google/wiki40b huggingface dataset:
קבר בני חזיר

קבר בני חֵזיר הוא מערת קבורה בנחל קדרון שבירושלים. הקבר מתוארך לתקופת החשמונאים, והוא חצוב כולו בתוך הצוק. לצדו של הקבר ניצב קבר זכריה וסמוך לו ניצב יד אבשלום.
כתובת עברית שנחקקה כנראה בתקופה החשמונאית ונמצאת מעל המערה מלמדת כי במערה קבורים משפחת כוהנים מבני חֵזיר:
זה הקבר והנפש שלאלעזר חניה יועזר יהודה שמעון יוחנן בני יוסף בן עובד יוסף ואלעזר בני חניה כהנים מבני חזיר.
מכתובת זו מסתבר שהמערה שימשה את משפחת בני חֵזיר במשך כמה דורות. כמו כן ניתן ללמוד על עושרה של משפחה זו, שיכלה להרשות לעצמה חציבת קבר בנחל קדרון, מול הר הבית.
אבי המשפחה היה בראש החותמים על אמנת נחמיה, ומכאן שהיה ממנהיגי היהודים בתקופה זו.
במקרא נמנית בני חֵזיר (דברי הימים א', כ"ד, ט"ו; נחמיה, י', כ"א), בין 24 משמרות כהונה, מוסד שהמשיך להתקיים בימי בית שני.
מלכיור דה ווה] ושמואל קליין העלו את ההשערה כי אין המדובר אלא במשפחתו של ביתוס המפורסם, שעל שמו נקראו הבייתוסים.
בכתובת ישנו ציון של "נפש" (מבנה מיוחד ומפואר שנבנה לצד הקבר או עליו, כגון יד אבשלום), אך נפש זו לא נמצאה. הארכאולוגים משערים שמעל הקבר אכן הייתה קיימת נפש שנהרסה במשך הזמן.
סגנון הקבר מושפע מהאדריכלות היוונית בלבד (שני עמודים בעלי כותרות דוריות) וללא השפעת אדריכלית מזרחית.
המסורת היהודית בעבר קישרה את המערה עם "בית החפשית" בו ישב עוזיהו מלך יהודה לאחר שהצטרע עד יום מותו.

חזית הקבר

חזית הקבר מתחלקת לשני חלקים. החלק הימני, המהווה את הכניסה האורנמנטלית לקבר, בנוי בסגנון היווני Distylos in Antis - שני עמודים בין שתי אומנות. החזית משתייכת לסדר הדורי, ובניגוד לשאר מצבות נחל קדרון הסמוך, היא עשויה כולה בסגנון יווני אחיד, בלא ערבוב סגנונות שונים, ובלא השפעות רומיות. עם זאת, יש בחזית כמה חריגות מהסדר הטהור: רוחב הטריגליף עולה על גובהו, אין מתחתיו סרגל, ומניין הטיפות הוא שלוש, במקום שש.
החלק השמאלי, הוא חזית דמה של מבנה שבחלקו התחתון ניתן לראות דלת העומדת שקועה בין שתי אומנות. חלקו העליון של המבנה נעלם במהלך הדורות, ושחזורו האפשרי כולל פירמידה, בדומה לקבר זכריה הסמוך, או המשך ישר של המבנה התחתון, עם חלון-דמה משושה במרכזו.
איקלינגאס

אילן יוחסין

      מלכי מרסיה          שליטים זרים
הערה: בתרשים מוצגים רק אישים בעלי חשיבות היסטורית, לרבות כלל המלכים לבית איקלינגאס, כמו גם דמויות אחרות בעלות חשיבות בהבנת תולדות המשפחה.
מקור:
קפטן נמו

קפטן נמו (nemo בלטינית פירושו "אף אחד") הוא דמות בדיונית פרי יצירתו של הסופר ז'ול ורן בספרו 20,000 מיל מתחת למים. הוא מופיע כמפקד הצוללת נאוטילוס. בסיום הספר הוא נעלם, בעת סחיפתה של הצוללת למערבולת. הוא מופיע מחדש בספרו האחר של ז'ול ורן, אי התעלומות. ז'ול ורן מביא בספר "אי התעלומות" את הסיפור האישי של קפטן נמו ומגלה כי הוא היה למעשה נסיך הודי.

מדען, סופר ואמן

לפי "אי התעלומות", שמו המקורי של קפטן נמו היה הנסיך דָּקָר, בנו של רג'ה הודי. בגיל עשר הוא נשלח ללימודים באירופה. בכוונת אביו היה שבבוא היום יילחם לשחרור הודו משלטון האימפריה הבריטית. הוא למד מדעים, ספרות ואמנות. בתור מדען הוא הכיר את תגליות המדע. בתור אמן הוא העריך יצירות אמנות ובהכירו היטב את אירופה, היה גם למדינאי. הוא שנא את אנגליה ולכן הוא לא ביקר בה מעולם. הוא חשב על הדרכים לבטא את שנאתו לאימפריה המושלת בארצו ועל הדרך לנקום בה.

שנאה ונקמה

בשנת 1849 חזר להודו, נשא לאישה בת אצילים ונולדו להם שני ילדים. בשנת 1857 פרץ בהודו המרד הגדול. הנסיך דקר היה בראש המורדים, והוא נפצע עשר פעמים במהלך הקרבות. המרד דוכא ומשפחתו הוצאה להורג. הנסיך אסף אליו 20 איש מנאמניו ויחד עם שארית הונו הוא הגיע לאי נידח באוקיינוס האטלנטי. באי הקים מספנה לבניית הצוללת נאוטילוס. הוא תכנן את קיומו בים כך שלא יצטרך ליצור קשר עם בני אדם. זאת, עד אשר פגש באוניית המלחמה האמריקאית "אברהם לינקולן". ההמשך מובא בספר "20,000 מיל מתחת למים".

נסיך פולני?

בטיוטה הראשונה לספר "20,000 מיל מתחת למים", שיצא לאור בשנים 1869-1870, קפטן נמו הוא אציל פולני. האציל נושא עמו רגש נקם בשל רצח בני משפחתו בעת הדיכוי הרוסי את פולין בשנים 1863-1864. המוציא לאור של ספרי ז'ול ורן חשש כי שוק הספרים הרוסי יחרים את הספר החדש אשר פוגע בדימוי של האימפריה הרוסית שהייתה אז בעלת בריתה של צרפת. לכן, בספר "20,000 מיל מתחת למים" נשאר המניע של קפטן נמו לשנאה ולנקמה בגדר תעלומה. רק חמש שנים לאחר מכן, בשנים 1874-1875, עם פרסום ספרו אי התעלומות, ז'ול ורן העלה על הכתב את הפרט שקפטן נמו הוא נסיך הודי לשעבר.
צבי הירשפלד (חלוץ)

צבי הירשפלד, (1878 – 18 במרץ 1962) היה חלוץ וחקלאי ישראלי. חבר ועד העיר ליהודי ירושלים ומקים הרפת העברית הראשונה בירושלים. היה מנהל לשכת העבודה של ירושלים, חבר קבוצת הירקות של ברל כצנלסון ונמנה עם מייסדי נהלל. זוכה פרס העבודה לשנת 1959. הרבה בכתיבת מאמרים בעיתונות התקופה.

ביוגרפיה

הירשפלד נולד בברשאד, האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה) למשפחה חרדית. אביו שמריהו עבד כמוכס ועסק בחכירת ה"טקסה" בעיר. בצעירותו למד בחדר, קיבל השכלה כללית אצל מורים פרטיים והיה חבר תנועת התחייה. בהיותו בן 14, בעקבות פוגרומים היגרה המשפחה לשיקגו, שם למד הנדסה ותורת הכלכלה בפוליטכניון והכיר את אליעזר יפה ואלימלך לוין. הירשפלד הצטרף לארגון האיכר הצעיר ובשנת 1911 עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. הוריו ואחיו ישראל הירשפלד עלו אחריו.
לאחר שארגון האיכר הצעיר לא הצליח לקיים את תוכנית היישוב בכנרת, חבריו התפזרו והירשפלד החליט להישאר בקרבת משפחתו בירושלים ולשפר את התזונה בעיר. הוא הקים רפת בקרבת שכונת בית ישראל ושכונת הבוכרים וסיפק חלב טרי ונקי לתושבים. כן היה חבר בקבוצת הירקות של ברל כצנלסון שפעלה ברח' צלאח א-דין. במקום זה אף מצא יחד עם כצנלסון מסתור מן הטורקים אחרי שאיבד חסינותו בשל היותו בעל אזרחות אמריקנית.
בירושלים נפגש בימי מלחמת העולם הראשונה עם רעייתו שרה רייכלין, שעבדה כאחות מיילדת אצל הד"ר סגל ובהשפעתו עזבה את מקצועה, רכשה פרות והפכה לשותפתו ברפת. הם נישאו בנובמבר 1914 והיו הורים לבת יחידה, ברוריה אורן (וולף).
בגמר מלחמת העולם, הירשפלד נענה לבקשתם של רחל ינאית וא. סוקניק לשמש כמנהל משרד העבודה בירושלים והממונה על ארגון הפעולות של קפא"י.
עם ראשית הקמתו של הארגון להקמת מושב העובדים הראשון בארץ ישראל, צבי ושרה הירשפלד הצטרפו לשורות חבריו. הירשפלד פעל לצידו של המהנדס נחום פפר והתמנה לממונה על סלילת כביש חיפה-ג'דה וכביש נצרת-עפולה מטעם המחלקה לעבודות ציבוריות של מפלגת הפועל הצעיר. כמו כן היה המקשר העיקרי בין המחלקה לעבודות ציבוריות לבין ממשלת המנדט. כשעלה הארגון למושב העובדים הראשון ושאר הגופים להתיישבות על אדמתם בעמק יזרעאל, היה הירשפלד המקשר בין המתיישבים לבין באי כוחו של השלטון בנצרת ונתקבל כ"מוכתר" הבלתי נבחר של יישובי העמק.
בשנות קיומו הראשונות של מושב נהלל היה מפעיליו המרכזיים. לאורך השנים היה חבר בהנהלת תנובה, בהנהלת החקלאית והרבה בכתיבת מאמרים לעיתוני "הפועל הצעיר", "הארץ" ו"דבר". היה פעיל בהתאחדות מגדלי הבקר בארץ ישראל וב-1943 השתתף בכנס הרפתנים בדגניה א' וניצל מ"אסון הרפתנים".
ב-1959 הוענק לו ולאשתו שרה פרס העבודה מטעם הוועד הפועל של ההסתדרות, בהגיעם לגיל 80.
הירשפלד נפטר -י' באדר ב' תשכ"ב (18 במרץ 1962).
ג'וש כהן

קריירה

כהן שיחק בליגת הקולג'ים של ארצות הברית בקבוצת הכדורגל של אוניברסיטת קליפורניה בשנים 2010–2013, ובמדיה שיחק 51 משחקי ליגה. בעונת 2012 היה השוער בעל אחוז הספיגות הנמוך ביותר ואחוז ההצלות הגבוה ביותר.
ב-25 בינואר 2014 זומן לשבוע מבחן בקבוצת הכדורגל פילדלפיה יוניון, אך הקבוצה החליטה לוותר עליו.
לאחר הקולג' הופיע 11 הופעות בבורלינגהאם מליגת USL השנייה, ורשם אחוז ספיגות נמוך של 0.6 ספיגות למשחק.
ב-10 באוגוסט 2015 חתם באורנג'קאונטי בלוז, ושיחק במדיה בעונות 2015 ו-2016.
ב-2018 עבר לשחק במדי סקרמנטו, וזכה במקום השני בתואר "השוער המצטיין של העונה".
ב-19 ביולי 2019 סיכם לשנתיים במכבי חיפה, שלא הייתה צריכה לשלם דמי העברה, וב-22 ביולי חתם באופן רשמי וירוויח 120 אלף דולר לעונה. ב-21 בספטמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד הליגה 0–1 למכבי תל אביב, לאחר שהחליף את השוער הראשון של הקבוצה, גיא חיימוב, שנפצע.

חיים אישיים

לכהן תואר ראשון בביו-הנדסה ובמדעי המחשב.
ביצורים

ביצורים הם מבנים צבאיים שנועדו ללוחמה הגנתית. גורמים שונים השתמשו בביצורים לאורך אלפי שנות היסטוריה, במבחר רחב של עיצובים הולכים ומורכבים. הפעולה של שיפור ההגנה של אזור מסוים נקראת "ביצור". מבנים מבוצרים נקראים מבצרים. ביסוד הביצורים עומדות שתי תכליות עיקריות: מניעת מעבר וחדירה של כוחות עוינים, והגנה על מתחם מסוים (ועל מערך ההגנה עצמו) מפני פגיעות פיזיות כגון ירי קליעים.
שטורמפיהרר

שטורמפיהרר (בגרמנית: sturmführer, מילולית: "מנהיג סער זוטר") הייתה דרגה צבאית של המפלגה הנאצית שהחל כתואר בשימוש האס אה (SA) ב-1925 והפכה בפועל לדרגת SA בשנת 1928.

סקירה

מקורות הדרגה הם ממלחמת העולם הראשונה, כאשר התואר "שטורמפיהרר" שימש את מנהיגי כוחות הסער הגרמניים ופלוגות פעולה מיוחדות. 
בשנת 1930 הפכה דרגת שטורמפיהרר לדרגת הקצונה הנמוכה ביותר של כמה מארגוני המפלגה הנאצית, כולל ה-SA. התואר שימש גם כדרגת אס אס עד לשנת 1934, כאשר אחרי ליל הסכינים הארוכות, ה-SS שינתה את הדרגה לאונטר-שטורמפיהרר, המקבילה ללויטננט (OF-1b) בצבא. וריאציות אחרות של שטורמפיהרר כללו את אובר-שטורמפיהרר והאופטשטורמפיהרר, דרגות המקבילות בהתאמה לאובר-לויטננט והאופטמן בצבא.
ג'יין לינץ'

חייה האישיים

לינץ' נולדה וגדלה בדולטון שבאילינוי. אמה היא עקרת בית ואביה בנקאי. היא גדלה למשפחה אירית קתולית. היא קיבלה תואר ראשון בתיאטרון מאוניברסיטת אילינוי הממלכתית, ותואר נוסף בתיאטרון מאוניברסיטת קורנל. היא גרה בצ'לסי במשך שנה וחצי. לינץ' היא לסבית מוצהרת והיא נישאה ללרה אמברי, פסיכולוגית קלינית, ב-31 במאי 2010, והתגרשה ממנה בשנת 2014. לינץ' סובלת מחירשות באוזן אחת.

קריירה

ללינץ' יש רקע נרחב בתיאטרון. היא שחקה במחזה "הו אחות, אחותי" אשר הופק במקור בשנת 1998. סרט הפריצה שלה היה "כוכב התערוכה" משנת 2000.
לינץ' היא גם שחקנית טלוויזיה. היא שיחקה עם ג'ון האנה וויליאם פיכטנר ב-"MDs" של שנת 2002 והופיעה בהופעות אורח בסדרות טלוויזיה רבות. בהן "פרקליטי אל איי", "הבית הלבן", "חברים", "פליסיטי", "משפחה בהפרעה", "העשב של השכן", "בוסטון ליגל", "ישנן בנות", "בנות גילמור", "כריסטין הישנה", "מחשבות פליליות" ו"מונק", "הסימפסונים", "icarly" ו"העולם של ריילי".
לינץ' כיכבה בסרטים רבים כמו: "ההפך", "הכי טוב בשלג", "בתול בן ארבעים", "הצ’יפמאנקס", "קופים בחלל", "עוד סיפור סינדרלה" ו"עידן הקרח 3: עלייתם של הדינוזאורים".
משנת 2009, לינץ' מופיעה בתוכנית הטלוויזיה "glee". היא זכתה לביקורות רבות על תפקידה כמאמנת המעודדות, סו סילבסטר. מרי מקנמארה, כתבת לוס אנג'לס טיימס כתבה "לינץ' לבדה גורמת ל-glee להיות שוות צפיה". ב-2010 זכתה לינץ' בפרס גלובוס הזהב ובפרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה ב-glee, וכמו כן בפרס בחירת הקהל. ב-2011 הנחתה את טקס פרסי האמי ה-63.
בשנת 2004 התארחה לינץ' בסדרה "חברים" בתור תפקיד קטן של מתווכת דירות, דיבבה בסדרת האנימציה "אב הגאווה", ושיחקה בסברט הנעורים "מסיבת פיג'מות" לצד ג'ף גרלין. בשנת 2006 שיחקה בקומדיה "הבלתי משודכים" לצד ונדי מקלנדון-קובי, וירדה מהאוויר לאחר 13 פרקים. בנוסף לינץ' התארחה בסדרה "iCarly" של ניקלודיאון, שם גילמה את אמה של סאם פאקט, אחת השחקניות הראשיות בסדרה. בשנת 2009 שיחקה בקומדיה "נערת מזג האוויר", ושיחקה בקומדיה "חופשת אביב מטורפת" לצד איימי פולר. בשנת 2011 התארחה לפרק אחד בסדרה הקומית "טיפול אונליין" ברשת שואוטיים בכיכובה של ליסה קודרו.  
בשנת 2013 שיחקה בקומדיה "ילדים בוגרים של גירושין" לצד ג'סיקה אלבה. בשנה זו קיבלה לינץ' כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.   
בשנת 2016 התארחה בסדרת הטלוויזיה הקומית "פסטיבל התאומים", בכיכובה של ג'ואי קינג. 
בשנת 2017 החלה לשחק בסדרת הדרמה "הטובות לקרב" בתור סוכנת FIB, ובשנת 2018 שבה עם דמות זו לעונה השנייה. בשנת 2018 גם דיבבה את דמותה של סמלת טמורה ג'ין קלהון בסרט "ראלף שובר את האינטרנט". 
בשנת 2019 החלה לדבב בתפקיד ראשי בסדרה "חלל אינסופי", ואת מרדית' בסדרה "טוקה וברטי" בנטפליקס. בשנה זו זכתה לינץ' בפרס אמי לשחקנית אורחת בסדרה קומית על משחקה בסדרה "גברת מייזל המופלאה" כסופי לנון.
שאפקואנסה

מהקמתה ועד העפלתה לליגה הבכירה

הקבוצה הוקמה במאי 1973 מאיחודן של אתלטיקו שאפקואנסה ואינדפנדנטה.
ב-1977 זכתה בתואר הראשון שלה כשזכתה באליפות מדינת סנטה קטרינה כשגברה על אוואיי בגמר 0–1. ב-1978 העפילה לראשונה בתולדותיה לליגת העל הברזילאית, בעונה שהשתתפו בה כמאה קבוצות והיא סיימה במקום ה-51, עונה לאחר מכן סיימה במקום ה-93.
ב-2002 הקבוצה שינתה שמה ל-Associação Chapecoense Kindermann/Mastervet. ב-2006 חזרה לשמה הקודם וזכתה שוב בגביע סנטה קטרינה. ב-2007 הקבוצה זכתה באליפות מדינת סנטה קטרינה בפעם השלישית ובשנת 2011 בפעם הרביעית.

הצמיחה

ב-2016 הקבוצה העפילה לראשונה בתולדותיה לגמר טורניר בינלאומי, גמר גביע סודאמריקנה, לאחר שגברה על סן לורנסו בחצי הגמר, בזכות חוק שערי חוץ.

השיקום

לאחר האסון הודיעו ראשי המועדון, שלא הצטרפו לטיסה ולכן נותרו בחיים, כי המועדון ימשיך לשחק בליגה הברזילאית ויתבסס על שחקנים מושאלים. בעונת 2017 הקבוצה התמודדה לראשונה בסופרקאפ הדרום אמריקאי, גביע רקופה סודאמריקנה (בו הפסידה לאתלטיקו נסיונל 5-3 בסיכום שני המשחקים) ובשלב הבתים של ליגת האלופות של דרום אמריקה, גביע ליברטדורס. במאי 2017 היא זכתה בתואר ראשון לאחר האסון: אליפות מדינת סנטה קתרינה.
ארנסט פיימן

חייו

נולד למשפחה גרמנית, בעיירה קטנה בממלכת הנובר. במהלך מלחמת שבע השנים נשלח למערכה מול הצרפתים. לאחר המלחמה עקר לשלזוויג הולשטיין, אז בשליטת דנמרק, התגייס לצבא המלכותי הדני וטיפס בסולם הדרגות. כאשר החלו המלחמות הנפוליאוניות כבר היה פיימן מפקד הצבא הדני. דנמרק-נורווגיה תמכה בצרפת, והבריטים חששו שהצי הצרפתי ילכוד את הצי המלכותי הדני. ולכן הצי הבריטי יצא לכיוון הבירה קופנהגן ב-1807 בפיקודו של ג'יימס גמביר. ומשסרבו הדנים להיכנע הופגזה העיר קשות עד לכניעתה. פיימן נפצע במהלך ההפגזות, לאחר שהובס נפוליאון בונפרטה נידון פיימן למוות אולם קיבל חנינה ממלך דנמרק.
בית הילד - נווה מיכאל

הצוות הטיפולי

הצוות הטיפולי כולל ראש צוות, עובדים סוציאליים, פסיכולוג קליני, פסיכיאטרית, מרפאים בעיסוק, מטפלים באמצעות אמנויות, קלינאית תקשורת, אנשי חינוך, ובנות שרות לאומי המשמשות כמדריכות.
הילדים מושמים במשפחתונים קטנים ובהם צוות, המורכב ממשפחה אורגנית ואנשי צוות נוספים. אנשי הצוות מקבלים הדרכה מאנשי הצוות המקצועיים במקום.
פוספוגלוקומוטאז

פוספוגלוקומוטאז הוא אנזים, ממשפחת אנזימי המוטאז, המצוי בכל תא צמחי ואנימלי. תפקידו הוא העברת קבוצת פוספט על מונומר של גלוקוז מעמדה 1' לעמדה 6' במולקולה או ביצוע הפעולה ההפוכה.

התגובה המזורזת

פוספוגלוקומוטאז מזרז את ריאקצית ההעברה התוך-מולקולרית של קבוצת הפוספט הנמצאת על מולקולת גלוקוז. ליתר דיוק, הפוספט הנמצא על פחמן מספר 1 במטבוליט גלוקוז-1-פוספט עובר לעמדה מספר 6 בגלוקוז, לקבלת גלוקוז-6-פוספט. זוהי ריאקציה הפיכה היכולה להתרחש בתאים לשני הכיוונים.

בגליקוגנוליזה (פרוק גליקוגן)

גלוקוז-1-פוספט נוצר מביקוע גליקוגן על ידי האנזים גליקוגן פוספורילאז. על מנת שתוצר זה יוכל להיכנס לתהליכים מטבוליים, כגון, תהליך הגליקוליזה הוא עובר איזומריזציה לגלוקוז-6-פוספט, על ידי פוספוגלוקומוטאז.

בגליקוגנזה (סינתזת גליקוגן)

בריכוזים גבוהים של גלוקוז-6-פוספט האנזים פוספוגלוקומוטאז מזרז את הריאקציה ההפוכה: גלוקוז-6-פוספט עובר איזומריזציה לגלוקוז-1-פוספט. זהו השלב הראשון בסינתזה של גליקוגן מיחידות גלוקוז. בשלבים הבאים יווצר UDP-גלוקוז, שבעזרת האנזים גליקוגן סינטאז ישמש מולקולת הסובסטרט שתאפשר הוספת הגלוקוז לגליקוגן.
פצצה

פצצה היא כלי נשק בדמות מתקן נפץ, העשוי לרוב ממכל מתכתי הממולא בחומר נפץ. חומר נפץ זה מתפוצץ ויוצר הרס רב לרוב כתוצאה מהדף ורסיסים.
פיצוץ הפצצה נעשה על ידי מנגנון המכונה מרעום. מרעום זה יכול להיות מופעל על ידי קוצב זמן, שלט רחוק או חיישן מסוג כלשהו: חיישן לחץ אטמוספירי (לפיצוץ בגובה מסוים), מכ"ם,  חיישן מגע או קרבה (חש את המרחק מהמטרה).
המונח "פצצה" משמש כיום בחוגים המקצועיים בעיקר לתיאור מתקני נפץ בלתי ממונעים המוטלים ממטוסים כנגד מטרות על פני הקרקע או הים. מתקני נפץ אחרים בשימוש צבאי הם רימונים, פגזים, מטעני עומק, טילים ומוקשים. בקרב הציבור הרחב, המונח "פצצה" משמש גם כמילה נרדפת למטען חבלה.

סוגי פצצות

ישנם שלושה סוגים עיקריים של פצצות: קונבנציונליות (ממולאות בחומר נפץ), פצצות מצרר ופיזור (ממולאות בתחמישים, כימיקלים או חומרים אחרים המפוזרים טרם הפגיעה) ופצצות גרעין (המסתמכות על ביקוע גרעיני או היתוך גרעיני ליצירת הנזק).
הפצצות הפשוטות, מכונות פצצת שימוש כללי (ש"כ) או "פצצות ברזל", אינן בעלות יכולת הנחיה או יכולת תמרון. טרם המצאת מחשבי ההפצצה, היה זה תפקידו של המטילן או הטייס לשחרר את הפצצות ברגע הנכון על מנת לפגוע במטרה. עם התקדמות המחשבים (בשנות ה-60 של המאה ה-20) ההטלה מתבצעת אוטומטית על ידי מחשב ההפצצה ברגע הנכון תוך חישוב של מהירות המטוס, זווית צלילתו, משקל הפצצות וגורמים נוספים רבים.
"פצצה חכמה" היא פצצה מונחית אשר מורכבת עם מערכת ניווט והנחיה להשגת יכולת תמרון של הפצצה ולמטרתה. אמנם מדובר במנגנון הדומה למנגנון המשמש בטיל, אך ללא הנעה עצמית יכולת התמרון אל המטרה מוגבלות בהשוואה לטילים. תנועה התמרון של פצצות חכמות מכונה "גלישה".
הפצצה רבת העוצמה ביותר (שאינה גרעינית) היא הפצצה הרוסית "אבי כל הפצצות" (Father of all bombs) השקולה ל-44 טון TNT. אחריה באה הפצצה האמריקאית MOAB שפירושה: Massive Ordnance Air Blast ("חימוש נפיץ אווירי מסיבי"), שידועה גם בשם: "Mother of all bombs" בפי החיילים האמריקנים, ושקולה ל-11 טון TNT.
בלומינגדיילס

רקע

במהלך שנות השמונים של המאה ה-20 התפשטות השוק הקמעונאי התרחבה באופן חסר תקדים. חנויות חדשות נפתחו בחוף המזרחי, בפלורידה, שיקגו ובדאלאס, טקסס.
ב-14 בפברואר 2008 הודיעה חברת האם מייסיס כי בכוונתה להיכנס לשוק בפניקס, אריזונה. אריזונה הייתה המדינה ה-13 בארצות הברית שיש בה חנות בלומינגדיילס, כאשר החנות הזו היא העשירית במערב ארצות הברית וה-41 של הרשת.
ב-4 בינואר 2012 הודיעה בלומינגדיילס על סגירת ארבע חנויות. הסגירה המשמעותית ביותר היה ב"קניון אמריקה" בבלומינגטון, מינסוטה. בנוסף סגרו את שעריה חנות לבית במרכז אוקברוק באוק ברוק, אילינוי, חנות "קו מלא" בקניון פרימטר דנוודי, ג'ורג'יה, וחנות בקניון ויינט פלינט בצפון בת'סדה, מרילנד.
ב-3 בינואר 2013 הודיעה בלומינגדייל על סגירת חנות לבית בקניון האופנה לאס וגאס.
מיץ ענבים

בהלכה

ברכתו של מיץ הענבים היא "בורא פרי הגפן", בשונה ממיצים של פירות אחרים, שברכתם "שהכל", כמו כן מובא בתלמוד היתר לקדש על 'יין מגיתו' שהוא למעשה מיץ ענבים שנסחט זה עתה בגת. יש הטוענים שההיתר ניתן בדיעבד בשל יוקרו של היין בתקופה ההיא
מיץ ענבים שעבר תהליך פיסטור, לרוב הדעות דינו כמיץ ענבים לכל דבר, מברכים עליו הגפן ויכולים לקדש עליו לעומתם הגאונים סוברים כי ברכתו שהכל, ויש הסבורים כי לא יכול להוות תחליף ליין במצוות הטעונות כוס של ברכה, הרב אליעזר מלמד סבור כי נכון לקיים את מצוות הקידוש דווקא ביין, ובפרט במצוות שתיית ארבע כוסות בליל הסדר. מאידך, לדעת הרבה מן הפוסקים ניתן לכתחילה לקדש על מיץ ענבים.
כיום, רוב היהודים העורכים קידוש בשבת משתמשים במיץ ענבים (מפוסטר). סקר שנערך בשנת 2002 העלה ששני שלישים מהאוכלוסייה בישראל שותים מיץ ענבים לארבע כוסות של ליל הסדר, אולם בקרב הציבור החרדי מקפידים רבים על שתיית יין דווקא למצוות ארבע כוסות.
מהלל העדני

ר' מהלל העדני (27 בדצמבר 1883, כ"ח בכסלו תרמ"ד - 9 באוקטובר 1950, כ"ח בתשרי תשי"א) היה איש עסקים, פעיל ציוני, סופר עברי ופרשן מקרא. מהדמויות הבולטות ביהדות עדן בתחילת המאה העשרים. לאחר עלייתו לארץ ישראל ב-1930 יזם מפעלי תעשייה זעירה בתל אביב, וחיבר חיבורים רבים בעברית.

ביוגרפיה

מהלל העדני נולד בשם מהלא יעקב בעיר עדן, בעת שהייתה קולוניה בריטית (כיום בתימן), בשנת 1883 לאביו ר' שלום ולאמו אסתר. משפחתו הייתה בקשרי נישואין עם משפחת בנין, מראשי יהדות עדן. בילדותו למד בתלמוד תורה מקומי, עם מורי נערץ שהשריש בתלמידיו חיבה מיוחדת לתנ"ך. 
כשגדל עסק בתעשייה זעירה, וייסד בעדן מפעלים קטנים לקרח ולייצור סיגריות. הוא היה לדמות בולטת בקרב יהדות עדן ומראשי אגודת הצדקה "סוכת שלום" שסייעה לעניי הקהילה. הוא שיחק תפקיד מרכזי בחיזוק קשרי הקהילה לקרנות הלאומיות, למוסדות הציוניים וליישוב היהודי בארץ ישראל, ובהקמת מוסדות חינוך עבריים-מודרניים בקהילה. בשנת 1912 היה ממייסדי "הוועד העברי" של עדן, שנוסד כדי להפיץ את ידיעת העברית בקרב הקהילה היהודית המקומית וניהל אולם קריאה וספרייה עברית ברחוב הראשי של העיר. פעל רבות גם כדי לסייע לפליטים יהודים שהגיעו לעדן מאזורים אחרים בתימן עקב גזירות ורדיפות. 
מהלל העדני ביקר בארץ ישראל בשנים 1895 ו-1903. עוד בשבתו בעדן הוא שלח את ילדיו לארץ ישראל להתחנך בגימנסיה העברית. בשנת 1930 עלה לארץ ישראל ביחד עם משפחתו והתיישב בתל אביב בבית בקרבת כיכר דיזנגוף. בארץ ישראל קיבל את כינויו "מהלל העדני". הוא היה מהראשונים לייסד תעשייה זעירה בתל אביב ולאחר עלייתו ייסד את מפעל "עונג" למשקאות קלים בעיר ולאחר מכן את מפעל הסריגה "שריון" ברמת גן. היה פעיל גם ברכישת קרקעות להתיישבות יהודית. בשנת 1937 יזם את הקמת בית מהלא על קרקע שרכש בכיכר דיזנגוף בתל אביב.
מהלל העדני נפטר בתל אביב בשנת 1950. רחוב בעיר נקרא על שמו.
העדני היה נשוי לבתו של יהודה משה, אחי נשיא קהילת עדן בנין משה, ואב לשבעה ילדים. את ילדיו גידל ברוח עברית-לאומית. בנו הבכור, יעקב, סיים בהצטיינות את גימנסיה הרצליה, למד רוקחות בשווייץ, התנדב לצבא הבריטי במהלך מלחמת העולם השנייה, ונפטר ממחלה מעט לאחר שחרורו בשנת 1942.

כתביו

מגיל צעיר מהלל העדני קרא בשקיקה ספרות ורכש באופן אוטודידקטי השכלה יהודית וכללית רחבה. במהלך חייו הוא חיבר עשרות חיבורים, בהם ספרי פרשנות למרבית ספרי התנ"ך, נובלה פילוסופית בשם "רעיון רוח", ספר פרשנות ל"אורות הקודש" של הרב קוק ועוד.
במהלך חייו הספיק להוציא לאור את ספרו "אור החוזר" (1940), ספר פרשנות למגילת קהלת, ואת הכרך הראשון (מתוך שלושה) של ספרו "בין עדן לתימן" (1947), המתאר בצורה ציורית ומעמיקה את עדן, הווי החיים בה, קהילתה היהודית ותרבותה. 
החל משנת 1988 הוצאו לאור חיבוריו האחרים של מהלל המעדני בעריכתו של פרופ' יוסף טובי. עד כה הוצאו לאור שני הכרכים הנוספים של הספר "בין עדן לתימן" (1989-1990), וכן חיבורי הפרשנות של העדני לספר איוב (1993), לשיר השירים, משלי וקהלת (1996) ולתהילים, פרקי אבות, מגילת רות, איכה ומגילת אסתר (1998). כמו כן הוצאו לאור חיבוריו "הנפש החיה" ו"חכמת הקודש" (2001) על הנפש ביהדות, ו"פרקי מקרא" (2003), קובץ דרשות על התנ"ך.
ג'יין בורדו

ביוגרפיה

הלהקה החלה את דרכה עם ארבעה חברים שכללו את טלמון וגלעד, שהכירו בבית הספר למוזיקה רימון, ואופיינה תחילה בסגנון קאנטרי רוקיסטי. מקור השם "ג'יין בורדו" הוא שילוב שני שמות הסוסים של הסולנית דורון טלמון. בשלב מסוים שני חברי הלהקה האחרים פרשו, ובדיוק אז חזר אמיר זאבי מלימודי מוזיקה בניו יורק והצטרף לצמד. לאחר הצטרפותו החלו חברי הלהקה לנגן בצורה אקוסטית בלבד בהופעותיהם, זאת מפאת אילוצים טכניים. הם שמרו על פורמט זה כיוון שלדבריהם "פתאום זה נשמע נכון, הטקסטים יצאו טובים יותר והעיבודים עדיין נשמעו מלאים" ואף עזר להם לשמור על ניידות, ובכך זנחו את הסגנון הרוקיסטי והתמקדו בסגנון הפולק קאנטרי.
ב-20 באוגוסט 2014 יצא הסינגל הראשון של הלהקה, "עינב". כחודשיים לאחר מכן, ב-4 באוקטובר יצא אלבום הבכורה האפונימי של הלהקה, "ג'יין בורדו", אשר מומן באמצעות פרויקט באתר הדסטארט. ב-20 בנובמבר של אותה השנה יצא הסינגל השני מתוך האלבום, "איך אפשר שלא". הסינגל השני הביא לפריצת הדרך של הלהקה, לאחר שהפך ללהיט רדיו. בסוף שנת 2015 התפרסמו נתונים לפיהם הלהקה הייתה המושמעת ביותר בגלגלצ בשנה החולפת. ב-26 באוגוסט 2016 קיבלו אלבום זהב במהלך הופעה במועדון "זאפה תל אביב".
ב-8 ביוני 2017 יצא אלבומה השני של הלהקה, "מה שחשוב".
ב-15 בדצמבר 2018 הלהקה פרסמה את "תנו לנמנם", הסינגל הראשון לקראת אלבומה השלישי. ב-1 ביולי 2019 הלהקה שיחררה סינגל נוסף, בשם "רוקדים צמודים" וב-1 באוגוסט 2019 יצא האלבום "אוקיינוסים".
מילים (שיר)

בחירת השיר לאירוויזיון

רשות השידור, "IBA", מינתה ועדה שהורכבה מחברים במנהלתה ומומחים מתחום המוזיקה שקיבלו עשרות הצעות, ומתוכם בחרו 4 שירים שביצע הראל סקעת לבחירת הציבור ומספר צוותי שיפוט בתחרות הציבורית. רשות השידור, שאחראית על בחירת השיר והנציג ועל שידור תחרות האירוויזיון בערוץ הראשון, החליטה לשתף פעולה עם ערוץ 2 בבחירת המבצע, וקיבלה שתי הצעות משתי זכייניות השידור בערוץ 2: רשת הציעה להפיק קדם אירוויזיון בהשתתפות סקעת אשר הגיע למקום השני בעונה השנייה של התוכנית כוכב נולד, ואילו שידורי קשת הציעה להפיק את ה-"קדם אירוויזיון" בהשתתפות ולדי בלייברג אשר הגיע למקום השני בעונה השביעית של "כוכב נולד", אך ולדי בלייברג ביטל השתתפותו עקב נסיבות אישיות. במהלך דיון בוועדת החינוך של הכנסת הודיעה רשות השידור על בחירתה בסקעת, במקביל לדיונים שנערכו בכנסת לגבי שיפור הישגי ישראל באירוויזיון, ובחירת הנציגות לאירוויזיון.

באירוויזיון

סקעת היה מועמד רציני לזכייה ובתחרות עצמה עלה לשלב הגמר, אולם הוא הגיע למקום ה-14 (מתוך 25). למרות זאת הגיע השיר להישג חסר תקדים כשזכה בכל שלושת הפרסים על-שם מרסל בזנסון: "פרס התקשורת", הניתן על ידי העיתונות ואמצעי התקשורת הרשמיים המסקרים את האירוע, "הפרס האמנותי", הניתן למבצע הטוב ביותר שנבחר על ידי השופטים, ו"פרס המלחין", הניתן עבור הלחן המקורי ביותר והטוב ביותר שנבחר על ידי המלחינים המשתתפים.

לאחר האירוויזיון

נוסף על שיר בעברית, הראל סקעת הוציא גרסה בצרפתית ובאנגלית לשיר. הגרסה הצרפתית נכתבה על ידי זוכת אירוויזיון 1973, אן-מארי דוד. במצעד הפזמונים העברי השנתי ה'תש"ע-2010 של רשת ג' וערוץ 24, השיר דורג במקום ה-18 לאחר ארבע שנים רצופות שבהן השיר המייצג של ישראל בתחרות נעדר מהמצעד.