google/wiki40b huggingface dataset:
דן שמיר

ביוגרפיה

בצעירותו שיחק כרכז במחלקת הנוער של מכבי ירושלים. עד מהרה פנה לאימון. הוא החל את קריירת האימון שלו בגיל 17 כמאמן ולאחר מכן גם כמנג'ר במחלקת הנוער של מועדון הפועל ירושלים. בשנת 1999–2000 היה בשנת השתלמות באוניברסיטת קנטקי בארצות הברית אצל ריק פיטינו, התנסות שהשפיעה עליו רבות, לדבריו. בשנת 2002 הוא מונה לעוזר המאמן של יורם חרוש בקבוצה הבוגרת, ובהמשך לעוזרו של ארז אדלשטיין ולאחר מכן של גדי קידר. במהלך עונת 2002/2003 שימש שמיר למשחק אחד כמאמן הראשי הזמני של הקבוצה, בעקבות עזיבתו של אדלשטיין. שימש עוזרו של רוני בוסאני בנבחרת הקאדטים בגמר אליפות אירופה 2003.
בעונות 2003/2004 ו2004/2005 שימש שמיר כעוזר מאמן שני של מכבי תל אביב. בעונת 2005/2006 קודם למשרת עוזר המאמן הראשון תחת פיני גרשון. בשלוש עונתיו במועדון זכתה הקבוצה פעמיים בגביע היורוליג וב-2006 נכנעה רק בגמר לצסק"א מוסקבה ומאמנה אטורה מסינה.
בעונת 2006/2007 קיבל שמיר הזדמנות ראשונה כמאמן ראשי בליגת העל, כאשר עזב את מכבי תל אביב ומונה למאמן הפועל ירושלים. כבר בעונתו הראשונה הוא הוביל את הקבוצה לזכייה בגביע המדינה ולהעפלה לגמר הפיינל פור של ליגת העל, שם הפסידה ירושלים למכבי תל אביב. בעונת 2007/2008 הוליך את הפועל ירושלים לזכייה שנייה ברציפות בגביע המדינה, אך בשל היכולת הדלה שהציגה הקבוצה בליגה, התפטר מתפקיד המאמן עוד באמצע העונה.
בעונת 2008/2009 שימש שמיר כעוזר המאמן בדינמו מוסקבה מהליגה הרוסית, תחת דייוויד בלאט. הקבוצה הגיעה בעונה זו לגמר הגביע הרוסי. בקיץ 2009 מונה שמיר למאמן בני השרון, שהייתה הקבוצה השנייה שלו כמאמן ראשי.
בחודש יולי 2011 חתם שמיר בהפועל חולון בתפקיד המאמן. בעונתו הראשונה כמאמן הגיעה הקבוצה לחצי גמר גביע המדינה ולחצי גמר פיינל פור ליגת העל, כאשר בשניהם הפסידה למכבי תל אביב. בעונת 2012/13 הגיעה הפועל חולון למקום התשיעי בעונה הסדירה ולא העפילה לפלייאוף.
ביוני 2013 קיבל שמיר את הצעתו של מאמן הכדורסל אטורה מסינה לשמש כעוזרו בקבוצת צסק"א מוסקבה. בעונת 2013/14 צסק"א הגיעה לחצי גמר היורוליג, שם הפסידה למכבי תל אביב שזכתה בסופו של דבר בטורניר. בנוסף זכתה צסק"א באליפות ליגת ה-VTB, לאחר ניצחון 3-0 בסדרת הגמר מול ניז'ני נובגורוד.
ביוני 2014 חתם כמאמן הפועל אילת לאחר עזיבת אטורה מסינה את צסק"א מוסקבה. בפברואר 2015 פוטר מתפקידו לאחר תבוסת הקבוצה בחצי גמר גביע המדינה.
בנובמבר 2015 מונה פעם נוספת כמאמן הפועל חולון והחליף את אלעד חסין. שמיר הוביל את חולון למקום העשירי בתום העונה הסדירה ולהשארות בליגה. בעונה שלאחר מכן, עונת 2016/17, הוביל שמיר את חולון לחצי גמר גביע המדינה, ולמקום הראשון בתום העונה הסדירה (לראשונה מאז עונת 2007/08). למרות ההצלחה בעונה הסדירה, הקבוצה הודחה ברבע גמר הפלייאוף לאחר הפסד 3-1 בסדרה למכבי חיפה, שדורגה שמינית. במהלך העונה שמיר חתם על חוזה לאימון הפועל חולון עד סוף עונת 2018/19. בפברואר 2018 הוא הוביל אותה לזכייה בגביע המדינה בכדורסל לאחר שניצחה בגמר את מחזיקת הגביע מכבי תל אביב. שמיר נבחר כמאמן העונה לעונת 2017/18. בעונת 2018/2019 הוביל את חולון למקום השלישי בתום הליגה הסדירה וחצי גמר גביע המדינה. בסדרת רבע גמר הפלייאוף הפסידה חולון למכבי ראשון לציון בארבעה משחקים.
לאחר סיום העונה חתם שמיר בקבוצת ניו זילנד ברייקרס אשר משחקת בליגת העל האוסטרלית.
פורטובלו

היסטוריה

מפרץ פורטובלו התגלה על ידי כריסטופר קולומבוס ב-2 בנובמבר 1502 במהלך מסעו הרביעי. בשל יופיו של המקום העניק לו קולומבוס את שמו שמשמעותו "מפרץ יפה" (באיטלקית Porto Bello). 
העיירה נוסדה ב-20 במרץ 1597 על ידי פרנסיסקו ולארדה אי מרקאדו (Francisco Velarde y Mercado) אשר העניק לה את השם סן פיליפה דה פורטובלו (San Felipe de Portobelo) לכבודו של מלך ספרד פליפה השני. החל מהקמתה ועד המאה ה-18 שימשה העיר כאחד מנמליו החשובים ביותר של צי האינדיאס והייתה נקודת ייצוא חשובה של כסף וזהב מאמריקה לספרד. הסחורה הועברה על גבי אתונות מחוף האוקיינוס השקט בדרומה של פנמה, ושונעה בסירות קטנות בנהר צ'ארגס (Charges) הסמוך. בפורטובלו היא הועברה לספינות המטען של הצי ונשלחה לאירופה. החל בתחילת המאה ה-17 ועד שנת 1739 נערכו בעיר ירידים ידועים שנמשכו עד ארבעים יום. 
בשל הסחורה הרבה שעברה דרך העיר ואוחסנה בה, היא בוצרה כבר מימיה הראשונים. הביצורים נבנו בסגנון האדריכלות הצבאית הספרדית שהוכתב על ידי האדריכל האיטלקי באוטיסטה אנטונלי (Bautista Antonelli). אך ביצורים אלה לא עמדו לפורטובלו בשנת 1668, עת הנרי מורגן כבש ובזז אותה משך 14 ימים. במלחמת אוזנו של ג'נקינס נכבש המקום שוב ביום 21 בנובמבר 1739, הפעם בידי אדוארד ורנון. המחאה שנוצרה ברחבי האימפריה הבריטית בעקבות מלחמה זו, הביאה, בין היתר, לקריאת מספר מקומות באיים הבריטים ובשלוש עשרה המושבות על שמה של פורטובלו, ובהם רחוב פורטובלו בלונדון. בניית הביצורים ותחזוקתם נמשכו גם לאחר מכן, ובאמצע המאה ה-18 אופיין סגנון הבנייה במקום באדריכלות נאו-קלאסית. עם זאת, תוצאה נוספת של המלחמה ב-1739 הייתה שינוי במנהגי הסחר של הספרדים, שהחלו להשתמש בנתיב הימי סביב כף הורן, וכלכלת העיר נפגעה. העיר החלה מתאוששת רק לאחר פתיחתה של תעלת פנמה. ביצוריה של העיר הוכרזו בשנת 1980 כאתר מורשת עולמית, יחד עם מצודת סן לורנסו שממערב לה.

אתרי העיר

בין המבנים שהשתמרו בעיר נמנים מצודת "סנטיאגו דה לה גלוריה" (Fuerte de Santiago de la Gloria), מצודת "היירונימוס הקדוש" (Fuerte de San Jerónimo), מצודת "פרננדו הקדוש" (Fuerte de San Fernando) ומצודת "פרננדינו הקדוש" (Fuerte de San Fernandino). עוד שוכנים בעיר "כנסיית סן חואן דה דיוס" (Iglesia de San Juan de Dios - "כנסיית חואן הקדוש של האל") ומנזר "מסדר הבתולה המבורכת מריה" (Convento de los Padres Mercedarios). בניין המכס (La Aduana) נבנה בין 1630 ל-1634 בסגנון אדריכלות הרנסאנס. הוא שימש לא רק לגביית המכס, אלא גם כמחסן וכמקום מגוריהם של המושל ושל פקידי המלך. כיום הוא משמש כמוזיאון. 
העיר ידועה בפולחנו של פסל שחור של ישו שגובהו 1.6 מטר השמור בה, והמכונה "ישו השחור מפורטובלו" (Cristo Negro de Portobelo). הרקע לתחילת הפולחן אינו ידוע בבירור, אך לפי המסורת הופיע הפסל בעיר ביום 21 באוקטובר 1658. לפי אחת המסורות הוא הופיע כדי להילחם בדבר שפשט באזור, ולפי מסורת אחרת, נקלעה הספינה שהובילה אותו לקרטחנה למזג אוויר רע, והיא לא הייתה יכולה לעזוב את פורטובלו עד שהפסל נותר בעיר. ה-21 באוקטובר הוא יום פולחנו של ישו השחור מפורטובלו, וביום זה פוקדים את העיר עשרות אלפי מאמינים.
אנדי רורק

ילדות ונעורים

רורק קיבל את הגיטרה הראשונה שלו מהוריו בגיל 7. בגיל 11 הכיר את ג'וני מאר, והשניים נהגו לנגן בגיטרה בהפסקות הצהריים בבית ספרם. בהמשך, כשהקימו להקה, מאר שכנע את רורק לנסות לראשונה לנגן בגיטרה בס, למרות שעד אז ניגן בגיטרה אקוסטית; מאז המשיך רורק לנגן בבס. בגיל 15 נטש את בית הספר, עבד בעבודות כפיים מזדמנות ובמקביל ניגן בגיטרת בס במספר להקות רוק. לאחר מכן הצטרף ללהקת הפאנק "Freak Party" עם חברו ג'וני מאר.

להקת הסמית'ס

רורק הצטרף ללהקת הסמית'ס, אותה הקים מאר עם סטיבן מוריסי, לאחר הופעתם הראשונה, ב-1982. לאורך רוב שנות קיומה חיבר רורק מספר קטעי מוזיקה עבור הלהקה, בהם קטע הסולו בשיר "Barbarism begins at home".
ב-1986 פוטר רורק מהלהקה. נטען כי נודע לו על פיטוריו באמצעות הודעה שהונחה מתחת לוישר של מכוניתו, ובה נכתב: "אנדי, עזבת את להקת הסמית'ס, שיהיה בהצלחה ולהתראות"; מוריסי הכחיש את האירוע. במאי 1986 שב רורק ללהקה, והקליט עימה את האלבום The Queen Is Dead. מאר תיאר את תרומתו של רורק לאלבום זה כ"משהו שאף נגן בס אחר לא יכול להשתוות אליו". לאחר הוצאת האלבום Strangeways, Here We Come בשנת 1987, התפרקה הלהקה.

קריירה לאחר פירוק הלהקה

מיד לאחר פירוק להקת הסמית'ס, ניגנו רורק ומתופף הלהקה מייק ג'ויס עם הזמרת שינייד או'קונור. 
רורק הופיע באלבומה של או'קונור (I Do Not Want What I Haven't Got"‏ (1990", יחד עם קרייג גאנון. רורק וגאנון גם סיפקו מקצבים לשני סינגלים של סולן להקת הסמית'ס לשעבר, מוריסי - Interesting Drug" ו-
"The Last of the Famous International Playboys", שיצאו ב-1989. רורק ניגן בשני אלבומיו של מוריסי שהוקלטו ב-1990, "November Spawned a Monster" ו-"Piccadilly Palare". הוא הלחין את שיריו של מוריסי 
"Yes, I Am Blind" ,"Girl Least Likely To" ו-"Get Off the Stage". 
בנוסף ניגן רורק והקליט עם להקת הפריטנדרס והופיע בחלק משיריהם באלבומם השישי, "Last of the Independents". הוא הופיע עם הפריטנדרס בסיבובי ההופעות שלהם במשך שנתיים. היו לו מספר שיתופי הפעולה עם עזיז איברהים מהסטון רוזס. כן הופיע במסגרת הלהקה "Moondog One" שכללה גם את פול ארתורז מאואזיס, ג'וני אוונס מבאפלו 66, ומייק ג'ויס. כן ליווה רורק בגיטרת בס את איאן בראון בסיבוב הופעות, והופיע באלבומו "The World Is Yours".
במרץ 1996 החלו רורק ומייק ג'ויס בהליכים משפטיים נגד מוריסי ומאר עבור קבלת תמלוגים. בהמשך המשיך ג'ויס בהליכי התביעה בעוד רורק יישב את תביעותיו מולם בתמורה ל-£83,000. 
רורק ומנהלו דאז נובה רמן (Nova Rehman), ארגנו אירועי התרמה למען המלחמה במחלת הסרטן, בשם "Versus Cancer". ההופעות שבהן השתתף במסגרת אירועי ההתרמה ניתנו כתרומה לחקר המחלה. היוזמה הועלתה בעקבות מחלתם של אביו ואחותו של רמן. המופע הראשון התקיים בינואר 2006 וכלל איחוד בין רורק ושותפו לשעבר בלהקת הסמית'ס, ג'וני מאר. המופע השני התקיים במרץ 2007, ובו הוא ניגן עם הגיטריסט של אואזיס, פול ארתורז. עם זאת, מעורבותו של רורק פחתה בארגון מופעי הצדקה השלישי (2008) והרביעי (2009). 
בשנת 2007 הקים רורק את להקת פריבאס (Freebass), עם נגני הבס לשעבר בלהקות סטון רוזס וניו אורדר. הלהקה התפרקה באוגוסט 2010. 
בסוף 2009 עבר רורק לניו יורק, ושידר תוכנית רדיו בתחנת הרדיו האינטרנטית "East Village Radio".
באותן שנים עבד כתקליטן מועדונים עם אולה קורצקי (Olé Koretsky) תחת השם Jetlag.
רורק ידוע כאוהד מושבע של קבוצת הכדורגל מנצ'סטר יונייטד.
מבטח סימון

נתונים עיקריים

סוכנות מבטח סימון מספקת שירותים ופתרונות בתחומי ביטוח, ניהול פנסיוני, פיננסים והשקעות לכ-220,000 לקוחות ולכ-6,000 ארגונים, מפעלים וחברות.
קבוצת מבטח סימון נמצאת בבעלות מלאה של מגדל אחזקות ביטוח ופיננסים.
נכון לשנת 2011 מטפלת מבטח סימון במחזור גבייה שנתי של כ-4 מיליארד ש"ח. סך הצבירות המנוהל על ידי החברה הוא למעלה מ-30 מיליארד ש"ח.

היסטוריה

קבוצת מבטח סימון היא תוצאה של מיזוג שתי סוכנויות ביטוח: סימון את ויזל ומבטח שמיר. המיזוג בוצע בשנת 2000.
סוכנות הביטוח סימון את ויזל הוקמה בשנת 1965 על ידי הרולד סימון, סוכן ביטוח שעלה לישראל מדרום אפריקה ומשה ויזל, שהיה סוכן ביטוח צעיר.
סוכנות מבטח שמיר נוסדה בשנת 1983 על ידי מאיר שמיר. במסגרת שירותו הצבאי הכיר שמיר את אהרון אחיעז, ממשפחה של אנשי חברת הביטוח "סהר". ההיכרות הובילה את מאיר שמיר לתפקיד מנהל סוכנות הביטוח "מבטח", שהייתה חברה בת של "סהר". בשנת 1983 רכש שמיר את הסוכנות.
בסוף שנת 2000 רכשה חברת "מגדל" את שתי הסוכנויות ואיחדה אותן לחברה אחת - מבטח סימון סוכנויות לביטוח בע"מ.
צחוק של עכברוש (אופרה)

צחוק של עכברוש היא אופרה קאמרית ישראלית שהלחינה אלה מילך-שריף לליברית המבוססת על הספר בעל אותו השם מאת נאוה סמל, ועוסקת באופן מקורי וייחודי בנושא השואה וזכרונה.
באופרה עשר תמונות, והיא בנויה לשמונה זמרים, מקהלת נערות ותזמורת. משך הצגתה כשעה ושלושים וחמש דקות.
האופרה הועלתה לראשונה בהפקת התיאטרון הקאמרי ב-9 באפריל 2005 בבימויו של עודד קוטלר.
האופרה מגוללת את סיפורה של ילדה יהודייה קטנה בפולין במהלך תקופת השואה, אשר נמסרת בידי הוריה למשמורת אצל משפחת איכרים גויים. במעגל שני של סיפור מסגרת מספרת הילדה, שהיא עתה סבתא, בתל אביב של סוף המאה העשרים, את סיפורה לנכדתה, ובמעגל החיצוני ביותר של הסיפור עומדים בשלהי שנת 2099 החוקרים לימה אנרגלי ושותפה סטש, אשר חוקרים את מיתוס "ילדה ועכברוש" ששרד מימי השואה בספריית הזכרונות האנושית.
בהפקה המקורית משתתפים בבת מרום בתפקיד הסבתא (מצו סופרן), מאי ישראלי בתפקיד לימה אנרגלי (סופרן), אלכסיי קנוניקב בתפקיד הכומר (בריטון), עינת ארונשטיין בתפקיד הילדה בבור (סופרן), קלייר מגנאג'י בתפקיד הנכדה (סופרן), יונתן חיימוביץ' בתפקיד סטש (בריטון), ענת עיני בתפקיד האיכרה (מצו-סופרן) וגבריאל לובנהיים בתפקיד האיכר (בס-בריטון) ומקהלת מורן.
התזמורת הקאמרית הישראלית בניצוחו של אורי לשמן מלווה את היצירה.
האופרה ייצגה את ישראל בתיאטרון העירוני של ורשה בשנת 2005, בפסטיבל אמנויות הבמה בעיר סיביו שברומניה, בתיאטרון הלאומי של בוקרשט בשנת 2008 ובקנדה בשנת 2009.
בן ביטון

קריירה

בן ביטון נולד בבת ים לשמואל ביטון ורות לבית וקנין, ילידי מרוקו, והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל תל אביב. בקיץ 2010 הושאל לשנתיים לסקציה נס ציונה מהליגה הלאומית. ב-7 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 2–1 נגד הפועל בני לוד במסגרת גביע הטוטו. בעונת 2012/2013 הושאל להפועל נצרת עילית. ב-4 בפברואר 2013 קיבל כרטיס אדום ראשון בקריירה, במשחק נגד הפועל ראשון לציון.
ב-27 ביוני 2013, לקראת עונת 2013/2014 חתם ביטון לארבע שנים בהפועל באר שבע. ב-30 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשפתח בהרכב הקבוצה בניצחון 2–1 נגד בני יהודה תל אביב. בעונת הבכורה שלו בקבוצה הוא ערך 19 הופעות בליגה והיה שותף לעונה הטובה ביותר של המועדון מאז החזרה לליגת העל, שהסתיימה במקום השני. ב-9 בנובמבר 2014 האריך את חוזהו במועדון בשנה נוספת.
ב-2 בדצמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה בקריירה, במשחק מול עירוני קריית שמונה שהסתיים בתיקו 1–1, ובסיום עונת 2014/2015 הגיע עם הקבוצה למקום השלישי בליגה ולגמר גביע המדינה. בעונת 2015/2016 זכה עם באר שבע באליפות המדינה לאחר ניצחון 3–1 במחזור האחרון מול בני סכנין באצטדיון טרנר. ב־23 ביוני 2016 האריך ביטון את חוזהו בהפועל באר שבע בעונה נוספת.
בעונת 2016/2017 זכה עם הפועל באר שבע בתואר אלוף האלופים לאחר שניצחה 4–2 את מחזיקת הגביע מכבי חיפה. בנוסף, שיחק עמה במוקדמות ליגת האלופות ובשלב הבתים של הליגה האירופית. ב-28 בדצמבר 2016 זכה ביטון עם באר שבע בגביע הטוטו לאחר ניצחון 4–1 על הפועל קריית שמונה. בתום העונה זכה עם הקבוצה באליפות שנייה ברציפות. בעונת 2017/2018 זכה עם הקבוצה שוב בתואר אלוף האלופים, שותף ב-20 משחקי ליגה וזכה עם הקבוצה באליפות שלישית ברציפות. בעונת 2018/2019 ערך ביטון 24 הופעות בליגת העל, והקבוצה סיימה במקום השלישי.
לקראת עונת 2019/2020, בעקבות פציעתו של מאור מליקסון, מונה ביטון לקפטן הפועל באר שבע.

נבחרת ישראל

בשנת 2009 ערך ביטון שתי הופעות במדי נבחרת הנוער של ישראל. ב-15 במרץ 2016 זומן ביטון לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת, על ידי המאמן אלי גוטמן. ב-23 במרץ ערך ביטון את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת, כשפתח בהרכב במשחק ידידות נגד נבחרת קרואטיה.
וירגיל סוליס

יצירתו

הדפסיו של וירגיל סוליס נמכרו בנפרד, ואף עיטרו ספרים רבים. הדפסים רבים שנשארו עם חתימתו, נוצרו ככל הנראה בידי עובדי הסדנה שלו. לאחר מותו המשיכה אלמנתו להפעיל את הסדנה והיא התקיימה גם בראשית המאה ה-17.
איוריו, בחיתוך עץ, לספרי אובידיוס, הקנו לו את שמו וזכו לפרסום עצום, אף שחלקם מבוססים על איורי האמן הצרפתי ברנאר סלומון  שקדם לו. הם הודפסו במהדורות רבות והועתקו גם בספרים אחרים ובתרגומים לשפות רבות.
אמן תחריטי העץ השווייצרי-גרמני יוסט אמאן  היה עוזרו של סוליס לפני שפתח סדנה משלו.
הוביג דמירג'יאן

קריירה

בתחילת דרכו עסק במכירות ולאחר מכן כזמר. בתחרות שירה שנערכה בלרנקה זכה במקום השני והפך לזמר מוכר במדינתו. בשנת 2009 נבחן להשתתף בעונה השנייה של תוכנית המציאות ‏The X Factor בגרסתה היוונית, תחת שמו הפרטי כשם במה. הוא צלח את שלב האודישנים, שובץ לנבחרת הבנים והודח מהתוכנית בשלב רבע הגמר עם מקום שביעי. בשנים 2010 ו-2015 התחרה בגמרים הלאומיים לייצוג קפריסין באירוויזיון. הוא הוכרז על ידי רשות השידור הקפריסאית לייצג את המדינה באירוויזיון 2017 וב-2 במרץ שוחרר שירו "Gravity" ששובץ במקום החמישה-עשר בסדר ההשמעה של חצי הגמר הראשון. השיר העפיל לגמר וסיים במקום ה-21.
תיאטרון השעה הישראלי

תיאטרון השעה הישראלי או בשמו המלא העמותה לקידום תיאטרון השעה לילדים ונוער הוא תיאטרון רפרטוארי לילדים ונוער.
תיאטרון השעה הישראלי הוקם בשנת 1991 על ידי מוטי חלימי וליטל פורת. מוטי חלימי הוא מנהלו מאז ועד היום (2016).
ב-1996 הפך תיאטרון השעה הישראלי לעמותה. ב-2004 הכיר משרד החינוך והתרבות בעמותה כתיאטרון רפרטוארי. כיום התיאטרון נתמך על ידי עיריית תל אביב ומשרד המדע, התרבות והספורט. כל ההצגות כלולות בסל תרבות ארצי. רות דיין ואורנה פורת הן בין מייסדי העמותה וחבריה כיום. מאז תחילתו ועד היום הופקו כחמישים הפקות. תיאטרון השעה הישראלי מעלה כחמש הפקות חדשות מדי עונה. כל עונה נחשפים להצגות התיאטרון כ- 300 אלף תלמידים.
התיאטרון מביא לידי ביטוי עניינים שעל סדר היום, בעיות השעה, ומעלה לדיון נושאים אקטואליים וחברתיים, כך למשל ההצגה "העולם על פי אלון" העוסקת בילד בספקטרום האוטיסטי אוטיסט, ההצגה "התשמע קולי" העוסקת בילדה חירשת, ההצגה "ילדה טובה" העוסקת בניצול מיני. בנוסף, במהלך כל השנים מעלה התיאטרון הצגות בנושאי מורשת ואהבת הארץ כגון "מרד" ו"מכתבים לאחי".
בשנים האחרונות החל התיאטרון להפיק ז'אנר מיוחד של תיאטרון מחול.
בשנת 2017 העלה תיאטרון השעה הצגה לילדים "חנה רובינא" בשיתוף עם תיאטרון הבימה.
המשורר

אודות הסרט

משורר תמהוני (שולי רנד) נקלע לתאונה פגע וברח בה נפגעה אישה זקנה בשם גברת גידרון וכתב עליה שיר. המשורר מוזמן  לתחנת המשטרה, הוא אינו זוכר כלום מהאירוע, השיר שכתב מהווה העדות היחידה לתאונה והחוקר (משה איבגי) מנסה לפענח אותו, על מנת לפתור את התעלומה.
שמי זרחין כתב על הסרט בעיתון חדשות:
"על בסיס עלילתי זה יצר גידי דר בסרט הקצר "המשורר", מפגש בין שתי נקודות התבוננות במציאות, בין שני עולמות, כשהאחד מהווה אסוציאציה מרחיקת לכת לשנייה. החקירה הבלשית הופכת להיות דיון אסתטי בסרט שחור לבן קונטרסטי, מצולם להפליא, ערוך בקפידה ומשוחק היטב על-ידי משה איבגי ושולי רנד. סרט קצר שאינו קשור באחד מבתי-הספר לקולנוע בארץ, ועל-כן מרשימה מאוד עבודת הבימוי של דר. מומלץ." 
אורון שמיר כתב על הסרט בעכבר העיר:
"מעבר לעובדה שמדובר ברעיון מבריק למדי, גם הביצוע הפנטסטי. שני השחקנים מתנהלים מעולה איש מול רעהו, הדיאלוגים שכתבו דר ודני ווסרמן מניחים את הדעת והצילום השחור-לבן של אמנון זלאיט הוא בחזקת אמנות. מבליט את כל מה שיפה בכיעור של תל אביב, הופך את כרם התימנים לציור של Esher ואת חדר החקירות לתפאורה של פילם נואר."

אודות ההפקה

הסרט יצא לאקרנים כשדר היה בן 23 וכל השכלתו הקולנועית הייתה חודשיים לימודים במגמת הקולנוע בבית צבי. הסרט צולם במצלמת 16 מ"מ והוא נעשה בתקופה שנעשו מעט סרטים בני חצי שעה. התסריט מבוסס על הסיפור הקצר של קארל צ'אפק "המשורר". דר כתב אותו יחד עם דני וסרמן, שהיה שותפו לפרויקטים רבים. זהו תפקידו הראשון של השחקן שולי רנד בקולנוע.
מי-רן מנקס

ביוגרפיה

מנקס נולדה וגדלה בחיפה. הוריה הם אתי- מרצה לעברית באוניברסיטת חיפה ומוזיקאית, ואבי- איש עסקים בתחום ההייטק. יש לה שתי אחיות צעירות. משמעות השם הפרטי שלה מי-רן בעברית הוא "מים שמחים".
חתומה בסוכנות הדוגמנות "יולי".

כדוגמנית

בשנים 2011–2012 דיגמנה לרשת האופנה "קסטרו".
בשנים 2012–2014 דיגמנה לקמפיינים של חברת האופנה הישראלית "TNT".
בנוסף ב-2014 דיגמנה לרשת האופנה הישראלית "רנואר", לחברת ההלבשה התחתונה "דלתא", לחברת בגדי הים "גוטקס", ולמוצרי טיפוח מבית "Schwarzkopf".
ב-2015 דיגמנה לחברת התכשיטים "מגנוליה". בנוסף, "פנאי פלוס" הכתירו את מנקס כאחת הכוכבים המבטיחים של 2015.
ב-2016 כיכבה על שערים של כתבי העת הישראלים, וביניהם: "מנטה", ו"מגזינה". בנוסף בשנה זו, מנקס גם הייתה לפרזנטורית של מיזם האופנה "Get Style" באינטרנט. בנוסף בשנה זו, הצטלמה לקמפיין של רשת דזיגוואל הספרדית.
החל מפברואר 2017 מנקס ודין מירושניקוב (עמיתה לסדרה "תאג"ד") הם הפרזנטורים של רשת האופנה הישראלית "זיפ".

בטלוויזיה

בסוף 2015 החלה לשחק את דמותה של אסיה בסדרת הנוער "שוברי גלים" בערוץ הילדים למנויי הלווין, לצד גפן ברקאי ויהונתן בשן.
בנוסף ב-2015 הנחתה את השעשועון "הבנים והבנות" בערוץ הילדים לצד שירן סנדל.
בשנים 2015–2016, מנקס הנחתה את המהדורה של ימי חמישי בתוכנית "חדשות הבידור" בערוץ HOT בידור ישראלי לצד ירדן הראל.
בשנים 2015–2017 מנקס הגישה פינה בתוכנית "צינור לילה" בערוץ 10 לצד גיא לרר.
בשנת 2016 שיחקה את התצפיתנית אוריין בסדרה הצבאית של ציון רובין. "תאג"ד" ב-yes, לצד שירה נאור.

חיים אישיים

החל מ-2012 מתגוררת בתל אביב. מנקס היא צמחונית.
בזוגיות עם השחקן רום ברנע.
מורה דרך

מורה דרך הוא אדם שעוסק בהדרכה של מטיילים ותיירים. 
ההדרכה ניתנת בשפה המובנת למטיילים המשתתפים בה, ולעיתים היא ניתנת במספר שפות, כדי לפנות לקהל מגוון יותר של תיירים. מורה הדרך מאפשר למטיילים היכרות מעמיקה יותר של האזור, תושביו ותרבותם. במדינות רבות עבודה כמורה דרך מצריכה רישיון מטעם המדינה, ויש מדינות המחייבות כל קבוצת תיירים להשתמש בשירותיו של מורה דרך מקומי, גם כאשר היא מלווה במורה דרך זר הדובר את שפת התיירים ואת שפת המקום. 
הקשר בין מורה דרך לקבוצת תיירים עשוי להיות לזמן קצר, של שעות מעטות, בעת ביקורם באתר מסוים, או לזמן ארוך יותר, של ימים ואף שבועות, במשך כל ביקורם במדינה מסוימת (או ברצף של מדינות אחדות). 
התקשרותם של תיירים עם מורה דרך נעשית בארץ מוצאם (בטיול מאורגן), או בארץ היעד. 
בעבר היו שירותיהם של מורי הדרך חיוניים, בגלל זמינות נמוכה של מפות וספרים. מורי הדרך שימשו מתורגמנים וכן הם היו אלה אשר הכירו את הדרכים והיו מסוגלים להוביל את התיירים בבטחה בדרכים. 
מורי דרך רבים מסייעים לתייר בבניית תוכנית הטיול שלו, טרם הגעתו לארץ היעד ובכך הם מקלים עליו תהליך תכנון הסיור.

הכשרת מורי דרך

תוכנית הלימודים למורי הדרך נקבעת על ידי משרד התיירות, והלימודים בפועל מבוצעים על ידי מוסדות פרטיים (לעיתים מחלקה ללימודי חוץ של מוסד אקדמי) המקבלים הרשאה לכך מטעם משרד התיירות. במקרים אחדים, הוראת מורי הדרך נעשית לצד השתלמות מקבילה ל"מלווי קבוצות" לטיולי חו"ל. תוכנית הלימודים כללה בעבר כ-83 ימים בהם יש לסייר בארץ, ועוד כ-600 שעות עיוניות במגוון נושאים והקורס נמשך בערך כשנתיים, החל משנת 2019 אורך ההכשרה התקצר לשנה ו-3 חודשים.
החזית לשחרור אריתריאה

החזית לשחרור אריתריאה מוכרת באריתריאה ובאתיופיה בשם ג'אבחה (החזית בערבית) הייתה ארגון שנלחם למען עצמאות אריתריאה מאתיופיה במהלך מלחמת העצמאות האריתראית ומלחמת האזרחים האתיופית.

היסטוריה

הארגון הוקם בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 ונלחם כנגד אתיופיה ושליטה, הקיסר היילה סלאסי. התנועה הציבה אתגרים בפני הממשלה האתיופית אולם נכשלה בהשגת מטרתה העיקרית - עצמאות לאריתריאה. אנשי הארגון היו בעיקר מוסלמים בני השבטים הנודדים ממערב אריתריאה ומאזורי החוף. בשנות ה-70 של המאה ה-20 פרשה קבוצה מאנשי הארגון והקימה ארגון שמאל מתחרה בשם שעביה. במהלך שנות ה-80, השעביה החליפה את הג'אבחה בתור ארגון המתקוממים העיקרי. בעת הכרזת העצמאות של אריתריאה ב-1993, ארגון השעביה שינה את שמו לחזית העממית לדמוקרטיה וצדק והוכר כמפלגה היחידה באריתריאה. הג'אבחה הפכה לארגון מתקוממים קטן הפועל בגבול עם סודאן. בכינוס הארגון ב-1995 בעיר גונדר שבאתיופיה הארגון הציג אידאולוגיה שונה מזו של המייסדים, כיום הג'אבחה הוא סיעה בברית הלאומית האריתראית שהיא ארגון גג שמאגד את כל קבוצות ההתנגדות לממשלה האריתראית, ארגון זה מקבל תמיכה צבאית מאתיופיה וממשלת סומליה.
ביארן סטרוסטרופ

השכלה ועבודה אקדמית

סטרוסטרופ הוא בעל תואר מוסמך אוניברסיטה במתמטיקה ובמדעי המחשב מאוניברסיטת אורהוס ו-.‏Ph.D (תואר שלישי) מאוניברסיטת קיימברידג' שבאנגליה, שם היה תלמיד בקולג' צ'רצ'יל. הוא היה ראש מחלקת התכנות במעבדות בל, מפתיחתה עד לסוף שנת 2002. ב-2004 התמנה לחבר באקדמיה הבינלאומית להנדסה. בנוסף, הוא חבר מן המניין בארגונים ACM וב-IEEE. 
הוא עובד באוניברסיטת טקסס A&M, שבה הוא פרופסור "נכבד" (Distinguished Professor) וראש מחלקת התכנות.
רוגיין

רוגיין (אנגלית: Rogaine) או מרתון הרים הוא ספורט אתגרי שמבוסס על ניווט ספורטיבי מסוג סקור שמתקיים על פני שטחים נרחבים ולאורך שעות רבות. בתחרות מתחרות קבוצות של נווטים שצריכים לבקר בכמה שיותר נקודות ביקורת או לצבור את מרב הנקודות במשך זמן נתון. 
תחרות רוגיין תקנית נמשכת כ-24 שעות והנקודות פרוסות על שטח של בין 100 ל-200 קילומטר רבוע. נהוג לקיים גם תחרויות קצרות יותר בזמנים של 4 שעות ומעלה. בקבוצה יש בין שניים לחמישה מתחרים. למתחרים אסור לעשות שימוש בכל אמצעי ניווט מלבד מפה ומצפן. למרות שמדובר בספורט אתגרי, כל קבוצה קובעת את הקצב והקושי שלה ולכן מתחרים אנשים עם רמות כושר שונות וגילאים מגוונים, מצעירים ועד קשישים.

היסטוריה

המקור של השם רוגיין הוא ראשי התיבות של "פעילות קבוצתית בטבע המשלבת ניווט וסיבולת" באנגלית (Rugged Outdoor Group Activity Involving Navigation and Endurance). הספורט התפתח באוסטרליה בשנות ה-70. תחרות הרוגיין המסודרת הראשונה נערכה במדינת ויקטוריה שבאוסטרליה בשנת 1976. עם השנים התפשט סוג הספורט הזה בשאר היבשת אבל רק בשנת 1986 נערכה התחרות הראשונה מחוץ לאוסטרליה, בקנדה. מספר שנים לאחר מכן התגבש ה-IRF, פדרציית הרוגיין העולמית שנותנת חסות לאגודות המקומיות ומקיימת אליפות רוגיין עולמית אחת לשנתיים. 
כיום מתקיימות תחרויות בלמעלה מ-20 מדינות. רוב התחרויות נערכות באוסטרליה, צפון אמריקה ואירופה. באליפות העולמית האחרונה שהתקיימה בשנת 2004 באריזונה שבארצות הברית השתתפו נבחרות מ-16 מדינות. בלטו במיוחד ארצות הברית, אוסטרליה, קנדה, צ'כיה וניו זילנד. 27% מהמתחרים, היו נשים. רוב המתחרים היו בשנות ה-30 וה-40 לחייהם אולם היו אף כאלו בסוף שנות ה-60 לחייהם (כ-15% מהקבוצות כללו משתתפים מעל גיל 55).
מלבד הרוגיין הרגלי הקלאסי קיימות גם תחרויות באופני הרים (סייקלוגיין - Cyclegains) ואף תחרויות מטרוגיין (Metrogain) בהם שטח התחרות הוא מטרופולין בנוי.

רוגיין בישראל

תחרויות רוגיין מאורגנות על ידי האיגוד לספורט הניווט בישראל ומתקיימות בדרך כלל פעם בשנה, החל משנת 2005. 
תחרות הרוגיין הראשונה בישראל נערכה ב-29 באוקטובר 2005. בתחרות היו 230 משתתפים, מהם 168 נווטים רגליים ו-62 רוכבי אופניים. האירוע נערך על פני שטח של כ-75 קילומטר רבוע במרחב שבין קריית טבעון, קריית אתא, מחלף המוביל ורמת ישי. הולכי הרגל כיסו שטח זה ב-8 שעות ואילו לרוכבי האופניים עמדו 5 שעות.
הרוגיין השני נערך ב-4 בנובמבר 2006 באזור שפלת יהודה, בין מחלף לטרון, מחלף שער הגיא וקיבוץ צרעה. בתחרות השתתפו כ-230 מתחרים רגליים וכ-90 רכובים על אופניים.
הרוגיין השלישי נערך ב-3 בנובמבר 2007 בפארק רמות מנשה, בין יקנעם לכביש ואדי ערה. בתחרות השתתפו כ-400 מתחרים. לראשונה, בנוסף לרוגיין הרגלי והרכוב נערך בירוגיין בו המשתתפים שילבו אופניים והליכה ברגל. 
ב-26 במרץ 2011 נערכה התחרות באזור מצפה הראל, וכללה תחרויות ניווט רגלי של 4, 7 או 12 שעות וניווט רכוב של 6 שעות.
בתחרות שהתקיימה בבקעת הנדיב ב-24 במרץ 2012 השתתפו 150 קבוצות במקצים של 4 ו-7 ק"מ ברגל או 6 שעות באופניים.
בעונת 2012-2013 אמורות להתקיים לראשונה שתי תחרויות רוגיין: 
התחרות הראשונה התקיימה בנופית ב-30 בנובמבר 2012 ובה נערכו תחרויות "מיני-מרתון" של 4 שעות ברגל או 3 שעות באופניים.
התחרות השנייה תיערך ב-23 במרץ בלוזית.