google/wiki40b huggingface dataset:
קיימן גמדי של קיווייה

מקור השם

השם העברי והאנגלי של הקיימן מתייחס לתיאורו הראשון שנעשה על ידי הזואולוג הצרפתי ז'ורז' קיווייה. שמו המדעי Paleosuchus palpebrosus מורכב מצמד מילים שמקורן ביוונית ולטינית. Paleosuchus, שהוא גם השם המדעי של הסוג קיימן גמדי כולו, פירושו "תנין עתיק", והוא נגזר מהמילים היווניות palaios (שפירושה "ישן/עתיק") + soukhos (שפירושה "תנין"). palpebrosus, פירושו "בעל חלל עין גרמי" (קרי: בעל עצמות בולטות בחלל העין). המילה נגזרת מהמילים הלטיניות palpebra (שפירושו "חלל עין") + osus (שפירושו "מלא ב"). השם מתייחס לעצמות הבולטות שבחלקו העליון של חלל העין של הקיימן (ראו תמונה).

תזונה

תזונתו של הקיימן הגמדי של קיווי תלויה במיקומו הגאוגרפי ומשתנה גם עם התבגרותו. הקיימנים הצעירים ניזונים בעיקר מחסרי חוליות כמו סרטנאים וחסילונים, וגם מראשנים וצפרדעים קטנות. הבוגרים מוסיפים לתזונתם גם דגים, יונקים קטנים וזוחלים. תזונתו של הקיימן גמישה והוא מסוגל לשנותה בהתאם להיצע.

רבייה

תקופת החיזור חלה בתום העונה היבשה. הזכרים מבצעים טקסי חיזור מורכבים יחסית, הכוללים קולות מגוונים ותנועות גוף. הגעה של פרט לבגרות מינית תלויה בממדיו הפיזיים לא פחות משהיא תלויה בגילו; הזכרים מגיעים לבגרות מינית רק לאחר שאורכם מגיע ל-1.1 מטרים, והנקבות מוכנות להטיל צאצאים רק לאחר שאורכן מגיע למטר אחד. ההזדווגות עצמה מתרחשת לרוב במים רדודים, וההליך עשוי להימשך החל מדקות ספורות וכלה במספר שעות או אף יום שלם. מרבית הנקבות בטבע מסוגלות להטיל ביצים רק פעם אחת בשנה. בכל פעם מטילה הנקבה בין 10 ל-25 ביצים. עוד קודם לכן נבנים קינים מצמחים, בוץ וחול, שבמרכזם גומחה קטנה. הביצים מוטלות בתוך הגומחה ומכוסות באדמה ובצמחים. לאחר כ-90 יום בוקעות הביצים, והנקבה ששומעת את קול צאצאיה מסירה את הכיסויי ומשחררת את הצאצאים לחופשי.

התנהגות

הקיימן הגמדי של קיווייה הוא מין חברתי בעיקרו. פרטים מעבירים מסרים זה לזה בעזרת קולות, תנועות גוף, ריחות, ומגע פיזי. הקיימנים עשויים לחיות לבד, בזוגות או בקבוצות קטנות. במחקרים נמצא כי קיימת היררכיה בתוך הקבוצה, כשהפרטים האגרסיביים ביותר הם גם הדומיננטיים שבקבוצה. עוד נמצא כי על אף קיום חיכוכים בקבוצה, אלו מדרדרים רק לעיתים נדירות לידי עימות פיזי. 
כשפרט ירגיש מאוים הוא יגיב בניפוח גופו ובהשמעת קולות לאות הרתעה. 
תחום נוסף שנחקר הוא מידת הדאגה ההורית של הקיימן לצאצאיו. נמצא, כי למרות ששני בני הזוג בונים את הקן יחדיו ולרוב שומרים על הביצים באגרסיוויות עד לבקיעתן, הרי שלאחר הבקיעה הזכרים נוהגים לעזוב, ואילו הנקבות נשארות עם צאצאיהן זמן מועט יחסית של מספר שבועות בלבד, ולרוב גם לא שבות לקן לאחר מכן כדי לבדוק את מצבם של הצאצאים.

אקולוגיה

אוכלוסיית המין מונה למעלה ממיליון פרטים, ומצב שימורו מוגדר על ידי הארגון IUCN כללא חשש. חרף מידותיו הקטנות אין לקיימן טורפים רבים, וזאת בשל קשקשי העצם הרבים והקשים המהווים שריון ומעניקים לו הגנה. בנוסף, על אף שבחלק מהמדינות הציד הוא חוקי, לא נרשמה ירידה חריגה במספר הפרטים. ברם, המין אינו חף מסכנות, שהעיקריות הן הרס בתי הגידול וזיהום אזורי המחיה (שנגרם, לדוגמה, מפעילות מכרות הזהב באזור).
יסמין פייזיץ'

קריירת מועדונים

פייזיץ' היגר עם משפחתו כילד מבוסניה לגרמניה, והחל משנת 2001, כשהיה בן 15, שיחק כשוער בשטוטגרטר קיקרס. בשנת 2004 שיחק בקבוצת המילואים של המועדון, ובמקביל ערך שלוש הופעות בקבוצה הבכירה. בקיץ 2005 חתם בגרויטר פירט, אליה השתייך במשך שבע שנים. פייזיץ' ערך הופעות בעיקר בקבוצת המילואים ששיחקה בליגה האזורית הבווארית, ולאורך תקופתו בקבוצה ערך רק שתי הופעות בקבוצה הבכירה. בשנת 2007 הושאל פייזיץ' לשנתיים לאיינטרכט בראונשווייג, ששיחקה אז בליגה האזורית שהייתה אז השלישית בהייררכיית הליגות בגרמניה והתפצלה לשני מחוזות. בעונת 2007/08 סיים פייזיץ' עם בראונשווייג במקום השמיני במחוז שלו, שזה מיקום שהספיק כדי שבראונשווייג תיכנס לליגה הגרמנית השלישית המאוחדת שקמה בעונת 2008/09. בעונתו השנייה בקבוצה, 2008/09, סיים פייזיץ' עם בראונשווייג במקום ה-13 בליגה הגרמנית השלישית. בתקופתו בבראונשווייג, היה פייזיץ' השוער הראשון של הקבוצה. בקיץ 2009 חזר פייזיץ' לגרויטר פירט, ונשאר בה עד לקיץ 2012, כשהוא חזר לשמש שוער שני ולשחק בקבוצת המילואים.
בקיץ 2012 עזב פייזיץ' את גרויטר פירט אליה השתייך שבע עונות, וחתם בו.פ.ר. אאלן, ששיחקה בבונדסליגה השנייה, בה הפך מיד לשוער הבכיר. בעונת הבכורה שלו בקבוצה, 2012/13, סיים פייזיץ' עם אאלן במקום התשיעי בליגה. בעונת 2013/14 סיים פייזיץ' עם אאלן במקום ה-11. בעונת 2014/15 סיימו פייזיץ' ואאלן במקום האחרון בליגה, ונשרו אל הליגה הגרמנית השלישית. ביולי 2015, לאחר ירידת הליגה עם אאלן, חזר פייזיץ' לאיינטרכט בראונשווייג, שם חתם על חוזה לשנתיים. בעונת 2015/16 סיים פייזיץ' עם בראונשוייג במקום השמיני בליגה. בעונת 2016/17 פייזיץ' היה קרוב מאוד להעפלה לבונדסליגה יחד עם בראונשווייג, אך במחזור הלפני אחרון של העונה, ספגו פייזיץ' ובראונשווייג הפסד 0–6 לארמיניה בילפלד שהשאיר את הקבוצה במקום השלישי בליגה, ואילץ אותה להתמודד בצמד משחקי מבחן מול וולפסבורג מהבונדסליגה. פייזיץ' ובראונשווייג הפסידו 0–1 בכל אחד משני המשחקים, ולא העפילו לבונדסליגה. בעונת 2017/18 סיימו פייזיץ' ובראונשווייג את העונה במקום ה-17 ונשרו אל הליגה הגרמנית השלישית.
בקיץ 2018, לאחר שירד ליגה עם בראונשווייג, חתם פייזיץ' בפ.צ. מגדבורג, העולה החדשה לבונדסליגה השנייה. פייזיץ' ערך ארבע הופעות בלבד במדי מגדבורג, ובפגרת החורף של עונת 2018/19 חזר לאיינטרכט בראונשווייג.

קריירה בינלאומית

במרץ 2013 זומן פייזיץ' לסגל נבחרת בוסניה למשחק נגד נבחרת יוון, אך ישב בו על הספסל ולא שיחק. בשנת 2014 זומן פייזיץ' לסגל של נבחרת בוסניה למונדיאל 2014 על ידי המאמן סאפט סושיץ'. פייזיץ' לא ערך הופעות במונדיאל זה, בו הודחה בוסניה בשלב הבתים. בספטמבר 2014 ערך פייזיץ' את הופעתו היחידה במדי נבחרת בוסניה, כשנכנס כמחליף במשחק ידידות מול ליכטנשטיין. בהמשך, פייזיץ' המשיך לשמש שוער משנה לאסמיר בגוביץ'.
סלט פירות

סלט פירות הוא מנה המורכבת ממגוון של פירות, בדרך כלל טריים, המוגשת עם סירופ או עם נוזלי הפירות עצמם. סלט הפירות יכול להיות מוגש כמתאבן, סלט קטן ליד הארוחה או קינוח. כשמוגש כמתאבן או כקינוח, סלט הפירות נקרא גם "קוקטייל פירות".
ישנם מספר מתכונים ביתיים לסלט פירות שכוללים מגוון של פירות, או שימוש ברוטב, במקום סירופ או נוזלי הפירות. גרסה אחת היא סלט פירות בסגנון וואלדורף, אשר בהכנתו משתמשים ברוטב על בסיס מיונז. במתכונים אחרים משתמשים בשמנת חמוצה, לבן או אפילו חרדל כרכיב עיקרי ברוטב. ברוז'אק, סלט פירות מלזי, משתמשים ברוטב חריף עם בוטנים וממרח חסילונים.
הגשת כוסות קטנות של סלט פירות כקינוח נפוצה בבתי ספר ציבוריים בארצות הברית. במקרים רבים זה הקינוח היחיד שמוצע לתלמידים.
חיים אופק

חיים אופק (Haim Ofek; נולד ב-1936 בתל אביב) הוא כלכלן ישראלי, פרופסור לכלכלה באוניברסיטת בינגהמטון בניו יורק.
חיים אופק נולד בשנת 1936 בתל אביב. סיים תואר ראשון בכלכלה ומתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1964, תואר שני בכלכלה בשנת 1967 ודוקטורט מאוניברסיטת קולומביה בשנת 1971. נושא עבודתו היה "הקצאת זמן ומשאבים במסגרת המשפחתית".
בין השנים 1971 ל-1975 היה מרצה באוניברסיטה העברית, אחר כך השתלם במשך שנה כפוסט-דוקטורנט באוניברסיטת שיקגו. בין השנים 1976-78 היה חוקר באוניברסיטת קולומביה. בשנת 1981 הצטרף כפרופסור חבר לסגל אוניברסיטת בינגהמטון בניו יורק. בשנת 1999 התמנה שם כפרופסור מן המניין.
בשנת 2001 יצא ספרו Second Nature: Economic Origins of Human Evolution, בהוצאת קיימברידג'. הספר תורגם לעברית ויצא כמהדורה מורחבת בהוצאת מאגנס בשנת 2010 בשם "הגן המסחרי: היסודות הכלכליים באבולוציה של האדם" (מאנגלית: יצחק טישלר). הספר נכלל ברשימת החיבורים האקדמיים המצטיינים (Outstanding Academic Titles) לשנת 2002 של כתב העת Choice של ירחון אגודת הספריות של ארצות הברית (ALA).
הספר דן בנושאים של ביו-כלכלה ופָּלֵאו-כלכלה כשהוא בוחן את האבולוציה של האדם מנקודת מבט כלכלית ומנסה להסביר את המעבר מהומו ארקטוס להומו סאפיינס.
ישיבת תורת חסד

ישיבת תורת חסד הייתה ישיבה גדולה ליטאית בעיר בריסק בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה. בראשות הישיבה כיהנו הרב משה סוקולובסקי והרב שמחה זליג ריגר הדיין של בריסק.

תולדות הישיבה

הישיבה הוקמה לפני מלחמת העולם הראשונה כמסגרת לימודית לתלמידים מהקהילה היהודית בבריסק. בשנותיה הראשונות התרכזו התלמידים בבית המדרש "משמר" בעיר ולמדו בצוותא כשרב העיר שימש כראש ישיבה. לאחר מינויו של הרב חיים סולובייצ'יק לרב העיר הוא מינה את תלמידו הרב שמחה זליג ריגר לראש הישיבה, נוסף על משרת מורה הוראה ודיין בעיר.
בהמשך נתמנה הרב משה סוקולובסקי לר"מ בישיבה ולאחר תקופה העדיף הרב ריגר להתמקד במשרת ההוראה ופסק ממסירת שיעורים והרב סוקולובסקי מונה לראש הישיבה. 
המשגיח בישיבה היה הרב אברהם יעקב גורדון. תלמידי הישיבה המובחרים אף שמעו שיעורים מרב העיר, הרב יצחק זאב סולובייצ'יק, על סדר קדשים.
לאחר פטירת הרב סוקולובסקי בתרצ"א, ביקש הרב מבריסק למנות את הרב שך לראש הישיבה במקומו, הוא הגיע לבריסק לתקופת ניסיון אולם לאחר שהוברר לו שיהיה עליו לשאת בעול הכלכלי של הישיבה הוא סירב לקבלת התפקיד. במקומו מונה הרב ישראל חיים קפלן, חתנו של הרב ירוחם ליבוביץ ממיר. הרב קפלן כיהן בישיבה עד לתקופה הסמוכה לפרוץ מלחמת העולם השנייה אז הצליח לברוח ומשם לארצות הברית.
שבו

שְׁבוֹ היא האבן השנייה בטור השלישי בחושן של הכהן הגדול, והיא מיוחסת לשבט נפתלי או לשבט גד.

השבו במקורות

וְהַטּוּר, הַשְּׁלִישִׁי--לֶשֶׁם שְׁבוֹ, וְאַחְלָמָה.
— שמות כ"ח, י"ט
וְהַטּוּר, הַשְּׁלִישִׁי--לֶשֶׁם שְׁבוֹ, וְאַחְלָמָה.
— שמות ל"ט, י"ב
נפתלי על שבו, ונקרא טוּרְקִיזָ"א, והפרסיים מתמידים לנושאה. וכן תרגומו טַרְקִיָּא (יוד דגושה) וסגלתה שמושבת האדם על הרכב ומצלחת אותו בעניין הרכיבה כל ימיו ולכן נקרא שבו, ועל שהיא מחברת אותו אל הרכב נתנה לנפתלי שהוא לשון חיבור על שם נפתולי אלהים נפתלתי."
— הרב אליהו הכהן, מדרש תלפיות - לפי רבינו בחיי

זיהוי

מאחר שאין במקורות פרטים מזהים לאבני החושן, הרי שאין לדעת לאיזו אבן חן התכוונו ואפילו מה היה צבעה.
סנריו

סנריו היא צורת שיר יפני מסורתי, הדומה להייקו בתבניתה, אך מתמקדת יותר באדם כחלק מהחברה האנושית ופחות באדם כחלק מהטבע, והיא גם היתולית יותר לרוב.
בצורתו המודרנית במערב קיים מעבר הדרגתי בין הייקו וסנריו, ללא הפרדה חדה.
איתי סבירסקי

ביוגרפיה

איתי סבירסקי נולד בשנת 1974, בן לשלמה ולברברה סבירסקי.
הוא קצין קרבי (חטיבת הצנחנים) במילואים, והיה ממקימי ומנהיגי תנועת "אומץ לסרב", אשר פעלה במהלך השנים 2002 עד 2005 למען סיום הכיבוש הישראלי ביהודה ושומרון וחבל עזה. 
התמחה באגודה לזכויות האזרח בפעילות משפטית וציבורית. עבד שלוש שנים במשרד עורכי דין בתחום דיני עבודה (משרד רובין-שמואלביץ), שם ייצג עובדים, מעבידים וועדי עובדים. 
עבד כראש הקליניקה לזכויות עובדים באוניברסיטת תל אביב (החל משנת 2005). במסגרת זו הקים בשנת 2006 את פרויקט "התארגנות עובדים", שפעילותו לארגון עובדים לא-מאוגדים שימשה בסיס להקמת ארגון כוח לעובדים. בקליניקה קידם את תחום התאגדות העובדים ואת פיתוח הידע והיכולות הנדרשות בו, תוך סיוע משפטי וארגוני להתאגדויות הראשונות בארץ של עובדי קבלן ושל מלצרים, וליווי התאגדויות תקדימיות כמו של מטפלות המשפחתונים הציבוריים, עובדי חינוך ורווחה מופרטים, מורים מן החוץ באוניברסיטה הפתוחה ובמכללות הציבוריות, ועוד רבים אחרים. כעורך-דין בקליניקה השיג סבירסקי פסקי-דין תקדימיים רבים אשר קידמו את זכויות העובד, בעיקר ביחס לעובדי קבלן ועובדים מוחלשים אחרים, וביחס לזכות ההתאגדות ולהסדרת כללי התחרות בין ארגוני עובדים.
נמנה עם יוזמי ארגון העובדים "כוח לעובדים", המייצג כ-35,000 עובדים (נכון למרץ 2017). סבירסקי מכהן כחבר הנהגת הארגון; כמשפטן הארגון – האחראי על כלל הפעילות המשפטית בארגון; וכמלווה של מטות, התאגדויות, משאים ומתנים ומאבקים מרכזיים במסגרת כוח לעובדים.
סבירסקי הוביל מהלכי חקיקה משמעותיים בכנסת, כמו הטלת אחריות על מזמיני שירות כלפי עובדי קבלן המועסקים עבורם, אשר החלה כהצעת חוק פרטית ושולבה בהצעה ממשלתית שהפכה לחוק להגברת האכיפה של דיני העבודה. 
מרצה במספר מוסדות אקדמיים, בהם המרכז האקדמי למשפט ולעסקים, והמכללה החברתית-כלכלית.
בנובמבר 2010 בחר העיתון "גלובס" בסבירסקי לאחד מ-40 הצעירים המבטיחים של עולם העסקים הישראלי. בספטמבר 2012 נבחר סבירסקי לאחד ממאה המשפיעים של העיתון TheMarker.
סבירסקי התמודד בבחירות המקדימות לרשימת מרצ והוצב במקום ה-13 ברשימת מועמדי מרצ לכנסת ה-20.
לואי האחד עשר, מלך צרפת

ביוגרפיה

לואי האחד עשר היה בנם של שארל השביעי מלך צרפת ושל מארי מאנז'ו. ב-24 ביוני 1436, בגיל 13 בלבד, הוא נישא למרגרט סטיוארט, דופינת צרפת, בתו של ג'יימס הראשון, מלך סקוטלנד שנפטרה ב-1444. הוא בז לאביו כמלך חלוש, מרד בו וחיכה להזדמנות לרשתו. ב-14 בפברואר 1451 הוא נשא לאישה את קרלוטה מסבויה בת השמונה, נישואין שלא הושלמו עד היותה בת ארבע עשרה שנה. היא ילדה לו שתי בנות, ובן שירש אותו אחרי מותו בשם שארל השמיני, מלך צרפת.
המלך לואי האחד עשר לחם נגד האצילים הפיאודלים של צרפת בערמומיות ובתחבולות הסחה. הוא היה נחוש בדעתו לאחד את צרפת תחת סמכותו של המלך בלבד. למטרה זו הוא הקדיש את מחשבותיו יומם ולילה, ועשה שימוש גם בדיפלומטיה, בריגול ובשוחד. לואי האחד עשר, שהיה קתולי אדוק, עשה שימוש גם בחוגי הכנסייה הקתולית נגד אויביו. הוא אסר על האצילים הפיאודלים לנהל מלחמות פרטיות ביניהם. הם התאחדו נגדו ב"ברית למען הציבור" ב-1464. ב-1465 הוא נאלץ לחתום על הסכם שלום איתם, במטרה להרוויח זמן. לואי האחד עשר טמן מלכודת לאויבו העיקרי, שארל "האמיץ" דוכס בורגונדיה, כשגרם למלחמה בין שווייץ לבין דוכסות בורגונדיה שבה נהרג שארל "האמיץ" בקרב על העיר ננסי ב-1477.
ב-1481 שכנע לואי האחד עשר את רנה דוכס אנז'ו לוותר על חבל פרובאנס שהפך לחלק של צרפת. ב-1483 פלנדריה, שביקשה את עזרתו של לואי האחד עשר נגד הקיסרות הרומית הקדושה, מסרה לידיו את מחוז ארטואה שבצפון צרפת, כולל ערי המסחר אראס ודואה.
המלך לואי האחד עשר היה חובב אמנות ובילה את זמנו הפנוי בחברתם של משכילים. הוא עודד את המעמד הבינוני במקום את מעמד האצילים. הוא פעל גם בשטח הכלכלי, הביא אורגי משי מאיטליה וניסה להכניס את טוואי המשי לצרפת, שיפר את אמצעי התחבורה והנמלים, הגן על התפתחותו של הצי הצרפתי ופתח שווקים חדשים לסחר החוץ של צרפת.
בשנות חייו האחרונות הסתגר המלך לואי האחד עשר בארמונו. הוא סבל מטחורים והיה נתון להתקפים של שבץ מוחי. באחרון שבהם ב-25 באוגוסט 1483, הוא איבד את כושר הדיבור, ומת חמישה ימים אחרי כן. בנו שארל ירש את הכתר בשם שארל השמיני.

אנקדוטה

לואי האחד עשר מעולם לא שב ללבוש את הלבוש שהיה לגופו ברגע שהודיעו לו ידיעה רעה, ולא לרכוב על סוס שעליו רכב באותו רגע, ואף פקד לכרות חלק מן היער של לוֹש, בו הובאה אליו הידיעה על מותו של בן שזה עתה נולד.
סופיה ריגטי

ביוגרפיה

ריגטי גדלה בנגרר , ורונה איטליה. היא נולדה עם מום לב מולד ובגיל חמישה חודשים עברה ניתוח. במהלך הניתוח, הרופאים לא שמו לב כי הדם שלה הפסיק לזרום לעמוד השדרה. הפסקת הדם הובילה לאיסכמיה מותנית שגרמה לשיתוק רגליה. הוריה תבעו את הרופאים בבית המשפט וזכו בתביעה. לדבריה, הנכות שלה מעולם לא נחוותה מבחינתה כבעיה. 
בגיל 14 אימצה ריגטי אורח חיים צמחוני ובשנת 2012, אימצה אורח חיים טבעוני. בבגרותה, החלה לעסוק בפעילות לזכויות בעלי חיים. התזה שלה, אותה כתבה במסגרת לימודי פילוסופיה באוניברסיטת בולוניה, עסקה בטיעונים נגד ניסויים בבעלי חיים. מקורות ההשראה שלה הם אנשים המצדדים במתן כבוד לחייהם של בעלי החיים דוגמת השחקן חואקין פיניקס, הזמרים אליסה וייט גלוז  ומוריסי וההוגים טום ריגן וגארי פרנציון.
ריגטי מנגנת בגיטרה חשמלית בלהקות פאנק ומטאל. כמו כן, היא מנהלת בלוג ביוטיוב בו היא עוסקת באורח חיים טבעוני וספורטיבי.
בשנת 2015, נשאה נאום בוועידת TED בוורונה בו טענה כי נכות היא פוטנציאל ולא מגבלה.

ספורט

ריגטי החלה לגלוש בשנת 2012, בהיותה בת 23. בשנת 2013, השתתפה באליפות איטלקיה לסקי אלפיני לנכים מטעם FISIP וזכתה במדליית ארד במסלול סלאלום. בשנת 2014, השתתפה שנית באליפות זו שנערכה בפרטו נבוסו . במסלול הסלאלום, היא נפלה בדרכה למטה, אך למרות הנפילה שעיכבה אותה במספר שניות, היא הגיעה למקום השני וזכתה במדליית כסף. למחרת היום, במסלול הסלאלום הענק היא הגיעה למקום הראשון וזכתה במדליית זהב. בנוסף לסקי, ריגטי עוסקת באופן חובבני גם ברכיבה על אופני יד, אימוני כושר וקרוספיט.
טונדז'ה ימבול

היסטוריה

מועדון הכדורסל "טונדז'ה ימבול" הוקם בשנת 1945, מאז שנת 1964, מארחת הקבוצה בהיכל דיאנה המכיל 2,600 מקומות ישיבה. הקבוצה משתתפת בליגה הראשונה מאז הקמתה. בעונת 2000/01 התמודדה על האליפות מול קבוצת לבסקי סופיה, אך הפסידה בסדרת הגמר 3-0. בעונת 2001/02 זכתה באליפות הראשונה והיחידה שלה, לאחר ניצחון בסדרת הגמר מול קבוצת אקדמיק סופיה 0-3.

השתתפות באירופה

בעונת 1999/00 השתתפה הקבוצה בשלב הבתים של גביע קוראץ'. בעונה שלאחר מכן הודחה על ידי קבוצת ז'לזניק בלגרד במוקדמות גביע קוראץ'. בעונת 2002/03 השתתפה הקבוצה ביורוקאפ צ'לנג', אך לא עברה את שלב הבתים.
יוהאן קספר פרדיננד פישר

חייו

פישר היה ככל הנראה ממוצא בוהמי וייתכן שנולד בשונפלד, אבל הפרטים הנוגעים לחייו מעטים וקלושים. את שנותיו הראשונות בילה בשלקנוורת ולמד מוזיקה בבית הספר של הפיאריסטים בעיר. האזכור המתועד הראשון לקיומו מופיע באמצע שנות ה-90' של המאה ה-17: בשנת 1695 כיהן כקאפלמייסטר בחצר לודוויג וילהלם מבאדן-באדן, וייתכן שנשאר בשירות החצר עד מותו בראשטאט.
אריון (מיתולוגיה)

במיתולוגיה היוונית, אריון (ביוונית עתיקה: 'Ἀρίων) הוא סוס אלמותי מהיר במיוחד, שניחן ביכולת לדבר (כך על פי הפואטה הלטינית Sextus Propertius.) זהות הוריו של אריון משתנה בהתאם למחבר: פוסידון, דמטר וגאיה מוזכרים שלושתם, ביצירות שונות, (הגרסה המקובלת היא שפוסידון ודמטר הם הוריו) כמולידיו. כמו כן, אדרסטוס מלך ארגוס נזכר כמי שנהג לרכוב על גבו לעיתים קרובות.
אריון מוזכר כיכול לדהור על כול משטח אפשרי - על המים, על האדמה ועוד, אריון הוא גם הסוס הכי מהיר בעולם.
האזכור הספרותי המוקדם ביותר של אריון הוא באיליאדה של הומרוס. בנוסף, ידוע שיכול לאכול-כל, אך מעדיף מכל זהב.
אול דויניו לנגאי

תיאור וגאוגרפיה

אול דויניו לנגאי הוא הר הגעש הפעיל היחיד בצפון טנזניה. הוא מתנשא לגובה של 2,962 מטרים, כ-2,100 מטרים מעל לסביבתו. צורתו חרוט כשקוטרו בבסיסו 12 קילומטרים. בפסגתו שני לועות. ממדיו של הלוע הדרומי שאינו פעיל 200 על 300 מטרים ושל הלוע הצפוני הפעיל 300 על 400 מטרים.

היסטוריה של התפרצויות

אול דוניו לנגאי הוא הר געש צעיר במונחים גאולוגים וגילו מוערך בין 350,000 ל-400,000 שנים. ההר הופיע במפת מזרח אפריקה משנת 1855, שבה צוין בטעות כי ההר מושלג בשל הגוון הלבן של קרבונטיט לאחר בליה. על היותו הר הגעש פעיל נודע לאירופאים לראשונה לאחר אמצע המאה ה-18 מסוחרי עבדים ערבים. ד"ר גוסטב פישר (Gustav Fischer) היה האירופאי הראשון שחזה בהתפרצות ההר ב-1883. קילוחי לבה דווחו בין 1904 ו-1910 ושוב בין 1913 ו-1915. התפרצות עזה התחוללה ביוני 1917, והאפר מהתפרצות זו שקע במרחק של 48 קילומטרים מההר.
התפרצות דומה התרחשה במשך כמה חודשים ב-1926 ובין יולי לדצמבר 1940, והאפר ממנה הגיע עד לוליונדו כ-100 קילומטרים מההר. כמה התפרצויות משניות של לבה נצפו ב-1954, 1955, 1958 ובתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20.
כאשר התפרץ אול דויניו לנגאי ב-14 באוגוסט 1966 דיווחו שני גאולוגים אנגלים, דוסון (John Barry Dawson) וקלארק (G. C. Clark), שסיירו בלוע שבוע אחר כך, כי ראו "עמוד עבה של אפר שחור" שהתרומם לגובה של כ-900 מטרים מעל הר הגעש ונישא ברוח צפונה כלפי אגם נטרון. כאשר טיפסו השניים על חרוט הפליטה הם תיארו פליטה רציפה של גז, אפר ואבק אפורים-לבנבנים ממרכז הבור.
החל ב-12 ביולי 2007 גרמה הפעילות הגעשית בהר לרעידות אדמה קלות בקניה ובטנזניה. האחרונה שבהן התרחשה ב-18 ביולי 2007 בשעה 08:30 (זמן קניה). גודלה הוערך במגניטודה 6 והיא הורגשה בניירובי בירת קניה. הגאולוגים חשדו שהגידול הפתאומי ברעידות האדמה נבע מתזוזת מאגמה בתוך אול דויניו לנגאי. ההר התפרץ לבסוף ב-4 בספטמבר 2007 תוך שהוא שולח עמוד התפרצות וקיטור למרחק 19 קילומטרים במורד הרוח וכיסה את המורדות הצפוניים והמערבים של ההר בקילוחי לבה טריים. ההתפרצות נמשכה בהפסקות לתוך 2008. בסוף פברואר 2008 דווח כי נראה שההתפרצות צוברת תאוצה, ואכן ב-5 במרץ התחוללה התפרצות עזה. באפריל היו תקופות רגיעה, למעט התפרצויות ב-8 וב-17 בו. פעילותו הגעשית נמשכה עד סוף אוגוסט 2008. ביקור בפסגה בספטמבר 2008 גילה שפליטת הלבה נמשכה משני פתחים קטנים בתחתיתו של לוע חדש. ביקורים שנערכו בלוע במרץ/אפריל 2009 הראו שאפילו פעילות זו נפסקה.

לבה

בעוד שהלבה הנפלטת ממרבית הרי הגעש עשירה במינרלים סיליקטיים, הלבה של אל דויניו לנגאי היא קרבונטיטית ועשירה בפחמות נדירות של נתרן ואשלגן ובמינרלים הנדירים ניירריט וגרגוריט (שניהם נתגלו באול דוניו לנגאי). בשל הרכב יוצא דופן זה מתפרצת הלבה בטמפרטורות נמוכות יחסית שבין 500°C ל-600°C. בשל טמפרטורה נמוכה זו יש ללבה המותכת גוון שחור באור השמש במקום הגוון האדום האופייני למרבית הלבות, והיא דומה לבוץ שחור. הלבה גם נוזלית הרבה יותר מהלבות הסיליקטיות, לעיתים היא אפילו צמיגה פחות ממים. מינרלי הפחמות הנתרניים והאשלגניים של הלבה הנוצרת באול דויניו לנגאי אינם יציבים על פני השטח. הם סופחים מים ונוטים להתפרק במהירות, צבעם משתנה משחור לאפור ואז לחום, ובסופו של דבר ללבן. גם מרקם הסלע הנוצר מהתקררות הלבה משתנה עקב כך. תחילה הסלע קשה, אחר כך רך ואז הוא מתפורר. עקב כך שונה הנוף הגעשי של ההר מכל הר געש אחר על פני כדור הארץ.
קובונטו

שם ההפצה

מקור השם הוא בהוספת האות K של KDE למילה אובונטו, כמו במקרה של זובונטו. בשפות שונות, כגון שפת הבמבה אפשר לקרוא אותה גם הצירוף התחילית ק', שפירושה "לעבר" למילה "אובונטו" שפירושה "אנושיות" והתקבלה המילה "לעבר האנושיות. בלי שום קשר, פירוש המילה הזו בשפת הקירונדי הוא "חינם"].

גרסאות

קובונטו משתמשת באותן מספורי הפצות כמו אובונטו: לכל הפצה ישנו שם קוד ומספר גרסה בהתאם לחודש ושנת ההוצאה. קנוניקל, החברה אשר מפתחת את קובונטו, מספקת תמיכה ועדכוני אבטחה לרוב הגרסאות עד 18 חודשים לאחר היציאה.
ברנרדו גי

ברנרדו גי או ברנרדו גוּי (בצרפתית ואיטלקית: Bernardo Gui, בלטינית: Bernardus Guidonis; ‏ 1261 או 1262 - 30 בדצמבר 1331) היה אינקוויזיטור, חבר המסדר הדומיניקני שבלט כראש האינקוויזיציה של טולוז כנגד כפירת האלביגנזים וכמחברם של מדריכים לחוקרי הכנסייה, על מנת שיוכלו לזהות מינות ולסווגה. כמו כן כתב כרוניקות של תקופתו וחיבורים תאולוגיים.

תולדות חייו

נולד ליד לימוז', התקבל למסדר הדומיניקני ב-1280. כיהן כאב מנזר באלבי, קרקסון ולימוז'.
בשנת 1307 מינה אותו האפיפיור קלמנס החמישי לראש האינקוויזיציה בלימוז'. היה זה כמה עשרות שנים לאחר מסע הצלב האלביגנזי שנועד להכחיד את הכפירה בדרום צרפת, אך במהלך 15 שנות כהונתו במשרה דן גי למעלה מ-900 כופרים.
בתמורה לתפקידו בטולוז מינה אותו האפיפיור יוחנן העשרים ושניים לבישוף טוי בגליסיה (ספרד) ושנה לאחר מכן לבישוף לודבב (Lodève) שבלנגדוק.

מדריכים לאינקוויזיטור

על מנת לייעל את עבודת החוקר חיברו אנשי האינקוויזיציה ספרי הדרכה שנועדו להבדיל בין סוגי הכפירה השונים ואף כדי למנוע מחוקרים ישרים להרשיע בשגגה אנשים ישרי-דרך. גי היה הבולט שבין מחברי המדריכים בתקופתו. בספרו החשוב ורב התפוצה "חקירה מעשית של כפירה מושחתת" (Practica Inquisitionis Heretice Pravitatis)‏ הבחין גי בין ארבע כפירות בתוך הנצרות: המניכאיזם, התנועה הוולדנסית, בגיניות ובגהרדים ומשיחי שקר. כופרים אחרים היו מחוץ לגדרי הדת הנוצרים, כמוהם כיהודים, מכשפים, בעלי אוב ומגלי עתידות.
לגבי כל סוג כפירה הודרך החוקר באילו גישות לנקוט על מנת לחלץ הודאה מהנחקר, אילו שאלות לשאול ואילו תשובות להשיב, מהם האבסורדים בשיטות השונות וכיצד יש לגנות את הנחקרים. הספר מהווה מקור ראשוני חשוב להכרת האינקוויזיציה בתקופה הראשונה לקיומה ומחקר על הכפירות השונות במאה ה-13. הספר פורסם בדפוס בשנת 1886 על ידי אב המנזר הדומיניקני בטולוז.

כרוניקות

גי כתב מספר כרוניקות בהן ריכז את ההיסטוריה של צרפת עד זמנו. בהן "הכרוניקה של הקיסרים" (Chronique abrégée des empereurs), "כרוניקה של מלכי צרפת" (Chronique des rois de France) ולוח גנאלוגי של מלכי צרפת (בלטינית: Arbor genealogiae regum Francorum), קטלוג בישופי לימוז' (Catalogue des Évêques de Limoges), מסה על קדושי לימוזין (Traité sur les saints du Limousin), דו"ח על ההיסטוריה של מנזר סנט אוגוסטין בלימוז' (Traité sur l'histoire de l'abbaye de St. Augustin de Limoges), חיי הקדושים (Vie des saints), כרוניקת בישופי טולוז (Chronique des évêques de Toulouse), חיבור היסטורי על מסדר הדומיניקנים (Compilation historique sur l'ordre des Dominicains) ועוד.

עבודות תאולוגיות

גי פרסם מספר מאמרים תאולוגיים, בהם סיכום של הדוקטרינה הנוצרית (Abrégé de la doctrine chrétienne), מאמר על המיסה (Traité de la messe) ומאמר על התפישה של הבתולה (Traité sur la conception de la Vierge). כן חיבר מספר טקסים.

בתרבות ובספרות

ברנרדו גי מוזכר בקצרה ב"עלובי החיים" מאת ויקטור הוגו.
הוא מופיע כדמות ספרותית (האנטגוניסט מול החוקר פרי דמיונו של המחבר ויליאם איש בסקרוויל) ברומן "שם הוורד" מאת אומברטו אקו וגולם בסרט בשם זה על ידי השחקן פ. מוריי אברהם.
זאב רוטשטיין

ביוגרפיה

בשנת 1977 סיים לימודי רפואה בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר של אוניברסיטת תל אביב. בשנת 1983 קיבל תעודת מומחה בקרדיולוגיה. בשנת 1990 קיבל תואר מוסמך (בהצטיינות) בניהול מערכות בריאות, מהפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1993 קיבל תעודת מומחה בניהול מערכות בריאות.
בשנת 1988 מונה לסגן מנהל בית החולים הכללי במרכז הרפואי שיבא, וכיהן בתפקיד זה עד 1995. בשנת 1999 מונה למנהל בית החולים הכללי במרכז הרפואי שיבא. בשנת 2004 מונה למנהל המרכז הרפואי שיבא. דו"ח מבקר המדינה לשנת 2009 מתח ביקורת על שרוטשטיין עסק ב-11 עבודות פרטיות במקביל לעבודתו, ועל חלק מהן לא דיווח. רוטשטיין דחה ביקורת זו. בשנת 2011, לאחר חתימת ההסכם שהביא לסיום שביתת הרופאים בישראל, מתח ביקורת על ההסכם.
בנוסף לעבודתו בבית החולים, משמש גם פרופסור חבר קליני בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר, ומלמד בפקולטה לניהול, שניהם באוניברסיטת תל אביב. נושאי לימוד: אפידמיולוגיה, רפואה מונעת ורפואה תעסוקתית, מערכות הבריאות בישראל, מדיניות הבריאות וסוגיות כלכליות בניהול מערכות בריאות וניהול סיכונים ברפואה.
בשנת 2010 קיבל רישיון טיס, לאחר שסיים קורס טיס בארצות הברית. ביוני 2013 נחת עם מטוסו הפרטי נחיתת אונס במנחת שדה בוקר.
ב-2013 משרד הבריאות אילץ את רוטשטיין להתפטר מדירקטוריון חברה לניכוי צ'קים לאחר שהחל לעבוד שם בניגוד להגדרת תפקידו.
ב-2014 הקים, ללא מכרז, שדה תעופה קטן המשמש חניה למסוקים בתחומי בית החולים. לאחר שימוע במשרד האוצר הוחלט על סילוקו של המסוק הפרטי של אורי אדלסבורג, שחנה בשדה באותו הזמן והמלצה לשלילת סמכויותיו של רוטשטיין לבצע התקשרויות בנוגע לנכסי מדינה ומקרקעין.
בשנת 2015 החל שר הבריאות יעקב ליצמן לפעול למען מינויו כמנהל המרכז הרפואי הדסה בירושלים, שנקלע למשבר כספי. תהליך המינוי נתקל בקשיים עקב העמדתו של רוטשטיין לדין משמעתי על עידוד רופאים לעבוד ברפואה פרטית במקום חובתם לרפואה הציבורית, דיון שבו לימים יצא זכאי, בנימוק שלא הוכח שרוטשטיין עבר על הנהלים במכוון. בפברואר 2016 החל לכהן כמנכ"ל הדסה לאחר שהחליף את הפרופ' תמר פרץ.
בשנת 2017 נקלע רוטשטיין למשבר חמור בהדסה, כאשר מספר רופאים מהמחלקה ההמטו-אונקולוגית לילדים, ובהם מנהל המחלקה, התפטרו כתוצאה ממשבר אמון מולו, בטענה כי הוא מוביל מהלך שעלול לפגוע בילדים החולים.
בשנת 2019 מינה משרד הבריאות בראשות ליצמן את רוטשטיין לראש ועדת סל הבריאות.
נשוי לרותי, אחות, מנהלת המחלקה להסמכת אחיות במשרד הבריאות, ואב לחמישה ילדים. מתגורר בראש העין.