google/wiki40b huggingface dataset:
בריונות

בריונות היא אסטרטגיית התנהגות הכוללת הפגנה קבועה של כוח והשגת יעדים בעיקר בעזרת איומים ובמצבים מסוימים גם בפעילות אלימה. הפעילות מתבטאת בעיקר על ידי הטרדה אגרסיבית מתמשכת וחוזרת במטרה לפגוע, ולמרות סימנים ברורים למצוקת הקורבן.

מאפיינים פסיכולוגיים

בריונות מופעלת כאשר אדם מרגיש שהפעלת כוח היא הדרך היעילה ביותר עבורו להשיג את מטרתו. בריונות מופעלת פעמים רבות מתוך הערכה עצמית נמוכה. הבריון יכול לתקוף כדרך לפרוק את כעסיו על עצמו, או כדי להרגיש עצמו כעליון על אנשים אחרים. הבריון מתקשה בויסות נפשי, האלימות שהוא מפעיל מהווה סוג של שחרור. לפעמים מדובר באדם שמתקשה חברתית, לפעמים באנשים פופולריים מאוד. כאשר התוקפן הוא אדם בעל יכולת חברתית גבוהה והוא אהוד, כך גם פעולת הבריונות שלו תתפס בצורה חיובית יותר. כאשר אדם מתקשה חברתית פועל בבריונות, יפעלו נגדו בחומרה גבוהה יותר. במחקרים שנערכו בבתי ספר נראה כי יש מקרים בהם התוקף עצמו נתון לסוג של בריונות. לאלה קוראים תוקף קורבן, או קורבן אגרסיבי.
בריונות במערכות יחסים בין חברים יכולה לבוא לידי ביטוי באיום בהפסקת החברות, נידוי וצורות אחרות של הדרה חברתית. מחקרים זיהו התנהגויות מסוג זה אצל ילדים החל מגיל שלוש, וילדים שנפגעו מבריונות בין חברים התקשו להתאושש ממנה במשך תקופה ארוכה.

בריונות בחברה

בריונות יכולה להיות מופעלת על ידי פרט בחברה אנושית, או על ידי קבוצה שלמה של אנשים (תאגיד, מערכת עיתון, שבט, מדינה וכיוצא בזה) והכוח המופגן עשוי להיות כוח פיזי של ממש (אלימות) או יכולת להפעלה של סנקציות אחרות.
בריון עשוי להיות שליח של בריון אחר, או להציג עצמו כבעל הכוח המרבי, שאיש לא יכול לו. בפועל, אף על פי שהבריון אינו מפגין ותרנות כלפי איש, לא על כולם הוא מעז לאיים ואת מימוש איומיו הוא מוכיח על מטרות קלות במיוחד. מעבר לזאת, כאשר מופעלים עליו איומים ממשיים שההתמודדות עמם קשה, הוא עשוי לוותר. איומים כאלה יכולים להיות מופעלים על ידי בריון חזק יותר או על ידי מי שפועל בכוח רק להשגת מטרות מעטות.
החלת המושג "בריונות" על יצורים חברתיים שאינם בני אדם היא שנויה במחלוקת. יש הטוענים שאצל מרבית מיני היצורים החברתיים האחרים, חשיפה להתנהגות כמו בריונית היא מצב קבוע ומכנים את הפרט שמפגין כוחנות בקביעות "פרט דומיננטי".

בריונות - הצקה בגיל הרך

תוקפנות בגיל הרך יכולה להתפרץ כלפי ילדים אחרים, כלפי מבוגרים וכלפי רכוש הגן (לבקוביץ). תוקפנות זו מתחלקת לשלושה סוגים: הצקה פיזית- משיכה בשיער, חטיפת משחק, דחיפה, בעיטה, הכאה, זריקת חול/ חפצים, נשיכות, חניקה והרס משחק (לבקוביץ;רולידר ומינצר, 2006). הצקה מילולית- צעקה/ קללה ולעג/ העלבה. הצקה עקיפה- אי שיתוף במשחק.
בשאלון שסקר בגן הילדים את שיעורי ההצקה בקרב בנים ובנות בגילאים השונים נמצא כי סוג ההצקה הגבוה ביותר הוא 33.1% אי שיתוף פעולה במשחק המשתייך להצקה עקיפה וסוג ההצקה הנמוך ביותר הוא 13.2% הצצה לאיברים אינטימיים המשתייך להצקה פיזית (רולידר ומינצר, 2006).
הפרעה טורדנית-כפייתית ביחסים

הפרעה טורדנית-כפייתית במערכות יחסים (ROCD) היא צורה של הפרעה טורדנית-כפייתית (OCD) שנסובה סביב מערכות יחסים, לרוב רומנטיות. צורה זו של הפרעה טורדנית-כפייתית עלולה להוביל להשפעה שלילית על התפקוד במערכות היחסים, על הרגשת האדם בקשר או להימנעות מוחלטת מיצירת קשרים רומנטיים ארוכי טווח.

מערכות יחסים אינטימיות

מערכות יחסים אינטימיות הן בעלות חשיבות גבוהה לרווחתו של הפרט, והן עשויות להפוך למצע עשיר למחשבות טורדניות בקרב אוכלוסייה הרגישה להפרעה טורדנית-כפייתית.
הפרעה טורדנית-כפייתית במערכות יחסים כרוכה במחשבות טורדניות וכפייתיות שתוכנן נסוב סביב מערכות יחסים אינטימיות. תוכן המחשבות הטורדניות יכול לעסוק ברגשות האדם כלפי בן או בת הזוג, עיסוק יתר ברגשותיו של בן או בת הזוג כלפיו, ספקות לגבי נכונות הקשר ועיסוק יתר במגרעות בן או בת הזוג.

תסמיני ההפרעה

אדם הסובל מ-ROCD עלול לתהות ללא הרף האם הוא אוהב את בן או בת זוגו, האם מערכת היחסים שלהם נכונה, והאם בן או בת הזוג באמת אוהב אותו. גם כשהפרט יודע כי הוא אוהב או אהוב על ידי בן או בת זוגו, הוא אינו פוסק מבדיקות וחיפוש אישורים לרגשות אלו. מחשבות על סיום הקשר מובילות למצוקה עזה, אך כך גם מחשבות על העתיד או קבלת החלטות הנוגעות לקשר כמו מעבר למגורים משותפים או נישואים.
צורה נוספת של ההפרעה כוללת עיסוק יתר, בדיקות ואשרורים הנוגעים למגרעותיו של בן או בת הזוג. האדם מתמקד במה שהוא תופס כפגמיו של בן או בת הזוג, ומנסה להבין אם הוא יכול לחיות עם פגמים אלו לאורך זמן. בדומה להפרעת גוף דיסמורפית, פעמים רבות הפגם הוא זעיר או לא קיים, אך גם אם האדם מודע לכך, הוא אינו יכול להימנע מלעסוק בנושא ללא הרף. על מנת להרגיע את המצוקה האדם מבצע פעולות כפייתיות שונות כגון שאלות תכופות לאנשים קרובים אליו כדי לברר עד כמה הפגם נורא, השוואת בן או בת הזוג לאנשים אחרים, שחזור אמירות או תמונות של בן או בת הזוג ועוד.

גורמים

בדומה לצורות אחרות של הפרעה טורדנית-כפייתית, נראה כי גורמים פסיכולוגיים וביולוגיים אחראיים על התפתחות והתקבעות הפרעה זו. נוסף לדפוסי חשיבה והתנהגות המאפיינים הפרעה טורדנית-כפייתית, מודלים של הפרעה זו במערכות יחסים מציעים כי הישענות יתר על תחום מערכות יחסים אינטימיות לתפישת ערך העצמי וחרדת נטישה מוגברת, עלולה להוביל לפגיעוּת להפרעה זו ותסמיניה.
אמביסאגרוס

אמביסאגרוס (בלטינית: Ambisagrus - בקלטית: "העקשן") הוא אל הרעם והגשם במיתולוגיה הקלטית. 
פולחנו היה נפוץ באקוויליה שבפרובינקיית גאליה קיסאלפינה (בצפון איטליה של ימינו). אל קלטי זה זוהה עם האל יופיטר מהמיתולוגיה הרומית, וייתכן שמדובר בשם נוסף של האל טאראניס. תיאוריו המקוריים לא ידועים כיום, ועם המפגש בין התרבות הקלטית והתרבות הרומית, הפך תיאורו ותפקידו זהה למעשה לתיאורו ותפקידו של יופיטר.
גדר (ביטוי הלכתי)

גֶּדֶר הוא ביטוי ישיבתי והלכתי משובש לגָּדֵר, שפירושו: הגדרת מושג של עניין מסוים, בדרך כלל מושג תלמודי או הלכתי.
לדוגמה: "מה הַגֶּדֶר של פיקוח נפש רוחני". "הַגֶּדֶר של קלות ראש הוא שתהא הפעולה מצד עצמה קלות ראש".
הביטוי אינו תקני בשפה העברית. בעברית גָּדֵר משמשת בלשון נקבה, ואילו גֶּדֶר משמש בלשון זכר; גָּדֵר בלשון רבים היא גְּדֵרִים וכן גְּדֵרוֹת, ואילו לשון רבים של גֶּדֶר היא גְּדָרִים; נטייתה של גָּדֵר היא גְּדֵרוֹ, גְּדֵרִי וכו', ואילו נטייתו של גֶּדֶר היא גִּדְרוֹ, גִּדְרִי וכו'. עם זאת, יש לציין שגם בלשון חז"ל משמש גָּדֵר בלשון זכר. לדוגמה: "ובלבד שיהא גדר גבוה עשרה טפחים".
צורת משנה נוספת היא בְּגֶדֶר, שמשמעה: בתחום, בהגדרה. לדוגמה: "אין זה בגדר מקח וממכר". מילה זו תקנית בעברית.
בריחת ה-20 מלטרון

בריחת ה-20 מלטרון התרחשה בליל 31 באוקטובר 1943, כאשר 20 עצירים חברי לח"י הצליחו לברוח ממחנה המעצר בלטרון דרך מנהרה באורך 76 מטר שחפרו.

רקע היסטורי

בשנים הראשונות לקיומה, לאחר הפרישה מהאצ"ל, הייתה מחתרת לח"י בשפל. רוב הפעולות נכשלו, לא היה עורף אזרחי תומך ולא היה מידור מספיק בין חברי המחתרת. כתוצאה מכך הצליחה הבולשת הבריטית לעצור עשרות מחבריה. השיא היה בלכידתו ורציחתו של מפקד המחתרת אברהם שטרן. לח"י הפסיקה לתפקד ומה שנותר ממנה היה קומץ חברים שהסתתרו בפרדסי רעננה בפיקודו של יהושע כהן.
חברי לח"י לא הובאו למשפט אלא נעצרו בצו מינהלי לפי חוקי החרום המנדטורים. המעצרים היו למשך שנה אך בתום תקופה זו הם הוארכו לשנה נוספת וכך הלאה.
עצירי לח"י הובאו למחנה המעצר מזרעה שמצפון לעכו.
בליל 1 בספטמבר 1942 הצליחו יצחק שמיר ואליהו גלעדי לברוח ממחנה "מזרעה" ומיד החלו בפעולות לשיקום המחתרת. הצלחת בריחה זו עוררה רצון לנסות לברוח דרך מנהרה. קבוצה של 20 עצירים התגבשה לבריחה. תוכניות חפירת המנהרה נקטעו כשנודע על כוונת הבריטים להעביר את העצירים למחנה המעצר בלטרון. העצירים הצליחו לקבל את תוכנית המחנה בלטרון וקבעו את הצריף הקרוב ביותר לגדר עליו "ישתלטו" מיד עם ההגעה למחנה בצורה שלא תעורר חשד.
בדצמבר 1942 הועברו עצירי לח"י כבולים ותחת משמר כבד למחנה המעצר בלטרון.

הבריחה

ביום הבריחה נשכר אוטובוס להסעת הבורחים בעזרת אוהד המחתרת שהיה נהג בחברת האוטובוס "דרום יהודה". בבקשת ההשכרה נרשם "לשם הסעת פועלים לחגיגה ברמלה".
עמנואל הנגבי וחבר נוסף - צבי שוהמי (דני בית המקדש), שכרו מונית שנהגה היה חבר המחתרת. על המונית העמיסו שתי מזוודות שבתוכן אקדחים ורימוני יד. לאחר שצפו על המחנה וקיבלו סימן מוסכם מהבורחים שהכל תקין (שני חלונות מוארים ושניים מוגפים בצריף הבורחים), הם ירדו מהמונית עם המזוודות והמתינו בחשיכה לבורחים במרחק 300 מטר מהגדר החיצונית.
האוטובוס המתין לבורחים בחורשה בפאתי הכפר הערבי אל קובאב (כיום מושב משמר איילון) על כביש תל אביב ‏–‏ לטרון.
לאחר המיפקד והספירה של שעה 21:00, החלה הירידה למנהרה. הבורחים נפגשו בחוץ עם הנגבי ושוהמי שציידו כל אחד באקדח ורימוני יד. אחד הבורחים איבד את דרכו אך הצליח לאחר צעידה ממושכת להגיע למזכרת בתיה ומשם לתל אביב. שאר 19 הבורחים הסתדרו בחשיכה בשורה עורפית כשהם אוחזים אחד בידי השני והחלו בצעידה לקראת האוטובוס.
בשעה 03:00 הגיע האוטובוס לתל אביב והבורחים ירדו ממנו בשקט, למרפאתו של פרופסור מכס מרכוס שסייע למחתרות, שהייתה ברחוב שטראוס 3. למחרת הם פוזרו למקומות מסתור בחולות בת ים.
הבריטים גילו את דבר הבריחה רק למחרת ב-1 בנובמבר 1943 בשעה 06:00. הם הטילו עליה צו איסור פרסום אך דבר הבריחה דלף.

השפעת הבריחה על לח"י

הבורחים חזרו מיד לפעילות, במשך הזמן נהרגו שלושה מהם מאש הבריטים. בין הבורחים נמנה נתן ילין מור, שתפס מקום חשוב בהנהגת לח"י עד לפירוקה ומתי שמואלביץ שנתפס כעבור חמישה חדשים לאחר קרב יריות בתל אביב, נידון למוות אבל גזר דינו הומתק למאסר עולם.
קבוצת הכלבים השימושיים של מועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית

קבוצת הכלבים השימושיים היא קבוצה של גזעי כלבים המשמשת את רוב מועדוני הכלבים המורכבת מכלבים השימושיים לאדם.
מרטי (סרט)

עלילה

הסרט מגולל את סיפורו של מרטי (ארנסט בורגניין), קצב ממוצא אמריקאי-איטלקי המתגורר עם אמו (אסתר מינקיוטי) בברונקס ניו יורק. בגיל 34 מרטי סובל מהקנטות של משפחתו וחבריו בשל היותו רווק על אף היותו האח הבכור. למרות זאת מרטי משתדל לשמור על אורח חיים אופטימי.
לאחר שאמו מכריחה אותו לצאת לבלות במועדון ריקודים בשבת בערב, הוא נפגש עם קלרה (בטסי בלייר), מורה בבית ספר תיכון שננטשה על ידי בן זוגה. במהלך הערב הם מבלים יחדיו ושניהם לומדים להכיר זה את זה. מרטי מביא את קלרה לביתו ושם שניהם מגלים חיבה זה לזה. מרטי מבטיח לקלרה שהוא יתקשר אליה למחרת אחרי המיסה בכנסייה.
בינתיים דודתו של מרטי, קטרינה (אוגסטה סיולי), עוברת לגור ביחד אתו ועם אמו. היא משכנעת את אמו של מרטי שקלרה תגזול ממנה את מרטי והיא תגרום לה סבל. אמו של מרטי משתכנעת והיא מביעה מורת רוח מקלרה באוזני מרטי. חבריו הקרובים של מרטי משכנעים אותו לוותר על קלרה ולמצוא מישהי יותר צעירה. מרטי משתכנע והוא לא מתקשר לקלרה.
בסוף הסרט מרטי יוצא עם חבריו, אך במהלך הבילוי איתם הוא מבין שטעה כשהקשיב להם ולא התקשר לקלרה. למרות לחצם הוא עוזב אותם ומתקשר לקלרה. בסצנת הסיום של הסרט מסתגר מרטי בתא טלפון ונשמעת תחילת שיחתו המהוססת עם קלרה.

הפקה

ג'ו מאנטל, אסתר מינקיוטי ואוגסטה סיולי שיחקו במקור גם בהפקת הטלוויזיה המקורית. התסריטאי הרחיב את תפקידה של קלרה והוסיף את הסצנות עם אימו ודודתו של מרטי.
צילומי הסרט החלו ב-7 בספטמבר 1954. צילומי הסרט התרחשו בכמה מקומות בברונקס ובקווי הרכבת בשכונה. ג'רי אורבך הופיע ללא ציון קרדיט בתפקידו הקולנועי הראשון. תסריטאי הסרט פאדי צ'ייפסקי גם הופיע ללא ציון קרדיט בתפקיד לאו.
השחקנית ננסי מרצ'נד שגילמה את קלרה בהפקת הטלוויזיה הייתה אמורה לשוב ולגלם אותה גם בסרט, אך בטסי בלייר התעקשה לקבל את התפקיד. באותה תקופה בלייר שהייתה נשואה לג'ין קלי הודרה מהפקות קולנוע עקב דעותיה הקומוניסטיות. קלי שיכנע את מפיקי אולפן ההפצה יונייטד ארטיסטס לתת לה את התפקיד. הוא אף איים לבטל את השתתפותו בסרט "תמיד יש מזג אוויר מוצלח" אם בלייר לא תקבל את התפקיד.
אנלישד

היסטוריה

הלהקה הוקמה בשנת 1989 על ידי הבסיסט והסולן ג'וני הדלונד, והוציאה שני דמואים שעזרו לה לחתום על חוזה עם חברת ההקלטות Century Media Records, שדרכה הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Where No Life Dwells.
בשנת 1992 הלהקה הוציאה אלבום נוסף, Shadows in the Deep, שהכיל גם גרסת כיסוי לשיר של להקת ונום.
בשלוש השנים הבאות הלהקה הוציאה שני אלבומים נוספים - Across the Open Sea בשנת 1993, וVictory , האלבום האחרון של הלהקה עם הגיטריסט פרדריק לינדגרן (שהוחלף בגיטריסט פרדריק פולקר), בשנת 1995. שנתיים לאחר מכן, הלהקה הוציאה את האלבום החמישי שלה, Warrior.
בשנת 2002 יצא האלבום Hell's Unleashed, לאחר הפסקה בת חמש שנים של חברי הלהקה מעסקי המוזיקה, וב-2004 הוציאה הלהקה את האלבום Sworn Allegiance, ושנתיים אחריו את האלבום Midvinterblot. לאחר סיבוב הופעות של שנה הלהקה הוציאה את האלבום התשיעי שלה, Hammer Battalion, ביוני 2008.
ביולי של שנת 2009 הלהקה חתמה על חוזה עם חברת התקליטים הגרמנית Nuclear Blast Records והוציאה דרכה את אלבומה העשירי, As Yggdrasil Trembles, ולאחריו את האלבומים Odalheim ו-Dawn of the Nine.
אריה (לאון) סימון

סר אריה (לאון) סימון (באנגלית: Leon Simon;‏ 11 ביולי 1881 – 27 באפריל? 1965) היה סופר ומתרגם יהודי בריטי-ישראלי ציוני, איש השירות הציבורי וממנהיגי ציוני בריטניה. סייע בניסוח טיוטת "הצהרת בלפור" (הטיוטה, כתובה על גבי מפית מלון לונדוני, נמכרה ב-2005 במכירה פומבית על ידי סות'ביס עם יתרת עזבונו של סימון).

ביוגרפיה

סימון נולד בעיר הנמל סאות'המפטון ולמד במנצ'סטר
שבאנגליה, שם שימש אביו רב מקומי, ואחר כך באוקספורד. בראשית המאה העשרים היה חבר בולט בקבוצת משכילים יהודים בבריטניה ("קבוצת מנצ'סטר"), שנמנו על אוהדיו של חיים ויצמן והגדירו את יהדותם באמצעות המעשה הציוני, ולא כדת. היה חבר ב"ועד הצירים" - הוועדה הפוליטית הציונית המייעצת לוויצמן, בראשות נחום סוקולוב, שערכה ביקור בארץ ישראל ב-1917. עם זאת, עיקר מרצו, במיוחד לאחר היכרותו הקרובה עם אחד העם ב-1908, הופנה לתחייה התרבותית של עם ישראל. 
סימון הצטרף למשרד הדואר הבריטי  בשנת 1904, התקדם במעלה השרות הציבורי הבריטי עד לדרגת מנהל הטלגרף במשרד ולאחר מכן לתפקיד מנהל החסכונות שלו. מהתפקיד פרש ב-1944. ב-1931 זכה בתואר עמית מסדר האמבט, וב-1944 זכה בתואר סר. בשנת 1945 נשלח בוועדת חקירה ממשלתית בריטית לענייני חינוך לארץ ישראל, וכבר אז הודיע על כוונתו לעלות לישראל לאחר סיום עבודתו בוועדה. בשנת 1946 התיישב ישיבת קבע בירושלים והחל לכהן כיו"ר הוועד הפועל של האוניברסיטה העברית בירושלים.
נמנה עם מייסדי העיתון "דגל ציון" (The Zionist Banner;‏ 1910), והירחון "פלשתינה" (Palestine;‏ 1916), במימונו של ישראל זיו. כתב מחקר על הלאומיות היהודית (1920), פרסם ביוגרפיה על אחד העם ותרגם את כתביו לאנגלית (1956). בהוצאת מאגנס של האוניברסיטה העברית תרגם סימון לעברית גם את כתביהם של הפילוסופים אפלטון מיוונית ומיל מאנגלית, ופרסם אסופת מאמרים בעברית על הספרות היוונית העתיקה (1951). בשנת 1951 זכה בפרס טשרניחובסקי.
ב-4 באפריל 1916 נישא לאלן אומאנסקי (Ellen Umanski), ולזוג היו שתי בנות ובן.
ניקאב

נִיקַאבּ (בערבית نقاب, "כיסוי") הוא רעלה מוסלמית מסורתית לנשים המכסה את כל פניה של האישה מלבד פתח צר לעיניים. הוא עשוי בדרך כלל מבד שחור.
הניקאב נפוץ בעיקר במרכז אסיה ובמדינות ערב.
קן ברואן

ביוגרפיה

נולד בגולוויי, הוא למד במכללת גורמנסטון במחוז מיט', ולאחר מכן באוניברסיטת טריניטי בדבלין, בה רכש תואר פרופסור במטאפיזיקה. הוא היה עשרים וחמש שנים מורה לאנגלית באפריקה, יפן, דרום מזרח אסיה ודרום אמריקה. מסעותיו היו מסוכנים לעיתים, ובין היתר ישב פרק זמן בכלא הברזילאי.
בנק קרדיט

היסטוריה

הבנק נוסד בצפת בשנת 1904, בשם "בנק ברשד ברזל קלינגר" על ידי יואל ברשד, צבי ברזל ואליהו קלינגר. ב-1910 ברש"ד מונה לתפקיד סגן מנהל וגזבר של סניף בנק אפ"ק שנפתח בצפת, מכר את חלקו לשני שותפיו והבנק שינה את שמו ל"בנק ה. ברזל את א. קלינגר". בשנות ה-30 של המאה ה-20, רכש קלינגר את מלוא הבעלות והוא נקרא מאז "בנק קלינגר בע"מ".
בשנת 1961, מכר מרדכי קלינגר, בנו של אליהו קלינגר, את הסניף היחיד של הבנק בצפת לבנק לאומי, ואת רישיון הבנק לקבוצת משקיעים בראשות איש העסקים נסים שהרבני. רישיון "בנק קלינגר" שימש להקמת "בנק קרדיט" על בסיס קופת מלווה "אסיא", שהיו לה כ-1,100 חברים בעיקר יוצאי בוכארה ועיראק, ופעלה משדרות רוטשילד 9 בתל אביב. "בנק קרדיט" פתח סניפים נוספים בדימונה, באר־שבע, שכונת התקוה, פתח תקווה ורמת־גן. ביוני 1961, אדמו"ר חסידות באבוב, שלמה הלברשטאם (השני), השקיע בבנק.
בשנת 1962, הנפקו מניות הבנק בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשנת 1966, מכר האדמו"ר מבובוב את החזקותיו בבנק כשהשקיע בבנק אגודת ישראל.
בשנת 1967, עמד הבנק בפני פשיטת רגל לאחר שצבר הפסדים בסך 40 מיליון ל"י, בנק ישראל השתלט עליו והוא נרכש על ידי בנק לאומי.
ארנסט פרידריך, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד

ביוגרפיה

ארנסט פרידריך נולד ב-8 במרץ 1724 בקובורג שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד, לפרנץ יוזיאס, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, ולאנה סופיה, נסיכת שוורצבורג-רודולשטט, בתו של לודוויג פרידריך הראשון, נסיך שוורצבורג-רודולשטט.
ב-16 בספטמבר 1764 מת אביו פרנץ יוזיאס, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, וארנסט פרידריך עלה במקומו לשלטון. עם עלותו לשלטון העביר ארנסט פרידריך את בירתו לקובורג. בשנת 1773 חייב יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את ארנסט פרידריך לעבוד עם ועדה לסידור חובותיו, עקב החובות הגבוהים שהיו לדוכסות. הוועדה פעלה בשטחי הדוכסות למעלה מ-30 שנים, עד לפירוק האימפריה הרומית הקדושה.
ב-8 בספטמבר 1800 מת ארנסט פרידריך, ובנו פרנץ, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד עלה לשלטון במקומו.
לואיג'י קאדורנה

לואיג'י קאדורנה (באיטלקית: Luigi Cadorna;‏ 4 בספטמבר 1850 - 21 בדצמבר 1928), היה ראש המטה הכללי של צבא איטליה במלחמת העולם הראשונה.
קאדורנה התמנה לרמטכ"ל ביולי 1914. עם כניסת איטליה למלחמה לצד מעצמות ההסכמה היו לצבא האיטלקי 36 דיוויזיות של חיל רגלים שמנו כ - 875,000 חיילים דלים בחימוש ומצוידים רק ב-120 קני ארטילריה מודרניים.
איטליה הכריזה מלחמה על הקיסרות האוסטרו-הונגרית ב-13 במאי 1915. החזית השתרעה מאזור טרנטינו ומשם מזרחה לעמק נהר האיזונצו עד לים האדריאטי. קאדורנה בחר בטקטיקה של הגנה בחזית טרנטינו והתקפה בחזית האיזונצו. בין 1915 עד 1917 ערך קאדורנה 11 התקפות בחזית האיזונצו ללא שינוי משמעותי בקו החזית פרט לכיבוש העיר גוריציה בקרב השישי על האיזונצו באוגוסט 1916. בקרבות אלה נהרגו כ-150,000 איטלקים. המורל בקרב החיילים היה נמוך והמשמעת הצבאית נשמרה על ידי הוצאות להורג והדחות מפקדים. קאדורנה הכניס לתוקף את המנהג הרומאי של דקימאטיו - הוצאה להורג של אחד מתוך עשרה חיילים ביחידות שהראו מורך לב בקרב.
קאדורנה הצטיין בהדיפת המתקפה האוסטרית הגדולה בחזית טרנטינו במאי 1916. המצב בחזית זו השתנה כאשר נכנסה גרמניה לחזית. צבאו של קאדורנה היה מותש ולא מוכן למתקפה של הגרמנים והאוסטרים בקפורטו.
בעקבות התבוסה הקשה בקרב קפורטו, הודח קאדורנה ובמקומו נתמנה סגנו, ארמנדו דיאז. לאחר המלחמה נשלח קאדורנה כנציג איטליה למועצת המלחמה העליונה בוורסאי. כאשר נתפרסמו מסקנות וועדת החקירה הממשלתית על התבוסה בקפורטו שתלו בו את האשמה, התפטר וחזר לאיטליה.
ב 1924 העניק לו בניטו מוסוליני דרגת פילדמרשל (Maresciallo d'italia).
מנחם פרי (שדרן)

ביוגרפיה

פרי נולד בטראונשטיין שבגרמניה, בנם של ניצולי השואה מפולין. 
אמו שכלה את בעלה מנישואיה הראשונים ואת כל ילדיה במהלך השואה. 
גם אביו שכל את אשתו וילדיו במהלך המלחמה. 
לאחר שנפגשו ונישאו, הולידו ילד אחד וקראו לו ״מנחם״, מתוך תקווה שאכן יביא להם נחמה כלשהי. פרי והוריו עלו לישראל והתגוררו בעיר לוד. 
את שירותו הצבאי עשה בתור טכנאי אלקטרוניקה בחיל האוויר.
ב-1971 החל ללמוד בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית. 
כשחיפש דרך לממן את לימודיו, הגיע לקול ישראל והחל לעבוד כטכנאי שידור ברדיו. הקריינים שעבדו במחיצתו הבחינו מיד בקולו הרדיופוני והציעו לו להירשם לקורס קריינים. פרי עשה כן. 
ב-1974 סיים אותו בהצלחה יחד עם עודד בן-עמי ומלאכי חזקיה.
מאז 1974 נשוי לנורית (בוגרת להקת פיקוד הדרום), ואב לשלושה.

פעילותו ברדיו

ב-1976, כשרשת ג' החלה את שידוריה, החל גם פרי את שידוריו בתחנה, ולמעשה הוא השדרן היחיד ששידר בקביעות בתחנה מאז פתיחתה ועד לפרישתו. הוא התפרסם בין היתר כמגיש "מקום בצמרת", מצעד הפזמונים השבועי, שהיה בשנות השמונים פופולרי ביותר בתחנה.
בתחילת שנות התשעים הגיש בתחנה את "המלך, האיש והאגדה" - תוכנית אודות אלביס פרסלי. הגיש גם תוכנית על קליף ריצ'רד, וכן את התוכנית "עכשיו או לעולם לא" שעסקה במוזיקה הלועזית של שנות החמישים והשישים. 
גם לאחר שרשת ג' עברה לשדר מוזיקה ישראלית בלבד (ב-2 בנובמבר 1997), המשיך פרי בשידור תוכניות מוזיקה לועזית. פרי הגיש את התוכנית "ציוניוני הדרך", את תוכנית הקיץ "יום יום ים", תוכנית החורף "שוקו חם", את התוכנית היומית "רק בימי חול" וכן את התוכנית השבועית "לילות משי לבן" שעסקה בשירים ישנים לועזיים לבקשת המאזינים.
מלבד רשת ג', פרי שידר גם בשאר הרשתות של קול ישראל. 
החל מ-1997, הגיש פרי ברשת א' את התוכנית "אנו באנו" (ישראלים מספרים על עלייה וקליטה). פרי זכה פעמיים בפרס "בני ברית" בזכות התוכנית. 
כמו כן, שידר גם את התוכנית "שיר ישיר" בתחנה (לסירוגין עם רעיה אדמוני). 
ברשת מורשת הגיש פרי בימי שישי בבוקר את התוכנית "שבחי צדיקים", העוסקת בסיפורים אודות חכמי ישראל. 
ברשת ב' הגיש פרי למעלה מעשר שנים את פינת הלשון "רגע של עברית".
ב-1977 נשלח על ידי רשות השידור להשתלמות בתחנות רדיו באירופה וארצות הברית, המשדרות מוזיקה בלבד, בעיקר כדי ללמוד וללמד את המגישים והעורכים בתחנה בכל הקשור להגשה קלה.
ב-2003 זכה בפרס אקו"ם על תרומתו לקידום המוזיקה הישראלית ברדיו. 
מדי פעם הגיש פרי מהדורות חדשות בקול ישראל. 
משנת 2005 ניהל במשך מספר שנים את מחלקת הקריינים בקול ישראל, ושימש כמרצה בכיר.
ב-31 בדצמבר 2013 שידר פרי את תוכניתו האחרונה, ופרש לגמלאות לאחר 42 שנות עבודה ברשות השידור. 
לאחר כמה חודשים שב לשדר ברדיו בימי שישי ברשת מורשת - את התוכנית "שבחי צדיקים" וברשת ג את התוכנית "ציוניוני הדרך". 
ב-10 במאי 2017 נפרד פרי ממאזיני קול ישראל בסיום התוכנית האחרונה של "פסקול ישראל" ברשת ג'.
ב-30 ביוני 2017 חזר לשדר את "ציוניוני הדרך" באכסניה חדשה, רדיו ירושלים ורדיו חיפה במקביל.

פעילותו בטלוויזיה

בסוף שנות השבעים היה פרי קריין רצף בערוץ הראשון בטלוויזיה והגיש גם את התוכנית "לקראת שידור". 
עד 1992 הגיש בערוץ הראשון את התוכנית "בין הכיסאות" (לסירוגין עם עמוס ארבל).
בשנות השמונים הגיש פרי מדי פעם את השעשועון "פיצוחים" בטלוויזיה החינוכית.
סיפור משפחתו של מנחם פרי באירופה לפני ואחרי השואה מופיע בספר "חלומות" של רעיה אדמוני.
עולש (צמח)

מקורות ופולקלור

הצמח במקורות: 
אבותינו נהגו כנראה להשתמש בו כירק ופרי (כך אומרים מקורות רבים) יומיומי. 
"כל שהוא מאכל אדם… העולשין והכרשין והרגילה" (שביעית ז', א'). 
"ואלו ירקות שאדם יוצא בהן ידי חובתו בפסח בחזרת ובעולשין"... (משנה, פסחים, ב', ו'), ראו ערך מרורים. נראה שהיו משתמשים בהם גם כמאכל לבהמות. 'התולש עולשין... אם לאכילה... אם לבהמה...' (שבת, ק"ג, א').

תכונות רפואיות

ברפואה העממית נוהגים להשתמש בכל חלקי הצמח לריפוי אנמיה, חוסר תיאבון, דלקות במערכת השתן ורמת סוכר גבוהה בדם. העולש נחשב לצמח הטוב ביותר לריפוי מחלות כבד ולניקוי מערכת הדם מזיהומים.
יהדות אוני

היסטוריה

בשנת 1903, כשחזר דוד באזוב מלימודיו בסלוצק לגאורגיה מונה באזוב לרב של העיר אוני. בשנה שלאחר מכן נולד בנו הרצל באזוב. בשנת תרס"ה (1904) נתמנה יוסף אליהו הנקין לרב העיר בברכת הרב חיים סולובייצ'יק מבריסק ובהשתדלותו של 'הרב מטעם' באוני, דוד באזוב, אותו הכיר במהלך שהייתו בסלוצק. בעיר אוני כיהן כארבע שנים כרב וראש ישיבה, לאחר מכן עבר לצחינוואלי. הרב באזוב ייסד בית ספר עברי עממי. הוא הזמין שני מורים טובים מרוסיה והודות לתמיכה מצד מנחם אוסישקין ולהתמסרותו של דוד באזוב התפתח בית הספר והיה פופולרי בקרב יהודי העיר. לאחר המהפכה ברוסיה ולאחר שהמורים עזבו את העיר. השתנה מצב בית הספר לרעה.
למרות הנטייה הפוסט סובייטית של העברת אוכלוסיות, נותרה באוני קהילה יהודית היסטורית, השלישית בגודלה אחרי הקהילות בטביליסי ובכותאיסי. פתיחת שערי ברית המועצות הביאה חלק מהיהודים לעזוב את העיירה, ולעלות לישראל.
חמסן זנבתן

מאפיינים

חמסן זנבתן הוא המין הקטן ביותר של חמסן, אורכו 58-35 ס"מ ותלוי בגילו ובעונה. זנבו ארוך מאוד ויכול להגיע לאורך של עד 29 ס"מ, כש-15 ס"מ הם קצוות זנב (tail streamers) בוגר בקיץ. מוטת הכנפיים 102–117 ס"מ ומשקלו 230–444 גרם. הוא בעל ראש שחור, מקור כהה ומעוקל, לחיים לבנות ומתחתיהם לאורך הצוואר והעורף נוצות צהובות. הכנפיים והזנב שחורים ולזנב צורת מניפה ו-2 נוצות ארוכות מאחוריו. הנוצות עבות ועוזרות לחמסן לשמור על חומו.
מין זה חי רוב זמנו באוקיינוסים האטלנטי והשקט ופונים ליבשה בעיקר בעונת הרבייה. לעומת החמסנים הגדולים יותר החוטפים טרף שנתפס על ידי סולות ושחפים, חמסן זה על אף שהוא נוהג כמוהם לעופות קטנים ממנו תופס הרבה יותר את מזונו לבד. המזון מורכב בעיקר מדגים, אך גם מחיות יבשה קטנות ומפגרים. הוא יכול לדאות ולשחות הרבה זמן בלב ים בלי לראות יבשה.
בור-לה-רן

היסטוריה

היישוב נמצא על מסלול הדרך הרומית העתיקה המובילה בין העיר קלן לספרד וחוצה את גאליה מצפון לדרום. שם היישוב מוזכר לראשונה בתחילת המאה ה-12 בגרסאות שונות, כשזהות המלכה אודותיה נקרא הכפר אינה ברורה. היו שזיהו את המלכה בבלנקה, נסיכת קסטיליה, אולם שם היישוב קדם לה בכמאה שנים. שם היישוב שונה במהלך המהפכה הצרפתית, שבמהלכה נקרא "Bourg-Égalité" (כפר השוויון, על שם אחד משלושת ערכי המהפכה), והושב לקדמותו רק ב-1812.
אברהם גרינבורג

הרב אברהם גרינבורג (1839–1918) היה רב העיירה קז'מארוק  בסלובקיה במשך 44 שנים, ייסד ישיבה בעיר ושימש כראש הישיבה.

ביוגרפיה

נולד בשנת ת"ר (1839) להוריו צבי זאב ויטל. למד אצל רבי יהודה אסאד, אצל הכתב סופר ואצל רבי אפרים מטשאבא.
בשנת תרכ"ט התמנה לדיין בעיר מישקולץ,
בשנת תרל"ה התמנה להיות רב העיירה קז'מארוק, ושימש בתפקיד 44 שנים. רבי אברהם הקים בעיר ישיבה ובה למדו תלמידים מבני הקהילה ומקהילות נוספות. מתלמידיו בישיבה היה רבי משה סופר מערלוי.
עמד בקשרי מכתבים עם גדולי רבני הונגריה, כמו רבי יהודה אסאד, המהר"ם שיק ורבי מרדכי וינקלר. כמו כן נתן הסכמות לספרים רבים, והיה חתום על מכתבים רבים שנתפרסמו על ידי רבני הונגריה בזמן הקרע ביהדות הונגריה.
נפטר בי"ח בטבת תרע"ט (21 בדצמבר 1918). מצבתו נשתמרה עד ימינו אנו, ועל מצבתו הוקם אוהל.
הרב אברהם שטרן כתב עליו "היה עניו ושונא מתנות, אף שהיה בעל ייסורין שם לילות כימים בתורת ה', והיה מפורסם לגאון, לעמקן נפלא ובעל הוראה גדול, וכמעט לא הסתכל חוץ לד' אמותיו".
היה נשוי לרבקה, בתו המאומצת של רבו רבי אפרים מטשאבא, והיו להם עשרה ילדים. בנו רבי שמחה נתן גרינבורג מילא את מקומו ברבנות העיר קז'מארוק.