google/wiki40b huggingface dataset:
צביקה ארן (ביקו)

צביקה ארן (ביקו) (לבית אינהורן; נולד ב-22 במאי 1975) הוא יזם חברתי סדרתי, עורך דין ואיש תקשורת ישראלי. ארן ייסד את ארגון מידות, ממייסדי המכינה הקדם צבאית נחשון ומיזם 929 - תנ"ך ביחד.

ביוגרפיה

צביקה אינהורן נולד ב-1975 בכפר סבא. אמו, תמי אינהורן הייתה מורה ומזכירה רפואית ואביו, מאיר אינהורן עבד כעצמאי וכנהג מכלית. לארן אח ואחות. ארן למד בתיכון כצנלסון בין השנים 1990–1993. בזמן לימודיו בתיכוניים, כיהן כיושב הראשון של מועצת התלמידים הארצית וחבר במזכירות הפדגוגית של משרד החינוך כנציג הראשון מטעם התלמידים. שנתיים מאוחר יותר, ב-1992 היה ממקימי מועצת הנוער העירונית בכפר סבא והיושב ראש הראשון שלה.
את שירותו הצבאי עשה בגלי צה"ל והשתחרר בדרגת סרן. בין התפקידים שמילא בתחנה: שדרן בתוכנית "לא על הלוף לבדו", ראש מחלקת שידורי חיילים וצבא, ראש מחלקת קריינים והיה עורך ומפיק ראשי של משדר השירותרום בין השנים 2000–2006. ארן, זכה בפרס מפקד גל"צ על שם הראלה מודעי בשנים 1995, 1999 ,1998 ו-2000 . בזמן שירותו הצבאי, ארן לקח חלק בהקמת המכינה הקדם צבאית נחשון, שהייתה המכינה הראשונה ששילבה דתיים וחילוניים.
ארן למד משפטים באוניברסיטת תל אביב והוסמך כעורך דין ב-2002. עם הסמכתו החל את לימודי המוסמך במחזור הראשון של תוכנית המצטיינים, בבית הספר למדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2005 החל ארן בהקמת מיזם ראשון מסוגו בישראל למדידת אפקטיביות של עמותות. הוא רתם לרעיון את אבנר סטפק, יושב ראש מיטב בית השקעות, ואת ג'וינט ישראל. הוא שימש המנכ"ל הראשון של מידות עד שנת 2009. מגזין דה מרקר דירג את ארן כאחד מ 100 המשפיעים בשנת 2009 ואחד מחמשת המשפיעים לטובה.
בין השנים 2009 - 2015 ארן הרצה בתוכנית בתואר מוסמך (MBA) במנהיגות חברתית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. תוכנית משותפת לאוניברסיטה ולקרן מנדל. באותן השנים ניהל את קובית רוטשילד באוניברסיטת בן-גוריון, ייעץ למכון למדיניות העם היהודי (JPPI) ולגופים נוספים.
מאז 2014 ארן מנהל את מיזם 929 - תנ"ך ביחד. הוא מסביר את חשיבותו של המיזם: "התנ"ך עבורנו הוא אמצעי למציאת מכנה משותף בין מגזרים בחברה הישראלית, בחזקת 'שביל ישראל'. אנחנו מצאנו בו מצע לשפה אנושית משותפת, לאו דווקא פנים יהודית־ישראלית, אלא גם יהודית כלל־עולמית ואפילו בין־דתית". ארן סיים את תפקידו באוקטובר 2018.
ארן מכהן כיושב ראש עמותת מכינה קדם צבאית מיתרים לכיש, חבר ועד מנהל במעש ויועץ משפטי של ארגון יוצאי פינסק, קרלין, יאנוב והסביבה.
ארן נשוי לליאת עמר ולזוג ארבעה בנים. הם מתגוררים ביישוב אליאב והם נמנים עם מקימי היישוב.
סוקהוטהאי

רקע

תחילתה של האומה התאית היה במאה ה-12, עם נדידתו של עם מיונאן שבסין אל האזורים הצפוניים של האימפריה החמרית, ששלטה באותה תקופה על רוב דרום-מזרח אסיה. עם זה נקרא ת'אי, "אנשים חופשיים". אחד מנסיכיו נישא לאשה חמרית, ולאחר מכן התקומם כנגד השלטון החמרי המרכזי ויצר את הממלכה הסיאמית הראשונה. ממלכה זו נקראה ממלכת סוקהוטהאי, על שם בירתה. בנו השני של מייסד הממלכה, ראמחאמהאנג (Ramkhamhaeng‏, ראם החזק; בערך 1280–1318), היה אחד מן השליטים החשובים בתולדות תאילנד העתיקה. הוא הרחיב את גבולות ממלכתו בשורה של מלחמות, שהסתיימו בניצחונו; ובתחום החברתי, הוא ייסד ארגונים צבאיים וחברתיים, שנבנו על פי המבנים הארגוניים שהיו קיימים באימפריה החמרית. הוא הנחיל את כתב הקמר העתיק, וכן הקפדה רבה על שמירת הבודהיזם.  
שלושת מרכזיה של הממלכה החדשה היו סוקהוטהאי, עיר הבירה; סי סצ'נלאי, וקמפהנג פט. סגנון הבנייה שנוצר בערים אלה היה תוצר של השפעות תרבותיות שונות, שהוטמעו בסגנון החדש. המבנים שהתאפיינו בסגנון זה נבנו מלבנים ועוטרו בקישוטי טיח ועץ; העיטורים השונים מגוונים מאד, ומעידים על השפעה חמרית או ציילונית. אומנות הבנייה בסוקהוטהאי באה לידי ביטוי באולמות מפוארים, המוקפים במעין אמבולטוריום ונישות דמויות קפלות ומעוטרים בדיוקנאות מונומנטליים של הבודהה. התכונות הפיזיות של פסלי בודהה משקפים את ההשפעות  השונות: ההשפעה הציילונית יצרה פסלים בעלי אף ארוך, עדין, ובליטה דמוית להבה על הראש, ואילו ההשפעה החמרית הוסיפה קו כפול סביב הפה. בודהה מיוצג לעיתים קרובות בהליכה זקופה כאשר בגדיו נצמדים לגופו, והוא מביע כמעט התנשאות.

סוקהוטאי

העיר ההיסטורית סוקוטהאי נמצאת כשמונה קילומטרים ממערב לעיר המודרנית הקיימת כיום, ונושאת אותו שם. העיר העתיקה נבנתה בצורת מלבן, שרוחבו 1,300 מטרים ורוחבו 1,800 מטרים. העיר הייתה מוקפת בשתי סוללות עפר חיצוניות וחומה שנבנתה מלבני חימר. בין החומות נבנה חפיר, שנועד להגנה וכן להסטת מי שטפונות. בכל צלע של החומה נבנה שער ומגדל להגנה. חלק גדול מביצוריה של העיר העתיקה שרדו עד היום.
המונומנטים העיקריים הנמצאים בסוקהוטהאי ההיסטורית כוללים את מתחם המנזר ואט מאהאטאט ובית הקברות של הארמון; סרא סי ואט, ובו שתי סטופות (הנדקראות בתאילנד "צ'אדי") מלאות חן המשתקפות במאגר המים הגדול של העיר; ומגדל מחודד (פראנג) שבתוכו שרידים מקודשים, מתקופה מאוחרת יותר. מתחם העיר כולל שרידים של 193 מבנים, ובהם 26 מקדשים, שהגדול בהם הוא, כאמור, ואט מאהאטאט. 
הערי העתיקה סוקהוטהאי מוגדרת כפארק לאומי בתאילנד, ושימורה מופקד בידי הממשלה בסיוע אונסקו. במקום מבקרים בכל שנה אלפי תיירים. הפארק הוכרז כאתר מורשת עולמית ב-1991, יחד עם האתרים ההיסטוריים הקשורים לעיר, סי סצ'נלאי וקמפהנג פט.
הארץ בדואר שמור

עלילה

לב מנביץ' היה יהודי. לפני מלחמת העולם השנייה הוא עבד במודיעין הסובייטי והיה בשליחות באיטליה הפאשיסטית. בתקופת מלחמת העולם השנייה הוא עבד במודיעין הסובייטי, עד שהמודיעין האיטלקי חשף את עבודתו והושיב אותו בבית הכלא. בתקופה שבה שהה בבית הכלא האיטלקי שלח מנביץ' למוסקבה מידע חשוב על האויב.
לב מנביץ' נפטר ב-9 במאי 1945. לאחר מותו, הוענק לו תואר "גיבור ארצות הברית".
אברהם יצחק גרינבוים

הרב אברהם יצחק גרינבוים הוא מייסד וראש ישיבת נהורא וישיבת זיו אור, ויו"ר קרן וולפסון העולמית. יו"ר תנועת הנוער 'אור ישראלי'.

ביוגרפיה

נולד ברחובות לאביו הרב ישראל מרדכי - מנהל סמינר בית יעקב בעיר, ולאימו אסתר דבורה.
התחנך בישיבת כנסת ישראל-חברון בירושלים, ממנה המשיך לבית המדרש להוראה ע"ש הרצוג בכפר-סבא. לאחר נישואיו שימש בתפקידי חינוך שונים, כשבמקביל החל לעסוק בקירוב רחוקים ופעילות החזרה בתשובה.
בשנת תשנ"ג (1993) מונה לשליח מטעם הסוכנות היהודית בעיר אנטוורפן שבבלגיה. במהלך שליחותו הקים את אחת הישיבות התיכוניות הראשונות בחוץ לארץ, כשבוגריה הפכו לראשי הקהילה המקומית.
בשנת תשנ"ז (1997) שב לישראל וייסד את הישיבה התיכונית נהורא, מוסד תורני המשלב סגנון לימוד תורני עם לימודי תיכון. תחת הכוונתו הפכה הישיבה, שהייתה מהראשונות הפועלות בסגנון זה - לפורצת דרך הן במגזר החרדי והן בציונות הדתית. בוגרי נהורא ממשיכים בעיקר לישיבות גבוהות וישיבות הסדר, אך יש גם ההולכים לשירות צבאי וללימודים אקדמאים. 
במקביל מונה ליו"ר קרן וולפסון העולמית, קרן פילנתרופיה מיסודו של הנדבן זאב וולפסון. במסגרת תפקידו זה פועל לחיזוק היהדות, בין השאר דרך ארגוני 'נפש יהודי', 'ערכים' ועוד.
כמו כן משמש כיו"ר תנועת הנוער 'אור ישראלי', שהוקמה על ידי חתן פרס ישראל, הרב יצחק דוד גרוסמן במטרה להעניק לבני נוער בסיכון מסגרת חינוכית תורנית משלימה. לתנועה כ-120 סניפים בכל רחבי הארץ.
משנת 2015 משמש כחבר במועצה הציבורית של המכון החרדי למחקרי מדיניות.
בחודש אלול תשע"ז (2016) פתח בנתניה את ישיבת זיו-אור, סניף לישיבת נהורא הוותיקה. בראשות הישיבה בפועל עומד בנו.
מאלול תשע"ח יסד ישיבה גבוהה למצוינים דרך אמונה יחד עם הגר"ז ברוורמן שליט"א חתן מרן הגר"ח קנייבסקי שליט"א

חיים אישיים

נשוי לחיה רחל, ולהם שבעה ילדים. מתגורר במבוא חורון.
בנו נועם עומד בראשות ישיבת זיו-אור בנתניה. בן נוסף, אוריאל, משמש כר"מ שיעור ג' בנהורא.חתנו יעקב ישראל רוזנברג משמש אף הוא כר"מ שיעור ב' בישיבת נהורא.
הרב גרינבוים נחשב לאחד מחבריו הקרובים של אריה דרעי ושל הרב אליעזר סורוצקין עוד מימי הבחרות עת למדו יחד בישיבת חברון.
קלאופטרה (אסטרואיד)

תיאור וכרונולגיית מחקר

האסטרואיד ממוקם בחגורת האסטרואידים בין מאדים לצדק, והוא כנראה שאריות של התנגשות קוסמית אלימה שקרתה לפני זמן רב, ואף על פי שכבר התגלה ב-1880, צורתו המפורסמת - "עצם של כלב" - לא נודעה עד למאי 2000, אז בוצעו תצפיות נאס"א. לפי אותן תצפיות, קבעו האסטרונומים של נאס"א שמידותיו הן כ-217X94X81 ק"מ - גודל החופף למידותיה של ניו ג'רזי.
קלאופטרה הוא אחד מכמה עשרות אסטרואידים שגווניהם מצביע על הרכבם המתכתי, ובמקרה של קלאופטרה, האלבדו הגבוה שהתקבל בתצפית של נאס"א, מעיד על היותו מורכב ברובו ממתכת, כשלפי נאס"א מדובר אולי בסגסוגת ניקל וברזל. לפי אותה תצפית של נאס"א, פני השטח של קלאופטרה הם נקבוביים ומגובשים באופן רופף, בדומה לפני השטח של הירח, אם כי הרכבם שונה מאלה של הירח.
ב-2008 התגלו שני ירחיו של קלאופטרה, ובכך היה לשלישיית האסטרואידים הרביעית שהתגלתה בחגורת האסטרואידים. ה"וועדה לנומנקלטורה של גופים קטנים" באיגוד האסטרונומי הבינלאומי נתנה לירח הפנימי והקטן יותר את השם "קלאוסלנה" (Cleoselene), ואילו הירח החיצוני נקרא "אלכסהליוס" (Alexhelios). השמות "קלאוסלנה" ו"אלכסהליוס" ניתנו על שמם של קלאופטרה סלנה השנייה ואלכסנדר הליוס, ילדיה התאומים של קלאופטרה המלכה. בהחלטתה מציינת הוועדה גם את שמותיהם של אלת הירח ושל השמש במיתולוגיה היוונית, סלנה והליוס. הירח החיצוני והגדול יותר "אלכסהליוס", נוצר כנראה כבר כמאה מיליון שנה לפני זמננו, בעוד הירח הפנימי "קלאוסלנה" לא נוצר מוקדם יותר מלפני כ-10 מיליון שנה.
באותה שנה בוצעו תצפיות אסטרונומיות במשך שלושה לילות, ובמסגרתן האסטרונומים יכלו לקבוע בוודאות את מידות האסטרואיד, צורתו, בהירותו וצפיפותו. במסגרת אותן תצפיות שבוצעו בליל 19 בספטמבר ו-5 ו-9 באוקטובר, נמדדו גם מידות הירחים ובהירותם. האסטרונומים שהשתתפו בתצפיות הללו, אשררו שקלאופטרה, עם הפיצול החד באמצעיתו, הוא אסטרואיד בעל צורה ייחודית, אך לדבריהם, צורתו דומה יותר למשקולית מאשר לעצם של כלב: שני כדורים (במקור: "lobes", "אונות") משונים בצורתם ושווים בממדיהם - 80 ק"מ מצד לצד כל אחד; והכדורים מחוברים ביניהם באמצעות גשר דק וארוך שעוביו כ-50 עד כ-65 ק"מ ואורכו כ-90 ק"מ. לפי מסקנתם, ממדי השטח שלו הם בסביבות 271 על 65 ק"מ. תמונות התצפיות האלו שהתקבלו בטכניקת אופטיקה מסתגלת מדייקות יותר מטכניקת המכ"ם ששימשה את נאס"א ב-2000, ולפיהן מסתבר שקלאופטרה צר בהרבה ממה שהראתה ההדמיה הממוחשבת של נאס"א, ולכן, סביר שהוא מתוח יותר ממה שהיו סבורים. אף על פי כן, האסטרונומים ציינו שטכניקת המכ"ם היא עדיין מדד טוב לגודלו של קלאופטרה.
דיוקן האפיפיור יוליוס השני

תיאור היצירה

ביצירה מתואר האפיפיור כשהוא יושב, לבוש לבן, ועל כתפיו גלימת קטיפה אדומה. פרוות החולד בבטנת הקטיפה האדומה מעידה על עושר רב. עושר זה בא לידי ביטוי גם באמצעות תכשיטיו הייחודיים, המשובצים באבני יהלומים ואמרלד. לטבעות יש תפקיד רוחני בהקשר זה, שכן המאמינים כורעים ברך ונושקים לטבעת האפיפיור בעת טקסים, כגון טקס המיסה.
צבעי האבנים סימבוליים. הצבע הירוק מסמל תקווה, הצבע הלבן מסמל טוהר, והצבע האדום מסמל חסד. ככל הנראה, האפיפיור ביקש להיקבר עם טבעותיו טרם מותו.
מאחורי האפיפיור וילון ירוק המעניק ניגוד ליתר צבעי התמונה. על אף גילו המתקדם של האפיפיור ניתן לראות שהוא במלוא כוחו. בהתאם לזקנו של האפיפיור ניתן לתארך את היצירה - ככל הנראה התמונה צוירה לאחר שנת 1511, מאחר שבשנה זו החל האפיפיור לגדל זקן לאות אבל על כך שהעיר בולוניה נכבשה ממנו. האפיפיור גילח את הזקן במרץ 1512 והתמונה צוירה זמן קצר קודם לכן.
האפיפיור ישוב על כיסא עשוי עץ, שבמשענתו שני בלוטים מגולפים, המסמלים את שלט הגבורים של האפיפיור. הבלוטים הם פירותיו של עץ האלון. המילה Rovera באיטלקית משמעה "אלון". לפיכך, הבלוטים מסמלים את השתייכותו של יוליוס השני למשפחת דה לה רוברה.
האפיפיור אוחז במטפחת בידו. ככל הנראה, הפרט מתקשר למטפחת שאוחז הכומר בידו בעת כיסוי הלחם ובעת טקסים אחרים. בנוסף, המטפחת היוותה סמל סטטוס. קיסרים רבים תוארו בדיוקנם כאשר הם אוחזים במטפחת בידם הימנית.
עד ציור זה נהוג היה לצייר את דיוקנאות האפיפיור כשהם יישובים כשחזיתם אל הצייר, או כשהם כורעים על ברכיהם והצייר נמצא לימינם (מבט צדי על האפיפיור). ציור זה היה חדשני בכך שהאפיפיור יושב בזווית אלכסונית אל הצייר ונראה שקוע במחשבות. ציור זה השפיע על ציירים רבים, וניתן לראות את השפעתו על יצירותיהם של סבסטיאנו דל פיומבו ודייגו ולאסקס.
מוכרים בלבד (סרט)

עלילה

הסרט מספר על שני זבנים. הראשון, דאנטה היקס (בריאן או'האלורן), עובד במכולת קטנה בניו ג'רזי; והשני, רנדל גרייבס (ג'ף אנדרסון), עובד בחנות להשכרת סרטי וידאו בסמוך למכולת. השניים מבלים את שעות היום בעימותים עם לקוחות מוזרים ומשונים, משוחחים על קולנוע ומשחקים הוקי רולר על גג החנות. כמו כן, הם נאלצים להתמודד עם זוג סוחרי סמים שנוהגים לשרוץ ליד החנויות בהן הם עובדים וממררים את חייהם: ג'יי (ג'ייסון מיוז) וחברו בוב השקט (קווין סמית). זהו הסרט הראשון בו מופיע הצמד ג'יי ובוב השקט, שמופיעים אחר כך בסרטים אחרים של סמית'.
סמית' נוהג להתייחס למוכרים בלבד כסרט הראשון מתוך "טרילוגיית ניו ג'רזי", הכוללת גם את "עכברי קניונים" ו"לרדוף אחרי איימי", שלושתם מתרחשים בעירו של סמית'.
בסוף של הסרט רואים את רנדל יוצא בריקוד מפתח הדלת של המכולת כשהוא מחויך לאחר שהשלים עם דאנטה, אך יש סוף שלא הוכנס לסרט שבו לאחר שרנדל יוצא מהדלת של המכולת נכנס למכולת בחור שרוצח את דאנטה ולוקח את כל הכסף מהקופה, סוף זה נחשב אירוני בגלל שדאנטה בכלל לא היה אמור לעבוד היום ולאורך הסרט הוא מתלונן מספר פעמים שזה היום החופשי שלו והוא לא היה אמור לעבוד ביום הזה. קווין סמית' ,במאי הסרט, החליט שלא להכניס את הסוף הזה בגלל שהוא הרגיש שלסרט הזה יהיה המשך (אכן יצא המשך בשנת 2006). סוף זה הופץ ברשת ובדיסק הדי וי די של הסרט.
עלות הפקת הסרט "מוכרים בלבד" (26,800$) הייתה נמוכה מהסכום שנדרש לרכישת זכויות השימוש בשירים לפסקול הסרט (27,000 $) - שירים כמו Can't even tell של Soul Asylum ו-Bezerker. 
בשנת 2004 צורפה לגרסת המקור סצנה שלא נכללה בסרט המקורי תחת הכותרת "מוכרים בלבד: הסצינות האבודות".
בשנת 2006 יצא סרט ההמשך לסרט - "מוכרים בלבד 2", גם הוא בבימויו של קווין סמית', המגולל את עלילותיהן של הדמויות מספר שנים מאוחר יותר.
אדולף אלטהוף

אדולף אלטהוף (1913–1998) היה חסיד אומות העולם, בן למשפחת הבעלים של קרקס אלטהוף מאז המאה ה-17.

חייו

אלטהוף נולד בכרכרת הקרקס המשפחתית, במהלך אחת ההופעות של הקרקס. הוא היה שותף לעסק המשפחתי וב-1939, כאשר אחיו ואחותו הגדולים קיבלו את ניהול העסק, פרש והקים קרקס משלו. זמן קצר לאחר מכן נשא לאישה את מריה, גם היא בת למשפחת אמני קרקס. קרקס אדולף אלטהוף, שהורכב מכ-90 אמנים ובני משפחתם, נדד בכל אירופה גם בשנות המלחמה.

בתקופת מלחמת העולם השנייה

בקיץ 1941 הקרקס חנה לסדרת הופעות ליד דרמשטדט. היהודיה-למחצה אירן דאנר (Irene Danner) ביקשה מאלטהוף להצטרף לקרקס. אלטהוף הסכים להעסיק את אירן בקרקס תחת שם בדוי, על אף שידע על מוצאה היהודי ואף שהיה נתון לפיקוח הרשויות הגרמניות. 
ב-20 במארס 1942 יצא המשלוח הראשון של יהודים מדרמשטדט ללובלין שבפולין ואחריו באו שני משלוחים - בספטמבר 1942 ובפברואר 1943. סבתה היהודיה של דאנר, ססי לורש, גורשה במשלוח האחרון מדרמשטדט ובית המשפחה הוחרם. אמה ואחותה של דאנר הצליחו לברוח לקרקס בו התחבאה דאנר. בן זוגה של דאנר, שהיה ליצן בקרקס, ביקש מאלטהוף שיעזור למשפחתה. 
מעדותו של אלטהוף לאחר המלחמה:
היה ברור לנו שניתן להן להישאר. לא יכולתי להרשות שהן ייפלו לידי המרצחים. זה היה הופך גם אותי לרוצח
 
אלטהוף הסתיר את שלוש הנשים בקרקס שלו עד סיום המלחמה. בהמשך המלחמה הצטרף אליהן אביה של דאנר, האנס דאנר. הוא היה נוצרי אך כמו נוצרים אחרים שהיו נשואים ליהודים נשלח מהחזית לביתו על מנת שיתגרש מאשתו היהודיה. דאנר התעלם מהוראות מפקדיו והצטרף למשפחתו במסתור.
הגסטפו נהג לבדוק את הקרקס בכל פעם שהגיע למקום חדש. בני משפחת דאנר היו מסתתרים במתחם הקרקס עד חלוף הסכנה. 
מעדותו של אלטהוף לאחר המלחמה:
שאלו על דעותיי הפוליטיות. חזרתי ואמרתי להם שאני איש קרקס ואנשי קרקס באים מכל העולם וחיים בכל העולם. לא יכולנו לפעול רק בגרמניה בה היו קרקסים רבים אחרים. היינו צריכים להסתגל ולהתנהג בכל מדינה בה התארחנו [...] הייתי אדיב אליהם במיוחד, נתתי להם כרטיסים חינם לבני משפחה, מזגתי להם קוניאק בנדיבות וסיפרתי להם סיפורים על עברי.

הנצחה

ב-1995 הכיר יד ושם באדולף ומריה אלטהוף בתור חסידי אומות העולם. "אנחנו, אנשי הקרקס, איננו עושים הבחנה בין גזעים או דתות", אמר אלטהוף בטקס קבלת התואר.

לאחר המלחמה

שנים לאחר המלחמה, בריאות רופפת הכריחה את אלטהוף לצמצם את היקף פעילותו. בשנת 1965 הוא מכר את הקרקס וייסד את "ספארי פארק", גן חיות ליד העיר אאכן.
ב-14 באוקטובר 1998 נפטר אדולף אלטהוף בבית החולים בעיר סטולברג, 5 קילומטרים מזרחית מאאכן. אלטהוף אושפז לאחר שנפל בביתו ולאחר מכן נפטר מאי-ספיקת לב בשנתו. הוא הותיר אחריו אישה, מריה ושני ילדים, הלנה ופראנץ.
נס מלכותי

במדינה מונרכית, נס מלכותי הוא הדגל האישי של המונרך, אשר מונף מעל בניין בו המונרך נמצא, או מוצב במקום בו הוא נמצא. כמו כן, הוא מונף על מכוניות, מטוסים או כל כלי רכב אחר בו נמצא המונרך. לעיתים מונף נס מלכותי אישי למונרך מסוים ולעיתים יש גם נסים מלכותיים לחברי המשפחה המלכותית.
קולפיק

קוֹלְפִּיק הוא סוג של כובע פרווה חסידי, הנחבש על ידי אדמו"רים שמוצאם מגליציה ומהונגריה.
הקולפיק צר יותר מהשטריימל ובהיר יותר מהספודיק. צבעו חום עם פסים בהירים.
את הקולפיק לובשים בדרך כלל אדמו"רים בימי חול מיוחדים, כראש חודש או "יארצייט" של אדמו"ר מהחסידות. בחלק מהחצרות לובשים אותו גם צאצאי האדמו"ר הבחורים בשבתות ובחגים.
בין החסידויות בהן נהוג כיום ללבוש קולפיק הן: ויז'ניץ, סקווירא, באבוב ורוז'ין וטשרנא אוסטרה. האדמו"ר מבעלז החליף בשנת תשע"א מקולפיק לספודיק, וכיום רק צאצאיו חובשים קולפיק.
ג'ורג' ואל

ביוגרפיה

ואל נולד בבוקרשט שברומניה וסיים לימודי ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת בוקרשט.
בבוקרשט ניהל לצידם של י. גוליה ויון וסילסקו מספר להקות רביו - התיאטראות "ג'וקונדה" ובהמשך גם "סאבוי" אחרי מותו של קונסטנטין טנאסה -, ביים גם בגני הקיץ "בוהמה" (Boema) ו"קולוס" (Colos). לרוב ביים בהן ואל קומדיות מוזיקליות, אותן העלה באולם תיאטרון שבבעלותו.
הוא הגיע לראשונה לארץ ישראל בשנת 1935 כתייר ועיתונאי, אולם נאלץ לעזוב כאשר פגה אשרת הביקור שלו.
עלה עם משפחתו בשנת 1949 מרומניה. בשנים 1952-1951 שימש כבמאי ומנהל בתיאטרון הרביו "לי-לה-לו" של משה ולין.
ואל שינה את אופי ההפקות, שילב כמה עולים מרומניה בצוות השחקנים והעלה בעיקר חומר מתורגם לעברית - מחזות זמר ואופרטות. עם האמנים שהביא ללהקה נמנתה הזמרת, השחקנית והרקדנית דורותיאה ליביו ופאול קוסלה שהקים בתיאטרון תזמורת ג'אז ולמוזיקה קלה.
במקביל הגדיל את צוות העובדים והשחקנים והעלה את מחירי הכרטיסים. תקופתו של ואל ב"לי-לה-לו" זכתה לשם "התקופה הרומנית",שהסתיימה, למעשה, למרות ההצלחות והמאמצים, עם סגירת הלהקה ב-1952.
לקראת סוף 1952 פרש ואל מניהול "לי-לה-לו" ועבר לביים בתיאטרון "דו-רה-מי" אותו ייסד וניהל בשנים 1961-1952. חלק מהמופעים התקיימו באולם "אלהמברה", חלק תחת כיפת השמיים בגן בן 500 מושבים של בית ציוני אמריקה בתל אביב.
ואל הוציא על הפקותיו סכומים גדולים כשמופעיו היו בהיקף מלא שכלל רקדנים, מקהלה ותפאורות מרהיבות. הצגותיו הבולטות ב"דו-רה-מי" היו "שולמית" (1958-1956) לפי אברהם גולדפדן בגרסה חדשה פרי יצירתם של משה וילנסקי ויחיאל מוהר ובכיכובה של שושנה דמארי ו"שני קוני למל" מאת גולדפדן (עם הלהקה המחודשת תחת השם "דו-רה-מי עממי" 1961-1959), בתרגומו של משה סחר,על מוזיקה מאת שאול ברזובסקי ובבימויו של ישראל בקר. ואל הפיק גם ב"דו-רה-מי" הפקות אופרטה, קברט ומחזות זמר יומרניים אמריקאיים כמו "משחקי פיג'מה" מאת ריצ'רד אדלר וג'רי רוס ו"אנני אוקלי אשת לפידות" (Annie Get Your Gun) של ארווינג ברלין על טקסטים מאת דורותי פילדס והרבט פילדס. הוא קידם בתיאטרונו כשרונות צעירים, ביניהם אפרים קישון ומנחם גולן. רוב השירים בהצגות המקוריות הולחנו על ידי עמוס יוסטר וסנדו פררו-ברזילי. בנסיבות פריצת מבצע קדש גויסו חלק מצוותי ההפקות וקהל הצופים למילואים ומכירות הכרטיסים צנחו, כשהאולמות המרווחים שנשכרו על ידי ואל נשארו כמעט ריקים. 
ג'ורג' ואל נפטר בתל אביב בשנת 1961, בגיל 46. הוא הותיר אחריו רעייה ובת, אילנה.
רכס גולד

גאוגרפיה

בעבר גבולות הרכס היו אגם ארו ועמק אוקאנאגאן. 
כיום נחשבים רק ההרים שממזרח לאגם ארו העליון, ממערב לנהר שוסוואפ העליון, ומדרום לכביש המהיר טרנס קנדה להרי הרכס. 
הגבוה בהרי הרכס הוא הר אודין שגובהו 2,971 מטרים מעל פני הים.
שטחו של הרכס 2,039 קמ"ר.

היסטוריה

שמו של הרכס אומץ רשמית בספטמבר 1932.

לקריאה נוספת

• Samuel N. Rhoads, he Birds Observed in British Columbia and Washington during Spring and Summer, 1892, Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia, Vol. 45, No. 1 (Jan. -
Mar., 1893), pp. 21-65
קלמנס השלושה עשר

לפני היותו לאפיפיור

נולד בונציה למשפחת סוחרים עשירה. אבי המשפחה רכש בזכות עשרו תואר אצולה ואת ארמון קא' רצוניקו המפואר. בילדותו נשלח לבולוניה לרכישת חינוך אצל הישועים ולאחר מכן התמחה במשפט קאנוני ומשפט אזרחי באוניברסיטת פדובה. ב-1731 הוסמך ככומר. ב-1737 הועלה לדרגת קרדינל על ידי קלמנס השנים עשר ומילא שורת תפקידים בקוריה הרומאית. ב-1743 מונה לבישוף פדובה וב-1747 מונה לקרדינל-הכומר של בזיליקת סן מרקו בונציה.

אפיפיורות

עם מותו של בנדיקטוס הארבעה עשר ב-15 במאי 1758 התכנסה קונקלווה לבחירת האפיפיור הבא. הקונקלווה נמשכה כחודש וחצי ללא הכרעה בשל ריבוי סיעות שונות שלא הצליחו להגיע למועמד מוסכם. הקרדינל רצוניקו נבחר לבסוף ב-6 ביולי ובחר בשם קלמנס השלושה עשר לכבוד קלמנס השנים עשר, שהעלה אותו לדרגת קרדינל.
המאבק העיקרי שניהל היה מלחמת-מאסף לשמירת מעמדם של הישועים. במסגרת מאבקו בנאורות כלל את האנציקלופדיה הגדולה של ד'אלמבר ברשימת הספרים האסורים, אך באופן מעשי, צעד זה היה משמעותי פחות מאשר היה מאה שנים לפני כן. התגובה הצרפתית הייתה פניה נגד הישועים והצרת צעדיהם, צעד בו לחם האפיפיור בנחישות. באביב 1761 החלו  נציגי הבורגנות ותומכי היאנסניזם בפרלמנט של פריז במסע נגד הפעילות הישועית ובקריה לגרשם מן הממלכה. לואי החמישה עשר, מלך צרפת התיר אמנם לישועים להשאר בצרפת, אך הגביל את חירויותיהם. ההחלטה, וצעדים חריפים יותר שהנהיג הפרלמנט בהמשך, גרמה להתקוממותו של האפיפיור ולטענתו שהחלטות הפרלמנט הצרפתי אינן חוקיות. הסכסוך המסלים בין הוותיקן לפרלמנט הצרפתי הוביל להחלטה על גירוש הישועים מצרפת בנובמבר 1764.
פניה נגד הישועים חלה גם במקומות שהושפעו פחות מהנאורות, ובשל סיבות אחרות. ב-1760 הגלה סבשטיאאו דה מלו, מרקיז פומבל, שר החצר (ראש הממשלה בפועל) של ז'וזה הראשון, מלך פורטוגל את כל הישועים שפעלו בממלכה לנמל צ'יוויטווקיה, גירש את הנונציו והחזיר את שגריר פורטוגל מן הוותיקן. זאת על רקע ההאשמה שהישועים הקימו ממלכות עצמאיות במדינות דרום אמריקה. 
ב-12 בינואר 1765 פרסם קלמנס בולה אפיפיורית בשם Apostolicum Pascendi Minis, שמטרתה לפרוש את הגנתו על הישועים בכל מקום, לתמוך בפועלם ולגנות את רודפיהם. אולם הבולה זכתה להתעלמות. ב-2 באפריל 1767 כותרו במפתיע כל הישועים בספרד, שסברו שקרלוס השלישי, מלך ספרד, יגן עליהם, נאסרו והובלו לספינות שהובילו אותם לנמל צ'יוויטווקיה. למעשה היה גירוש הישועים אחד הצעדים החשובים במסגרת הרפורמות הבורבוניות שהחיל המלך. בהמשך גורשו הישועים גם מדוכסות פארמה וממלכת שתי הסיציליות. בינואר 1769 השתלטו כוחות מלכי בית בורבון (צרפת וספרד) על אביניון (וכל נחלות מדינת האפיפיור בשטחי צרפת), בנוונטו ופונטקרובו ותבעו הודעה והכרה רשמית של הכס הקדוש לגירושם של הישועים מכל המדינות ואת ביטול זכויותיהם. קלמנס, שסירב להיכנע, ביקש לכנס קונסיסטוריה על מנת לדון בדרישות הללו, אך בערבו של היום בו נועדה הקונסיסטוריה להתכנס - מת במפתיע.

יחס לפרוטסטנטיות

קלמנס ביקש לבדוק אפשרות לשיח עם הנצרות הפרוטסטנטית, במטרה לאיחוד מחודש (אקומני) של הכנסיות המערביות. אולם, כיוון שלא הסכים לוותר על עיקרי הקתוליות ועל הקתכיזם, לא היה זה מפעל פורה. עם זאת, הוא הכיר במלכי בית הנובר הפרוטסטנטים כשליטי הממלכה המאוחדת על אף שהבית היריב, בית סטיוארט, היה קתולי. זאת למורת רוחו של הנרי בנדיקט סטיוארט שהיה קרדינל והטוען היעקוביטי לכתר אנגליה, סקוטלנד ואירלנד. בתמורה לגישתו של האפיפיור הוחל חופש דת יחסי לקתולים בבריטניה.
אדי פלסון

תקציר העלילה

אדי פלסון (פול ניומן) הוא שחקן פול מקצועי המסתובב עם שותפו צ'רלי ברנס (מירון מקורמיק). הם נכנסים לבארים בעיירות, מגרים את הנמצאים לשחק אתם ולהמר על התוצאות ולבסוף יוצאים עם הכסף ומחלקים אותו ביניהם.
אדי לא מרוצה מחייו, הוא מרגיש שהוא השחקן הטוב ביותר ויש לו דחף בלתי נשלט להוכיח את זה. לשם כך עליו להגיע לניו יורק ולהתמודד עם "מינסוטה פאטס" (ג'קי גליסון) שלא הפסיד קרב מזה 15 שנים.
הוא מגיע לאולם משחקי הפול "איימס" בניו יורק עם צ'רלי. אדי מציע ל"מינסוטה פאטס" לשחק נגדו. המשחק אורך שעות, אדי מצליח להרוויח 18.000 דולר אך מסרב להפסיק עד שמינסוטה פאטס יכריז שהוא פורש. אולם נמצא גם מהמר כבד בשם ברט גורדון (ג'ורג' סי. סקוט) שמייעץ למינסוטה פאטס לא להפסיק כי אדי הוא "לוזר". לבסוף מפסיד אדי את כל כספו ועוזב ביחד עם צ'רלי כשהוא מובס שתוי.
בלילה עוזב אדי את צ'רלי ונודד בעיר עד שהוא פוגש בבחורה נאה ובודדה בשם שרה פקארד (פייפר לורי) ובין השניים מתפתחת ידידות הוא עובר לגור בדירתה. כאשר צ'רלי מגיע לדירה ומבקש לחדש את שותפותם אומר לו אדי כי אינו רוצה להמשיך לשחק בעד פרוטות במקומות עלובים וכי פניו הם למשהו יותר רציני. הם נפרדים ואדי נכנס לאולם פול אחר ומרוויח 1.000 דולר המשחקים מבינים שהוא נוכל ושובר את אגודליו.
שרה מטפלת באדי והאהבה ביניהם פורחת. לאחר ההחלמה נפגש אדי עם ברט שמציע לו לנסוע ללואיוויל ולהתמודד שם עם אחד העשירים תמורת 75% מהרווחים. שרה מצטרפת אליו בעל כורחה, היא לא סובלת את ברט ואת החברה בה נמצא אדי. ברט מסדר לאדי משחק עם מיליונר בשם פינדלי (מוריי המילטון) ומנצח אותו. אדי חוזר למלון ומגלה ששרה התאבדה.
לאחר התאוששות מגיע שוב אדי לאולם המשחקים "איימס" ומציע ל"מינסוטה פאטס" לשחק נגדו. הפעם הוא משחק ברצינות ללא שתיית אלכוהול וגורם לפאטס לפרוש לאחר שהפסיד סכום נכבד. ברט דורש את חלקו ברווח ומאיים על אדי אך זה מסרב לכך ואומר שאם ייפגעו בו הוא יתאושש ואז יהרוג את ברט. ברט מוותר על רווחיו בתנאי שאדי לא יראה את פניו בשום אולם פול בארצות הברית.
וילקומיץ

וילקומיץ הוא בית הספר העברי הראשון שהוקם בגליל בארץ ישראל. בית הספר נוסד בשנת 1899 בראש פינה הממוקמת בגליל העליון.

היסטוריה

לבית הספר וילקומיץ הגיעו תלמידים יהודים מכל האזור, ולמדו בו תורה, שפה, מתמטיקה, היסטוריה, מדע וחקלאות. בבית הספר הושם דגש על החקלאות, פרנסה עיקרית של תושבי האזור עד היום . כך, בחצר האחורית של בית הספר, גידלו תלמידי בית הספר והמורה שמחה וילקומיץ גידולים במסגרת שיעור החקלאות.
עם מנהלי בית הספר נמנו: ד"ר יצחק אפשטיין, שמחה וילקומיץ ונתן מיליקובסקי.
בשנים האחרונות, בעוד בית הספר עצמו עבר למבנה חדש, שימש מבנה בית-הספר כאכסניית נוער, מרכז נוער וקומונה לחברי תנועת הנוער. המבנה הישן מיועד לשיפוץ ולהפוך לאתר תיירותי משומר.
בית הספר כיום הוא בית ספר יסודי מכיתה א'-ו'.