 20 שנה בליגות הנמוכות. לאחר שנתיים בליגת העל ירדה הקבוצה בחזרה לליגה הלאומית, וב-11 במאי 2012 הבקיע צ'קאנה את שער הניצחון נגד הפועל רעננה, שתרם להעפלתה של הקבוצה שוב לליגת העל. בעונת 2012/2013 זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, ובסופה חזר להפועל אשקלון. בסיום עונת 2013/2014 ירד עם הקבוצה לליגה א'.
בקיץ 2014 חזר לקבוצת נעוריו סן מרטין דה טוקומאן, במדיה שיחק ארבעה משחקים ולאחר מכן פרש ממשחק פעיל. בינואר 2016 חזר מפרישה וחתם בהפועל כפר שלם מליגה א', ובמדיה שיחק שנתיים וחצי.
ב-2 באוגוסט 2018 חתם צ'קאנה במ.כ. אור יהודה מליגה ב'.
צ'קאנה התמודד בבחירות למועצת העיר רמת גן מהמקום השביעי ברשימה של המועמד לראשות העיר, ליעד אילני.

חיים אישיים

צ'קאנה נשוי לפריסילה רדוסקי, ארגנטינאית ממוצא יהודי, ולזוג נולדו שלושה ילדים. בנו הצעיר, איגור, הלך לעולמו בנובמבר 2011, לאחר מאבק במחלה קשה.
אמיר בן-דוד

ביוגרפיה

בן-דוד נולד בחיפה וגדל בקריית מוצקין, שם חבר בתחילת שנות ה-80 לאייל שכטר וטל יניב להקמת להקת אבטיפוס.
ב-1987, אחרי השחרור מצה"ל, עבר להתגורר בתל אביב וסיים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב. במקביל מילא שורה של תפקידי כתיבה ועריכה בעיתונות המקומית והארצית: כתב מגזין, עורך מדור החדשות וסגן עורך עיתון תל אביב (1990–1993); סגן עורך מוסף "סופשבוע" של מעריב (1993–1999); עורך המשנה של מוסף "הארץ", פרסם כתבות מגזין וטור אישי בשם "דפדפן" (1999–2004). בשנים 2005–2008 ערך את השבועון "Time Out תל אביב", והוא בעל טור בו. במהלך מלחמת לבנון השנייה פרסם מספר גיליונות שזכו לתגובות מצד עיתונאים בלבנון. העיתון בעריכתו זכה לתואר "שער השנה" של רשת טיים אאוט העולמית.בנובמבר 2008 מונה לסגן המו"ל בקבוצת סיגלר תקשורת. ב-2010 מונה לשמש יועץ אמנותי בקרן הקולנוע הישראלי. ב-2011 החל להגיש את תוכנית התרבות "שבת תרבות" בערוץ 2 יחד עם דורית רביניאן. ב-2013 הצטרף לערוץ הטלוויזיה הבינלאומי i24news כעורך הכלכלי של הערוץ.
ב-2016 מונה להיות העורך הראשי של תוכנית הבוקר של ערוץ 10. ב-2017 הצטרף כעורך לצוות ההקמה של תוכנית התחקירים המרכזית של תאגיד השידור הציבורי. משם המשיך לתפקיד העורך הראשי של תוכנית הראיונות פגישה עם רוני קובן.התוכנית זכתה כבר בעונתה הראשונה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשנת 2017 כתוכנית הראיונות הטובה ביותר בטלוויזיה.

יצירה

באותן שנים פעל במקביל כמוזיקאי, בעיקר במסגרת להקת "אבטיפוס". עם הלהקה הוציא בן-דוד את האלבומים "מה החזאי מבין" (1995), ״איך עושים מים" (1997) ו״הודעה לנוסעים מחוץ לזמן״ (2015) הוא כתב והלחין רבים משירי הלהקה, בהם להיטה הגדול "תשאירי לי מקום לחבק אותך".
כמו כן כתב שירים לרמי קלינשטיין ("מוכרחים להאמין"), זהבה בן ("כל הגבולות פתוחים", שיר הנושא לסרט "הכלה הסורית"), יפעת תעשה ("תפסיק לחשוב על עצמך"), אמיר פיי גוטמן ("נס") ועוד.
יחד עם משה זונדר כתב את התסריטים לסרטים "זהר" על חייו ומותו של זוהר ארגוב ו"צומת וולקן", שבוימו בידי ערן ריקליס. לסרט צומת וולקן הלחין עם טל יניב וחיים רומנו את הפסקול שזכה בפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע (פרס אופיר).
פרסם סיפורים קצרים בכתב העת "מסמרים" ובאנתולוגיה של סיפורים שיצאה בהוצאת מודן.
הרומן הראשון פרי עטו "על גג העולם", ראה אור בהוצאת חרגול - עם עובד ב-2009. הרומן "פלאפל אוסלו" ראה אור בהוצאת חרגול - עם עובד ב-2011 ולווה בשיר נושא שהוקלט על ידי להקת אבטיפוס.
ב-2015 יצר יחד עם דורון צברי את הסדרה "מגש הכסף". הסדרה, שעוסקת בחוליי הכלכלה הישראלית, עוררה דיון ציבורי נרחב וזכתה בטקס פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בתואר "סדרת התעודה של השנה" לשנת 2015 ולפרס "סדרת השנה" של פורום היוצרים הדוקומנטריים.
ויניפג (אונייה)

קורותיה

האונייה נבנתה בדנקרק, צרפת, עבור חברת הספנות הצרפתית ופעלה כאוניית משא.
לאחר תחילת מלחמת האזרחים בספרד, פבלו נרודה גילה שספרדים רבים ברחו לצרפת ונמצאים במחנות מעבר בתנאים קשים. באותה תקופה הוא היה קונסול של צ'ילה בפריז. 
נשיא צ'ילה מינה אותו לארגן העברת חלק מהפליטים לצ'ילה. פבלו נרודה שכר את האונייה והתאים אותה ל-2200 נוסעים. במהלך זה פבלו נרדוה גם פעל לאיחוד משפחות שהיו מפוזרות במחנות שונות ברחבי צרפת. ב-4 באוגוסט 1939 האונייה הפליגה וב-3 בספטמבר הגיע לנמל ולפראיסו. בין הפליטים שהגיעו על הסיפון היו אנשי רוח בתחומים שונים לרבות היסטוריון לאופולדו קסטדו, עיתונאי איסידרו קורבינוס, ציירים רוסר ברו וחוסה בלמס ונוספים.
בשנת 1940 האונייה המשיכה להפליג תחת דגל של צרפת של וישי. ב-26 במאי 1941 היא נתפסה והולאמה לטובת ממשלת בריטניה. כעבור מספר חודשים היא נמכרה לחברה קנדית ושמה שונה ל"ויניפג-2". האונייה הוטבעה על ידי צוללת גרמנית ב-22 באוקטובר 1942. כל האנשים שהיו על הסיפון ניצלו.
חמוצית

מאפיינים

צמח החמוצית הוא בן-שיח ירוק עד נמוך (בדרך כלל פחות מ-10 ס"מ), בעל גבעולים דקים וקשיחים ועלים קטנים. הפרחים בצבע ורוד כהה עם עלי כותרת קטנים, שעמודי העלי והאבקנים חשופים ובולטים מתוכם. הפרי ענבה מדומה, גדול מהעלים וצבעו לבן עד להבשלה, אז הוא הופך אדום.

היסטוריה

חמוציות נאכלו על ידי תושבי ארצות הצפון ועדיין נחשבות לפרי בר פופולרי בסקנדינביה ורוסיה. בסקוטלנד היה נפוץ איסופן מהבר, אך עם צמצום אזורי הצמיחה הטבעיים שלהן הן הפכו נדירות. הילידים באמריקה הצפונית אכלו את החמוציות, וייתכן שהם שהכירו אותן למתיישבים האנגלים במסצ'וסטס בראשית המאה ה-17, שהפכו אותם לאחד המרכיבים בסעודת חג ההודיה.

גידול ושימושים

כיום נעשה רוב גידול החמוציות באמריקה הצפונית בשדות חפורים ומוקפים סוללה המאפשרת את הצפתם במים. עם הבשלת הפרי מציפים את השדות, מנערים את השיחים ואוספים את הפירות הצפים על פני המים.
חמוציות נאכלות בדרך כלל כלפתן פירות או רוטב חמוציות. הן משמשות גם באפיית מאפינס ועוגיות, אך לא מקובל לאכול אותן בנפרד כמו אוכמניות, פטל או תותים. חריג לכך הן החמוציות המיובשות, ששמן המקובל בארצות הברית נגזר משם המותג "קרייזינס" (craisins; הלחם של cranberry ו-raisin), שמרקמן דומה לזה של צימוקים אך טעמן חמוץ יותר ונאכלות כפי שהן. מרבית החמוציות המיובשות מומתקות בתהליך הייצור כדי לטשטש את חמיצותן הטבעית.
בישראל נמכרים שני מיני חמוציות מיובשות: חמוציות זרש (Berberis vulgaris), קטנות, חמוצות ובעלות חיי מדף קצרים יותר; וחמוציות גדולות ומתוקות יותר.
ניתן להשיג גם מיץ חמוציות, שהוא בדרך כלל מומתק ומעורב במיצי פירות אחרים כמו מיץ תפוחים. למיץ מיוחסות תכונות רפואיות הקשורות בהפחתת סיכוי לדלקת בדרכי השתן ומניעת התפשטותה של קנדידה מערכתית. כמו כן יש המשתמשים בחמוציות במקרים של שיתוק עמוד השדרה.
מיץ חמוציות הוא מרכיב בקוקטיילים כגון סי בריז, סקס על החוף, קוסמופוליטן.
מטה כללי

מטה כללי (מטכ"ל) הוא מרכז העצבים של הצבא המודרני ומהווה את המטה של המפקד העליון של הצבא. ברוב צבאות העולם מקובל להקים מטה מרכזי שיפקח על כל הכוחות המזוינים של אותה מדינה. בישראל המטה הכללי של צה"ל ממלא תפקיד זה. בארצות הברית קיים מטכ"ל לכל זרוע, ומעליהם מפקד המטות המשולבים.
קיומו של המטה הכללי נחשב לרוב למבדיל בין צבא (הכולל מטה כללי) לבין מיליציה. דבר זה גורם לעיתים לכך שגם ארגוני טרור (כגון החזית העממית לשחרור פלסטין) מחזיקים "מטה כללי" שאיננו קיים באופן מעשי. דוגמה אחרת ליחס זה הוא האיסור בחוזה ורסאי על גרמניה להחזיק מטה כללי וזאת על מנת למנוע את ארגון הצבא שלה (למעשה גם בתקופת רפובליקת ויימאר התעלמה גרמניה מחלק זה של ההסכם).
המטה הכללי של הכוחות המזוינים של ארצות הברית מורכב מראשי הזרועות השונים - צבא היבשה (US Army), חיל הנחתים (US Marine Corps), הצי (US Navy) וחיל האוויר (US Air Force). מעל כל ראשי הזרועות נמצא ראש המטות המשולבים, המקביל לרמטכ"ל של צה"ל אך כפוף ישירות לנשיא, שהוא על פי החוקה מפקדם העליון של כל הכוחות המזוינים.
יחסי מונטנגרו–קוסובו

הכרה מונטנגרית בקוסובו

קוסובו הכריזה על עצמאותה מסרביה ב-17 בפברואר 2008 ומונטנגרו הכירה בה ב-9 באוקטובר 2008.

לפני ההכרה, ב-24 ביוני, אמר ראש הממשלה מילו ג'וקאנוביץ': 
 "הרבה מדינות חברות חשובות באיחוד האירופי והקהילה הבינלאומית כולה כבר הכירו בקוסובו, ולכן אני לא מאמין שאף אדם רציני היה רוצה שגלגל ההיסטוריה יחזור. אנו פועלים בזהירות משתי סיבות. הראשונה היא שאנחנו שכנים של קוסובו וסרביה, ולכן עלינו לעזור ולא להזין דלק לאש על ידי ביצוע מהלכים. השנייה היא שאנחנו עצמנו עצמאיים רק שנתיים, והגענו לעצמאות זו על ידי השארת האיחוד עם סרביה. העצמאות שלנו הותירה כמה טראומות ביחסי מונטנגרו–סרביה." 
 שלושה ימים לאחר מכן אמר גורם בכיר במפלגת ה-DPS השלטת כי ההכרה בקוסובו "אינה כרגע על סדר היום בסדר העדיפויות הלאומי." ב-7 ביולי 2008 אמר שר החוץ המונטנגרי לתקשורת בפודגוריצה כי ממשלתו תכיר בעצמאות קוסובו. עם זאת, הוא לא אמר מתי הממשלה תודיע הודעה כזו. כששאל האם זה יהיה במוקדם או במאוחר הוא השיב: "לא אני ואף אחד אחר לא יכולים להגיד ברגע זה. זה יקרה ברגע שנסיים כי זה הטוב ביותר מבחינה פוליטית עבור מונטנגרו." עם זאת, ב-15 ביולי, בראיון לתחנת רדיו רוסית, אמר ראש הממשלה יוקאנוביץ' כי אומתו טרם נקטה עמדה בנושא הכרה, והוסיף כי "איפוק" זה נגרם על ידי הצורך לתרום, כשכנה, ליציבות באזור ושיפור היחסים עם סרביה.

יחסים עכשוויים

ב-2 בדצמבר 2009 אמר סגן ראש ממשלת מונטנגרו, סווטוזר מרוביץ' כי אין מכשולים עבור מונטנגרו לכונן יחסים דיפלומטיים עם קוסובו. הוא גם אמר שמונטנגרו מונה כעשרת אלפים עקורים מקוסובו, אשר אלף מהם מעוניינים לחזור לעיירות מגוריהם, ועל ממשלות קוסובו ומונטנגרו לפתור את הבעיה.
ב-15 בינואר 2010, מונטנגרו וקוסובו כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים.
תנועות רבות הגיעו מקוסובו וממקומות אחרים להחלפת שגרירויות בכדי להראות רשמית את ההכרזה ההדדית של קשרים דיפלומטיים, אולם הנשיא פיליפ וויאנוביץ' דחה כל העת את האפשרות הזו, בהצהיר על מעמדו של המיעוט המונטנגרי בקוסובו ושובם של הפליטים הלא-אלבנים שגורשו כתנאי מוקדם, מאז ההכרה בשנת 2008.
ב-31 במאי 2012 הצהירה מונטנגרו על פתיחת שגרירות בקוסובו, בה נאמר כי "יחסים טובים עם שכנים ופיתוח שיתוף פעולה אזורי מייצגים מטרה מתמשכת, מעוררים את ההתקדמות במדינות האזור בכל הנוגע לשילוב האיחוד האירופי והיורו-אטלנטי, ומגבירים את היציבות באזור כולו."
ב-30 ביולי 2013, מונטנגרו פתחה רשמית שגרירות בפרישטינה, כאשר מונה רדובן מילג'ניץ' לשגריר בקוסובו.
יוהאן גאורג הראשון, דוכס סקסוניה-אייזנך

ביוגרפיה

יוהאן גאורג נולד ב-12 ביולי 1634 בויימאר שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-ויימאר, לוילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר, ולאלאונורה דורותיאה מאנהלט-דסאו, בתם של יוהאן גאורג הראשון, נסיך אנהלט-דסאו ודורותיאה, רוזנת פפאלץ-זימרן.
בשנת 1662 מת אביו וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר, ונחלתו חולקה בין ארבעת בניו; יוהאן ארנסט השני, דוכס סקסוניה-ויימאר, אדולף וילהלם, דוכס סקסוניה-אייזנך, ברנהרד, דוכס סקסוניה-ינה ויוהאן גאורג, דוכס סקסוניה-מרקזהל. בשנת 1668 מת אחיו אדולף וילהלם, ויוהאן גאורג מונה לעוצר במקום אחיינו וילהלם אוגוסט, דוכס סקסוניה-אייזנך, ולאחר מותו של וילהלם אוגוסט בשנת 1671 ירש יוהאן גאורג את נחלותיו. בשנת 1672 מת קרובו פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, ויוהאן גאורג ואחיו ברנהרד ירשו את חלק מנחלותיו של פרידריך.
ב-19 בספטמבר 1686 מת יוהאן גאורג בתאונת ציד במרקזהל, ובנו יוהאן גאורג השני, דוכס סקסוניה-אייזנך עלה לשלטון במקומו.
אמריקן מוטורס

אמריקן מוטורס (או בקיצור: AMC) היא חברת רכב אמריקאית, שנוצרה בשנת 1954 מאיחודן של שני חברות רכב: הדסון ונאש-קאלוינטור. בשעתו, היה זה מיזוג החברות הגדול ביותר בהיסטוריית ארצות הברית.
יוזם המיזוג היה ג'ורג' מאסון, שתיכנן לנצל את האיחוד על מנת להכניס את החברה המאוחדת ל"שלושת הגדולים" (פורד, ג'נרל מוטורס וקרייזלר). לאחר שנה ג'ורג' רומני קיבל את הניהול, אירגן את החברה מחדש תוך מיקוד עתידה של החברה על קו מכוניות קטן יחסית, ותוך זמן קצר מותגי המכוניות שמהן נוצרה החברה נעלמו כליל. בתחילה, החברה סבלה מקשיים, אך לאחר זמן קצר החלה לשגשג, ודגמי החברה נמכרו בקצב גבוה.
בשנת 1980 AMC ורנו הצרפתית החלו לשתף פעולה בייצור הרכב, ובתהליך ארוך החברה נקנתה כולה על ידי רנו. מאוחר יותר נמכרה AMC לקרייזלר, ומוזגה לתוך החברה. עם זאת, המותגים ג'יפ ואייגל של AMC המשיכו להתקיים גם לאחר מכן.
בין השנים 1916-1923 חברה בעלת שם זהה התקיימה בניו ג'רזי כשלואי שברולה מכהן בה כסגן נשיא ומהנדס ראשי. החברה התפרקה ב-1923.
מי גבאים

בהלכות טומאה וטהרה, מי גבאים הם שלולית מי גשמים (או מים שאובים‏) המוטלים בחור בקרקע, ואין בהם שיעור ארבעים סאה כדי להחשיב את השלולית למקווה טהרה. למים אלו יש כללים מיוחדים בהלכות טומאה וטהרה. בפרק הראשון שבמסכת מקוואות, העוסק ב"שש מעלות במקוואות", מוגדרים מים אלו כמעלה הראשונה (התחתונה בדרגה) בהלכות טהרה.

ההלכה

למי גבאים יש כלל מיוחד, האומר כי מים שבקרקע לא יטמאו לעולם, ולכן גם אם נפלה בתוכם טיפת מים ונתערבה בהם אין היא מטמאה בהם, וכל שכן שנגיעת טמא במים אינה מטמאת אותם בטומאת משקין. את דבריו הוא סומך על דעת רבי נחמיה המובאת בתוספתא‏: "אמר רבי נחמיה מפני מה אמרו אם לא הדיח טהור, מפני שאין המים שבגבא עלולין לקבל טומאה עד שיתלשו".
לעומת זאת אם נעקרו המים מה"גבא" והם מונחים בכלי, המים עלולים להיטמא בנגיעה או בתערובת מים טמאים. מסיבה זו נפסק במשנה: "מי גבאים, שתה טמא ושתה טהור - טמא". בנוסף, אין המים מטמאים אלא לדעת, ואם נפל לתוכן מת או שהלך בהן הטמא שלא לדעת המים טהורים‏.
בנוסף, קיימים הלכות מיוחדות לגבא בעניין הכשר לקבל טומאה. המים שהיו בגבא אינם מכשירים לקבל טומאה עד שתהיה כוונה של המוציאם, להשתמש בהם. אודות כך קובעת המשנה: "שתה טמא ונפל ככר של תרומה, אם הדיח טומאה ואם לא הדיח טהור". כלומר, הככר של התרומה אינה נטמאת אלא אם כן רחץ אותה הטמא במים, שאז הוא התכווין להשתמש בהם, אך אם לא, המים טהורים, ולא עוד אלא שגם אם התערבה בהם טיפה אחת קודם לכן, שנפלה מפיו של האדם הטמא ששתה מהגבא לא תהיה הככר מטאה מכיוון שעל פי דין הלך אחרי הרוב אנו מניחים שהמים שעל הככר הם מהרוב המים הטהורים. על כלל זה קיימת הסתייגות של רבי שמעון שקובע שהככר טמאה בכל אופן, כי אנו חוששים שהטיפה הטמאה שהייתה בגבא טמאה אותה.
חמוס השלגים

תפוצה

חמוס השלגים נפוץ באזורים האקולוגיים הפליארקטי והנארקטי שבחצי הכדור הצפוני ובכללם אלסקה, קנדה, צפון ארצות הברית, בריטניה הגדולה, אירופה הקונטיננטלית, צפון אסיה והארכיפלג היפני. בנוסף, חמוס השלגים הובא לניו זילנד על ידי האדם. בישראל, דווחו בתחילת המאה ה20 תצפיות של חמוס השלגים, אך אלו לא אומתו.

תיאור

גופו של חמוס השלגים ארוך ורזה מכוסה בפרווה תחתונה קצרה ושערות מגן ארוכות יותר. בקיץ צבע פרוותו בחלקיו העליונים חום עשיר, וחלקיו התחתונים לבנים. בחורף באזורים הצפוניים המושלגים לעיתים קרובות הפרווה לבנה לחלוטין, בעוד שבאזורים דרומיים הפרווה נותרת חומה. ראשו של חמוס השלגים צר ולו עיניים שחורות ואוזניים עגולות. יש לו רגליים קצרות ובכפות רגליו חמש אצבעות עם טופרים חדים. הזכרים גדולים מהנקבות: האורך הכולל של זכרים: 18–25 ס"מ; נקבות: 16.5–18 ס"מ. אורך הזנב של זכרים: 25–40 מ"מ; נקבות: 22–30 מ"מ. משקל זכרים: 40–55 גרם; נקבות: 30–50 גרם.
ניתן להבדיל בין חמוס השלגים להרמין על פי גודל גופו הקטן של החמוס וזנבו הקצר שחסר צבע שחור בקצהו.
ג'מה וורד

קריירה

כבר בגיל 15 דגמנה בתצוגת אופנה בשבוע האופנה האוסטרלי. מאז דגמנה בתצוגות אופנה רבות, הופיעה בפרסומות לחברות נחשבות והצטלמה לשערי מגזינים, הייתה הדוגמנית הצעירה ביותר שהופיעה על שער עיתון האופנה ווג ומאוחר יותר על שער טיים מגזין.
היא הייתה הדוגמנית הראשונה מאז קייט מוס שייצגה את הבושם "Obsession Night" של קלווין קליין.
באוקטובר 2006 וורד זכתה בתואר "דוגמנית הרגע".
השאיפה של וורד מאז ילדותה הייתה ללמוד משחק ולהופיע בדרמות, היא לוהקה לסרט האוסטרלי "הבלון השחור". בנוסף היא לוהקה למותחן "הזרים" ולשודדי הקאריביים: זרמים זרים (2011).
היא הופיעה בקליפ "בנות" (Daughters) של ג'ון מאייר. 
נכון ליולי 2007 הרוויחה 3 מיליון דולר בשנה. הירחון פורבס דרג אותה במקום ה-10 כדוגמנית המרוויחה ביותר בעולם.
בשנת 2018 כיכבה בסרט האימה "טרף לילי" של הבמאי הבריטי יוהנס רוברטס לצד כריסטינה הנדריקס ומרטין הנדרסון.

חיים אישיים

וורד חיה בניו יורק. היא חברה קרובה של הדוגמניות לילי דונלדסון, קרוליין וינברג, דריה ורבובי ולילי קול.
בתחילת 2008 היא נראתה עם השחקן הית' לדג'ר זמן מה לפני מותו הפתאומי ב-22 בינואר.
מצליח

היסטוריה

מושב מצליח הוקם על ידי יהודים קראים ממצרים בשנת 1950. בעקבות מחלוקת בשנותיו הראשונות עזבו כמחצית מהמתיישבים הראשונים את המושב. תשע משפחות נוספות של קראים הורחקו מהמושב בפקודת בית המשפט משום שלא עבדו את אדמותיהם. הסוכנות ניסתה להביא במקומם גרעין של יוצאי רומניה בשנת 1954, אך הדבר לא נסתייע. במקומם הביאה הסוכנות היהודית עולים ממרוקו ואנשי קהילת בני ישראל מהודו.
שטחו של המושב הוא כ־2400 דונם. הוא כולל 101 משקים מהם 21 פעילים בתחום החקלאות. החל מאמצע שנות ה-90 הורחב המושב שלוש פעמים ונבנו בו בתים צמודי קרקע ללא אדמה חקלאית. תושבי המושב מתפרנסים כיום מחקלאות, מתעשייה קלה במושב ומעבודות חוץ.
שניאור זלמן גרליק

תולדות חייו

גרליק נולד בעיר קרמנצ'וג שב אוקראינה לאביו יהושע, שהיה חסיד חב"ד.
בשנת ה'תרנ"ז (1897), בגיל 17 נסע עם אביו ללובביץ' לחתונת אדמו"ר הריי"צ, לאחר ששמע את ההכרזה מהאדמו"ר הרש"ב על הקמת ישיבת תומכי תמימים בעת סעודת השבע ברכות של בנו אדמו"ר הריי"צ, היה מעשרה התלמידים הראשונים שהתקבלו למחזור הראשון של ישיבת תומכי תמימים.
בשנת ה'תרס"א, בגיל 21, החל לכהן כרב בעיר ברזנה שבאוקראינה. בשנת ה'תרפ"ז עבר לכהן כרב בעיר סנובסק.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נדד ללנינגרד, ומאוחר יותר לטשקנט.
בתום המלחמה ולאחר תלאות רבות הגיע עם בני משפחתו לארץ ישראל. לקראת חג השבועות תש"ט השתקע בכפר חב"ד שהוקם באותה תקופה.
הרב גרליק החל לארגן שיעורי תורה, ואף דאג לשפץ מבנה עבור המקווה. תושבי היישוב שהכירו במעלותיו ביקשו למנותו כרב היישוב, אולם הוא סירב בתחילה לקבל עליו את התפקיד, והתכתב על כך עם האדמו"ר הריי"צ. בכ' בכסלו תש"י קיבל מכתב חזרה עם ברכת הצלחה ו'מזל טוב' לרגל התמנותו ומאז החל לכהן כרבה של כפר חב"ד, וכיהן במשרה זו במשך עשרים וחמש שנים עד למותו.
במוצאי ז' בסיוון אסרו חג של חג השבועות ה'תשל"ד (28 במאי 1974) כאשר שב במכונית מחתונה בירושלים, נהרג בתאונת דרכים, יחד עם שלשה אנשים נוספים, בהם כלה ערב נישואיה. התאונה עוררה זעזוע בקרב חסידי חב"ד, והרבי מנחם מנדל שניאורסון התייחס למאורע והתבטא כי לא ניתן להסביר את סיבת המות הטראגי, אך אין לתהות על מידת הדין של הקב"ה.
לרב גרליק היה בן ושני בנות. חתנו הרב נחום טרבניק מילא את תפקידו ברבנות לאחרי פטירתו.
פארק כפר סבא

שלב א'

בשלב א' גן משחקים אשר בוצע על ידי האמן הד שמואלי. בגן מתקני שעשוע בצורת צב, ספינה, אוהלים אינדיאנים ועוד. בסמוך אליו בית קפה. בכניסה המערבית ממוקמת בריכה אקולוגית. בחלק המזרחי של הפארק ממוקם סקייטפארק. במדשאות של שלב א' ממוקם מגרש פטנק. בפארק ממוקם בין השאר מבוך שיחים, אזור מנגלים ופינת חי.

שלב ב'

בשלב ב' נבנה גן משחקים מיוחד מותאם לילדים ומבוגרים עם צרכים מיוחדים. הגן פתוח גם לקהל הרחב.
בשלב ב' נמצא גם מגרש מיניפיץ', שולחנות טניס שולחן, אמפיתיאטרון, מגרש שחמט ומסלול אופניים אתגרי. נמצאת בו בשלבי פיתוח בריכת חורף.
אוסוולדו רומברג

ביוגרפיה

אוסוולדו רומברג נולד בבואנוס איירס, ארגנטינה בשנת 1938 למשפחה ציונית. בנעוריו היה חבר בתנועות נוער כגון השומר הצעיר. בסוף שנות ה-50 שירת בצה"ל במסגרת הנח"ל והיה בהכשרה חקלאית בכפר סאלד. לאחר שובו לארגנטינה השלים לימודי אדריכלות. בשנת 1969 הגיע לישראל בשנית, ככתב של שבועונים ארגנטינאים. בשנת 1973 עלה לישראל עם משפחתו ושימש כמרצה במחלקה לאמנות ב"בצלאל". לאחר מרד הסטודנטים במוסד, התמנה לראש המחלקה לאמנות.
לצד יצירותו רומברג מרבה לעסוק במחקר תאורטי של אמנות. בשנות ה-2000 הקים רומברג את גלריית "White Box Gallery" בניו יורק, ארצות הברית ואת "Slought Foundation" בפילדלפיה. בשנת 2012 הקים את מרכז האמנות והקולנוע הנסיוני "הבאר" בבאר שבע.
עבודתו המוקדמת, עד שנת 1965, נשאה אופי אקספרסיוניסטי. בשנות ה-70 יצר רומברג את פרויקט "מאלטמירה למאנה", ובו ציורים שעסקו בניתוח צבעוני וסמנטי של יצירות אמנות מתולדות האמנות המערבית. ב"הקדוש מתיו והמלאך (בעקבות קאראווג'ו)" (1976), לדוגמה, יצר רומברג ניתוח טקסונומי-צבעוני של ציורו של קרווג'יו. בסדרת הציורים "פרדיגמה" משנות ה-80, עשה שימוש ביצירות האמנות כמצע תחתון לציור קונסטרוקטיביסטי. החל משנות ה-80 של המאה ה-20 יצר גם פסלים ומיצבים העושים שימוש בדימויים אדריכליים. ב"פורום רומנום" (1991-1988), לדוגמה, יצר תבליטי עץ על פי דגם הפורום הרומאי, שלוו בתצלומים. במחצית שנות ה-90 עשה בעבודותיו שימוש בסטרוקטורות גדולות מעץ, התלויות מתקרת אולם התצוגה. על אף המראה האוטופי של עבודות אלו ואחרות, יצירותיו שואפות לבחון מחדש, לעיתים במבט אירוני, את ערכי האמנות המערבית.
הנרי סובל

הנרי סובל (בפורטוגזית: Henry Sobel; נולד ב-9 בינואר 1944) הוא רב רפורמי ברזילאי ואזרח אמריקאי שהיה נשיאה של Congregação Israelita Paulista בסאו פאולו, ברזיל, הקהילה היהודית השנייה בגודלה באמריקה הלטינית, משך שלושים ושבע שנים.

ביוגרפיה

סובל נולד בליסבון, פורטוגל, ובילדותו עברה משפחתו לניו יורק, בה בגר והוסמך כרב רפורמי ב-1970. עם הסמכתו קיבל סובל את הזמנתה של הקהילה היהודית הרפורמית בסאו פאולו לכהן כרב הקהילה ועבר לברזיל. במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 שיחק סובל תפקיד חשוב בשמירה על זכויות אדם בברזיל שנשלטה באותה עת בידי דיקטטורה צבאית. המקרה המפורסם ביותר בו לקח חלק היה גינויו, יחד עם הקרדינל הקתולי פאולו אבאריסטו ארנס ואחרים, את רציחתו של העיתונאי ולדימיר הרצוג בידי המשטר הצבאי. סובל סירב לקבל את גרסת הצבא כי הרצוג התאבד במעצרו על ידי כך שסירב לקבור את הרצוג מחוץ לגדר בית הקברות, מעשה שעורר הדים ברחבי ברזיל. סובל היה גם שותף לפרויקט ברזיל: לעולם לא עוד, שתעד במחתרת בין השנים 1979 ו-1985 את הפרת זכויות האדם שנעשתה בידי הדיקטטורה הצבאית. סובל היה פעיל בקידום דיאלוג בין-דתי בברזיל, היה מהבולטים שבאנשי הדת בברזיל, ובמשך כשלושים שנה הוכר כמנהיגה הלא-רשמי של הקהילה היהודית בסאו פאולו.
במרץ 2007 נעצר סובל בשל גניבת עניבות בשווי 680 דולר אמריקני מחנות בפאלם ביץ', פלורידה. לאחר שהפקיד ערבות בגובה 3,000 דולר שב סובל לסאו פאולו, הכחיש את ההאשמות שהועלו נגדו, והשעה עצמו ממשרתו בקהילה. לאחר כשבוע אושפז סובל בבית החולים היהודי אלברט איינשטיין בשל מצב נפשי רעוע. במסיבת עיתונאים שערך בבית החולים לאחר מספר ימים מסר הודעה קצרה בה טען כי איננו יכול להסביר את מעשיו או להצדיקם, וכי הוא מתנצל על הגניבה ועל עוגמת הנפש שגרם. 
בשנת 2008 פרסם סובל אוטוביוגרפיה תחת הכותרת "אדם, רב" (Um Homem, Um Rabino).
סובל נשוי ולו בת יחידה.
פול האגיס

קריירה בהוליווד

בראשית שנות השמונים החל לכתוב לסדרות טלוויזיה, ובהן ל"ווקר", "מי הבוס" ו"פרקליטי אל איי". ב- 1989 קיבל שני פרסי אמי על סדרת הדרמה הרומנטית "שלושים ומשהו", ובנוסף הפיק כמה וכמה סדרות טלוויזיה, מהם ביים פרקים ספורים, וכתב לסרטי טלוויזיה. ב-1993 ביים סרט קולנוע קנדי באורך מלא בשם "אדום חם", בו כיכב דונלד סאת'רלנד. אולם את ההזדמנות הראשונה לכתוב לסרט קולנוע אמריקני קיבל על ידי קלינט איסטווד, ששכר אותו לכתוב את התסריט לסרטו "מיליון דולר בייבי" (2004), על פי סיפורים מאת אף-איקס טול. היה זה התסריט הקולנועי הראשון אותו כתב האגיס בארצות הברית (והשני בכלל), עליו קיבל מועמדות לפרס האוסקר, בעוד ש"מיליון דולר בייבי" זוכה בארבעה פרסי אוסקר, כולל לסרט הטוב ביותר. באותו זמן שקד על סרטו הראשון כבמאי בארצות הברית, "התרסקות", אותו גם כתב והפיק. הסרט קיבל 6 מועמדויות לפרס האוסקר, וזכה בשלוש מתוכן: הסרט הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר והעריכה הטובה ביותר, כך שהאגיס עצמו קיבל שני פרסי אוסקר, כמפיק וכתסריטאי. הייתה זו גם הפעם היחידה בתולדות פרס האוסקר בה שני סרטים הזוכים בפרס האוסקר בקטגוריית הסרט הטוב ביותר שנה אחרי שנה נכתבו על ידי אותו תסריטאי. מאז הפך האגיס להיות תסריטאי מבוקש ומוערך, אשר כתב בין היתר סרטים של קלינט איסטווד וכן שניים מסרטי ג'יימס בונד. עם זאת, בשנים האחרונות חווה מספר כשלונות כלכליים וביקורתיים אשר הובילו לדעיכתו המקצועית.
תזמורת גולבנקיאן

תזמורת גולבנקיאן (בפורטוגזית: Orquestra Gulbenkian) היא תזמורת סימפונית חשובה בפורטוגל, היושבת דרך קבע בעיר הבירה ליסבון. את התזמורת ייסדה בשנת 1962 קרן קאלוסטה גולבנקיאן.