google/wiki40b huggingface dataset:
חיסור

באריתמטיקה, חיסור היא פעולה בינארית ההפוכה לחיבור. הפעולה במשמעותה הבסיסית מציינת הפחתה. את החיסור מסמנים בסימן "-". את הפעולה קוראים "מינוס" או "פחות". את המספר שממנו מחסרים מכנים "מחוסר". המספר שאותו מחסרים נקרא "מחסר", והתוצאה נקראת "הפרש". בתמונה משמאל, מודגם בעזרת תפוחים התרגיל : אם ניקח 5 תפוחים, ונמחוק 2 מהם, נישאר עם 3. בדוגמה זו, 5 הוא המחוסר, 2 הוא המחסר, ו 3 הוא ההפרש.
פעולת החיסור אינה קומוטטיבית או אסוציאטיבית. היא אינה סגורה ביחס לקבוצת המספרים הטבעיים, כיוון שחיסור של שני מספרים עשוי להניב מספר שלילי, אולם היא סגורה ביחס לקבוצת המספרים השלמים.
את החיסור מגדירים בדרך כלל כחיבור של המספר הנגדי. באופן כזה, ניתן להגדיר חיסור של מספרים ממשיים או מרוכבים, וכמו כן חיסור פונקציות, וקטורים ומטריצות, על פי המוסבר בערך חיבור.

חיסור במאונך

שיטה פופולרית לחסר היא "חיסור במאונך". אופן השיטה הוא כזה: רושמים את המספרים אחד מעל השני (אחדות מעל אחדות וכו') עוברים מימין לשמאל, וכל פעם מחסרים את המספר שלמטה מהמספר שלמעלה. אם המספר שלמטה גדול יותר, מפחיתים מהספרה הבאה 1, ואת הספרה הנוכחית מעלים ב-10.
דימטרודון

מאפיינים

הדימטרודון היה הטורף הגדול ביותר של תקופתו - אורכו כשלושה מטרים ומשקלו כ-200 ק"ג. הוא התהלך על ארבע רגליים, והיה דמוי לטאה בעל "מפרש" גדול על גבו וזנב ארוך. ה"מפרש" היה למעשה עור מתוח מלא בכלי-דם, שהוחזק במקומו על ידי סחוס שבקע מגבו של הדימטרודון.
מומחים מאמינים, כי המפרש שימש את הדימטרודון לחימום גופו, וכמו כן לחיזור ולהרתעה.
הדימטרודון חי באזורים ביצתיים והעביר את רוב היום בחימום גופו בשמש. מרבית פעילותו הייתה בשעות הלילה.
הדימטרודון התגלה בטקסס בשנת 1884 על ידי אדוארד דרינקר קופ, והוא זה שהעניק לו את שמו - בלטינית: "שיניים בעלות שני גדלים" - מכיוון שלדימטרודון שתי מערכות שיניים נפרדות: חותכות וטוחנות.
פרנק דה בור

קריירה

דה בור שיחק לראשונה במדי נבחרת הולנד בספטמבר 1990 מול נבחרת איטליה. דה בור שותף ב-113 משחקים של הנבחרת, ובכך היה שיאן ההופעות של הנבחרת עד שאדווין ואן דר סאר שבר את השיא במונדיאל 2006.
התחיל לשחק כמגן שמאלי בקבוצת אייאקס אמסטרדם, עבר לתפקיד בלם, היה שותף לזכיית אייאקס בליגת האלופות וגם בגביע אופ"א, דה בור הצטרף למועדון הספרדי ברצלונה ב-1998.עמה זכה באליפות הליגה, לאחר כחמש עונות עבר מברצלונה לגלאטסראיי הטורקית בקיץ 2003. בינואר 2004, דה בור חתם בגלאזגו ריינג'רס הסקוטית. הוא עזב את ריינג'רס באותה השנה, אחרי טורניר הגמר של יורו 2004, יחד עם אחיו התאום רונאלד (עמו שיתף פעולה גם בברצלונה ואייאקס) ועבר לשחק את שארית הקריירה שלו בקטר בקבוצת א-ריאן.
דה בור נחשב למנהיג מלידה ושימש קפטן הנבחרת ההולנדית עד פרישתו אחרי יורו 2004. הוא נחשב למגן מוכשר, שמפצה על איטיותו בעבודה קשה ומרובה. דה בור נפצע ולכן נאלץ להתחלף ברבע הגמר של יורו 2004 נגד שוודיה. הפציעה מנעה ממנו לשחק גם במשחק חצי הגמר של אותו הטורניר, בו הפסידה הולנד 1-0 לפורטוגל.
דה בור ייצג את הולנד גם במונדיאל 1994, במונדיאל 1998, ביורו 1992 וביורו 2000. דה בור זכור בשל שתי החמצות של פנדלים במעמד חצי גמר יורו 2000 מול איטליה. לזכותו של דה בור זכור בישולו לדניס ברגקאמפ בדקה האחרונה של משחק רבע הגמר במונדיאל 1998 שהוביל את הולנד לנצח את ארגנטינה.
פרנק דה בור הכריז על פרישתו מכדורגל באפריל 2006 אחרי ששיחק בקבוצת א-שמאל בקטר. משנת 2007 שימש דה בור כמאמן באייאקס ואחראי על מחלקת הנוער עד למינויו בינואר 2011 למאמן קבוצת הבוגרים. ב-12 במאי 2016 התפטר מאימון הקבוצה.
ב-8 באוגוסט 2016 מונה למאמנה של אינטר במקומו של רוברטו מנצ'יני. ב-1 בנובמבר 2016 פוטר מתפקידו. ב-26 ביוני 2017 מונה למאמנה של קריסטל פאלאס האנגלית. ב-11 בספטמבר 2017 פוטר מתפקידו. ב-23 בדצמבר 2018 מונה למאמן אטלנטה יונייטד.
בעז ערפלי

ביוגרפיה

בעז ערפלי נולד בארץ ישראל. למד לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים וסיים בשנת 1963 בהצטיינות יתרה (עברית) ובהצטיינות (מקרא). בשנת 1965 סיים תואר שני בספרות עברית ובספרות אנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים, ואת לימודי הדוקטורט עשה באוניברסיטת תל אביב וסיים בשנת 1977. נושא הדוקטורט: 'המבנה הקטלוגי של שירת עמיחי – מבנה ומשמעות בשירת עמיחי', בהדרכת פרופסור יוסף האפרתי ופרופסור איתמר אבן-זהר.
משנת 1963 לימד ערפלי ספרות ומקרא בתיכון בית ירח שבעמק הירדן. ב-1967 נמנה עם מייסדי החוג לתורת הספרות הכללית באוניברסיטת תל אביב ושימש בו מרצה עד 1985. ב-1986 עבר לחוג לספרות עברית, בו הגיע לדרגת פרופסור מן המניין (2000). בשנת 2005 פרש ערפלי לגמלאות.
ערפלי הקדיש את עבודתו בעיקר לחקר יצירות מופת שעוררו ועדיין מעוררות קשיים בשל מורכבותן הספרותיות והתרבותיות העקרוניות; יצירות שפענוחן מאיר מחדש את עולמם התמאטי והפואטי של יוצריהן, שהם תמיד יוצרים מרכזיים של הספרות העברית (לשמות שכבר הוזכרו לעיל יש להוסיף את מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, אורי צבי גרינברג ואברהם שלונסקי). למרות שמחקריו מנצלים בהרחבה היבטים היסטוריים, ביוגרפיים ותאורטיים, מודגשת בהם הקריאה בטקסט של היצירה עצמה והוא נתפס בהם כשופט המכריע. ערפלי מדגיש את ערכו של העיון בספרות עצמה ואת השימוש שזו עושה בכל ההקשרים שנזכרו, או ליתר דיוק, הדרך שבה היא יוצרת אותם מחדש.
עטרה ליושנה

אגודת עטרה ליושנה היא עמותה ישראלית הפועלת ליישוב יהודים ברובע המוסלמי בעיר העתיקה שבירושלים.

ייסוד העמותה ופעילותה

האגודה נוסדה בשנת ה'תשל"ט 1979. מייסדיה היו הרב שמחה קוק, הרב אביגדור נבנצל, הרב שלמה זלמן מן-ההר, הרב מרדכי בן אליהו, הרב נחמן כהנא, הרב משה סגל, דוד כהן, מתי דן, אהרן ביר, ישראל פויכטוונגר, ושבתאי זכריה.
העמותה פועלת לאיתור נכסים ברובע המוסלמי שהיו בבעלות יהודית בטרם מלחמת השחרור, והעברתם לידיים יהודיות באמצעות קנייתם או בדרכים משפטיות. על פעילי האגודה נמנה יצחק פינדרוס. בשנת ה'תשמ"א 1981 קיבלה האגודה מהמדינה את החזקה על שיקום חצר גליציה. בשנת ה'תשמ"ב שוקם בית הכנסת על ידי אהרן ביר ואפרים כספי. בשנת ה'תשמ"ח קיבלו הרב יצחק שלמה זילברמן ובניו את החזקה על החצר מאת האגודה. לאחר השיקום, העבירו לחצר את ישיבת אדרת אליהו. האגודה קנתה את המתחם שבו שוכנת כיום ישיבת שובו בנים, והישיבה משלמת לה דמי שכירות.
בתחילת שנות השבעים נוצרה מתוך אגודת עטרה ליושנה, עמותת עטרת כהנים.
משרדי העמותה נמצאים ברחוב המשוררים 2 בעיר העתיקה.
ילד האריות

עלילה

הטרילוגיה מספרת על ילד בשם צ'ארלי שיודע לדבר בשפת החתולים, לאחר שבטעות החליף דם עם גור נמרים. צ'ארלי בורח לקרקס צף, כששישה אריות בעקבותיו, במטרה להחזירם לטבע של מרוקו על מנת להציל את הוריו שנחטפו על ידי תאגיד מרושע.

ילד האריות - הקרקס

צ'רלי אשנטי חי בלונדון של העתיד, בעולם שבו רוב הילדים חולים בקצרת (אסתמה). יום אחד כאשר חזר מבית הספר מגלה צ'רלי שהוריו נחטפו על ידי תאגיד מרושע שרוצה לנצל את הידע שלהם. צ'רלי דובר חתולית, ובעזרת חתולי הרחוב הוא מגלה שהוריו מצאו את התרופה לקצרת, ונחטפו לאירופה. צ'רלי יוצא בעקבותיהם. הוא מגיע לקרקס צף הממוקם על פני ספינה גדולה. שם הוא מתחיל לעבוד כעוזרו של מאלף האריות ויוצר קשר עם אריותיו של המאלף. הוא מבטיח להם שיעזור להם לברוח למרוקו, ארץ מולדתם, ובתמורה הם יעזרו לו להגיע אל הוריו. בדרכם הם מצרפים אליהם יצור ענק ומוזר שמצאו ליד מוזיאון הטבע, אריה קדמוני. לאחר שקיבל מידע מחתול רחוב, והוא והאריות עולים על רכבת לכיוון ונציה. בעקבותיו של צ'רלי והאריות רודף רפי סדלר, איש תאגיד מרושע שמנסה להביא את צ'רלי אל התאגיד. החתול נתן לצ'רלי מידע שגוי, שכן הוריו של צ'רלי נמצאים באזור ונס שבצרפת, ולא בוונציה כפי שהבין (ונס וונציה נשמעים אותו דבר באנגלית). הרכבת שעליה נמצאים צ'רלי האריות נתקעת באזור האלפים בשל סופת שלגים עזה. על הרכבת פוגש צ'רלי בבוריס, מלך בולגריה, שעוזר לו ולאריות להגיע לוונציה.

ילד האריות - המרדף

בחשכת הלילה, מגיעים צ'רלי והאריות לוונציה. כשסופסוף נראה שהעניינים מסתדרים, אדוארד, עוזרו של המלך בוריס, בוגד בהם והאריות נכלאים בארמון ונמסרים במתנה לשליט הרודן של ונציה. רפי עולה על צ'רלי והוא בדרכו לוונציה. צ'רלי שולח חתול אל המקום בו נמצאים הוריו, והוריו בורחים מהתאגיד. כעת צ'רלי חייב לתכנן כיצד להוציא את האריות מהארמון ולברוח. אדוארד מתכנן לביים נס, ולהלביש את האריה הקדמון בתחפושת של האריה של סן מרקו (סמל העיר ונציה, אריה בעל כנפיים). צ'רלי רוקם קשרים עם גונדולייר (משיט גונדולות) והם מתכננים כיצד לברוח ביום בו אדוארד יחשוף את האריה של סן מרקו. צ'רלי שולח מכתב למלך בוריס ומספר לו שהדברים לא הולכים כמתוכנן. יום הנס מגיע, וצ'רלי והגונדוליירים מוכנים לפעולה. לאחר שחשף אדוארד את האריה, האריה הקדמון מחליט להישאר בוונציה. צ'רלי והאריות עולים לסירת מנוע, ומתחילים לשוט לכיוון מרוקו. בדרכם למרוקו, הם נקלעים לסערה, סירתם טובעת והם נסחפים. בבוקר הם מתעוררים על חוף ומגלים שהגיעו למקום הנכון, לאסווירה, המקום בו מקומו המאלף קנה את האריות. הוריו של צ'רלי מגיעים אל הקרקס כדי לברר היכן צ'רלי, ושם הם פוגשים דודתו של צ'רלי, מאלפת הנמרים, שברחה בגיל 14 מהבית. יחד עם דודתו הם מגיעים לאסווירה אחרי צ'רלי. צ'רלי והוריו נפגשים סוף כל סוף, והסיפור נגמר בסוף טוב.

ילד האריות - האמת

צ'רלי מוצא עצמו בדרך לאיים הקריביים, שם הוא נמסר לתאגיד המעוניין לנצל את יכולותיו החתוליות. הוריו, יחד עם כמה אריות גדולים, הזיקית הקטנה נינו והחתול סרגיי (חתול הרחוב שליווה את צ'רלי לאורך כל הדרך), יוצאים להציל אותו, אבל האם יצליח צ'רלי לשטות בחוטפיו ולמוטט את היוזמה הזדונית של התאגיד? זאת היא בכל מקרה התוכנית שלו, והוא מתכוון להוציא אותה לפועל כנגד כל הסיכויים. לאחר שתוכניתו התממשה הוא מציל את עובדי שטיפת המוח ואת האסירים שבמקום.
בריאן גראתי

ביוגרפיה

גראתי נולד בעיירה טומס ריוור שבניו ג'רזי למשפחה ממוצא אירי. סיים את לימדיו בתיכון המקומי ב-1993 ומשם עבר לבית ספר לתיאטרון בניו יורק, לאחר שסיים את לימודיו בהצלחה נסע לנסות את מזלו בתחום בלוס אנג'לס.
בשנת 1999, התארח בסדרות חוק וסדר ו"הסופרנוס". ב-2001, התארח בפרק בסדרה "אד". בשנת 2004, שיחק את דמותו של כריס בסרט "עמדת המדינה".
בשנת 2005, שיחק בסרט האנטי-מלחמתי של סם מנדס "ג'ארהד", שבו הוא גילם את טוראי פרגוס אוניל, החייל הנאיבי ביותר בפלוגת המרינס שמוצבת בכווית בתחילתה של מלחמת המפרץ.
בשנת 2006, הופיע בדרמת הפעולה "המגן" בתור שוטר חיל הים בילי הודג', בסאגה הפוליטית של אמיליו אסטבז "בובי", וכיכב לצד מתיו מקונוהיי בדרמת הספורט "כולנו מארשל" של ג'וזף מק'גינטי ניקול.  
בשנת 2009 הופיע בדרמת המלחמה של קתרין ביגלו "מטען הכאב", בסרט הופיע בדמותו רב"ט אוון אלדרידג', המומחה הצעיר ביותר ביחידה לסילוק פצצות שמוצבת במרכז בגדד. ב-2010, שיחק בסרט "הזיקית", והתארח בפרק בסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד".
בשנת 2011, שיחק בסרט "10 שנים" לצד צ'נינג טייטום. ב-2012, הופיע בסרט "הטיסה" לצד דנזל וושינגטון, והתארח בשלושה פרקים בסדרה "דם אמיתי".
בשנת 2014, הופיע בסרטים "פגישה והחלפה" ו"הזהה". החל מאותה שנה הוא משחק בסדרה "שוטרי שיקגו".

חייו האישיים

בזמנו הפנוי, אוהב גראתי לגלוש ולבלות עם אביו. בעבר הוא יצא עם השחקנית קריסטין ריטר.
כלכלת קוריאה הדרומית

היסטוריה

חלוקת קוריאה לאחר מלחמת קוריאה, הותירה את רוב האזור המתועש בקוריאה הצפונית ואילו כלכלת קוריאה הדרומית התבססה עד שנות ה-60 של המאה ה-20 בעיקר על חקלאות, תעשייה זעירה, דיג ומעט תעשייה כבדה. החקלאים הדרום-קוריאנים גידלו בעיקר אורז, חזירים, שעורה, תרנגולות, ירקות ופירות במגוון מצומצם, התוצרת החקלאית שימשה לכלכלת התושבים ולא היו עודפים לייצוא ולקבלת מטבע זר. הרכב החקלאות היום אינו שונה מהותית, פרט לגידול משמעותי במשק החלב, אולם את אותה כמות תוצרת, ואף מעט יותר, מפיקים פחות חקלאים.

שנות הצמיחה הגדולה

אחרי שתקופה ארוכה הייתה קוריאה הדרומית זקוקה לסיוע בינלאומי (ובעיקר אמריקני) על מנת לספק את צרכיה המינימליים, החלה ממשלת פארק צ'ונגהי בתחילת שנות ה-60 ברפורמות כלכליות מרחיקות לכת שהתמקדו בעידוד היצוא ובמפעלי תעשייה קלה הדורשים כוח עבודה רב. הממשלה ערכה רפורמה במטבע של המדינה וחיזקה את המוסדות הפיננסיים. בשנות ה-70 החלה הממשלה להפנות את כספה ואת מדיניותה הכלכלית ליצירת מפעלים של תעשייה "כבדה" ומפעלים כימיים. בנוסף תמכה הממשלה בבניית מפעלי אלקטרוניקה ומכוניות. כך צמחו בקוריאה תאגידי ענק ("צ'בול") בבעלות משפחתית, כגון יונדאי, סמסונג (וסמסונג C&T)‏, LG, דייהו ועוד, שאחראיות עד היום על חלק ניכר מהתוצר הדרום-קוריאני.
כאחת מארבעת "הנמרים של מזרח אסיה" (יחד עם הונג קונג, סינגפור וטיוואן), הפגינה קוריאה הדרומית רצף מרשים של צמיחה והשתלבות בכלכלה העולמית המודרנית בתחומים כגון תעשייה והיי טק. צמיחה זו הביאה את קוריאה הדרומית לדירוגה ככלכלה ה-12 בגודלה בעולם. מראשית שנות ה-60 ועד לסוף שנות ה-80 צמחה הכלכלה הדרום קוריאנית בשיעור מרשים של 8.7% בשנה.
לאחר מלחמת העולם השנייה היה התמ"ג לנפש ברמה של המדינות העניות ביותר באפריקה ובאסיה. מלחמת קוריאה הרעה את המצב עוד יותר. בתחילת המאה ה-21, התמ"ג לנפש בקוריאה הדרומית שווה ערך לזה שבכלכלות הבינוניות של האיחוד האירופי, ופי 20 מזה שבקוריאה הצפונית. ב-2004 הצטרפה קוריאה הדרומית למדינות שבהן התמ"ג עולה על טריליון דולר אמריקני.
ההצלחה הכלכלית התבססה בין היתר על יחסים קרובים בין הממשל והמגזר העסקי שכללו: הגבלות על יבוא, מענקים לתעשייה וטיפוח כוח העבודה. הממשלה עודדה יבוא חומרי גלם וטכנולוגיה מתקדמת.

שנות ה-90 ותחילת המאה ה-21

במהלך שנות ה-90 המאוחרות ובתחילת המאה ה-21 הפכו תעשיות ההיי טק של קוריאה הדרומית למובילות בשוק העולמי ולמתחרות חשובות וגדולות לתעשיות שביפן ובטיוואן.
המשבר הפיננסי ב-1997 חשף בעיות של תוכנית פיתוח המשק הדרום קוריאני שהיו קיימות במשך שנים רבות כמו: הלוואות גדולות במיוחד ולא אחראיות של המדינה, שחיתות ומגזר פיננסי לא יציב. כתוצאה מכך, בין יולי 1997 ליוני 1999, 11 מ-30 התאגידים הגדולים במדינה (כולל תאגיד הענק דייהו) פשטו רגל. בעקבות המשבר, החלה קוריאה הדרומית בשנות ה-2000 בתהליך ליברליזציה של המשק במטרה להקטין את מעורבות הממשלה ואימוץ כלכלה חופשית יותר, הנשלטת על ידי כוחות השוק. כמו כן הגבירה הממשלה את הפיקוח על הצ'בול, במטרה למנוע מונופוליזציה והגברת התחרות במשק.
בעשור השני של המאה ה-21 מאופיינת קוריאה הדרומית במשק יציב עם אינפלציה בקצב בינוני, אבטלה נמוכה וחלוקה שוויונית יחסית של הכסף בין התושבים.
קוריאה הדרומית היא בין המדינות המובילות בעולם בייצור זיכרונות של מוליכים למחצה, מסכים דקים וטלפונים סלולריים. בנוסף מדורגת המדינה ראשונה בבניית ספינות בעולם וחמישית בבניית מכוניות. עם החברות הקוריאניות המובילות נמנות סמסונג, יונדאי, LG, קיה וחברת SK.
מנוע הצמיחה המרכזי הוא ענף הייצוא של סחורות ושירותים, שמהווה כ-53% מהתוצר במדינה, נכון לשנת 2009.
פשקוויל

פַּשְׂקֶוויל (נכתב גם: פסקוויל; בכתיב יידי: פּאַשקעוויל) הוא כרזת קיר או כרוז ברחוב החרדי הנושאים מסר לוחמני כלפי רעיון או אדם כלשהו. הם כתובים לעיתים בעברית ארכאית ("לשון הקודש"), מליצית או דרמטית מאוד.
מקור המונח בפסקוינו (Pasquino), פסל קטוע גפיים קדום המוצב ברומא. החל מהמאה ה-16 נהגו תושבי העיר לתלות עליו מודעות היתוליות בגנות האפיפיור ומוסד הכנסייה. המילה התגלגלה לשפות אירופאיות רבות וייתכן שהגיעה ליידיש דרך הגרמנית או הפולנית. האטימולוגיה העממית היהודית במזרח אירופה פירשה את המילה כגלגול של הביטוי 'פתקי אוויל' הנהגה בהברה אשכנזית "פיסקיאוויל".

בעולם החרדי

הפשקוויל נתלה על קירות הבתים ועל לוחות מודעות בריכוזים החרדים (בעיירות באירופה, ביישוב הישן בירושלים וכיום בשכונות החרדיות בירושלים, בבני ברק ובריכוזי חרדים אחרים), או מופץ בכרוזים המושלכים ברחובות או מונחים בבתי הכנסת, ומהווה אמצעי תקשורת מקובל לצד העיתונות החרדית.
פעמים רבות מדובר בכרוז אנונימי שמטרתו למחות כנגד דבר מה הנוגד את אמונת מחברו, והוא מבקש להנחות את הציבור או לדרבנו לנקוט בפעולה כלשהי בסוגיה העומדת על הפרק. פעמים רבות כולל הפשקוויל ביקורת חריפה כלפי אדם או גורם כלשהו. היו רבנים שיצאו נגד התופעה ואמרו על כותבי הפשקווילים כי הם עוברים על איסור התורה: "ארור מכה רעהו בסתר" (דברים כז, כד).
ישנם גם הקוראים "פשקוויל" לתיאור כל מודעת קיר מודפסת הנתלית על לוחות מודעות.
אריה אורון

אריה אורון (שטרן) (1916 - 28 באפריל 1999) היה שגריר ישראל הראשון באיטליה ושגריר ישראל בוונצואלה בשנים 1961–1963. כיהן כמנכ"ל חברת עמידר בשנים 1963–1970, מהנדס במקצועו.

ביוגרפיה

נולד ב-1916 כאריה (לייב) שטרן בלובומל, פולין. עלה לארץ ישראל ב-1935.
אורון סיים לימודי הנדסת חשמל וכימיה בפקולטה להנדסת חשמל ובהפקולטה לכימיה בטכניון וכיהן גם כיו"ר אגודת הסטודנטים שם.
במרץ 1938 ארגן קבוצת סטודנטים מהטכניון, שיחד עמו השתתפו בעלייה לחניתה במסגרת מבצע חומה ומגדל.
בשנת 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, התגייס לצבא הבריטי ושירת כקצין בארמייה השמינית של הצבא הבריטי במצרים ובלוב. הוא לחם במערכה נגד כוחות גרמניה הנאצית שלחמו בחזית צפון אפריקה תחת פיקודו של ארווין רומל.
עם תום המלחמה כיהן כיו"ר "המרכז לגולה" באיטליה, שימש כנציג הסוכנות הראשון וריכז את המאמץ לאיסוף שארית הפליטה של יהודי אירופה שם והעלאתם לישראל. כן פעל במסגרת חסויה להעברת נשק ארצה, ובין היתר אסף ואימן פליטים מוכשרים לקורס טיס של חיל האוויר הישראלי שהיה בראשית דרכו, בהם מפקד חיל האוויר לעתיד מוטי הוד. ב-29 בנובמבר 1947 (כ"ט בנובמבר) הוביל את שיירת היהודים הראשונה שעברה את שער טיטוס בכיוון ההפוך, של חזרה לארץ ישראל.
עם קום המדינה, ב-1948, מונה אורון לשגריר הראשון של ישראל ברומא בירת איטליה, עד מרץ 1951. במצוות משה שרת עיברת שמו משטרן לאורון. עם סיום תפקידו כשגריר שב לארץ עם משפחתו וכיהן כחבר הנהלה בקופת חולים הכללית עד סוף שנת 1960. בשנים 1961–1963 כיהן כשגריר ישראל בקראקאס בירת ונצואלה, ובמקביל שימש שגריר בקוראסאו וטרינידד וטובגו הסמוכות.
בהמשך חזר ארצה וכיהן כמנכ"ל חברת עמידר עד אוקטובר 1970, עת מונה לשמש כסגן יו"ר מועצת המנהלים של החברה. החל בפברואר 1973 כיהן כמנכ"ל חברת "בנייה להשכרה" של ההסתדרות וכמנכ"ל ויו"ר קרן הגמלאות המרכזית של ההסתדרות.
אריה אורון נפטר בשנת 1999 ונטמן בבית העלמין נחלת יצחק. הוא הותיר אחריו את רעייתו עבריה אורון (1920–2003), ושני ילדים: צופי מרום (1950), ד"ר לפסיכולוגיה, וחמי אורון (1952), מהנדס אווירונאוטיקה.
פסגת ונקצ'מנה

מקור השם

שמן של פסגות עמק עשר הפסגות ניתן להם על ידי מגלה הארצות סמיואל אלן, מראשוני החוקרים האירופאים באזור. אלן קרא לפסגות באמצעות הספרות מ-"אחד" עד "עשר" בשפת הסטוני (אחת משפות האומות הראשונות), לפי מיקומן, במבט מאגם מוריין.
שמה של הפסגה ניתן לה בשנת 1894 על ידי סמיואל אלן, ומשמעות המילה "ונקצ'מנה" היא "10" בשפת הסטוני.

הטיפוס על ההר

הראשונים שטיפסו על הפסגה היו פ. סי. בל (F.C. Bell), א. וו. דרינאן (A.W. Drinnan), ה. הריוט (H. Herriot), ט. ב. מופאט (T.B. Moffat), ר. ניל (R. Neil), אי. תומפסון (E. Thompson), ר. ויליאמס (R. Williams) וכריסטיאן האסלר הבן (Christian Hasler jr), בשנת 1923.
אגודת הסוציאליסטים העברים

אגודת הסוציאליסטים העברים בלונדון (בכתיב ארכאי: אֲגֻדַּת הַסָּצִיאַלִיסְתִּים הָעִבְרִים; באנגלית: The Hebrew Socialist Union in London) הייתה ארגון סוציאליסטי יהודי מיסודו של הסופר והמהפכן אהרון שמואל ליברמן (1845–1880), שפעלה במשך כשמונה חודשים בלונדון בשנת 1876. עם חבריה המרכזיים נמנו אליעזר (לזר) גולדנברג, מראשוני המהפכנים היהודים ברוסיה ולייב (לואיס) ויינר.
היה זה הארגון הסוציאליסטי היהודי הראשון בעולם.
ליברמן הושפע מהוגי דעות מהפכניים ברוסיה, והיה בין מייסדיהם של חוגים מהפכניים יהודיים של הנוער בווילנה. עקב כך נאלץ להימלט מרוסיה לברלין ומשם ללונדון. בלונדון הקים את "הארגון הסוציאל-מהפכני בקרב יהודי רוסיה". לאחר מכן, בהשפעה של התפיסה המרקסיסטית, ייסד בכ"ו באייר ה'תרל"ו (20 במאי 1876) את "אגודת הסוציאליסטים העברים בלונדון". תקנונה, שאותו חיבר בהשפעת המניפסט הקומוניסטי והאינטרנציונל הראשון, נכתב ביידיש ובעברית, כשהנוסח העברי היה ככל הנראה העיקרי. מטרת הארגון הייתה: הפצת הסוציאליזם בין בני ישראל וגם שאר העמים, לאחד את העובדים לקום נגד העושקים אותם ולבטל את החלוקות המעמדית והלאומית של האנושות.
באופן מעשי עסקה האגודה בארגון פועלים יהודים בלונדון, במציאת מקומות עבודה עבורם ובניסיון לקצר את שעות עבודתם.
ליברמן ייסד גם אגודה בשם "חברים כל בעלי-המלאכה", אשר ארגנה עשרות חייטים יהודים בלונדון. לאגודה קמו מתנגדים חריפים בדמות מעסיקים של העובדים חברי האגודה וארגונים יהודים לונדוניים, אשר ראו באגודה החילונית-סוציאליסטית אגודה מיסיונרית. התנגדות זו גרמה לפיזור האגודה וביטולה, וליברמן עבר לווינה, שם הוציא לאור את הביטאון הסוציאליסטי הראשון בעברית – ירחון בשם "האמת", שחדל להופיע כעבור 3 חודשים.
בחודש יולי 1876 הוציא ליברמן מניפסט עברי סוציאליסטי ראשון בשם "אל שלומי בחורי ישראל", אשר פנה אל צעירים בישיבות יהודיות, בהם ראה ליברמן את גרעין האינטליגנציה היהודית-סוציאליסטית העתידית.
אהרון שמואל ליברמן ואגודת הסוציאליסטים העברים שהיה שותף לייסודה היו למעשה הארגון הסוציאליסטי היהודי הראשון והמוציאים לאור הראשונים של חומר סוציאליסטי בעברית.
ועידת ספא

ועידת ספא (באנגלית: Spa Conference) התקיימה בין 5 ל-16 ביולי 1920, בעיר הבלגית ספא. הוועידה דנה בפיצויים שהוטלו על גרמניה במסגרת הסכם ורסאי, ובהתמהמהותה של גרמניה להתפרק מנשקה. כמו כן נדונו גבולותיה של פולין. בוועידה השתתפו נציגים מהממלכה המאוחדת, מצרפת, מאיטליה, מבלגיה, מגרמניה, מיפן ומפולין.

נציגי המדינות

בריטניה יוצגה על ידי ראש הממשלה דייוויד לויד ג'ורג' ושר החוץ לורד קרזון. צרפת יוצגה על ידי ראש הממשלה אלכסנדר מילראן. בלגיה יוצגה על ידי ראש הממשלה לאון דלקרואה ושר החוץ פאול היימנס. איטליה יוצגה על ידי שר החוץ קרלו ספורצה. יפן יוצגה על ידי צ'ינדה סוטמי. זו הייתה הוועידה הראשונה לאחר מלחמת העולם הראשונה שבה השתתפו מדינאים גרמנים: הקנצלר פרנבאך ושר החוץ סימונס. עוד השתתף בוועידה ראש ממשלת פולין – ולדיסלב גרבסקי.

פולין

נושא נוסף שנדון בוועידה היה גבולותיה של פולין. ראש ממשלת פולין, ולדיסלב גרבסקי, ביקש את סיוען של מדינות המערב במלחמה הפולנית-סובייטית. מדינות המערב נענו לבקשתו, אבל דרשו בתמורה שכוחותיה הצבאיים של פולין יסוגו לקו קרזון, כפי שהוגדר קו זה בישיבת מועצת המלחמה העליונה מיום 8 בדצמבר 1919. כמו כן התבקשו הפולנים לוותר על וילנה לטובת ליטא, לוותר על השליטה בעיר דנציג, אשר הייתה חלק מן המסדרון הפולני, ולוותר על מרבית שטחה של זאולז'ה (חבל ארץ מיושב פולנים) לטובת צ'כוסלובקיה. גרבסקי הסכים לדרישות אלו.
הוויתורים של גרבסקי בוועידת ספא הביאו להתפטרות ממשלתו זמן קצר לאחר תום הוועידה, ב-24 ביולי 1920. תחתיה קמה ממשלה חדשה בראשותו של וינצנטי ויטוס.
ביתן בצלאל

ביתן בצלאל ליד שער יפו בירושלים היה מבנה עץ מצופה פח עם גג משונן ומגדל, אשר הוקם מחוץ לחומות העיר העתיקה בשנת 1912. המבנה כלל חנות ואולם תצוגה למוצרי בצלאל, שנועדו במיוחד עבור התיירים והעוברים ושבים בדרכם אל העיר העתיקה וביציאה ממנה.
בצמוד אל הביתן שכן סביל עות'מאני.
המבנה פורק ביוזמת מושל ירושלים רונלד סטורס, לאחר כיבוש ירושלים בידי הבריטים במלחמת העולם הראשונה. סטורס טען כי הביתן אינו הולם את האופי ההיסטורי של העיר העתיקה. הריסת המבנה נעשתה כחלק משיפוץ מבנה מגדל דוד על ידי האגודה למען ירושלים שבראשה עמד סטורס, ותאמה את עוינותו לסגנון "התנ"כי" שהנהיג בוריס שץ מייסד בצלאל.
מופע אור-קולי

מופע אור-קולי הוא מיצג שמשלב תמונה (שקופית, סרטון, הולוגרמה, פעלולי תאורה) וקול (מוזיקה, קריינות) לשם הצגתו של נושא מסוים. מופע אור-קולי משמש באתרי תיירות, להצגת ההיסטוריה של האתר, למטרות הדרכה, בידור ועוד. מופע אור-קולי נערך באולם המיועד לכך, על-גבי מסכים בשטח פתוח, או על-גבי האתר שבו עוסק מופע זה. לעיתים משולבים במופע אמצעי המחשה נוספים, כגון התזת מים או הרעדת המושבים.
הציוד הבסיסי למופע אור-קולי הוא מכשיר לאחסון המופע (וידאו טייפ, DVD, מחשב וכדומה) מקרן להקרנת המרכיב הוויזואלי ורמקולים להשמעת המרכיב הקולי.
עם אתרי התיירות בישראל המציגים חיזיון אור-קולי נמנים מגדל דוד, מצדה, גן לאומי בית שאן ורבים אחרים.
טלפון שדה EE-8

טל 8  (נקרא בצבא האמריקני EE-8) הוא מכשיר טלפון שדה אמריקאי ששמש לתקשורת בקשר קווי.
המכשיר פותח בתקופת מלחמת העולם השנייה ושימש את הצבא האמריקאי באותה תקופה עד לשלהי מלחמת וייטנאם.
מכשירי טלפון השדה הראשונים פעלו כבר בתקופת מלחמת העולם הראשונה. אולם את הדחיפה הגדולה לפיתוח ולהפצת המכשיר עשה הצבא האמריקני בתקופת מלחמת העולם השנייה.

מלחמת העולם השנייה

תנאי החום והלחות של זירת האוקיינוס השקט הכתיבו ליצרנים לספק לזירה זו טלפונים באריזת ברזנט עבה. (ראו תמונה משמאל).

מלחמת העצמאות

המכשיר הובא לארץ בתחילת 1948 ושימש לקשר בין מערך עמדות במשלטים, מערכי עמדות בקיבוצים ועוד.
ככלל, הצבת טלפונים בעמדות שהיו בהיקף מערכי הגנה במשלטים ובקיבוצים היווה תשובה טובה מאד לקשר הפנימי. אולם המכשירים היו בצימצום והיה מחסור רב בהם. כך למשל לא בכל העמדות בהיקף ההגנה של קיבוץ נגבה היו טלפונים והקשר נעשה והושלם באמצעות רצים. על מנת לאפשר מערכת תקשורת תקינה בכל מערך של עמדות עם מספר טלפונים הייתה במקלט המטה מרכזייה שהופעלה על ידי קשרים וקשריות. מערכת כזאת למשל הייתה בקיבוץ יד מרדכי. הייתה זו מרכזיית טלפונים פשוטה עם 12 שלוחות.
החיסרון הגדול של המערכת היה בכך שהקשר היה תלוי בחיבור זוג חוטים שנמתחו מהמרכזייה לכל השלוחות. חוטים אלה שהיו מונחים על האדמה או שהוטמנו בעומק לא רב, היו פגיעים מאד להפצצות ונותקו פעמים רבות באותם יישובים שהותקפו.
הטלפון שימש את צה"ל עד שלהי שנות השישים. בשלב זה הועבר להגנה המרחבית עד שיצא כליל מהשרות עם הכנסת טלפון השדה האמריקני מסוג TA-312/PT. למרות זאת ניתן היה למצוא את הטלפון הזה ביחידות צה"ל עד סוף שנות השבעים.
כמו כן היו בשימוש יחידות צבאיות וקיבוצים בתש"ח בכמויות קטנות גם טלפונים מתוצרת בריטית מסוג טלפון שדה בריטי DMK-V. זה היה הטלפון הנפוץ ביותר ביחידות הבריטיות במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדגם שהחליף בצבא האמריקני ובצה"ל את טלפון ה-EE8 היה טלפון שדה TA-312.