google/wiki40b huggingface dataset:
עוף ברס

עוף בְּרָס (בצרפתית: Poulet de Bresse) הוא זן של תרנגול הבית שמקורו באזור ברס ברון-אלפ בצרפת.

סקירה

מבחינה קולינרית, העופות זוכים להערכה רבה בשל טעמו החזק של בשר הציד, עם זאת בשרם יפה, ועדין, עם שומן נקי וטעים. כ-1.2 מיליון עופות ברס מגודלות מדי שנה, כזאת היא גם הדרישה בתוך צרפת, כך שמעט עופות מיוצאים מחוצה לה. כמוצר מובחר, הן נמכרות במחיר גבוה מאוד. עוף ברס עולה בסביבות 15 אירו בשוקי העולם.
אחת הדוגמאות האופייניות, הידועה בשם Bény, היא תרנגולת בעלת כרבולת בצבע אדום עז, נוצות לבנות ורגליים כחולות, בצורת הדגל הצרפתי או הטריקולור. תרנגולות בעלות נוצות שחורות (Bourg) ואפורות (Louhans) נפוצות אף הן. כשהן נשחטות, לבשרן יש גוון של ורוד-אדמדם נקי ושומן צהבהב מודגש. עצמותיהן קלות וחסונות, מכיוון שהן מסתובבות חופשי בשדה ולא מושמות בכלובים.
עופות ברס גדלים לפי תנאים קפדניים בחוות קטנות בשטח קטן המיועד לכך מסביב לעיר והם מוגנים לפי החוק הצרפתי והאירופאי (אפלאסיון ד'אוריג'ין קונטרולה) מאז 1957 – זהו מותג בעל החיים הראשון שזכה בהגנה זו, המוענקת בדרך-כלל ליינות, גבינות ומיני מעדנים. מעמד ה"אפלאסיון ד'אוריג'ין קונטרולה"  הוענק להן בשל מאפייני הטעם הייחודי שמקנים להם האדמה בהן הם גדלים והגרגרים מהם הם ניזונים ומסירותו של איגוד האיכרים המקומי לשמירה על האיכות. 
יש רק 600 משקים המורשים לגדל את עופות ברס. האפרוחים נשמרים בכלובים מרגע בקיעתם מהביצה, בהיותם בני 35 ימים מוציאים את האפרוחים לשדה הירוק. החוק קובע שיש להקצות לפחות עשרה מטרים רבועים לכל עוף, המשק חייב להיות בגודל של 4 קילומטרים רבועים ואסור להכניס לתוכו יותר מ-400 תרנגולות. מזונם מורכב מתירס המושרה בחלב. הם מסתובבים במרעה הפתוח במשך 23-9 שבועות, תלוי בסוג העוף, אחר-כך מושמים בכלובים, מפוטמים על-מנת שיעלו שומן ונשחטים. אחר-כך מורטים את נוצותיהם, הם מושרים באמבטיה של חלב, סוגרים אותם באריג פשתן ותופרים.
יש כמה שיטות בישול: הפשוטה שבהן היא לצלות את העוף ולהפוך עליו תכופות את מיצי הבישול כדי שלא יתייבש. דרך אחרת היא לבשל אותם באיטיות בקדירות חרס, ביחד עם פטריות יער, חמאה ושמנת. 
תושבי ברס גאים מאוד בעופות שלהם והעוף מהווה חלק נכבד מהסחורה אותה הם מוכרים. מעריצים שאינם צרפתים כוללים את שף הגסטרונומיה מולקולרית הסטון בלומנטל, שהכריז שעוף ברס הוא המנצח ללא עוררין במונחים של טעם ומרקם לפי מחקר שהוא ערך עבור הסדרת In Search Of Perfection ששודרה בהנחייתו ברשת BBC. 
זן קנדי, Blue Foot, פותח על בסיס העופות הצרפתים בשנות השמונים ומגודל בהתאם לאותם קווים מנחים. הוא זכה בפרסים בארצות הברית, ועולה פי כמה מעופות חופש מזנים אחרים.
Dua Lipa (אלבום)

מהדורה מחודשת

ב-19 באוקטובר 2018, הוציאה ליפה מהדורה מחודשת לאלבום "Dua Lipa: Complete Edition", המהדורה מכילה שני דיסקים אחד המקורי והשני עוד 3 שירים חדשים ועוד 4 שירים שבהם התארחה וגרסת לייב לסינגל "New Rules".

סרט תיעודי "Blue"

ב-20 בדצמבר 2016, פרסמה ליפה סרט דוקומנטרי שנקרא "Blue", זהו סרט קצר שהופק על ידי YouTube בבימויו של רוברט סמר. הסרט התיעודי מפרט את המסע שלה בקרירת המוזיקה שלה עד כה ומראה את האני העצמי האמיתי החדש שלה, וחושפת עם מי היא מתנהלת בעבודה. בנוסף חושפת אך היא החלה את הקריירה המוזיקלית שלה בגיל 14 עם גרסאות כיסוי לשירים של אמנים כגון כריסטינה אגילרה ונלי פורטדו ב-YouTube.

סיבוב הופעות

כדי לקדם את האלבום, ליפה יצאה לשני סיבובי הופעות אחד החל ב-24 בפברואר 2017, וזהו סיבוב ההופעות השלישי שלה, "US and Europe Tour", באירופה, וצפון אמריקה. והסתיים ב-13 באפריל. סבב הופעות השני החל ב-5 באוקטובר 2017, וזהו סיבוב ההופעות הרביעי שלה, "The Self-Titled Tour", באירופה, אוקיאניה וצפון אמריקה, המזרח התיכון, אסיה, דרום אמריקה. והסתיים ב-18 בדצמבר 2018.
יוליאנה מריה מבראונשווייג-וולפנביטל

ביוגרפיה

יוליאנה מריה נולדה בוולפנביטל ב-4 בספטמבר 1729 לפרדיננד אלברכט השני, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ולאנטוניטה, נסיכת בראונשווייג-לינבורג, בתם של לודוויג רודולף, דוכס בראונשווייג-לינבורג וכריסטינה לואיזה, נסיכת אטינגן-אטינגן. יוליאנה מריה הייתה דודניתם של מריה תרזה ופיוטר השני, קיסר רוסיה, גיסתו של פרידריך השני, מלך פרוסיה ודודתו של פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה.
ב-8 ביולי 1752 התחתנה יוליאנה מריה עם פרדריק החמישי, מלך דנמרק, שהתאלמן זמן קצר קודם לכן מאשתו הראשונה - לואיז, נסיכת בריטניה. הנישואים שהוסדרו על ידי הרוזן מולטקה, לא התקבלו בברכה על ידי העם, שסבר שמוקדם מדי למלך להינשא בשנית. בנוסף, לא זכתה יוליאנה מריה לאהדה יתרה בחצר המלכות בשל טעמה האישי שהיה שונה מזה של המלך ובשל כללי ההתנהגות הנוקשים שהתאימו לחצרות המלכות הגרמניים והיו פחות ידידותיים מאלה שהיו נהוגים על ידי לואיז האנגליה. ליוליאנה מריה ולפרדריק נולד בן אחד - פרדריק, נסיך הכתר של דנמרק, והיא עשתה כל שביכולתה לחנך אותו כראוי. יוליאנה מריה לא התערבה בענייני השלטון בעת שלטון בעלה, על אף שגיסה פרידריך השני, מלך פרוסיה קיווה שתשפיע למענו בחצר המלוכה הדנית.
בשנת 1766 מת בעלה פרדריק החמישי, מלך דנמרק, ובנה החורג כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק עלה לשלטון במקומו. בשנת 1770 הפך כריסטיאן השביעי לחולה נפש, ובעקבות כך שלטו בדנמרק אשתו קרוליין מתילדה, נסיכת בריטניה, יחד עם מאהבה יוהאן פרידריך שטרואנזה. בשנת 1772 תפס בנה פרדריק, נסיך הכתר של דנמרק את השלטון, תוך שיוליאנה מריה שלטה למעשה יחד עם אובה הו-גולדברג. יוליאנה מריה הייתה ממונה על חינוכו של בנו של כריסטיאן - פרדריק, ואף ניסתה לחתן אותו בשנת 1781 עם נסיכה פרוסית. בשנת 1780 העניקה יוליאנה מריה מקלט לילדי אחיה אנטון אולריך, דוכס בראונשווייג, לאחר שחתמה על הסכם עם יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה.
בשנת 1784 ביצע פרדריק הפיכה שלטונית, ותפס את השלטון. בשנת 1785 הציע לה גוסטב השלישי, מלך שוודיה עזרה בתפיסת השלטון מחדש, אולם יוליאנה מריה סירבה, וב-10 באוקטובר 1796 היא מתה בארמון פרדנסבורג.
עין יזרעאל

עין יזרעאל הוא מעיין העתק תת-קרקעי הנובע לרגלי העיר המקראית יזרעאל, ליד הגלבוע. המעיין נקרא בערבית עין אלמיתה שפירושו המעיין המת. המקום מוזכר בתנ"ך "כעַיִן אֲשֶׁר בְּיִזְרְעֶאל". המעיין נמצא בין צומת נבות לבין צומת יזרעאל, סמוך לקיבוץ יזרעאל. נכון לשנת 2019 יש בו מים.

מעיין ניקבה

עין יזרעאל הוא מעיין ניקבּה בו המים נובעים בחדר תת-קרקעי בעל שני פתחים עיליים, שדרך אחד מהם ניתן לרדת לניקבה אל המים ולעלות חזרה. המים מהמעיין יוצאים בתעלת אבן לבריכה קרובה ובה שרידי מבנה משאבה ותעלות מים. המקום היה מוקף צמחייה עבותה. הקרן הקיימת לישראל הכשירה את המקום כאתר נופש וטיולים, ונסללה אליו דרך עפר. המים מהבריכה זורמים אל נחל נבות וממנו אל נחל חרוד. בשנים האחרונות יבש המעיין כמעט כליל, והחל משנת 2009 מוזרמים אליו מים מקידוח של חברת מקורות. הקידוח, שנמצא ליד צומת נבות, כבר אינו משמש למי שתייה מכיוון שמימיו מלוחים, ומשנת 2009 מוזרמים מימיו אל עין יזרעאל והבריכה חזרה להיות שוקקת פעילות ומים.

היסטוריה

ויקטור גרן, שסייר בארץ ישראל במאה התשע עשרה, מספר שהמעיין היה מתייבש מדי שנה בעונת הקיץ עד שהתייבש כמעט לגמרי. בשנת 1834 חידשו את המעיין על ידי חפירה ומאז לא חדל לנבוע ולספק את צורכי המים של תושבי הכפר זרעין. זרעין הייתה כפר ערבי קטן שישב במקומה של העיר המקראית יזרעאל ובשמו שימר במידת מה את שם המקום הקדום. הניקבה הורחבה בתקופת המנדט הבריטי כדי להגביר את שפיעת המים מהמעיין. המקום שימש מקום אימון ומסתור לאנשי ההגנה באזור בשל היותו נסתר ומוקף צמחייה עבותה. במלחמת העצמאות של ישראל עברו תושבי הכפר הערביים לג'נין.

בתנ"ך

עין יזרעאל מוזכר בהקשר לקרב המכריע של שאול נגד הפלשתים, בספר שמואל א פרק כט: א וַיִּקְבְּצוּ פְלִשְׁתִּים אֶת-כָּל-מַחֲנֵיהֶם, אֲפֵקָה; וְיִשְׂרָאֵל חֹנִים, בַּעַיִן אֲשֶׁר בְּיִזְרְעֶאל. במקום התרחשה גם פרשת נבות היזרעאלי שאחאב מלך ישראל רצה לרשת את כרמו ואשתו של אחאב איזבל, אירגנה משפט לנבות שבסופו ניסקל למוות ואליהו הנביא ניבא את חורבן ממלכת אחאב.
הבנים (סדרת טלוויזיה)

תקציר העלילה

במציאות חלופית, בה גיבורי-העל אימצו את הצד האפל והמושחת של התהילה והמסחור, שהרוויחו בזכות מעשיהם למען האנושות לכאורה, והפכו לתאבי כוח ובצע. קבוצה מרדנית של פורעי חוק הנקראת "הבנים" שמה לעצמה מטרה לחסל את כל גיבורי-העל הללו בכל אמצעי שיידרש, מלוכלך ככל שיהיה.

פיתוח

בין השנים 2008 ל-2016, עיבוד קולנועי לקומיקס היה בשלבים שונים של פיתוח הן על ידי סרטי קולומביה והן על ידי סרטי פרמאונט.
ב-6 באפריל 2016, הוכרז שאולפני "Cinemax" יפיקו עיבוד טלוויזיוני עבור הקומיקס. ההפקה פותחה על ידי אריק קריפקה, אוון גולדברג וסת' רוגן. קריפקה היה אמור לכתוב את התסריט עבור הסדרה, בעוד שגולדברג ורוגן היו אמורים לביים אותה. בין צוות המפיקים והבמאים נכללו קריפקה, גולדברג, רוגן, ניל ה. מוריץ, פאבון שטי, אורי מרמור, ג'יימס ויבר, קן לוין, וג'ייסון נטר.
ב-8 בנובמבר 2017, הוכרז שאמזון וידאו הזמינה עונה ראשונה לסדרה, שתכלול שמונה פרקים. במשך מספר חודשים שקדמו להודעה על הזמנת הסדרה באופן רשמי, דווח על כך שאמזון תהיה מעורבת במהלך ההפקה. כמו כן דווח שצוות ההפקה שהוכרז עליו בעבר עדיין יפיק את הסדרה.
ב-30 באפריל 2018 הוכרז שהבמאי דן טרכטנברג יביים את פרקו הראשון של הסדרה ויחליף את סת' רוגן ואוון גולדברג שלא יכלו לביים את הפרק בגלל בעיות בלוח הזמנים שלהם.

ליהוק

ב-18 בדצמבר 2017, הוכרז שהשחקנית ארין מוריארטי לוהקה לתפקיד ראשי בסדרה בדמותה של אנני ג'נוארי/סטארלייט. ב-17 בינואר 2018, הוכרז שאנטוני סטאר, דומיניק מקאליגוט, צ'ייס קרופורד, ג'סי אושר, ונתן מיטשל הצטרפו לצוות השחקנים הראשי. במרץ 2018, הוכרז שלאז אלונסו, ג'ק קווייד וקארן פוקוהארה הצטרפו לצוות השחקנים הראשי. ב-5 באפריל 2018, הוכרז שקארל אורבן לוהק לתפקיד הראשי בדמותו של בילי בוצ'ר. ב-16 במאי 2018 הוכרז שאליזבת שו לוהקה לתפקיד ראשי בדמותה של מדליין סטילוול. ב-25 ביוני 2018, הוכרז שתומר קאפון לוהק לתפקיד ראשי בדמותו של פרנצ'י. ב-30 באוגוסט 2018, הוכרז שג'ניפר אספוזיטו לוהקה לתפקיד משני בדמותה של סוכנות ה-CIA, סוזן ריינור. ב-5 באוקטובר 2018, במהלך כנס הקומיק-קון השנתי שנערך בניו יורק, נודע שסיימון פג יגלם את אביו של יואי.

צילומים

צילומי עונתה הראשונה של הסדרה החלו ב-22 במאי 2018 בטורונטו שבאונטריו, קנדה ונמשכו עד ל-25 בספטמבר 2018.

הפצה

ב-26 בספטמבר 2018, הכרזה הרשמית של הסדרה הופצה ברשת. ב-5 באוקטובר 2018, במהלך פאנל של הסדרה בכנס הקומיק-קון, ניו יורק, הטיזר טריילר הרשמי של הסדרה הוצג.
כפר גלים

היסטוריה

במסגרת המגמה להקים בתי ספר חקלאיים ברחבי ישראל ביקשו בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 בחיפה להקים בית ספר חקלאי ולצורך כך הוקצה שטח אדמה ליד טירת כרמל והושקעו בהקמה מעל חצי מיליון לירות. מועצת עיריית חיפה אף ביקשה לספח את המקום לתחומי העיר. הכפר היה בשלבי הקמה בתחילת 1954, ומאפריל 1954 הוחל ברישום תלמידים. בינתיים הוחל בקיום שיעורי חקלאות לתלמידי כיתות ז'-ח' בחלק מהכפר שנקרא "חוות כרמית". אגף נוסף אפשר לתלמידים שהיו מעוניינים בכך להשתתף בקייטנה חקלאית במקום. את שנת הלימודים הראשונה בבית הספר החקלאי שנפתח בסתיו 1954 פתחו כ-80 תלמידים.  
מאז הקמתו התחנכו ולמדו בו אלפי תלמידים מיישובי האזור וחניכים רבים מרחבי ישראל. הכפר מנוהל על ידי המועצה האזורית חוף הכרמל.
דלתא סיגמא פי

דלתא סיגמא פי (ΔΣΦ, ידוע גם כ-DSP, D-SIGS, דלתא סיגס, דיגס) היא אחוות סטודנטים (מועדון חברתי) שהוקמה בסיטי קולג' של ניו יורק ב-1899.

היסטוריה

בסוף המאה ה-19, רוב האחוות היו פתוחים או ליהודים בלבד או לנוצרים בלבד. כאשר קבוצה של ידידים בסיטי קולג' של ניו יורק ניסו להיכנס לאחווה כלשהי, הם נדחו בגלל שבקבוצה היו נוצרים ויהודים יחד. כמענה לכך, הם הקימו את הסניף הראשון של דלתא סיגמא פי ב-10 בדצמבר 1899. הסניף נקרא "אינסולה", בגלל מיקומו באי מנהטן (Insula בלטינית, פירושו אי). 
בסוף 1902, חתמו חמישה חברים מאינסולה על ניירות תיאגוד, דלתא סיגמא פי התאגדה למען התפשטות של "עקרונות של אחווה ורעות בקרב חברי הקולג', בלא הבחנה בין גזע ודת". ב-1903, האחווה הקימה סניפים באוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת ניו יורק.

צמיחה ומלחמת העולם הראשונה

בין 1914 ל-1916 האחווה כמעט הוכפלה בגודלה עם הקמתם של עשרה סניפים נוספים. ב-1915, הסניף הראשון בחוף מערבי, הוקם באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. הסניף נקרא "הילגארד" על שם דיקן האוניברסיטה, וזה הסניף היחיד בכל סניפי האחווה שאין בשמו אות יוונית.
כאשר ארצות הברית הצטרפה למלחמת העולם הראשונה ב-1917, לדלתא סיגמא פי היו 19 סניפים פעילים. במהלך המלחמה קרוב לשלושת רבעי מחברי האחווה שירתו במגוון תפקידים, כאשר חצי מהמספר הזה בקרבות מעבר לים. ההוצאה לאור של "הציפורן", העיתון של האחווה, וכן הועידות של השנים 1917 ו-1918 נדחו עד לסופה של המלחמה.

שנות העשרים

דלתא סיגמא פי המשיכה להתרחב במשך שנות העשרים, בזמן שהרבה אחוות מקומיות ומועדנים חברתיים אחרים הגישו בקשה לחברות באחווה. בתוך האחוות המקומיות הללו הייתה גם פי נו מאוניברסיטת מקגיל שבמונטריאול, קוויבק, קנדה; כאשר הצטרפה כחברה באחווה, בשם אלפא אומיקרון, נהייתה דלתא ביגמא פי לאחווה בינלאומית.
מסורת שהחלה באותו הזמן היא נשף המלחים. בראשונה היה זה בסניף של אוניברסיטת סטטסון. כיום ברבים מסניפי דלתא סיגמא פי, נשף המלחים מתקיים מדי שנה והוא רשמי למחצה - תאום של נשף הציפורן, הנשף הרשמי של האחווה.

דעיכה ומלחמת העולם השנייה

במהלך השפל הגדול, הצמיחה של האחווה נעצרה; הרישום לקולג'ים ככלל פחת, ואלו שכבר נרשמו לא הצטרפו. מספר סניפים נעשו רדומים, בתוכם סניף אלפא וגמא, ומספר סניפים בניו יורק סיטי.
הסניפים היחידים שהוקמו במהלך השפל הגדול היו הסניף באוניברסיטת אלבמה וביתא למבדה ב . במהלך אותה תקופה, העביר מנהל הוועד הפועל של האחווה, א. ו. דפנדרפר, את המרכז של האחווה לוושינגטון. דלתא סיגמא פי התאגדה מחדש בוושינגטון ב-1929.
גם אם האחווה נהדפה לאחור ודעכה במהלך שנות השלושים, הרי שבפרוץ מלחמת העולם השנייה האחווה מגיעה לשפל; חברים רבים עוזבים את האחווה. אם בפרוץ מלחמת העולם השנייה רק סניף אחד של האחווה היה רדום (אוניברסיטת מקגיל), הרי שב-1944 רק 12 מ-33 הסניפים של האחווה נותרים פעילים.

חזרה לחזון המייסדים

לאחר המלחמה, הביא החוק להסתגלות מחדש של חיילים משוחררים, לחיילים ותיקים רבים את האפשרות להירשם לקולג'. התוצאה הייתה נהירה של סטודנטים חדשים, ובעקבות זה, סניפים רבים שהיו רדומים - חזרו לפעילות. תוצאה נוספת של חקיקת החוק היא פתיחת אוניברסיטאות ציבוריות רבות. עם מוסדות חדשים רבים שנפתחו לפתע להשפעת האחוות, דלתא סיגמא פי, יחד עם אחוות רבות נוספות, חוותה את תקופת הצמיחה הגדולה שלה בתקופה לאחר מלחמת העולם השנייה.
ליאו ואלדז

ביוגרפיה בדיונית

ליאו הוא בנם של הפייסטוס, אל הכבשנים והאש במיתולוגיה היוונית ושל גב' ואלדז. לפי כורונלוגיית פרסי ג'קסון והאולימפיים הוא נולד בשנת 1997.
לליאו הייתה שמרטפית כשיהיה קטן שניסתה להרוג אותו כל פעם מחדש ולבסוף הובן שזו לא אחרת מאשר הרה.
אימו של ליאו נהרגה בתאונה שנגרמה באשמת גאיה, אלת האדמה. לאחר מות אימו הוא עובר בין בתי אומנה שונים. ליאו פוגש את פייפר מקלין וג'ייסון גרייס בבית הספר לטבע, ומשם מגיע למחנה החצויים. הוא מגלה מחסן כלים משוכלל, שם הוא הצליח לתקן את דרקון המתכת שאיים על המחנה, והסיר את הקללה מעל הביתן של הפייסטוס. הוא עוזר לג'ייסון ולפייפר להציל את הרה. כשהם חוזרים הוא הופך להיות ראש הבית, ומצטרף לשבעה במסעם לאתונה. הוא משתמש בכוחו כדי להציל את חבריו(ובכוח ליאו מס' אחת), ופוגש את קליפסו. אחרי שההרפתקאה מסתיימת (לכאורה במותו) הוא חוזר לאוגיגיה ומשחרר אותה והם מגדירים את עצמם כזוג מושלם ומהמם.
בגורלו של אפולו חוזרים ליאו וקליפסו ומצטרפים לאפולו במסעותיו.

נשק

לליאו יש חגורת כלים קסומה שממנה הוא יכול להוציא מה שהוא רוצה וכמו כן יש לו תכונה נדירה בקרב בני הפייסטוס המאפשרת לו ליצור אש.

משפחה

סבא רבא של ליאו, סמי היה החבר הכי טוב של הייזל לבסק ולמשך זמן קצר גם בן זוגה. היא נתנה לו יהלום בהבטחה שהוא לא ימכור אותו כי הוא מקולל אך בסופו של דבר סמי מכר את היהלום והיה בטוח שהייזל מתה באלסקה בגלל המעשה הזה.
לארי ניבן

קורות חיים

ניבן נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה, למד מתמטיקה ופסיכולוגיה באוניברסיטת וושבורן בטקסס ב־1962. מאז התגורר בפרברי לוס-אנג'לס, ועבד כסופר במשרה מלאה. ניבן הוא בעל ממון ללא תלות בעבודתו כסופר, לאחר שירש סכום כסף נכבד מסבו, אדוארד דונהי.

קריירה

ניבן הוא מחברם של מספר רב של סיפורים קצרים ורומנים מסוגת המדע הבדיוני, החל מסיפורו משנת 1964, The Coldest Place. הוא קיבל את פרס הוגו עבור הסיפור הקצר הטוב ביותר ב־1967 עבור כוכב נייטרונים, ב־1972 עבור Inconstant Moon, וב־1975 עבור The Hole Man. כמו כן, הוא זכה בפרס הוגו עבור הנובלטה הטובה ביותר ב־1976 עבור The Borderland of Sol.
ניבן נחשב לסופר מדע בדיוני "קשה" - כזה שבסיפוריו קיימת עקביות בלתי מתפשרת ונשמרים חוקי הפיזיקה הידועים, למעט אלו המכופפים בכוונה כחלק מהסיפור. בינו לבין קהילת חובבי המדע הבדיוני נוצרה מערכת יחסים מיוחדת בה חובבי המדע הבדיוני מחפשים חוסר עקביות בספריו ודואגים לידע אותו כשהם מוצאים כאלו, והוא בספריו מתייחס לקהילה זו. באחד מכנסי המדע הבדיוני בהשתתפותו ערכו החובבים הפגנה ונשאו שלטים "עולם הטבעת אינו יציב". עלילת ספר ההמשך "מהנדסי הטבעת" מתרכזת סביב ניסיון לפתור בעיה זו על ידי גיבורי הספר.
בספרו "נפילת המלאכים" (נכתב בשיתוף עם פורנל ופלין) הדמויות הראשיות הן של חובבי מדע בדיוני והספר כולו מהווה מחווה לחובבי המדע הבדיוני בכך שהוא גדוש באזכורים של תרבות זו וגיבוריה.
גם בסיפורי הפנטזיה והחרב וכשפים שכתב, נשמרה אצל ניבן הגישה השכלתנית במסגרתה הסיפור מכיל בעיה אשר הגיבור מצליח לפתור אותה בדרך לוגית. הביקורת על יצירותיו היא בדרך כלל על כך שהדמויות שיצר רדודות בהרבה מהרקע הטכנולוגי והחברתי העתידני בספריו.
ניבן גם כתב תסריטים עבור תוכניות טלוויזיה מתחום המדע הבדיוני, בכלל אלה סדרת Land of the Lost המקורית ומסע בין כוכבים: סדרת האנימציה. אחד מסיפוריו הקצרים, Inconstant Moon, עובד לפרק מהסדרה בגבולות המסתורין.
סדרת הרומנים עולם טבעת, וכן רבים מסיפוריו הקצרים של ניבן, מתרחשים בעולם המרחב המוכר (Known Space), שבו האנושות חולקת את מערכות הכוכבים הקרובות למערכת השמש עם כתריסר גזעי חוצנים תבוניים, בכללם הקזינטי - גזע מלחמתי דמוי אריות או דובים, ובובני פירסון - גזע מתקדם טכנולוגית של הולכי על שלוש, בעברם חיות עדר צמחוניות; מלבד שלוש רגליים, יש לבובני פירסון שני ראשים (שאינם מכילים את המוח, המוגן בבית החזה), והם ידועים בפרנויה קהילתית שעזרה להם לשרוד ולהתפתח אבולוציונית. בני שני הגזעים משמשים לעיתים קרובות כגיבורים מרכזיים ביצירותיו.
בשנים האחרונות, רוב יצירתו של ניבן נכתבת בשיתוף עם סופרי המדע הבדיוני ג'רי פורנל ו/או סטיבן בארנס.
בשנת 2008 ביקר ניבן בישראל בכנסים באוניברסיטת בר-אילן ובמכון ויצמן.

רעיונות עתידניים

מרבים לדבר על הצלחותיו של ז'ול ורן בחיזוי המצאות עתידניות כמו הצוללת האטומית. לארי ניבן זכה עוד בחייו לראות כיצד מתחילה להתגשם אחת מהמצאותיו הספרותיות. הכוונה היא לסחר האיברים. בספרים וסיפורים קצרים במסגרת העתיד הקרוב ביקום המוכר פיתח ניבן את נושא השתלת האיברים ועבריינות האיברים (Organlegging שתורגמה לעברית כ"אבריינות"). אצל ניבן מחילה המדינה עונש מוות על מספר הולך וגדל של עבירות על מנת להשתמש באברי הנידונים להשתלה. חטיפות למטרת סחר איברים הן ענף פשיעה המוזכר בכמה וכמה מסיפוריו של ניבן, וגם הם מתארים תופעה שכבר אינה מוגבלת לספרות.
רפאל קצנלנבוגן

הרב רפאל אליהו יצחק קצנלנבוגן, (ה'תרנ"ד; 1894 - כ"ג בניסן ה'תשל"ב; 7 באפריל 1972). רב, עסקן, הוגה דעות, מרבני היישוב הישן ותנועת פועלי אגודת ישראל.

תקופת העדה החרדית

נולד בירושלים לאברהם משה קצנלנבוגן, ומילדותו נחשב כעילוי. מגיל 7 היה רגיל לשנן 40 דפי גמרא ביום, ובערב נבחן עליהם אצל ראש ישיבת תורת חיים. חמיו היה הרב מרדכי לייב רובין, שהיה ראב"ד העדה החרדית ועמד בראש משלחת אגודת ישראל בירושלים בכנסייה הראשונה בווינה בתרפ"ג. בטרם מלאו לו 30 ייצג קצנלבוגן בווינה את ירושלים החרדית כאיש תורה וחינוך. 
היה מראשי העדה החרדית בירושלים, ועל כתב המינוי לרב יוסף חיים זוננפלד לרבנות העדה החרדית ירושלים הוא חתום כרבה של שכונת "כנסת ישראל". השתתף יחד עם הרב משה בלוי בפגישות עם הנציב העליון, והוועד הלאומי. היה בין מספידיו של ד"ר יעקב ישראל דה-האן בהלוויתו.

תקופת אגודת ישראל

בשלהי 1942, לאחר שהגיעו ידיעות ראשוניות על ממדי השואה, יזם האדמו"ר מגור בשיתוף הרבנות הראשית וכנסת ישראל עצרת צום ותפילה בבית הכנסת החורבה. הרב יוסף צבי דושינסקי החרים את העצרת ואף קבע עצרת מקבילה בתאריך סמוך, החלטה שיוחסה להתנגדות קיצונים מבין אנשי העדה החרדית שדגלו בהתבדלות וסירבו לשיתוף פעולה עם גופים ציונים וחילונים. החלטה זו גררה ביקורת ציבורית רבה, ועימות חריף בתוך תנועת אגודת ישראל, שאנשי העדה החרדית והרב דושינסקי היו חברים בה בתקופה זו. הרב רפאל קצנלבוגן, שהשתתף בעצרת התפילה, כאב את הפלגנות גם לנוכח השעה הקשה והשמועות המחרידות מאירופה, ופרסם מכתב תגובה לעיתון "הצופה", שבו גינה את הפלגנות וההחרמה, וכינה את הקבוצה 'פורשת מכלל ישראל'. מכתב זה גרר אחריו את הכותרת הראשית: "רפאל קצנלנבוגן הוציא עצמו מכלל העדה החרדית" בבטאון "קול ישראל" של העדה החרדית, והחלטה רשמית להוציאו מכלל חברי העדה החרדית. 
בשנים אלו היה פעיל מאוד בהקמת הסמינר לבנות "בית יעקב" החדש, ובשבתות היה מוסר שיחות חיזוק בפני בנות הסמינר. השיעורים בסמינר נאמרו בשפה העברית, ועובדה זו גררה נגדו הפגנות מצד קיצוני העדה החרדית.  
אחר פטירת הרב מאיר קרליץ, אחיו של החזון איש, כיהן כסמכות הרבנית של תנועת פועלי אגודת ישראל.
כתלמידו של הרב יצחק ירוחם דיסקין, וכמנהל "בית היתומים דיסקין", נפלה לידיו ירושת המהרי"ל דיסקין, ובתוכה כתבי תורתו ותורת אביו הרב בנימין דיסקין. 
קצנלנבוגן נפטר בכ"ג בניסן תשל"ב. אחר מותו הנציחה עיריית ירושלים את זכרו בקריאת רחוב על שמו בשכונת הר נוף.

ספריו

קצנלנבוגן לא הרבה בכתיבה, אולם נשתמרו פתקים רבים בהם רשם בראשי פרקים נאומים, וכן חידושים שעלו במוחו בעת שהשתתף כנסים. חלק מכתבים אלו, ועוד התכתבויות בינו לבין גדולי ישראל אשר אתם עמד בקשר, נאספו בספר "באר רֹאי" שיצא לאור לאחר פטירתו (תשל"ב).
כמו כן יצא לאור בשנת תשנ"ז ספר "באר ראי-החינוך המקורי במשך הדורות" המכיל כתבים ומאמרים שנפרסמו ביומון "שערים", ועוד ספרים.

משפחתו

אחיו של הרב רפאל קצנלבוגן: הרב אהרן קצנלבוגן, ראש ישיבת תורה ויראה ומראשי נטורי קרתא, והרב יעקב ירוחם קצנלבוגן, איש חינוך מחוגי אגודת ישראל. 
לרב רפאל קצנלנבוגן שבע בנות ושני בנים, יעקב גרשון, והרב משה חיים קצנלנבוגן, ששימש מנהל מוסד הרב קוק. אחת מבנותיו נישאה לרב פסח קוקיס, שהיה רבה של בת ים.
ת'יאו ראטליף

ביוגרפיה

ראטליף נולד וגדל בעיר דמופוליס שבאלבמה, ושיחק כדורסל מכללות באוניברסיטת ויומינג בין 1991 ל-1995. לאורך תקופתו באוניברסיטה חסם ראטליף שיא מועדון של 425 פעמים.
ראטליף נבחר בבחירה ה-18 בדראפט ה-NBA לשנת 1995 על ידי דטרויט פיסטונס. אחרי שנתיים וחצי בדטרויט נשלח לפילדלפיה 76', בטרייד שהעביר לדטרויט את הכוכב הצעיר ג'רי סטקהאוס. בפילדלפיה, תחת המאמן לארי בראון, הפך ראטליף לשחקן חמישייה קבוע ועזר לקבוצה להעפיל לחצי גמר המזרח בעונות 1999 ו-2000. בעונת 2000/2001 נבחר להשתתף במשחק האולסטאר לאחר שהעמיד ממוצעי שיא של 12.4 נקודות, 8.3 ריבאונדים ו-3.7 חסימות למשחק, אך לא לקח חלק במשחק עצמו בשל פציעה. מיד אחרי משחק האולסטאר הועבר ראטליף בטרייד לאטלנטה הוקס, בתמורה לסנטר הגנתי אחר - דיקמבה מוטומבו. פילדלפיה העפילה בסיום אותה עונה לגמר ה-NBA, והפסידה ללוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 1–4. ראטליף הפצוע לא שיחק עבור ההוקס במהלך אותה עונה, ובעונה הבאה השתתף בשלושה משחקים בלבד.
בעונת 2002/2003 חזר לכשירות והמשיך לשמש כשחקן חמישייה, לצד כוכבי הקבוצה ג'ייסון טרי, גלן רובינסון ושריף עבדור-רחים. במהלך עונת 2003/2004 נשלח בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס, יחד עם עבדור-רחים, בתמורה לראשיד וולאס ווסלי פרסון. באותה עונה היה "מלך החסימות ב-NBA" בפעם השלישית והאחרונה בקריירה, כשחסם 3.6 פעמים בממוצע למשחק, ונבחר בפעם השנייה לחמישיית ההגנה השנייה של העונה. בסיום העונה חתם על הארכת חוזה בפורטלנד ל-3 עונות נוספות, עבור כ-11.7 מיליון דולר לעונה.
בעונות הבאות איבד ראטליף את מקומו בחמישייה הפותחת, והועבר בסוף עונת 2005/2006 לבוסטון סלטיקס. פציעה נוספת הגבילה את ראטליף לקחת חלק ב-2 משחקים בלבד במדי הסלטיקס, ובסיום העונה הוא נשלח בטרייד למינסוטה טימברוולבס, יד עם אל ג'פרסון, ראיין גומס, ג'רלד גרין, סבסטיאן טלפייר ושתי בחירות דראפט עתידיות, בתמורה לכוכב הקבוצה קווין גארנט. לאחר 10 משחקים עם הטימברוולבס נופה ראטליף מהקבוצה וחתם בדטרויט פיסטונס עד סיום העונה. בפיסטונס תפקד כמחליפו מהספסל של ראשיד וולאס, והעפיל עם הקבוצה לשלב גמר המזרח בו הפסידו לבוסטון בתוצאה 2–4. בשלוש העונות הבאות שיחק עבור פילדלפיה 76', סן אנטוניו ספרס, שארלוט בובקאטס ולוס אנג'לס לייקרס, ובדצמבר 2011 הודיע על פרישה ממשחק, בגיל 37.
מאיר ילין

ביוגרפיה

מאיר בן אליעזר (לייזר) ילין נולד בשנת 1910 בעיירה סרעדניק  (אז באימפריה הרוסית; היום בליטא) להורים שהיו מורים לעברית, ושפת הדיבור בבית הייתה עברית.
בימי מלחמת העולם הראשונה גלתה המשפחה לרוסיה וחזרה משם בשנת 1921.
ההורים השתקעו בקובנה ואביו שימש ספרן בספריה אידית של חוגי השמאל, שפעלה לידי החברה "ליבהאבער פון וויסן" ('חובבי-הדעת').
בשנת 1928 סיים לימודיו בגימנסיה הריאלית המקומית, ובשנת 1933 גמר טכניון  בעיר דרמשטט שבגרמניה כמהנדס בניין.
מנעוריו חיבר סיפורים ושירים בעברית ויידיש, מהן שפורסמו בשנת 1926 בחוברת "טללים", ומשנת 1928 פרסם רשימות וסיפורים ביומון יהודי ליטא הציוני "די אידישע שטימע" ('הקול היהודי'), ובמיוחד בביטאון צ"ס בליטא, "דאס ווארט" ('המילה').
היה פעיל בחבורת סופרי יידיש בליטא ופרסם סיפורים באלמנכים השנתיים של החבורה בשנים 1940-1937.
עם הכיבוש הנאצי נכלא בגטו קובנה. השתייך לתנועת המרי שבראשה עמד אחיו הצעיר חיים ילין, שהוביל מאות לוחמים מהגטו ליערות הפרטיזנים וקיפח חייו בפעילותו זו.
לאחר מאורע טרגי זה נמלט מהגטו.
עם שחרור קובנה בידי הצבא האדום באוגוסט 1944 השתתף בהקמת גן ילדים, בית ספר ובית יתומים לילדים יהודיים ששרדו.
פרסם כתבות וספרים על סבלם של יהודי ליטא בשנות הכיבוש הנאצי, וביניהם הספר "פארטיזאנער פונ קאונאסער געטא" יחד עם דימה (דימיטרי) גלפרן מהפעילים המרכזיים של תנועת המרי וסגנו של חיים ילין (מוסקבה 1948).
עבד כמהנדס בניין ולאחר מותו של סטלין ב-1953, התמסר כולו לעבודה ספרותית.
בשנת 1972 הופיע במוסקבה קובץ מקיף של סיפוריו "זייערע בליקן האבן זיך באגעגנט" בנושא השואה והגבורה.
בשנת 1973 עלה עם בני משפחתו לישראל.
הרצה במכללת "אורט" על בעיות בנייה, ובו זמנית היה חבר מערכת כרך ד' של הספר "יהדות ליטא" המוקדש לתקופת השואה.
היה פעיל באיגוד יוצאי ליטא בישראל וחבר הנהלתו.
מאז עלייתו פרסם ספרים ביידיש (בעברית יצא ספרו "דם ונשק" ב-1985 שתורגם מיידיש) המוקדשים לנושא השואה והגבורה של יהודי ליטא.
היה חבר ההנהלה של אגודת סופרי יידיש בישראל ומנהל הוצאת הספרים של האגודה על שם ה. לייוויק.
עבור יצירתו הספרותית הוענק לו פרס מרכז ה"פען קלוב" היהודי העולמי בניו יורק, פרס הסוכנות היהודית ופרס איציק מאנגר.
נפטר ב-3 בינואר 2000.