google/wiki40b huggingface dataset:
ישיבת סלבודקה (בני ברק)

היסטוריה

הישיבה נוסדה בבני ברק לאחר מלחמת העולם השנייה, כהמשך לישיבת סלבודקה בליטא, חנוכת הבניין התקיימה בקיץ ה'תש"ז, 1947. מייסד הישיבה בבני ברק היה הרב יצחק אייזיק שר (חתנו של "הסבא מסלבודקה" הרב נתן צבי פינקל), שלפני כן כיהן כראש הישיבה שבליטא. לצדו של הרב שר בהקמת הישיבה עמד חתנו, הרב מרדכי שולמן, שהיה ר"מ בישיבה בליטא.
קודם להקמת הישיבה בבני ברק סברו ראשי הישיבה להקימה מחדש בארצות הברית, שם היו רבים מבוגרי הישיבה. לאחר מכן הועלתה הצעה להקימה בזכרון יעקב, אך החזון איש עודד את הקמתה בבני ברק, כדי לחזק את הצביון החרדי של המושבה הצעירה, לצד ישיבת פוניבז' שהוקמה שם שנתיים קודם.
את עלות הקמת מבנה הישיבה תרם רפאל ראבינס, שהכניס לתוכנית הבנייה פרטים ייחודיים: הבניין הוא בעל שמונה צלעות, התקרה נצבעה תכלת והורכבו בה גופי תאורה המדמים כוכבים נוצצים בשמים. פתרונות יקרים אפשרו הימנעות מהצבת עמודי בטון מתחת המבנה, מלבד עמוד אחד במרכז הבניין שעוצב כמזרקת מים שסביבה בריכה. ראבינס עמד על כך שבבניין הפנימיה תוקם בריכת שחייה עבור התלמידים. עם השנים הופסקה הפעלת המזרקה והבריכה, תקרת המבנה נצבעה בלבן והמנורות המיוחדות לא הופעלו. מבנה הישיבה הושלם בשנת תשט"ו. המעבר לבניין החדש לא צוין באופן חגיגי.
בעת הקמת הישיבה למדו בה 6 תלמידים, בהם הרב נתן צבי שולמן בנו של הרב מרדכי שולמן ולימים ראש הישיבה בעצמו. הרב שר, שהיה בן למעלה משבעים, החל למסור בה שיעורים ושיחות מוסר והרב שולמן מסר שיעורים. החל משנת ה'תשי"א (1951) מסר בה שיעורים הרב יחזקאל אברמסקי. בשנים אלו כיהנו כרמי"ם גם הרב אליעזר פלצ'ינסקי וגיסו הרב אליעזר גולדשמידט. החזון איש, שהתגורר בסמוך לישיבה, סייע וייעץ לראשיה. עד שנת ה'תשנ"ד (1994) נמסרו השיעורים והשיחות בהיכל ביידיש.
לאחר פטירתו של הרב מרדכי שולמן בשנת ה'תשמ"ב (1982), מילאו את מקומו בראשות הישיבה בנו הרב נתן צבי שולמן וחתניו הרב עמרם זקס והרב משה הלל הירש. לאחר כשנה פתח הרב נתן שולמן סניף לישיבה בשכונת בית וגן בירושלים והמשיך למסור שיעורים בישיבה בבני-ברק. הסניף נקרא ישיבת טיקטין, על שם עיר הולדתו של אביו. בשנת ה'תשמ"ט (1989) פרש מהישיבה והיגר לצרפת. בראשית שנות ה-90 מונו הרב ברוך רוזנברג והרב דב לנדו לראשי ישיבה.
לאחר פטירת הרב זקס, בשנת תשע"ג (2013), מונה חתנו הרב יצחק שוורץ לראש ישיבה. בנו, הרב שמואל, קיבל את התואר "מראשי הישיבה" והוא עוסק בעיקר בעניינים מנהלתיים.

דרכה של הישיבה

דרך הלימוד בישיבה מתאפיינת בלימוד "סוגיות", כלומר הלימוד הוא לפי נושאים נבחרים במסכת ולא לפי סדר הדפים. בישיבה מושם דגש רב על לימוד ההלכה והקפדה בה, בעקבות הוראותיו של החזון איש בעניין.
חלק מתלמידי הישיבה נמנים עם "חוג חזון איש". את קו הלימוד המאפיין חוג זה החדיר בישיבה תלמידו של החזו"א הרב נתן צבי שולמן, וכן הרבנים זקס ולנדו. הרב הירש, שלמד בארצות הברית בישיבתו של הרב אהרן קוטלר (ובעבר הרב ברוך רוזנברג) מלמד בדרך הישיבתית המקובלת.
הישיבה מדגישה את הבנייה העצמית של הבחורים. עם זאת ראש הישיבה הרב הירש עומד בקשר אישי עם התלמידים.

בוגרים בולטים

רשימת בוגרים שיש עליהם ערך בוויקיפדיה
ק.א. אפלגייט

ביוגרפיה

אפלגייט נולדה במישיגן בשנת 1956, מאז היא התגוררה בין השאר בטקסס, פלורידה, קליפורניה, מינסוטה, אילינוי, צפון קרוליינה, ולאחר שגרה למשך שנה בפלאגו שבאיטליה, עברה לדרום קליפורניה.
כבר בילדותה היא גידלה חיות מחמד מגוונות. בתיכון היא עזרה לוטרינר לטפל בחיות שבפינת החי. אפלגייט גם אהבה מדע בדיוני וכשגדלה החל לשלב בין אהבתה זו לאהבתה לחיות בסדרת ספרים לילדים בשם "אנימורפס". הספרים מספרים על ילדים שנלחמים בטפילים ובחוצנים הזוממים להשתלט על מוחם של כל היצורים ביקום. ההשראה לספרים ולפרטים הזואולוגים שבהם שאבה אפלגייט משיחות עם זואולוגים ומצפייה בטבע. אפלגייט כתבה 54 ספרי "אנימורפס".
לאחר שסיימה את כתיבת אנימורפס, שכתיבתו לקחה 3 שנים, כתבה ספר ילדים בשם "סערת הבאפלו", רומן בשם "בית של אמיצים", שזכה במספר פרסים, ופרקים ראשונים בסדרת "Roscoe Riley Rules".
בשנת 2003, אפלגייט ובעלה מיכאל גרנט (ששותף לכתיבה של אפלגייט, בין השאר בספרה אנימורפס), אימצו את בתם ג'וליה, בסין.
Rabiosa

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי שאקירה, ארמנדו פרז, ואדוארד בלו, והופק על ידי שאקירה, לואיס פרננדו אוצ'ואה, ג'וש אברהם, אוליגי, אל קאטה, וג'ים ג'ונסין. 
לפני שהחליטה שאקירה כי לסינגל יצאו שתי גרסאות שונות, הוחלט כי עטיפת הסינגל תירשם ללא קרדיט עם כל מי שהשתתף בכל אחת מן הגרסאות השונות שיצאו לשיר. לבסוף, עטיפת הסינגל הציגה את שמו ואת שמה של שאקירה, ואותה כשהיא נשענת על שלג בבגדים קצרים בצבע לבן שמשתלבים יחדיו.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר פורסם בסמוך ליציאת השיר כסינגל. בקליפ נראית שאקירה כשהיא משתטה בתוך מועדון ביחד עם בן זוגה. בין לבין ניתן לראותה כשהיא שוחה בבריכת כדורים צבעוניים העשויים מפלסטיק. 
שני הקליפים שצולמו לשתי הגרסאות מכילות את אותן סצנות, כאשר השוני ביניהם הוא בשורות השיר ששר כל אחד בזמן שהקליפ מתנגן.
מונה הצפיות של שני הקליפים כאחד עומד על כ-300 מיליון צפיות.
יום הזיכרון לקורבנות הדיכוי הפוליטי

יום הזיכרון לקורבנות הדיכוי הפוליטי (רוסית: День памяти жертв политических репрессий), הוא יום זיכרון שנתי לקורבנות הרדיפות והדיכוי של המשטר הסובייטי בברית המועצות. ארגון זכויות האדם ממוריאל עמד מאחורי היוזמה לקיום יום הזיכרון.
התאריך 30 באוקטובר נבחר לציון שביתת הרעב שהחלה באותו ביום בשנת 1976 בגולאג מורדוביה, במחאה על היחס הלא אנושי לאסירים. 
היום מצוין ברחבי המדינות הסובייטיות לשעבר החל משנת 1991, חוץ מאשר באוקראינה אשר מציינת יום דומה בחודש מאי.
רפאל אלול

ביוגרפיה

רפאל אלול נולד במרוקו ועלה לישראל בשנת 1961, בהיותו בן 4. 
בשנת 1985 נבחר לראש המועצה המקומית מזכרת בתיה, במקומו של רפאל סוויסה ושימש בתפקיד זה עד שנת 1993, כאשר נבחר במקומו קודמו, רפאל סוויסה. במקביל, נבחר לכנסת השלוש עשרה בשנת 1992. אלול כיהן כחבר הכנסת במשך שתי קדנציות, בשנייה שימש יושב ראש הוועדה לפניות הציבור. 
לאחר שלא נבחר לכנסת החמש עשרה, החל לעסוק בפעילות חברתית. מאז הוא משמש יושב ראש עמותת "רוח טובה", מיסודה של שרי אריסון. לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה הלך בעקבות פטרונו הפוליטי שמעון פרס והצטרף לקדימה. הוא הוצב במקום ה-47 ברשימה ולא נבחר לכנסת. לאחר שפרס נבחר לתפקיד נשיא המדינה, מונה אלול לתפקיד יועץ הנשיא לענייני חברה ורווחה. בבחירות לכנסת השמונה עשרה הוצב במקום ה-106 הסמלי ברשימת קדימה לכנסת.
אלול נשוי ואב לשני ילדים. הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה ובסוציולוגיה ותואר שני במינהל ציבורי ומינהל עסקים.
המוגבלים (מחזה)

עלילת המחזה

קבוצת תיאטרון, המורכבת מאנשים בעלי מוגבלויות, אינה מצליחה לגייס את הכסף הדרוש לצורך ייצוג המדינה בפסטיבל תיאטרון לבעלי מוגבלויות במקדוניה. באותה עת משלוח סמים בבעלות משפחת הפשע ג'רנו, שהיה בדרכו למקדוניה, נתפס, והעסק המשפחתי נתון בסכנה. טוביה, אב המשפחה, מזהה את הפוטנציאל הטמון בהתחברות אל קבוצת השחקנים. הוא מציג את עצמו בפני השחקנים כמפיק, ופורש את חסותו על קבוצת התיאטרון, אשר שואפת להגיע לפסטיבל עם עיבוד ל"רומיאו ויוליה" מאת שייקספיר, בניצוחה של הבמאית קשת לוי. טוביה מתכנן להבריח קוקאין באביזרי הבמה של ההפקה מתוך מחשבה ששום מוכס לא יחפש בחפציה של חבורת מוגבלים, ואילו השחקנים בעלי המוגבלויות, בטוחים שהם פגשו את האנשים הטובים בעולם. החיבור החריג בין הפושעים לשחקנים המיוחדים, מוביל לסיטואציות אבסורדיות. העלילה מסתבכת כאשר הבן של משפחת הפושעים מתאהב בשחקנית העיוורת המגלמת את יוליה.

מסרים

אלמנט המופיע במחזה הוא ההשוואה בין סיפור רומיאו ויוליה לבין מערכת היחסים הנרקמת בין אסתר וצוריאל. שני הסיפורים במקביל מציגים אהבה 'בלתי אפשרית' ואפילו 'אסורה'.
עניין נוסף שהמחזה מעורר הוא העיסוק במוגבלויות. הקושי בעיסוק במוגבלויות הוא הסכנה ב"נפילה" לסטריאוטיפים על אנשים מוגבלים והעלבתם. המחזאי והבמאי מתמודדים עם השאלה כיצד להציג קומדיה על בעלי מוגבלויות כך שהקהל יצחק  'עם' ולא 'על'. קורן מצליח בכתיבתו ליצור דמויות אנושיות שאינן הופכות לסטריאוטיפים של מוגבלויות שאותן הן מציגות. קורן המחזאי וקמחי הבמאי אינם מרחמים לרגע על הדמויות, ומציגים את כולם - השחקנים בעלי המוגבלויות ובני משפחת ג'רנו - כחריגים באותה מידה. אין בהצגה זו התנשאות צדקנית, והדמויות הנורמליות, כביכול,  מוצגות אף הן כנכות באותה מידה, ולרוב אף יותר. כך הקהל מקבל, לכאורה, אישור לצחוק על כל מה שלא ראוי לצחוק עליו.

ביקורות

במדורי תרבות שונים שיבחו מבקרי הצגות את ההצגה והחמיאו לה בשל סוגה הייחודי. נאמר בביקורות כי ההצגה מפתיעה, מצחיקה ומעוררת מחשבה. לפי הביקורות, ביצועי המשחק של השחקנים היו פנטסטיים והעבודה בין השחקנים מעולה. כמו כן נכתבו ביקורות מצוינות על הכתיבה ועל הבימוי של קורן וקמחי, שהצליחו להוביל את הקהל בין רגעי הצחוק לבין רגעים הנוגעים ללב.

פרסים

המחזה הועמד לחמישה פרסים בקטגוריות שונות בטקס חלוקת פרסי התיאטרון השנתי בשנת 2015:
הקומדיה של השנה, שחקנית השנה (אפרת בוימולד על תפקידה כאסתר), מחזאי השנה (גור קורן), שחקן המשנה (אופיר וייל על תפקידו ככהנא) והשחקן המבטיח (חי מאור על תפקידו כטיראן).
המחזה זכה בפרס 'הקומדיה הטובה של השנה' ובפרס "מחזאי השנה" בטקס שנערך במרכז ענב, ב-19 ביוני, לשנת 2015.
בית מולי

בית מוֹלִי (באנגלית: Molly House) הוא מונח אנגלי ארכאי מן המאה ה-18 המתאר בית מרזח או חדר פרטי שבו הומוסקסואלים וקרוס-דרסרים יכלו להיפגש זה עם זה ולחפש פרטנרים פוטנציאליים לקיום יחסי מין. בתי מולי היו נפוצים ברוב הערים הגדולות באנגליה, והם דומים בתפקודם לגיי בר המודרני.
באנגליה של המאה ה-18, יחסי מין בין גברים כונו "מעשי סדום" - מעשים המהווים עבירות שדינן מוות. "מולי" היה כינוי לגברים נשיים או "סדומאים". מולים, לצד זהויות "מגדר שלישי" אחרות, קדמו לזהות ההומוסקסואלית במאה ה-20 וה-21.‏
בית המולי המפורסם ביותר שכן בשכונת הוברן שבמרכז לונדון, ונקרא "מאד'רס קלאפ" (Mother's Clap), על שם בעלת המקום מרגרט קלאפ.
לקוחות קבועים של בתי המולי שלבשו בגדי נשים כונו "Mollies" (מולים). המולים נהגו לאמץ אישיות נשית, שם נשי וגינונים נשיים בדיבור ובהתנהגות. טקסי חתונה בין המולי למאהבה נערכו כסמל לשותפות ומחויבות ביניהם, ומשחק התפקידים כלל לעיתים אף טקס לידה. ב-9 במאי 1726, לאחר פשיטה על בית המולי של מרגרט קלאפ, נתלו בגין ביצוע מעשי סדום שלושה גברים באתר ההוצאה להורג שבכפר טייברן.
אל-מניא

היסטוריה

ההתיישבות באזור החלה עוד במאה ה-31 לפנה"ס ובהמשך צורפה למצרים העתיקה. במאות השנים שלאחר מכן התבססה אל-מניא כמרכז מסחרי חשוב ובשלב מסוים נקראה על שמו של ח'ופו ששלט במאה ה-26 לפנה"ס. שגשוגה של העיר נמשך גם עוד מאות שנים, הויא נחשבה לעיר עשירה מאוד ובתקופה זו היא התנהלה באופן אוטונומי. אוטונומיה זו נחלשה עם תחילת האלף ה-2 לפנה"ס. באל-מניא נמצאו עדויות למקדשים לאל תחות.
הקיסר הרומי אדריאנוס בנה בעיר מבנה לזכרו של מאהבו היווני אנטינואוס. אל-מניא הייתה אף מרכז אדמיניסטרטיבי גם בתקופה ההליניסטית והביזנטית. העיר התפתחה מאוד בתקופת בית עבאס. בשנת 1326 ביקר בעיר החוקר הידוע אבן בטוטה. השליטים מוחמד עלי ואסמאעיל פאשא ראו בעיר כחשובה מאוד מבחינה כלכלית וחקלאית ולכן פיתחו אותה. בשנת 1870 פאשא בנה באל-מניא ארמון ובשנת 1873 נבנתה תעלת מים שסיפקה מים לחקלאות המקומית. פיתוח הכלכלה והחקלאות המקומיות גרמו גם לצמיחה דמוגרפית.
בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית עלה הביקוש לכותנה המקומית, וכתוצאה מכך התפתחה מאוד הכלכלה המקומית. בתחילת המאה ה-20 נבנתה באל-מניא מערכת רכבות. בתקופה זו הקימה הממלכה המאוחדת קונסוליה ובשנת 1907 נפתח סניף של בנק עותומן. בשנת 1927 נפתח בית משפט, בשנת 1931 נפתחה תחנת כיבוי אש ובשנת 1937 נחנכה עירייה חדשה.
לאחר מהפכת הקצינים החופשיים ב-1952, מלחמת סיני ב-1956 והלאמת תעשיות רבות ב-1957, עזבו תושבים ארמנים ויוונים רבים את אל-מניא. הגירה שלילית זו הביאה להידרדרות במצב העיר. גורם נוסף להידרדרות היה הצפיפות בתוך העיר ותשתיות לקויות. לשם פתרון משברי הדיור, נבנה בשנות ה-60 דיור ציבורי.
ב-26 במאי 2017 התחרש באל-מניא פיגוע ירי, כאשר חמושים מארגון המדינה האסלאמית פתחו באש לעבר נוצרים קופטים שנסעו באוטובוס. בפיגוע נרצחו 29 אנשים, מרביתם ילדים. כ-25 בני אדם נוספים נפצעו.
מבין התושבים הידועים בעיר ניתן למנות את טה חוסיין והודא שעראווי.

כלכלה

המגזר הדומיננטי הוא המגזר הציבורי. המוצרים הנפוצים שמיוצרים על ידי הייצור התעשייתי בעיר הם מלט, מוצרי מזון, רהיטים, מתכת, נגרות, כימיקלים, כרייה, דשנים ותעשיות חקלאיות. למרות עברה ההיסטורי של העיר, התיירות המקומית אינה מפותחת.
The Road Not Taken

הדרך שלא נבחרה (באנגלית: The Road Not Taken) היא פואמה מאת רוברט פרוסט, שנכתבה בשנת 1915 ונחשבת לאחד משיריו המפורסמים והמצוטטים ביותר בשפה האנגלית.

פרשנויות מקובלות

בשיר יש כמה ביטויים שמוספים לנפח שלו:
הצבע צהוב (yellow) מסמל דבר עתיק, נקודת המבט של המחבר היא בחלוף זמן רב.
הפיצול (diverge) מסמל את הדילמות בחיים, המקום בו צריך האדם לקבל החלטה ולבחור.
הדרך (road) היא דרך החיים, המסלול שהאדם מובל בו אחרי שלקח החלטה מסוימת. 
הסבך או המהמורות שבדרך (undergrowth) מסמלים את הדברים שמפריעים לאדם להתקדם בחייו, דברים שמקשים על החלטותיו. 
עלים שאף צעד עוד לא השחירם (in leaves no step had trodden black) מעידים שמעט מאוד אנשים הלכו בדרך הזאת, או בחרו בבחירה מעין זו. 
ישנן שתי סיבות אפשריות לכך שבדרך הנבחרת לא צעדו אחרים והדשא עוד לא נרמס. ייתכן שנדרשים לשם כך אומץ והעזה רבים יותר; אך ייתכן גם כי דרך זו אינה ראויה או אינה מובילה למקום בטוח. 
השיר מדבר על דרכים מתפצלות, כאשר כל בחירה גוררת אחריה עוד בחירה. הכותב מצטער על הדברים שהיה יכול לחוות אילו היה בוחר בדרך השנייה, בה הלכו יותר.
שם השיר, המציין דווקא את הדרך שלא נבחרה (The Road Not Taken), עשוי להדגיש כי בכל מהלך ממהלכי חיינו, בכל בחירה, קיימות אינספור אפשרויות אחרות, נעלמות מן העין, אותן הפסדנו ולא נחווה עוד. נשאלת השאלה, האם הכותב מאושר בבחירתו, או מבכה על הדברים שהפסיד, הדברים שלא חווה ולא יוכל עוד לחוות, בדרך שבה לא בחר. את שם השיר ניתן לפרש לשתי משמעויות: המשמעות הראשונה היא שהדרך שלא נבחרה היא הדרך שהכותב לא בחר בה, והמשמעות השנייה היא שהיא הדרך שהלכו בה פחות, שאותה הכותב בחר.
בסופו של דבר המשורר מרוצה, כנראה, מהדרך שבחר בה כמטייל, הדרך "שהלכו בה פחות". אך ניכר שלאורך השנים מלווה אותו תחושת החמצה בלתי נמנעת, בשל הדרך שבה לא בחר ושלא הלך בה, דרך שאת טיבה, מרכיביה ויעדה הסופי לא ידע לעולם.
כשירים אחרים של רוברט פרוסט, מאופיין גם שיר זה בתיאור יפהפה של נופים קדומים, וכן בסגנון פשוט, ישיר ונוקב. השיר מסתיים באווירה של אגדת ילדים (I shall be telling this with a sigh
Somewhere ages and ages hence) אולם למעשה, יש הרואים בסיום קסום זה טעם מתוק-מריר.
המטייל שלם עם הבחירה שעשה בעבר באותו יער. הוא מצדיק, בחוכמה שבדיעבד, את בחירתו, ואף מוצא צידוקים כדוגמת "בחרתי בדרך שהלכו בה פחות", כלומר הלכתי בדרכי שלי ולא בתלם שכבשו האחרים. כאן המתיקות. אך האנחה שבשיר, והעצב המריר המלווים את הקביעה הזאת, וגם שמו של השיר, מזכירים לנו שיש דרך שלא נבחרה ולא נוסתה, המותירה אחריה שובל של ויתור והחמצה.
הרי הנסיך צ'ארלס

גילוי ההרים

ההרים התגלו לראשונה וצולמו ממרחק באמצעות תצלומי אוויר במהלך מבצע קפיצה לגובה בין השנים 1947–1946.
ההרים מופו על ידי המשלחת הלאומית האוסטרלית לחקר אנטארקטיקה שחקרה את האזור בין השנים 1961–1954.

מקור השם

שמם של ההרים ניתן להם על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה בשנת 1956.
ההרים נקראו על שמו של הנסיך צ'ארלס, הבן הבכור ויורש העצר של מלכת אוסטרליה אליזבת השנייה.
עמוס גלעד

ביוגרפיה

גלעד נולד בירושלים, בנם של חוה, ניצולת שואה ויצחק שעלה לארץ ישראל בשנת 1939 מצ'כוסלובקיה. גדל בקרית מוצקין ולמד בתיכון לוינהרץ בו היה אביו מורה ומנהל. לאחר התיכון החל בלימודים במסגרת העתודה האקדמית וסיים תואר ראשון במזרחנות באוניברסיטת חיפה. 
התגייס לצה"ל בשנת 1972, ומילא תפקידים רבים בחטיבת המחקר של אגף המודיעין, במלחמת לבנון התריע מפני אפשרות טבח מצד הפלנגות ולאחר טבח סברה ושתילה היה מהעדים בפני ועדת כהן. הוא שירת כעוזר לעזריאל נבו המזכיר הצבאי של ראש הממשלה יצחק שמיר ולאחר מכן עוזרו של דני יתום, מזכירו הצבאי של ראש הממשלה יצחק רבין.  מונה ב-1994 לדובר צה"ל על ידי הרמטכ"ל אהוד ברק, וב-1996 חזר לאגף המודיעין ומונה לראש חטיבת המחקר. ב-2001 הועלה לדרגת אלוף ומונה למתאם פעולות הממשלה בשטחים, עד פרישתו מצה"ל ביולי 2003. במהלך תקופה זו מונה (ב-2002) לראש מערך ההסברה הלאומי, שהוקם בעקבות החשש מתקיפות טילים על ישראל במלחמת עיראק שפרצה ב-2003. ב-7 במרץ, שבועיים לפני פרוץ המלחמה התנבא בידיעות אחרונות שהאמריקנים יגלו בעיראק "דברים שירעידו את העולם".
מ-2003 משמש גלעד כראש האגף הביטחוני-מדיני במשרד הביטחון. במסגרת תפקידו היה ממונה על נושא השבויים והחטופים מטעם ראש הממשלה, והיה אחראי על המגעים לשחרור החייל החטוף גלעד שליט. 
מספטמבר 2008 חזר במקביל לתפקיד מתאם פעולות הממשלה בשטחים כממלא מקום, לאחר שלא נמצא מחליף ליוסף מישלב, שפרש מצה"ל. בין השאר, היה לגלעד תפקיד מרכזי במגעים ותיאומים ביטחוניים עם הרשות הפלסטינית, בגיבוש הסכם ה"תהדיה" עם החמאס בעזה ביוני 2008, ובסוגיות שונות של מדיניות החוץ של ישראל בעולם. ב-26 בנובמבר 2009 הוחלף עמוס גלעד בתפקידו זה על ידי איתן דנגוט. 
במאי 2004 פורסם כי גלעד תבע ממשרד הביטחון הכרה בו כבנכה צה"ל בעקבות הפגיעה בבריאותו, התשישות והמתח הנפשי שנגרמו לו בתקופה בה שירת כנציג אמ"ן בפיקוד הצפון, בשנים 1982–1983, בהן, לטענתו, גם התריע בפני אירועי סברה ושתילה.
בפברואר 2009 הביע גלעד ביקורת שפורסמה בעיתונות, על התנהלות ראש הממשלה אהוד אולמרט במשא ומתן על הסכם הרגיעה עם החמאס לאחר מבצע עופרת יצוקה, וטען כי אולמרט קבע באופן מפתיע ובלתי מתואם את נושא שחרור גלעד שליט כתנאי להסכם, דבר שפגע בקידום ההסכם ובמתווכים המצרים. אולמרט נזף בגלעד על כך, השעה את גלעד מתפקידו כשליח במצרים (אולמרט מינה את עופר דקל במקומו), והגיש תלונה נגדו בנציבות שירות המדינה. מנגד, שר הביטחון, אהוד ברק, טען שנעשה לגלעד עוול. לאחר זמן קצר בוטלה התלונה גלעד שב לתפקידו לאחר שהתנצל בפני אולמרט.
גלעד מלמד במרכז הבינתחומי הרצליה.
במרץ 2017 פרש מתפקידו במשרד הביטחון.
שדה סגור ריבועית

שדה סגור ריבועית הוא שדה, שבו לכל איבר יש שורש ריבועי. שדות אלו הם השדות הפיתגוריים שאינם סדורים. במאפיין אפס, השדה הסגור ריבועית הקטן ביותר הוא שדה המספרים הניתנים לבניה.
אם K/F הרחבת שדות מממד סופי שבה F אינו סדור ו-K סגור ריבועית, אז גם F סגור ריבועית.
אלי תבין

ביוגרפיה

אלי תבין נולד כ"יעקב פרשטיי" בעיר לוצק שבפולין (כיום באוקראינה). בשנת 1938 עלה לארץ ישראל והחל את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים במחלקה להיסטוריה והיה פעיל בקרב הסטודנטים. באותה שנה הצטרף לאצ"ל.

באצ"ל

ב-1944 התמנה למפקד "דלק" - שירות המודיעין של הארגון, וצורף למפקדה הארצית.
ב-27 בפברואר 1845, בתקופת ה"סזון", נחטף בידי ארגון "ההגנה", ונחקר ארוכות תוך שימוש בעינויים קשים. לאחר שישה חודשים שבהם היה עצור בידי "ההגנה" ועם תחילת המשא ומתן להקמת "תנועת המרי העברי" שוחרר, ומיד לאחר השחרור נשלח לאירופה לארגן שם את סניפי האצ"ל.
לאחר תקופה של עבודה אינטנסיבית ביבשת, בעיקר באיטליה שם שכן מטה האצ"ל בגולה, הוא נעצר באיטליה לאחר פיצוץ השגרירות הבריטית ברומא וכעבור חודשיים גורש מאיטליה והעביר את מטה האצ"ל בגולה לפריז.
בשלוש שנות שהותו באירופה אירגן והרחיב משמעותית את סניפי האצ"ל בארצות השונות בתחום היבשת. בנוסף היה שותף פעיל בהפלגתה של האנייה אלטלנה והיה שותף בהעמסת האנשים והציוד עליה טרם הפלגתה לישראל. בתפקידו האחרון באצ"ל היה סגן מפקד אצ"ל בגולה (המפקד היה אליהו לנקין).

לאחר הקמת המדינה

לאחר הקמת המדינה חזר לישראל ושינה את שמו ל"אליעזר יעקב תבין".
תבין היה בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים ובשנת 1969 קיבל בה תואר דוקטור להיסטוריה, על עבודה שכותרתה "המאבק הצבאי והמדיני של הארגון הצבאי הלאומי באירופה : ינואר 1946 - ינואר 1949". פרסם את הספר "החזית השנייה, האצ"ל בארצות אירופה 1948-1946" (הוצאת רון, 1973). על ספרו זה הוענק לו פרס ז'בוטינסקי לספרות ולמחקר. 
כיהן כחבר ההנהלה הציונית ומנהל המחלקה לחינוך ותרבות בגולה. בנוסף כיהן כיו"ר מכון ז'בוטינסקי בין השנים 1984-1994. היה נציג "הליכוד" במליאת רשות השידור.
בשנת תשנ"ב (1992) קיבל את אות יקיר תל אביב.
תבין נפטר בגיל 75, ועל שמו נקראו רחובות בערים ירושלים ותל אביב-יפו. בנו של תבין, בני תבין, חוקר פרטי וחבר מרכז הליכוד, הסתבך כמה פעמים בפלילים (נודע כמקורבם של אהוד אולמרט ושולה זקן) ובנובמבר 2014 שם קץ לחייו.
צזיקי

צזיקי (יוונית: τζατζίκι, בטורקית: cacık - ג'ג'יק, בכורדית יהודית: ג'ג'יג) הוא סלט יוגורט ומלפפונים שמקורו ביוון ונפוץ גם במדינות הבלקן, במדינות אגן הים התיכון ובמזרח התיכון, בשמות שונים.
מרכיבי הצזיקי הם יוגורט (או לבנה בחלק ממדינות המזרח התיכון), מלפפונים חתוכים או מרוסקים במגררת גסה, מלח, שמן זית, שמיר, שום, חומץ ולעיתים סוכר. יהודי כורדיסטן נוהגים להוסיף גם את צמח הפרפחינה.
מרקם הצזיקי יכול להיות סמיך יותר או דליל יותר, מה שמאפשר הגשתו כסלט, כמנה ראשונה (כמרק קר), כממרח, כמטבל או כתוספת למנה העיקרית.
הייצור המסחרי של הצזיקי בישראל החל על ידי מחלבות ייחודיות בשנות התשעים והוא משווק ברשתות המזון באריזות פלסטיק כממרח או בבקבוקים בגרסה דלילה יותר.
נהר מורגאב

נהר מורגאב הוא נהר ארוך במרכז אסיה. הוא מתחיל במרכז-מערב אפגניסטן, זורם צפון-מערבה לכיוון מחוז מורגאב, הקרוי על שם הנהר, ומשם למדבר קאראקום. מימיו נספגים באדמת המדבר.
מקורות נהר מורגאב נמצאים במרכז-מערב אפגניסטן, על רמה הממוקמת בין מספר שרשראות הרים. אפיק הנהר צר, רוחבו פחות מקילומטר, ומדרונותיו תלולים. בתחילת האפיק זורמים אליו מי נהר קושק. לאחר כ-190 קילומטר הוא הופך לנקיק עמוק הזורם מערבה, לכיוון טורקמניסטן, שם רוחבו מגיע ל-2 קילומטר.
מעט ממימיו משמשים להשקיית שדות, בשני צדי הגבול.
בשטחה של טורקמניסטן הנהר זורם לנווה המדבר "מרב העתיקה", שם נספגים מימיו, יחד עם מים המגיעים מתעלת קאראקום ומי הנהר אמו דריה.
שטחו של אגן הניקוז של נהר המורגאב נאמד בכ-46,880 קמ"ר.
קלארק גרג

ביוגרפיה

גרג נולד בבוסטון למרי ליין ולרוברט קלארק גרג.
ההחל את דרכו בהופעות קטנות בקולנוע בסרטים "החשוד המיידי" ו"מגנוליה" ובהפקות טלוויזיה כגון "אישה ושמה ג'קי" ו"טייסון".
גרג פרץ לראשונה ב-1998 בדרמה הקומית "הרפתקאותיו של סבסטיאן קול" בה שיחק בתפקיד האנק אביו החורג של הצעיר סבסטיאן קול (אדריאן גרנייה) העובר ניתוח לשינוי מין. גרג הועמד על הופעתו לפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקן המשנה הטוב ביותר. בשנת 2000 כתב גרג את התסריט לסרטו המצליח של רוברט זמקיס "האמת שמתחת לפני השטח" והופיע בקומדיה של דייוויד מאמט "סטייט פינת מיין".
ב-2001 החל את תפקידו בתור סוכן האף.בי. איי מייקל קספר בסדרת הדרמה "הבית הלבן", גרג הופיע בתפקיד זה בשמונה פרקים במשך 3 עונות בסדרה. ב-2003 הופיע במותחן "11:14" בתפקיד השוטר הנגאן ובדרמה "הכתם האנושי". ב-2004 שיחק בקומדיה "בחברה טובה", ובאותה שנה שיחק בסרט המלחמה "בידי האויב", על התקפה של צבא ארצות הברית וצבא בריטניה על הצבא הנאצי בעזרת צוללות גרעיניות. 
בשנת 2006 זכה בתפקיד ראשי בקומדיית המצבים "כריסטין הישנה" בה שיחק במשך ארבע עונות בתפקיד ריצ'רד קמפבל, הגרוש של גיבורת הסדרה כריסטין "הישנה" קימבל (ג'וליה לואי-דרייפוס).
ב-2008 גרג כתב וביים את סרטו הראשון "עמוק בגרון" שזכה לביקורות טובות ולהתעניינות בפסטיבל סאנדנס. באותה שנה גם השתתף בסרט גיבורי העל המצליח "איירון מן" בתפקיד הסוכן הממשלתי פיל קולסון. גרג הופיע בתפקיד גם בסרט ההמשך "איירון מן 2", ב"תור" וב-2012 בשובר הקופות "הנוקמים".ב-2009 הופיע גרג בדרמה הקומית "500 ימים עם סאמר" בתור ויינס הבוס של טום הנסון (ג'וזף גורדון-לוויט). ב-2011 שיחק בקומדיה "מר פופר והפינגווינים" בתפקיד מומחה הפינגווינים נת ג'ונס.
החל מ-2013 משחק בסדרת הלייב-אקשן סוכני S.H.I.E.L.D. בתור הסוכן פיל קולסון. אל תפקידו של קולסון הוא ישוב גם ב"קפטן מארוול" ב-2019.

חייו האישיים

לגרג בת אחת מאשתו השחקנית היהודיה ג'ניפר גריי לה נישא בשנת 2001. הוא מגדיר עצמו כחלק ממשפחה יהודית.
לגרג חגורה שחורה בג'יו ג'יטסו ברזילאי.
יצחק בן עמנואל מלאטאש

רבי יצחק יהושע בן עמנואל מלאטיש (de Lattes; סוף המאה ה-15, רומא – 1570~, פרארה) היה רב ודיין בעיר פרארה, מגדולי רבני יהדות איטליה במאה השש עשרה". כפי הנראה מתעודות ואיגרות כיהן כרב ודיין במקומות נוספים ברחבי איטליה. היה מעורב בפולמוסים רבים ומגוונים אשר היו בעיצומם באותה תקופה, וכמה מהם נדפסו לאחר שנים רבות בתוך הספר שאלות ותשובות של רבי יצחק מלאטאש.  כמו כן, עסק לפרנסתו בהגהה ובדפוס. בתשובותיו נזכר כי בשנת שכ"ז (1567) לימד את בניו של דון יצחק אברבנאל (השני) בפרארה.

תולדותיו

מוצאו של רבי יצחק בן עמנואל מפרובאנס; סבו היה רבי בוניט (=יעקב) די לאטיש, החכם הפרובנציאלי, ורופאו של האפיפיור.
בשנת ה'ש"א העניק בשתי הזדמנויות שונות כתב הסמכה כשוחטות לשתי נשים במנטובה והתיר לאכול משחיטתן.
בשנת 1543 כתב ר' יצחק בן עמנואל דה לטס, נכדו של יעקב בונט דה לטס מבשר הגאולה מסוף המאה החמש עשרה, באחת מתשובותיו:"פקד ה' את עמו ואת ארצו ושם הולכים בני ישראל מגדולה לגדולה בעושר וכבוד"".

ספריו

שאלות ותשובות ואיגרות שנכתבו בידי רבי יצחק בן עמנואל מלאטאש בשנת תר"כ 1860, נדפסו לראשונה מכתב יד בעיר וינה על ידי מרדכי צבי פרידלנדר (פרידלענדער).
תשובה אחת ממנו נדפסה בקובץ צפונות.
יוסוף פאולסן

חיים אישיים

פאולסן הוא בן לאב ממוצא טנזני ואם ממוצא דני. אביו היה נווד באוניות, שעגן באחת מעצירותיו בדנמרק, והתאהב באישה מקומית שהייתה לאמו של יוסוף פאולסן. האב נפטר מסרטן כאשר פאולסן היה בן שש.

קריירת מועדונים

פאולסן החל את קריירת הנוער במועדון הדני ב.ק. סקיולד, ושיחק תחילה כקשר הגנתי, כאשר חברו לקבוצה ולנבחרת דנמרק הצעירה קנת זוהורה תופקד כחלוץ. עם עזיבתו של זוהורה לפ.צ. קופנהגן, עבר פאולסן לשחק בעמדת החלוץ, ולאחר מכן עבר למועדון הדני לינגבי בולדקלוב. פאולסן לא הצליח להתאקלם מיד בלינגבי, וערך רק חמש הופעות בעונת 2011/12, שבסיומה ירדה הקבוצה לליגה הדנית השנייה. בעונת 2012/13 הפך פאולסן לשחקן קבוע במועדון, והבקיע 11 שערים, אך לא הצליח לחזור עמו לליגת העל הדנית.
הצלחתו של פאולסן בלינגבי עוררה עניין במועדונים רבים, והוא חתם בקיץ 2013 בר.ב. לייפציג, מועדון שנבנה באותה תקופה וגייס לשורותיו כשרונות צעירים. ר.ב. לייפציג שיחקה בליגה הגרמנית השלישית בעונת 2013/14, ופאולסן העפיל עם המועדון אל הבונדסליגה השנייה, כשהוא מבקיע עשרה שערי ליגה. בעונת 2014/15 פאולסן ולייפציג כשלו להעפיל אל הבונדסליגה כשסיימו במקום החמישי, למרות 11 שערים של פאולסן. בעונת 2015/16 הצליחו פאולסן ולייפציג להעפיל לראשונה בהיסטוריה לבונדסליגה כאשר סיימו במקום השני בבונדסליגה השנייה אחרי פרייבורג. פאולסן הבקיע בעונה זו שבעה שערים, כשהוא משתף פעולה בהתקפה עם מרסל סביצר, דייבי זלקה, אמיל פורסברג ודומיניק קייזר. במחזור השישי של עונת 2016/17 הבקיע פאולסן את שער הבכורה שלו בבונדסליגה, שהיה שער ניצחון ב-2-1 על אאוגסבורג.

קריירה בינלאומית

פאולסן שיחק בכל הנבחרות הצעירות של דנמרק, ובאוקטובר 2014 ערך את הופעת הבכורה בנבחרת דנמרק הבוגרת, במשחק מול נבחרת אלבניה. במוקדמות יורו 2016 הבקיע פאולסן שני שערים, אך נבחרת דנמרק לא הצליחה להעפיל ליורו 2016 עצמו.
בשנת 2018 פאולסן זומן לסגל של דנמרק למונדיאל 2018. במשחק הראשון של דנמרק בשלב הבתים מול נבחרת פרו, בו ניצחה דנמרק 1-0, גרם פאולסן פנדל, אותו החמיץ כריסטיאן קואבה. בהמשך המשחק, הבקיע פאולסן את שער הניצחון. במשחק מול נבחרת אוסטרליה, שהסתיים בתיקו 1-1, גרם פאולסן פנדל נוסף, אותו הבקיע מילה ידינאק. שני הפנדלים שגרם פאולסן נשרקו לאחר התערבות של עוזר שופט וידאו. פאולסן ודנמרק עלו לבסוף לשמינית הגמר, שם הפסידו לנבחרת קרואטיה בפנדלים והודחו מהמונדיאל.