google/wiki40b huggingface dataset:
גיים בויז

היסטוריה

ב-2005, השתתפה הלהקה במופע המוזיקלי "שיר נולד". 
חברי הלהקה הוציאו ב-2006 אלבום מוזיקה, שלאחר ימים אחדים קיבל את התואר אלבום זהב. הם אף הופיעו בקדם-אירוויזיון 2006 עם השיר "כמה אהבה", בו עלו לבמה כשהם לבושים חליפות ועניבות, כאנטיתזה לדימוי של להקות בנים. השיר הגיע לבסוף למקום השלישי, ולאחר מכן שודר בהופעה בתוכנית "המצעד" בערוץ 24. 
מהאלבום יצאו הסינגלים: "הזדמנות שנייה", "כמה אהבה", "אשמור את ליבי", "שמחה" ו"תני לי סיבה".
ג'ו פולקס

נעורים ומכללות

פולקס נולד בעיר בירמינגהם שבקנטקי, ולמד באוניברסיטת מארי סטייט המקומית במשך שנתיים לפני שהתגייס לחיל הנחתים האמריקאי בשנת 1942. הוא שירת בחיל הנחתים במהלך מלחמת העולם השנייה, ושוחרר במאי 1946.

קריירה מקצועית

לאחר שחרורו מהצבא חתם בקבוצת פילדלפיה ווריורס, אשר שיחקה בליגת ה-BAA שזה עתה הוקמה, ושהתמזגה מאוחר יותר לליגת ה-NBA. בעונת הרוקי שלו הוביל פולקס את קלעי ליגת ה-BAA עם 23.2 נקודות למשחק, בפער גדול של 6.3 נקודות מהשחקן הבא ברשימה (בוב פיריק). בפלייאוף הראשון בתולדות הליגה סחף פולקס את קבוצתו לניצחונות על סנט לואיס בומרס (2-0), ניו יורק ניקס (2-1) ושיקגו סטאגס (4-1) בדרך לאליפות ה-BAA. פרשנים רבים מניחים שאילו היו מחולקים בעונה זו פרסי ה-MVP, ה-MVP של סדרת הגמר ורוקי העונה, פולקס היה המועמד הטבעי לזכות בהם. בעונתו השנייה המשיך להוביל את קלעי הליגה עם 21.7 נקודות למשחק, ובפלייאוף ה-BAA העפילו הווריורס בשנית לשלב הגמר, בו הפסידו לבולטימור בולטס בתוצאה 4-2. בעונת 1948/1949 קלע שיא קריירה של 26.0 נקודות למשחק, בעונה בה הצטרף לליגה הסנטר ג'ורג' מייקן, אשר "ירש" את פולקס כשחקן הדומיננטי בליגה. בפלייאוף של אותה עונה נפצע פולקס בתחילת המשחק הראשון של קבוצתו, שהודחה מול וושינגטון קפיטולס.
לאחר 3 עונות השיא הראשונות שלו, קלע פולקס ב-4 העונות הבאות כ-15 נקודות למשחק, ובעונת 1953/1954, שהייתה האחרונה שלו, צנחה תפוקתו ל-2.5 נקודות למשחק בלבד. הישגי הקבוצה לא היו מרשימים במיוחד בתקופה זו, במהלכה לא עברו הווריורס אף שלב בפלייאוף. באותן שנים הצטרפו לפילדלפיה הסמול פורוורד פול אריזין והסנטר ניל ג'ונסטון, שהפכו במהרה לכוכבי הקבוצה על חשבונו של פולקס, והובילו את הווריורס לאליפות ה-NBA בעונת 1955/1956, כשנתיים לאחר פרישתו.

פרופיל כשחקן והישגים

פולקס נודע בשנותיו הראשונות כאחד השחקנים האתלטיים בליגה, וכאחד מחלוצי הג'אמפ שוט. יכולת צבירת הנקודות שלו הייתה יוצאת דופן ביחס לתקופה בה שיחק: בשלוש עונותיו הראשונות קלע פולקס ממוצע של 23.9 נקודות למשחק, בעוד ממוצע הנקודות של קבוצות הליגה באותו פרק זמן עמד על 73.5 בלבד. בעת פרישתו דורג במקום השני בטבלת קלעי הליגה, עם 8,003 נקודות בסך הכול (אחרי ג'ורג' מייקן).
במהלך הקריירה שבר פולקס 4 פעמים את שיא הליגה לנקודות במשחק בודד: במשחקו השמיני בליגה, ב-3 בדצמבר 1946, קבע את השיא על 37 נקודות, ובהמשך שבר את השיא עם תצוגות של 41 ו-47 נקודות. ב-10 בפברואר 1949 קלע פולקס 63 נקודות בניצחון פילדלפיה על אינדיאנפוליס ג'טס, ובכך שבר את שיא ה-BAA בפעם הרביעית והאחרונה. באופן אירוני, באותו משחק נכחו 1,500 צופים בלבד - הנתון הנמוך ביותר בכל עונת 1948/1949 - בעקבות שביתת תחבורה בעיר פילדלפיה. שיא זה נותר כשיא הליגה במשך יותר מ-10 שנים, עד תצוגת 64 הנקודות שקלע אלג'ין ביילור בשנת 1959.
בשנת 1971 נבחר פולקס כאחד מעשרת שחקני "קבוצת כל הזמנים של ה-NBA", שהוכרזה במסגרת ציון 25 שנים להקמת הליגה. פולקס הוא אחד משני חברי הקבוצה (יחד עם בוב דייוויס) שלא נכללו ברשימת 50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA שנבחרה בשנת 1996.

לאחר הפרישה

לאחר פרישתו חזר פולקס להתגורר במחוז מרשל שבקנטקי. ב-21 במרץ 1976, בהיותו בן 54, פולקס נורה למוות על ידי בנה של חברתו במהלך ויכוח על אקדח.
צו מניעה

צו מניעה הוא צו הניתן על ידי בית משפט או בית דין לפיו יהיה אדם מנוע מלעשות פעולה מסוימת. צו המניעה נמנה עם שורה של סעדים שיכול בית המשפט להעניק לתובע, המנויים בפרק כ"ח לתקנות סדר הדין האזרחי, התשמ"ד-1984. 
סע' 1 לתקנות מגדיר סעד זמני כ"סעד שניתן להבטחת קיומו התקין של ההליך או ביצועו היעיל של פסק הדין".
צו המניעה יכול להינתן כסעד זמני, ומטרתו לשמור על המצב הקיים כל עוד ההליך המשפטי בין הצדדים תלוי ועומד, או כסעד סופי וקבוע.
השיקולים שישקול בית המשפט בבואו ליתן החלטה בבקשה לצו מניעה זהים לשיקולים שנשקלים בכל בקשה לסעד זמני: ראיות מהימנות לכאורה, מאזן הנוחות (הנזק שייגרם למבקש אם לא יינתן הסעד הזמני לעומת הנזק שייגרם למשיב אם יינתן הסעד הזמני, וכן נזק שעלול להיגרם למחזיק או לאדם אחר), תום ליבו של המבקש, מידתיות הסעד והיותו צודק וראוי בנסיבות העניין.
כיוון שצו מניעה זמני הוא סעד הניתן מכוח דיני היושר, על המבקש צו מניעה זמני ישנה חובה מיוחדת - לבוא לבית משפט בידיים נקיות. כך, יכול להיווצר מצב כי מאזן הנוחות נוטה לכיוון המבקש וכי קיימת עילה למתן צו מניעה זמני אולם בגלל חוסר תום לב חמור או שימוש בהליכי משפט לרעה - בית משפט לא ייעתר למתן צו מניעה זמני.
בקשה לצו מניעה, היא בקשת ביניים לכל דבר ועניין, ומכוח מעמדה זה אינה יכולה להיות מוגשת לבית משפט בפני עצמה, ויש להגישה ביחד עם כתב טענות עיקרי לא יאוחר מ-7 ימים מיום הגשת הבקשה לצו המניעה הזמני. 
בתחום המשפט העסקי, נודעת לצווי המניעה הזמניים חשיבות מכרעת, לאור הזמינות והמידיות של צוו המניעה הזמניים ולאור אופיים הייחודי של חלק מהסכסוכים המסחריים.
נורפוק (וירג'יניה)

בסיס הצי

בסיס הצי האמריקני בנורפוק, הוא בסיס האם של "פיקוד כוחות צי ארצות הברית", הצי החמישי של ארצות הברית, והצי השישי של ארצות הברית.
בסיס נורפוק הוא הבסיס הצבאי הימי הגדול ביותר בעולם. שטחו היבשתי הכולל הוא כ-146 קמ"ר. רציפי הבסיס משתרעים לאורך רצועת חוף של כ- 6 ק"מ, בחצי האי המפטון רודס, ואורכם הכולל של רציפי העגינה הוא כ-11 קילומטר.
בסיס נורפוק מסוגל לספק מקומות עגינה ותמיכה עורפית של שירותי נמל ל-75 ספינות ו-134 כלי טיס ב-14 רציפי עגינה ו-11 האנגרים למטוסים.
בבסיס הצי בנורפוק מתנהלות כ-3100 תנועות כניסה ויציאה של ספינות לעגינה והפלגה, ויותר מ-100,000 המראות ונחיתות של מטוסים בשנה.
יעקב סיני

קורות חיים

סיני נולד במוסקבה למשפחת שנודעה בעיסוקה במדע. אבי-אמו היה הגאומטריקן וניאמין קגן, והוריו עסקו במחקר ברפואה ובביולוגיה.
סיני סיים דוקטורט באוניברסיטת מוסקבה ב-1960 בהנחיית אנדריי קולמוגורוב. בשנת 1971 מונה לפרופסור באותה אוניברסיטה ולחוקר בכיר במכון לנדאו לפיזיקה עיונית. בשנת 1993 מונה לפרופסור באוניברסיטת פרינסטון
סיני משתמש במחקרו בכלים של מערכות דינמיות ותורת ההסתברות לשם טיפול בבעיות בפיזיקה מתמטית. הוא הגדיר את האנטרופיה המטרית (אנטרופיית קולמוגורוב-סיני) האינווריאנטית להעתקה משמרת-מידה. הוכיח את משפט היוצר של סיני שאיפשר לו לחשב את האנטרופיה של סכמות ברנולי. בכך פתר בעיה פתוחה והראה שלא כל שתי סכמות ברנולי איזומורפיות. כמו כן עסק בארגודיות של תנועת כדורי ביליארד ובתכונות ספקטראליות של אופרטורי שרדינגר מעין-מחזוריים.
סיני הוא חבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, האקדמיה הרוסית למדעים והאגודה האמריקאית למתמטיקה. זוכה מדליית בולצמן (1986), פרס דניאל היינמן לפיזיקה מתמטית (1990), פרס דיראק, פרס וולף (1997), פרס נמרס למתמטיקה (2002), פרס אנרי פואנקרה (2009) ופרס אבל (2014).
קארל פריטש

קארל פריטש (בגרמנית: Karl Fritzsch;‏ 10 ביולי 1903 - נעדר מיום 2 במאי 1945) היה קצין וסגן מפקד מחנה ריכוז גרמני בדרגת אס-אס האופטשטורמפיהרר, הראשון שהציע וערך ניסויים בגז ציקלון בה לצורך רצח המוני.

רקע

קארל פריטש נולד לאב מרכיב תנורים בבוהמיה, ומאחר ומשפחתו הייתה צריכה לנדוד ממקום למקום כדי למצוא פרנסה, הוא מעולם לא זכה להשכלה נאותה. במשך מספר שנים עבד על ספינות שנעו בנהר הדנובה. בשנת 1928 נישא לפרנציסקה שטיך. לזוג נולדו שלושה ילדים, ובהמשך התגרשו.

בשורות הנאצים

בשנת 1930 הצטרף לשורות המפלגה הנאצית (חבר מספר 261,135) ולאס אס (חבר מספר 7,287). הוא ביקש להתקדם בסולם הדרגות של האס אס ושירת במחנה דכאו בשנת 1934. 
במאי 1940 היה לקצין הראשון שקיבל דרגת "שוצהפטלאגרפיהרר" (בגרמנית: מפקח מחנה), והחל לשרת במחנה אושוויץ בכפיפות לרודולף הס. שם בנה לעצמו במהרה מוניטין של אימת המחנה. יחד עם הס, היה אחראי על סלקציה של אסירים שיומתו מרעב כעונש על בריחה של אסיר אחר. האסירים הנבחרים ננעלו בתא במרתף הבונקר (שהיה בכלא המחנה בלוק 11 או בלוק 13) עד למותם מהרעבה. 
ב-29 ביולי 1941, ספירת האסירים העלתה שכמה אסירים חסרים, ופריטש החליט להעניש עשרה אסירים במוות ברעב. עונשו של אחד מהאסירים, פראנצ'ישק גאיובניצ'ק, הומתק לאחר שהכומר הפרנציסקני מקסימיליאן קולבה הסכים לקחת את מקומו. לאחר יותר משבועיים של הרעבה, נותרו בחיים ארבעה אסירים וקולבה ביניהם. הנאצים רצחו אותם בזריקת פנול. יוחנן פאולוס השני הכריז על קולבה כקדוש בשנת 1982.
פריטש חיבב גם עינויים פסיכולוגיים. ניצול מאושוויץ סיפר על חג המולד הראשון שחגג מאחורי גדרות התיל במחנה, ב-24 בדצמבר 1940, בו התרחש אירוע נורא. "הנאצים העמידו עץ חג מולד, עם אורות חשמליים, ברחבת המסדרים. מתחת לעץ הם הניחו את גופותיהם של האסירים שמתו בזמן שעבדו או קפאו למוות במסדר. לאגרפיהרר קארל פריטש התייחס לגופות בבסיס העץ כ'מתנה' עבור האסירים החיים, ואסר על שירת מזמורי חג מולד פולניים". לדברי הס, היה זה פריטש שהגה לראשונה את הרעיון להשתמש בגז ציקלון בה למטרת רצח המוני. בזמן שהס לא נכח במחנה בסוף אוגוסט 1941, פריטש בדק את השפעתו של הגז על שבויי מלחמה סובייטים, שנכלאו בתאי מרתף בבונקר לצורך הניסוי. בימים שלאחר מכן פריטש חזר על הניסויים בגז על קורבנות נוספים בנוכחותו של הס. כך נהגתה שיטת הרצח ההמוני שפעלה באושוויץ ובמחנות אחרים מאז. 
ב-15 בינואר 1942, פריטש הועבר למחנה הריכוז פלוסנבירג בתור מפקח מחנה. מתחילת חודש אוגוסט עד אוקטובר 1942 הוא מילא את מקומו של מפקד המחנה. 
באוקטובר 1943 נעצר עקב חקירה פנימית של האס אס בנוגע לשחיתות. בית משפט של האס אס האשים אותו ברצח. כעונש הוא נשלח לחזית כלוחם פאנצרגרנדיר.

היעלמותו

טוענים שהוא נפל במערכה של הקרב על ברלין, אך בפועל לא ידוע מה עלה בגורלו. מקורות סובייטיים טוענים שסוכנות הביון הבריטית, MI6, לכדה אותו בנורווגיה.
בספר זיכרונותיו של צ'ארלס ארנולד בייקר, ששירת ב-MI6, הוא מספר על לכידתו של פריטש באוסלו: "תפסנו, למשל, את סגן מפקד אושוויץ, אדם ננסי קטן בשם פריטש, שבאופן טבעי מסרנו לחזקת שומר יהודי - עם הוראות מפורשות שלא לפגוע בו, כמובן".
פטר הוכשורנר

הישגים ספורטיביים

האחים הוכשורנר זכו בתואר הראשון שלהם עוד בטרם מלאו להם 20, באליפות אירופה שנערכה ברודניצה נאד לאבם שבצ'כיה ב-1998. שנתיים לאחר מכן שמרו על תארם באליפות אירופה שנערכה במצאנה שבאיטליה. באותה שנה זכו לראשונה גם בתואר האולימפי, באולימפיאדת סידני (2000).
באליפות אירופה שנערכה בעיר הולדתם, ברטיסלאבה, ב-2002 זכו האחים בתואר האירופי בפעם השלישית ברציפות. בנוסף, הוכתרו לראשונה גם כאלופי העולם, באליפות העולם שנערכה בבור-סן-מוריס. בשנת 2003 איבדו את תוארם זה, והסתפקו במדליית הארד באליפות העולם שנערכה באאוגסבורג. באליפות אירופה שנערכה ב-2004 בסקופיה איבדו גם את תואר אלופי אירופה. עם זאת, הגנו על התואר האולימפי, וניצחו באולימפיאדת אתונה (2004), בפעם השנייה ברציפות.
בשנת 2006 זכו האחים הוכשורנר במדליית הכסף באליפות אירופה בל'ארז'נטייר-לה-בסה ובמדליית הארד באליפות העולם שנערכה בפראג. ב-2007 זכו במדליית הארד באליפות אירופה שנערכה בליפטובסקי מיקולאש שבסלובקיה, ולאחר ארבע שנים השיבו לעצמם את תואר אלופי העולם, באליפות העולם שנערכה בפוז דו איגואסו. בשנת 2008 החזירו לעצמם גם את תואר אלופי אירופה, אחרי שש שנים, באליפות שנערכה בקרקוב, וגם זכו בפעם השלישית ברציפות בטורניר האולימפי, באולימפיאדת בייג'ינג (2008). בכך, היו לחותרים הראשונים בהיסטוריה שרושמים הישג כזה.
בשנת 2009 זכו שוב בשני התארים החשובים, כשניצחו באליפות העולם שנערכה בלה סאו ד'אורז'יי ובאליפות אירופה שנערכה בנוטינגהאם. באליפות אירופה שנערכה ב-2010 בברטיסלאבה, איבדו האחים הוכשורנר את תארם מול הקהל הביתי, אך שבו וזכו באליפות העולם שנערכה בליובליאנה, בפעם השלישית ברציפות. באליפות העולם שנערכה בברטיסלאבה ב-2011 רשמו הישג חסר תקדים, כשניצחו בפעם הרביעית ברציפות. באותה שנה השיבו לעצמם גם את התואר האירופי, באליפות שנערכה בלה סאו ד'אורז'יי. ב-2012 איבדו את תוארם זה, וזכו במדליית הכסף באליפות אירופה שנערכה באאוגסבורג.
באולימפיאדת לונדון (2012) איבדו האחים הוכשורנר גם את התואר האולימפי, לאחר 3 זכיות רצופות, והסתפקו במדליית ארד.
בנוסף לזכיותיהם במקצי הזוגות, היו האחים הוכשורנר שותפים למספר הישגים של נבחרת סלובקיה בתחרויות זוגות קבוצתיות. באליפויות העולם זכו במדליית זהב אחת (לה סאו ד'אורז'יי 2009), שתי מדליות כסף (לה סאו ד'אורז'יי 1999 וברטיסלאבה 2011) ושתי מדליות ארד (פראג 2006 ופוז דו איגואסו 2007). באליפויות אירופה זכו בשתי מדליות זהב (ברטיסלאבה 2002 וליובליאנה 2005), מדליית כסף אחת (רודניצה נאד לאבם 1998) ושתי מדליות ארד (קרקוב 2008 ולה סאו ד'אורז'יי 2011).
באטלרס

היסטוריה

באטלרס נוסדה בעיר נויס (Neuss), מהעסק המשפחתי של וילהלם יוסטן ובניו, בעלי חנות הכלבו יוסטן למטבח ולמשק הבית, שנפתחה בשנת 1829. בשנת 1999, האחים וילהלם ופול יוסטן, יחד עם פרנק הולצאפפל, פתחו בקלן את הסניף הראשון של באטלרס. ב-2005, נוסף לשם תת-הכותרת באטלרס שיווק בע"מ. חנויות ראשונות נפתחו בלונדון, ציריך ווינה. הסניפים בגרמניה, אוסטריה, שווייץ, ספרד ובריטניה מתופעלים עצמאית, הסניפים בהונגריה, אוקראינה ויוון מתופעלים בזכיינות.
משנת 2010, באטלרס פועלת בחמש ערים בגרמניה במתכונת של חנות-בתוך-חנות ברשת חנויות הכלבו גלריה קאופהוף.
בשיתוף פעולה עם חברת הסטארט-אפ סטיקפוגל מברלין, באטלרס הובילה את השירות האישי Made by you, בסיוע הלקוחות באינטרנט.
ניקולאי רומיאנצב

ביוגרפיה

רומיאנצב החל את שרותו הצבאי בשנת 1762, השתחרר מהצבא בשנת 1773 והחל לשרת בחצר של יקטרינה הגדולה. בשנת 1774 נסע לאירופה ועם חזרתו בשנת 1779 החל לשרת במשרד החוץ. בשנים 1781–1795 היה נציג האימפריה הרוסית באימפריה הרומית הקדושה. בתקופת פאבל הראשון הורחק מהשרות וחזר רק עם העברת השלטון לאלכסנדר הראשון. בשנת 1802 מונה לתפקיד שר המסחר. טיפל במספר נושאים כלכליים חשובים. בין השאר יזם את הפיכת החברה הצפון-מזרחית לחברה הרוסית-אמריקאית. 
רומיאנצב תמך ביחסים טובים עם צרפת. בשנת 1808, עם ההתקרבות בין רוסיה לצרפת, מונה לשר החוץ. בשנת 1808 קודם לסגן יושב ראש המועצה המדינית. בשנים 1810–1812 היה ראש הממשלה ויושב ראש המועצה המדינית. עם פלישת הצרפתים לרוסיה, קיבל שיתוק ואיבד את השמיעה. לאחר החלטת מיכאיל קוטוזוב לסגת ממוסקבה המליץ לאלכסנדר הראשון לפטר את קוטוזוב ולהסכים לשלום עם צרפת בכל תנאי. במהלך המלחמה איבד את כל השפעתו על הקיסר ונשלח לגמלאות.
במהלך השרות במשרד החוץ אסף אוסף גדול ביותר של מסמכים היסטוריים, מטבעות, מפות וכו'. אוסף זה היה בסיס למוזיאון רומיאנצב במוסקבה שבהמשך הפך לספרייה הממלכתית של רוסיה. כמו כן, יזם מספר מסעות רוסיים, כולל מסעות סביב העולם.
עולם האלמוגים

החברה

החברה מתמחה ביצירת מערכות חיים טרופיות ידידותיות לסביבה בסביבה סימביוטית. מערכות אלו מעוצבות על מנת להבטיח את השילוב בין אסתטיקה, שימור וחינוך.
שניים מהפארקים הימיים של החברה כוללים את מנהרות האקריליק הארוכות ביותר בעולם, ובפארקים אלה ישנן את התצוגות הטרופיות היפות ביותר בעולם.

היסטוריה

החברה נוסדה באמצע שנות ה-70 על ידי מוריס קאהן ודוד פרידמן. החזון שלהם התבסס על רעיון של אקווריום מהפכני וחדש, שבו יכולים המבקרים ליהנות ממפגשי תקריב עם שוניות אלמוגים וצורות חיים ימיות אחרות בים האדום, מבלי להירטב.
החברה פיתחה את המצפה התת-ימי הראשון באילת בשנת 1975, ובאותה תקופה נחשב כסוג חדש של אקווריומים בעולם. כאתר התיירות היבשתי הראשון שנצא תחת למים, זכתה עולם האלמוגים להצלחה מיידית. לאחר הפופולריות של רעיון זה, החליטה החברה להרחיב את פעילותה עם פארקים נוספים, כמו עולם האלמוגים סנט תומאס באיי הבתולה של ארצות הברית שנפתח בשנת 1978.
ריכוז מולרי

ריכוז מולרי או מולריות, היא שיטה למדידת ריכוז חומר בתמיסה. ריכוז מולרי הוא מספר מולי החומר (יסוד, תרכובת או חומר יוני) המומסים בליטר אחד של תמיסה.

יחידות

את הריכוז המולרי מסמנים ב-C והוא נמדד בדרך כלל ביחידות המולר, המסומן ב-M: מול לליטר (). יחידת SI התקנית שלו היא מול ל מטר מעוקב,והוא אך ורק בתמיסות.
בכל התמיסות, מוצקות, נוזליות וגזיות, הריכוז המולרי הוא מספר המולים של החומר בנפח של ליטר אחד תמיסה. בתמיסות יוניות, כמו בתמיסת NaCl, מודדים את מספר מולי הנוסחה האמפירית של החומר היוני בליטר אחד תמיסה, ובשאר התמיסות הוא נמדד לפי כמות המולקלות חלקי מספר אבוגדרו (מול) בליטר אחד תמיסה.
ניתן למצוא את הריכוז המולרי באמצעות המשוואה הבאה:

כאשר C מייצג את הריכוז המולרי, N את מספר המולקולות בנפח V (הנמדד בליטרים), ו-A את מספר אבוגדרו. משוואה זו בעצם שווה למשוואה , מכיוון ש   - מול שווה למספר המולקולות חלקי מספר אבוגדרו.
לרוב משתמשים בשיטה ריכוז אחוז משקלי. בנוסף לשתי שיטות אלה, ישנן גם שבר מולי (כמות המומס חלקי כמות התמיסה, שניהם מחושבים במולים) ומולליות (מספר מולי המומס חלקי הממס בקילוגרמים).
סן מיגל דה איינדה

היסטוריה

לפני בואם של הספרדים לאזור, במקום בו נמצאת העיר התקיימה התיישבות ילידית בשם איסקואינפן.
ב-1542 הנזיר הפרנציסקני חואן דה סן מיגל ייסד בקרבת איסקואינפן כנסייה וכפר בשם "סן מיגל אל גראנדה". הילידים לא היו מרוצים מהקולוניזציה של האזור והם תקפו את הכפר בשנים שלאחר מכן עד שהוא ננטש באזור 1550. הספרדים לא ויתרו וב-1555 הכפר נוסד מחדש כמיסיון וכמוצב צבאי, צפון-מערבית למיקום הכפר המקורי.
כעבור כמה שנים התגלו מצבורי כסף באזור מדינת סקטקס של היום. בעקבות כך הוקמה דרך ממקסיקו סיטי לאזור סקטקס שעברה דרך סן מיגל. הילידים המשיכו לתקוף, וההתיישבות הפכה לאתר צבאי וכלכלי חשוב. הממשל של מלכות המשנה של ספרד החדשה עודד התיישבות באזור במטרה לדכא את ההתקפות, כמו גם נתינת אוטונומיה מסוימת ופטור ממס לשבטי הילידים.
הדרכים שהוקמו קישרו את סן מיגל להתיישבויות הכורים באזורי מדינות סקטקס וסן לואיס פוטוסי של היום, והיא הפכה למרכז מסחרי חשוב. עקב כך, ההתיישבות הפכה לאחת העשירות והגדולות במלכות המשנה של ספרד החדשה. סן מיגל הגיעה לשיא גדולתה באמצע המאה ה-18, עת נבנו מרבית המבנים הגדולים בעיר.
ב-1810 התגלה קשר נגד השלטון הקולוניאלי הספרדי, בהנהגתם של מיגל אידלגו אי קוסטייה וחוספה אורטיס דה דומינגס, ביחד עם אנשים נוספים, בהם כמה מאנשי סן מיגל. אחד מהם היה איגנסיו איינדה. ההודעה על גילוי הקשר עברה דרך סן מיגל אל העיירה דולורס (כיום דולורס אידלגו), שם שהו אידלגו ואיינדה. עקב כך ב-16 בספטמבר באותה שנה זעק אידלגו את "זעקת דולורס" (Grito de Dolores), במהלכה קרא אידלגו לאנשי דולורס להתקומם נגד השלטון הספרדי וגייס צבא מורדים. בכך נפתחה מלחמת העצמאות של מקסיקו. צבא המורדים יצא מדולורס ועצר בקרבת המתחם הישועי חסוס דה נסרנו דה אטוטונילקו. משם המורדים המשיכו אל סן מיגל והשתלטו עליה, והיא הפכה להתיישבות הראשונה ששוחררה משלטון הספרדים.
ב-1826, לאחר סיום המלחמה, סן מיגל קיבלה מעמד של עיר ושמה שונה לסן מיגל דה איינדה, כהוקרה לאיגנסיו איינדה, שהוצא להורג על ידי הספרדים במהלך המלחמה. למרות הפיכתה לעיר, כלכלת העיר הצטמצמה והאוכלוסייה התחילה לעזוב את העיר. מצב זה נמשך במשך מרבית המאה ה-19. היה שיפור קל במצב העיר במהלך תקופת שלטונו של הנשיא פורפיריו דיאס בסוף המאה, במהלכה החקלאות השתקמה ונבנו באזור סכרים, אמות מים ומסילות. עם זאת, באותה זמן הפסיקה הכרייה במדינת גואנחואטו והעיר חזרה לגווע, עד שבתחילת המאה ה-20 היא הייתה על סף הפיכה לעיר רפאים.
בסוף שנות ה-30 ובתחילת שנות ה-40 של המאה ה-20 העיר "התגלתה" על ידי אמנים אמריקאים שהתרשמו מהמבנים הקולוניאליים. הם הקימו בתי ספר לאומנות שזכו להצלחה בקרב וטרנים אמריקאים בוגרי מלחמת העולם השנייה, שגם חזרו והתיישבו בעיר לאחר שפרשו לגמלאות, וסן מיגל דה איינדה הפכה למעין "מובלעת" אמריקאית במקסיקו. בנוסף, האמנים הרבים שהתיישבו בסן מיגל דה איינדה גרמו לגדילה משמעותית של תעשיית התיירות בעיר.

כלכלה

כיום כלכלת העיר מסתמכת בעיקר על תיירות ותעשייה. באזורים מסביב לעיר חקלאות היא עדיין הענף המרכזי, ומגדלים באזור בין היתר תירס, חיטה, שעועית ואלפלפה.
פיאטיגורסק

תחבורה

אמצעי התחבורה העיקרי בעיר הוא חשמלית. בעיר מופעלים גם אוטובוסים ומוניות. כמו כן נבנה רכבל לעליה על ההר.
איה תעופה

היסטוריה

החברה הוקמה על ידי הילה דגן ואסף יהלום בשנת 2005, על רקע חוסר במטוסים המסוגלים לביצוע טיסות מיפוי מיוחדות עבור גורמים ממשלתיים, ושמסוגלים לשאת פלטפורמות צילום מורכבות. בשנים הראשונות הפעילה החברה את המצלמה של המרכז למיפוי ישראל ושל גופים נוספים באמצעות מטוסיה. לצורך כך הותקנו במטוסי החברה חורים מיוחדים בבטן המטוסים בקוטר של עד 60 ס"מ, על מנת לבצע צילומים אנכיים לצרכים שונים,למפות, ולאורטופוטו.
בשנת 2011 קיבלה החברה רישיון הפעלה עצמאי, ומאז התפתחה לטיסות נוספות ולשווקים חדשים, טיסות פרטיות וטיסות ליעדים קרובים בארץ ולחו"ל כמוניות אוויר, שבהן מוזמן המטוס בדומה להזמנת מונית ספיישל.
איה תעופה מפעילה קוי טיסה לקפריסין ולאיי יוון ולחלק ממדינות ערב, וקו למנחת עין יהב. החברה מציעה בין השאר גם מטוסים קלים להשכרה.
בנוסף מעניקה החברה שירותי הטסה בתחומים המשיקים באופיים לתחומי הפעילות העיקרית: נשיאת מצלמות החברה הממשלתית למיפוי; השכרת מטוסים לחברות ביטחוניות לטובת פיתוחי מוצר וניסוי טיסה; סוכני טיסות בטיסות פנים ארציות.
החברה פועלת משדה התעופה הרצליה ומנתב"ג.

הנהלת החברה

כיום החברה בבעלות ובניהול נתנאל (נתי) פרץ, המשמש כמנכ"ל; אסף יהלום, המשמש סמנכ"ל החברה; ודוד איזנברג, כולם טייסים. 

בחברה מועסקים שמונה אנשי מנהלה ו-24 טייסים.
כריס לייק

קריירה מוזיקלית

לייק החל להתפרסם בשם "Cristophe D'Abuc" אחרי שפרסם רמיקסי בוטלג לשירים מוכרים כגון "Climbatize" של הפרודיג'י, "Phat Planet" של לפטפילד ו-"Sweet Dreams" של יורית'מיקס.
בשנת 2005, לייק הוציא לאור את השיר "Changes" יחד עם ביצוע מילולי של הזמרת Laura V תחת חברת התקליטים Alternative Route ובקיץ 2006, השיר הועבר לרישיון של יוניברסל מיוזיק גרופ ושוחרר רשמית. השיר הופיע 5 שבועות ברצף במצעד הסינגלים הבריטי ואף דורג במקום ה-27, ובמצעד של בילבורד הנקרא "Dance/Mix Show Airplay", דורג במקום העשירי.
ב-2007, לייק הוציא לאור את השיר "Carry Me Away" יחד עם הזמרת אמה הוויט, והשיר הגיע למקום הראשון במצעד ה-Dance/Mix Show Airplay של בילבורד. בנוסף לשיר Carry Me Away, לייק הוציא לאור את הסינגל "Only One" שהגיע למקום השישי באותו מצעד.
בשנת 2008, פרסם לייק את הסינגל "If You Knew" יחד עם אשתו, גיטה לייק, או בשם הבמה שלה, נאסטאלה. השיר כבש את מצעדי הסינגלים ודורג במקום הרביעי במצעד בילבורד Dance/Mix Show Airplay.
ב-13 במאי 2009, הוציא לאור את האלבום הראשון שלו, Crazy, תחת חברת ההקלטות Nervous Records. האלבום הכיל 13 סינגלים וביניהם השירים המוכרים Only One, If You Knew ו-Carry Me Away.
ב-27 בספטמבר 2010, הוציא את האלבום השני שלו הנקרא Cross The Line, יחד עם התקליטן מארקו לייס. האלבום יצא לאור תחת חברת ההקלטות של לייק, Rising Music, וכלל בתוכו 9 סינגלים מסגנון הטק-האוס.
ב-22 בינואר 2012, לייק פרסם את האלבומו השלישי במספר, Sundown, ובו השיר המלא, עריכת רדיו של השיר ושישה רמיקסים של השיר "Sundown".
ב-27 באוגוסט 2013, לייק, בשיתוף פעולה עם סטיב איוקי ו-Tujamo, הוציא את הסינגל "Boneless" תחת חברת ההקלטות של סטיב איוקי, Dim Mak, ותחת חברת ההקלטות בה חתום לייק, Ultra Records. ב-24 ביוני 2014 יצאה לאור גרסה ווקאלית לשיר שנקראת "(Delirious (Boneless" בביצועו של Kid Ink.
לייק הוא הבעלים והמייסד של חברת ההקלטות Rising Music ושל תת-חברת ההקלטות Rising Trax משנת 2005.
סנצ'ז המלוכלך

סנצ'ז המלוכלך (באנגלית: Dirty Sanchez) הוא מונח המתאר אקט מיני בו צואה נמרחת מעל השפה העליונה של אחד מן המשתתפים, בדרך כלל בעזרת הפין לאחר קיום יחסי מין אנאליים. העיתונאי דן סאבאג' טוען כי המונח הוא בדיוני לחלוטין. הסופר בריאן בולדריי שכתב את הספר "Dirty Words: A Literary Encyclopedia of Sex" טוען כי המונח הוא אגדה אורבנית. במילון "The New Partridge Dictionary of Slang and Unconventional English" שנכתב על ידי הסופר אריק פרטרידג' כתוב כי למרות שנראה שהמצאת המונח כוונה כדי לעורר הלם, אין ספק כי חלק מן האנשים יתנסו בכך.

אטימולוגיה

שמו של המונח נובע מן הלכלוך של הצואה והעובדה שהמריחה מזכירה שפם. העיתונאי גוסטבו ארלנו טוען כי המונח מעורר קונוטציה סטראוטיפית כנגד שפמים מקסיקנים. השימוש במונח החל בקהילה הגאה של בריטניה בשנת 1960.
בזיליקת סנטה קרוצ'ה

בזיליקת סָנטָה קרוֹצֶ'ה (איטלקית Basilica di Santa Croce - "בזיליקת הצלב הקדוש") היא כנסייה פרנציסקנית בתבנית של בזיליקה בעיר פירנצה, אחת הכנסיות הגדולות בעיר והבזיליקה הפרנציסקנית הגדולה בעולם. בין כותלי הבזיליקה קבורים איטלקים דגולים והיא משמשת כעין פנתיאון או, כפי שהיא קרויה לעיתים "מקדש התהילה האיטלקית" (באיטלקית: Tempio dell'Itale Glorie). בין הקבורים בבזיליקה: גלילאו גליליי, מיכלאנג'לו, המלחין ג'ואקינו רוסיני ורבים אחרים. הבזיליקה גם עשירה במיוחד ביצירות אמנות, מן החשובות באיטליה. מיקומה של הבזיליקה בנקודה הנמוכה בעיר וסמוך לגדות הארנו, גרם לכך שהיא הוצפה מים ובוץ בעת עליית נהר הארנו על גדותיו ב-1966 עד לגובה של כ-7 מטרים. לבזיליקה וליצירות שבה נגרמו נזקים קשים, חלקם ללא תקנה.

המבנה

הבזיליקה בנויה בתבנית צלב בצורת T, אורכה 115 מטרים והיא כוללת אולם תווך (ספינה) ושתי סיטראות המופרדות מן האולם על ידי שתי שורות עמודים בחתך מתומן. מדרום לבזיליקה שכן מנזר שכבר אינו קיים, אך הקלויסטר שלו נשאר. מגדל פעמונים לצידה של הבזיליקה הוקם ב-1842 והחליף מגדל קודם שנפגע על ידי ברק.
החזית הנאו-גותית הוקמה בין השנים 1857–1863 על ידי האדריכל היהודי ניקולו מטס (Nicolò Matas) מאנקונה, ששילב בגמלון מגן דוד גדול ובולט. מטס אף קבור במתחם הבזיליקה, כאחד מהאיטלקים הדגולים, אך כיוון שהיה יהודי נקבר מתחת למרפסת ולא בין כותלי הבזיליקה עצמה.
בניית הבזיליקה החלה ב-3 במאי 1294, על פי האגדה יוזם הקמתה ומי שבחר את מקומה היה פרנציסקוס מאסיזי, מייסד מסדר הפרנציסקנים עצמו. הבנייה, שתוכננה על ידי ארנולפו די קמביו, מומנה בכספי המשפחות האצילות והעשירות בעיר. הבזיליקה מוקפת ב-16 קפלות לכבודן של המשפחות הפלורנטיניות שמימנו את הקמתה. הבזיליקה קודשה לבסוף עם גמר בנייתה על ידי האפיפיור אאוגניוס הרביעי ב-1442.
קפלת פאצי הנמצאת בקלויסטר, שתוכננה על ידי פיליפו ברונלסקי ומהווה דוגמה מובהקת לאדריכלות הרנסאנס עוטרה על ידי לוקה דלה רוביה ובפרט בולטת בה יצירתו בטרה קוטה עם זיגוג "שנים עשר השליחים". קפלה זו גם מצטיינת בחלון אוקולוס ("עין") בראש הכיפה. בקלויסטר ניצב פסלה של פלורנס נייטינגייל, מייסדת מקצוע הסיעוד המודרני, ילידת העיר שגם קרויה על שמה.
ב-1560, כחלק מהשינויים שעברו על האדריכלות הכנסייתית, הוסר הסורג שלפני בית המקהלה. הדבר גרם להרס המזבח המקורי ששולב בסורג זה. עיצוב הפנים המחודש לאחר הסרת הסורג נעשה על ידי ג'ורג'ו וזארי.
במרתף הבזיליקה מצוי חדר האוכל של הנזירים (הרפקטוריום) ומוזיאון אמנות. מוזיאון זה נפגע קשות בעת עליית נהר הארנו על גדותיו ב-1966.

יצירות אמנות בולטות בבזיליקה

יצירת האמנות החשובה ביותר בבזיליקה היא "הצליבה" מאת צ'ימבואה, מאבות הרנסאנס האיטלקי, יצירה שנפגעה קשות בשיטפון ב-1966 ולא שוקמה. כמו כן ניתן למנות מספר יצירות מאת דונטלו בקפלת בארדי (Bardi), פסל מאת ברתולומאו באנדינלי, פרסקו מאת אניולו גאדי בקפלת קסטלני (Castellani) ופרסקו מאת טדאו גאדי בקפלת ברונסלי (Baroncelli) עוד משלו צליבה וציור "הסעודה האחרונה" ברפקטוריום. חלק מהקפלות המקיפות את הבזיליקה מעוטרות בפרסקו מעשה ידי ג'וטו בהן קפלות פרוצי (Peruzzi) ובארדי ומיוחסת לו גם "הכתרת הבתולה" בקפלת ברונסלי. את קבר מיכלאנג'לו עיצב ופיסל ג'ורג'ו וזארי.
מאמנים שלאחר הרנסאנס ניתן למנות את מצבת המשורר ויטוריו אלפיירי (Vittorio Alfieri) מעשה ידי אנטוניו קנובה ופסל לוחם מאת הפסל האנגלי המודרני, הנרי מור.