google/wiki40b huggingface dataset:
אגרפיה

אגרפיה (Agraphia; מיוונית: א-גרפיה, חוסר היכולת לכתוב) היא הפרעה נוירולוגית נרכשת שבה מאבד החולה את היכולת לתקשר באמצעות כתיבה. נגרמת בשל פגיעה מוחית.
באופן כללי לא ניתן לטפל ישירות באגרפיה, אך ישנן טכניקות שונות המאפשרות לשקם חלק מיכולות הכתיבה המקוריות של המטופל. טכניקות אלו משתנות בהתאם לאופי האגרפיה שבה לקה המטופל.
בדרך כלל יכולת הכתיבה נשמרת ברמה המאפשרת לחולה להעתיק מילים אות אחרי אות, אובדת רק היכולת להרכיב מילים ולהתבטא בכוחן בעצמו.
הוביוט

תפוצה גאוגרפית

כמו שהוזכר לעיל ההוביוט נמצאת על גבול שתי מדינות ולכן דובריה של השפה באים מרקעים שונים. ניתן למצוא דוברים של השפה מצפון וממערב למרכזה הגאוגרפי, למשל ישנם מספר כפרים של דייגים על חוף האוקיינוס ההודי בהם השפה נפוצה. ישנה פרשנות שגויה שההוביוט היא ניב של הג'יבאלי או של המהרי, פרשנות זו נובעת מכך שדוברי ההוביוט נמצאים במגע מתמיד עם דוברים מהשפות האחרות באזור. רוב דוברי ההוביוט הם רב-לשוניים ודוברים את השפה הנפוצה של האזור בו הם נמצאים גם אם לא בצורה שוטפת.

סכנת ההכחדה

ההוביוט נחשבת כשפה בסכנת הכחדה חמורה. מספר דובריה המדויק לא ידוע אך מוערך במאות בודדות, רוב דובריה כיום הם בגיל מבוגר יחסית, כך שישנו חשש שהיכחדות שפה זו קרובה. האתר אתנולוג מסווג את השפה כשפה גוססת, כבר צוין לעיל שדובריה מבוגרים ללא סיכוי ללידת ילדים ועקב כך הסיכויים של השפה לשרוד קלושים, הדרך היחידה שהשפה תוכל להישמר היא באמצעות חקיקה מטעם המדינות בהם נמצאים הדוברים, מצד קהילת הדוברים אין לה סיכוי לשרוד.
מתמטיקה של קיפולי נייר

אמנות קיפולי הנייר, אוריגמי, זכתה למחקר מתמטי ניכר. תחומי העניין המתמטיים כוללים את בדיקת היכולת לשטח את מודל הנייר מבלי להזיק לו (באנגלית: flat-foldability) והשימוש בקיפולי הנייר על מנת לפתור משוואות מתמטיות. המגבלות המקובלות בייצור דגמי אוריגמי יוצרות תנאי שפה רבים על יצירת דגמים, המאפשרים ניתוח מתמטי של תהליכי הקיפול.

אתגרים מתמטיים

קיימות בעיות מתמטיות רבות הנובעות מאמנות האוריגמי, וחלקן טרם נפתרו. למשל, בעיית הקיפול השטוח, הבוחנת את אפשרות הקיפול של דגם דו-ממדי על פי תבנית קפלים נתונה. בעיה זו היא בעיה NP שלמה. בעיה אחרת, בעלת חשיבות מעשית רבה, היא בעיית "האוריגמי הקשיח", הבוחנת אפשרות יצירת דגמים מיחידות נוקשות שמחוברות ביניהן בצירים. לפתרון בעיה זו שימושים רבים באדריכלות ובהנדסה.
בנית מודלים של אוריגמי דורשת, בדרך-כלל, קיפולים חוזרים מעטים בלבד. אחד האתגרים בתחום זה, קיפול נייר לשניים בשכבות רבות, נפתר רק ב-2001, על ידי בריטני גאליבן, בהיותה עדיין תלמידת תיכון. גאליבן ניסחה את פונקציית ההפסד עבור קיפול נייר לשניים בכיוון אחד. הפונקציה מבוטאת על ידי הנוסחה , כאשר "L" הוא האורך המינימלי של הנייר (או כל חומר אחר), "t" הוא עוביו של החומר, ו"n" הוא מספר הקיפולים האפשריים. גאליבן הצליחה לקפל דף נייר לשניים 12 פעמים. הדעה המקובלת לפני כן הייתה שבלא התחשבות בסוג או בגודל הנייר ניתן לקפלו לא יותר משמונה פעמים.
שרת Exchange

שרת Exchange הוא תוכנת צד שרת לרשת דואר. הטכנולוגיה היא חלק מסדרת מוצרי השרתים של מיקרוסופט ונמצאת בשימוש נרחב אצל ארגונים המשתמשים בתשתיות אחרות של מיקרוסופט. היכולות הבולטות של Exchange הן של תשתית דואר, לוחות שנה, אלפונים ומשימות. כמו כן Exchange תומך בגישה למידע דרך טלפונים סלולריים ורשת האינטרנט וכן מספק תמיכה באחסון מידע.

היסטוריה

העברת משתמשים אל שרתי Exchange החלה באפריל 1993. בינואר 1995 כבר עבדו בסביבה כ-500 משתמשים. שנה מאוחר יותר, באפריל 1996, 32,000 משתמשים הספיקו להעביר את עצמם לעבודה אל שרתי Exchange Beta version 1.

Exchange Server 4.0

שוחרר לשוק ב-11 ביוני 1996 והייתה הגרסה המקורית של שרתי האקסצ'יינג' שנמכרה לציבור הרחב. הגרסה הוצגה כשיפור למוצר קודם שמיקרוסופט מכרה. מנהל המשתמשים שהשרת השתמש בו לימים הפך להיות ה-Active directory שאנחנו מכירים היום. Active Directory שולב מאוחר יותר בWindows 2000 והפך להיות אחד מעמודי התווך של Windows Server Domains.

Exchange Server 5.0

הושק ב־ב-23 במאי 1997, כאשר מוטמעת בו לראשונה קונסולת מנהל הרשת וכן הוא כולל גישה לרשתות SMTP אחרות. גרסה זאת כללה גם ממשק Web-י לתיבת הדואר של המשתמש. ממשק זה לימים זכה לכינוי OWA או Outlook Web Accss.

Exchange Server 5.5

הושקה בנובמבר 1997, ונמכרה בשתי מהדורות, רגילה ומוגברת. ההבדלים ביניהן היו בגודל בסיס הנתונים ויכולות אישכול (Clustering). למהדורה הרגילה את אותן מגבלות, 16 ג'יגה בייט (GB), גודל מסד נתונים כמו של גרסאות קודמות של שרתי Exchange בעוד שלמהדורה המוגברת היה גודל אחסון מקסימלי של 8 טרה בייט (TB). המהדורה המוגברת הציגה לראשונה שתי יכולות אישכול. כמו כן גרסה 5.5 של שרתי Exchange שיפרה את OWA עם תמיכה בלוחות שנה ואפשרות לשחזר פריטים שנמחקו.

Exchange Server 2000

הושקה ב-29 בנובמבר 2000, התגברה על הרבה מכשולים שקודמיה לא הצליחו. למשל, היא הרחיבה את הגודל המקסימלי של מסדי הנתונים שלה וכן שינתה את המספר המקסימלי של מחשבים שיכלו לשבת באשכול מ-2 ל-4. למרות זאת לקוחות רבים בחרו שלא להשתדרג לגרסה זאת בגלל דרישתה לתשתית שלמה של Active Directory. זאת מכיוון שלגרסת 2000 לא הייתה שום מערכת של ניהול משתמשים והסתמכה לחלוטין על Active Directory. גרסה זאת גם תמכה במסרים מידיים אך יכולת זאת הועברה מאוחר יותר ל-Microsoft Office Live Commenucations Server.
קייט מוס

שנותיה הראשונות

מוס נולדה בלונדון, אנגליה ללינדה רוסינה ולפיטר מוס. הוריה התגרשו כשהייתה בת 13.
בצעירותה למדה בבית הספר היסודי "ריג'וויי", ובתיכון "רידלסדאון".

קריירה

מוס החלה לדגמן בגיל 14, עבור סוכנות הדוגמניות שרה דוקס, והתפרסמה כשצולמה בשחור-לבן עבור הירחון "The Face" בגיל 15. מוס הייתה שונה מהדוגמניות המובילות באותה תקופה, כמו סינדי קרופורד, קלאודיה שיפר ונעמי קמפבל, בכך שלא הייתה גבוהה וגופה לא היה מעוגל כמקובל באותה תקופה.
בשנת 1999 מוס דורגה על ידי הירחון "מקסים" במקום התשיעי במצעד הנשים הסקסיות ובמקום השמיני בשנת 1995. במצעד דומה בירחון "Celebrity Sleuths" משנת 2004 דורגה במקום השמיני. במרץ 2007 זכתה בפרס "האשה הכי סקסית" של NME.
בשנת 2007 הופיעה בפעם הראשונה ברשימת הנשים העשירות ביותר בבריטניה של מגזין "Sunday Times", בו דורגה במקום ה-99 עם הון של 45 מיליון ליש"ט.
בשנה שקדמה ליולי 2007 הרוויחה מוס 9 מיליון דולר, והמגזין פורבס דירג אותה במקום השני ברשימת הדוגמניות המרוויחות ביותר.

סגנון

מוס הובילה את ה"הרואין שיק" בשנת 1993 בקמפיין של קלווין קליין, כולל תמונת עירום לבושם "אובססיה". תמונות שלה ושל דוגמניות דומות הובילו לביקורת מאת נשיא ארצות הברית לשעבר ביל קלינטון שהתבטא נגד ההרואין שיק. מוס נעשתה למהפכנית בתחום תעשיית האופנה ושינתה את המוסכמות לגבי גוף אידיאלי וגובה לתצוגות אופנה. בתחילת שנות ה-2000 דגמנה בתצוגות אופנה, כאשר חלק מהם לצד ישראלים, כמו איתי אטיאס.

מעצבת אופנה

ב-1 במאי 2007 קולקציה שעוצבה על ידי מוס הופצה ברשת החנויות "טופשופ" והגיעה בתפוצה קטנה גם לישראל. טופשופ דיווחו ששילמו למוס 3 מיליון ליש"ט עבור הקולקציה. הקולקציה כללה 50 פריטים וביניהם בגדים, תיקים, נעליים וחגורות במחירים בין 12 ליש"ט ועד 150 ליש"ט. מוס עיצבה גם קולקציית הלבשה תחתונה לטופשופ שהופצה ברשת החנויות "טופשופ" ב-25 באוקטובר 2007.

עבודת צדקה

מוס תומכת באגודות שונות למחקר הסרטן. ב-1990 היא הופיעה בקמפיין לחולצות של אגודה למחקר סרטן השד, וב-2007 עיצבה קמע לשרשרת כדי לסייע לעמותת חקר הסרטן בבריטניה.

חיים אישיים

לאחר מספר מערכות יחסים עם ידוענים כמו מריו סונרטי וג'וני דפ, נכנסה מוס להריון מבן זוגה לשעבר ג'פרסון האק. ב-29 בספטמבר 2002 נולדה בתם, ליילה גרייס מוס.
זמן לא רב קודם ללידת בתה נפרדה מוס מג'פרסון האק. לאחר מכן הייתה במערכת יחסים ארוכה עם הזמר פיט דוהרטי. דוהרטי תכנן להתחתן עם מוס בקיץ 2007, אך ביולי 2007 הם נפרדו.
כיום מוס מתגוררת בלונדון עם בתה. ביולי 2011 התחתנה עם ג'יימי הינס, גיטריסט להקת "הקילז", אולם הזוג התגרש תוך זמן קצר.

שערוריית הקוקאין

בתאריך 15 בספטמבר 2005 חשף ה"דיילי מירור" סרטון אשר בו נראית מוס מסניפה קוקאין. עקב חשיפת הסרטון החליטו מספר חברות אופנה מובילות למשוך את החוזים שנחתמו עמה. בין החברות היו שאנל, H&M ובורברי. במקביל הגישה מוס תביעה נגד העיתון וזכתה.
עוצבת עידן

היסטוריה

האוגדה הוקמה ב-1974, לאחר מלחמת יום הכיפורים, כאוגדת מילואים שבסיסה במחנה חסה.
במלחמת לבנון הראשונה הושארה האוגדה שכללה שלוש חטיבות טנקים בעתודה פיקודית, והוכנסה לגזרה המזרחית במהלך קרב סולטאן יעקוב.
במהלך מבצע חומת מגן, הוטלה משימת כיבוש ג'נין על העוצבה. יחידת הצמ"ה האוגדתית, שהפעילה דחפורי D9 משוריינים בקרב ג'נין, זכתה בצל"ש אלוף פיקוד המרכז.
בשנת 2005 הייתה האוגדה אחראית על פינוי צפון רצועת עזה בתוכנית ההתנתקות.
בשנים 2005–2010 שימש מפקד האוגדה במקביל גם כקצין שריון ראשי, אולם התפקידים הופרדו באפריל 2010.
בשנת 2010 זכתה העוצבה בפרס הרמטכ"ל ליחידות מילואים מצטיינות, במקום הראשון. 
בשנת 2014 עברה העוצבה ארגון מחדש במסגרתו נסגרו שלוש חטיבות שריון במילואים, שהיו מצוידות בטנקים מדגמי מגח לסוגיהם, והן: חטיבת יפתח (חטיבה 11), חטיבה 130 (עוצבת הבזקה) וחטיבה 600 (עוצבת נתיבי האש). במקביל צורפו לפיקוד האוגדה חטיבת כפיר, וחטיבת מרכבות הפלדה, כחלק מיישום התוכנית להפוך את העוצבה מאוגדה משוריינת, לאוגדה קלה רב-זירתית שתתמחה כנגד טרור וגרילה בשטחים בנויים ומורכבים, ובכל תצורות הקרב.
חטיבות מילואים נוספות השייכות לאוגדה: חטיבה 5, חטיבת ירושלים.
יוהאן ט'סרקלס פון טילי

ביוגרפיה

יוהאן טילי נולד בטירת טילי באזור בלגיה של ימינו, אז בהולנד הנתונה תחת שלטון ספרד. התחנך בקלן, שם קיבל חינוך ישועי, ובגיל חמש עשרה הצטרף לצבא הספרדי ולחם בקרבות המרד ההולנדי. כמו כן השתתף במצור על אנטוורפן, אחר כך לחם בצבא האימפריה הרומית הקדושה נגד העות'מאנים בהונגריה וטרנסילבניה. אחר כך נשאר עם רודולף השני בפראג עד שמינה אותו מקסימיליאן הראשון, דוכס בוואריה למפקד צבאות הליגה הקתולית.
כשפרצה מלחמת שלושים השנים היו המורדים הבוהמים במצב מצוין – הם זכו לתמיכה מריינלנד-פפאלץ, מטרנסילבניה, מהולנד ומהאימפריה העות'מאנית. כמו כן פרוטסטנטים אוסטרים מאוסטריה עילית ומאוסטריה תחתית ארגנו גדודים לוחמים בפיקודם של היינריך מתיאס פון תורן וארנסט פון מנספלד והגיעו עד וינה ממש. אולם הקיסר פרדיננד השני הצליח לשכנע את ספרד הקתולית לסייע לו, וכך פלשו הכוחות הקיסריים והספרדים לאוסטריה התחתית, וכוחות הליגה הקתולית בפיקודו של טילי לאוסטריה עילית. לאחר מכן התאחדו הכוחות ופלשו לבוהמיה, ובקרב ההר הלבן שנערך בסמוך לפראג הביס טילי את מלך בוהמיה פרידריך והדיח אותו, ובוהמיה נותרה בשליטת בית הבסבורג במשך 300 שנים. לאחר מכן הכניע טילי את שאריות הצבא הפרוטסטנטי אוסטרי בפיקודו של מנספלד שניסו לחבור לכוחות ההולנדיים.
אולם אז פלש צבא דני שמנה כ-20,000 חיילים בפיקודו של כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק לכמה נסיכויות גרמניות. הכוח הדני נהנה מתמיכה מהולנד וסקוטלנד, וכן מראש ממשלת צרפת הקרדינל רישלייה. הקיסר הבין שצבאו של טילי לא יוכל לעצור את הצבא הדני, ונאלץ לשכור את שירותיו של אלברכט פון ולנשטיין. מלך דנמרק, שלא ידע על כוחותיו של ולנשטיין אלא רק על אלו של טילי, נאלץ לסגת במהירות. אולם טילי השיג את צבאו בקרב לותר והשמיד אותו בעוד ולנשטיין מתקדם לעבר שטרלזונד. לאחר זמן מה פיטר הקיסר את ולנשטיין וכעת היה טילי המפקד היחיד של הכוחות הקתוליים.
ייתכן שהמלחמה יכלה להיגמר כעת, אולם מלך שוודיה גוסטבוס אדולפוס, שחשש מפני שכן קתולי חזק יתר על המידה, פלש גם הוא לגרמניה ונהנה כמו צבא דנמרק לפניו מתמיכה הולנדית, צרפתית, וסקוטית. בקרב ברייטנפלד (1631) הובס טילי בפני השוודים, ובקרב ריין הובס שוב, והפעם מת מפגיעת כדור תותח.
לחובתו של טילי נרשמו מספר פשעי מלחמה: בין היתר, הוא הורה ב-1631 לדוכס גוטפריד היינריך פון פפנהיים לטבוח באזרחיה הפרוטסטנטיים של מגדבורג.
קול קוריאה

היסטוריה

התחנה נוסדה ב-14 באוקטובר 1945, במהלך תקופת משטר הכיבוש הסובייטי בקוריאה, בשם "רדיו פיונגיאנג". השידור הראשון של התחנה היה נאום הניצחון של קים איל-סונג, אשר חזר זה עתה לפיונגיאנג עם תום מלחמת העולם השנייה.
השידור הראשון בשפה זרה נעשה ב-16 במרץ 1947, בשפה הסינית. במהלך שנת 1950 החלה התחנה לשדר גם ביפנית, ובהמשך באנגלית (1951), צרפתית ורוסית (1963), ספרדית (1965), ערבית (1970), וגרמנית (1983).
בשנת 1960 כללו שידורי רדיו פיונגיאנג 159 שעות שידור בשבוע. ב-1970 הסתכמו שעות השידור השבועיות ב-330 שעות, ובשנת 1980 ב-597 שעות שידור. החל משנת 1990 סך שעות השידור השבועיות ירדו ל-534 שעות, מגמה שהמשיכה בשנת 1994 עם 529 שעות שידור, ו-364 בשנת 1996.
בשנת 2002 שונה שם התחנה לקול קוריאה.

שידורי התחנה

התחנה משדרת לתושבי קוריאה הצפונית באמצעות גלים קצרים, וכן למדינות שכנות באמצעות גלים בינוניים.
רוב שידורי התחנה מועברים ממשדר הממוקם כ-25 ק״מ מהעיר קוג׳אנג שבקוריאה הצפונית. שידורים נוספים מתבצעים גם מאתר שידור הממוקם בפיונגיאנג.
בעבר, התחנה נהגה גם לכלול בשידוריה הודעת מוצפנות למרגלים צפון-קוריאנים ברחבי העולם. התנהלות זו הסתיימה להלכה בשנת 2000, בעקבות הפסגה הבין-קוריאנית הראשונה שהתקיימה באותה שנה.

תוכן השידורים

מרבית שידורי התחנה נפתחים במרווח אות, ולאחר מכן בהודעה מוקלטת: "זהו קולה של קוריאה". לאחר מכן, מנוגן המנון קוריאה הצפונית ונגינות לאומיות נוספות.
בהמשך, מועבר דיווח חדשות מטעם סוכנות הידיעות המרכזית הקוריאנית, תוך התאמות נדרשות למדיום הרדיו.
האיגוד הישראלי לסטטיסטיקה

האיגוד הישראלי לסטטיסטיקה (ISA), היא עמותה של אנשי מקצוע ואקדמאיים, הפועלים לקידום, פיתוח, הפצה ויישום של סטטיסטיקה והסתברות בישראל. האיגוד הוקם בשנת 1975 על אף שהרעיון עלה מספר שנים קודם לכן.
איסבל בישופ

משפחתה

בישופ נולדה במשפחה אינטלקטואלית: שני הוריה היו חוקרים ואנשי חינוך. אביה, ד"ר ג. רסמן בישופ, היה איש חינוך ולימד לטינית ויוונית. אמה הייתה סופרז'יסטית ופמיניסטית שרצתה להיות סופרת, אך לא הצליחה כיון שמעולם לא התפרסמו כתיבותיה. לאיסבל היו שני זוגות אחים תאומים בוגרים.
בשל ההתנגשות של ניהול חיי המשפחה וחיי העבודה הם עברו מניו ג'רזי לסינסינטי, אוהיו שבארצות הברית ושם נולדה איסבל בשנת 1902. המעבר לא היטיב עם מעמדם הכלכלי של משפחת בישופ, אשר היה נמוך מהממוצע (מעמד הפועלים), והם עברו מסינסינטי לדטרויט על מנת להיעזר בדוד עשיר ונדיב, שם האב חזר לעבוד בחינוך.

נעורים

כשהייתה בת 15, החלה ללמוד בבית ספר "וויקר" לאמנות גבוהה, שם פיתחה את העניין שלה באמנות.
בגיל 16, עברה בישופ לניו יורק בעזרתו הכלכלית של אותו דוד של אביה, על מנת ללמוד איור ועיצוב בבית הספר של ניו יורק לעיצוב יישומי לנשים, והתגוררה באכסניה של גב' ווילד עבור נשים צעירות בצד המזרחי של ניו -יורק.

בחירת התחום

בשנת 1918 היא החלה להתעניין בסגנון המודרניזם, טרנד שהחל בשנת 1913, והחליטה לנטוש את תחום האיור על מנת להיכנס לעולם האמנות הגבוהה. בין השנים 1922–1924, בישופ השתתפה בקורסים בליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק. ראשית, היא למדה עם המודרניסט מקס ובר ולאחר מכן עם הצייר הריאליסטי קנת' האייס מילר.

הקמת משפחה

ב-9 באוגוסט 1934, בגיל 32, איסבל נישאה להרולד ג. וולף, נוירולוג מומחה. לזוג נולד ילד בשם רמסן (על שם אביה של איסבל), ב-6 באפריל 1940. ד"ר וולף מת ב-21 פברואר, 1962 לאחר 28 שנות נישואין.

פעילות מקצועית

בישופ עברה בגיל נעוריה לניו יורק על מנת ללמוד איור, אך בשנות ה-20 היא עזבה את התחום לטובת אמנות הציור. ב-1934 היא פתחה סטודיו משלה ב"כיכר יוניון" שבמנהטן, שם עבדה לשארית חייה, ואליו נסעה בכל יום מביתה בריברדייל שבניו יורק. ציוריה מציגים את גאות ושפל החיים ברחובות ניו יורק, כפי שניתן לראות מחלון הקומה הרביעית שלה. בישופ צפתה ותיעדה בציוריה את הפעילות היומיומית של הנכים ואת אנשי מעמד הפועלים של העיר, והדימויים שלה לכדו רגעים חולפים של אנשים שהולכים ומפטפטים. עבודתה בסוג אמנות זה תמיד הייתה לה חשובה. היא הושפעה מרעיונות תבנית וקומפוזיציה של האמנים מנטניה, פיירו דלה פרנצ'סקה ושארדן.
בשנות ה-30 ובזכות דמויותיה המצוירות, זכתה איסבל בהכרה כאחת הריאליסטים העירוניים הבולטים של "בית הספר הרחוב הארבעה-עשר". מושג זה מתייחס לקבוצה של ציירים מניו יורק, שבמשך שנות ה-20 וה-30 המשיכה במסורת שהחלה בדור קודם של תיאורים מציאותיים של חיי היומיום.
בשנת 1935 החלה ללמד בליגת הסטודנטים לאמנות, שם למדה כעשור לפני כן, וב-1937 הייתה האישה הראשונה שעבדה במשרה מלאה כחברת צוות. בשנת 1946 הפכה לסגנית הנשיא באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומכתבים. גם כאן, פרצה דרך והייתה האישה הראשונה לעבוד בתפקיד כזה.
בשנים מאוחרות יותר (שנות ה-50–60), בישופ שילבה בציוריה עירום נשי עם ציור של קבוצות דמויות בתנועה. עבודותיה העידו על פניה המשתנים של כיכר יוניון במהלך השנים, מהתקופה שלאחר השפל של שנות השלושים, ועד למפגיני המלחמה ולסטודנטים משנות ה-60 וה- 70.
בגיל 72 בישופ קיימה את התערוכה הרטרוספקטיבית הראשונה שלה במוזיאון הויטני לאמנות אמריקאית בניו יורק.
רוכסן

רוֹכְסָן או  רִיצְ'רָץ' הוא מנגנון המשלב שתי שורות זיזים ומגוף בעזרתו ניתן לסרג את שורות הזיזים זו בזו, ולהפריד ביניהן, ובכך לאפשר פתיחה וסגירה נוחים ומהירים. רוכסנים משמשים בתעשיית הטקסטיל לעיתים קרובות במקומם של כפתורים. כן נעשה בהם שימוש בחפצים נוספים, כגון תיקים.
הרוכסן פותח בנפרד על ידי ממציאים רבים החל משנת 1851. תחילה יוצרו זיזי הרוכסן ממתכת. בימינו מיוצרים רוכסנים גם מחומרים סינתטיים, וקיימים גם רוכסנים המונעים מעבר של מים.
האמריקאי אליאס האו פרסם כבר ב-1851 הצעה לרוכסן הדומה לזה המוכר לנו כיום, אבל ההצעה לא הגיעה לכלל ייצור.
ב-1893 רשם ויטקומב ג'אדסון בשיקגו פטנט לרוכסן לנעליים, תחת הכותרת "Clasp locker". שתי הצעות אלו התבססו על עיקרון של זיזים הנתפסים בחישוקים קטנים, ולא על שתי שורות שיניים. במשך מספר שנים ניסה ג'אדסון, באמצעות חברה שהקים עם שותף עסקי בשם ווקר, חברת "קרס ועינית אוטומטיים", להחדיר את המוצר החדש לשוק, אך לשווא.
הפטנט לרוכסן בן-ימינו נרשם בארצות הברית בידי המהנדס השוודי-אמריקאי גדעון סאנדבק בשנת 1917, והוא כלל פיתוחים רבים להמצאתו המקורית של ג'אדסון. ההמצאה זכתה לפריחה בימי מלחמת העולם הראשונה, כששווקה עבור חיל הים האמריקאי בשנת 1917, שם שימשו הרוכסנים בבגדים עמידים במזג אוויר קשה. ולאחר מכן התבסס השיווק על ייצור המוני בסרט נע, באופן שהתפתח בארצות הברית בשנים אלו, והחל שימוש ברוכסן בבגדים לשימוש יום יומי. השווייצרי מרטין וינטרהלטר רשם בשנת 1923 את הפטנט האירופאי למוצר, והעניק לו את השם RiRi. ב-1958 הציגה חברת הרוכסנים הגדולה בעולם YKK רוכסן חדשני שבו שיני הריצ'רץ' מוסתרים ורק המגוף נראה לעין.
ברוכסנים המתקשים להיפתח ולהיסגר ניתן לטפל באמצעות שפשופם בסבון, שעווה או גרפיט.
הרוכסן זכה לתהילה בתרבות הפופולרית כשהופיע על עטיפת אלבום Sticky Fingers של הרולינג סטונז, שיצא לאור ב-1971. בתחילה שולב בעטיפת האלבום רוכסן אמיתי, ואולם בהמשך רק הופיע תצלום של רוכסן. 
בהתאם לנתונים של שנת 2012 כ-45% מהרוכסנים בעולם מיוצרים על ידי חברת YKK Group.
רפידות כתף

רפידות כתף הן סוג של ריפוד המשמש הן בבגדי גברים והן בבגדי נשים על מנת ליצור את האשליה שלאדם שלובש אותם יש כתפיים רחבות יותר והוא/היא פחות משופע/ת. באופנת הגברים נעשה שימוש ברפידות כתף בעיקר בחליפות, במעילים ובז'קטים כאשר הם בדרך כלל תפורים בחלק העליון של הכתף, ומהודקים בין הבטנה לשכבת הבד החיצונית. בבגדי נשים, השימוש בהם תלוי בעיקר באופנה העכשווית.
רפידות הכתף היו פופולריים מאוד בשנות ה-80 של המאה ה-20.
אנה מרגולין

חייה

נולדה בברסט ליטובסק, אז חלק מן האימפריה הרוסית. התחנכה בבית ספר תיכון שבו למדה עברית תחת הפסבדונים "חנה גרוס". בילדותה התגוררה בקניגסברג, אודסה ואחרי עברה לוורשה שם התגורר אביה אחרי גירושיו. ב- 1906 שלח אותה אביה לארצות הברית. היא נסעה חזרה לאירופה ובוורשה פגשה את משה סטבסקי. היא התחתנה אתו ויחד נסעו לארץ ישראל. אך היא נישואיה נכשלו והיא הרגישה חנוקה מבחינה אינטלקטואלית וחזרה לוורשה כשהיא משאירה בתל אביב את בעלה והתינוק שנולד להם. בשנת 1913 התיישבה סופית בארצות הברית. היא עבדה שם במערכת העיתון דער טאג ושם הכירה את בעלה השני הירש לייב גורדון. אחרי שגורדון התגייס צבא האמריקאי במלחמת העולם הראשונה הם התרחקו ונפרדו. היא התקרבה למשורר והמבקר ראובן אייזלנד ואתו הייתה בקשרי חברות במשך כל חייה. מרגולין הייתה קשורה בשתי קבוצות משוררים יידיים של התקופה: "די יונגע" ו"האינטרוספקטיביסטים", אך אופיה של שירתה ייחודי לה. קנתה את פרסומה בעיקר בשל ספר שיריה היחיד, "לידער" (יידיש: "שירים") אשר יצא לאור בשנת 1929.
תצוגה אלקטרופורטית

תצוגה אלקטרופורטית (אנגלית: Electrophoretic Display) היא טכנולוגיית תצוגה היוצרת תמונות על גבי מסך על ידי סידור חלקיקי צבען צמיגיים וטעונים חשמלית, המורכבים ממולקולות גדולות שאינן מסיסות (חלקיקים קולואידיים), באמצעות הפעלה סלקטיבית של שדה חשמלי.

יתרונותיה של השיטה

לשיטה זו שני יתרונות בולטים: היא חסכונית בחשמל והקריאה בה נוחה כקריאה מנייר. החיסכון בחשמל נובע מכך שהיא צורכת חשמל רק כשהתצוגה משתנה. 
גם למראה דמוי הנייר יתרון רב, בכך שהוא מאפשר קריאה ממושכת ללא התעייפות, והתצוגה ברורה גם לאור השמש. מסיבות אלו, הטכנולוגיה משמשת קוראי ספרים אלקטרוניים ומכונה לעיתים גם "נייר אלקטרוני", או "דיו אלקטרוני".

מנגנון הפעולה

היישום הפשוט ביותר של התצוגה האלקטרופורטית, כולל חלקיקי תחמוצת טיטניום, שקוטרם כמיקרומטר אחד, המורחפים בתוך שמן. לשמן מוסיפים צבע כהה, וחומרים פעילי שטח הגורמים לטעינת החלקיקים המורחפים. את התרחיף מניחים בין שני לוחות מוליכים, קדמי ואחורי, המרוחקים זה מזה 10 עד 100 מיקרומטר. שדה חשמלי המושרה ביניהם, גורם לחלקיקי התחמוצת להיצמד לאחד הלוחות, בהתאם לכיוון השדה. כאשר החלקיקים צמודים לצד הקדמי, נראה ההתקן לבן, בשל החזרת האור מחלקיקי התחמוצת. ואילו כאשר הם צמודים לצד האחורי, נראה ההתקן שחור, בשל הצבע שהוסף לשמן. על ידי חלוקה של התקן כזה לאזורים שניתן לשלוט בשדה בכל אחד מהם בנפרד ניתן ליצור מערך נקודות (Dot matrix) המשמש כצג. ניתן להציג באמצעות טכנולוגיה זו גם צבעים, כאשר מוסיפים פילטרים של צבעי RGB.
אליזבת סקוט

ביוגרפיה

סקוט גדלה בברקלי, קליפורניה, ולמדה באוניברסיטה שם מתמטיקה ואסטרונומיה. היא קיבלה את תואר הדוקטור ב-1949. במהלך לימודיה למדה מספר קורסים בסטטיסטיקה, אם כי העניין הראשוני שלה בסטטיסטיקה היה לצורך ניתוח נתונים אסטרונומיים. מאחר שבאותה תקופה הייתה קיימת אפליה חזקה נגד נשים בתחום (על נשים נאסר להשתמש בטלסקופ שבהר וילסון, ונשים לא מונו למשרות אקדמיות בתחום), החליטה להתרכז בסטטיסטיקה, וב-1948 (עוד לפני שסיימה את לימודי הדוקטורט) מונתה למרצה לסטטיסטיקה באוניברסיטת ברקלי, ושם הגיעה עד לדרגת פרופסור בין 1968 ל-1973 הייתה יו"ר המחלקה לסטטיסטיקה.
בשנות מלחמת העולם השנייה הייתה עוזרת המחקר של ג'רזי ניימן, שעסק בתכנון אופטימלי של תוכניות הפצצה. במהלך עבודתה המשותפת עם ניימן התפתחו ביניהם גם קשרי ידידות אמיצים.

תרומתה למדע

הקריירה המדעית של סקוט עסקה בסטטיסטיקה, אסטרונומיה, ובתחומים המשותפים לשני התחומים. ב-1948 פירסמה מאמר משותף עם ניימן שהראה כי בתנאים מסוימים אמד נראות מקסימלית עשוי להיות לא עקיב. בין 1952 ל-1964 סקוט וניימן פירסמו 26 מאמרים משותפים שעסקו בניתוח נתונים אסטרונומים של גלקסיות, חלקם בשיתוף פעולה עם ק. ד. שיין, מנהל מצפה הכוכבים בהר ליק. בנוסף לכך, עסקה גם בחקר מזג האויר, ובייחוד בטכנולוגיה של זריעת עננים, ופרסמה 30 מאמרים שעסקו בתחום זה (חלקם בשיתוף פעולה עם ניימן). כן הייתה מעורבת במחקר לזיהוי גורמי סיכון של סרטן העור, וערכה מחקר שעסק באי השוויון בשכר בין גברים ונשים באקדמיה.

הכרה מקצועית

סקוט הייתה חברה במכון לסטטיסטיקה מתמטית וכיהנה כנשיאת המכון בשנים 1977-1978.היא הייתה נשיאת המכון הבינלאומי לסטטיסטיקה בשנים 1981–1983, ונשיאת אגודת ברנולי בשנים 1983–1985. כן הייתה סגנית נשיא האיגוד האמריקני לקידום המדע בשנים 1970–1971.
ב-1992, ועדת הנשיאים של ארגוני הסטטיסטיקה (COPSS) הכריזה פרס על שמה המוענק עבור קידום נשים בתחום הסטטיסטיקה. הזוכה הראשונה בפרס הייתה פ. נ. דייוויד.
עפרה בורלא-אדר

עפרה בורלא-אדר  (1925 – 27 במרץ 2013) הייתה סופרת, מתרגמת ומעצבת תלבושות.

ביוגרפיה

עפרה בורלא הייתה בתו של הסופר יהודה בורלא ואחותם של סופר הילדים והצייר עודד בורלא והסופר והמתרגם יאיר בורלא. שימשה כקריינית בגלי צה"ל והייתה מראשוני התחנה. נישאה למעצב הבמה ארנון אדר, נסעה עמו לאוניברסיטת ייל ולמדה שם עיצוב תלבושות בבית הספר לדרמה. עם שובם עסקה בתרגום וגם עיצבה תלבושות לכמה הצגות בתיאטרון הבימה והקאמרי. לשניים נולדו שני בנים.
מלך זגורודסקי

ד"ר אלימלך (מלך) זָגוֹרוֹדְסקי (זגור) (בכתיב המקורי (היידי): זאַגאָראָדסקי; בכתב לטיני: Zagorodsky;‏ 1 בדצמבר 1868, כ"ז בכסלו ה'תרכ"ט, פיהוסט, פלך מינסק, האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה) – 23 בספטמבר 1953, י"ד בתשרי תשי"ד, תל אביב) היה פעיל ציוני ואגרונום ארצישראלי.

ביוגרפיה

זגורודסקי נולד בפיהוסט שבפלך מינסק, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס), בנם של מאיר יוסף (מלמד, תלמיד חכם, ממשפחת רבנים מנייסוויז') והניה זגורודסקי (בתו של ראש ישיבה במיר). בהיותו בן ארבע עברו הוריו לעיירה דויד-הרדוק, בה למד בחדר. בהיותו בן עשר הצטרף לאחיו הגדול, הסופר ישראל חיים זגורודסקי, ולמד עמו בבית מדרש בסטולין. שם נחשף לספרות ההשכלה. לאחר מכן עבר למינסק והיה בה בין מייסדי אגודת "חובבי ציון". החל לעסוק בהוראה, ובשנותיו במינסק, אנטופול ובחצי האי קרים לימד מתמטיקה וגרמנית. במושבות הגרמניות בחצי האי קרים החל להתמחות בעבודה חקלאית. שם גם הקים בית ספר ללימוד עברית באמצעות שימוש בשפה העברית, ובשנת 1894 פרסם את ספרו "לשון הקודש", ובו הנחיות הוראה. לאחר מעברו לסימפרופול פעל במשותף עם ד"ר אביגדור יעקובסון, ייסד בעיר ספרייה עברית וערך אירועים תרבותיים וציוניים. בשנת 1905 נבחר לשמש ציר ל"וועידה לשווי זכויות". זגורודסקי המשיך בעבודתו החינוכית, ייסד בתי ספר לשבת והורה בהם ספרות וחשבון.
בשנת 1906 עבר לברלין ולמד בבית הספר הגבוה לחקלאות, לצד לימודי פילוסופיה באוניברסיטה. בפעילותו הציונית השתתף בדיונים כלליים שנערכו בביתו של אוטו ורבורג. באותה עת השלים דוקטורט בנושא גידול בננה ו-Voandzeia subterranea (מין של קטנייה ממערב אפריקה). בגרמניה עבד בתחנת ניסיונות חקלאית במקלנבורג ובפוליטכניקום לייצור סוכר.
לאחר שהוכשר בקניגסברג בחליבה, עלה בשנת 1911 לארץ ישראל. בסיועו של ורבורג התקבל לעבוד כיועץ חקלאי ואגרונום במשרד הארצישראלי. בתפקיד זה החל בהוצאת כתב העת "החקלאי", כתב עת שימושי ומדעי למקצועות החקלאות שהופיע בשנים תרע"ב–תר"פ. מתוקף עבודתו ביקר בנקודות יישוב שונות, היה ממארגני הסתדרות הפרדסנים בפתח תקווה, ממייסדי הסתדרות האגרונומים ומייסד המחלבה בעקרון, ועסק בניהול המושבות במרחביה, רוחמה, הר טוב וכרכור. בשנת 1914 גורש למצרים, והיה ממייסדי בית הספר לפליטים שהוקם באלכסנדריה ובו לימד מדעים. בתום המלחמה שב לארץ ישראל ועסק בהדרכה חקלאית. ממצרים הביא מיני צמחים שונים. בתל אביב נבחר לשופט בית משפט השלום העברי.
זגורודסקי כתב מאמרים רבים בעיתונות העברית, ופרסם מספר ספרים גולת הכותרת של עבודתו המדעית העברית הייתה "מילון כל-בו לחקלאות", שהופיע בשנים תרצ"ט-תש"א בסיוע ועד הלשון. המילון זיכה אותו בפרס ביאליק לחוכמת ישראל לשנת תרצ"ט (1939).
זגורודסקי היה נשוי משנת 1905 עד מותו לד"ר אידה זגורודסקי לבית וולוביק (1879–1957). אשתו, ילידת בוברויסק, הייתה רופאת שיניים שפעלה במקצועה עד שנאלצה להפסיק את עבודתה עקב מחלה שלקתה בה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. אחר-כך התמסרה לעבודה ציבורית, הייתה שותפה לייסוד מרפאה לתלמידי בית ספר, ייסדה בית תינוקות ברחוב בוגרשוב והייתה פעילה בוויצו. ואולם עיקר מרצה הוקדש לטיפול בבעלה החולה, בעיקר לאחר פרישתו לגמלאות.
ב-1940 מסר זגורודסקי את כל רכושו כעיזבון בחיים לקרן קיימת לישראל. נפטר בשנת 1953, בגיל 85. נקבר בבית העלמין טרומפלדור.