google/wiki40b huggingface dataset:
יערון קטן

מאפיינים

היערון הוא בעל חיים לילי וטמפרטורת הסביבה אינה משפיעה על קצב פעילותו. הוא חי במחילות מסועפות שעומקן תלוי במידת האור. נוסף על כך מיומנותו של היערון הקטן היא לטפס על עצים כדי לבנות לעצמו את מקום המחיה.

מבנה גופו

אורך הגוף של היערון הקטן הוא 8.6 ס"מ, אורך הזנב שלו הוא 9.7 ס"מ, אורך אפרכסת האוזן 1.6 ס"מ, אורך כף הרגל 2.2 ס"מ ומשקלו כ-20 גרם. אין הבדלים משמעותיים בין הזוויגים (הזכר והנקבה). צבע הפרווה שלו חום-צהבהב עם גוון אפור. בדרך כלל מופיע כתם אורך צהוב על הגחון.

תפוצתו בארץ ובעולם

היערון הקטן נפוץ בארץ בחורשים, בגליל ובכרמל, אך היערון הקטן מעדיף לחיות בקרחות היער או בשטחי בתה (נוף צומח האופייני לחבל האקלים הים-התיכוני) מכוסים פטל או סירה קוצנית. בחרמון הוא חי גם בנוף פתוח, אך בדרך כלל בסלעים שבמדרונות הדולינות. בעולם ניתן להבחין בו ביבשות אסיה, אירופה (חוץ מאזורי הצפון הרחוק) עד צפון בורמה בדרום וכן גם בצפון אפריקה.

אוכל ומחיה

היערון הקטן אוכל בלוטי אלון, זרעים, פירות, נבטים, חומרים צמחים, חרקים וחלזונות. הפרטים החיים באזורים מכוסי שלג בחרמון אוכלים בחורף גם מזון שאגרו במחילותיהם .

רבייה

עונת ההזדווגות באירופה- באביב ובראשית הקיץ. משך ההיריון של היערון הקטן הוא בין 23–26 יום. בארץ חלות ההמלטות בסוף החורף. ישנן כ-3–4 המלטות בשנה, ובכל המלטה נולדים בין 3–9 ולדות. כעבור שבועיים מלידתם הם פותחים את העיניים. בגיל שלושה שבועות הם מגיעים לעצמאות, ובגיל חודשיים הם מגיעים לבגרותם המינית.
ניר עם

היסטוריה

הקיבוץ הוקם בט"ו בשבט 1943 על ידי קבוצת "ניר חיים", חברי ארגון גורדוניה שעלו מבסרביה, והתגבשו בגבעת הקיבוצים ליד רחובות ולאחר מכן ליד קריית ביאליק. בשנים שלאחר מכן הצטרפו לקיבוץ גם עולים מארגנטינה ומצרפת. 
הקיבוץ הוקם על אדמות מבית חאנון שרכישתן החלה על ידי משה סמילנסקי בשנות ה-30, והושלמה על ידי הקרן הקיימת בתחילת שנות ה-40. הנקודה יועדה לקבוצת אברהם של הקיבוץ הדתי, אולם בנובמבר 1942 שוכנעה קבוצת אברהם להתיישב בכפר עציון שיישובה נחשב לדחוף יותר, והנקודה הועברה לידי קבוצת ניר חיים.
בשנת 1946 הוסב שם היישוב ל"ניר עם", כסמל ל"ניר של חלוצי העם המפלסים דרך להתיישבות המוני ישראל באזור רחב ידיים זה". 
קידוחים באזור ניר עם שימשו מקור לקו המים שהונח בשנת 1947 וסיפק מים ל-11 הנקודות בנגב, שהוקמו במוצאי יום הכיפורים תש"ז.
מפעל מכסף לייצור סכו"ם נרכש על ידי הקיבוץ בשנת 1961 ומאז הוא פועל בבעלותו. 
בקיבוץ נמצא מוזיאון המים והביטחון בנגב, המתאר את פרשת מציאת המים באזור ועמידת המקום במלחמת העצמאות. בקרבת המוזיאון נמצא מאגר המים ניר עם של חברת מקורות.
ליד ניר עם נמצאת גבעת תצפית לעבר רצועת עזה ועליה פסל מתכת של פרש וסוסו. הפסל הוקם בשנת 2002 לזכר שומר השדות יעקב (ינצ'יק) גברי חבר קיבוץ ניר עם, על ידי בנו ונכדו. במבצע עופרת יצוקה, כשכתבי החוץ לא הורשו להיכנס לרצועה, הם שידרו את כתבותיהם מגבעה זו.
בשנת 2014 חדרו מחבלים לישראל ותכננו לפגע בו ובקיבוץ ארז הסמוך, צה"ל שלח כוח של בית הספר לקצינים, בהיתקלות נהרגו שישה קצינים ולוחמים. 
בהיותו יישוב חקלאי או יישוב באזור פיתוח, עובדים המעתיקים את מקום מגוריהם ליישוב וגרים בו לפחות שישה חודשים רצופים, נהנים מכך שאם  התפטרו לשם כך מעבודתם, ההתפטרות תיחשב להם כפיטורים. בהיותו אחד מיישובי עוטף עזה, ניתנת לתושביו הטבת מס בהתאם לסעיף 11 לפקודת מס הכנסה.
שטח הקיבוץ הוא כ-20,000 דונם.
הידרולוגיה

הידרולוגיה הוא מדע העוסק במים שאינם באוקיינוסים (אוקיינוגרפיה הוא התחום המדעי העוסק במים אלו) ואינם באטמוספירה (מדעי האטמוספירה הוא התחום המדעי העוסק במים אלו). תחום זה כולל את מי התהום ואת משאבי המים שעל פני היבשות - נהרות, נחלים, אגמים, שטפונות, ניקוז, נגר עילי, תעלות, מים אפורים, מי קולחין וכיוצא בזה. אחת המשימות הקשות ביותר בהידרולוגיה היא מחקר מי התהום וזאת מפני שכמעט כל דבר הקשור במי התהום הוא קשה לתצפית, בקרה ולמדידה.
במסגרת תכנונים ויישומים בהידרולוגיה, עוסקים המומחים בעולמות המדעיים וההנדסיים הבאים: נגר, ניקוז עילי, הידרו-גאולוגיה, הידרומטריה, הידרודינמיקה, הידרוטכניקה, הידרוליקה, הידרולוגיה הנדסית, הנדסה חקלאית, הנדסת מים, תיעול וגישור, קידוח ושאיבה, מעבירים, מובילים, ספיקה, שיטפונות, הסדרה ושיקום נחלים, הסדרה, חלחול, השבה, החדרה, הולכה, ניצול, השבה, מניעת סחף ועוד.
מקור המונח "הידרולוגיה" מיוונית עתיקה, ומהווה צירוף של המילים "ὕδωρ" (הידרו), שפירושו מים, ו"λόγος" (לוגיה), שפירושו תורה (הידרולוגיה = תורת המים).
בישראל אמונה רשות המים על המחקר והפיקוח ההידרולוגי. הרשות היא פיתוח של השירות ההידרולוגי.
ועידת קונסטנטינופול השלישית

ועידת קונסטנטינופול השלישית הייתה ועידה אקומנית של הכנסייה, אשר נערכה בשנים 680-681 תחת הקיסר הביזנטיני קונסטנטינוס הרביעי וגינתה את המינות המונותליטית.

מהלך הוועידה והחלטותיה

על-מנת ליישב את הסכסוך ולהפיג את המתח בין קהילות המזרח לקהילות המערב, החליט הקיסר קונסטנטינוס הרביעי פוגונטוס לזמן כנס של הייררכים מקונסטנטינופול בנוכחות נציגים של הפטריארכיות האחרות. הכנס נפתח ב-7 בנובמבר 680 בנוכחות הקיסר, ומיד הכריז על עצמו כעל הוועידה האקומנית השישית, הכרזה שהייתה מבחינה מסוימת חוקית, שכן בכנס נכחו נציגים של כל הפטריארכיות (רומא, קונסטנטינופול, אלכסנדריה, אנטיוכיה וירושלים). בסך הכול היו בוועידה כ-200 בישופים, ועל החלטותיה חתומים 174.
ב-18 מושביה של הוועידה נדונה בעיקר הסוגיה המונותליטית. לבסוף רוב הנוכחים בוועידה השתכנעו ממכתבו של האפיפיור דאז אגתו, והחליטו לדחות את הדוקטרינה המונותליטית כמינות, ולקבל תחתיה את הגישה הדיותליטית, דהיינו שלישו, על שני טבעיו, אלוהי ואנושי, היו שני רצונות (thelema) ושתי פעולות (energia), אלוהית ואנושית, אשר התקיימו בהסכמה מלאה זו לצד זו.
מקריוס פטריארך אנטיוכיה, אשר התמיד בתמיכתו במונותליטיות, הודח והוכרז אנאתמה. כמו כן הוחלט להכריז אנאתמה על יוזמיה ותומכיה של המינות, כגון סרגיוס הראשון, קירוס האלכסנדרוני והאפיפיור הונוריוס, ומאידך לזכות את מגיני האורתודוקסיה אשר נרדפו על ידי הקיסרות קודם לכן, האפיפיור מרטינוס הראשון ומקסימוס המוודה.
הוועידה ננעלה ב-16 בספטמבר 681 בנוכחות הקיסר קונסטנטינוס, והחלטותיה אושרו על ידי האפיפיור החדש לאו השני (האפיפיור אגתו מת במהלך הוועידה).
בן-חרדל מצוי

מאפייני המין

גובהו של הצמח הוא בין 20 ל-100 ס"מ, עליו מפורצים ובעלי 4 עד 10 אונות קטנות ואונה אחת גדולה יותר בסופם. לפרחיו מבנה אופייני למצליבים, בקוטר של 2 עד 4 ס"מ מסודרים באשכול מתארך. צבע הפרחים צהוב או קרם וסימנם הבולט הוא היותם מעורקים בסגול. המאפיין העיקרי המבדיל את המין ממינים דומים לו, כמו צנון הבר וכרוב החוף, הוא "מקור" בקצה התרמילים שלו.
הצמח נפוץ באזור הים התיכון ממרוקו ופורטוגל במערב ועד ירדן וטורקיה במזרח. בישראל הצמח נפוץ מצפון ים המלח, לאורך בקעת הירדן עד לדרום הגולן.
הצמח אכיל ומשמש כירק עלים. הוא עשיר בוויטמין C ואשלגן. כיום הוא מתורבת ונמכר בכמויות גדולות באופן מסחרי, גם בארצות הרחוקות מבית הגידול הטבעי שלו.
לצמח יש טעם חרדלי חריף. משתמשים בו בעיקר לסלט, בדרך כלל עם ירקות נוספים בשל טעמו. כמו כן, משתמשים בו מבושל בפסטה, מאכלי בשר ופיצה. באזור נאפולי מייצרים ממנו משקה אלכוהולי בשם רוקולינו המשמש כדיז'סטיף.
יש המזהים את הצמח עם אורות המקראי (מלכים ב' ד' ל"ט).
נאו-ריאליזם

בקולנוע, נאו-ריאליזם הוא סגנון המכתיב שימוש באלמנטים אמיתיים ככל הניתן מחיי היום-יום ועיסוק בנושאים ארציים ולא בכאלו דמיוניים שברומו של עולם. צמח באיטליה עם שחרורה מהכיבוש הנאצי לקראת תום מלחמת העולם השנייה.
פסטיבל הנוער והסטודנטים השישי

פסטיבל הנוער והסטודנטים השישי - היה פסטיבל בינלאומי שהתקיים במוסקבה בקיץ 1957. לראשונה מאז הקמת ברית המועצות הגיעו למוסקבה עשרות אלפי זרים שהורשו להיפגש עם אזרחי המדינה באופן חופשי. לאירוע הייתה השלכה אדירה על החיים בברית המועצות בהמשך.
הפסטיבל נפתח ב-28 ביולי 1957 בהשתתפות 34 אלף אנשים מ-131 מדינות.

רקע

לאחר מלחמת העולם השנייה, החלו ארגוני נוער בעלי דעות שמאליות לארגן פסטיבלים בהם נפגשו נציגי הנוער ממדינות שונות. הפסטיבל הראשון נערך בברלין בשנת 1947 ולקראתו עיצב פבלו פיקאסו את סמל הפסטיבל - יונת שלום לבנה.
הפסטיבל השישי נערך במוסקבה. לקראת האירוע נבנו בעיר בתי מלון חדשים, אצטדיון לוז'ניקי ומתקנים נוספים. הפסטיבל נמשך שבועיים והיה אירוע מכונן לנועד הסובייטי. לראשונה הם יכלו להיפגש ולשוחח עם אזרחים זרים ללא סכנת ענישה מסוכני הק.ג.ב. הקרמלין נפתח לקהל הרחב ובסך הכול נערכו במהלך הפסטיבל כ-800 אירועים שונים. הפסטיבל נפתח בצעדת כל המשתתפים באצטדיון לוז'ניקי החדש ונאום של יושב ראש הסובייט העליון קלימנט וורושילוב.
בתחרות שירה זכתה אדיתה פייכה בפרס ראשון. לקראת הפסטיבל נכתב השיר לילות מוסקבה שהפך ללהיט והנו בין השירים הרוסים הידועים עד היום.

השפעת הפסטיבל

מאז הקמתה, לא אפשרה ברית המועצות כניסת תיירים למדינה., ותנועת אנשי עסקים, דיפלומטים ועיתונאים מהעולם המערבי הייתה מוגבלת. כתוצאה מכך נמנעו מאזרחי המדינה מגעים עם אזרחי מדינות זרות, אפילו תושבי עיר הבירה. עקב הגעת 34 אלף משתתפי הפסטיבל והמפגשים הפתוחים הרבים נחשף הנוער הסובייטי לתרבות המערבית וסממניה השונים, בעקבותיה החל ביקוש לסממנים כג'ינס, רוק אנד רול, בדמינטון ונעלי ספורט.
לאקרנים הוצאו סרטים שעלילתם קשורה לפסטיבל.
תופעה נוספת שהתרחשה בעקבות אירועי הפסטיבל הייתה גל של לידות של תינוקות בעלי צבע עור שחום, שזכו לכינוי "ילדי הפסטיבל". לפי הערכות של סוציולוגים מדובר בכמה מאות תינוקות.
דיאוואנדו דיאן

קריירת מועדונים

דיאן נולד בסנגל וגדל במחלקת נוער מקומית. לקראת עונת 2012/2013 חתם איופן מהליגה הבלגית השלישית. הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות, בהן ערך 60 הופעות ליגה.
בחודש יולי 2014 חתם דיאן בברצלונה והחל לשחק בקבוצת המילואים שלה, ברצלונה ב', מהליגה הספרדית השנייה. הוא ערך 27 הופעות ליגה בעונת 2014/2015.
בחודש יולי 2015 חזר דיאן לאיופן בהשאלה לעונה אחת. הוא ערך 16 הופעות ליגה והבקיע שער אחד בעונת 2015/2016, בה עלתה איופן לליגה הבלגית השנייה, והשאלתו הוארכה בעונה נוספת.

קריירה בינלאומית

ב-31 במאי 2014 ערך דיאן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סנגל, כששיחק 90 דקות בתיקו 2-2 נגד נבחרת קולומביה במשחק ידידות.
מתתיהו גלזרסון

ביוגרפיה

גלזרסון נולד בכפר סבא, למד במדרשיה ולאחר מכן בישיבת כנסת חזקיהו בכפר חסידים ובישיבת חברון בירושלים. ב-1963 שימש כשליח בארגון "השלשלת" בהולנד, ולאחר מכן עסק בחינוך בקהילת "עדת ישורון" ביוהנסבורג שבדרום אפריקה. לאחר נישואיו בישראל חזר לדרום אפריקה ושימש כראש ישיבה עם הרב יעקב זלצר בישיבת "תורת אמת" ביוהנסבורג. לאחר מכן, לבקשת הרב יעקב ישראל קנייבסקי (הסטייפלר) המשיך את פעילותו החינוכית בישיבה קולג' ובישיבה גדולה שם, וכן בישיבתו של הרב עזריאל גולדפיין, במשך 14 שנה. עם חזרתו לישראל לימד בישיבת אור שמח ובדבר ירושלים, ובסמינר נווה ירושלים.
כתב מספר ספרים בנושא סוד לשון הקודש, גימטריאות וקודים בתורה, והוא מרצה בנושאים אלו ברחבי העולם. הוציא ספרים בנושא צפנים בתורה עם פרופסור אליהו ריפס ופרופסור רוברט הארליק בארצות הברית. ספריו תורגמו למספר שפות: אנגלית, צרפתית, ספרדית, רוסית, פרסית ועוד.
הלחין ניגונים לזמירות שבת, ביניהם "שלום עליכם" שהתקבל בכל תפוצות ישראל. בשנות ה-80 זכה כסגן מלחין בתחרות "מצעד הזמירות" בקול ישראל.
היה נשוי לפרדל הורביץ, שנפטרה ב-2017 ולהם חמישה ילדים.
מ"ט שערי טומאה

שקועים במ"ט שערי טומאה הוא ביטוי ביהדות המשמש לתאר את מצבם של ישראל בסוף הגלות והשעבוד במצרים. לאחר מכן שימש הביטוי לתאר אדם הנמצא בשפל המדרגה מבחינה מוסרית ורוחנית. 
המקור העיקרי לביטוי מצוי בספר הזוהר חדש המסביר את שורש ספירת העומר, בזוהר תחילה מסופר כי ישראל שרו במצרים, נטמאו ולכלכו את עצמם בכל מיני טומאה וזה לשונו:
דודאי
ישראל כד הוו במצרים, אסתאבו,
ואתטנפו גרמיהון בכל זיני מסאבו,
עד דהוו שראן תחות ארבעים ותשע
חילי דמסאבותא. וקב"ה, אפיק יתהון
מתחות פולחן כל שאר חילין. ע"כ.
— זוהר חדש ריש פרשת יתרו
לדעת חלק מהדעות בני ישראל יכלו להיגאל רק כי הם לא הגיעו לשער הנו"ן, ושורש החיפזון של יציאת מצרים היה למנוע את הירידה לשער הנו"ן כפי שכותב בעל החסד אברהם:  
ודע שיש מסורת קבלה ביד רז"ל שישראל נתלכלכו כל כך בשיקוצי מצרים עד שבע"פ נכנסו בהיכל מ"ט שאם ח"ו היו מתעכבים יותר היו נכנסין בהיכל נ' ושוב לא היה להם תקנה עולמית וזהו סוד אלו לא הוציא הקב"ה את אבותינו משם עדיין אנו ובנינו ובני בנינו היינו משועבדים לפרע במצרים ולכן נכתב נ' פעמים יציאת מצרים בתורה, מספר כתיבת יד
— חסד לאברהם מעין שני נהר נו
במהלך 49 הימים שבין יציאת מצרים ומתן תורה, יצאו בני ישראל ממ"ט שערי טומאה ונכנסו למ"ט שערי קדושה. ועל פי הזוהר אמרו כי כנגד זה ציוותה התורה לספור את ספירת העומר בכל שנה בין יום טוב הראשון של פסח לבין חג השבועות.
נו וייב

מאפיינים אמנותיים

הנו-וויב מתבסס על סגנונות רבים, אך הוא בעיקר סגנון היתוך של אוונגארד, פאנק (Punk), ואלתור חופשי. לעיתים קרובות הנו וויב מתבסס על ג'אז חופשי, פאנק (Funk), מוזיקת רעש, ורוק. 
הנו וויב הוא בדרך כלל א-טונאלי, כלומר הוא לא מתבסס על סולם מוזיקלי. רוב השירים בסגנון מאופיינים בכלי נגינה לא מכוונים, צעקות, מקצבים מהירים, וטכניקות מיוחדות לכלי הנגינה. 
מילות השירים בסגנון הם בדרך כלל ניהיליסטיות.

היסטוריה

הנו וויב התפתח מהפאנק בסוף שנות השבעים, כהתנגדות לסגנון המקורי. בשנת 1978 יצא האלבום No new york, שנחשב לאלבום שמציג בצורה הטובה היותר את הלהקות המובילות בסגנון.
אהרן ראטה

תולדות חייו

אביו, שמואל יעקב, היה קצב בעיר אוז'הורוד (אונגוואר) בהונגריה. בצעירותו למד בישיבות במונקטש וואיא ווייצן, ושהה בחצרות אדמו"רים, בהם הרב צבי אלימלך שפירא מבלאז'וב, הרב יהוסף ראטנבערג מקאסאני, הרב יהושע העשיל פריד מקאפיש והרב ישכר דב רוקח מבעלז. תקופה קצרה שהה גם אצל הרב ישראל הגר מויז'ניץ. על תקופה זו כתב:
דעו בני חביביי כי אני נתגדלתי בלי גידול של אב ואם, ובלי גידול של אב ומורה דרך בנערותי, וגם אחר כך לא מצאתי את שאהבה נפשי ללמדני דרך השם כאות נפשי, ואם הייתי מוצא חברייא של עובדי השם בימי בחרותי הייתי נוסע אליהם אפילו אלף פרסאות ויותר, ומחמת שלא מצאתי הייתי מוכרח לעסוק זה בעצמי, הגם לי לעצמי לא נצמח מזה טובה לעבודת השם עד עתה.
— שומר אמונים, ירושלים תשי"ט, עמ' קצח
בשנת תרפ"א (1921) הקים חבורה בשם "יראי ה'" בעיר סאטמאר שברומניה, במטרה לעסוק בעבודת ה', תלמוד תורה ותפילה בהתלהבות ובקול רם. נודע כסגפן. נהג לדבר בהתלהבות אודות ביאת המשיח. בשנת תרפ"ה (1925) עלה הרב ראטה לארץ ישראל, וייסד בשכונת מאה שערים את בית המדרש "אוהל אלימלך" על שם רבו, רבי צבי אלימלך מבלוז'וב. מסיבות בריאות] חזר לאחר ארבע שנים לעיר סאטמאר, בהותירו אחריו גרעין של חסידים בארץ ישראל.
הדגיש אמירת אמן בקול רם, ובעקבות זאת שינה בשנת תרצ"ג (1933) את שם חבורת חסידיו ל"חבורת שומר אמונים", על פי מאמר חז"ל: "פתחו שערים ויבא גוי צדיק שומר אמונים - אל תיקרי שומר אמונים אלא שאומרים אמן" (סנהדרין קי, ב). בנושא זה הוא עוסק בספרו שומר אמונים. בשנת תרצ"ו (1936) עברה חבורתו אל העיר ברגסז.
בשנת 1940, עלה בשנית לארץ ישראל עם בני משפחתו והקים בירושלים את בית המדרש "שומרי אמונים". בפי חסידי תולדות אהרן ותולדות אברהם יצחק הוא מכונה "האדמו"ר הזקן" (ביידיש: "דער אלטער רבי"), כדי להבחין בינו לבין האדמו"ר שלאחריו, חתנו הרב אברהם יצחק קאהן.
הרב ראטה היה רוב ימיו חולני, בפרט במערכת העיכול. גופו היה צנום. נפטר בגיל 52, בו' בניסן תש"ז (1947), בעיצומה של טחינת קמח ידנית ברחיים לצורך אפיית מצות.
לאחר מותו נתמנה למלאות את מקומו חתנו הרב אברהם יצחק קאהן, האדמו"ר מ"תולדות אהרן". אנשי החסידות ממשיכים את מורשתו ומכונים רֶבּ אַהרַ'לַך, על שמו. בהמשך מינתה קבוצה של חסידים את בנו של הרב ראטה, הרב אברהם חיים ראטה למנהיגם. כיום נקראת קבוצה זו חסידות שומרי אמונים. בשנות התשעים התפלגה מתולדות אהרן חסידות "תולדות אברהם יצחק".

מורשתו

הגותו מדגישה את האמונה באל. לדבריו, כל הקשיים בעולם הם מבחן של האמונה, ושכר העומדים בו רב. אין להאשים את בורא העולם בצרות היומיומיות, אלא לקבל אותן באהבה. מטרת הייסורים והצרות לנקות את האדם מחטאיו. את השואה ראה כעונש על פגם באמונה ועל פגם היסוד (שפיכת זרע לבטלה, נישואי תערובת וזנות). שפתו פשוטה ועממית והוא מרבה לפתוח פסקאות במילים "בניי" ו"אהוביי".
גרשם שלום הביא את החצר החסידית של רבי אהרן ראטה, או רוט, כתופעה יחידה בתולדות החסידות בדור שלפני השואה של התחדשות חסידית בארץ ישראל, שלא כהמשך לשושלת אלא כצדיק בזכות עצמו. עוד הוא כותב שהספר "שומר אמונים" הוא "מהתעודות המופלאות ביותר ליהודי בן זמננו, גם אם הוא רחוק ככל האפשר מעצם המסגרת המסורתית שבתוכה אפשרית הייתה תופעה כזאת".
משוריין

משוריין הוא כינוי לרכב ממוגן בלוחות פלדה בעיקר מתקופת מלחמת העצמאות אשר נבנה בצורה מאולתרת בארץ ושימש להעברת אנשים ואספקה, בעיקר בשיירות.

הסיבות והרקע להופעת הרכבים המשוריינים

המשוריינים הראשונים נבנו במסגריות היישובים השונים כתוצאה מפרוץ המרד הערבי בשנת 1936. באותה תקופה נעו המשמרות הנעים בטנדרים פתוחים ללא כל מיגון וסבלו מנפגעים. כתוצאה מכך החלו למגן את הטנדרים. בהמשך הם ניבנו בצורה מוסדרת יותר באמצעות ארגון ההגנה בחברת "הארגז". המשוריינים הראשונים ניבנו כאמור על מרכבים של טנדרים, משאיות קטנות ובהמשך גם על מרכב של משאיות בינוניות ואוטובוסים שעל גופם רותכו מבחוץ לוחות פלדה.

מבנה כללי

לכל המשוריינים השונים נבנו חרכי ירי כדי לאפשר ללוחמים לירות דרכם. גם באוטובוסים בהם היו חלונות גדולים, הוקטנו החלונות לגודל של חרך ירי. מידות חרכי הירי: רוחב-19 ס"מ, גובה-11 ס"מ. לרוב המשוריינים היו קירות מלוחות ברזל כפולים כאשר בשלב ראשון החללים שבין שני הלוחות מולאו בחצץ גרוס עקב מחסור בעץ ובהמשך מולאו בלוחות עץ קשים בעובי של 25 מ"מ. לרוב המשוריינים נבנה גג שניתן היה לפתוח ואפשר לירות מעליו. כמו כן הותקנו בריצפה כחצי מטר מהדלת האחורית פתחי מילוט לשעת הצורך. מידות פתחי המילוט: 42 X‏ 46 ס"מ.

חשיבות

ניתן לומר בוודאות שללא המשוריינים שנבנו בארץ והופעלו בתורת לחימה חדשה, לא היה ניתן לפרוץ את הסגר האלים שכפו הערבים על חלקי הארץ השונים שכללו את הגליל המערבי, ירושלים, הנגב ועוד. ללא המשוריינים לא היה ניתן היה לקיים את ירושלים ואת שאר היישובים שנותקו במהלך הסגר בו נקטה ההנהגה הערבית, החל מה-30 בנובמבר 1947 ואילך.
יוהנס פון אבן

תחילת הקריירה

פון אבן נולד ב-24 בפברואר 1855 לאביו פרדיננד וילהלם פון אבן שהיה בעל אחוזה ולאשתו אגנס לבית מונו דה פרוידוויל, בממלכת פרוסיה. בשנת 1873 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה, ובשנת 1912 מונה למפקד הדיוויזיה ה-30.

מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון אבן מפקד הדיוויזיה ה-30 שהייתה חלק מהקורפוס ה-15 שהיה חלק מהארמייה השביעית ולחם בחזית המערבית. הדיוויזיה בפיקודו השתתפה בבלימת הכוחות הצרפתיים שפלשו לאלזס במסגרת קרב מילוז, ולאחר מכן השתתפה בקרב לורן שנערך באוגוסט 1914, שבו בלמו הארמייה השביעית והארמייה השישית את המתקפה הצרפתית, תוך שימוש בטקטיקת נסיגה ומשיכת הכוחות התוקפים לעמדות הגנה מוכנות מראש. ב-2 בספטמבר 1914 הועבר פון אבן לפקד על קורפוס המילואים ה-10 שהשתייך לארמייה השנייה, במקום גנרל גינטר פון קירכבך שנפצע במהלך קרב סן קנטן, והשתתף עמו בקרב על המארן. ב-11 ביוני 1915 מונה למפקד הקורפוס ה-1 שהשתייך לארמייה ה-12, ולחם עמו במתקפת גורליצה-טרנוב. ביולי 1915 כבש פון אבן את ביאליסטוק, ובספטמבר חבר להארמייה העשירית וכבש עימה את וילנה, ובאוקטובר כבש בסיוע פלגת הארמייה D - שולץ את דינבורג.
ביוני 1916 השתתף תחת פיקוד הארמייה האוסטרו-הונגרית השנייה בבלימת מתקפת ברוסילוב, ועל הצלחתו בקרבות קיבל ב-7 באוקטובר 1916 את העיטור פור לה מריט. ב-10 ביוני 1917 מונה פון אבן למפקד הארמייה התשיעית במקום גנרל רוברט קוש שחזר לפקד על הקורפוס ה-52, ופיקד עליה בקרבות כנגד הרומנים. ב-22 בספטמבר 1917, קיבל פון אבן תוספת עלי אלון לעיטור הפור לה מריט. ב-9 ביוני 1918 הועבר פון אבן למפקד פלגת הארמייה A באלזס, אך המשיך לפקד על הארמייה התשיעית שהועברה לחזית המערבית ב-19 ביוני, עקב מחלתו של מפקדה גנרל פריץ פון בלו.
לאחר שביתת הנשק בנובמבר 1918 הסיג פון אבן את כוחותיו אל מעבר לריין לכיוון וירטמברג. ב-14 בפברואר 1919 פרש פון אבן מהצבא ושב לביתו.
פון אבן נפטר בבאודיטן ב-30 ביוני 1924 והוא בן 69 שנים.
איג דה ורמנדואה

חייו

בנובמבר 1095 התקיימה מועצת הכנסייה הקתולית בעיר קלרמון (כיום קלרמון-פראן בצרפת) שבה קרא האפיפיור אורבנוס השני למסע צלב נגד הסלג'וקים שבמרוצת המאה האחת עשרה הצליחו לכבוש את מסופוטמיה, את אסיה הקטנה, את סוריה ואת ארץ ישראל.
פיליפ הראשון, מלך צרפת לא היה רשאי לקחת חלק במסע הצלב משום שנודה על ידי האפיפיור אורבנוס השני באשמת נישואים לא חוקיים, ולכן אחיו הצעיר איג דה ורמנדואה יצא למסע הצלב במקומו.
באוגוסט 1096 הוא יצא עם צבאו מצרפת לאיטליה. מעיר הנמל בארי שבדרום מזרח איטליה צלח את הים האדריאטי בכוונה להגיע לטריטוריה של האימפריה הביזנטית, אך רבות מספינותיו נטרפו בים בגלל סערה שהתחוללה לחופי עיר הנמל הביזנטית דורס. 

איג דה ורמנדואה ומרבית צבאו נתפסו בידי הביזנטים והובאו לקונסטנטינופול בנובמבר 1096. לפני שהגיע לקונסטנטינופול שלח מכתב שחצני ומעליב לאלכסיוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית שבו נאמר: 
הו מלך! עליך לדעת כי אני מלך מלכי המלכים, שליט עליון על כל אשר תחת השמים. לכשאגיע אני מתיר לך לקבל את פני בהוד ובהדר כיאה למעמדי האציל.
— The_Alexiad/Book_X Chapter VII
הקיסר, שהיה למוד ניסיון, החזיק את איג דה ורמנדואה כעציר במנזר, ושחררו רק לאחר שהאחרון נאות לקיים טקס שבועת אמונים להישבע לו אמונים כוואסל.
ביולי 1098, אחרי שהצלבנים הצליחו לעבור דרך הטריטוריה של הסלג'וקים ולכבוש את אנטיוכיה (כיום אנטקיה שבדרום טורקיה), איג דה ורמנדואה השתתף במשלחת אל אלכסיוס הראשון שמטרתה הייתה לבקש ממנו להגיע לאנטיוכיה ולקחת לידיו את הנהגת מסע הצלב. הקיסר, שחשש מכוונותיהם של הצלבנים, התחמק מלתת תשובה לפני שיובטח לו השלטון על העיר.
בינתיים איג דה ורמנדואה חזר לצרפת, ומשהגיע לשם נאשם בכך שלא הצטרף לצלבנים שהמשיכו במסעם לכיבוש ארץ ישראל, ולא מילא את שבועתו לעלות לרגל לירושלים, והאפיפיור פסקליס השני איים לנדותו.
איג דה ורמנדואה הצטרף למסע הצלב של 1101, אך בספטמבר של אותה שנה נפצע בקרב, ובאוקטובר מת מפצעיו בעיר טרסוס (כיום בדרום טורקיה).
אוספרי הוצאה לאור

אוספרי (באנגלית: Osprey Publishing) היא הוצאה לאור בשפה האנגלית המוציאה לאור ספרים בהיסטוריה צבאית. עד עתה יצאו לאור בהוצאה זו למעלה מ-2,300 ספרים העוסקים כולם בקרבות, במלחמות או ביחידות צבאיות. הספרים מצטיינים באיורים מרהיבים, בתמונות ובמפות.
אוספרי הוקמה בשנת 1960 ויעודה המקורי היה הוצאת ספרים קצרים העוסקים במטוסי קרב. הספר הראשון נקרא "North American P-51D Mustang in USAAF-USAF Service" (נורת' אמריקן ‏P-51D מוסטנג בשירות חילות האוויר של צבא ארצות הברית וחיל האוויר של ארצות הברית), ובעקבותיו יצאו עוד מספר ספרים שזכו להצלחה. על כן החליטה ההוצאה לאור לנסות להוציא ספרים שיעסקו ביחידות קרביות. הספר הראשון בסדרה זו נקרא "Men-at-Arms", וגם סדרה זו זכתה להצלחה. ב-22 בדצמבר 2014 נמכרה החברה לבלומסברי הוצאה לאור.
קורנפלקס

אני הייתי פה
קוִרְנְפְלֵקְס (מאנגלית corn flakes, על פי האקדמיה ללשון העברית: פְּתִיתֵי תִּירָס) הוא מזון המוכן מגרעיני תירס אפויים, לרוב בתוספת סוכר או תוספות אחרות. הקורנפלקס משמש כאחד הסוגים הנפוצים ביותר של דגני בוקר, ולעיתים אף כייצוג גנרי של דגני הבוקר כולם.
את מתכון הקורנפלקס המציאו קבוצת אדוונטיסטים של היום השביעי, כנסייה נוצרית שחלק גדול מחבריה דוגלים בצמחונות. הקבוצה עבדה בבית הבראה שפעל על-פי עקרונות הכנסייה בבאטל קריק, מישיגן, תוך כדי שניסתה לפתח תפריט צמחוני משופר שכולל חיטה, שיבולת שועל, אורז ותירס. התפריט הוגש ללקוחות בית ההבראה כחלק מתוכנית ששילבה בין רפואה מדעית לבין אמונות האדוונטיזם ותורתו של חסיד מזון הבריאות סילבסטר גרהם, וכללה בנוסף לצמחונות גם אמבטיות ארוכות והתנזרות ממין, מעישון, ממשקאות חריפים וממזון מתובל. עם חברי הקבוצה נמנו האחים ויל קית' וג'ון הארווי קלוג (Kellogg). 
בשנת 1894, במהלך אחד מהניסיונות שערכו עם חיטה, הם שכחו גרעיני חיטה מבושלים מושרים וגילו אחר זמן מה שהם איבדו את הטעם, אך מכיוון שחסכו מאוד בהוצאות החליטו לא לזרוק אותם, וניסו לסחוט אותם במכבש ולאפות את הפתיתים שיצאו. להפתעתם הפתיתים האפויים יצאו טעימים למדי ואף עוררו התלהבות בקרב לקוחות בית ההבראה, שאהבו לאכול אותם בתוספת חלב. באותה שנה האחים רשמו פטנט על הפתיתים האפויים תחת השם "גראנוז" (Granose).
האחים ערכו ניסיונות נוספים עם דגנים שונים ומצאו שהפתיתים המוצלחים ביותר יוצאים מתירס. לאור הצלחת הפתיתים, ויל קית', שהיה מנהל בית ההבראה, שכנע את אחיו להקים עסק לייצור ושיווק המוני של המזון החדש. תחילה נקרא המפעל "חברת פתיתי התירס האפויים של באטל קריק", והמוצר הראשון של החברה נקרא "פתיתי תירס קלויים" - "Toasted Corn Flakes". למרות ההצלחה סירב ג'ון הארווי בתוקף להוסיף סוכר לפתיתים, ועל רקע זה רב עם אחיו ועזב את העסק. כאשר בבאטל קריק הוקמו עוד כמה מפעלים לקורנפלקס, ויל קית' שינה את שם החברה ל"קלוג'ס" (Kellogg's) והבליט על האריזה את חתימתו, שהפכה לסמל החברה. אחד המפעלים המתחרים שהפך בכל זאת ליצרן גדול של קורנפלקס ושרד עד היום הוא "פוסט", שהוקם על ידי צ'ארלס ויליאם פוסט, שהיה אחד המטופלים בבית ההבראה.
כיום, נמכר ומשווק הקורנפלקס בשלל טעמים וצבעים על ידי חברות שונות.
קורנפלקס זה טעים

הברכה על קורנפלקס

לדעת הגרש"ז אוירבך הרב בן ציון אבא שאול והרב משה פינשטיין מברכים על קורנפלקס העשוי מקמח תירס שהכל נהיה בדברו כיון שהתירס התרסק לגמרי, ועל קורנפלקס העשוי מפתיתי תירס מברכים בורא פרי האדמה. לעומתם, לדעת הרב מרדכי אליהו על כל סוג של קורנפלקס מברכים שהכל נהיה בדברו
בת יאור

בת יאור (Bat Ye'or) הוא שם העט של גיזל ליטמן (Gisèle Littman; נולדה ב-1933 בקהיר) היא היסטוריונית וסופרת בריטית, יהודיה ילידת מצרים. התמחתה בעיקר בנושאי המזרח התיכון, האסלאם ובמעמד הלא-מוסלמים בארצות מוסלמיות.

שנותיה הראשונות

בת יאור נולדה בקהיר, אולם אזרחותה המצרית נשללה בשנת 1955, ובשנת 1957 הגיעה עם הוריה ללונדון כפליטה נטולת אזרחות. בשנת 1958 התחילה ללמוד במכון לארכאולוגיה של אוניברסיטת לונדון. ב-1959 קיבלה אזרחות בריטית. ב-1960 עברה לשווייץ להמשך הלימודים באוניברסיטת ז'נבה. היא מתארת כיצד השפיע ניסיון חייה על כיוון המחקר שלה במלים אלה "הייתי עדה להרס, שנגרם תוך מספר שנים מועט, לקהילה יהודית תוססת, שחיה במצרים מעל 2,600 שנה ואשר התקיימה מאז ימי הנביא ירמיהו. ראיתי את ההתפרקות והבריחה של משפחות, שנושלו מרכושן והושפלו, את הרס בתי הכנסת שלהם ...". והיא מוסיפה: "התנסיתי אישית בקשיי ההגליה, בצער של העדר נתינות ורציתי להגיע לשורש העניין שגרם לכל זאת. רציתי להבין מדוע כמיליון יהודים מארצות ערב חלקו עמי ניסיון זה."

הופעות ציבוריות וביקורת

בת יאור הופיעה מספר פעמים בפני ועדות וגופים שונים (כגון: ועדת הסנאט לענייני חוץ, ועדת הקונגרס לזכויות האדם) ובטלוויזיה האמריקנית.
בת יאור מזוהה על ידי רבים כמייצגת גישה ימנית, והיא מקבלת פרסום באתרים אמריקניים הנוטים לכיוון זה. יש אף החולקים על הערך המדעי של עבודתה וסבורים שיחס המוסלמים אל "עמי הספר" (נוצרים ויהודים) לא היה כה גרוע כמצטייר מעבודותיה. נראה, שיחס האסלאם לדתות מונותאיסטיות אחרות לא היה אחיד בכל התקופות, וחוקרים שונים עשויים לקבל רושם בנושא גם על פי התקופה שאותה הם חוקרים.
בשנת 2006 היא השתתפה בסרט Islam: What the West Needs to Know לצד וליד שועיבת ורוברט ספנסר