google/wiki40b huggingface dataset:
קוד אתי

קוד אתי לארגון

ניסוחו של קוד אתי עבור ארגון מבטא את הצורך בשפה אחידה של כל חבריו. דבר זה נכון במיוחד בקהילות עובדים גדולות הנעדרות 'תפיסת טוב משותפת טבעית', כמו זאת הקיימת במבנים חברתיים אורגניים, כדוגמת המשפחה. היחסים בין העובדים השונים בארגונים ובעסקים מוגדרים באופן פורמלי, ונעדרים את האפיון הרגשי הקיים ביחסים במשפחה, או בקהילות קטנות, כמו בפוליס היוונית. מאפיינים אלה חושפים את הארגון כמכניזם מודרני שכדי להפעילו ביעילות יש להגדיר עבורו במפורש, דרך הקוד, את זהותו, את מטרותיו, ואת הערכים שלאורם יפעל לממש אותן. גיבושה של זהות ארגונית (או תאגידית) היא צעד חשוב לקראת עיצובה של תפישת טוב משותפת לכלל הארגון. על מנת שהקוד האתי בארגון יחלחל ויהפוך לחלק בלתי נפרד של התרבות הארגונית, יש צורך ליצור מעגלי שיתוף והסכמה רחבים ככל האפשר, זאת על מנת להפוך את עובדי הארגון לשותפים אמיתיים בעיצובו ובשמירה עליו.

קוד אתי למקצוע

מקובל לראות בניסוח קוד אתי לעיסוק מהלך התורם להפיכתו למקצוע של ממש. בעלי מקצוע לוקחים על עצמם לספק שירותים חברתיים שונים, וקושרים עצמם לשליחות חברתית מסוימת: לטפל בסבל גופני או נפשי ולהביא לו מזור (רופאים, פסיכולוגים), לייצג אזרחים בפני רשויות החוק (עורכי דין), לתכנן את המרחב הציבורי הפיסי ואת המבנים שבו (ארכיטקטים), ולהפיץ את האמת למרות קיומם של קשיים (עיתונאים). בצעד זה מוענקת זהות מובחנת למקצוע וממנה נגזרות חובות שונות על העוסקים בו, כמו זאת המבטיחה את החיסיון על המידע שלקוח מעביר לעורך הדין שלו או מטופל למטפל בו.
פרדיננד קרל ויקטור, ארכידוכס אוסטריה-אסטה

ביוגרפיה

פרדיננד קרל ויקטור נולד ב-20 ביולי 1821 במודנה, לפרנץ הרביעי, דוכס מודנה ולמריה ביאטריצ'ה, נסיכת סבויה בתם של ויטוריו אמנואלה הראשון, מלך סרדיניה ומריה תרזה מאוסטריה-אסטה, מלכת סרדיניה. בצעירותו התגייס פרדיננד קרל ויקטור לצבא האוסטרי, והשתתף במסעות הצבאיים בהונגריה ובאיטליה, ולבסוף אף הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט.
ב-4 באוקטובר 1847 התחתן פרדיננד קרל ויקטור עם בת דודתו מדרגה שנייה אליזבת פרנציסקה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של הארכידוכס יוזף, פלטין הונגריה ומריה דורותיאה, דוכסית וירטמברג. בשנת 1849 נולדה בתם היחידה מריה תרזה מאוסטריה-אסטה, וב-15 בדצמבר אותה שנה מת פרדיננד קרל ויקטור מטיפוס. בשנת 1854 התחתנה אלמנתו שוב עם קרל פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, בנו של הארכידוכס קרל, דוכס טשן. בשנת 1868 התחתנה בתו עם לודוויג, נסיך בוואריה, ובשנת 1913 הוכתרה למלכת בוואריה.
ישיבת קמניץ

היסטוריה

בשנות ה-30 כיהנו הרב ברנשטיין והרב ליבוביץ כר"מים בישיבת כנסת בית יצחק בקמניץ, שבראשה עמד הרב ברוך בר ליבוביץ. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נסגרה הישיבה. השניים נמלטו מליטא ועלו לארץ ישראל. עם בואם ייסדו את ישיבת קמניץ ברחוב יחזקאל בשכונת הבוכרים בירושלים, ובשנת 1945 מנתה הישיבה 85 תלמידים. כאשר עלה לישראל ב-1950 מונה הרב אליהו לופיאן כמשגיח רוחני של הישיבה.
לאחר פטירתו של הרב ברנשטיין בשנת 1956, נוהלה הישיבה בידי חתניו - הרב אשר ליכטשטיין והרב יצחק שיינר. לאחר פטירת הרב ליכטשטיין בשנת 1998 החליפו בנו, הרב ברוך דב. כמו כן כיהן כראש ישיבה והדמות המרכזית בלימוד הרב חיים שלמה ליבוביץ (בנו של הרב יעקב משה) עד לפטירתו בחורף תשע"ו. בתפקידי ר"מים משמשים הרב אברהם שיינר, הרב יעקב קראוס ובני משפחה נוספים.
מוסדות ישיבת קמניץ כוללים גני ילדים, תלמוד תורה, ישיבה קטנה (תפארת משה), ישיבה גבוהה (כנסת בית יצחק) וכולל אברכים.
הישיבה הגדולה והתלמוד תורה שוכנים במבנה חדש שהוקם על גבי "בית משהיוף" בקרן הרחובות דוד חזן-רחובות הבוכרים בשכונת הבוכרים, ששומר במהלך הבנייה באופן חלקי, הישיבה הקטנה נמצאת בבניין ישיבת חברון-גאולה ברחוב חגי.
הישיבה נתמכת בתקציבים ממשלתיים ובתרומות. עם זאת, בשנת 1980 פורסם כי היא השיבה למשרד האוצר את התקציב שהפקיד בחשבונה.
זיגי שטדרמן

זיגי שְׁטַדֶרְמן (Sigi Stadermann; ‏ 1923 - 21 ביולי 2011) היה פסנתרן ומנצח מקהלות ישראלי.

ביוגרפיה

שטדרמן נולד בקמניץ שגרמניה והחל שם את חינוכו המוזיקלי בנגינת פסנתר. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל עם עליית הנוער והמשיך בלימודי הפסנתר. ב-1941, בימי מלחמת העולם השנייה, התגייס לצבא הבריטי, ובעת המערכה באיטליה הגיע לפירנצה וניצל את שהותו ללימודים אצל לואיג'י דאלאפיקולה.
בתום המלחמה ערק שטדרמן מהצבא, ונסע לתוככי גרמניה הנכבשת לחפש את הוריו שנעלמו. הוא מצא את שניהם עדיין בברגן-בלזן, הוציאם ודאג להעלותם לארץ. אחרי השחרור סיים את לימודיו במדרשה הממלכתית למחנכים למוזיקה בתל אביב והמשיך ללמוד פסנתר אצל י' ברנשטיין, הלחנה אצל מרדכי סתר וניצוח אצל גאורג זינגר. בהמשך השתלם במוזיקה ובקונסרבטואר בפריז.
בשנת 1954 חזר לישראל. בישראל ניצח על תזמורות שונות, בהן התזמורת הקאמרית רמת גן.  
בשנת 1957 יסד שטדרמן עם חבורת "משוגעים לדבר" את פסטיבל אבו גוש והיה למנהל האמנותי ולמנצח הראשי של התזמורת ומקהלת אבו גוש. במשך 15 השנים הבאות, עד 1972, תפס פסטיבל אבו גוש מקום חשוב בחיי המוזיקה בישראל, הן ברמה המוזיקלית הגבוהה שהציג בביצוע יצירות תזמורתיות, מקהלתיות וקאמריות והן ביצירות כנסייתיות, תמיד בשפת המקור. הרפרטואר שלו כלל מוזיקה, שהקהל הישראלי לא פגש עד אז כמעט בשום מקום אחר. פסטיבל אבו גוש היה לתופעה חלוצית בשדה הפקתה והשמעתה של מוזיקה כנסייתית. כל המפיקים והאמנים שהשתתפו בפסטיבל עשו זאת בהתנדבות. מדי שבת במהלך חודש האביב עלו לאבו גוש עשרות אוטובוסים מלאים בקהל. שרי ופקידי הפנים והדתות שראו במיסה או באורטוריה, שמושרות בפני קהל יהודי בכנסייה, חילול השם, פעלו לטרפד אותו. שטדרמן הקדיש את כל כולו להצלת הפסטיבל - הוא הגיע לבג"ץ נגד משרד התרבות שלא תיקצב, ביקש את עזרת האפיפיור. עד שהוכרע. ב-1972 ננעלו שערי אבו גוש וראשי הכנסייה הודו, כי נלחצו לכך על ידי פקידי משרד הדתות. זיגי שטדרמן עזב את ישראל בכעס לארצות הברית, שם עסק בהוראת מוזיקה ונשבע שלעולם לא ישוב לישראל.
זיגי שטדרמן הלך לעולמו בניו יורק ב-21 ביולי 2011.
ריצה

ריצה היא צורת התנועה המהירה ביותר של בעלי רגליים. ההבדל בין ריצה להליכה הוא שבריצה יש נקודת זמן בה אף רגל אינה נוגעת בקרקע, בעוד שבהליכה נוגעת לפחות רגל אחת בקרקע בכל רגע נתון.

ריצה כספורט

ספורט הריצה הוא ענף מרכזי באתלטיקה. ריצה תחרותית התקיימה כבר בעת העתיקה, ביוון העתיקה, במצרים העתיקה ובאזורים נוספים.
מהירות הריצה של האדם משתנה בין ריצה איטית (ג'וגינג) לריצה מהירה (ספרינט). רצים מעטים הצליחו לרוץ ריצת 100 מטר בפחות מ-10 שניות, כלומר לרוץ במהירות העולה על 10 מטרים לשנייה (או 36 קמ"ש). היכולת להתמיד בריצה מהירה פוחתת ככל שהמרחק אותו יש לרוץ גדל, והשיא בריצת מרתון לגברים הוא מהירות של 5.67 מטרים לשנייה (20.4 קמ"ש). מהירות הריצה היא נגזרת של פרמטרים עיקריים כמבנה הגוף והשרירים, סיבולת לב ריאה ואימון גופני.
לשם המחשה, אדם בוגר שאינו ספורטיבי במיוחד ירוץ מאה מטרים בכ16-20 שניות.

ריצת בעלי חיים

ריצה היא אחת מדרכי התנועה של בעלי חיים ביבשה. בעל החיים היבשתי המהיר ביותר הוא הברדלס, המסוגל להגיע למהירות של 110 ק"מ לשעה, אם כי לזמן קצר בלבד שאחריו הוא חייב לנוח במשך זמן ממושך על מנת להוריד את חום גופו.
שמורת האינדיאנים פורט מוהאבי

היסטוריה

האזור היה מיושב ברציפות במשך אלפי שנים על ידי תרבויות שונות של עמים ילידים. שמורת האינדיאנים פורט מוהאבי הוקמה ב-1870 יותר מעשור לאחר שהצבא האמריקני הביס את בני השבט במלחמת מוהאבי והעימותים הצבאיים פסקו. השמורה משתרעת על שטחים לאורך נהר הקולורדו השייכים לשלוש מדינות סמוכות: אריזונה, קליפורניה ונבדה.
ב-1890 הועבר מתחם פורט מוהאבי, השוכן בתחומי השמורה, ממחלקת המלחמה של ארצות הברית לידי הלשכה לענייני אינדיאנים. במשך עשרות שנים ועד תחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 הפעילה הלשכה פנימייה לילדי האינדיאנים משבט מוהאבי ושבטים אחרים, בניסיון להטמיע את הצעירים בתרבות של הזרם המרכזי באמריקה. הם אולצו לדבר אנגלית ולחיות לפי כללי האמונה הנוצרית בעודם בבית הספר. הנכס הועבר לבעלות השמורה ב-1935. השמורה לא תחזקה את המבנים בכוונה מכיוון שהם היוו סמל לתקופה מכאיבה ביחסים עם ארצות הברית, ומצבם הדרדר.

כלכלה

המוהאבי החכירו את שטחים נרחבים מהאדמה בבעלותם לחברות חקלאיות המגדלות אלפלפה, תירס וסויה. לבנים ואמריקנים ממוצא מקסיקני רבים מתגוררים במקום, ובני המוהאבי חיים על פחות מ-50% משטח השמורה.
השבט מפעיל מ-1995 את מתחם בית המלון והקזינו Avi Resort & Casino בסמוך ללפלין בקצה הדרומי של נבדה, סמוך לגבול עם קליפורניה. ב-20 באוקטובר 2003 הודיע מנהל השמורה על הסכם בין השמורה למושל קליפורניה גריי דייוויס לאפשר הקמת קזינו מערבית לעיירה נידלס (על גדת הקולורדו מול האדמות בבעלות השמורה באריזונה בגדה ממול).
השבט מפעיל חברת חשמל עצמאית (Aha Macav Power Service), המספקת שירותים גם ליישובים שמחוץ לשמורה.

תחיית השפה

נכון ל-2012 הפעיל "המרכז לחינוך אינדיאני" (Center for Indian Education) באוניברסיטת המדינה של אריזונה "סדנאות ללומדי ודוברי השפה בשמורת האינדיאנים של פורט מוהאבי בצפון-מערב אריזונה, קליפורניה ונבדה. בפורט מוהאבי חיים כ-22 זקנים הדוברים מעט מוהאבי".
על מיזם תחיית השפה אחראית המשוררת נטלי דיאז (Natalie Diaz).
רודי סעדה

ביוגרפיה

סעדה גדל בתל אביב והתחנך בקיבוץ בית זרע. עם סיום שירותו הצבאי למד משחק בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין. זוכה מלגת אמריקה-ישראל (קרן שרת) בשנת 2001.
סעדה הופיע על במת הקאמל קומדי קלאב משנת 1999 וכיום מריץ את הופעתו החדשה 'טריפ'.
במסגרת לימודיו בסטודיו למשחק העלה הפקות רבות, בין השאר את ההצגה "פריקס" (בתפקיד הראשי 'הגמד') שביימה סיגל אבין. הצגה שזכתה לשבחים רבים והועלתה בהצלחה בפסטיבל ITS באמסטרדם.
ב-2012 נבחר סעדה על ידי עיתון מעריב כאחד מ'האנשים הכי מצחיקים בישראל' עם הופעתו 'טריפ' - מס 9 ברשימה, בגיליון חגיגי שיצא בפורים.
ביוני 2018, עבר סעדה תאונת דרכים קשה.

תיאטרון

עם סיום לימודיו שיחק בתיאטרון חיפה בהצגות "הבוגר" (בתפקיד הראשי 'בן'), "משחקים בחצר האחורית" (בתפקיד 'גידי') "הילדה שאני אוהב" (בתפקיד 'אדם'), "משפחת ישראלי" (בתפקיד 'הבן'), ו"אימפרו" (בתפקיד עצמו).
בתיאטרון 'הבימה' שיחק בהצגות "מבקר המדינה" ו"רומנטיקה".
2013 - משחק בהצגה "קופיקו 2 - צוחק מי שצוחק אחרון" בתפקיד שלומק'ה, פטרוזיליה ואברום.
בחנוכה 2013 שיחק במחזמר 'הגיבורים' .
ביים הצגת ילדים בשם 'צופצ'יק ומפתח העולמות' ששם גם משחק בתפקיד מרכזי.

טלוויזיה וקולנוע

סעדה שיחק במספר פרסומות טלוויזיה עבור החברות: "מאסט", "אלדן", "לוטו", "אל"ה", "שטראוס" ועוד.
שיחק ב"האקס המיתולוגי", "החיים זה לא הכל", "המקום", בתפקיד אורח ב"הכל דבש" ,"אולי הפעם" (העונה השנייה והשלישית), בסדרת הילדים "קופיקו" בתפקיד אברום, בסדרה ג'ינג'י בתפקיד שוקו ובסדרה קופה ראשית שם גילם את הדמות נתן פרנקו, אחד הקונים בסופר המתוסבך עם אשתו.
השתתף בתוכנית האלתורים "טוב שבאת" שעלתה בערוץ 10. הופיע בתוכנית הסטנד-אפ "אין בעיה עם רועי לוי". דיבב את צוק בסדרת האנימציה המופרעת והחצופה "כלום" ששודרה ב"ביפ". השתתף בעונה ה-3 של "הבורר" (בתפקיד קביליו). שיחק בתפקיד מרכזי בסדרה "גבוה וגרינבאום" ששודרה בקשת.
סעדה הופיע אף בעונה הראשונה בסדרה "גאליס" המשודרת בערוץ הילדים שם גילם את איתן גולד עוזרו הטיפש של סיימון.
משחק את מורן שפושניקוב בסדרה "הקלמרים".
שיחק בסדרת האינטרנט "עסק משפחתי", איתה זכה במקום הראשון בתחרות "יוצרים ברשת 2.0".
היה בין כותבי תוכנית המתיחות קומי קומי וכתב מספר פרקים לתוכנית "בלאגן" בערוץ ג'טיקס.
הוציא לאור את "דניאלה", סינגל ראשון מתוך אלבום הבכורה שלו. האלבום שנושא את השם "לפתוח את הכל" ראה אור ב-2013 לשידור חופשי באינטרנט.
יחד עם הסינגל שוחרר גם קליפ לשיר שביים אסף לבני.
ב-2015 הופיע בסדרה ג'ינג'י בתור שוקו מהצמד שוקו ומוקה.
ב-2016 השתתף בסרט הקולנוע "הלהקה האחרונה בלבנון".
ב-2017 השתתף בסדרה "רוי בוי ביער הסודי" בתפקיד שוטא.
ב-2018 התחיל לשחק בקומדיה "קופה ראשית" בתור אחד הקונים, נתן פרנקו.
רחוב צ'רצ'יל 1

שימושי המבנה

בנק ברקליס משתמש בשני שלישים מהמבנה (קומות 1 - 3, 6 - 16 ו-24 - 31). חדרי ההנהלה מצויים בקומה ה-31, וחדרי הישיבות בקומה ה-30. קומות 17 - 23 משמשות משרדים אחרים.
המבנה מקושר במעבר תת-קרקעי למרכז הקניות של כיכר קנדה ולתחנת הרכבת התחתית קנרי וורף.

השפעת פיגועי 11 בספטמבר על תכנון המבנה

תכנון המבנה הושפע מפיגועי 11 בספטמבר - בעקבות הפיגועים נבנו במבנה חמש מערכות מדרגות - אחת בכל אחת מפינות המבנה, ומערכת מרכזית הכוללת גם את המעליות במרכז המבנה. כל אחד ממערכות המדרגות מסוגלת להכיל את כל עובדי המבנה, במקרה ורק מערכת מדרגות זו תישאר חופשית למעבר בשעת חירום.
חרוז (חפץ)

חרוז הוא חפץ בעל חור העובר דרכו.
החרוז מחובר בדרך כלל לחרוזים אחרים באמצעות חוט או חבל בטכניקה הנקראת חריזה.
החרוזים נעשים בצורות שונות ובגדלים שונים. גודלם של החרוזים משתנה בין מילימטרים בודדים למספר סנטימטרים.
חרוזים עשויים מחומרים שונים כגון: זכוכית, פלסטיק, פימו, אבן, אבני חן, אבנים יקרות ואף מזרעים, מתכות, חרס, עיסת נייר, עץ ושרף.

היסטוריה

חרוזים קדומים נתגלו מחומרים טבעיים של קונכיות, צדפים, עצמות בעלי חיים, חרס וזכוכית. חרוזים ידועים כאחת מצורות המסחר הקדומות ביותר של המין האנושי. שימוש ומסחר בחרוזים התקיים לאורך כל ההיסטוריה האנושית. הממצא העתיק ביותר של חרוזים הוא ממערת בלומבוס שבדרום אפריקה, ומתוארך ל-72,000 שנה לפני זמננו. בקסר אקיל שבלבנון נמצאו חרוזים שתוארכו ל-40,000 שנה לפני זמננו.
חרוזי זכוכית הופיעו לראשונה כ-6,000 שנה לפני זמננו במסופוטמיה וצפון סוריה. המילה "חרוזים" מוזכרת בתנ"ך פעם אחת בלבד.

חרוזי זכוכית

חרוזי הזכוכית העתיקים נוצרו בטכניקה שנקראת ליבה, שהיא טכניקה מורכבת לייצור ולכן אינה נפוצה במיוחד. הזכוכית עצמה עשויה מחומר טבעי שהוא תרכובת של קוורץ, סיד ומלחת. בתקופות קדומות לאחר הכנת תרכובת הזכוכית היו שופכים אותה לתוך קונוס העשוי חרס, ולאחר ההתקרשות היו שוברים את החרס על מנת להפריד את הזכוכית מהקונוס.

שימושים

בני אדם משתמשים בחרוזים החל מהתקופה הפרהיסטורית לצורכי אמנות, אומנות, לשיבוץ בתכשיטים, בביגוד ובמגוון חפצי נוי, אביזרים וחפצים שימושיים. חרוזים שימשו גם באביזרי דת (לדוגמה - במחרוזת תפילה), וכקמעות מזל.

לקריאה נוספת

Dubin, Lois Sherr. 1987. The History of Beads from 30,000 BC to the Present. London: Thames & Hudson.

Sleen, Wicher Gosen Nicholaas. 1973. A Handbook on Beads. Liège: Librairie Halbart.
סנאי ורוד

מקור השם

מקור השם הוא בשל הצבע הוורד של הקוקטייל המתקבל מן הגרנדין ובשל האמרטו, שאומנם מיוצר מגלעיני משמש, אך טעמו מזכיר שקדים, דבר המרמז על הסנאי.
המלחמה האיומה על החמאה

צנזורה

בזמן פרסומו, הספר עורר התנגדויות כיוון שהוא מתייחס בסלחנות למרוץ החימוש. בקנדה הוא אפילו הוסר ממדפי ספריות בגלל יחסו למלחמה הקרה. חלק מההתנגדויות נבעו מכך שנראה כי יחסו של סוס למלחמה הקרה הייתה כי ההבדלים בין הגושים זהה לוויכוח על צד הלחם בו יש למרוח את החמאה.
יעקב רז (ניצב)

ביוגרפיה

רז הצטרף לשורות המשטרה ב-1976 במהלך שירותו היה ראש מפלג תשאול ביחידה המרכזית של מחוז תל אביב והיה מעורב בפרשת חקירת חברי כנופיית מע"צ. שירת כמפקד תחנת שכונות, מפקד מרחב דן, מפקד מרחב ירקון, סגן ראש אגף אפסנאות וסגן מפקד מחוז מרכז. 
ביולי 1998 קודם לדרגת ניצב ומונה לעמוד בראש המשמר האזרחי, בתקופתו כמפקד הוקם אגף קהילה ומשמר אזרחי שאיחד את היחידה לשיטור קהילתי עם המשמר האזרחי. בינואר 2001 מונה לראש אגף תנועה ובאוגוסט 2004 מונה לראש אגף תמיכה לוגיסטית. 
רז נודע כמי שענד כנפי צניחה למרות שלא סיים קורס צניחה המקנה את הזכות לענוד אותן והשלים את הקורס רק לאחר שהדבר נחשף.
לאחר פרישתו מהמשטרה מונה לדירקטור בחברת הבנייה אשטרום נכסים והיה חבר בוועדה לבחינת הרפורמה בתחבורה הציבורית. ביוני 2008 מונה על ידי שר התחבורה שאול מופז ליו"ר דירקטוריון חברת נמל אשדוד וכיהן בתפקיד עד מאי 2011. בשנים 2012-2014 כיהן כדירקטור בלתי תלוי בחברת שמן משאבי נפט וגז.
רז נשוי ואב לשניים, בעל תואר ראשון במדעי המדינה וקרימינולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במדעי המדינה עם התמחות במנהל ציבורי מבר-אילן.
ג'ורג'ו בסטה

ביוגרפיה

בסטה נולד ברוקפורצטה (Roccaforzata), באיטליה, אך מוצאו היה מהאצולה האלבנית והוא נודע בשנאתו להונגרים. בשנת 1600, על פי פקודתו, נשחטו הרומנים, הסרבים והיהודים שהיו בקלוז'.
מיכאי האמיץ פנה בבקשת עזרה לרודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ועל פי הוראתו סייע לו ג'ורג'ו בכיבוש המחודש של טרנסילבניה. לאחר שמיכאי האמיץ ניצח בקרב נוסף וכבש גם את השלטון בוולאכיה ציווה ג'ורג'ו על חייליו הולונים לרצוח אותו וכך בא הקץ על מיכאי האמיץ והניסיון לאחד את הנסיכויות הרומניות.
בתקופה הקצרה בה ניהל ג'ורג'ו את טרנסילבניה נוצרה בה אנרכיה רבתית, המקום היה לקן שודדים ורוצחים ואוכלוסיית המקום פחתה בשליש, כולל האצולה.
בעקבות הניסיון שרכש ג'ורג'ו במלחמה, כתב כמה מדריכים צבאיים.
דאצ'ה

דאצ'ה (ברוסית: дача) הוא כינוי ברוסית לבית הנמצא בשימוש עונתי או לבית משני הנמצא באזור כפרי ליד מרכזים עירוניים. הדאצ'ה נפוצה מאוד ברוסיה. לרוב, הדאצ'ה תפוסה בחלק מימות השנה על ידי הבעלים, או מושכרת לאנשים אחרים. היא משמשת לנופש ולחופשה קצרה בחודשי הקיץ וגם בשאר ימות השנה.
דאצ'ות מסורתיות בנויות בדרך כלל מעץ ומתאימות לאורח חיים כפרי. בדרך כלל נמצאת לצדן גם חלקת אדמה המיועדת לגידולים חקלאיים, היכולים לספק את צרכיו של משק הבית. אדם הגר בדאצ'ה מכונה "דאצ'ניק" (רוסית: дачник).
מרוסית התגלגלה המילה "דאצ'ה" ליידיש, במשמעות של נסיעה למטרת נופש ומנוחה.
התופעה נפוצה מאוד ברוסיה, ולפי הערכות, כ-30 מיליון אזרחים הם בעלי דאצ'ה.

היסטוריה

הדאצ'ות הראשונות ברוסיה הופיעו בתקופת שלטונו של פיוטר הגדול. במהלך תקופת ההשכלה, האריסטוקרטיה הרוסית השתמשה בדאצ'ות למפגשים חברתיים ותרבותיים, שלוו על פי רוב בנשף מסכות ובמופעי פירוטכניקה. בסוף המאה ה-19 הפכה הדאצ'ה למקום בילוי מועדף לחופשת הקיץ בקרב המעמד העליון ומעמד הביניים של החברה הרוסית. תופעה זו, שאפיינה את רוסיה בלבד, קיבלה ביטוי נרחב ביצירותיהם של סופרים ומחזאים רוסים באותה תקופה.

גוסדאצ'ה

דאצ'ות בבעלות ממלכתית מכונות "גוסדאצ'ה" (רוסית: госдача, קיצור של государственная дача – "דאצ'ה ממלכתית"). בתקופת ברית המועצות הועמדו דאצ'ות ממלכתיות כאלה לרשותם של פקידי ממשלה, אנשי אקדמיה, אנשי צבא וחברי מפלגה בכירים. הדאצ'ה הייתה נשארת בבעלות ממשלתית, ונלקחה בחזרה עם סיום התפקיד.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 חולקו דאצ'ות לרבים מחברי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. במהלך הזמן נוצר מצב בו בכירים במפלגה בנו לעצמם וילות ענק בנות 15-20 חדרים על חשבון המדינה. בפברואר 1938 עברה בפוליטביורו החלטה להסדרת מגורי הקיץ של פקידים בכירים. בהחלטה זו נקבעו קריטריונים למספר החדרים המרבי אותו יש לאפשר בבניית דאצ'ות חדשות.
אגדת טרזן

תקציר העלילה

הסדרה עוסקת בטרזן וחבריו: ג'יין (בת-זוגו), טרק הקופה, וטנטור הפיל שחווים חוויות שונות בג'ונגל במערב אפריקה. טרזן מגלה על עצמו דברים שלא ידע ומתחבר יותר לצד האנושי שלו ופחות ומתנתק קצת מהגורילות. גיין הנערה מאנגליה שהגיעה בסך הכל למחקר ביחד עם אביה הופכת להיות אשתו של טרזן הם הקימו להם בית עץ משותף בו הם גרים וישנים. אביה של גיין (פרופסור פורטר)ישן במעבדה הקטנה שהקים במרכז הג'ונגל ושם חוקר עצים בעלי חיים וכו'. שני חבריו של טרזן טרק וטנטור עוברים איתם את ההרפתקאות. טרק היא גורילה וטנטור פיל טרק אוהבת חוויות ותמיד מגנה על טרזן וטנטור פחדן אך תמיד אוהב לעזור. ביחד הם מגלים אנשים שחיים בגונגל (חוץ מטרזן). ערים אבודות ואפילו דינוזאורים שם טרזן מוכיח את קשיחותו האמיתית ומראה ששום דבר לא יעצור אותו ושהוא מלך הג'ונגל.
דימום פנימי

דימום פנימי הוא דימום המתרחש בתוך הגוף. הדימום מכונה לעיתים שטף דם פנימי. שטף דם או דימום מוגדרים כיציאת הדם מכלי הדם.
דימום פנימי עשוי להיגרם כתוצאה מפגיעות שונות במערכות הגוף ובעיקר חבלה לאיברי הגוף (פגיעה על ידי גורם חיצוני), מפרצת הגורמת לקרע בכלי דם ראשי, תאונה קיצונית המתרחשת בתאונת דרכים (הגורמת לקרע באיברי הגוף) וגם פגיעה של הדף כתוצאה מפיצוץ הגורם לקרעים באברי הגוף הפנימיים.
דימום פנימי נרחב או מתמשך הוא מצב חירום רפואי אשר עלול לגרום למוות בהיעדר טיפול מידי. רמת הפגיעה נקבעת על פי כמות הדם שיוצא מכלי הדם. הגוף מתגבר על דימומים פנימיים בקנה מידה קטן באמצעות יכולת הדם להיקרש. מקרה שכיח של דימום פנימי בקנה מידה קטן הוא חבורה הנגרמת בדרך כלל כתוצאה מ"מכה יבשה": דם מתפשט מתחת לעור וגורם ל"סימן כחול". מצב זה מוגדר כהמטומה.

אבחנה וטיפול

אין אפשרות לאבחן דימום פנימי ללא בדיקה רפואית מדוקדקת, אך חשד לדימום שכזה ייקבע על פי נסיבות הפגיעה ובעיקר על פי סימני ההלם המתפתחים בנפגע כשהוא מאבד כמות גדולה של דם. דרך נוספת המעוררת חשד לדימום היא על פי סימנים שנראים בפגיעה מקומית כמו בטן קשה בדימום בטני או עליית לחץ דם כתוצאה מדימום בקופסית הגולגולת.
הטיפול יכלול את החזרת הנוזלים לנפגע (דם או נוזלים קריסטולאידים) ועצירת הדימום על ידי התערבות כירורגית. בדימום פנימי אי אפשר לטפל בשטח.
אליעזר שטיינמן

ביוגרפיה

שטיינמן נולד בתחום המושב של האימפריה הרוסית (באזור פולין; כיום באוקראינה) לרב נתן. בצעירותו, במהלך לימודיו בקישינב והסמכתו לרבנות, החל לפרסם את סיפוריו הראשונים. בשנת 1910 החלו כתביו לצאת לאור במסגרת העיתונים "רשפים", "השילוח" ו"הצפירה" בעברית וביידיש, ולפרנסתו עבד בהוראה. עם מכריו הקרובים באותן שנים נמנו דוד פרישמן וחיים נחמן ביאליק, אשר פעל למען שחרורו משירות בצבא האימפריה הרוסית.
בעקבות מהפכת אוקטובר (1917) אימץ שטיינמן אידאולוגיה קומוניסטית, וביקש לפתח תרבות עברית ברוח זו. הוא עבר לחיות במוסקבה, החל לעבוד בהוצאה לאור "שטיבל" והוציא לאור את הרומן הראשון פרי עטו, "סחור סחור". בשנת 1919 עבר לאודסה, והוציא לאור את העלון "הקומוניסט העברי". משנת 1920 נמנה שטיינמן עם הכותבים הקבועים של העיתונים "הצפירה" ו"דער מאָמענט" (יידיש "הרגע"), ובשנים 1923–1924 הוציא לאור את הירחון "קולות". מעגליו החברתיים כללו את שלמה צמח וסופרים בני הדור הצעיר.
בשנת 1924 עלה עם משפחתו לארץ ישראל והחל לפעול באגודת הסופרים ומשנת 1926 לערוך את בטאונה הספרותי "כתובים". קבוצת "כתובים", שעל שמה נקרא העיתון, נוסדה על ידו במשותף עם אברהם שלונסקי ואחרים במטרה לחתור לחידוש הספרות העברית. בשנים 1932–1933 היה שטיינמן העורך הבלעדי של הביטאון, אשר בשלב זה איבד את תמיכת אגודת הסופרים. בשנים אלו הוא המשיך בכתיבתו ופרסם ספרים רבים, בהם ספרי מסות, רומאנים, ספרי ילדים ואנתולוגיות.
בשנת 1959 הוענק לשטיינמן פרס ביאליק, ובשנת 1963 הוענק לו פרס ישראל לספרות יפה. שטיינמן נפטר ב-7 באוגוסט 1970 בתל אביב. נטמן בשדרת הסופרים בבית העלמין קריית שאול.
אחד ממעגלי הפעילות העיקריים שלו היה כתיבה מחדש של המסורות החסידיות באופן שיתאים לבן התקופה; במסגרת פעילותו זו כתב את סדרת הספרים "באר החסידות".
בשנותיו האחרונות עמד בקשר הדוק עם הרבי מלובביץ' שאף עודד אותו בכתיבת הספרים "באר החסידות".
בניו הם הסופרים נתן שחם ודוד שחם. נכדתו היא הסופרת ואוצרת המוזיאונים אורית שחם-גובר. בנו הצעיר, נתן שחם, פרסם ב-2014 את ספרו האוטוביוגרפי "סיפור הכיסוי הכפול של אימי" ובו נחשף טפח מחייו הכפולים של שטיינמן ומאבקיו.
Erschallet, ihr Lieder, erklinget, ihr Saiten, רי"ב 172

Erschallet, ihr Lieder, erklinget, ihr Saiten (בעברית: השמעו השירים, התרוננו המיתרים) רי"ב 172, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך ב-1714, בהיותו בוויימאר לכבוד חג הפנטקוסט. ביצועה הראשון היה ב-20 במאי 1714 בכנסייה שבארמון הדוכס של ויימאר, מעסיקו. כקנטטות נוספות מאותה תקופה, הוא ביצע אותה מספר פעמים נוספות מאוחר יותר, בין היתר כשעבד בלייפציג, ב-1724.

היסטוריה ומילים

באך עבד כמלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708, ובמרץ 1714 קודם לתפקיד הממונה על המוזיקה. בתפקיד זה היה אחראי להלחנה של יצירה חדשה מדי חודש, בעיקר של קנטטות, כשמטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה, תוך כמה שנים. לפי הידוע כיום, קנטטה זו הייתה השלישית בשנה לאחר רי"ב 182 ורי"ב 12, מתוך שמונה שהלחין באותה שנה. בעוד את שתי הקודמות הלחין עבור ימי ראשון, זו הראשונה בשנה שהלחין לכבוד חג מרכזי בלוח השנה הנוצרי.
סדר הקריאה לחג כולל פסוקים ממעשי השליחים ומהבשורה על פי יוחנן. הטקסט מיוחס לסלומון פרנק, משורר החצר שכתב את הליברטו לקנטטות נוספות של באך מתקופה זו, למרות שזה לא מופיע בגרסה המודפסת של מזמורי פרנק. הליברטו כולל פסוק מקטע הקריאה של יוחנן: "מי שאוהב אותי ישמר את דברי ואבי יאהב אותו; גם נבוא אליו ונשכן אצלו", המתקשר למהות החג ולשאר הטקסט שכולל גם פסוקים ממזמורים של מרטין לותר ושל פיליפ ניקולאי (משורר לותרני בן המאה ה-16). הוא מזוהה כבעל השפעה של תנועת הפייטיזם שרווחה בגרמניה באותה עת ובא לידי ביטוי בקשר הישיר של הנשמה אל אלוהים המבוטא בדיאלוג בחלק החמישי של הקנטטה, ובחלק האחרון המביע קשר מיסטי אל ישו. 
בעוד דפי התווים של הביצוע הראשון אבדו, אלו של הביצועים המאוחרים יותר, שרדו. הוא ביצע את הקנטטה שוב בקטן בין 1717 ל-1722 ומספר פעמים בלייפציג, ב-1724 וב-1731, עם שינויים קלים בסולם או בהרכב. בקנטטות נוספות של באך לכבוד פנטקוסט (ציון מקביל לחג שבועות) נכלל הפסוק מהבשורה על פי יוחנן, כגון רי"ב 59 ורי"ב 74, כמו גם חומר הלחנה.

הקלטות

את הקנטטה ביצעו והקליטו כ-26 פעמים חלקן על ידי מנצחים ידועים כגון גוסטב ליאונהארדט (ב-1985), טון קופמן (ב-1995), מסאקי סוזוקי (ב-1997) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
בריאן קוק

ב-NBA

קוק החל את הקריירה שלו ב"תיכון לינקולן" ולאחר מכן הצטרף לאוניברסיטת אילינוי. בדראפט ה-NBA‏ 2003 נבחר במקום ה-24 על ידי לוס אנג'לס לייקרס, במדיה שיחק במשך ארבע שנים, לפני שהועבר באמצע עונת 2007/2008 לאורלנדו מג'יק. לאחר שנה בלבד באורלנדו, באמצע עונת 2008/2009, הועבר ליוסטון רוקטס, ממנה שוחרר בפברואר 2010.
ב-2010 הוא חתם על חוזה בלוס אנג'לס קליפרס, ובמרץ 2012 עבר בטרייד בין שלוש קבוצות לוושינגטון ויזארדס.

שלהי הקריירה

בין השנים 2013–2015 שיחק בקבוצות שונות בפוארטו ריקו, לבנון, אורוגוואי ויפן.
נובויה ורמיה

נוֹבוֹיֶה וֶרְמִיָה (ברוסית: Но́вое вре́мя; מילולית: העת החדשה) היה עיתון רוסי שיצא לאור בסנקט פטרבורג בין השנים 1868–1917. העיתון היה ידוע כאנטישמי וכתומך הממשלה. בשנים שקדמו למלחמת העולם הראשונה הסית העיתון בקביעות נגד יהודי האימפריה הרוסית כאויבי העם. העיתון נסגר בהוראת לנין מיד לאחר מהפכת אוקטובר.

היסטוריה

העיתון הוקם ב-1868 כעיתון ליברלי, ויצא לאור בתחילה חמש פעמים בשבוע, עד 1869 אז הפך ליומון. בראשית דרכו גילה העיתון אף נטייה לאידאות קומוניסטיות וב-1872 פרסם מאמר מערכת חגיגי לכבוד צאת המהדורה הראשונה של "הקפיטל" של קרל מרקס. אך לאחר שהחל לצאת לאור בידי אלכסיי סובורין  יצאו לו מוניטין של כניעה לקו של הממשלה. הוא פרסם מאמרים אנטישמיים של ויקטור בורנין .
למרות תמיכתו בקו הממשלתי, זכה העיתון לתפוצה רחבה והחל משנת 1881 הדפיס שתי מהדורות יומיות. בשנת 1891 החל העיתון לצרף מוסף שבועי מאוייר. הוא היה לאחד העיתונים הפופולריים ברוסיה ומכר 60,000 עותקים. פירסמו בו כותבים חשובים כמו אנטון צ'כוב.
ב-8 בנובמבר 1917 (26 באוקטובר לפי הלוח היוליאני) הורה לנין על סגירת העיתון.
ב-1943 החל לראות אור בברית המועצות עיתון אחר בשם זה , אך אין קשר בין שני העיתונים.