google/wiki40b huggingface dataset:
ארתור קרלוש דה בארוש באשטו

ארתור קרלוש דה בארוש באשטו (בפורטוגזית: Artur Carlos de Barros Basto)  ובשמו העברי אברהם ישראל בן-ראש Abraham Israel Ben-Rosh‏ (18 בדצמבר 1887 - 8 במרץ 1961) היה קצין בדרגת קפיטאו (מקביל לסרן) בצבא פורטוגל, ממוצא של יהודים אנוסים, גיבור מהפכת 1910 ומלחמת העולם הראשונה, ומנהיג של צאצאי אנוסים שחזרו ליהדותם.

ילדות

נולד באמרנטה שבצפון פורטוגל והתגורר בילדותו בפורטו. קיבל חינוך קתולי. בגיל 9 גילה לו סבו, שהם ממוצא של יהודים שהמירו את דתם בסוף המאה ה-15.

קריירה צבאית

למד באקדמיה הצבאית הפורטוגזית, ובשנת 1910 השתתף בהקמת הרפובליקה הראשונה של פורטוגל. הוא זה שהניף את דגל הרפובליקה על מטה הצבא בפורטו.
במלחמת העולם הראשונה השתתף בקרבות החזית המערבית כקצין חיל רגלים בפלנדריה וזכה לאותות הצטיינות וגבורה.
היה בין המייסדים של תנועת הצופים בפורטוגל.

התקרבות ליהדות

במקביל לקריירה הצבאית שלו, החל להתקרב ליהדות. בגיל 18 הגיע כדי ללמוד יהדות, אל בית הכנסת שערי תקוה בליסבון, שנחנך בשנת 1904 - לראשונה לאחר גירוש פורטוגל (1497). הקהילה הקטנה בליסבון, שמקורה היה במזרח אירופה נרתעה אז מצאצאי האנוסים. חששו כי כל קשר עם צאצאי האנוסים עלול לסכן את מעמדה הרעוע של הקהילה היהודית הקטנה.
על פי המסופר, במהלך מלחמת העולם הראשונה, פגש בקצין צרפתי מדליק נרות באוהל בליל שישי, שהסביר לו שזו מצווה יהודית של שבת.
ארתור למד יהדות ועברית בכוחות עצמו. למד באוניברסיטת פורטו בפקולטה לאמנות, שם חקר את תולדות יהדות ימי הביניים. ביקש להתגייר בליסבון, ונדחה. נסע לטנג'יר (אז חלק ממרוקו הספרדית), שם עבר בחינות ביהדות ובעברית, התגייר וקיבל עליו שם עברי - אברהם ישראל בן ראש. הוא נשא לאישה את בתו של אחד ממנהיגי הקהיליה היהודית בליסבון, ושב לפורטו.

הקמת קהילה יהודית בפורטו

בפורטו חיו אז 17 יהודים ממזרח אירופה. בשנת 1923 גיבש קהילה יהודית. בתחילה הקים בית כנסת בדירה פרטית, ובמשך הזמן הצטרפו לקהילה צאצאי אנוסים. מסופר שהיה מסתובב רכוב על סוסו בעיירות ובכפרים בצפון פורטוגל, ותר אחרי צאצאי האנוסים, שגם במאה ה-20 עדיין שמרו על יהדותם בסתר ופחדו לגלות אותה לסביבתם. בתוך מספר שנים גייר כ-9,000 צאצאי אנוסים, וסייע לו רופא - אף הוא אחד מהמתגיירים - שהפך למוהל.
הקהילה גדלה מאד, ובן-ראש הוציא עיתון יהודי בשם "הלפיד", כתב ספרים רבים בנושאי יהדות, והקים ישיבה בשם "ראש פינה". שמו נודע בקהילות יהודיות יוצאי פורטוגל באמסטרדם, בלונדון ובניו יורק ועוד, מהן הצליח לגייס כסף.
הקים את בית הכנסת כדורי בפורטו, הידוע גם בשם "מקור חיים". זהו בניין גדול ומפואר בסגנון אר נובו, בניין בית הכנסת הגדול ביותר בחצי האי האיברי. אבן פינה הונחה בשנת 1929, ובית הכנסת נחנך ב-16 בינואר 1938. הכסף לרכישת הקרקע נתרם על ידי הברון אדמונד דה רוטשילד. התרומה העיקרית להקמת הבניין הגיעה מהברון היהודי-בריטי מהונג קונג לורנס כדורי, בנו של אלי כדורי.

האשמות נגדו

הצלחתו הרבה הביאה גם לנפילתו. מכתב אנונימי, שהגיע למפקדת הצבא בפורטו, האשים אותו בניצול מיני של ילדים בישיבה. הוא הועמד לדין בעוון הומוסקסואליות, פעמיים בפני בית דין צבאי ופעם בפני בית משפט אזרחי, ובכולם יצא זכאי. לכנסייה הייתה השפעה רבה בתקופת הרודן סלזר, ולבסוף הורשע בשנת 1943 בוועדת משמעת צבאית בהתנהגות שאיננה הולמת קצין, עקב עריכת ברית מילה. הוא סולק בבושת פנים מהצבא והפנסיה הצבאית נשללה ממנו.
הוא שקע בדיכאון, ונפטר בשנת 1961. במקביל - הקהילה שהקים התדלדלה, והישיבה נסגרה.

לאחר מותו

נעשו ניסיונות לטיהור שמו. בשנת 2004 הוכר שוב כגיבור פורטוגל, בעקבות ביקור הרב הראשי הספרדי שלמה משה עמאר בפורטוגל, ובשנת 2012 טוהר שמו.
לסביות והומואים למען הכורים

היסטוריה

ב-24 באוקטובר 1984, בעיצומה של שביתת הכורים בבריטניה, הקפיאה ממשלתה של ת'אצר את קרנות איגוד הכורים הלאומי כך שלא יוכלו לשמש לתמיכה כספית בשובתים. ההקפאה עודדה קבוצות רבות שתמכו בכורים לחבור ישירות לקהילות כורים ברחבי בריטניה, סקוטלנד וויילס. על רקע זה, מארק אשטון, פעיל בקהילה הגאה וחבר המפלגה הקומוניסטית של בריטניה, ייסד יחד עם מספר חברים את ארגון הלסביות וההומואים למען הכורים. חברי הארגון גייסו כספים עבור הכורים במהלך מצעד הגאווה בלונדון בשנת 1984, ובהמשך חברו למספר קהילות כורים בדרום ויילס.
בנובמבר 1984 התפצלה מהארגון קבוצת נשים לסביות שייסדו את ארגון הלסביות נגד סגירת מכרות (LAPC). למרות זאת, מספר נשים לסביות המשיכו להיות פעילות בארגון הלסביות וההומואים למען הכורים.
במהלך פעילותו גייס הארגון כ-20 אלף ליש"ט למען משפחות הכורים השובתות, מתוכם כ-11 אלף ליש"ט גייס תא הארגון בלונדון. ב-10 בדצמבר 1984 קיים הארגון את אירוע ההתרמה הגדול ביותר שלו תחת הכותרת "מכרות וסוטים", שם שנלקח מתוך כתבה על הארגון בעיתון הסאן. באירוע הופיעה שלישיית ברונסקי ביט והזמר ג'ימי סאמרוויל.

השפעה

בעקבות פעילות הארגון, נוצרה ברית בין קהילת הלהט"ב לבין ארגוני עובדים רבים ברחבי בריטניה. בשנת 1985, מצעד הגאווה בלונדון הובל על ידי פעילי לסביות והומואים למען הכורים, שצעדו יחד עם כורים רבים שהגיעו להביע את תמיכתם בזכויות להט"ב. בנוסף, בוועידת מפלגת הלייבור הבריטית בבורנמות' בשנת 1985 עברה החלטה לפיה המפלגה תתמוך בזכויות להט"ב. ההחלטה התקבלה בעקבות הצבעת חברי איגוד הכורים הלאומי פה אחד בעדה. ארגוני הכורים נכללו גם בין בני הברית הבולטים של קהילת הלהט"ב הבריטית במאבקה נגד סעיף 28.

מורשת

סיפור המאבק של קבוצת LGSM הלונדונית ושיתוף הפעולה עם הכורים הוולשים עובד לסרט ב-2014, בשם "גאווה", בבימויו של מתיו וורכוס. מספר חברי הארגון השתתפו בהפקת הסרט. 
ב-2015, שנה לאחר יציאת הסרט לאקרנים, חברי הארגון שנותרו בחיים קיימו אירוע לציון 30 שנה למאבק, כהתרמה למען המלחמה ב-HIV/AIDS. הקבוצה נבחרה להוביל את מצעד הגאווה בבירמינגהם באותה שנה, כאות כבוד לתרומתם ההיסטורית. הקבוצה התבקשה להוביל גם את הצעדה בלונדון, אך סירבו לאחר שמארגני הצעדה לא הסכימו שיצעדו לצידם קבוצות תומכות, כמו נציגי איגודי העובדים, ובמקום זאת צעדו במיקום מרוחק יותר יחד עם הקבוצות הסולידריות.
הרי קלמון

אקלים ותיירות

האקלים על פסגות ההרים הוא נעים עד קריר מעט בקיץ, והופך לקר במיוחד בחורף עם שלג כבד; כתוצאה ממזג האוויר הייחודי, החקלאות באזור כוללת מטעים של דובדבנים, משמשים, שזיפים, אפרסקים, תפוחים, תאנים וענבים באיכות גבוהה.
בין קפלי הרי קלמון יש עשרות שרידים של מערות ומבנים שנחצבו בסלע, מקדשים, מנזרים, כנסיות ומבנים היסטוריים אחרים, רובם משתייכים לעם הארמי אשר חלק מהכפרים על מורדות ההרים עדיין דוברים את שפתו העתיקה (ארמית) בחיי היום יום שלהם. בנוסף, יש לאורך הרכס מעיינות מים טבעיים ומינרלים. ההרים תופסים חלק חשוב במלחמת האזרחים הסורית, ומהווים את שדה הלחימה העיקרי בין המורדים הסורים לחזבאללה במהלך זליגת מלחמת האזרחים בסוריה ללבנון.
פונקציית הסתברות

בתורת ההסתברות, פונקציית הסתברות היא פונקציה המחזירה את ההסתברות שערכו של משתנה מקרי בדיד יהיה שווה בדיוק לערך כלשהו. בשונה מפונקציית הצפיפות, ההסתברות למאורע כלשהו מתקבלת ישירות על ידי הצבה בפונקציה, ולא באמצעות אינטגרציה שלה.
ניל"י (יישוב)

היסטוריה

תחילתו של היישוב בגרעין "נחושתן" שהוקם בשנת 1978 במסגרת תנועת בני ברית. הגרעין שאף להקמת יישוב עירוני חילוני במערב השומרון.
גרעין העלייה הראשון כלל משפחות אשר שם לו למטרה להקים יישוב קהילתי כפרי – תוך שאיפה לחיי חברה ייחודיים וברמת איכות חיים גבוהה, בדגש על רמת חינוך והעשרה לדור הצעיר. ב-17 ביולי 1981 עלתה המשפחה הראשונה (דניאל ונורית בן ארי ושלושת ילדיהם).
עד נובמבר אותה שנה הצטרפו עוד כ23 משפחות ליישוב. בתחילה התגוררו התושבים בקרוונים ללא חשמל, ללא מים זורמים, ללא ביוב וללא טלפון. הבעיות העיקריות איתן התמודדו היו בעיות היום-יום ובעיית חינוך הילדים. הילדים בגילאי א'-ה' למדו במחנה גבעון, ילדי כיתה ו' למדו בירושלים, וילדי גיל תיכון למדו במקומות שונים במישור החוף. 
בספטמבר 1982 נפתחו ביישוב בית הספר הראשון, גן ילדים ומעון.
בשנת 1988 התגוררו בניל"י 46 משפחות וב-2001 מנה היישוב 171 משפחות ובקרוונים הראשונים התגוררו בני דור ההמשך.  
בשנת 2011 החל פרויקט הרחבה אשר אמור לקלוט כ-180 משפחות חדשות.

מוסדות, חינוך ושירותים

בניל"י בית ספר יסודי לכיתות א' - ח' אשר שימש גם את היישוב נעלה הסמוך, עד לבניית בית ספרם החדש.
תלמידים בגילאי תיכון לומדים בבתי ספר שונים בעיקר במודיעין הסמוכה.
ביישוב בריכת שחייה חצי אולימפית הפתוחה בחודשי הקיץ, ספרייה, בית תרבות בו מתקיימים חוגים, מרכז לגיל הרך, הצגות ילדים, הרצאות למבוגרים, סדנאות, טקסים ופעילויות נוספות. 
תנועת הנוער בית"ר הייתה פעילה ביישוב מספר שנים וכיום תנועת הנוער היא מכבי צעיר המונה כ- 250 חניכים מכיתה ג' ומעלה. ביישוב קיים מועדון נוער לבני נוער בגילאי ז'-י"ב.  
ביישוב מתגוררת חברת הכנסת לשעבר פאינה קירשנבאום. השחקן והדוגמן עומר דרור גדל ביישוב. גם נתן בשבקין זוכה תוכנית הריאלטי הישרדות גדל בניל"י.
JT 42BW (רכבת ישראל)

נתוני יחידת כח

הקטרים מצוידים במנוע דיזל דו פעימתי בעל 12 בוכנות מדגם 12N-710-G3B של חברת EMD האמריקאית. למנוע מורכב מגדש טורבו שתפקידו לנצל את האנרגיה של גזי הפליטה של המנוע לסובב במהירות גבוהה טורבינה, שמסובבת מדחס על צירה. המדחס מגדיל את לחץ־האוויר בצילינדרים של המנוע בעומסים מוגברים, ובכך מגדיל באופן ניכר את ההספק שהוא מסוגל לייצר.
חיבורים מכניים נוספים למנוע כוללים את מדחס האוויר לבלמים ומערכות משניות בקטר ובקרונות, ומשאבות השמן והמים שמגינות על המנוע.
בקרת מנוע מתבצעת על ידי מערכת מכנית-הידראולית ששולטת על כמות הדלק שהמנוע מקבל על מנת להשאירו על אחד משמונה סל"דים קבועים ושולט בווסת עומס (נגד משתנה) שמתאים את הספק האלטרנטור הראשי לסל"ד המנוע והעומסים הפועלים עליו על ידי שינוי הזרם בחלק המסתובב בהתאם. המערכת מתוכננת לכבות את המנוע כאשר לחץ שמן נמוך או שמפלס מי הקירור נמוך מדי.

גנרטור חשמלי

מנוע הקטר מסובב אלטרנטור שמייצר זרם חילופין המומר לזרם ישר לארבעה מנועי הסעה מסוג D43-FM המחוברים במקביל במהלך כל פעילות הקטר (שלא כמו בדגמים אחרים בהם מנועי ההסעה מחוברים בטור במהירויות נמוכות), הזרם החשמלי המקסימלי שמנועי ההסעה מסוגלים לשאת בלי להתחמם הוא 700 אמפר ועל הנהג להזיז את המשנק בהדרגה על פי שעון זרם שהוא רואה על מנת לא לעבור אותו (בעת נהיגה בקטר מקרון ניהוג זה יותר קשה כי אין מכוון זרם והנהג צריך להסתמך יותר על ניסיון והרגשה). מנועי ההסעה של הקטר מסוגלים להפוך לגנרטורים במצב שנקרא "בלם דינמי" שמסוגלים להמיר את האנרגיה הקינטית של הרכבת לאנרגיה חשמלית שמועברת למקרן שמפזר אותה כחום. הבלם הדינמי מופעל גם בעת בלימת רכבת רגילה כ"בלם מעורבל" כאשר הוא נותן חלק מכוח הבלימה במקום גשושי הבלימה על מנת לשמור עליהם מעומסי יתר, נהג הקטר יכול לנתק פעולה זו על ידי הורדת מתג.

מערכת בקרה

מערכות הבקרה של הקטר מתבססות על המחשב EM-2000.המערכת מציגה לנהגים ולטכנאים מידע בזמן אמת אודות פרמטרים בקטר כגון מהירות, דרגת שלט והספק מנוע וכן ומתריע על תקלות ומצב דלתות בקרונות.
הקטר מצויד במערכות SIFA הבודקת את ערנות הנהג על ידי בדיקה אם הוא לוחץ על דוושה הנמצאת מתחת לשולחן הנהג ומשחרר אותה בהתאם לצורך, אם הנהג לא לוחץ ומשחרר כמו שצריך המערכת עוצרת את הקטר. וגם במערכת אינדוזי הבודקת אם הנהג מודע למצב הסימנור הראשי הבא ולא מתקרב אליו מהר מידי.
מהירות מקסימלית של הקטר היא 140 קמ"ש ובמהירות הגבוהה מ-143 קמ"ש תופעל אזעקה בקטר ויתנתק כוח הסחיבה ומעל 147 קמ"ש הקטר יפעיל עצירת חירום. במצב "קטר בודד" (Light engine) הקטר מוגבל ל-120 קמ"ש.
מיקי ומכוניות המירוץ

עלילה

הסדרה מספרת על ששת החברים ממועדון החברים של מיקי מאוס בהרפתקאות חדשות עם מכוניות המירוץ שלהם. בשונה מהסדרה הקודמת, כל פרק של 22 דקות כולל שני פרקי משנה בעלי 11 דקות ובכל פרק משנה מסופר על העוזרות העליזות.
שיטת אלבאום

היסטוריה

ממציא ומייסד השיטה משה אלבאום, הלך לעולמו בשנת 2014. בילדותו סבל מקושי תפקודי בשרירי העיניים שהפריע לו לראייה ולתפקוד בלימודים, לכן חווה קושי להשתלב במערכות החינוך השונות (למד בארגנטינה עד גיל 10) ונשאר פעמיים בכיתה א' ופעמיים בכיתה ד', ולרוב היה נענש ומבודד משאר הילדים. אלבאום תיאר את עצמו כילד חולני וחלש, השינוי חל כשעלה ארצה עם משפחתו שהתיישבה בקיבוץ חמדיה. אז החל להכיר את עולם הספורט, הוא נהג לשחות בכל יום ארבעה קילומטרים ובגיל 25 הכיר את עולם הקראטה. לאחר מספר שנים עבר תאונת דרכים קשה, בה נפגע בחוליות הצוואר, בעודו מתאושש מהתאונה, למד שיאצו, רפלקסולוגיה, וביואורגונומי. בעקבות הידע הגופני שצבר בעברו, יחד עם הכלים החדשים שרכש, שיקם עצמו לתפקוד מלא. לאחר מכן הפך למאמן ומטפל והפיץ את סיפורו ואת דרכו השיקומית-טיפולית.
בשנת 1989 מכר את זכויותיו על השיטה, ובשנת 2003 ירד מהארץ. מאז שנת 2009 מיכל שפר מיכאלי היא הבעלים של שיטת אלבאום ומפתחת שיטת אלבאום המחודשת. שפר מיכאלי חידשה וממשיכה לחדש את השיטה המקורית, כאשר הסירה תכנים והעמיקה את הבסיס המדעי של השיטה.

הכשרה

הסמכה לטפל בשיטת אלבאום ניתנת לבוגרי התוכנית לאחר שעברו והצליחו בלימודי השיטה הפרקטיים והתאורטיים, עברו תהליך אישי כמתבקש בכל הסמכה קלינית והתנסו בפרקטיקום בליווי אישי. 
מכללת אלבאום היא המכללה היחידה הרשאית ללמד את השיטה ולהעניק תעודת הסמכה למטפלי השיטה.

מכללת אלבאום

למכללת אלבאום שלושה סניפים: בתל אביב, בחיפה, ובמרכז האקדמי רופין.

טיפול בקהילה

משנת 1991 ועד היום המטפלים משתלבים במרכזי אבחון ומוסדות טיפול וחינוך שונים:
גני ילדים, מרכזי הכנה לכיתה א', בתי ספר, מתנ"סים, עמותות טיפוליות, בתי אבות, בקופות החולים כחלק ממערך הרפואה המשלימה. בנוסף, רבים ממטפלי השיטה עצמאיים בעלי קליניקות פרטיות הפרושות ברחבי הארץ.

ביקורת

מבקרי השיטה טוענים כי לא ניתנת הכשרה מעמיקה ומספקת למטפלים באמצעות השיטה, וכי פרצות בחוק הישראלי מאפשרות לאנשים רבים לעסוק בטיפול זה ללא פיקוח של מוסד ממשלתי או אגודה מקצועית מוכרת, וללא הכשרה מתאימה (למשל להשתמש במרכיבים מתוך הטיפול הקוגניטיבי-התנהגותי ללא הכשרה בפסיכותרפיה). גם מייסד השיטה, משה אלבאום העיד כי הוכשר בעיקר באמנויות לחימה וטיפולים אלטרנטיבים (שיאצו, ביו-אנרגיה ורפלקסולוגיה). 
נטען כי בהנחות היסוד של השיטה מבית היוצר של משה אלבאום יש שימוש במושגים שאינם מתחום הרפואה הקונבנציונלית ואינם מבוססים מדעית, כגון "אינטליגנציה אנרגטית". בשיטת אלבאום המחודשת, לעומת זאת, נזנחה כליל ה"אינטליגנציה האנרגטית" והונח הבסיס התאורטי מדעי לשיטה. 
עד כה לא נערך מחקר מדעי מקיף לבדיקת יעילות השיטה; מחקר כזה מתחיל להתנהל רק במהלך השנים האחרונות, והטענות על יעילותה מתבססות על מחקרים שמצאו תוצאות חיוביות או מעורבות באשר ליעילות שיטות ותרגילים תנועתיים שונים המהווים מרכיבים ב"שיטת אלבאום".
האבחון על פי השיטה ספג בעבר ביקורת על כך שאינו נערך על ידי אנשי המקצוע שהוכשרו לכך ורשאים לעסוק בו על פי החוק (פסיכולוג, פסיכיאטר או נוירולוג), ושאינו עומד בקריטריונים הסטנדרטיים לאבחון הפרעת קשב וריכוז ולקויות למידה על פי ספרי האבחנות ICD או DSM. עם זאת, יש לשים לב שהמאבחנים בשיטת אלבאום אינם מאבחנים ואינם מצהירים על אבחון לקויות או הפרעות המוגדרות ב-DSM. מכללת אלבאום שמה דגש על הכשרת מאבחנים בתוכנית לימודים מקיפה המיועדת לבוגרי השיטה ולמטפלים מנוסים.
אליהו פוסק

הרב אליהו פוסק (1859 – 1932) שימש כרב במוהליקה ובזלטופול שבאוקראינה, מחבר ספרים תורניים רבים. כונה גם "גאון" ו"שר התורה".
פיצוץ

פיצוץ (דטונציה) הוא גדילת נפח מהירה של חומר ולרוב שינוי מצב צבירתו לגז. ככל שהשינוי מהיר יותר, כך החומר שנוצר נמצא בלחץ גבוה יותר.
הלחץ שנוצר גורם לגל הדף אטמוספירי חזק כשהוא מתאזן עם הלחץ האטמוספירי של הסביבה. אם החומר המתפוצץ כלוא במעטפת חומר אחר הוא יגרום לעיתים לריסוק המעטפת.
סופיה שרלוטה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק

ביוגרפיה

גאורג לודוויג נולדה ב-31 בדצמבר 1722 בהמבורג, לפרידריך וילהלם השני, דוכס שלזוויג הולשטיין-זונדרבורג-בק ולאורסולה אנה, רוזנת העיר דוהנה-שלודין-קארווינדן, בתם של כריסטופר הראשון, רוזן העיר דוהנה-שלודין ומריה פרדריקה, רוזנת העיר דוהנה. ב-25 בינואר 1738 התחתנה סופיה שרלוטה בקניגסברג, עם בן משפחה רחוק, אלכסנדר אמיל דה דוהנה-שלוביטן, אולם הוא נהרג ב-30 בספטמבר 1745 בקרב סור במהלך מלחמת הירושה האוסטרית.
ב-1 בינואר 1750 התחתנה סופיה שרלוטה עם גאורג לודוויג, נסיך הולשטיין-גוטורפ, ממנו נולדו לה 3 ילדים. בשנת 1762 הצטרף גאורג לודוויג לצבא האימפריה הרוסית, ולאחר הדחת פיוטר השלישי, קיסר רוסיה בידי אחייניתו יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה, הועלה גאורג לודוויג לדרגת גנרל-פלדמרשל.
ב-7 באוגוסט 1763 מתה  סופיה שרלוטה בהמבורג, ובדיוק חודש לאחר מכן ב-7 בספטמבר מת בעלה גאורג לודוויג בקיל.
נחום שליט

ביוגרפיה

נחום שליט נולד בתל אביב. סיים בשנת 1960 את בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה "בית צבי". 
תפקידו הראשון בתיאטרון היה במחזמר "פנטסטי" בבימויו של מנחם גולן, שהוצג במועדון התיאטרון בחיפה ב–1962.
בשנת 1966 החל שליט להופיע בתיאטרון הקאמרי. במהלך השנים גילם למעלה מ-150 תפקידים בתיאטראות "האהל", התיאטרון הקאמרי, הבימה, תיאטרון באר שבע ותיאטרוני הילדים והנוער. הופיע בהצגות "האידיוטית" בבימוי יואל זילברג, "השקיעה" בבימוי שרגא פרידמן ו"בלוז למיסטר צ'רלי" בבימוי אברהם ניניו, "המלט" בבימוי קונרד סוינרסקי, "האדרת" בבימוי שמואל בונים, "הנסיכה טורנדוט" בבימוי שמואל בונים, "מלכת אמבטיה" בבימוי דוד לוין, "אופרה בגרוש" בבימוי עודד קוטלר, "הלוך וחזור" בבימוי ארנון תמיר, "קומיקאים" בבימוי הלל מיטלפונקט, "ברווז הפרא" בבימוי יוסי יזרעאלי "יונו והטווס" בבימוי יורם פאלק, "בחורים טובים" בבימוי איציק ויינגרטן, ו"המכשפה" בבימוי מיכאל גורביץ'. 
תפקידו הראשון בקולנוע היה ב–1964, בסרט "הבו בנות לאילת" בבימוי נתן אקסלרוד וליאו פילר. הופיע גם בסרטים "חכם גמליאל", סלמוניקו בבימוי פרדי שטיינהארט, "קוני למל בתל אביב" ו"קוני למל בקהיר" בבימוי יואל זילברג, "חגיגה בסנוקר" בבימוי בועז דוידזון ו"נערת הפרברים" בבימוי ג'ורג' עובדיה.
ב-1998 שיחק בדרמת הטלוויזיה "ארץ קטנה איש גדול" בבימויו של אברהם הפנר. ב-1976 העלה הצגת יחיד בשם "בלוף".בשנות ה-90 ייסד את "קבוצת תיאטרון הזהב" לגמלאים.
היה חבר בוועד המנהל של איגוד אמני ישראל (אמ"י).
שליט היה נשוי בשנות השבעים לזמרת מירי אלוני. הוא נפטר מדום לב ונטמן בחלקת האמנים בבית העלמין ירקון.הוא הותיר אחריו אשה, בן ובת.
דרך חברון

היסטוריה

דרך חברון היא אחת מכמה דרכים עתיקות אשר נסללו בסוף המאה ה-19 מירושלים לערים אחרות. השם "דרך חברון" ניתן לה בדומה לדרכים אחרות שיצאו מירושלים ונקראו על שם היעד אליהן הובילו, וכיום מהווים חלק ממארג רחובות ירושלים החדשה: דרך שכם, רחוב יפו, דרך עזה, דרך בית לחם ודרך יריחו.
דרך חברון היא היום חלק מכביש 60 שהוא כביש אורך ארצי המתחיל בבאר שבע ומסתיים בנצרת. תוואי הכביש עובר לאורך דרך ההר הקדומה, שחצתה את ארץ ישראל לאורכה בעיקר על בסיס תוואי קו פרשת המים הארצי. לכביש חשיבות אסטרסטגית רבה והוא משמש כעורק תחבורה ראשי הן ביהודה והן בשומרון.
הכביש אשר פותח בזמן המנדט הבריטי בארץ, הוביל את התחבורה לאזור קבר רחל, בית לחם, גוש עציון וחברון. לצידו של הכביש נבנו בתקופת המנדט שכונות יהודיות וערביות כגון בקעה, תלפיות ומקור חיים, וכן תחנת הרכבת בעמק רפאים.
ממלחמת העצמאות (1948) ועד למלחמת ששת הימים (1967) נחצה הכביש על ידי הקו העירוני בין ישראל לירדן, וחלקו הצפון-מזרחי (הסמוך לשער יפו, בריכת הסולטאן ומשכנות שאננים) עבר בשטח ההפקר והיה סגור לתנועה. עם איחודה של ירושלים, חזר הכביש להוות עורק תנועה ראשי דרומה ממרכז העיר לכיוון השכונות אבו תור, בקעה, תלפיות, גילה, חומת שמואל ויישובי גוש עציון. לקטע הצפון-מזרחי של הדרך, בין בריכת הסולטאן לשער יפו, ניתן השם "רחוב חטיבת ירושלים", בעוד יתר אורכו של הרחוב ממשיך להיקרא "דרך חברון".
כיום, בדומה לדרך בר לב ורחובות נוספים, היא מהווה חלק מכביש 60 - עורק תנועה ראשי החוצה את ירושלים. בתחילת העשור השני של המאה ה-21 הורחב הכביש ונוסף לו נתיב תחבורה ציבורית כשבעתיד אמור לעבור במרכזו הקו הכחול של הרכבת הקלה בירושלים.
ארבע קרן

תפוצה ובית גידול

בדומה לקרובו הנילגאי גם הארבע קרן אנדמי לתת-היבשת ההודית, ותפוצתו משתרעת החל מדרום הודו עד דרומה של נפאל; בעבר התפוצה הייתה רציפה, אולם כיום מספר אוכלוסיות בצפון ודרום הודו מקוטעות כאשר מרבית האוכלוסייה מצויה במרכז הודו.
בית גידולו של הארבע-קרן כולל יערות נשירים, שיחים צפופים, חורשות, או בסוואנות ה"טאראי" ההודיות.

אקולוגיה והתנהגות

הארבע קרן הוא בעל חיים בודד ופעיל יום בדרך כלל, אשר מצוי בהודו בצפיפות אוכלוסייה נמוכה של 3.6-0.2 אנטילופות לקמ"ר; למרות זאת במקומות מסוימים ניתן לראותו חי בקבוצות קטנות של 4-3 פרטים. בשבי, עונת הרבייה מתרחשת בחודשי הקיץ הגשומים מיולי עד ספטמבר, ובמשך כל התקופה הזאת הזכרים הופכים לאגרסיביים אחד כלפי השני כאשר קרבות ביניהם עלולים לגרום לפציעות קטלניות, באמצעות זוגות הקרניים החדות שלהם; בשאר השנה לעומת זאת הזכרים והנקבות חיים בנפרד. לאחר תקופת היריון של 8-7.5 חודשים, הנקבה ממליטה עופר אחד עד שלושה השוקלים בעת לידתם כ-ק"ג אחד. העופרים שוהים עם אימם במשך שנה ומגיעים לבגרות בסביבות שנתיים.
תזונתו של הארבע-קרן כוללת עלים, פרחים, פקעות ופירות. כקרובו הנילגאי גם הארבע קרן צריך לשתות באופן קבוע על מנת לשרוד, ולכן הוא אינו מתרחק מידי ממקורות מים. הארבע קרן הוא אנטילופה זהירה וחששנית מאוד, ובדרך כלל כשיותקף על ידי טורף הוא יסתתר בשיחים ללא ניע למרות שהוא מסוגל לרוץ בזריזות. בשעת סכנה המבוגרים משמיעים קול אזעקה הנשמע כמו 'פהרונק' צרוד, וכן יש להם קולות שקטים יותר המשמשים כתקשורת עם מבוגרים או עופרים אחרים. הם גם מתקשרים ביניהם באמצעות הפרשת ריח, וזכרים טריטוריאליים ישאירו ערמות גללים בשטחם או יסמנו את הצמחייה באמצעות בלוטות הריח שבצידי העיניים. בדומה לאלקרן הגדות ההליכה והריצה של אנטילופה זאת היא קופצנית . את הארבע קרן ניתן לאלף בקלות כאשר הוא צעיר, אם כי הוא עדין למדי וזקוק לטיפול מיוחד.

איומים ושימור

מצבו של הארבע קרן מוגדר כ-"פגיע" (VU) על ידי IUCN, בשל בירוא יערות, ואובדן בתי גידול לצורך חקלאות. הוא גם מבוקש מאוד על ידי ציידים בתור פוחלץ בשל קרניו המיוחדות, ובמקומות מסוימים בהודו הוא ניצוד גם לבשר. ההערכה היא שנותרו רק 10,000 בטבע, אולם רובם נמצאים באזורים מוגנים מציד. הארבע-קרן רשום בחוק ההגנה של חיות הבר ההודיות אם כי דרושה אכיפה רצינית יותר על הציד. אויביו בטבע הם בעיקר טיגריסים, נמרים הודים, דהולים, זאבים, וחתולי בר אחרים. בשבי תוחלת חייו של הארבע קרן היא עד 10 שנים.
ארכנה

ארכנה (ביוונית: ἀράχνη) היא דמות במיתולוגיה היוונית. היא הייתה אורגת מוכשרת מאוד, וקראה תיגר על אלת החכמה אתנה. כעונש על ההיבריס שלה, היא הפכה לראשונת העכבישים.

הסיפור

המשורר הרומאי אובידיוס, מביא בחיבורו הידוע "מטמורפוזות", את הגרסה המורחבת ביותר של הסיפור. על פי אובידיוס, ארכנה הייתה עלמה מלידיה, אשר "מוצאה מדלים ודל מעונה". אמה מתה עליה, ואת אומנות האריגה למדה מאידמון מהעיר קולופון. עד מהרה היא עשתה לה שם בלידיה כאורגת מוכשרת, ואפילו הנימפות באו כדי לזון את עיניהן ביצירותיה, "כי אכן אומנות טהורה היא". 
ארכנה הייתה כה גאה במעשה ידיה, עד שטענה שהיא מסוגלת לארוג טוב יותר מאתנה - אלת החכמה, האמנות, הצדק והאריגה. אתנה לבשה צורה של אשה זקנה, ויעצה לארכנה להתגאות במעשה ידיה בקרב בני האנוש, אך לא לקרוא תיגר על האלים שהם בני אלמוות. ארכנה לעגה לזקנה, והצהירה שהיא טובה יותר באריגה מאתנה, והעובדה: אתנה אינה מגיעה להתמודדות "למה לא באה? למה תתחמק ממלחמת?". אתנה הזועמת פשטה מיד את דמות הזקנה וניצבה מול ארכנה במלוא הדרה. ארכנה סירבה בגאוותה להיכנע והשתיים ניגשו מיד לתחרות.
אתנה רקמה את העימות שלה עם פוסידון - אל הים. השניים התחרו מי יהיה הפטרון של העיר אתונה. האתונאים בחרו באתנה. ארכנה לעומת זאת בחרה להציג שלל סצנות המציגות את פשעיהם של האלים. אתנה זעמה על הנושא שבו בחרה ארכנה אולם "על אף קנאתה לא יכלה לגנות את הרקם". לפיכך היא קרעה בזעם את האריג המושקע, וחבטה בארכנה. ארכנה האומללה תלתה את עצמה, אולם אז נכמרו עליה רחמיה של אתנה, והיא הפכה אותה לעכביש תוך שהיא מצהירה: "ככה חיי סוררה, אך על חבל המשיכי חייך!". אובידיוס מסיים את הסיפור במילים: "אך עדיין היא רוקמת את רקמתה ובדמות עכביש היא טווה את חוטיה".
פליניוס הזקן טוען שהיה לה בן בשם קלוסטר, אשר נודע גם הוא כמחדש בתחום האריגה. הסיפור כולו הוא ככל הנראה משל המתיימר לטעון שהאדם למד את האריגה מהעכביש.

ארכנה בתרבות הפופולרית

המונח "ארכנופוביה" משמש כיום לתיאור פוביה ספציפית של אדם מעכבישים.
בסדרת הטלוויזיה "הרקולס: המסעות המופלאים" ארכנה מתוארת כמפלצת אשר חציה אדם וחציה עכביש. בספר "אות אתנה", אשר הוא השלישי בסדרת "גיבורי האולימפוס" מאת ריק ריירדן, ארכנה מתוארת כשומרת של הפסל "אתנה פרתנוס" אשר נגנב בידי הרומאים.
אסטרואיד 407 Arachne שהתגלה על ידי מקס וולף נקרא על שמה.
ג'ייסון קולינס

ביוגרפיה

קולינס נולד בשכונת נורת'רידג', שבלוס אנג'לס. אחיו התאום, ג'רון אף הוא שחקן מקצוען ב-NBA. שניהם בוגרים של בית הספר התיכון הרווארד-ווסטלייק שבלוס אנג'לס. לצידם שיחק בקבוצת הכדורסל הקומיקאי ג'ייסון סיגל. הוא המשיך בלימודיו באוניברסיטת סטנפורד ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה, סטנפורד קרדינל. הוא סיים את קריירת המשחק שלו בליגת המכללות במקום הראשון בהיסטוריה של סטנפורד, בקליעה מהשדה באחוזים (0.608) וחמישי בחסימות (89).
בשנת 2001 נבחר קולינס על ידי יוסטון רוקטס בדראפט ה-NBA במקום 18.
בעונתו הראשונה ב-NBA, ‏2001/2002, בקבוצת ניו ג'רזי נטס, השיגה קבוצתו של קולינס את המאזן הטוב ביותר בהיסטוריה של המועדון ב-NBA,‏ 30-52. קולינס וחבריו סיימו במקום הראשון באזור המזרחי. היה לו תפקיד חשוב בסדרת גמר ה-NBA נגד הלוס אנג'לס לייקרס. בגמר הם נוצחו בסוויפ (4-0) על ידי הלייקרס של שאקיל אוניל וקובי בראיינט. שנה לאחר מכן, בתפקיד הסנטר המוביל של הקבוצה קבוצתו הגיעה שוב לסדרת גמר ה-NBA, אך נוצחה, הפעם על ידי סן אנטוניו ספרס 4-2. היו אלה שתי העונות היחידות בהיסטוריה של הקבוצה שבהן היא הגיעה לסדרת גמר ה-NBA.
למרות תחילת עונה חלשה 2003/2004 קבוצתו הנטס הצליחה לסיים ראשונה בבית האטלנטי, והדיחו בסוויפ את הניו יורק ניקס בסדרת הפלייאוף הראשונה. בחצי גמר המזרח הנטס הודחו על ידי דטרויט פיסטונס, שזכתה באליפות. 
בתחילת עונת 2004/2005 חתם קולינס על חוזה בסך 25 מיליון דולר ל-5 שנים.
מספר החולצה בו בחר קולינס בקבוצתו וושינגטון ויזארדס הוא 98, לזכרו של מת'יו שפרד שנרצח בשנת 1998, על רקע של פשע שנאה, בשל היותו הומו, "כהצהרה למעני, למשפחתי ולחבריי".
תסמונת וולאנס

תסמונת וולאנס (באנגלית: Wellens' syndrome) היא כינוי לתבנית מסוימת בא.ק.ג. המעידה על היצרות משמעותית בעורק הקורונארי המכונה "left anterior descending" (הידוע גם כ-LAD), בחולה עם הסתמנות קלינית של אנגינה לא יציבה. במקור בנויה התסמונת משתי תבניות נפרדות בא.ק.ג. (A ו-B), אך כיום נחשבות שתי התבניות כהתפתחות אחת של השנייה. במהלך התסמונת יופיעו בתחילה גלי T ביפאזיים בלידי החזה הקדמיים, כאשר בהמשך ישתנו גלי ה-T ויעשו הפוכים, סימטריים ובדרך כלל עמוקים (מעל שני מילימטרים).
התסמונת תוארה לראשונה במחקרו של היי וולאנס בשנת 1982 שבוצע על תת-קבוצה של חולים עם הסתמנות של אנגינה בלתי יציבה. במחקרו המקורי הופיעה התסמונת בכ-18 אחוזים מן החולים.
נוכחות של תבנית המתאימה לתסמונת וולאנס בא.ק.ג. טומנת בחובה ערך אבחנתי ופרוגנוסטי משמעותיים. בקבוצת המחקר המקורית של וולאנס כ-75 אחוזים מהחולים לקו באוטם בקיר הקדמי של שריר הלב כתוצאה מהחסימה. 69 אחוזים מהחולים שסבלו מחסימה משמעותית (70 אחוז חסימה או יותר) הציגו את השינויים בא.ק.ג. ואילו ב-89 אחוזים מהחולים שהציגו את התסמונת בא.ק.ג. נמצאה חסימה משמעותית.
במקרים נדירים מקושרת תסמונת וולאנס בא.ק.ג. גם להסתמנות קלינית של טקצובו.