google/wiki40b huggingface dataset:
השביתה המלכותית

השביתה המלכותית (ברומנית: Greva regală) הייתה תקופה של משבר חוקתי ברומניה מ-21 באוגוסט 1945 עד 7 בינואר 1946, שבמהלכה סירב מיכאי הראשון, מלך רומניה לחתום על מסמכים או לקבל פניהם של שרים.
לאחר הפיכת 23 באוגוסט 1944 בוטלה חוקת רומניה 1938, והוחזרה לתוקף חוקת רומניה 1923. על פי חוקת רומניה, כדי שמסמך יהפוך לחוק או לצו רשמי, עליו להיות חתום על ידי שלושה גורמים: הסנאט של רומניה, בית הנבחרים של רומניה ומלך רומניה. לכן סירוב המלך לחתום מנע אישור החוקים והצווים.
לחצים והפגנות הביאו לשלטון ברומניה ממשלה של החזית הלאומית הדמוקרטית (בחזית השתתפו רק מפלגות השמאל) בראשות פטרו גרוזה. ארצות הברית הודיעה שלא תחתום על חוזה שלום עם רומניה, אם בממשלתה לא יהיה ייצוג לכל המפלגות הדמוקרטיות. בעקבות זאת תבע מלך רומניה מגרוזה להתפטר, ולהרכיב ממשלה חדשה בשיתוף פעולה עם כל המפלגות הדמוקרטיות. גרוזה סירב, לכן נקט המלך בצעדי השביתה המלכותית.
המשבר הסתיים בינואר 1946, כאשר הממשלה צירפה שר אחד מהמפלגה הלאומית-איכרית ושר נוסף מהמפלגה הלאומית ליברלית.
זאזי ביטס

ביוגרפיה

זאזי ביטס נולדה בברלין שבגרמניה. אביה הוא נגר גרמני ואמה עובדת סוציאלית אפרו-אמריקאית . לביטס  אזרחות כפולה, אמריקאית וגרמנית. ביטס גדלה במנהטן, והשתתפה בהצגות תיאטרון מילדותה, היא למדה משחק בבית הספר לאמנויות של הארלם, בתיכון לה גוארדיה לאמנויות. כמו כן, קיבלה תואר בצרפתית מסקידמור קולג'.

קריירת משחק

בשנת 2016 שיחקה בסרט הדרמה "זאבים", לצד מייקל שאנון וקארלה גוג'ינו. 
בשנת 2019 שיחקה בסרט האימה הפסיכולוגי "פצעים" לצד דקוטה ג'ונסון, בסרט הספורט "ציפור בשחקים" של נטפליקס, וכן בסרט "ג'וקר". בסוף שנה זו יעלה הסרט "לוסי בשמיים", בו כיכבה ביטס לצד נטלי פורטמן, ושיחקה בתפקיד אורח בסדרת האנתולוגיה "אזור הדמדומים" של רשת CBS.
מיטשל וייזר

פ.צ. קלן

וייזר שיחק בקבוצת הנוער של פ.צ. קלן, ובשנת 2011 עבר לשחק בקבוצה הבוגרת, אך שובץ בעיקר בקבוצת המילואים של המועדון. בפברואר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה מול באייר לברקוזן, והיה לשחקן הצעיר ביותר בתולדות פ.צ. קלן המשחק בבונדסליגה.

באיירן מינכן

כשרונו של וייזר כשחקן כנף לא נעלם מעיני המועדונים הגדולים, ובקיץ 2012 חתם וייזר בבאיירן מינכן על חוזה לשלוש שנים. בינואר 2013 הושאל לקייזרסלאוטרן ששיחקה בליגת הבונדסליגה השנייה על מנת שיצבור ניסיון, ובתום העונה חזר לבאיירן מינכן. וייזר שיחק בעיקר בקבוצת המילואים, אך גם קיבל הזדמנויות מהמאמן פפ גווארדיולה, בין היתר בליגת האלופות מול ויקטוריה פלזן בשלב הבתים של עונת 2013/14. לקראת סוף עונת 2014/15 וייזר קיבל יותר ויותר הזדמנויות והוכיח את כשרונו, אך סירב להאריך את החוזה מאחר שרצה לקבל יותר דקות משחק.
עם באיירן מינכן זכה וייזר בשתי אליפויות הבונדסליגה, גביע מקומי אחד, סופר קאפ מקומי אחד, סופר קאפ אירופי אחד, וזכייה אחת באליפות העולם לקבוצות בשנת 2013.

הרטה ברלין

בקיץ 2015 חתם וייזר על חוזה בהרטה ברלין לשלוש שנים. את תחילת העונה הראשונה שלו בקבוצה החמיץ עקב פציעה. לאחר מכן, הפך וייזר לשחקן מפתח בקבוצה, וסייע לה להתבסס בצמרת הכדורגל הגרמני.

באייר לברקוזן

ב-7 במאי 2018 חתם וייזר על חוזה בבאייר לברקוזן לחמש עונות.

קריירה בינלאומית

וייזר שיחק בנבחרות הצעירות של גרמניה, לרבות נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21. בשנת 2017 נטל חלק באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2017 עם הנבחרת הגרמנית הצעירה, והבקיע את שער הניצחון במשחק הגמר בו ניצחה גרמניה הצעירה את נבחרת ספרד בכדורגל עד גיל 21 בתוצאה 1-0.

חיים אישיים

וייזר הוא בנו של כדורגלן העבר פטריק וייזר, ששיחק בפ.צ. קלן ובוולפסבורג.
גלות בארץ

„מבוא: גלות בארץ”

בפתח הספר מסביר המחבר את גבולות התקופה שבה נוגע הספר: "התקופה שהם מכסים ראשיתה בעליות לומדי תורת הנסתר ומחשבי קצין אל ארץ נידחת בשולי האימפריה העות'מאנית, וסופה בעליות הלאומיות הראשונות, כשהנוכחות האירופית הולכת וכובשת מקום מכריע במציאות הארץ ובנופה". הוא סוקר את כברת הדרך שעשתה ההיסטוריוגרפיה הישראלית ואת ראשיתו של מחקר ארץ ישראל, שמראשוני החוקרים היהודים שעסקו בו היו תושבי ארץ ישראל, אנשי היישוב הישן, כגון ר' יהוסף שווארץ ואברהם משה לונץ. ברטל טוען כי היישוב היהודי בארץ-ישראל במאה ה-19, היה "כעין מיקרוקוסמוס של הפזורה". היישוב הישן נפלג לעדות מתוחמות, השומרות היטב על מנהגיהן ועל הזיקה והקשר התרבותי עם חברות המוצא שלהן בחוץ לארץ. בתולדות היישוב הטרום-ציוני הוא מוצא שני שלבים עיקריים, הגם שהגבולות ביניהם אינם ברורים בכל מקרה: הראשון, שלב העליות המסורתיות, שמניעי העולים בהן היו כפי המקובל מקדמת דנא, והשני, שלב העליות האורתודוקסיות, שבו נהגו העולים וחברי קהילות היישוב, במיוחד האשכנזים, בהתנהגות חשדנית ומתגוננת כלפי המודרנה, שהושפעה הן מתהליכי המודרנה הכלליים, והן מעמדתן והתנהגותן של קהילות המוצא שלהם באירופה.

„עליית ר' אלעזר מאמסטרדם לארץ-ישראל בשנת תק"א (1740)”

הפרק הוא חיבור היסטוריוגרפי וחיבור על הדרכים לכתיבת היסטוריוגרפיה. הדמות ההיסטורית העומדת במרכזו הוא ר' אלעזר מאמסטרדם; סיפורים עליו ועל עלייתו של ר' אלעזר לארץ ישראל, הובאו בספר שבחי הבעש"ט בנוסחיו השונים. הוא נולד ככל הנראה בקרקוב לאמו ולאביו שמואל לנדאו (מרגליות), בשנת 1665. נעשה תלמיד חכם וכיהן ברבנות קהילות טרנוב, ראקוב, ברודי ואמסטרדם. חיבר פירוש על המשנה בשם "מעשה רוקח". בי' בסיוון ת"ק (1740), עזב את כהונת הרבנות, ויצא לארץ ישראל; הגיע לצפת בחול המועד סוכות תק"א (1740), ונפטר כשנה לאחר עלייתו. במקורות נאמר, כי באחרית ימיו הסתכסך עם האשכנזים בצפת על משמעותו של ספר "חמדת ימים", שנחשד כחיבור שבתאי. מסיפור תולדותיו, כפי שמצטייר מהמקורות השונים והמגוונים, ניתן ללמוד על קיימותו של "קשר ימי תדיר ורצוף בין נמל מארסיי לחופי סוריה וארץ-ישראל"; אזכורו בספר "שבחי הבעש"ט" שימר "ידיעות היסטוריות, שמות ותאריכים", והדגמה למידע ההיסטורי הרב הגלום בו.

„יהודי מזרח-אירופה וארץ-ישראל (1881-1777) העליות ומבנה היישוב האשכנזי”

בפרק זה מציג המחבר הסבר לתהליכי הכינון של החברה היישובית האשכנזית במאה ה-18 וה-19, ומציע מיפוי הקבוצות השונות והמגוונות שבה. לשיטתו "שלושה טיפוסי עולים ממזרח אירופה עיצבו את היישוב ה"אשכנזי" (שהיה בחלקו הגדול מזרח-אירופי) בארץ-ישראל". בהם, העולים בעליות החסידיות, במפנה המאות ה-18 - ה-19; "טיפוס של עלייה מאורגנת סביב מוטיבציה אידאולוגית", כגון עליית תלמידי הגר"א בשנת תקס"ח 1808; ו"הגירת מצוקה", כגון עולים ממזרח אירופה שנמלטו מרוסיה הצארית והאימפריה האוסטרו-הונגרית בשל רדיפות או תמורות בשלטון ובחקיקה שהשלכותיהן היו החמרת נסיבות תנאי הכלכלה והמחייה שלהם. על פי ברטל, הקהילה היישובית הישנה צמחה סביב גרעיני קהילות העולים המאורגנות, כאשר שוליה והתוונותה הלכו והתרחבו עד מלחמת העולם הראשונה, שסימנה סיום תקופה, סיום שאחד מביטוייו היה פירוקה של חברה זו.
אלברכט אלטדורפר

חייו

אלטדורפר נולד בעיר רגנסבורג או אלטדורף. אביו היה צייר וממנו רכש את הכשרתו הראשונית והעניין שגילה בנושא. בערך בשנת 1520 מונה לחבר מועצת העיר רגנסבורג והאדריכל הראשי שלה.
בעבודותיו הראשונות ניכרה השפעתם של האמנים יאקופו דה ברברי (Jacopo de' Barbari) ואלברכט דירר.
בשנת 1511 לערך יצא אלטדורפר למסע לאורך הדנובה בכוון הרי האלפים. ההרים הגבוהים והטבע הפראי המקיף אותם השפיעו עליו עמוקות והוא הפך לצייר הראשון של ציורי הטבע והנוף בסגנון המודרני ומייסד אסכולת הדנובה בציור, אשר קבעה את הפנורמה הנופית לנושא העיקרי של הציור האמנותי.
משנת 1513 שימש בשירותו של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה באינסברוק. במהלך התקופה הסוערת של הרפורמציה הפרוטסטנטית עסק בעיקר בתחום האדריכלות אשר השפיעה גם על ציוריו כמו בתמונה "הולדת הבתולה" (Nativity of the Virgin). בשנת 1529 צייר עבור וילהלם הרביעי דוכס בואריה את יצירתו המפורסמת ביותר "קרב איסוס" (The Battle of Alexander at Issus). 
במהלך השנים התעשר אלטדורפר, ועם חזרתו לרגנסבורג התמנה כחבר מועצת העיר ועסק בחיזוק הביצורים שלה. בתקופה זו היה חבר במועצת ענייני החוץ של העיר והיה מעורב בגירוש יהודי הקהילה, הריסת בית הכנסת שלה והקמת כנסייה על חורבותיו.
הוא נפטר בשנת 1538 והותיר אחריו מאות ציורים, רישומים, הדפסים ותחריטי עץ חתומים וממוספרים.

סגנונו האמנותי

אלטדורפר היה מראשוני ציירי הנוף האקסקלוסיביים. הוא הפך את הנוף הטבעי לנושא העיקרי של עבודותיו. אלטדורפר אמנם שילב דמויות אנושיות, חיות ומבנים בתוך הציורים, אולם אלה שימשו בעיקר כמכויני מבט ומשלימים לנושא העיקרי והוא הטבע הפראי.
אלטדורפר פיתח והרחיב את סגנון יצירתו של לוקאס קראנאך האב אשר התרכז בנופי עמק הדנובה והיערות העבותים סביבו. הוא השתמש בצבעי שמן אך גם בצבעי מים. הנוף הטבעי שימש עבורו כמכשיר ליצירת אוירה בציורים המתארים סצינות היסטוריות או אירועים המתוארים בכתבי הקודש באמצעות משחקי אור וצל או באמצעות צבעים עזים וכהים לעומת צבעים בהירים וחיוורים. בחלק מעבודותיו השתמש בקנה מידה בלתי סימטרי או בלתי מציאותי על מנת להדגיש אלמנט כלשהו באופן מובלט בציור.
עופות חסרי יכולת תעופה

עופות חסרי יכולת תעופה היא קבוצת עופות שמסיבות אבולוציוניות שונות איבדו את יכולתם לעוף. הקבוצה מורכבת ממספר רב של מינים, וכיום קיימים 40 מינים שונים. שתי קבוצות מרכזיות בתוך עופות אלו הן סדרת היענאים ומשפחת הפינגוויניים.
העוף הקטן מבין העופות חסרי התעופה הקיימים כיום היא רלית האי אינאקססיבל (משקלה מגיע עד ל-30 גרם בלבד) והגדול ביותר הוא יען מצוי, שהוא גם הגדול בעופות. מבין העופות הנכחדים שבקבוצה זו, ניתן למנות את משפחת הפורוסרקוסיים, שהפכו לטורפי על בפאונה בה התקיימו, עד לפני כ-2 מיליון שנים בדרום אמריקה ואת עופות המואה ועוף הפיל ממדגסקר, העופות הגדולים ביותר שהיו מעולם.
תת-קבוצה בתוך קבוצה זו היא עופות מבויתים שאיבדו את יכולת התעופה, אף על פי שבני-מינם הלא-מבויתים מיטיבים לעוף. כך למשל תרנגול הבית וברווז הבית הם חסרי יכולת תעופה, על אף שאבותיהם שלא בויתו תרנגול בנקיבה והברכיה מעופפים ללא כל בעיה.
לעיתים קרובות קיים קשר בין איבוד יכולת התעופה וענקיות איים או ננסות איים - אך לא בהכרח.
בניו זילנד קיים מגוון העופות חסרי יכולת התעופה הגדול ביותר, כולל הקיווי, כמה מיני פינגוויניים, הווקה, הקאקאפו, והטאקאהה. כך קרה בעוד כמה איים מבודדים. הקגו הוא עוף הדומה לסופית והוא חסר יכולת מעוף אך במקרים נדירים מצליח לדאות עם כנפיו.
עופות חסרי יכולת תעופה סבלו מהכחדות מהירות או מפגיעה חדה בגודל האוכלוסייה עם הגעת האדם לאזור מחייתם. כך למשל, דודו אפור נכחד כליל תוך פחות ממאה שנים אחר הגעת האדם לאי מאוריציוס; עוף המואה, שהיה אנדמי לניו זילנד, נכחד במאה ה-16 עקב ציד אינטנסיבי על ידי המתיישבים המאורים, ועקירת יערות שהיוו את אזורי המחיה שלו. האלקה גדולה אף היא נכחדה במאה ה-19, כשבאמצע המאה ה-17 חיו מיליוני פרטים במושבות ענקיות. גם הקורמורן גלאפגוס חסר יכולת התעופה כמעט ונכחד בשנת 1983, ושרד רק הודות למאמצי שימור נרחבים.
אהרון זיו

ביוגרפיה

עם גיוסו לצה"ל באוגוסט 1974 התנדב לצנחנים לגדוד 890. בצנחנים זיו עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה בגדוד. בתפקידו הבא שימש כמפקד פלחה"ן צנחנים. זיו פיקד על כוח מן הפלוגה במבצע צלצל, 19 ביולי 1981, פשיטה שביצעו הצנחנים מדרום למזרעת- אל- מצילה, כחמישה קילומטרים מדרום מזרח לשפך הזהרני שבלבנון. הכוח הוטס במסוקי יסעור לקרבת היעד, ופשט על מפקדת מחבלים מארגון החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית של אחמד ג'יבריל. בקרב שהתפתח נהרגו חמישה מחבלים. לכוח הפושט, בפיקוד יורם יאיר, היו שבעה פצועים ובהם זיו, והרוג, קצין האג"ם החטיבתי יוסי טהר. תחת אש עזה חולצו יאיר ואנשיו במסוקים מן השטח לאחר שהמשימה בוצעה במלואה והיעד הושמד. לאחר שהחלים מפציעתו שב לשירות ושימש במספר תפקידי פיקוד. ושימש כמפקד חטיבת שומרון ובשנים 1995-1992 שימש כמפקד חטיבת אלכסנדרוני. בתפקידו האחרון שימש כנספח צה"ל ביפן.
בשנת 1988 נמנה עם מדליקי המשואות בטקס פתיחת יום העצמאות ה-40.
יומני החופש הגדול

עונה 1

דנה, דפי, תמר ואלינור הן חברות הכי טובות שדבר לא יפריד ביניהן, כך לפחות הן נשבעו זו לזו כבר לפני עשר שנים כשהיו בנות שש. הן תכננו תוכניות רבות לבילוי משותף בחופש הגדול; אך אירעו אירועים המנעו מרובן לקרות.
דנה, החברה הרביעית בקבוצה עוברת למילאנו לכמה שנים. הבנות עצובות לשמע "התפרקות" החבורה ובמקום לנוח ולהתבטל, הנערות מחליטות להתגייס למשימת קיץ מיוחדת - לעבוד ולחסוך כסף כדי לטוס לבקר אותה. גור ומשפחתו עוברים לגור בדירתם של המשפחה של דנה. אלינור ותמר מתאהבות בגור בו זמנית אך אי ההבנה מתגלית, וגור ותמר נהיים לזוג.
דפי נהפכת לזמרת מפורסמת שהתהילה עלתה לה לראש, אך לבסוף היא חוזרת לעצמה, וגם נהיית בת הזוג של הזמר המפורסם דין להב.
קארין, בת דודה של תמר, מגיעה מלוס אנג'לס והוריה של תמר מכריחים אותה לצרף את קארין לחבורתן, למורת רוחן של הבנות, אך לאחר מכן הן מגלות שהיא נערה רגישה ופגיעה, שהאופי השחצני רק מסתיר את סיפור חייה הקשה- גדילה ללא אבא.
קארין נטמעת בחבורה ונקשרת מאוד לבנות, ואף נהיית בת הזוג של תום, אחיה התאום של אלינור.
במהלך הסדרה תמר מתקבלת ללהקת מחול, אך במהלכה נפגשת עם האויבת החדשה שלה, רומי.
גיבורות הסדרה הן נערות דעתניות ומוכשרות שבטוחות שדבר לא יפריד ביניהן, לא בנים, לא בנות אחרות ולא שאיפות בחיים, אבל החברות שלהן עומדת שוב ושוב במבחן. כל אחת מהן עוברת תהליך משמעותי שיותיר בה חותם וישנה אותה לעד. במהלך קיץ אחד הן מתבגרות ומשתנות.

עונה 2

העונה השנייה קורית שנה בדיוק לאחר העונה הראשונה- בחופש הגדול הבא. מתרחשים מספר אירועים מרכזיים: גור ותמר, שקיוו לחגוג את יום השנה הראשון שלהם כזוג, נמנעו מכך; גור נפרד מתמר בעקבות הטפות חוזרות ונשנות של חברו רוי לעשות כך.
גור נהיה בן הזוג של ילדת טבע בשם צליל, אותה הכיר כשהייתה מדריכה לרכיבה על סוסים של אחיו, ותמר נעשית ידידה קרובה של רוי, חברו הטוב של גור, אשר עושה הכל כדי להיות עם תמר.
אלינור מתחילה לעבוד במשרד המצליח של אביה ופוגשת שם בחור מרגש ומסתורי בשם אדם שמחזר אחריה. לאחר כמה זמן של חיזורים עקשניים הם נהיים זוג, בהמשך הם נפרדים כי אלינור מגלה ששיקר לה, לבסוף הם חוזרים.
קארין מחליטה לעבוד אצל מעצבת בגדי הנוער המוצלחת נויה קדמי, אך לאחר שסיימה לעבוד שם, היא מחליטה לכבוש את תעשיית האפנה המקומית ומתחילה להכין דגמים על סמך מותגה החדש "דיזיין ביי קארין".
דפי ודין, זוג הזמרים המצליחים, נפרדים, מכיוון שדפי לא סיפרה לדין שהיא זאת ששפטה בתחרות שבה השתתף ובשלב הגמר הצביעה למתחרה השנייה. לבסוף דפי מתחילה לצאת עם אסי - חברם הטוב של גור ורוי.
צליל נפרדת מגור מכיוון שהיא שמה לב שהם שונים מדי. תמר נפרדת מרוי כי היא מגלה את כל מזימותיו בנוגע לפרידה שלה ושל גור ולבסוף גור ותמר חוזרים להיות ביחד.
מרדכי בר-לב

ביוגרפיה

בין השנים 1948 ל-1955 למד בבית הספר הממלכתי דתי לבנים יעבץ בתל אביב. בשנת 1960 למד במדרשיית נועם בפרדס חנה, וב-1961 למד בישיבה הגבוהה כנסת חזקיהו בכפר חסידים.
בין השנים 1962 ל-1965 שירת בצה"ל כמורה בבית ספר יסודי בבאר שבע וכן כמרכז ב"בני עקיבא". בשנת 1964 נישא למרים.
בין השנים 1965 ל-1968 למד תואר ראשון בספרות וסוציולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, ב-1969 השלים תעודת הוראה בפילוסופיה יהודית. בין השנים 1969 ל-1971 השלים תואר שני בחינוך וסוציולוגיה, אחר כך השתלם שנתיים בסוציולוגיה חינוכית באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1977 קיבל תואר דוקטור בסוציולוגיה. בשנת 1979 נסע ללונדון, שם שימש שליח תנועת "בני עקיבא" ועשה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת לונדון. בשנת 1983 החל ללמד בבית הספר לחינוך בבר-אילן. בשנים 1985–1986 היה עמית אורח במרכז ללימודים יהודיים באוניברסיטת הרווארד. בשנת 1991 מונה לפרופסור חבר, וב-1996 לפרופסור מן המניין.
בר לב קיים מחקר בנושא יציאה בשאלה בקרב הנוער הדתי לאומי, שיצר הדים רבים. 
בשנת 1992 הוענק לו פרס פרנקפורט על תרומה ייחודית בחקר החינוך היהודי בישראל ובתפוצות.
בר לב היה חבר בהנהלה הארצית של בני עקיבא וכן חבר הוועד של מעלה - המרכז לציונות דתית.
התגורר בכוכב יאיר והיה אב לחמישה ילדים.
שלום נגר

ביוגרפיה

נולד ברדאע שבמזרח תימן לעוואץ (עובדיה) ושמס (שמש) נגר. בשנת תש"ט (1949), כשהיה בן שנתיים, עלתה משפחתו לישראל במבצע על כנפי נשרים והתיישבה בראש העין. דודו, הרב שלום נגר, שהיה ערירי, לקח אותו תחת חסותו ודאג לכל מחסורו כדי שיהיה פנוי ללמוד תורה. את ראשית לימודיו התורניים עשה אצל דודו. התחנך בתלמוד תורה "יסודי התורה" בראש העין, ובשנת תש"כ (1960) עבר ללמוד בישיבת השרון ברמת השרון, בראשות הרב יעקב אדלשטיין והרב יצחק יחיאל יעקובוביץ, רבה של הרצליה. בשנת תשכ"ד (1964) עבר ללמוד בישיבת חברון בירושלים.
בשנת תשכ"ז (1967), בהיותו בן 19, הוסמך לשחיטה על ידי הרב עזרא יאיר. בשנת תש"ל (1970), בהיותו בן 23, הוסמך לרבנות על ידי הרב נסים דוד עזראן, הרב שלום יצחק הלוי, הרב יוסף קאפח והרב עובדיה יוסף. לימים גם הוסמך למילה.
בשנת תשל"א (1971) נישא לרינה חג'בי. לאחר נישואיו למד שש שנים בכולל "יד אפרים פישל" בראש העין, ובמקביל עסק במתן שיעורי תורה לבני נוער ומבוגרים בראש העין ובבית הכנסת הגדול בפתח תקווה. בשנת תש"מ (1980) התמנה לרב שכונה בראש העין, ושימש בתפקיד כארבע שנים. 
בשנת תשמ"ג (1983) התמנה לרב העיר אריאל. הוא כיהן כרב ראשי יחיד לעיר. תחת רבנותו הוקמו באריאל שבעה עשר בתי כנסת לעדות השונות ונוסדו מסגרות שונות של שיעורי תורה. כמו כן הקים מכון בר מצווה, וכרב יחיד לימד בשלושת הנוסחים לשלוש העדות. הקים מערכת כשרות ומערכת נישואין, וכרב יחיד השיא את בני שלוש העדות. פסק בשאלות הלכה לכל עדה על פי דיניה ומנהגיה.
במשך השנים ביקר במדינות שונות בעולם וסייע ליהודי הקהילות במישור הרוחני וההלכתי. הוא הקים גרעין תורני בברלין וכן בית הכנסת ליהדות ספרד, שבו מכהן כרב תלמידו הרב אברהם דעוס. כמו כן הקים קהילה תורנית בקאן שבצרפת. בין המדינות שפעל בהן: דנמרק, רוסיה, אנגליה וונצואלה.
בשנת תש"ע (2010), לאחר עשרים ושבע שנות רבנות, החליט לסיים את תפקידו כרב העיר אריאל. לאחר פרישתו מהרבנות באריאל הוא עומד בראש כולל "מדרש יחיאל" בראש העין, עוסק בכתיבה ובפעילות חברתית, תורנית והלכתית.
פרנסואה דמולן דה רושפור

פרנסואה דמולן דה רושפור ׁ(בצרפתית: François Desmoulins de Rochefort, ‏ גם 
de Moulins de Rochefort או des Moulins de Rochefort, ‏ שלהי המאה ה-15 - 1526) היה כומר קתולי צרפתי, מורה, סופר והוגה. היה היועץ והכומר המוודה של לואיז, נסיכת סבויה ושל בתה, מרגריט דה נוואר ומורה אישי של בנה של לואיזה, המלך פרנסואה הראשון. דמולן היה בשנת 1519 ל"גבאי הצדקה הראשי" (grand aumônier) של צרפת. הוא היה אחד הנציגים של ההומניזם הנוצרי ודמות משפיעה  בתקופתו.
היה ידיד ושותף התכתבות של ארסמוס מרוטרדם, גיום בידה וז'אן טנו, שהיה גם תלמידו. עשה רבות להפצת ההגות הפילוסופית של תקופתו, בעיקר של הגות ארסמוס.

ביוגרפיה

פרנסואה דמולן רושפור נולד במשפחת אצילים מחבל פואטו. הוריו היו ז'אן דמולן דה רושפור ולואיז ז'אמן, בת סנדקות של המלך לואי האחד עשר.
אחרי הסמכתו שימש כקנוניקוס בכנסייה סן פייר וסנט רדגונד בעיר פואטייה (1508-1501), אחר כך כאב המנזר הבנדיקטיני סן מסמן במיסי, על יד אורליאן. בשנים 1514-1510 נבחר על ידי לואיזה דה סבואה, להיות מורו האישי (maistre d escolle) והכומר "גבאי צדקה" (1519-1514) של בנה, יורש העצר פרנסואה, לימים המלך פרנסואה הראשון של צרפת, שבאותה תקופה נשא את התואר הדוכס מאנגולם. דמולן לימד את פרנסואה ואת אחותו, מרגריט, לטינית, "היסטוריה קדושה" ופילוסופיה, לרבות על ידי קריאת טקסטים מאת הוגים קדומים כמו אפלטון וגם סופרים והוגים בני התקופה כמו דנטה אליגיירי וג'ובאני בוקאצ'ו.  מאוחר יותר התמנה דמולן ליועץ המלך ובשנת 1519 ל"גבאי הצדקה הראשי" של צרפת. ב-25 ביולי 1524 מינה אותו המלך לבישוף של קונדום (מחוז ז'ר) אך בסופו של דבר ויתר על המינוי לטובת אראר דה גרוסול. החל משנת 1524 כיהן כ"פריור" אחראי על המנזר סן-מגלואר בלאון (Lehon) בחבל ברטאניה. 
כתבי ידו נחקרו במאה ה-20 על ידי מרי אולבאן ואן-מרי לקוק שאיפשרו את הזיהוי הוודאי של מחברם.
פרנסואה דמולן דה רושפור כתב כעשרים ספרים. לאחרונה חוקרת מטור, שרלוט בונה החלה לפרסם מהדורה מדעית של כל כתביו.
ארסמוס הקדיש לו את ספרו "אקסומולוגזיס". (De modo confitendi)

לקריאה נוספת

Charlotte Bonnet
Paroles et faits exemplaires antiques dans l’œuvre de François Demoulins de Rochefort : reminiscences et réemplois des figures antiques à l’aube du règne de François ier 
Actualiser le passé : figures antiques du Moyen Âge à la Renaissance
Études réunies par Jean-Claude Mühlethaler et Delphine Burghgraeve.Université de Lausanne, Cemep, 2012.
אוניברסיטת פיונגיאנג לרפואה

היסטוריה

במהלך שנת 1948, הפקולטה לרפואה באוניברסיטת קים איל-סונג (האוניברסיטה הראשונה בקוריאה הצפונית), הופרדה מהאוניברסיטה לשם הקמת אוניברסיטה נפרדת למדעי הרפואה, בשם אוניברסיטת פיונגיאנג לרפואה.
בתאריך 24 בנובמבר 2010, המנהיג העליון של קוריאה הצפונית, קים ג'ונג-איל, קיים ביקור רשמי ומתוקשר באוניברסיטה.
אלוויס TF 21

אלוויס TF 21

סך הכול יוצרו 106 יחידות.
תאוצת דגם "אלוויס TF 21" בין 0-80 קמ"ש היא 7.5 שניות.
יוסף חיים שוואקי

ביוגרפיה

שוואקי נולד בירושלים למשפחת שוויקה (במקור: שוויכה), מיוצאי חלב, מצאצאי הרב אהרן שוויכה, רבה הראשי של חלב. אמו ילידת פולין. אחיו הגדולים הם: יעקב שוואקי והמלחין משה דוד שוואקי.
בצעירותו עבר עם משפחתו לארצות הברית. למד בישיבה בישראל במשך שלוש שנים ואחר כך חזר לארצות הברית, שם נישא.
בשנת 2010 עלה לישראל והוא מתגורר ברמת בית שמש. שוואקי לומד בכולל אברכים.

דיסקוגרפיה

בשנת 2009 הוציא את אלבומו הראשון - "לא לפחד" בהפקת שמח מיוזיק. בין המלחינים: משה לאופר ואחיו משה-דוד שוואקי. בין המעבדים יונתן רזאל.
בסוף שנת 2011 יצא אלבומו השני - "חביבין עלי". על הלחנים והעיבודים אחראים יואלי דיקמן, אלי כהן ואיצי ברי.
בשנת 2015 יצא אלבומו השלישי - "הכל לטובה".
חנה קטן

ביוגרפיה

נולדה בניו יורק לרב פרופ' מקס (מרדכי)  ולד"ר ברברה רייסקין , בת בכורה במשפחה של שמונה ילדים. בשנת תשל"ג, חודש לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים, עלתה המשפחה ארצה והשתכנה ברמת אביב. למדה בתיכון צייטלין. שירתה בשירות לאומי בקיבוץ שעלבים.
בשנת תשל"ו (1976) למדה לימודי יהדות ומחשבים במכללת ירושלים לבנות, ואחר כך עברה ללמוד לימודי רפואה. בשנת תשמ"ט (1989) החלה להתמחות במחלקת נשים ויולדות במרכז הרפואי שערי צדק, וסיימה את ההתמחות בהצטיינות בשנת תשנ"ד (1994). עבדה כעשר שנים כרופאה בכירה במחלקה. בסופה של תקופה זו עבדה ביחידה להפריה חוץ גופית (IVF). בשנת תשנ"ט (1999) עברה לבית החולים לניאדו כדי להקים יחידה להפריה חוץ גופית, שניהלה במשך שנה וחצי. במקביל היא התמחתה בסקסולוגיה בבית חולים קפלן בפיקוחו של ד"ר רוזנמן, והתקבלה לאיט"ם (האגודה הישראלית לטיפול מיני). בשנת תשס"ג (2003) הקימה מרפאה סקסולוגית במרכז הרפואי שערי צדק. ד"ר קטן למדה במשך השנים היפנוזה, דמיון מודרך, אימון, פסיכודרמה, תסריטאות ומשחק וכן עברה קורסים בניהול רפואי של בתי חולים ומערכות בריאות.

פעילות רפואית וציבורית

ד"ר קטן היא מרצה בכירה במוסדות שונים, בהם בית הספר לסיעוד שערי צדק, מכון טל ומכון שלזינגר.
כתבה את תוכנית הלימודים הרפואית בקורס לרפואה והלכה ליועצות בענייני משפחה של מדרשת נשמת והרצתה בו, כמו גם בקורס למקדמות בריאות של אגודת 'בית נתן' – לקידום בריאותה של האשה החרדית. היא מרצה אורחת במכללת אמונה בקורס לרפואה והלכה, בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בקורס הלכה ורפואה לרופאי משפחה מומחים ועוד. היא מעבירה קורסי העשרה לבודקות טהרה וליועצות למיניות מטעם מכון פועה, למדריכות כלות מטעם ארגון 'איל"ה', בקורסים למטפלות בייעוץ נישואין ובמיניות מטעם ינ"ר, בקורסים לבלניות מטעם משרד הדתות ועוד.
ד"ר קטן שימשה יועצת לענייני רפואת נשים של תנועת אמונה וייצגה אותה בוועדה לקידום מעמד האשה בכנסת. היא חברת המועצה הלאומית לבריאות האשה. הייתה חברת הוועדה להרחבת מאגר הביציות לתרומה מטעם משרד הבריאות, חברת הוועדה לדמוגרפיה מטעם משרד העבודה והרווחה ועוד. 
ד"ר קטן עובדת כרופאת נשים ופריון במרפאות בירושלים ובני ברק. 
בשנת תשע"א זכתה לתואר אשת השנה של תנועה 'אמונה', ובשנת תשע"ה זכתה בפרס כץ ליישום ההלכה בחיים המודרניים.

משפחתה

חנה קטן נשואה לרב יואל קטן, אם לשלושה עשר ילדים. היא מתגוררת ביישוב מבוא חורון.
גימנסיה ביאליק

גימנסיה ביאליק הייתה בית ספר 12 שנתי שפעל בחיפה בשנים 1925–1983.

היסטוריה

בית הספר הוקם ב-1925 על ידי המהנדס יוסף מנדלסון כבית ספר לטכניקה ומסחר, ולאחר נדודים שכן ברחוב יונה 5, בשכונת הטכניקום שבהדר הכרמל.
כעבור כ-5 שנים נבנה סניף נוסף לבית הספר ברחוב מונטיפיורי בחיפה ובית הספר הפך לבית ספר 12 שנתי. כיתות התיכון עברו לסניף החדש וכיתות היסוד נשארו בהדר, בית הספר נוהל כקואופרטיב בו היו חברים כל המורים הוותיקים וחלק מהמורים שהצטרפו לסגל בית הספר.
לאחר פטירתו של חיים נחמן ביאליק הוחלט לקרוא את בית הספר על שמו.
בשנים שלפני מלחמת השחרור, הטילה ההגנה בחיפה על מפקדים לפעול במסגרת בתי הספר. התלמידים הצעירים פעלו במסגרת שנקראה חג"ם - חינוך גופני מורחב" שכללה הכשרה טרום צבאית, והייתה הפעילות הגלויה. התלמידים הבוגרים יותר גויסו לפעילות במסגרת גדודי הנוער של ההגנה שפעלו במחתרת וכללו גם אימון בנשק. הפעילות אורגנה בתוך מבנה בית הספר, לא תמיד בידיעת הנהלת הגימנסיה. בוגרי החג"ם והגדנ"ע גויסו במלחמת השחרור בחלקם הגדול לחי"ש וחטיבת כרמלי. שלושה מתלמידי בית הספר נפלו בקרבות משמר הירדן.
בשנת 1955, עם ביטול הזרמים בחינוך, נעשה חילוף בין המבנים, בית הספר היסודי הועבר למבנה ברחוב מונטיפיורי, בניהולו של נפתלי סנסני (שגם אשתו, אטקה, הייתה מורה בבית הספר) וכיתות התיכון עברו למבנה בהדר בניהולו של מר זאב גולדשטיין, המנהל הבא היה ד"ר אריה מנצר, אחריו ניהלה את בית הספר המורה לחקלאות ולביולוגיה, הגב' חנה זמל (אחותו של המנהל צבי זמל), אחריה ניהל את בית הספר ד"ר נחום זימנא ולקראת סגירת בית הספר נבחר אברהם צ'רני (טשרני) כמנהל.
מבנה בית הספר היסודי היה קטן ויכלו ללמוד בו תשע כיתות בלבד, אזור הרישום של בית הספר התפתח ונבנו סביבו מבנים רבים חדשים, ולכן נוספו לבית הספר תלמידים רבים, עובדה שהכתיבה ממחצית שנות ה-50 למשך כ-3 שנים, לימודים בשתי משמרות, משמרת בוקר ומשמרת צהריים.
בית הספר התיכון בהדר נהנה גם הוא מביקוש רב ולכן שכר בית הספר מבנה נוסף ברחוב יונה וגם בו התקיימו לימודים של כיתות התיכון.
במחצית שנות ה-60 נהרס בית הספר היסודי ועל מיקומו נבנה האגף החדש של בית חולים רוטשילד בחיפה (המרכז הרפואי בני ציון).
בית הספר התיכון גבה שכר לימוד נמוך יחסית לבתי ספר אחרים בחיפה ונחשב כבית ספר טוב בו יש יחס אישי לכל תלמיד ולכן במשך שנים רבות נהנה מביקוש רב, אולם התיישנות המבנה, מיקומו הלא-אטרקטיבי בהדר והחלת חוק חינוך חינם לכיתות ט' ובהדרגה עד י"ב הביאו להקטנת מספר הנרשמים לבית הספר עד שהוחלט לסגור אותו ב-1983.
לחברי קואופרטיב בית הספר התיכון ביאליק היה חלום לבנות בית ספר מודרני וגדול על הכרמל והקואפרטיב אף רכש שטח מתאים לשם כך. אולם למרות מגביות שערכו, לא היה להם תקציב מספיק לבניית מבנה בית הספר. השטח שרכש הקואופרטיב נמסר לרשת אליאנס, לצורך העתקת בית ספר אליאנס מהדר הכרמל למיקומו הנוכחי. בי"ס אליאנס קיבל על עצמו להמשיך את מורשת תלמידי בית הספר ביאליק שנפלו.
בין מורי בית הספר היו פעילי ציבור רבים ומורים רבים בעלי תואר שלישי. בין המורים היו אברהם כלפון שהיה חבר הכנסת (סבה של העיתונאית נרי ליבנה) והכדורגלן לשעבר ד"ר אהרון גרשגורן, מרצה בכיר וראש יחידת הספורט בטכניון. מסגל המורים של בית הספר מונו שני מפקחים במשרד החינוך, ד"ר אריה מנצר כמפקח תיכונים במחוז הצפון ומר גרשון מנגל, שהיה המפקח הארצי להוראת הספרות וההבעה במשרד החינוך.