google/wiki40b huggingface dataset:
יחסי לוקסמבורג–רוסיה

היסטוריה

מאז 1982 קיימת בלוקסמבורג כנסייה רוסית אורתודוקסית. במפקד האוכלוסין הלוקסמבורגי של 2008 זיהו עצמם 943 אנשים כרוסים.
נשיא רוסיה הראשון בהיסטוריה שביקר בלוקסמבורג היה ולדימיר פוטין שביקר בה ביקור בזק רשמי שהחל ונגמר באותו יום - 24 במאי 2007.
במהלך מלחמת גאורגיה-רוסיה ב-2008 טענה לוקסמבורג כי רוסיה הפרה את החלטה 1808 של מועצת הביטחון של האו"ם, אותה ההחלטה שרוסיה הצביעה לה בעד רק מספר חודשים קודם. הביקורת הלוקסמבורגית על רוסיה גברה במיוחד לאחר ההכרה באבחזיה ובדרום אוסטיה.
איבון הניואר

איבון הניואר (בצרפתית: Yvonne Hagnauer לבית גלאן (Goéland); ‏1898, פריז - 1998, מודו (צר')) הייתה מורה, מנהלת בית ספר וחסידת אומות העולם מצרפת.

קורות חיים

איבון הניואר לבית אבן (Yvonne Eugénie Pauline Even) נולדה למשפחה שמוצאה מחבל ברטן. משפחתה התיישבה בלה פאבילון-סו-בואה (Les Pavillons-sous-Bois) מצפון לפריז. אביה היה סוחר. היא למדה היסטוריה, ספרות ואנגלית באוניברסיטת קיימברידג'. היא נישאה בשנת 1925 ועבדה בתור מורה בבית ספר בפריז. משנתה החינוכית הייתה הומניסטית ופמיניסטית. הניואר הייתה שותפה בארגונו של כנס בין-לאומי בנושא חינוך בשנת 1937, בארגון "ליגת הנשים לשלום" בשנת 1938 ובייסודו של מוסד להכשרה פדגוגית, שלאחר 1945 היה שמו "מרכז להכשרה בשיטות חינוך פעילות" (Centre d'entraînement aux méthodes d'éducation active) (צר').

פעילותה בתקופת השואה

במהלך שנות הכיבוש הגרמני בצרפת נפתחו ברחבי צרפת - על ידי ארגוני סיוע צרפתיים - בתי ספר ליתומים צרפתיים או לילדים שהוריהם היו בשבי הגרמני או בעבודת כפייה בידי הגרמנים, בכללם ילדים יהודים. הניואר הייתה ממייסדותיו של אחד מבית ספר אלה, "בית הילדים של סבר" (צר') ששכן בקומונת סבר שבפרברי פריז. בית הספר נתן מחסה לילדים יהודים, בהם יתומים, החל משנת 1941. הילדים ששהו בבית הספר היו בין הגילים שלוש ו-18. הלימודים בבית הספר כללו לימודים עיוניים, קלאסיים ומקצועיים-טכנולוגיים. 
במהלך שנות הכיבוש הגרמני ניהלה הניואר את בית הספר וניצלה את תפקידה לשם הצלת עשרות ילדים יהודים שנרדפו על ידי הגרמנים. היא סיפקה להם מזון, לבוש ומסמכי זהות מזויפים, כמו גם חינוך ברמה גבוהה, למרות התנאים הקשים וסכנת ההסגרה שריחפה על ראשה כל תקופת הכיבוש. 
לאחר המצוד אחר יהודי פריז בקיץ 1942 וגירוש מבוגרים יהודים רבים למחנות ריכוז בסביבת פריז, בעיקר למחנה הריכוז דראנסי, נותרו ילדים יהודים רבים לבדם. הניואר מצאה ילדים יהודים רבים בפתחי בתים, ללא מקום ללכת אליו. היא קלטה אותם בבית הספר שניהלה, וכך היו כמאה מתוך 150 ילדי בית הספר שלה - פליטים יהודים.
הניואר שמרה על כל מסמכיהם המקוריים של הילדים, כדי שזהותם לא תאבד, בעיקר בכל הנוגע לצעירים שבהם, שהיו בני שלוש, והסתירה מסמכים אלה כדי שלא תחשף זהותם היהודית של הילדים. זאת עשתה מ-1942 ועד השחרור בקיץ 1944. מיד לאחר השחרור החזירה לילדים את מסמכי הזהות שלהם והזכירה לילדים את זהותם האמיתית על כל פרטיה. 
הניואר החביאה בבית הספר גם יהודים מבוגרים, ואת זהותם הסוותה בתור עובדים, מורים ויועצים, חלק מחברי הסגל החינוכי. אחד המוסתרים, שלפני כן עבד עבור האוז"ה וסייע בהסתרת ילדים, היה השחקן והפנטומימאי הצעיר מרסל מרסו לבית מאנגל (Mangel). באחד הניסיונות להצלת ילדים יהודים, ניסה מרסו להעביר קבוצת ילדים לשווייץ אך הניסיון נכשל. הניואר קיבלה לבית ספרה את כל הילדים בקבוצה, הניעה את הצוות לסייע להם וסיפקה להם מסמכים מזויפים. כמו כן דאגה לאשפוזה של ילדה שאותה הביא מרסו לבית הספר, ילדה חולה ללא מסמכים מתאימים. הניואר התייצבה במטה המשטרה המקומי, ולמרות הסיכון לחייה השיגה את המסמכים הדרושים.

לאחר המלחמה

רבים מהילדים שהסתירה הניואר בשנות המלחמה נותרו יתומים אחרי המלחמה. בפסח של שנת 1945 דאגה הניואר לכך שילדים אלה יזכו לאירוח בבתיהן של משפחות יהודיות לרגל ליל הסדר. 
חלק מהניצולים שמרו עם הניואר על קשר גם לאחר המלחמה ולאחר עזיבתם את בית הספר. 
לאחר המלחמה המשיכה הניואר לנהל את בית הילדים בסבר עד שנת 1970.

הנצחה

בשנת 1974 הוכרה הניואר על ידי יד ושם בתור חסידת אומות העולם. היא זכתה לתואר קצינה בלגיון הכבוד הצרפתי ולאותות כבוד ממשלתיים צרפתיים. שלט הנצחה לזכרה הוצב בקומונת סבר שבפרברי פריז, שם פעלה.
מספר ערפד

מספר ערפד משמש בתחום שעשועי המתמטיקה לתיאור מספר בן 2n ספרות עשרוניות הניתן להצגה כמכפלת שני מספרים המורכבים יחד מאותן ספרות (בערבוב הסדר) כאשר ספרת האחדות של לפחות אחד מהם אינה אפס; שני מספרים אלה נקראים ניבי הערפד. זוהי תכונה תלוית בסיס.

היסטוריה

מקובל לייחס את הגדרת המושג לראשונה לקליפורד פיקובר (Clifford A. Pickover) מחברת י.ב.מ שכתב חידה עליהם בקבוצת דיון sci.math בשנת 1994 (ומאוחר יותר בספרו 
). מופעים קודמים של מספרים כאלה ניתן למצוא בספר של החידונאי האנגלי הנרי ארנסט דודני בשם Amusements In Mathematics שיצא לאור בשנת 1917. הוא כתב חידה בשם "מספרי מונית" על חיפוש מספרי ערפד (למעשה "ערפד למחצה", ראו למטה) 
.

סוגים של מספרי ערפד

יש אינסוף מספרי ערפד, לחלקם ניבים מרובים. למשל, מספר הערפד הראשון עם חמישה זוגות ניבים הוא
24959017348650 = 2947050 × 8469153 = 2949705 × 8461530 = 4125870 × 6049395 = 4129587 × 6043950 = 4230765 × 5899410
1067781345046160692992979584215948335363056972783128881420721375504640
הוא מספר ערפד עם 100,025 זוגות ניבים.
ערפד ראשוני - מספר ערפד הוא "ראשוני" אם שני ניביו הם  מספרים ראשוניים (וברור שבמקרה זה יש לו רק זוג ניבים אחד).
קיימים מספרי ערפד שהם "ריבועים", כגון 2459319153459529 שהוא 49591523 בריבוע.
מספר נקרא ערפד למחצה (pseudovampire) אם לניבים שלו יש אורך שונה. למשל 153=51*3.
ולרי אספוב

ביוגרפיה

נולד בכפר קונסטנטינובקה שבמחוז קירוב. בשנת 1983 התקבל ללימודים בבית הספר לקציני חיל הצנחנים בעיר ריאזן. בשנת 1987 סיים את הלימודים והועלה לדרגת סגן. שירת בדיוויזיה המוצנחת מס' 76. בשנת 1994-1995 שירת בכוח שמירת השלום הרוסי בגאורגיה. בשנת 1996 נטל חלק במלחמת צ'צ'ניה הראשונה. נפצע קשה בקרבות בעיר גרוזני. 
בשנים 2000-2002 שירת שוב בכוח השלום הרוסי באבחזיה. בשנים 2003 - 2004 השתתף במלחמת צ'צ'ניה השנייה כסגן מפקד דיוויזיה מוצנחת.
בשנת 2013 הועלה לדרגת גנרל מיור ומונה לתפקיד סגן מפקד הארמייה ה-5 שמוצבת באזור המזרח הרחוק הרוסי. 
בשנת 2015 הועבר לשרת בדרום רוסיה. לפי מקורות אוקראינים שהה ולרי אספוב במזרח אוקראינה מאוגוסט 2015 עד לתחילת 2016. לטענתם באותה תקופה פיקד אספוב על כוחות הבדלנים הרוסים באזור דונצק. 
ביוני 2016 הועלה לדרגת גנרל-לייטננט - המודיעין האוקראיני טוען כי הועלה בדרגה כהוקרה על תפקודו בקרבות של הבדלנים הרוסים עם הצבא האוקראיני.
לפי משרד ההגנה של רוסיה, הוא נהרג במתקפת פצצות מרגמה של פעילי המדינה האסלאמית על מפקדתו באזור דיר א-זור שבסוריה, שם שהה במסגרת המאמץ הרוסי במלחמת האזרחים בסוריה. לפי פרסומי משרד ההגנה הרוסי, הגדרת תפקידו של הגנרל אספוב בסוריה הייתה ראש קבוצת היועצים הצבאיים הרוסיים בסוריה.
בתפקידו האחרון היה מפקד הארמייה החמישית  של כוחות היבשה הרוסיים.
יעקב הכט (חוקר אינטרנט)

ביוגרפיה

יעקב הכט נולד בברלין בשנת 1935 ועלה לארץ ישראל עם הוריו ב-1938. למד בבתי הספר "חורב" ו"מעלה" בירושלים. השתחרר משירות מילואים בצה"ל בדרגת רב-סרן. מתגורר בירושלים. נשוי לשופטת בית המשפט המחוזי בדימוס, יפה הכט, ואב לשלושה.
את לימודיו האקדמיים עשה באוניברסיטה העברית בירושלים. נושא עבודת הדוקטורט שלו היה "השפעתם של מסלולי לימוד וחיברות על דפוסי ניידות בין תפקידים תעסוקתיים של גברים יהודיים בישראל בראשית דרכם", בהנחיית פרופ' ראובן כהנא.
בשנים 1961–1969 יזם ב"מכון הדסה לייעוץ" את פרסומם של מדריכים וחומר נלווה הקשורים לבחירת מקצוע עבור תלמידי בית ספר יסודי ותיכון, כמו תיאורי מקצוע וכן פרסומים כגון "הכנה לבחירת מקצוע", אוגדן מקצועות לבוגרי י"ב, מדריך לפנימיות בישראל, ומרכזי חניכות קהילתיים (מרח"ק).
במקביל לעבודתו במכון הדסה לייעוץ שימש מורה במגמה לייעוץ בבית הספר לחינוך של האוניברסיטה העברית.
בשנים 1969–1994 עסק בנושאי הכשרה וחינוך מקצועי. עמד בראש האגף להכשרה ולפיתוח כוח אדם של משרד העבודה והרווחה בשנים 1989–1994. בין השנים 1961 - 2000 פרסם מעל שישים מאמרים ופרסומים בכתבי עת שונים בנושאי עבודה, בחירת מקצוע והכשרה מקצועית. כן הוציא בשנת 2000 בהוצאה עצמית את ספרו "תמורות בחיברות לתעסוקה: מהאתוס היישובי לאתוס הפוסטמודרני".
כיהן כיו"ר וכחבר בוועדות ציבוריות רבות כמו מועצת העיתונות, יו"ר צוות לבחינת מערך ההדרכה הכולל בשירות המדינה (נציבות שרות המדינה), יו"ר הוועדה המקצועית לעיסוקים בסוכנויות לנסיעות (משרד התיירות), חבר הוועדה לבדיקת צורכי כוח אדם במקצועות הקולנוע והטלוויזיה (מנהל התרבות והאמנות), חבר ועדת היגוי לפיתוח מקצועות התחבורה היבשתית (משרד התחבורה), חבר ועדת ההדרכה של הרשות לעסקים קטנים, חבר הוועדה לנושא הכשרת כ"א לתעשייה באזורי פיתוח (משרד המסחר והתעשייה), וחבר ועדת ערר לגמול השתלמות לדירוג העיתונאים (משרד האוצר). שמש כחבר ועדת ההשתלמות המרכזית שליד נציבות שרות המדינה.
ב-2005 הוציא ספר נוסף בהוצאה עצמית, באנגלית ובעברית: "על שמונת הדורות של משפחת הכט מפרנקוניה התיכונה, בוואריה 1762 – 2005".
אנטל דוראטי

תולדות חייו

דוראטי נולד בבודפשט, לאב שהיה כנר בתזמורת הפילהרמונית של בודפשט. הוא למד באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, הלחנה אצל זולטאן קודאי וליאו ויינר, ופסנתר אצל בלה ברטוק. בין חבריו לכיתה באקדמיה היו מתיאש שייבר ועדן פרטוש. הופעת הבכורה שלו בניצוח הייתה בשנת 1924 עם האופרה המלכותית של בודפשט.
במהלך הקריירה שלו ניצח על תזמורת מינסוטה בשנים 1949 - 1960, על תזמורת רשות השידור הבריטית משנת 1963 עד 1966 ועל התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם. משנת 1970 עד 1975 ניצח על התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית בוושינגטון ובין השנים 1975 ל-1978 היה מנצחה על הפילהרמונית המלכותית בלונדון.
דוראטי הלחין גם יצירות אחדות, ביניהן אופרה "הנבחרים", קונצ'רטו לצ'לו, רביעיית מיתרים ווריאציות לפסנתר על נושא של ברטוק.
את ההקלטה הראשונה שלו עשה עם הפילהרמונית של לונדון בשביל חברת HMV ("קול אדוניו", His Master’s Voice). במהלך הקריירה שלו הקליט דוראטי מעל 600 תקליטים. 
דוראטי התאזרח בארצות הברית בשנת 1947.
אריחי טוינבי

אריחי טוינבי (הקרואים גם שלטי טוינבי) הם הודעות ממקור מסתורי שנמצאו משובצות בתוך מדרכות אספלט, בכ-24 ערים גדולות בארצות הברית, וארבע ערי בירה דרום אמריקניות. החל משנות ה-80 של המאה ה-20 נמצאו כמה מאות אריחים, הם בדרך כלל בגודל של לוחית רישוי אמריקנית, אך לפעמים גם גדולים בהרבה. הם מכילים מספר גרסאות לכתובת בעלת הקשרים לאפוקליפסה ולתאוריית קשר.

לשון הכתובת

TOYNBEE IDEA,
 IN Kubrick's 2001,
RESURRECT DEAD,
 ON PLANET JUPITER,
תרגום מילולי
רעיון טוינבי,
ב-2001 של קובריק
תחיית המתים
בכוכב צדק.

פרשנות

השם "טוינבי" מתייחס ככל הנראה להיסטוריון ארנולד טוינבי. "2001 של קובריק" מתייחס כנראה לסרטו 2001: אודיסאה בחלל 
רוב האריחים מכילים טקסט הדומה לזה המובא למעלה. כמה מהם רומזים לקיומה של קונספירציה גדולה הכוללת את העיתונות, ממשלת ארצות הברית, ברית המועצות (אף באריחים שנראה כי נעשו הרבה אחרי התפרקותה) והיהודים. הכתיבה היא בסגנון דומה ובאיכות ירודה.
האריחים המורכבים יותר מכילים גם הצהרות פוליטיות חידתיות ומלמדים את הקוראים ליצור אריחים דומים.

היסטוריה ותפוצה

מאמרים אודות האריחים החלו מופיעים בתחילת שנות ה-90, בעוד שהתייחסויות כלפיהם החלו להופיע כבר באמצע שנות השמונים. אריחי טוינבי צולמו לראשונה בסוף שנות השמונים. ההתייחסות הראשונה אליהם בתקשורת הייתה ב-1994 בעיתון ב"בולטימור סאן". עם זאת בשנת 1983 העיתון פילדלפיה אינקווירר פרסם סיפור על קמפיין בפילדלפיה שמטרתו החייאת המתים על כוכב צדק, שלמרות שאינו מזכיר את האריחים באופן ישיר, מזכיר במידה רבה את הרעיונות המופיעים בהם.
בארצות הברית התגלו אריחים בקנזס סיטי, מיזורי, בבוסטון ובוושינגטון הבירה. מאז 2002 התגלו מעט מאוד אריחים חדשים הנחשבים ליצירה של האמן המקורי מחוץ לאזור של פילדלפיה רבתי, למרות שאריח אחד ראוי לציון התגלה בפרבר של קונטיקט ב-2006. אחר הופיע בניו ג'רזי ב-2008. אריחי "מעתיקנים" הופיעו במקומות נוספים. אריחים ישנים הנחשבים כעבודתו של מניח האריחים המקורי נשחקו עקב התנועה בכביש. נכון ל-2011 נותרו אריחים בפיטסבורג, סנט לואיס, סינסינטי, קליבלנד ומקומות נוספים.
אריחים בסגנון מחודש נמצאו משובצים בכמה כבישים ראשיים, הכוללים גם את הכבישים הבין מדינתיים 476 ו-95. שישה אריחים נוספים וגדולים משמעותית נמצאו בכביש 1 לכיוון צפון במחוז דלוואר ב-2007-8.
החומר ממנו עשויים האריחים היה לפרק מסוים תעלומה בפני עצמו. ראיות שנאספו מעידות כי הם עשויים משכבות לינוליאום, בתוספת חומר למילוי סדקים באספלט.
בשנת 2011 הפיק ג'סטין דור סרט בשם תחיית המתים: המסתורין של אריחי טוינבי שזכה בפרס פסטיבל סאנדנס לבמאי סרט דוקומנטרי לשנת 2011. בסרט זה סקר הבמאי את ההיסטוריה של האריחים והגיע למסקנה כי הן פרי עבודתו של תמהוני תושב פילדלפיה בשם סוורינו "סאבי" וורנה שנהג לנסוע ברחובות העיר תוך שהוא משדר מסרים מבולבלים ותאוריית קשר תחת השם ג'יימס מוראסקו. על פי הסרט נהג וורנה להניח את האריחים דרך חור ברצפת רכבו במהלך נסיעותיו בערים שונות.
גיא הלוי

שירותו הצבאי

נולד וגדל בקיבוץ בארות יצחק בי"ח אלול תשל"ב (אוגוסט 1972).
הלוי התגייס לצה"ל ושובץ בחטיבת גולני. עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ויצא לקורס קציני חי"ר. בגמר הקורס חזר לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה בגדוד 51, והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון. בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד 13. לאחר מכן מונה לסגן מפקד יחידת דובדבן. 
בשנת 2004 הועלה לדרגת סא"ל, ומונה למפקד גדוד 12, והוביל אותו בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה, ובמהלך מלחמת לבנון השנייה, לאחר המלחמה סיים את תפקידו. בהמשך מונה לקצין אג"ם של עוצבת געש בין השנים 2006–2007. לאחר מכן מונה למפקד בא"ח גולני, ושימש בתפקיד בשנים 2007–2008. לאחר לימודים, מונה לסגן מפקד חטיבת גולני בין השנים 2009–2010. 
בשנת 2010 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת עציוני, ובמקביל מונה בשנת 2012 למפקד בא"פ אליקים, בתפקידיו אלו שימש עד שנת 2013. בהמשך שימש כסגן מפקד עוצבת הגליל בין השנים 2013–2015. לאחר מכן השתחרר מצה"ל בשנת 2016. לאחר שחרורו מונה למנהל הקהילה בקיבוץ אפק שבו הוא חבר.
תרמיט

תרמיט (באנגלית: Thermite) הוא תערובת של תחמוצת מתכתית (למשל תחמוצת ברזל) עם אבקת אלומיניום. כשמציתים את התערובת, החומר עובר תגובה אקסותרמית הקרויה תגובה אלומינותרמית או תגובת תרמיט. במהלך התגובה הופכת התחמוצת למתכת. התרמיט יכול לבעור בטמפרטורה גבוהה (עד קרוב ל-2,500 מעלות צלזיוס) בזכות נקודת הרתיחה הגבוהה של אלומיניום.
תרמיט התגלה 1893 על ידי הכימאי הגרמני האנס גולדשמידט. בשנת 1899 נעשה השימוש המסחרי הראשון בחומר לצורך ריתוך פסי רכבת קלה באסן.

שימושים אזרחיים

תרמיט אינו משמש כחומר נפץ, אך תגובת תרמיט יכולה ליצור טמפרטורה גבוהה מאוד בצורה ממוקדת, ומכאן שימושיה בריתוך מתכות. בעזרת החום המשתחרר ניתן להתיך מקטע צר של מתכת, וכך לחתוך אותה, ואילו המתכת הנוזלית הטהורה הנוצרת כתוצאה מהתגובה יכולה לשמש לחיבור רכיבים מתכתיים.
היישום הנפוץ של תרמיט הוא בקטיעה וריתוך פסי רכבת, כיוון שהתהליך מאפשר לתקן מקטע של הפסים מבלי להוציא אותו ממקומו. תרמיט הכולל תחמוצת נחושת משמש לריתוך כבלי חשמל. 
בנוסף להיבט האנרגטי של התגובה, אחד התוצרים שלה היא מתכת טהורה. לאור זאת נעשה שימוש בתגובת תרמיט כדי להפיק מתכות טהורות. כך למשל, כחלק מפרויקט מנהטן פותח תהליך של הפקת אורניום טהור ממלחי אורניום.

שימושים צבאיים

רימוני תרמיט משמשים בשדה הקרב, במיוחד לצורך הרס כלי ארטילריה של האויב. כיוון שתגובת תרמיט אינה מלווה בפיצוץ, ניתן לחבל בציוד בחשאיות יחסית. בעזרת תרמיט, ניתן לפגוע בקנה התותח או לסתום אותו לחלוטין. כדי להגביר את היעילות של תרמיט כאמצעי לחימה, מערבבים אותו עם רכיבים פירוטכניים, כגון בריום חנקתי וגופרית.
תרמיט קיבל שימוש רחב בעת מלחמת העולם השנייה, בעיקר בתור חומר מילוי לפצצות תבערה. הפצצות היו בנויות כמצרר של פצצות קטנות הממולאות בתרמיט עם מרעום מגנזיום, והן גרמו לשריפות ענק בערים רבות (ראו למשל השרפה הגדולה השנייה של לונדון, הפצצת דרזדן).

סכנות

תגובת תרמיט מסוכנת מאוד בגלל הטמפרטורות הגבוהות הנוצרות בתגובה וחוסר השליטה בתגובה מרגע ההצתה. במהלך התגובה נפלטת קרינה על-סגולה מסוכנת, ולכן אסור להסתכל על התגובה ישירות. סכנה נוספת נובעת מכך שמתכות אשר נקודת הרתיחה שלהן נמוכה בהרבה מטמפרטורת התגובה, כגון אבץ, עלולות להפוך לטיפות חמות, שעפות באוויר ואף יכולות להתחיל לבעור כתוצאה מחשיפה לחמצן. 
הערמת מנת תרמיט חדשה במקום שבו כבר התרחשה תגובה יכול להביא להצתה מיידית וחזקה במיוחד, אשר יכולה לגרום לכוויות אצל אדם שנמצא במרחק שנחשב לבטיחותי בתנאים רגילים.
כנסיית לורנצו הקדוש

היסטוריה

הכנסייה הוקמה על ידי ההוספיטלרים עם הגעתם למלטה ב-1530, ושימשה ככנסייתם המרכזית עד להשלמת קון-קתדרלת יוחנן הקדוש בוולטה בשנת 1571. בעת המצור הגדול על מלטה ב-1565, שימשה הרחבה שלפני הכנסייה כבית קברות, אך מאוחר יותר הוקמו במקום קפלת הקרוסיפיקס וקפלת יוסף הקדוש. הכנסייה נודעה תחילה בשם "כנסיית סאן לורנצו על הים" (San Lorenzo-a-mare), והוכרזה ככנסיית הרובע ב-1574. בין השנים 1681-1697 הוקם המבנה החדש של הכנסייה בסגנון אדריכלות הבארוק. הוא תוכנן על ידי האדריכל לורנצו גאפה (Lorenzo Gafà), שהיה אחראי, בין היתר, גם לתוכניתה של קתדרלת פאולוס הקדוש במדינה, והיא הוקדשה ב-24 באוקטובר 1723. במהלך מלחמת העולם השנייה נפגע מבנה הכנסייה מהפצצות חילות האוויר של מדינות הציר, וספג נזקים קשים במיוחד ב-16 בינואר וב-22 במרץ 1941. הפצצה אווירית נוספת ב-4 באפריל 1942 הרסה את כיפת הכנסייה, והיא חדלה מלתפקד. הנזקים תוקנו בין השנים 1949-1952.

פסל לורנצו הקדוש

זהות האמן שפיסל את פסלו של לורנצו הקדוש הניצב בכנסייה אינה ידועה. עם זאת ברי שהיה ספרדי, וכי הפסל נוצר בראשית המאה ה-16, והגיע למלטה לפני בוא ההוספיטלרים אל האי. הקדוש לבוש בבגדי דיאקון מבד בצבעי שני, שבו משובצים חוטי זהב ואבנים טובות, ואשר הוכן ברומא ב-1903. הפסל ניצב על כן כסף ועץ מעוצב ומעוטר שמשקלו 64 ק"ג. העיטורים מסמלים ארבע מעלות - אמונה, תקווה, צדקה וטהרה, ושמונה פסלונים קטנים - שניים בכל צד - מסמלים בזיליקות המוקדשות לקדוש - שש באיטליה, אחת בצרפת ואחת בספרד. עוד נושא בסיס הפסל את מגניהם של ארבע דמויות הקשורות בדברי ימי העיר ואת סמליהן של בירגו ושל שלוש הערים הסמוכות לה. בכנסייה שמורים גם כובעו וחרבו של הגראנד מאסטר ז'ן דה לה ולט, ולצידה מוזיאון קטן.
פיאט 320

פיאט 320

בדגם "פיאט 320" הורכב מנוע דיזל מנוע 6 צילינדר. 
מארז ה"פיאט 320" נבנה על בסיס המארז של המשאית "פיאט 619" שיוצרה על ידי חברת פיאט בארגנטינה בין השנים 1964-1980.

פיאט 320 בישראל

חברת אגד הישראלית רכשה בשנת 1970, 8 יחידות מהדגם "פיאט 320". בדגם נבנו 28 מושבים, מנוע הדיזל הפיק 140 כ"ס. 
הדגם יצא משרות לאחר 10 שנות פעילות. דגם ה"פיאט 320" פעל ברחובות הצרים של העיר העתיקה בירושלים.
מלריטה (מחוז משנה)

דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה מלריטה 25,780 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 88.3% בלארוסים, 7.2% אוקראינים ו-3.7% רוסים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (56.6%) ורוסית (38.1%).
כלבי ציד (קבוצת כוכבים)

כוכבים חשובים

α בכלבי ציד, נקרא גם קוֹר קרוֹלי (לטינית: Cor Caroli - לבו של צ'ארלס, השם ניתן על ידי אדמונד היילי לכבודו של מלך אנגליה צ'ארלס השני), הוא כוכב לבן - כחלחל במרחק של כ-110 שנות אור ועם בהירות נראית מדרגה 2.9. בטלסקופ קטן ניתן להבחין שזהו כוכב כפול עם בן זוג קרוב בדרגת בהירות 5. הכוכב הבהיר יותר הוא גם כוכב משתנה, אך השינוי הוא של 0.1 דרגות בלבד ולכן כמעט שאינו מורגש.
β בכלבי ציד הוא כוכב הסדרה הראשית צהוב דומה לשמש ובמרחק של 27 שנות אור בלבד. בשל דמיונו לשמש, היותו כוכב יחיד (בניגוד למערכות הכוללות יותר מכוכב אחד) ומרחקו הקטן יחסית, הוא אחד המועמדים הטובים ביותר לחיפוש אחר חיים מחוץ למערכת השמש.

גרמי שמיים מעניינים נוספים

M3 הוא צביר כדורי המכיל כחצי מיליון כוכבים ונמצא במרחק של כ-33900 שנות אור. במשקפת הוא נראה ככתם עמום עם דרגת בהירות 6 ובטלסקופ קטן ככדור של אור. רק טלסקופים גדולים מאפשרים להבחין בכוכבים הבודדים של הצביר.
M51 היא גלקסיית המערבולת - גלקסיה ספירלית במרחק של כ-23 מיליון שנות אור ובבהירות מדרגה 9. בטלסקופ חובבים היא נראית ככתם עמום עם שתי נקודות בהירות, אך טלסקופ גדול מאפשר להבחין שלגלקסיה הספירלית צמודה בקצה אחת הזרועות גלקסיה נוספת קטנה יותר. הגלקסיה השנייה היא גלקסיית עדשה או גלקסיה לא-סדורה. גלקסיית המערבולת היא החברה הבהירה ביותר בקבוצת הגלקסיות הקרויה על שמה וכוללת כ-10 גלקסיות נוספות.
M63 נקראת גלקסיית החמניה והיא גלקסיה ספירלית השייכת לקבוצת הגלקסיות של M51. גם היא בעלת בהירות מדרגה 9 ונדרש טלסקופ גדול כדי להבחין במבנה הספירלי שלה.
M94 היא גלקסיה ספירלית נוספת במרחק של כ-16 מיליון שנות אור, כלומר היא איננה חלק מקבוצת הגלקסיות של M51 אלא חלק מקבוצת גלקסיות קרובה יותר שנקראת על שמה קבוצת M94. מישור הגלקסיה ניצב לקו הראיה אליה, כלומר היא נראית במבט על כעיגול מושלם בבהירות מדרגה 8. ניתן להבחין בה בקלות בטלסקופ חובבים.
M106 היא גם כן גלקסיה ספירלית במרחק של כ-23 מיליון שנות אור ובבהירות מדרגה 9.
בית השעווה

עלילה

קרלי ובן זוגה וייד יוצאים לדרך עם קבוצת חברים במטרה להגיע למשחק אליפות פוטבול מקומי; לשניים מצטרפים חברתה הטובה של קרלי - פייג', בן זוגה של פייג' - בלייק, אחיה התאום והבעייתי של קרלי - ניק, חברו הטוב - דלטון ובת זוגו - ג'ניפר (מופיעה רק בגרסת ה-DVD של הסרט). בשעת לילה החבורה מחליטה לעצור ולהקים מחנה בצד הדרך, באמצע יער שומם, שם הם פוגשים תושב מקומי מסתורי. בבוא הבוקר לא מצליח וייד להתניע את מכוניתו, ובזמן שהשאר ממשיכים בדרכם למשחק, וייד וקרלי עושים את דרכם לעיירה הסמוכה על מנת לתקן את המכונית. הם מגיעים לעיירה קטנה בשם אמברוז ומוצאים אותה נטושה לחלוטין, מלבד אתר תיירות אחד ויחיד - "מוזיאון בית השעווה". מהר מאוד הם מגלים מדוע פסלי השעווה נראים כל כך אמיתיים, וכי שני אחים רוצחים מעוניינים להפוך אותם למוצג הבא במוזיאון.
מנקודת זמן זו והלאה הצעירים בורחים מרוצחיהם אשר לוכדים אותם בהדרגה. ראשית ג'ניפר נרצחת בכך שהרוצח מכה את ראשה דרך השמשה של המכונית (רק בגרסת ה-DVD). לאחר מכן וייד נרצח בכך שכולו צופה בשעווה. דאלטון נרצח כאשר ראשו נערף על ידי שני פגיונות. בלייק שוסף בגרון ובסוף פייג' משופדת במצח על ידי מוט ברזל. קרלי וניק הם היחידים שניצלו. סצנת הסיום מתרחשת במוזיאון, ובשיאה קרלי וניק הורגים את שני הרוצחים, והמוזיאון מושמד. כאשר מחולצים שני הניצולים, מתגלה כי היו למעשה שלושה אחים שייסדו את העיר. כלומר, אחד האחים עדיין מסתובב חופשי. למחרת, המשטרה מגיעה ומספרת לניק וקרלי כי אמברוז נטושה כבר עשר שנים מאז שמפעל הסוכר המקומי. נסגר כ שניק וקרלי נלקחים לבית חולים, לשריף נודע כי למר ולגברת סינקלייר נולד בן שלישי. מתוך האמבולנס, קרלי מגלה את התושב שפגשו בשטח הנטוש (כביכול האח השלישי) עם כלב  מנופף להם לשלום כשהאמבולנס יוצא מהעיירה.

מכירת כרטיסים

הסרט הוצג ב-3,111 בתי קולנוע וגרף 12 מיליון דולר בשלושת הימים הראשונים להצגתו. על אף שמרבית המבקרים לא התרשמו מהסרט, הכנסותיו ברחבי העולם הסתכמו ב-$68,766,121. על פי האתר Rottentomatoes.com, הסרט הכניס עוד 42 מיליון דולר בשל השכרות DVD וקלטות וידאו.

תביעה משפטית

בינואר 2006 הכריזו בעליו של אולפן Warner Roadshow, Village Theme Park Management ו-Warner World Australia, על תביעת 7 מיליון דולר ממומחה האפקטים המיוחדים דייוויד פלטצ'ר ו-Wax Productions בשל שריפה שפרצה במהלך הפקת הסרט. על פי טענת התובעים, השניים התרשלו בעבודתם וגרמו בכך לשריפה שהחריבה אולפן שהיה בבעלותם. עילת הרשלנות נובעת מהבערת אש על יד אביזרי במה עשויים עץ ומאי-שימוש בכבאים בכוננות.
פרס גדל

מועמדות וזכאות

הפרס מוענק למאמר או סדרת מאמרים הכתובים על ידי כותב יחיד או קבוצה, שהופיעו בכתבי-עת המקבלים מאמרים בשיטת ביקורת עמיתים, אך בתנאי שלא עברו 14 שנה מיום פרסום המאמר הראשון בסדרה. פרק זמן זה הוגדר מתוך הכרה שלעיתים נדרש זמן על מנת להעריך את חשיבותה של תגלית מסוימת. אין הגבלה על השפה בה כתוב המאמר.
כל חבר בקהילה המדעית רשאי להציע מאמר כמועמד לפרס. מאמר יחשב כמועמד אם שני אנשים שונים הציעו אותו כמועמד.

החלטה על זוכה

המאמר הזוכה נבחר על ידי ועדה בת שישה חברים. הרכב הוועדה מתחלף מדי שנה, כאשר ליו"ר ACM וליו"ר EATCS זכות לבחור 3 חברים לוועדה, כל-אחד.
אנטוני הופקינס (מלחין)

ביוגרפיה

נולד בלונדון ובנעוריו שינה את שם משפחתו להופקינס מהשם ריינולדס (Reynolds). הוא נודע בעיקר בזכות ספרי האנליזה שלו למוזיקה קלאסית ולתוכניתו בתחנת הרדיו של ה-BBC‏ - "Talking About Music" (מדברים על מוזיקה). יצירותיו המפורסמות הן האופרות "ליידי רוהסיה" (Lady Rohesia), "האיש מטוסקנה" (The Man from Tuscany) ו"חברת שלושה" (Three's Company); הבלט- Café des Sports; וסצנה אופראית לסופרן וכלי קשת (מאוחר יותר עובד לשלושה קולות ותזמורת).
הוא כתב גם מוזיקה לסרטים כמו בילי באד (1962).
פייר רחוב

פייר רחוב (נולד ב-1952) הוא שמו הבדוי של מפיק סרטי תעודה ישראלי-צרפתי.

קורות חיים

רחוב נולד באלג'יריה ובגיל 9 עבר לצרפת, בעקבות מלחמת אלג'יריה. בשנת 2000, הוא הושפע מהאנטישמיות שגרמה פרשת מוחמד א-דורה וטען כי א-דורה נהרג על ידי מחבלים פלסטינים ולא כוחות צה"ל. בעקבות המאורע, החל רחוב בצילום סרטים תיעודיים פרו-ישראליים שהאשימו את הרשות הפלסטינית בזיופי סצנות. הוא ידוע בישראל בזכות סרטו "הדרך לג'נין", שהוקרן בערוץ 1, המציג את הקרב בג'נין ומתעד כיצד הפלסטינים שיקרו לעיתונות הזרה, וכיצד הם זייפו וביימו מקרי מוות כתעמולה נגד ישראל.
רחוב הסביר לערוץ 1 את השימוש בשם בדוי בכך שהוא מפחד שבעקבות הסרטים שהוא מפיק גורמים פרו-פלסטינים ינסו להתנקש בחייו. מאוחר יותר הרחיב את הסברו ואמר שכל עיתונאי המדווח מהשטחים חייב להציג דיווחים פרו-פלסטיניים אחרת הוא יזכה להתנכלות אלימה (ואפילו רצח) מצד החמושים הפלסטינים. לכן, רק תחת שם בדוי הוא יכול לעבוד ולדווח מהשטחים מבלי שיחשוש לחייו.
סמל הטריטוריות הצפון-מערביות

סמל הטריטוריות הצפון-מערביות (באנגלית: Coat of Arms of the Northwest Territories ) הוא הסמל הרשמי של הטריטוריה הקנדית - "הטריטוריות הצפון-מערביות. סמל זה ניתן בצו מלכותי של מלכת בריטניה המלכה אליזבת השנייה ב-7 בפברואר 1957.