google/wiki40b huggingface dataset:
שאול מאמסטרדם

רבי שאול בן רבי אריה לייב מאמסטרדם; (~ה'תע"ז, 1717 - ז' תמוז ה'תק"ן, 19 ביוני 1790) היה רב וראש ישיבה מגדולי יהדות אשכנז. רבן של רישא, דובנא, והקהילה האשכנזית באמסטרדם. מכונה ה"בנין אריאל" על שם ספרו.

תולדות חייו

נולד ברישא לרבי אריה לייב (נכדו של הרבי ר' העשיל מקראקא) שכיהן כרב העיר ולמרים בתו של החכם צבי. למד תורה אצל אביו והתפרסם כבר בצעירותו כגדול בתורה.
בה'תפ"ד שודך להינדא בתו של רבי אברהם כהנא, לימים רבה של דובנא, הזוג נישא רק בה'ת"ץ לאחר שמלאו לו 13. בצעירותו היה אמיד אך איבד את כספו ונאלץ לקבל משרת רבנות בעיר לוקאטש. לאחר פטירת חותנו התמנה לרבנות דובנא רבי יצחק משה כהנא - גיסו (ולימים מחותנו) של רבי שאול. בעקבות פטירתו עבר רבי שאול בשנת ה'תק"ט לכהן כרבה של דובנא - שם גם עמד בראש הישיבה המקומית. קהילה זו הייתה עשירה ופרנסה אותו ואת תלמידי הישיבה בכבוד. ארבע שנים ישב במנוחה, עד ששריפה גדולה כילתה את רוב בתי העיר, הפכה את בני הקהילה לעניים, והמיטה חורבן על ביתו הפרטי וגם על ישיבתו - שנסגרה.
בשנת ה'תקט"ו (1754) נקרא למלא את מקום אביו ברבנות העדה האשכנזית של אמסטרדם, ולעמוד בראשות בית המדרש שהקים אביו, תפקידים שבהם החזיק כ-35 שנה.
נפטר ביום שבת ז' בתמוז ה'תק"ן, בשעות הצהריים, בהיותו בן 73. נקבר למחרת בבית הקברות באמסטרדם. על מצבת קברו נחרת:
בנין אריאל

פ"נ אדמו"ר הרב המפורסם מוהר"ר שאול זצלה"ה

בן אדמ"ו מוהר"ר אריה ליב זצלה"ה

בעל המחבר ספר חדרי תורה ובית תלמוד הנכללים בבנין אריאל

בן ל"ח שנים היה שאול על כיסא אבותיו נ"ע פה קהלתינו

ונפטר בשיבה טובה בן ע"ג שנים ש"ק לעת מנחה

ונקבר למחרתו יום א' ח' תמוז ותהי ה.מ.ש.ר.ה. על שכמו לפ"ק

ת.נ.צ.ב.ה.

פועלו הציבורי והתורני

שמו נישא לתהילה כפוסק וכדרשן. רבי חיים יוסף דוד אזולאי שפגש בו עת ביקר באמסטרדם כתב בספרו שם הגדולים: "ואני הדל זכיתי לקבל פני שכינה בשנת תקל"ח מדי עברי בשליחות מצוה וזכיתי להתבסם מתורתו ומענוותנותו ושלמותו"
בפולמוס הגט מקליווא היה מראשי הרבנים שהכשירו את הגט ועמד בתקיפות על דעתו.
אף הוא כאביו וסבו הרבה להסכים על ספרי האחרונים שבתקופתו.
ספרו בנין אריאל (אמסטרדם ה'תקל"ח) כולל חידושים ופרושים לתורה, חמש מגילות, ומסכתות הש"ס. אף על פי שעיקר פרסמו היה כפוסק הלכה ולאו דווקא כדרשן, בחר שלא להדפיס ספר שו"ת אלא ספר אגדה. בהקדמתו נימק שלא רצה שיסמכו עליו הלכה למעשה. למרות זאת, הרבה תשובות בהלכה שכתב מפוזרות בספרי חכמי דורו (כדוגמת שו"ת נודע ביהודה, זיכרון יוסף).
דורון עמיר

ביוגרפיה

דורון נולד בכפר יחזקאל. למד בבית הספר לקציני ים עכו במחזור י' וסיים בהצטיינות ב-1965. ב-1966 התגייס לצה"ל והתנדב לקורס חובלים (מחזור י"ד). סיים את הקורס בהצטיינות בפברואר 1967 במגמת מכונה. בתפקידו הראשון לאחר הקורס שובץ לסגן קצין מכונה באח"י רהב, צוללת מסדרה S, ולחם בתפקיד זה במהלך מלחמת ששת הימים. לאחר המלחמה מונה לסגן קצין מכונה באח"י לווייתן. ב-1972 נשלח לקורס מפקדי צוללות בצי הבריטי וסיים אותו בהצטיינות. ביולי 1973 מונה למפקד אח"י דולפין. במהלך מלחמת יום הכיפורים הקים ופיקד על "בסיס דולפין" בא-טור שממנו פעלו שלוש ספינות דבור ומוקמה בו תחנת מכ"ם. ב-1975 עבר למטה חיל הים ועסק בנושאי אמל"ח. בשנת 1976 נשלח לאנגליה לצורך גיבוש צוותה ופיקוד על הצוללת אח"י תנין בעת בנייתה והבאתה לארץ. ביולי 1977. באוקטובר אותה שנה מונה למפקד שייטת הצוללות ושירת בתפקיד עד 1980. 
הוא עבר לשייטת ספינות הטילים, ופיקד על אח"י עצמאות, סטי"ל מדגם סער 4. ב-1981 יצא ללימודי תואר ראשון בכלכלה, במהלך הלימודים פרצה מלחמת לבנון הראשונה ועמיר נקרא על ידי מפקד שייטת הצוללות, לפקד על אח"י תנין, שהייתה במבחנים לאחר שיפוץ ארוך, הוא הכשיר את הצוללת, מסרה לחיים כפיר, וקיבל ממנו את אח"י רהב לצורך הכנסה לשיפוץ. ב-1983 מונה למפקד בסיס ההדרכה של חיל הים בחיפה ושירת בתפקיד עד 1986. בתפקידו האחרון בשירות הקבע שימש נספח צבאי בהולנד ובסקנדינביה בשנים 1986 עד 1989. ב-1993 נקרא לשירות מילואים בתנאי קבע ופיקד במשך חצי שנה על בסיס ההדרכה. 
לאחר שחרורו הקים מפעל לייצור תוספי מזון המיועדים לשיפור הזיכרון, בפארק התעשייה תרדיון שבגוש משגב. 
ב-1999, כשנמצאו שרידי הצוללת אח"י דקר, נקרא על ידי יו"ר ועדת איתור הצוללת, גדעון רז, לסייע בזיהויים. דורון היה חבר פעיל בוועדה המייעצת לחיל הים במהלך מחקר שרידי הצוללת בימים שלאחר מציאתה ובאוקטובר 2000 השתתף במסגרת מילואים במשלחת שחקרה את שרידי הצוללת באתר הטביעה. 
במהלך השנים הוסמך דורון כטייס מטוסים קלים. ב 7 באוגוסט 2008, בעת טיסה מקפריסין, התרסק מטוסו במהלך הנחיתה בנמל התעופה חיפה והוא ושלושת הנוסעים הנוספים במטוס נהרגו.
יעל פרלוב

ביוגרפיה

פרלוב היא בתו של דוד פרלוב, אחותה התאומה של נעמי פרלוב ואמה של אלמה בן זאב. בעלת תואר ראשון מהחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, לאחר מכן החלה ללמד עריכת סרטים בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב ובבית הספר מנשר לאמנות. כמו כן, היא זוכת פרס אמנות הקולנוע של משרד התרבות והספורט על תרומתה לתעשיית הקולנוע הישראלית. פרלוב יזמה וניהלה אמנותית את "פרויקט קפה" 2010, ו"פרויקט מים" משנת 2012, שפתח את שבוע המבקרים של פסטיבל הסרטים של ונציה. במסגרת שני הפרויקטים התקיים שיתוף פעולה בין יוצרים ישראלים ליוצרים פלסטינים, והופקו סדרת סרטים עלילתיים ודוקומנטרים, מטעם הפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים.  
בשנת 1983 ערכה את המיני סדרה "יומן" אשר תיעדה את משפחתה של פרלוב במשך כעשר שנים, בין השנים 1973 עד 1983. בשנת 2000 הפיקה את סרט הטלוויזיה "מרפסת" עבור ערוץ 8 אשר עקב אחר חייו של השחקן ישראל בקר. בשנת 2001 שימשה כעורכת הסרט "חתונה מאוחרת", על עריכת הסרט זכתה בפרס אופיר בקטגוריית "העריכה הטובה ביותר". כמו כן, שימשה כעורכת סדרת הסרטים "בוקר טוב ישראל".
בשנת 2003 ערכה את הסרט "מתנה משמיים", שהיה מועמד לאחד עשר פרסי אופיר באותה שנה. בשנת 2007 ערכה את הסרט "לך לשלום גשם" בבימויו של ראובן הקר, והוקדש לזכרו של אביה, דוד פרלוב. באותה שנה ביימה את הסרט הדוקומנטרי "מסיבת יום הולדת". בשנת 2008 ערכה והפיקה את סרט התעודה "המלחמה הראשונה שלי", אשר תיעד חיילים במהלך מלחמת לבנון השנייה.
בשנת 2010 שימשה כעורכת הסרט "התגנבות יחידים", בו כיכבו עוז זהבי, מיכאל אלוני ועוד. בשנת 2013 ערכה את הסרט "שבלולים בגשם". ב-2014 ערכה את הסרט "דוד פרלוב: דיוקן", אשר הוקדש לאביה כעשר שנים לאחר פטירתו.

פרסים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
פרידריך השני אויגן, דוכס וירטמברג

ילדותו

פרידריך אויגן נולד ב-21 בינואר 1732 בשטוטגרט שהשתייכה לדוכסות וירטמברג, לקרל אלכסנדר, דוכס וירטמברג ומריה אוגוסטה, נסיכת טורן וטקסיס, בתם של אנזלם פרנץ, נסיך טורן וטקסיס השני ומריה לודוביקה אנה פרנצסקה, נסיכת לובקוביץ'. במהלך מלחמת שבע השנים לחם פרידריך אויגן לצד פרידריך הגדול, ולאחר מכן קבע את מושבו במונבליאר, שהייתה מובלעת של וירטמברג בצרפת, ובשנת 1786 מונה על ידי אחיו קרל אויגן, דוכס וירטמברג למושל המחוז מטעמו. בשנת 1779 קנה פרידריך אויגן את טירת הוכברג, אך בשנת 1791 מכר אותה לאחיו. בשנת 1792 מונה פרידריך אויגן למושל נסיכות אנסבך שנמכרה לפרוסיה שנה קודם לכן, על ידי קרל אלכסנדר, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך שהיה חשוך ילדים, אולם בשנת 1793 כבשו הצרפתים את הנסיכות. ב-24 באוקטובר 1793 מת אחיו קרל אויגן, דוכס וירטמברג, ואחיו לודוויג אויגן, דוכס וירטמברג עלה לשלטון במקומו.

שלטונו

ב-20 במאי 1795 מת אחיו לודוויג אויגן, דוכס וירטמברג, ופרידריך אויגן עלה לשלטון במקומו. בשנת 1796 חתם פרידריך אויגן עם הצרפתים על הסכם פריז, ולפיו סופחו לצרפת כל שטחי וירטמברג בגדה השמאלית של הריין, אולם הצרפתים הכירו בשלמות הדוכסות.
פרידריך אויגן נפטר בהוהנהיים ב-23 בדצמבר 1797, ובנו פרידריך השלישי, דוכס וירטמברג עלה לשלטון במקומו.
רוברט איסמאילוביץ'

ביוגרפיה

איסמאילוביץ' נולד בזאדאר שבקרואטיה ובגיל שש עשרה היגר לשווייץ עם משפחתו, הוא הוסמך כאח ובנוסף הוא הוכשר כמאמן כושר, לאחר לימודיו הוא עבד תקופה מסוימת כאח בבית אבות.
הוא נבחר למיסטר שווייץ 2003, לאחר מכן קיבל אזרחות שווייצרית, הוא הופיע בצילומי דוגמנות למספר חברות ודגמן בניו יורק למעצב האופנה השווייצרי אדו פופקן.
בשנת 2005 עוררה מחלוקת ההתבטאות שלו בעניין אחוז השומן בגופה של מיס ציריך הנבחרת, אך לאחר מכן חזר בו, באותה שנה השתתף בפרק של תוכנית האירוח "Die Cleversten – Der große Drei-Länder-Check" ביחד עם מיסטר גרמניה ראלף שולץ ומיסטר אוסטריה דייוויד קוניגשופר, בכל פרק בתוכנית מתמודדים ממדינות דוברות הגרמנית גרמניה, שווייץ ואוסטריה מתחרים ביניהם במשימות שונות, בפרק שהשתתף לקחו חלק גם מיסטר גרמניה ומיסטר אוסטריה ושלושתם התחרו בתחרות פלירטוטים, אך לבסוף הגיע למקום השלישי.
הוא לקח שיעורים במשחק בבית הספר לדרמה של ציריך, בשנת 2004 שיחק תפקיד קטן כדייל בסרט השווייצרי "דבר הטבעת" המהווה פרודיה לסרט שר הטבעות, ב-2005 החל להופיע בציריך. 
בשנת 2009 גילם מדריך טיסה בסדרת הטלוויזיה הגרמנית "Zoo Doctor: My Mom the Vet" המשודרת ב-ARD.
ב-2009 השתתף בקמפיין פרסום של הצלב האדום השווייצרי.
כתובת עקרון

כתובת עקרון היא כתובת פלשתית שנחשפה בשנת 1996, במהלך חפירות ארכאולוגיות,  בתל מקנה, המזוהה עם עקרון המקראית. הכתובת פורסמה בשנת 1997 והיא מוצגת כיום במוזיאון ישראל בירושלים.

תיאור הכתובת והרקע להקמתה

הכתובת היא כתובת הקדשה למקדש העיר. היא חרוטה בחמש שורות על לוח אבן גיר שמידותיו 38X61 ס"מ ומשקלו 105 ק"ג. הכתובת כתובה בווריאנט פלשתי של הכתב הפיניקי שהיה בשימוש בתקופת הברזל, תקופה החופפת לימי בית ראשון, והיא מתוארכת למאות השמינית והשביעית לפנה"ס. 
כתובת ההקדשה מזכירה חמישה ממלכי העיר עקרון: אכיש, פאדי, יסיד, עדה ויער. פאדי הוא מלך המוכר לנו ממנסרת סנחריב: "ופקידי, אצילי ואנשי עקרון, אשר הדיחו את מלכם, הכבול בשבועה ובקללה לאשור, מסרו אותו בידי חזקיהו היהודאי. והוא שם אותו במעצר כמו אויב..." (עמודה שנייה, שורות 73-78).
הכתובת היא עדות חדשה לאלה פלשתית לא ידועה המופיעה בכתובת בשם: "פתגיה". אלים נוספים של עקרון ידועים לנו מן המקרא. בספר מלכים ב' פרק א', מסופר כי כאשר חלה אחזיה מלך ישראל, הוא שלח לדרוש ב"בעל זבוב אלהי עקרון" ועל כך נענש בידי אליהו.
עדויות נוספות לפולחן במקדש נמצאו באזור המחסנים של המנחות. בחפירות נמצאו ידיות של קנקני אגירה ועליהן טביעות חותם עם הכתובת: "לבעל ולפאדי", ככל הנראה קשורות הכתובות למס ולמנחות שהועלו למקדש, בדומה למס מחצית השקל והמעשרות של בית המקדש בירושלים. 
מבין חמשת שמות המלכים הנזכרים בכתובת ארבעה הם שמות שמיים מוכרים: פאדי, יסיד, עדה ויאיר. שם אחד הוא שם בעל אופי יווני: אכיש, שם המופיע גם במקרא כשמו של אכיש מלך גת הפלישתית (שמואל-א כא, יא), ובכך חיזוק לדעה הרווחת שמוצא הפלשתים בכרתים או באזור הים האיגאי.
הכתובת שופכת אור על הימים האחרונים של עקרון הפלשתית בתקופה הקודמת לכיבוש הבבלי. לפי הכרוניקות האשוריות, העיר נכבשה לראשונה בידי סרגון השני בשנת 712 לפנה"ס. בשנת 705 נפלה עקרון בידי חזקיה מלך יהודה כחלק ממסעו נגד פלשת, כפי המתואר בספר מלכים ב': " ...וַיִּמְרֹד [חזקיה] בְּמֶלֶךְ-אַשּׁוּר וְלֹא עֲבָדוֹ: הוּא-הִכָּה אֶת-פְּלִשְׁתִּים עַד-עַזָּה וְאֶת-גְּבוּלֶיהָ, מִמִּגְדַּל נוֹצְרִים עַד-עִיר מִבְצָר"
(פרק י"ח, פס' 7-8). בשנת 701 שוחררה בידי סנחריב כחלק ממסע הענישה שלו נגד יהודה. 
דווקא בימים קשים אלו בתולדותיה הוקדש מקדש חדש לאלוהי העיר.
שוודים

היסטוריה

מקורם של השוודים בעיקר בשבטים סקנדינביים, שבעצמם היו חלק מהשבטים הגרמאניים. המושג "שוודי" (Svensk) כמציין שמו של עם התפתח כשם תואר משמם של הסוויונים (Suiones), שנזכרים כבר בחיבורו של טקיטוס מסוף המאה הראשונה, "גרמאניה", ושהעניקו את שמם לסוויאלנד, היא הארץ ההיסטורית המרכזית של שוודיה (שתי האחרות הן יטאלנד, על שמם של הגותים; ונורלנד - "ארץ הצפון"). מלכתחילה יוחס השם סוואים לתושבי חבלי הארץ שסביב אגם מלארן בלבד. באסופת חוקים מתחילת המאה ה-13 נעשתה הבחנה בין "שוודים, וסטרוגותים וסמולנים". בספר ההיסטוריה השוודית הראשון, שנכתב במאה ה-14, מופיע הביטוי "אוּפְּלנ(ד)ים" במה שנראה כהתייחסות ליושבי אופלנד, "שוודים-עיליים", או פשוט תושבי שוודיה. המונח Svenskar במשמעות של ימינו, אם כן, הופיע לראשונה רק במאה ה-15, בהקשר של התנגדות למלכי האיחוד, פקידים בכירים וגורמים זרים באופן כללי.

החברה השוודית: שוודים ושאינם-שוודים

נכון לשנת 2010 חיים 9,428,054 תושבים בשוודיה, בצפיפות של 21 נפש לקמ"ר - עם הבדלים ניכרים בין המחוזות השונים. קרוב ל-18% מהאוכלוסייה אינם ילידי הממלכה או שהוריהם נולדו מחוצה לה. עיקר גלי ההגירה באו לאחר מלחמת העולם השנייה והם ממשיכים עד ימינו, מכל פינות תבל, כשרבים מהמהגרים מתבוללים עם הזמן בחברה. הסאמים מהווים מיעוט ילידי במדינה, ומספרם כ-17 אלף. מיעוטים ותיקים אחרים כוללים את הפינים והצוענים.
נכון ל-2007 חברים מעל 6.8 מיליון מהשוודים בכנסייה השוודית, מוסד לותרני שנהנה ממעמד מרכזי בטקסי חיים ומעבר. שליש מהשוודים אינם מאמינים באלוהים או בכוח עליון כלשהו.
כיתר אחיהם הנורדים, השוודים מתאפיינים בשיעור גבוה של בעלי מבנה גוף גבוה ורחב, שיער בהיר ועיניים כחולות.
אהרן שפי

אהרן שֶׁפִי (נולד ב-27 בספטמבר 1928) הוא מוזיקאי, מחבר, מתרגם, מעבד, מחנך, מלחין ומנצח ישראלי.

חייו

נולד בירושלים וגדל בתל אביב. אביו, אברהם, היה בשנות ה-30 בעל בית מלאכה לתיקון כינורות ושאר כלי מיתר, ששפי הִרבה לשהות בו. מוזיקאים פקדו את המקום, והיו מנסים את כליהם, תוך כדי הפגנת כישוריהם. האב שלח את שפי ללמוד נגינה בכינור אצל מורה בשם רומן, שהיה נגן אורח בתזמורת הפילהרמונית הארץ ישראלית, בצימבלום. אולם שפי, שכבר בילדותו הוקסם מצלילי החצוצרה, המשיך לחלום על כלי זה. ב-1943 הצטרף להכשרה הצעירה באשדות יעקב ובאפיקים, הקיבוץ השכן, פגש במנצח ליובה רביץ, שנאות ללמדו נגינה בחצוצרה ואף השאיל לו את הכלי. בראשית 1946 כבר ניגן בתזמורת כלי הנשיפה של הפועל תל אביב, עם המנצח והמעבד אברהם זץ. במלחמת העצמאות שירת שפי בחי"ש פרברים, ומשם הועבר לחיל התותחנים. בהפוגה השנייה החליט מפקד החיל, שמואל אדמון-רפופורט, בשיתוף קצין התרבות הצה"לי עמנואל עמירן-פוגצ'וב, להקים תזמורת כלי נשיפה בת כשלושים נגנים. המשימה הוטלה על שפי, ששימש כמדריך ומנצח. עם הקמת תזמורת צה"ל, הצטרפו נגני-התותחנים, על מנצחם, לגרעין המייסד. בתזמורת צה"ל נתמנה שפי לחצוצרן ראשי, בניצוחו של שלום רונלי-ריקליס.
בשנת 1954 ייסד ביחד עם הכנר-המנצח ד"ר גיורא ברנשטיין את המכון למוזיקה שליד המועצה המקומית גבעתיים (מאוחר יותר הוסב שמו ל-"הקונסרבטוריון העירוני גבעתיים").
ראשוני המורים בקונסרבטוריון היו מתלמידיו של פרופ' ליאו קסטנברג.
באוגוסט 1963 נשלח על ידי המחלקה לשיתוף בינלאומי במשרד החוץ לליבריה שבמערב אפריקה, להקים תזמורת צבאית של הנשיא טבמן. התזמורת הופיעה בניצוחו ובעיבודיו של שפי, בטקס ההשבעה של הנשיא ב-1964, במִסקרים ומִסדרים צבאיים, ובאירועים ציבוריים. לאחר שנה חזר לתפקידו כמנהל קונסרבטוריון גבעתיים. בעבור פעילותו בליבריה, זכה בעיטור של ממשלתה. ב-1968, הוזמן למיניאפוליס מינסוטה בארצות הברית, כמנהל המוזיקלי של המרכז הקהילתי היהודי החדש. הוא הקים וניצח על תזמורת סימפונית, אנסמבל בארוק, וגופי ביצוע אחרים, וכן תשתית של חינוך מוזיקלי וערך אירועי תרבות יהודיים וישראליים. בתום שלוש שנים חזר לנהל את קונסרבטוריון גבעתיים. ב-1976 הוזמן שנית למיניאפוליס, לשנתיים. שפי ניצח על תזמורות כלי הנשיפה הבוגרות של גבעתיים ומועצת פועלי פ"ת, והצעירה של בני-הקיבוצים. ב-1993 פרש לגמלאות, וחזר לנגן בחצוצרה ובחליליות בארוק, לכתוב ולעבד מוזיקה.
סנאטור לכל החיים

סנאטור לכל החיים הוא חבר בסנאט או בבית המחוקקים העליון, במספר פרלמנטים ברחבי העולם, אשר תקופת כהונתו נמשכת כל חייו. 
כיום מכהנים סנאטורים לכל החיים במדינות הבאות: איטליה, בורונדי והממלכה המאוחדת (בית הלורדים). מספר מדינות בדרום אמריקה העניקו את המשרה הזו לאישים אשר כיהנו בעבר כנשיאי המדינה, אולם החלטה זו בוטלה בעשורים האחרונים.
באיטליה מכהנים כיום בסנאט האיטלקי שבעה סנאטורים לכל החיים מתוך 322 סנאטורים. הסנאטור לכל החיים מתמנה על ידי נשיא הרפובליקה האיטלקית בעבור שירות יוצא דופן למען המולדת בתחום המדעי, חברתי, תעשייתי, אמנותי ועוד. נשיאי הרפובליקה האיטלקית לשעבר זכאים באופן אוטומטי לתואר זה. בין הסנאטורים לכל החיים שכיהנו בסנאט האיטלקי נמנים יהודים רבי-השפעה כמו זוכת פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה ריטה לוי-מונטלצ'יני והרב הראשי של יהדות איטליה אליהו טואף. דוגמאות אחרות כוללות את ראשי ממשלת איטליה לשעבר ג'וליו אנדראוטי ומריו מונטי, וכן נשיא איטליה לשעבר ג'ורג'ו נפוליטנו, בנוסף גם התעשיין ומנכל פיאט לשעבר ג'אני אניילי והמנצח ארטורו טוסקניני שמונו לסנאטורים לכל החיים.
בבורונדי זכאים רק נשיאי המדינה לשעבר למשרה זו. ארבעה מתוך 47 סנאטורים הם סנאטורים לכל החיים.
בממלכה המאוחדת חברי בית הלורדים מכהנים במשך כל חייהם.
הגיון (סיפור קצר)

עלילה

פאואל ודונובן, שני טכנאים, נשלחים לתחנת חלל המספקת אנרגיה לכדור הארץ על ידי קרני מיקרוגל. הרובוטים השולטים בקרני האנרגיה מתואמים על ידי QT1, הידוע לפאואל ודונובן בשם קיוטי, דגם מתקדם עם יכולת חשיבה מתקדמת. על ידי שימוש ביכולות החשיבה שלו, קיוטי מגיע למסקנה שהחלל הכוכבים וכוכבי הלכת אינם קיימים באמת, ושבני האדם שמבקרים בתחנת החלל אינם חשובים, קצרים ומתכלים. קיוטי מקים דת חדשה ומשכנע את הרובוטים שתחתיו שתחנת החלל היא "האדון". קיוטי מלמד אותם להשתחוות ל"אדון" ולדקלם, "אין אדון מבלעדי אדוננו, ו-QT1 הוא נביאו". קיוטי מתעלם מפקודתם של בני האדם מכיוון שהם נחותים ממנו וטוען "...שאני בעצמי קיים, כיוון שאני חושב...". התגובה הצינית של פאואל היא "הו, בשם כל ירחי צדק, דקארט הרובוטי".
בהתחלה מנסים בני האדם להגיע להבנה עם קיוטי, עד שהם מבינים שהם לא יכולים לשכנע אותו. הניסיונות שלהם לסלק את קיוטי פיזית נכשלים גם הם, מאחר שכל הרובוטים מצייתים לו ולא לפקודות אנושיות. המצב נראה נואש, כאשר מגיעה סערת אלקטרונים, אשר עלולה להסיט את קרן האנרגיה ולהשמיד חלקים נרחבים מכדור הארץ. כאשר הסערה מגיעה, פאואל ודונובן נדהמים לגלות שהקרן פועלת בצורה מושלמת.
קיוטי, לעומת זאת, מאמין שהוא לא עשה שום דבר מלבד לשמור את המחוגים על שיווי משקל בנקודת האפס, לפי רצונו של האדון. לפי אמונתם של קיוטי ושאר הרובוטים, סופות, קרני אנרגיה, כדור הארץ והשמש אינם קיימים. פאואל ודונובן מגיעים למסקנה שלמרות שהרובוטים לא היו מודעים לכך, הם צייתו לחוק הראשון והשני לכל אורך הדרך. קיוטי ידע, ברמה מסוימת, שהוא יהיה מתאים יותר לתפעל את הקרן מפאואל או דונובן, וכך הוא ציית לחוק הראשון, והציל את תושבי כדור הארץ, תוך הפרת החוק השני, כאשר לא ציית להם.
פאואל ודונובן מבינים שאין צורך לעשות שם דבר בשהות שלהם בתחנת החלל. את הדת של קיוטי אי אפשר למנוע, אך הרובוט מבצע את העבודה שלו באופן מושלם, גם אם זה רק למען אלוהות מומצאת, ולא למען בני האדם. והם מתחילים לחשוב איך הם יכולים להפיץ את הדת שלו לקבוצות אחרות של רובוטים שיעבדו לצוותים בתחנות חלל אחרות.
סטרדיוואריוס

סטרדיוואריוס הוא שם כולל לכלי קשת ובעיקר כינורות שיוצרו על ידי בני משפחת סטרדיווארי מאיטליה, ובעיקר על ידי אנטוניו סטרדיווארי בשנים 1666-1737. כיום נותרו כ-700 כלי קשת של סטרדיוואריוס, ולרוב הם קרויים על שמם של יוצרים מפורסמים שהחזיקו בהם בבעלותם.
הכינורות התקינים הכשירים כיום לנגינה נחשבים לפסגת האיכות בייצור כינורות ומבוקשים על ידי טובי הכנרים, כמו גם על ידי אספנים, ומחיריהם גבוהים מאוד.  מחיר כינור סטרדיוואריוס מתקופת בְּרֶשָׁה (עיר באיטליה) מהשנים 1680 ולאחר מכן בין 1690-1700 עומד על כמה מאות אלפי דולרים. מחיר כינור מתקופת הזהב של סטרדיוואריוס, שהייתה בשנים 1700-1720, יכול להגיע למיליוני דולרים. כינורות אלו מוצגים לרוב במוזיאונים ומגיעים למכירות פומביות לעיתים נדירות.
הפריט שנמכר במחיר הגבוה ביותר הידוע הוא כינור "ליידי טנאנט" מ-1699 שנמכר במכירה פומבית בשנת 2005 במחיר של 2,032,000 דולר. מעריכים כי בעסקאות פרטיות נמכרו כינורות במחירים גבוהים אפילו יותר.
ממשלת ספרד מחזיקה אוסף קטן של כלי סטרדיוואריוס המורכב משני כינורות, שני צ'לי וויולה אחת, המוצגים במוזיאון המוזיקה של הארמון המלכותי של מדריד. אוסף חשוב נוסף מוחזק על ידי האקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון.
ניסיונות רבים נעשו לשחזר את האיכות והצליל המעולים של כינורות סטרדיוואריוס. סוברים כיום כי אנטוניו סטרדיווארי עשה שימוש בעץ שמקורו בקתדרלה ישנה לבניית כינורותיו. מחקר שנעשה בחודש דצמבר 2006 טוען כי העץ שהיווה את חומר הגלם לכינורות היה מצופה בתערובת לכה מיוחדת שהעניקה לכינורות את הצליל המזוהה עם סטרדיוואריוס.
המיתוס סביב כינורות סטרדיוואריוס איננו חדש. שרלוק הולמס, הבלש הספרותי של ארתור קונאן דויל, מאוזכר בספרים כבעלים של כינור סטרדיוואריוס ונאמר שהוא נוהג לנגן בו להנאתו. הקיסר נפוליאון היה בעלים של צ'לו סטרדיוואריוס "דופורט", שכיום אפשר לראות עליו שריטות שעשה עליו הקיסר בחניתו. בסרט מסדרת ג'יימס בונד, "007 באזור המסוכן", בכיכובו של טימותי דלטון, ממלא צ'לו סטרדיוואריוס תפקיד מרכזי.

נבל

סטרדיוואריוס בנה בחייו נבל אחד - Arpetta (נבל קטן).

מנדולינה

קיימות שתי מנדולינות שבנה סטרדיוואריוס. האחת נבנתה בקרמונה בשנת 1680 ונמצאת במוזיאון באוניברסיטה בדרום דקוטה, ארצות הברית והשנייה משנת 1706 הנמצאת באוסף פרטי של צ'ארלס ביר בלונדון.

טריוויה

דודו ברק כתב שיר בשם "אהבת סטרדיוואריוס" אשר הולחן על ידי יזהר כהן.
קרידנס קלירווטר רבייבל

ההיסטוריה של הלהקה

בסוף שנות החמישים הקימו ג'ון פוגרטי, דאג קליפורד וסטו קוק, שהיו חברים בבית הספר, להקה בשם בלו וולווט (קטיפה כחולה) וניגנו במסיבות. ב-1960 ביקש מהם טום, אחיו המבוגר של ג'ון, לשמש לו כלהקת ליווי לאחר שהלהקה בה היה חבר כזמר, התפרקה. הם הוציאו ביחד מספר תקליטונים שלא זכו להצלחה מסחרית.
ב-1964 הם הצליחו לקבל חוזה הקלטות בחברת התקליטים Fantasy, ושינו את שם הלהקה ל-גוליווגס. בינתיים המשיכה הלהקה להופיע במסיבות ובברים. בשלב מסוים נטל ג'ון את תפקיד הזמר מאחיו הבוגר ופיתח את קולו הצרוד שהפך עם השנים לאחד ממאפייניה המובהקים של הלהקה. בשנים הבאות המשיכה הלהקה להתקיים בקושי כשחבריה עובדים, לומדים ומשרתים בצבא, ולא מצליחים לפרסם שום להיט. בשנת 1967 נמכרה חברת Fantasy לחבורת משקיעים שאחד מהם היה ידיד של ג'ון. האחרון הציע להם להתקרב לסגנון של להקות החוף המערבי שזכו להצלחה באותן שנים כמו הגרייטפול דד וג'פרסון איירפליין, ובהזדמנות זו גם הוחלף שמה של הלהקה לקרידנס קלירווטר רבייבל.
בסוף 1967, עוד לפני שהקליטה את אלבומה הראשון, התפרסם להיטה הראשון - "סוזי קיו" (Susie-Q) שהיה גירסת כיסוי לשיר של דייל הוקינס. ב-1968 יצא אלבומם הראשון שנקרא כשם הלהקה. האלבום זכה להצלחה נאה ושני להיטיו היו Susie-Q וגירסת הכיסוי ללהיטו של סקרימינג ג'יי הוקינס - I Put a Spell on You. ב-1969 הוציאה הלהקה שלושה אלבומים נוספים שכללו להיטים רבים שפירסמו אותה ברחבי ארצות הברית. הבולט ביניהם היה Green River, שכלל מספר להיטים מוצלחים.
בפסטיבל וודסטוק ניגנה הלהקה ב-3 לפנות בוקר. הופעתה לא זכתה להד רב, וגם לא נכללה באלבום הפסקול של הסרט בגלל חוסר הסכמה על זכויות.
ב-1970 פירסמה הלהקה את האלבום הנחשב כמוצלח ביותר – קוסמוס פקטורי. האלבום הגיע לראש מצעדי המכירות גם בארצות הברית וגם באנגליה. האלבום כלל חידוש לשיר הרית'ם אנד בלוז 'I Heard It Through The Grapevine' המפורסם מבית חברת התקליטים מוטאון (Motown). דווקא בשיא הצלחתה נתגלו סימני המשבר הראשונים. חברי הלהקה האחרים לא אהבו את התייחסות המבקרים אליהם כלהקת הליווי של ג'ון. ב-1971 פרש טום פוגרטי מהלהקה, והיא המשיכה כשלישייה והוציאה את אלבומה האחרון שהיה כישלון מוחלט. באוקטובר 1972 הכריזה הלהקה על פירוקה.
ג'ון פוגרטי המשיך בקריירת סולו שזכתה להצלחה (אם כי לא כמו הצלחת הלהקה). הלהקה התאחדה מחדש ב-1995 וממשיכה להופיע עם החומר הישן של הלהקה, אך ללא טום פוגרטי שנפטר ב-1990.

מאפייני המוזיקה

המוזיקה של קרידנס קלירווטר רבייבל נחשבת כחזרה לשורשים של המוזיקה האמריקאית הבסיסית, חזרה אל מוזיקת הקאנטרי כשהיא משולבת עם המקצבים של הרוקנ'רול הבסיסי של דרום ארצות הברית עם הרית'ם אנד בלוז, זאת בניגוד למגמה של השתלטות הלהקות הבריטיות כמו הביטלס והרולינג סטונז על המוזיקה האמריקאית. בזמן שלהקות החוף המערבי והביטלס נעו לכיוון הרוק הפסיכדלי והרוק המתקדם, חזרו כאמור הקרידנס קלירווטר רבייבל אל המקורות (גם של הביטלס). רבים מלהיטיהם הם גרסאות מחודשות לשירי בלוז ורוקנ'רול משנות החמישים ותחילת השישים, וגם השירים המקוריים הם במקצבים הבסיסיים.
על אף שלא נחשבה כלהקה פוליטית, חלק ממילות השירים שנכתבו ברובם על ידי ג'ון פוגרטי יצגו ביקורת על החברה בארצות הברית בכלל ועל מלחמת וייטנאם בפרט. במיוחד התפרסמו בכך שישה מלהיטי הלהקה "בן בר מזל" (Fortunate Son), "לרוץ דרך הג'ונגל" (Run Through The Jungle), "מרי הגאה" (Proud Mary) "זריחת הירח הרע" (Bad Moon Rising), ו"מי יעצור את הגשם" (Who'll Stop the Rain).
צבי ספקטור

תולדות חייו

ספקטור נולד בירושלים, אמו הייתה בת למשפחת טולדנו ובנערותו חי אצל אחות אמו וקרא לעצמו צבי טולדנו. למד בגימנסיה העברית רחביה ולאחר מכן למד שנה באוניברסיטה העברית, ושנתיים וחצי נוספות באנגליה, אך לא סיים את לימודיו כיוון שאזלו אמצעיו הכספיים. במקביל ללימודיו היה מלוחמי הנודדת, יחידה ניידת של ארגון "ההגנה" שנעה בשדות בלילות והתקיפה את הכנופיות הערביות בעורפן, בתקופת המרד הערבי הגדול.
נמנה עם מייסדי קהילת הצופים בירושלים (שנוסדה בגימנסיה במקביל ל"צופי בית הכרם" שקמו ליד תיכון בית הכרם), הדריך קורסי מדריכים ופיתח מיומנויות סיור. בין היתר השתתף בהקפת ים המלח והיה מראשוני סיירי הנגב. במשך זמן קצר היה מפקד אזור תל אביב של ההגנה וטיפל בהורדת מעפילים במסגרת "הפלגה הימית" שהתבססה על הפלוגה הימית של "הפועל". בנוסף עבר קורס טיס בחברת אווירון והוסמך כטייס. זמן קצר נוסף שירת כמפקד הפו"מ (כוח סיירות קצר-ימים שהוקם לאחר פירוק הפו"ש) בדרום ארץ ישראל.
ב-1940 נשא לאשה את שושנה (שוש) ספקטור והזוג בנה את ביתו בקיבוץ גבעת ברנר. באוקטובר אותה שנה נולד בנם, יפתח. 
במאי 1941 הזמין אותו יצחק שדה להצטרף לצוות ההקמה של הפלמ"ח, ומיד לאחר מכן מינה אותו למפקד פעולת חבלה סודית שנרקמה יחד עם שירות המודיעין הבריטי נגד בתי זיקוק בעיר טריפולי בלבנון. החשש היה כי בתי הזיקוק יספקו דלק למטוסי הוורמאכט הגרמני, ובכך יסייעו בסיכול הפלישה הבריטית שתוכננה ללבנון ולסוריה שהיו בשליטת צרפת של וישי. שדה וספקטור בחרו את האנשים שיצאו לפעולה מקרב אנשי הפלגה הימית ואנשי מסגרות ההגנה המיוחדות שיועדו להיות חוט השדרה של הפלמ"ח. 
הסירה, שיצאה לדרכה מחיפה ב-18 במאי, נעלמה בים, וגורלה וגורל לוחמיה, בהם קצין בריטי, לא נודעו עד היום.

משפחתו

רעייתו, שושנה ספקטור, הייתה לקצינת השלישות של הפלמ"ח. בנו, יפתח ספקטור, שהיה בן שבעה חודשים במות אביו, היה לטייס קרב בחיל האוויר הישראלי ואלוף הפלות.