חסידות הוסיאטין

העיר הוסיאטין

העיר הוסיאטין היא עיר באובלסט טרנופול, כיום בדרום מערב אוקראינה. הוסיאטין היא הבירה האדמיניסטרטיבית של ראיון הוסיאטינסקי, העיר ממוקמת בעיקר על הגדה המערבית של נהר הזברוץ' אשר שימש כגבול בין האימפריה האוסטרו-הונגרית לאימפריה הרוסית במאה ה-19.

האדמו"ר הראשון

רבי מרדכי שרגא פייבוש פרידמן מהוסיאטין, בנו הצעיר של הרוז'ינר. הוא היה רק בן 16 בפטירת אביו, ובשנת תרכ"ה (1865), בגיל 30, עבר להוסיאטין ושם הקים חצר חסידית גדולה. היה חתנו של רבי דוד צבי קבילנסקי חתן סבו רבי משה מברדיטשוב (חותנו של רבי ישראל מרוז'ין). לפני שהגיע האדמו"ר מרדכי שרגא להוסיאטין הייתה בה קהילה קטנה וישנה של מעט יהודים, אך עם הגעתו החלה תנופת פריחה בקהילה היהודית, נבנו מבנים רבים כגון בתי כנסת, מקוואות, בתי ספר ואף משכן לרב בטירה ששופצה.
חתנו של הרבי הראשון מהוסיאטין היה רבי יצחק מאיר העשיל מקופיטשניץ  ורבי מנחם נחום מבאיאן - טשרנוביץ.

האדמו"ר השני

באביב תרנ"ד (1894) נפטר האדמו"ר הראשון ואחריו מילא את מקומו בנו רבי ישראל פרידמן. נכדו, רבי מנחם נחום כיהן באדמו"רות בלמברג. רבי מנחם נחום היה בנו של רבי שלום יוסף פרידמן שנפטר בחיי אביו, והיה חתנו של דודו רבי ישראל.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה עזבה החסידות את מרכזה בהוסיאטין. כבר בשנת תרע"ב 1912, לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה, עזב הרב ישראל פרידמן את הוסיאטין לווינה יחד עם כמה מחסידיו, אך המשיך לבקר את החסידים שנותרו בגליציה. בי"ז באב תרע"ד (9 באוגוסט 1914) פתח הצבא הרוסי במתקפה על אוסטרו-הונגריה ובין היתר תקף גם את הוסאטין, עקב כך ברחו היהודים מהאזור יחד עם האוכלוסייה המקומית. בקרב הפליטים פרצה מגפת פוליו שהפילה חללים רבים, והמעטים שנותרו בהוסיאטין סבלו משני גירושים על ידי הצבא האדום ופוגרום שנערך על ידי איכרים אוקראינים.
לאחר סיומה של המלחמה נקבע מרכזה של החסידות בווינה, אוסטריה, ושוב לא חזרה לגליציה. מרבית החסידים נותרו בגליציה, והאדמו"ר היה מבקר באזור מדי שנה. לאחר הצהרת בלפור הפכה החצר לבעלת אפיון ציוני, בהובלתו של חתן האדמו"ר דאז, הרב יעקב פרידמן.
בשנת תרצ"ז (1937) עלה האדמו"ר לארץ יחד עם קבוצה גדולה מחסידיו. בתחנת הרכבת בלעמברג (לבוב) נפרד האדמו"ר מחסידיו שנותרו מאחור באמירה: "מי שיכול למכור - שימכור, ומי שלא יכול למכור - שישאיר הכול ויברח מכאן, כשרק תרמיל על שכמו", בקרקוב אמר "צריך לברוח, אפילו בנעלי בית". מרבית החסידים שנותרו באירופה נספו בשואה.
ר' ישראל מהוסיאטין עלה לארץ ויחד עם חסידיו הקים את מושבו בתל אביב, וכך עבר מרכז החסידות מאירופה לתל אביב. רבי ישראל ייסד בית כנסת בסמוך לביתו ברחוב ביאליק בתל אביב, ובקיץ היה משתכן בדירה שרכשו לו חסידיו בשכונת קריית משה בירושלים (כיום רחוב המאירי 17). בשנת 1951 הוצא צו החרמה זמני לדירה זו, אך בוטל בהמשך, והדירה הושכרה לאחר מכן. באפריל 1953 רצחו מסתננים שניים מדיירי הבית השוכרים. לאחר מכן נמכר הבית, נהרס, ובמקום נבנה בית דירות.
הרב היה בן 80 בהגיעו לארץ, ומפני שהיה אחרון נכדיו של הרוז'ינר הוא כונה "זקן בית רוז'ין". בשנת תש"ט (1949) ובגיל 92, נפטר רבי ישראל מהוסיאטין. בצוואתו מינה את חתנו לממלא מקומו.

האדמו"ר השלישי

חתנו של רבי ישראל, הרב יעקב פרידמן, בנו של רבי יצחק מבוהוש, היה האדמו"ר השלישי לבית הוסיאטין. הוא כיהן בין השנים תש"ט - תשי"ז (1949–1956) ודברי תורתו כונסו בספר "אהלי יעקב".
חתנו השני של רבי ישראל, רבי מנחם נחום פרידמן (בן אחיו רבי שלום יוסף), כיהן כאדמו"ר בלבוב משנת תרצ"ז. נרצח בשואה בשנת תש"ג.

האדמו"ר הרביעי

בצוואתו של ר' יעקב, לא צוין ממשיך כממלא מקומו. כעבור מספר שנים, בראשית שנות ה-60 נתמנה על ידי החסידים רבי יצחק מהוסיאטין (בנו של ר' יעקב), בעל ה"שיח יצחק".
ר' יצחק לא נישא מעולם, ועם פטירתו בט' באלול תשכ"ח הסתיימה שושלת החסידות, ופעילות החסידות כחצר חסידית. בית הכנסת אשר הקים האדמו"ר רבי ישראל מהוסיאטין המשיך לפעול, עד שנסגר ב-2013 בעקבות רצון בעליו לבנות בשטחו פרויקט נדל"ן. שארית החסידים מציינים את ימי הזיכרון של אדמור"י החסידות באירועים קהילתים, בין השנים 1968–1983 ישב בראש כינוסים זה נכדו של ר' יעקב, ר' מרדכי שרגא בוימניגר, ולאחר פטירתו ישבו בראש השולחן ראשי החסידים והרב ישראל פרידמן בן שלום. חלק מהחסידים הסתפחו לחסידויות קרובות מבית רוז'ין.