google/wiki40b huggingface dataset:
איש חסיד היה

"איש חסיד היה" הוא מופע ישראלי המבוסס על שירים, סיפורים וניגונים חסידיים, ואשר עלה לראשונה באוקטובר 1968. שם ההצגה הושאל מפיוט ידוע למוצאי שבת ("אִישׁ חָסִיד הָיָה / בְּלִי מָזוֹן וּמִחְיָה // בְּבֵיתוֹ עֻצַּר מִלֵּיבֹש / מִבְּלִי בֶּגֶד לִלְבֹּשׁ"), ותוכנו מספר על מצוקתו של יהודי נזקק הזוכה לישועה מאליהו הנביא.
ייחודה של ההצגה היה בהיותה ציון דרך בטיפול במורשת היהודית מעל במת התיאטרון והבידור הקל, שזכה לכינוי "חסידות בג'ינס". ההצגה, שהופקה על ידי תיאטרון בימות, נחשבה להצלחה בידורית שהצליחה למשוך קהל צעיר ומבוגר, חילונים ודתיים. בסך הכל הוצג המופע למעלה מ־600 פעם בארץ, ובסיבוב הופעות ברחבי העולם. ההצגה זכתה בפרס "המחזה המקורי של השנה" לשנת תשכ"ט מטעם המועצה הציבורית לתרבות ואמנות שליד משרד החינוך ובפרס "תוכנית התיאטרון והסאטירה של השנה" לשנת תשכ"ט במסגרת פרס כינור דוד.
החומר ל"איש חסיד היה" נכתב ונערך בידי דן אלמגור, שליקט שירים, סיפורים וניגונים חסידיים שמקורם בפולקלור העיירה היהודית של מזרח אירופה במאות ה־19 וה־20. סייעו לו בהכנת החומר הרב שמואל אבידור הכהן ושלמה ניצן, ושחקני המופע הציגו אותם בתפאורה פשוטה, בליווי גיטרות וללא תזמורת. מהשירים והסיפורים עלו מצוקותיו הקיומיות של היהודי הפשוט, יחסיו עם אלוהים, הקשר אל הרבי, צער הגלות – והכל נשזר במלנכוליות המלווה גם באופטימיות ואמונה באלוהים. בין שירי ההצגה שהתפרסמו היו "אברמל'ה מלמד", "מכתב לרבי", "זמר ליין", "העצבות רק לטפשים היא", "מעין עולם הבא".
לאור הצלחת המופע בישראל, הוא הועלה ב־1971 בברודוויי, בתיאטרון אדיסון (Edison Theatre) שבמידטאון מנהטן. הוא תורגם לאנגלית על ידי שמעון וינסלברג  וולרי ארנון, ומילות השירים בתרגום רוברט פרנד . נוספו למופע שירים וניגונים ונעשו עיבודים קוליים מיוחדים לקולות השחקנים ולנגני הגיטרה. משתתפי הפקה זו היו: שלמה ניצן, דני ליטני, דני מסנג, גליה ישי ואביבה שוורץ. גם בגרסה זו זכה המופע להצלחה, והמופע הוצג 144 פעמים, מ־22 בנובמבר 1971 ועד 26 במאי 1972. בהמשך תורגם המופע לרוסית והוצג בתיאטרון הממלכתי של מינסק, בלארוס הסובייטית.
בשנת 2011 הועלתה ההפקה מחדש במסגרת בית הספר למשחק בית צבי בבימוי דניאל אפרת, ניהול מוזיקלי של אפי שושני וכוריאוגרפיה של גלעד קמחי.
בחודש נובמבר 2012 הועלה המופע מחדש כקופרודוקציה של תיאטרון חיפה והבימה. המופע כלל חלק מהשירים והסיפורים שהיו במופע המקורי בעיבוד חדש, ונוספו לו סיפורים ושירים חדשים גם הם בכתיבתו של דן אלמגור. המופע החדש בוים בידי איציק ויינגרטן והולחן בידי אורי וידיסלבסקי. השתתפו עשרה שחקנים: עדי ארד, יגאל שדה, גיל קפטן, נדיה קוצ'ר, רונה פרומצ'נקו, נצנת מקונן, יגאל מזרחי, אתי וקנין, צחי הלוי ודויד בילנקה. המופע מסתיים בשיר מחאה, התוהה מה אירע לחסידים של פעם לכאורה, כפי שנתפשו בדמיון הפופולרי: צנועים, אוהבי תורה ועבודה, מקפידים על כבודם של נשים ומתרחקים מכבוד ועושר.
יוסף דן הצביע בשעתו על המחזה כמייצג חשוב לגישה שכינה "חסידות פרומקיניאנית", ראייה רומנטית וא־היסטורית של התנועה שראשיתה בקובצי הסיפורים החסידיים שערך מיכאל פרומקין וטופחה על ידי כותבים כמרטין בובר. היא הייתה פופולרית בקרב צאצאי יהודי מזרח אירופה בישראל ובמערב אחרי השואה, אך הלכה ונגוזה ככל שהחסידות חזרה והתאוששה, ונעשתה מדימוי נוסטלגי לכח קונקרטי בזירה הציבורית.
בחודש פברואר 2018 עלה המופע שוב לבמות התיאטרון, והפעם בשפת היידיש בעיבוד מחדש על ידי תיאטרון היידישפיל.
הפיגוע בצומת מגידו

הפיגוע

ביום רביעי, 5 ביוני 2002, סמוך לשעה 7:15 בבוקר, נצמד מחבל מתאבד עם מכונית תופת סמוך למיכל הסולר בצידו השמאלי של אוטובוס אגד בקו 830, שנסע בכביש 65, והיה בדרכו מתל אביב ליישובי הגליל התחתון ולטבריה. בעת שעבר האוטובוס בצומת מגידו שבעמק יזרעאל, פוצץ המחבל את המכונית, שהכילה 100 ק"ג של חומר נפץ.
מעוצמת פיצוץ המכונית  האוטובוס התהפך על צידו ונשרף.
בפיגוע נרצחו 17 בני אדם, בהם 13 חיילים, ונפצעו 43, מהם ארבעה באורח קשה. 
את מכונית התופת הכין המחבל איאד סוואלחה, שנהרג ב-9 בנובמבר 2002 בידי כוח צה"ל שבא לעצרו.
גורם בארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, שנטל אחריות לפיגוע, מסר כי המחבל הוא חמזה סמודי, צעיר כבן 18 מג'נין.
רבה בר רב הונא

רבה בר רב הונא היה אמורא בבלי מהדור השני והשלישי של התקופה - במאה ה-3 וה-4. בנו של רב הונא. שימש כראש ישיבת סורא לאחר מות רב חסדא.

ביוגרפיה

רבה בר רב הונא היה בנו של האמורא הנודע רב הונא, שהיה גם רבו המובהק, וכונה על ידיו "אבי מורי". הוא לא הספיק להכיר את רב ושמואל, למרות זאת הוא מוסר תורה בשם רב ושמואל.
בבית מדרשו של אביו, רב הונא, הוא הכיר את רב חסדא - תלמיד נודע אחר של אביו - והם הפכו לחברים קרובים, ובילו יחד רבות, טיילו, למדו ואף דנו יחדיו. רבה בר רב הונא העריך את רב חסדא וכינה אותו "בקיא בדבר הלכה". מסופר כי רב חסדא ורבה בר רב הונא היו הולכים (מפליגים) בספינה. אמרה להם גבירה אחת (שהייתה גויה): הושיבוני עימכם בספינה! לא הסכימו. אמרה דבר (לחש), ואסרה את הספינה. אמרו הם דבר, ושחררו את הספינה.
כאביו, היו לו קשרים עם הריש גלותא. זה האחרון אף שאל אותו שאלות הלכתיות ורבה בר רב הונא אף בא לביקור בביתו יחד עם רב חסדא, ולא ישן בסוכה בטענה ש"שלוחי מצווה" הם ופטורים מהסוכה. למרות זאת היו לו מריבות עם אנשי הריש גלותא.
לאחר פטירתו של רב הונא לא מונה בנו רבה למלא את מקומו, למרות שכבר היה באותה עת בן שישים, ואת מקומו מילא רב חסדא שכבר היה אז בן שמונים והיה תלמיד חבר של רב הונא, וגם לא התמנה רב חסדא למלא את מקומו של רב הונא מיד עם פטירתו מפאת כבודו של רב יהודה, ורק בשנת תר"י לשטרות, שנתיים לאחר פטירת רב הונא מונה רב חסדא לראשות ישיבת סורא, ורבה בר רב הונא היה דיין בסורא, ויחד דנו בבית הדין

הערכה

רבה בר רב הונא נודע כעניו; כך לדוגמה הוא לא חשש לקבל ביקורת מחברו רב חסדא, שהעיר לו פעם אחת כאשר טעה בדבר הלכה, והוא עצמו הלך ופרסם ברבים את טעותו. בנוסף הוא קיבל על עצמו את מינויו של רב חסדא, שהיה לו חבר, כממלא מקום רב הונא שהיה אביו בראשות הישיבה, ומחל על כבודו. כהמחשה לעוצמת ענוותנותו התלמוד מספר כי האמורא הגדול רבא התפלל שיזכה למידת הענווה של רבה בר רב הונא - אך לא זכה להגיע לדרגה זו.
כאשר נפטר העלו את ארונו לארץ ישראל, והספידו אותו במילים: "גזע ישישים עלה מבבל ועמו ספר מלחמות... רוכב ערבות שש ושמח בבוא אליו נפש נקי וצדיק."

משפחתו

בנו היה אבא.
חי"ר גבולות

מערך חי"ר גבולות בצה״ל, כולל בתוכו ארבעה גדודים אשר כונו בעבר חי"ר קל: קרקל, אריות הירדן, ברדלס ולביאי הבקעה. גדודים אלו עוסקים בפעילויות בט"ש (ביטחון שוטף) ביהודה ושומרון ובגבולות ישראל עם מצרים וירדן ומשלבים לוחמים ולוחמות תחת מסגרת אחת. הגדודים שייכים למערך הגנת הגבולות אשר הוקם בשנת 2017, אך רוב הגדודים היו קיימים לפני כן. טרם הקמת המערך היו מכונים הגדודים גדודי חי"ר מעורבים או "הגדודים המעורבים" (על אף שקיימים בצה"ל מספר גדודים אחרים המשלבים לוחמים ולוחמות). המערך כפוף לזרוע היבשה.
הקמת הגדודים החלה כחלק ממגמה בצה"ל להוציא את הלוחמים מהדרג הראשון ואת חיילי המילואים ממטלת השמירה על גבולות השלום עם ירדן ומצרים, הנחשבים שקטים יחסית. הדבר מאפשר לכוחות אלו לפעול בגזרות הנחשבות מורכבות יותר, לפנות יותר זמן לאימונים ולחסוך כסף על ידי צמצום השימוש בחיילי מילואים. גיוס נשים לתפקיד קרבי שעד אז בוצע על ידי גברים בלבד משמש כפתרון לבעיית כוח האדם. הנשים מחליפות את לוחמי המילואים, חיל התותחנים וחיל השריון שהיוו הכוח העיקרי בגבולות עד אז. לאחר הצלחת קרקל, הקמת שאר הגדודים החלה בעקבות עלייה של כ-50% במוטיבציה של בנות לשרת בתפקידי לוחמה.
מטרתם העיקרית של הגדודים היא ביטחון שוטף והגנה במרחב גבולות ישראל. הגדודים מוכשרים לפעול כגדודי חי"ר במצבי חירום ולהילחם בשטח האויב שבקרבת הגבולות.

ציוד

הלוחמים והלוחמות מצוידים ברובי סער מסוג M-16 מקוצר וקלעים ברובה סער מסוג M-4. בין השנים 2009 ל-2017 השתמשו לוחמי גדוד קרקל ברוס"ר מסוג תבור, בו משתמשים כוחות החי"ר הרגילים, אך הוחלט לחזור לM-16. בנוסף, ללוחמות פותחו אפודי לחימה וקסדות המתאימים לצורת גופן. בנוסף לרובי סער, מצוידים הלוחמים והלוחמות גם במקלעים מסוג נגב ומאג ורובי צלפים.
ההתניידות מתבצעת על רכבי שטח כגון סופה M-240, דוד, זאב, האמר וכו'.

סמלים

כל חיילי וחיילות הגדודים חובשים את הכומתה של מערך הגנת הגבולות, בצבע צהוב-חום מדברי, אשר החליפה את הכומתה הירוקה הבהירה של חטיבת הנח"ל, ששימשה את הגדודים עד הקמת המערך. הלוחמים והלוחמות נועלים נעליים אדומות ולכל גדוד יש סיכה ייחודית, ותג הלקוח מסמל החטיבות תחתן הם פועלים.
יולנד דה דרה

קורות חיים

יולנד הייתה בתם של רוברט הרביעי, רוזן דרו ושל ביאטריס דה מונפור. משפחתה של יולנד הייתה מצאצאיו של בית קאפה, אשר מלך בצרפת, ואביה היה אחד מצאצאיו של לואי השישי, מלך צרפת. סבתה מצד אימה של יולנד הייתה מארי דה בורבון, בת דודו של גי דה דמפייר, רוזן פלנדר.

נישואיה הראשונים

יולנד הייתה אשתו השנייה של אלכסנדר השלישי. אלכסנדר נישא לה לאחר מות בניו שנולדו לו ממרגרט מאנגליה, ולאחר מותה של מרגרט, על מנת שיוולד לו בן יורש. נישואי יולנד ואלכסנדר היו נישואים פוליטיים, שמטרתם לקרב בין סקוטלנד וצרפת מחד, ולהרחיק את סוקטלנד מהשפעת ממלכת אנגליה (מרגרט הייתה בתו של הנרי השלישי, מלך אנגליה) מאידך.
יולנד ואלכסנדר היו קשורים בקשרי משפחה - שניהם היו צאצאי בית קושי - משפחת אצולה בעלת השפעה רבה בצרפת. אלכסנדר ויולנד נישאו ב-15 באוקטובר 1285 במנזר ג'דבורג. 
אלכסנדר השלישי נפטר זמן קצר לאחר הנישואים, ב-18 במרץ 1286 בעת שרכב מאדינבורו לבקר את רעייתו ששהתה בקינגהורן. באותה זמן הייתה יולנד בהריון, ובכינוס הפרלמנט הסקוטי שנערך במנזר סקון ב-2 באפריל 1286 או ב-28 באפריל נבחרו עוצרים לשלוט עד להולדת הילד ולהגיעו לבגרות. יולנד הפילה את הילד, או, לפי מקורות אנגלים מאותה תקופה - כלל לא הייתה בהריון, או הייתה בהריון מדומה, ונכדתו של אלכסנדר השלישי, מרגרט, העלמה מסקוטלנד נבחרה כיורשת העצר.
לודוויג השישי, דוכס בוואריה

ביוגרפיה

לודוויג נולד ב-7 במאי 1328, ללודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולמרגרט השנייה, רוזנת אנו, בתם של וילם הראשון, רוזן אנו וז'אן מוולואה, רוזנת אנו. לודוויג נולד ברומא, שם שהו הוריו לכבוד הכתרת אביו כקיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובשל כך כונה לודוויג "הרומאי".
בשנת 1340 איחד אביו לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את דוכסות בוואריה מחדש, ובנוסף לזאת שלט עם אמו מרגרט השנייה, רוזנת אנו ברוזנויות אנו הולנד וזילנד. לאחר מות אביו בשנת 1347 שלטו לודוויג ואחיו בכל הנחלה במשותף, ובשנת 1349 חולקה בחוזה לנדסברגר דוכסות בוואריה מחדש בין האחים, לבוואריה העליונה ובוואריה התחתונה, ולודוויג יחד עם אחיו לודוויג החמישי, דוכס בוואריה ואוטו החמישי, דוכס בוואריה קיבלו את בוואריה העליונה. באותה שנה התחתן לודוויג עם קונגונדה מפולין, בתם של קז'ימייז' השלישי, מלך פולין ואלדונה מליטא.
בדצמבר 1351 קיבל לודוויג את מרקיזות ברנדנבורג מאחיו לודוויג החמישי, דוכס בוואריה, בתמורה לשליטתו בבוואריה העליונה לבדו. לודוויג נאלץ להתמודד עם וולדמאר המתחזה שטען לזכותו על ברנדנבורג, ואף נתמך על ידי קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, עד לשנת 1354 שבה אישר קרל הרביעי את שלטונו של לודוויג. בשנת 1356 העניק קרל הרביעי ללודוויג בבולת הזהב, את התואר נסיך בוחר.
בשנת 1357 מתה אשתו קונגונדה מפולין ללא ילדים, ולאחר מותה התחתן לודוויג עם אינגבורג ממקלנבורג-שוורין, בתם של אלברכט השני, דוכס מקלנבורג ואופמיה משוודיה, אך גם ממנה לא היו לו ילדים.
בשנת 1364 הבטיחו לודוויג ואחיו אוטו החמישי, דוכס בוואריה את נסיכות הבוחר מברנדנבורג לקרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, כנקמה על כך שאחיהם שטפן השני, דוכס בוואריה נלחם בהם.
ב-17 במאי 1365 מת לודוויג השישי בברלין, ואחיו אוטו החמישי, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו.
תורוואלד לאמרס

חייו

לאמרס נולד במודום והופיע לראשונה על במה באוסלו, בשנת 1873. הוא ייסד את המקהלה המוכרת בשם "קורפורנינגן" בשנת 1879 וניצח עליה עד 1909. בסביבות 1900, נחשב לאמרס לזמר החשוב ביותר בנורווגיה. בין יצירותיו השירים "Gamle Norig" ו- "Der ligger et land".
לאמרס היה גיסה של הזמרת אוה ננסן, אשתו של חוקר הקוטב פריטיוף ננסן.
אביבה מרקס

ביוגרפיה

מרקס נולדה, גדלה והתחנכה בלונדון שבבריטניה. היא בת למשפחה ירושלמית ותיקה, בתו של רב. גדלה בבית יהודי דתי בבלומסברי שבמרכז לונדון.
בנעוריה הייתה לחברת "השומר הצעיר", ובגיל 16 הגיעה לישראל כמתנדבת בקיבוץ ולאחר מכן גם התגייסה לצה"ל והייתה בצוות הראשון של להקת פיקוד הצפון.
לאחר שחרורה מהצבא שבה לאנגליה ולמדה משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון.
היא שיחקה בלונדון בתיאטרון ובטלוויזיה וכן הופיעה בתיאטרונים בארצות הברית, קנדה ודרום אפריקה. ב-1962 הגיעה ארצה ושיחקה בתיאטרון הקאמרי בהצגות: "הזמנה לארמון", "גלילאו" ו"פונדק הרוחות".
ב-1967, מיד לאחר מלחמת ששת הימים, עלתה לישראל לצמיתות. שיחקה בתיאטרון הקאמרי, הבימה בית ליסין, תיאטרון הספרייה ועוד.
בהבימה שיחקה בהצגות: "הביתה הביתה", "על קלות דעת וצביעות", "הצוענים של יפו", "רק אתמול", "צ'כוב צ'כובה", "מכתבים מוונציה" ועוד.
ב-1966 הוציאה תקליט של שירים בעברית "נשיקות מתוקות מיין".
ב-1975 הנחתה בבית הנשיא טקס הצגת ציורי ילדים בנושא שלום.
ב-1977 זכתה באיטליה בתחרות "האישה האידיאלית". 
בשנת 1979 פוטרה מ"הבימה", והופיעה בשתי הצגות יחיד באנגלית: "אור מופלא" (A Lovely Light), מסכת על פי שיריה של עדנה סנט וינסנט מיליי מאת דורותי סטיקני , ו"לשוב הביתה". היא הופיעה איתן בישראל, ארצות הברית, קנדה ודרום אפריקה.
הופיעה בסרטים ובתוכניות טלוויזיה: ששים שעות לסואץ (1967), המטרה טיראן (1968), בלומפילד (1971), הבלש האמיץ שוורץ (1973), גן עדן (1982) ועוד. שיחקה בעונה השנייה של "סברי מרנן" (2013).
אביבה מרקס הייתה נשואה לאל"ם פנחס נוי (אלוש), בעל עיטור הגבורה, עד למותו ב-2016.
אלכס וסרמן

ביוגרפיה

אלכס וסרמן למד הלחנה באקדמיה ע"ש רובין בתל אביב עם פרופ' אבל ארליך ולימודי צ'לו עם צבי הראל.
בתום לימודיו נסע להשתלם בניו יורק, סיים את לימודי התואר השני במנס קולג', שם למד הלחנה, צ'לו וניצוח עם דייוויד לואוב, פיטר ויילי, ומיכאל צ'רי, ולאחר מכן המשיך בלימודי הדוקטורט בבית הספר ג'וליארד. בזמן לימודיו בג'וליארד זכה במלגות ע"ש הנרי מנסיני ואלברט שזימראי, מלגת לימודים מטעם אוניברסיטת ייל ומלגת השתתפות בפסטיבל המוזיקה של אספן.
יצירותיו הוזמנו ובוצעו על ידי מיטב המבצעים בישראל, אירופה וארצות הברית, בהם רביעיית אביב, הוויולנית רבקה גולני, הצ'לן מרק ג'ונסון (רביעיית ורמיר), הצ'לן תום קריינס (שלישיית פיבודי), מקהלת האיחוד, מקהלת האקדמיה, אנסמבל סירנות, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, התזמורת הפילהרמונית OPOLE שבפולין ואחרים.
כמו כן, בוצעו יצירותיו בקונצרטים קאמריים, ברדיו ובפסטיבלי מוזיקה שונים. בהם: אספן, נורפוק, הביאנלה למוזיקה עכשווית 2000, 2002, חג המוזיקה הישראלית, מוזיקה נובה, פסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון, פסטיבל "צלילים במדבר", פסטיבל "קונטמפו", פסטיבל AIMS בספרד, קול המוסיקה וWQXR.
אלכס וסרמן ניצח על תזמורות נודעות. בשנת 1998 יסד את "האגודה למוזיקה קאמרית ת"א", ומאז הוא משמש כמנהלה המוזיקלי, כמו כן, הוא מלמד ניצוח וקומפוזיציה בבית ספר "רימון", ומנהל את המרכז החדש למוזיקה ברמת גן.
הופכי כפלי מודולרי

הופכי כפל מודולרי הוא מושג במתמטיקה  ובפרט בחשבון מודולרי.
באופן כללי, הופכי של מספר  הוא מספר  כך שמתקיים שמכפלת שני המספרים היא 1: . למשל, עבור מספרים רציונליים ההופכי של  הוא .
כאשר עוסקים בחשבון מודולרי, שבו החשבון מתבצע עם מספרים שלמים בלבד, עדיין קיים מושג ההופכי, אך הוא שונה מעט. ההגדרה הבסיסית נותרת זהה:  הם הופכיים אם , כאשר הפעם הכפל הוא מודולרי.
על פי ההגדרה הפורמלית, a,b הם הופכיים כפליים מודולרים מודולו n, אם . לדוגמה, מודולו 9, ההופכי הכפלי של 2 הוא 5, מכיוון ש: . על כן ניתן להגיד ש:
. אפשר לבדוק ולהיווכח שאכן 5 הוא ההופכי של 2 בדוגמה זו, כלומר אחרי שנבצע פעולה והיפוכה נקבל בחזרה 3. מתקיים:
ל-a יש הופכי מודולו n אם ורק אם a ו-n זרים. זאת מכיוון שחוג המספרים השלמים הוא תחום ראשי, עבור כל שני מספרים זרים a ו-n אפשר למצוא מספרים שלמים u ו-v כך ש- . ניתן למצוא הופכי כפלי מודולרי באמצעות גרסה מורחבת של האלגוריתם האוקלידי. ההופכי של איבר בחבורת אוילר הוא ההופכי הכפלי המודולרי שלו.
בהופכי כפלי מודולרי משתמשים בפתרון קונגרואנציות (משוואת מודולריות), ובתחום ההצפנה, ביצירת מפתחות RSA.
קטיה זמולוצ'יקובה

תחילת הדרך

מקקוק נולד במרלבורו, מסצ'וסטס. יש לו אח גדול ואחות קטנה. מקוק ומשפחתו איריים והוא היה חונך קתולי. לאחר שסיים תיכון ב-2001 למד במכללה לאומנות ועיצוב של מסצ'וסטס שם היה הראשון להתעניין באומנות דראג. מקקוק יצר את דמות הדראג שלו, קטיה, ב-2006 באמצעות שילוב של שמות רוסיים ושמה של המתעלמת האהובה עליו, אלנה זמולוצ'יקובה. הוא עוסק בעצמו בהתעמלות ומשלב זאת במופעיו. במהלך השתתפותו במירוץ לדראג אמר שהדראג שלו מבוסס על מורה מתקופת הלימודים שלו בקולג' אשר "מעולם לא עזבה את הבית ללא פנים מלאות באיפור ועקבים 15 ס"מ". מקוק אינו רוסי, ולקח שיעורי רוסית בנוסף לאימוני מבטא.
כקטיה, אירח מופע חודשי ב"ז'אק קברט" ונהיה ממלכות הדראג המובילות בבוסטון.

המירוץ לדראג של רופול

קטיה ניסתה להתקבל ארבע פעמים למרוץ לדראג של רופול לפני שהוכרזה כאחת מהמשתתפות בעונה השביעית של הסדרה. היא ניצחה בשני אתגרים וסיימה במקום החמישי. ההחלטה להדיח אותה הייתה שנויה במחלוקת, בעקבות הפופולריות הרבה שלה בקרב הצופים. לבסוף היא נבחרה לחביבת הקהל (Miss Congeniality) של עונה זו. ב-17 ביוני 2016 הוכרז כי קטיה תחזור לעונה השנייה של המירוץ לדראג: אולסטארס. היא הגיעה לגמר יחד עם דיטוקס ומנצחת העונה, אלסקה ת'אנדרפאק.

פרויקטים נוספים

יחד עם טריקסי מאטל, היא הנחתה את סדרת הרשת "UNHhhh". בעקבות ההצלחה, קיבלו השתיים מנחות את התוכנית "המופע של טריקסי וקטיה" שעלתה לשידור ב-נובמבר 2017 בוויסלנד.
ב-2018 לקחה חלק בסרט "הוריקן ביאנקה:מרוסיה בשנאה" בכיכובה של מלכת הדראג מנצחת העונה השישית של המירוץ לדראג, ביאנקה דל ריו.

חיים אישיים

בינואר 2018, הודיע מקקוק על הפסקה זמנית מדראג בשל בעיות בריאות נפשיות, וסיבוב ההופעות הקומי שלו "הצילו, אני גוסס" ("Help Me, I'm Dying") נדחה לאביב 2019. במרץ הודיע שישנה את שם המופע. כמו כן שיתף בפודקסט שהוא מנחה שותף בו כי השתמש במתאמפטמין ולכן סבל מהתקף. הוא שב לבית משפחתו במסצ'וסטס לפני שנכנס למכון גמילה באריזונה.
דוד כהן (קצין)

ביוגרפיה

עם גיוסו לצה"ל, ב-1959, שובץ בחטיבת גולני. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בתום הקורס שימש מפקד מחלקה ובהמשך שימש מפקד פלוגה בגדוד 12 (ברק). בשנת 1965 מונה למפקד סיירת גולני, בין היתר בפעולות התגמול. לאחר מכן שימש כמדריך בבה"ד 1. במלחמת ששת הימים הצטרף לכוח הסיירת ולחם בין היתר בקרב תל פאחר.
לאחר מכן שימש כמפקד גדוד 51 של חטיבת גולני במלחמת ההתשה. בדצמבר 1969 פיקד על פשיטה גדודית כנגד יעדי מחבלים בג'בל רוס ובדצמבר 1970 הוביל פשיטה גדודית על הכפר יעטר שבלבנון. במלחמת יום הכיפורים לקח חלק במבצע דוידקה. בתום המלחמה קיבל את הפיקוד על מחוז מירון בגבול לבנון מהר דב מערבה, ובמסגרת תפקידו פיקד על הכוחות שהרגו את המחבלים שביצעו את הפיגוע בקריית שמונה. לאחר מכן פיקד על חטיבת כרמלי. בשנים 1982-1980 פיקד על אוגדת יהודה.
משרה

משרה היא עבודה שמבחינת היקף משימותיה נועדה לאיוש על ידי עובד אחד. כלל המשרות שהוקצו ליחידה ארגונית מסוימת הוא התקן של יחידה זו. משרה מתאפיינת במקצוע של המשרה ובשיבוץ הספציפי בארגון. המשרה של מזכירת מנכ"ל, למשל, היא משרה שהמקצוע הנדרש בה הוא מזכירה, והשיבוץ הספציפי הוא בלשכת המנכ"ל. 
בתקן של יחידה ארגונית מוגדרות לעיתים משרות זהות אחדות. בסניף בנק, למשל, ניתן למצוא 10 משרות של טלר. 
משרה מלאה היא משרה שהעובד המועסק בה עובד את מכסת השעות המוגדרות כהיקף עבודה מלא באותו מקום עבודה. לפי חוק שעות עבודה ומנוחה, בישראל משרה מלאה לא תעלה על 42 שעות עבודה בשבוע. היקף שעות העבודה במשרה מלאה גבוה בישראל בהשוואה בינלאומית. משרה חלקית היא משרה שהעובד המועסק בה עובד פחות ממכסת השעות המוגדרות כהיקף עבודה מלא באותו מקום עבודה.
טקס נישואי הים

טקס נישואי הים (באיטלקית: Sposalizio del Mare, נקרא גם טקס הנישואים האדריאטי) הוא טקס עתיק ששימש לסמל את שלטונה הימי של רפובליקת ונציה, השוכנת לחופו של הים האדריאטי.
הטקס נוצר כנראה על ידי הדוג'ה פייטרו אורסאולו השני, דוכס ונציה, בסביבות שנת 1000 לספירה.
בתקופת כהונתו של אורסאולו החלה התפשטות רפובליקת ונציה לכיוון מזרח, שנמשכה ב-500 השנים הבאות. בתקופתו הובטח הסחר הימי הוונציאני בים האדריאטי על ידי כיבוש פאגאניה והערים לאסטוו, קורצ'ולה ודוברובניק (ובכך הופסק הנוהג לפיו ונציה שילמה מס לפאגאניה), כיבוש שאירע בשנת 998 בעקבות מתקפת שודדי ים שאירעה שנה קודם. בתום הכיבוש החל אורסאולו לקרוא לעצמו "דוכס הדלמטים" (Dux Dalmatianorum). 
בעקבות הניצחון, ב-9 במאי 1000, נקבע פסטיבל שנתי ונציאני - חג העלייה - (Festa della Sensa) (על פי התאריך שבו אירע הניצחון). במסגרת פסטיבל זה הפליגו הדוג'ה והבישוף של ונציה אל מעבר ללידו של ונציה, ערכו את "טקס נישואי הים" וברכו את מי הים: "לעצמנו ולכל אלה השטים בים - שיהיה שקט ורגוע". הבישוף של ונציה היזה מים קדושים על הנוכחים בטקס. יתרת המים הקדושים הייתה נשפכת אל הים, תוך חזרה על הפסוק: "תְּחַטְּאֵנִי בְאֵזוֹב וְאֶטְהָר" (תהילים, נ"א, ט').
בשנת 1177, בתמורה לעזרתה של וונציה במאבק הכנסייה באימפריה הרומית הקדושה, הכניס האפיפיור אלכסנדר השלישי נופך סקרמנטי לטקס, כאשר הסיר את הטבעת מאצבעו ונתן אותה לדוג'ה בבקשה שיזרוק אותה לים, כסמל לחתונה עם הים. זריקת הטבעת לים מתקיימת בכל שנה, עם אמירת הפסוק: "אנו מתחתנים איתך, הים, כסימן לאמת ושליטה נצחית" (באיטלקית: "Desponsamus te, mare, in signum veri perpetuique domini"), להכרזה כי ונציה והים חד הם. 
למרות סיום מעמדו של הדוג'ה, הטקס מתקיים עד היום, כשהוא מבוצע על ידי ראש העיר ונציה.
גרסה של הטקס מוזכרת בספר "עיר המסכות" שבסדרת "סטרוגנזה" מאת מרי הופמן.
סאקין קיסיז

סאקין קיסיז (בכורדית: Sakîne Cansiz; ‏ 1958 - 9 בינואר 2013) הייתה אקטיביסטית כורדית ואחת המייסדות של מפלגת הפועלים של כורדיסטן (ה-PKK). בינואר 2013 נרצחה יחד עם זוג פעילות נוספות ב-PKK בפריז.

חייה המוקדמים

סאקין קיסיז נולדה בשנת 1958 בעיר טונצלי שבמזרח טורקיה למשפחה אלווית. כבר בתחילת שנות ה-70 היא החלה לקחת חלק בפעילות מהפכנית כורדית, דבר שלא התקבל יפה בידי משפחתה. לאחר מכן עברה להתגורר באנקרה, שם הכירה את עבדוללה אג'לאן. בראיון מאוחר יותר היא אמרה לגבי אותה התקופה: "במובן מסוים, נטשתי את משפחתי. לא קיבלתי את הלחץ שלהם, והתעקשתי להיות מהפכנית. כך עזבתי לאנקרה, בסודיות".

פעילותה

סאקין קיסיז הייתה אחת המייסדות של ה-PKK, והאישה הראשונה שהייתה חברה בארגון. בפגישת הייסוד של ה-PKK שהתרחשה בסוף שנת 1978, ובה השתתפו 22 אנשים, היא ייצגה את העיר אלאזיג. סאקין קיסיז הייתה אחת מ-2 הנשים היחידות בפגישה זו.
בשנת 1979, קצת אחרי שסיימה את לימודיה בבית הספר התיכון, נעצרה סאקין קיסיז בעקבות פעילותה ונשלחה לכלא בדיארבקיר ומשם המשיכה להנהיג את תנועת הפועלים הכורדית. היא עונתה בכלא, שוחררה, חזרה לפעול ב-PKK תחת השם הבדוי "שרה", ונעצרה בשנית אחרי ההפיכה הצבאית בטורקיה בשנת 1980.
סאקין קיסיז שוחררה מהכלא הטורקי בשנת 1991, לאחר מכן התגוררה במחנות של ה-PKK בבקאע בלבנון, ובהמשך בצפון עיראק, שם הצטרפה למאבק החמוש של ה-PKK תחת פיקודו של אוסמאן אג'לאן. באותה תקופה, היא אף אירגנה ועמדה בראשן של חוליות נשיות של ה-PKK. באמצע שנות ה-90 היא עברה לאירופה בשליחותו של מוראט קראילאן כדי לפקד על הענף האירופאי של ה-PKK, ועל עניינו האזרחיים, בתחילה בגרמניה ולאחר מכן בצרפת. 
לפי העיתון הטורקי הורייט, העברתה של סאקין קיסיז לאירופה נבעה מהתנגדותה להוצאתו להורג של אחד מחברי ה-PKK, וחילוקי הדעות שיצרו עם מספר פעילים בכירים ב-PKK. בנוסף, הסתכסכה עם זובייר ילמז, מי שהיה למנהיג הפיננסי של ה-PKK, לאחר שזה הטריד אותה מינית. בשנת 1998, העניקה לה ממשלת צרפת מקלט מדיני.

מותה

ב-10 בינואר 2013 סאקין קיסיז נמצאה ירויה ללא רוח חיים יחד עם 2 פעילות כורדיות נוספות (פידאן דואן וליילה סוילמז) במרכז הכורדי בפריז.
בזמן שהתרחשו הרציחות, הייתה הממשלה הטורקית בעיצומו של משא ומתן עם ה-PKK. פעילים רבים ב-PKK האשימו ברציחות גורמים בממשלה הטורקית, שלטענתם ניסו לחבל במשא ומתן.
הארכיבישופות הקתולית של מלטה

הארכיבישופות הקתולית של מלטה (באנגלית: Roman Catholic Archdiocese of Malta) היא הארכיבישופות (או הארכידיוקסיה) הקתולית במלטה. עד 1 בינואר 1944 היה מעמדה של מלטה כשל דיוקסיה, אך אז היא הועלתה בדרגה והוענק לה מעמד של ארכיבישופות. בתפקיד הקתדרה של מלטה נושאת קתדרלת פאולוס הקדוש במדינה, יחד עם קון-קתדרלת יוחנן הקדוש בבירה ולטה, שנוספה לה מכוח צו של הוותיקן בשנת 1816. לארכיבישופות של מלטה כפופה רק דיוקסיה אחת האחראית על האיים גוזו וקומינו, והקתדרה שלה בקתדרלת עליית הבתולה בוויקטוריה. דיוקסיית גוזו וקומינו הופרדה מזו של מלטה והוקמה ב-16 בספטמבר 1864. מאז 2006 ניצב הארכיבישוף פאול קרמונה (Paul Cremona) בראשותה של הארכיבישופות, ומקום מושבו בעיר פלוריאנה.

היסטוריה כנסייתית

בוא הנצרות למלטה מיוחס לפאולוס הקדוש, אשר, על פי המסורת, ספינתו נטרפה לחופי האי סמוך איי סנט פול בשנת 60 לערך. פאולוס ניצר את פובליוס הקדוש, הנחשב לבישוף הראשון של מלטה. פובליוס הנהיג את הכנסייה המקומית משך 30 שנים, ובשנת 90 לספירה, עבר לאתונה, שם מסר את נפשו בשל אמונתו. חלק מהבישופים שהנהיגו את הכנסייה המקומית תועדו כמשתתפים במספר ועידות אקומניות, דוגמת ועידת כלקדון בשנת 451, בוועידות כנסייתיות אחרות ובמקורות אחרים. הבישוף היווני מילאס היה מנוע מלשוב למלטה מוועידה בה השתתף בשנת 868 בשל כיבוש האיים בידי המוסלמים, שאף לכדו ואסרו אותו סמוך לאחר מכן בפלרמו שבסיציליה. לא השתמר מידע על יורשיו של מילאס ולא ידוע אם מונה מנהיג רשמי לקהילה הנוצרית של מלטה בעת הכיבוש המוסלמי. לאחר הכיבוש הנורמני של האיים ב-1127, המשרה חודשה. רוב הבישופים שנשאו בה היו סיציליאנים, אך מאז 1808 כולם היו מקומיים בני מלטה.

הארכיבישופות כיום

האכיבישופות נחלקת ל-64 רבעים כנסייתיים באי מלטה ו-15 נוספים באי גוזו, ובסך הכל ישנן 359 קתדרלות, כנסיות וקפלות ברחבי המדינה, ששטחה 316 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 413,609 נפש בלבד (2009). גם יחס מספרם של אנשי הכנסייה לתושבים הוא הגבוה בעולם. הכנסיות, גם אלה השוכנות בכפרים הקטנים, מעוצבות ומעוטרות בעושר ובקפידה. בנוסף פעילים במלטה 34 מסדרים נזיריים ואחרים הסרים למרותו של האפיפיור.
מעמדה של הנצרות הקתולית במדינה רם. 98% מתושבי המדינה הם קתולים, והיתר בני כנסיות אחרות, בעיקר פרוטסטנטים (ראו קתדרלת פאולוס הקדוש האנגליקנית). מתוך כ-3,000 המוסלמים המתגוררים במדינה, רק רבע הם אזרחיה. חוקת מלטה קובעת כי הנצרות הקתולית היא דת המדינה (סעיף 2(1)), כי לסמכות הכנסייתית זכות וחובה להנחות בדבר נכונותם של עקרונות דתיים (סעיף 2(2)) וכי חינוך קתולי דתי ילמד בכל בתי הספר הציבוריים כמקצוע חובה (סעיף 2(3))‏. הפלות מלאכותיות אסורות במלטה לחלוטין, גם כאשר בריאותם של האם או הוולד נמצאת בסכנה, וגירושין אינם חוקיים. עריכת טקסי נישואין מסורה בידיה של הכנסייה הקתולית, ולכן נישואין בין בני דתות שונות מתאפשרים רק באישורו ובעריכתו של נציגה המוסמך. הכנסייה והדת ממלאים תפקיד מרכזי בחיי היום היום, וחתונות, טקסי טבילה והלוויות נערכים בכנסיות בלבד. מאפיין נוסף של חיי הדת והקהילה במדינה הוא ה"פסטה" (Festa, רבים Festi), חגיגה עממית-דתית הנערכת בקהילות השונות ביומו של הקדוש המגן שלהן ובחגים נוצריים אחרים. אירועי הפסטה התופסים מקום חשוב בחיי התושבים. הם נמשכים חמישה ימים ושיאם בתהלוכה שבה נישאים פסלו של הקדוש ודגם של הכנסייה המקומית.
ואם פרידה

קופנגן

יצא לאור ב-25 באפריל 2015, כסינגל השביעי והאחרון מתוך האלבום. בסמוך לכך, הועלה לערוצה של דיקלה אודיו מלא המכיל בתוכו את השיר. את השיר הלחינה דיקלה ביחד עם שרית חדד ועידו אוחיון, והוא נכתב על ידה בלבד.