google/wiki40b huggingface dataset:
ועדת המוסדות לענייני ירושלים

ועדת המוסדות לענייני ירושלים (הייתה ידועה גם בשם המקוצר "ועדת ירושלים") הייתה ועדה, שהוקמה בראשית השלב הראשון של מלחמת העצמאות, כאשר ערביי ארץ ישראל פתחו בהתקפה על היישוב.  הוועדה ניהלה את  העניינים האזרחיים של ירושלים ותושביה היהודים עד סמוך להכרזת העצמאות ופתיחת השלב השני של המלחמה, עם פלישת צבאות ערב.

הרקע

ב-30 בנובמבר 1947, למחרת החלטת האו"ם על תוכנית החלוקה, פתחו ערביי ארץ ישראל בהתקפה על היישוב. המהלך החל בהתקפה על אוטובוס 2094, שבה נהרגו חמישה נוסעים יהודים, ובהמשך בהתקפות על דרכי התחבורה, על יישובים מבודדים ועל תושבים יהודים בערים המעורבות. בזאת נפתח השלב הראשון של מלחמת העצמאות אשר נמשך עד להכרזת העצמאות ופלישת צבאות ערב. 
ב-2 בדצמבר התפוררה עיריית ירושלים המעורבת. החברים היהודים בעירייה התארגנו באופן עצמאי לשם טיפול בבעיות של העיר ותושביה היהודים, בתחום האספקה והתחבורה. ועד הקהילה של ירושלים התקשה לעמוד במשימה ועל כן הסוכנות היהודית, בשיתוף עם הוועד הלאומי, הקימו ב-22 בדצמבר שתי ועדות לעניין ירושלים. הוועדה הראשונה נועדה לתכנן את עתידה של ירושלים היהודית במסגרת משטר בינלאומי, שאמור היה לנהוג בירושלים בהתאם להחלטת החלוקה. על הוועדה השנייה, שנקראה "ועדת המוסדות לענייני ירושלים", הוטל לנהל את ענייני העיר. הוועדה מנתה שבעה חברים מאישי ירושלים מכל החוגים. ליושב ראש הוועדה מונה דב יוסף.

פעולות הוועדה

משכנה של הוועדה היה בבניין סנסור בהצטלבות של רחוב יפו עם רחוב בן יהודה, ליד כיכר ציון במרכז העיר. הוועדה טיפלה בקיום השירותים הציבוריים, באספקת מזון, מים ושירותים רפואיים ובמניעת ספסרות. הוועדה טיפלה גם בפליטי שכונות הספר, הסמוכות לאזורים הערביים של ירושלים, שנסו למרכז העיר. כמו כן פיקחה הוועדה על הסדר וביטחון הציבור והרכוש בעזרת משמר העם, שהיה יחידת מתנדבים שנועדה לשמור על הסדר בערים הגדולות, בהן ירושלים, חיפה, תל אביב וצפת. בין היתר מנעו אנשי משמר העם, במחסומי היציאה מן העיר, בריחה של תושבים מירושלים.
הוועדה פעלה עד ל-21 באפריל 1948, לקראת מועד הכרזת העצמאות ואז הוקמה רשות מרכזית לשעת חירום בירושלים, שנקראה גם היא "ועדת ירושלים", אשר ניהלה את העיר בתקופת הקרבות והמצור ודאגה, בין היתר, לשיכונם של כ-1,500 פליטי הרובע היהודי של העיר העתיקה בדירות בשכונת קטמון (הישנה) שנעזבה על ידי תושביה הערבים, ועדה זו פעלה עד ל-3 באוגוסט 1948, אז הוטל שלטון צבאי על העיר ודב יוסף נתמנה למושל הצבאי של ירושלים.
פיוס השישי

ראשית ימיו ובחירתו

נולד בצ'זנה למשפחת אצולה. למד בקולג' ישועי ובאוניברסיטת פרארה. מונה לקרדינל ב-1773.
הקונקלווה שהתכנסה מיד עם מות קודמו, קלמנס הארבעה עשר באוקטובר 1774, נמשכה כחמישה חודשים (134 ימים, בהם נערכו 256 הצבעות) במהלכם לא יכלו הקרדינלים למצוא מועמד מוסכם. הקרדינלים נחלקו ביו סיעה בהנהגת האצולה הרומאית הוותיקה, שתמכה בקרדינל ממשפחת קולונה ובישועים (ה-Zelanti) כנגד סיעה שהתנגדה לישועים ברוח שהנהיג האפיפיור הקודם, שנחלקה בעצמה בין נציגי מלכי אירופה השונים. כך תמכה אוסטריה בקרדינל ויסקונטי, נונציו לשעבר בווינה וספרד, פורטוגל וצרפת תמכו בקרדינלים אחרים. רק בסוף 1774 הועלה שמו של בראסקי כמועמד אפשרי מוסכם, אך הוא זכה לרוב הדרוש רק ב-15 בפברואר 1775.

כהונתו

בשנת 1781 פעל בנחישות נגד האבסולוטיזם הנאור של הקיסר יוזף השני (היוזפיניזם). בשנת 1782 אף ביקר בווינה מתוך ניסיון כושל להניא את הקיסר ממדיניותו החדשה. לפי האנקדוטה, הקיסר לא נישק את ידו אלא לחץ אותה.
ב-1796 פלשו הצרפתים בפיקודו של נפוליאון לאיטליה, ובחורף 1797 נאלץ פיוס השישי לחתום על שלום טולנטינו. בהסכם זה ויתר האפיפיור על השטחים בדרום צרפת, ועל פרארה, בולוניה ורומאניה שסופחו לרפובליקה הציסאלפינית שתחת חסותה של צרפת וכמו כן התחייב לתשלום פיצויי מלחמה. ב-1798 כבש הגנרל הצרפתי ברתיה (Berthier) בשליחות נפוליאון את רומא וצרף את השטחים שנותרו בשליטת מדינת האפיפיור לרפובליקה הרומית. האפיפיור פיוס השישי, שלא הסכים לוותר על ריבונותו על שטחים אלה, נלקח כאסיר לואלנס בצרפת ומת שם ב-29 באוגוסט 1799.
בשנת 1797 כונן את היחסים בין הכס הקדוש לבין ארצות הברית.
בקונקלווה שהתכנסה כעבור שנה, בשנת 1800, נבחר במקומו הרוזן לואיג'י ברנאבה קיאראמונטי, שנודע כאפיפיור פיוס השביעי.
פניני הלכה

מאפייני הסדרה

הספרים מחולקים לפרקים וכל פרק מחולק לחלקים המכונים "הלכות".
עם כל הלכה מובא גם הרקע הרוחני שלה. בתחילת כל נושא מופיעות מספר "הלכות" בהן מוסבר הרעיון של ההלכות לפי פסוקי התנ"ך, האגדה, המדרש, כתבי החסידות ועוד. לאחר ההקדמה מופיעות שאר ההלכות כחלק מתוך הרעיון השלם.
הסדרה מביאה את רוב מסורות הפסיקה והמנהגים של האשכנזים, הספרדים והתימנים, זאת בשונה מרוב ספרי ההלכה המתמקדים בדרך כלל במנהגי עדה אחת. הספרים כתובים בלשון בהירה ומודרנית ומתמקדים בשאלות מעשיות.
לסדרה ניתנו הסכמות של הרבנים אברהם אלקנה כהנא שפירא, שלמה גורן, מרדכי אליהו, שאול ישראלי, זלמן ברוך מלמד, אליהו בקשי דורון, מאיר מאזוז, דב ליאור, ונחום אליעזר רבינוביץ.
חצי מיליון כרכים מהסדרה הודפסו בכמה מהדורות. המהדורה הרגילה היא בכריכה קשה ובכל כרך כשלוש מאות עמודים בממוצע. קיימת גם מהדורת כיס בכריכה רכה ומהדורה לתלמידי חטיבות ביניים שהספר נלמד בהן.
חלקים מן הסדרה תורגמו לאנגלית, צרפתית,​ ספרדית ורוסית.
משרד החינוך אישר לאולפנות רעיה, טל רעיה, עפרה ולהב"ה להיבחן לבגרות בהלכה על פי סדרת פניני הלכה. לצורך כך הוכנו מקראות מתוך הסדרה. למעלה ממאה מוסדות נוספים לומדים את הסדרה שלא עבור בחינות הבגרות.
על הסדרה קיבל הרב אליעזר מלמד בשנת ה'תשע"ג את 'פרס היצירה היהודית' על שם הרב צבי יהודה הכהן קוק מאת 'הקתדרה לתורה ולחכמה' בגבעת שמואל, ובשנת ה'תשע"ט את פרס כץ ליישום ההלכה בחיים המודרניים.

שמחת הבית וברכתו

שמחת הבית וברכתו (תשע"ד) עוסק ביחסי אישות, במצוות פרו ורבו, בשמירת הברית, בהפסקת הריון, בהתמודדות עם עקרות ובאיסור סירוס. הספר זמין לקריאה חינם במהדורה מקוונת לצד ספרי פניני הלכה, אולם מתוך הגישה שלעיסוק וללימוד ביחסי אישות ראויה צניעות חלקים מהמהדורה המקוונת דורשים הזנת קוד שיש לפנות להוצאה כדי לקבלו.

ספרי ההרחבות ועוד

ספרי ההרחבות לסדרה מביאים את סיכומי רוב הסוגיות הנידונות בפניני הלכה ואת הדעות השונות בסוגיות אלו. הספרים נכתבים בידי הרב מאור קיים, ר"מ בישיבת הר ברכה.
עד היום נכתבו ספרי הרחבות לכרכים על ברכות, שבת, ימים נוראים, סוכות ומועדים וכן על שמחת הבית וברכתו.נכתבו גם 'הרחבות' שטרם ראו אור בספר והן מצויות באתר האינטרנט של הסדרה.
בתחילת שנת התשע"ז יצא לאור הכרך הראשון בסדרת 'פניני הלכה לילדים' המעובדת כקומיקס ומשולבת עם סיפורים. עד כה יצאו בסדרה זו שני כרכים בנושא ברכות ושבת.
לסדרה יש גם יישום (אפליקציה) עבור טלפונים ניידים.
דווקא (כתב עת ישראלי)

"דווקא"  הוא כתב עת המוקדש ל"ארץ יידיש ותרבותה". גיליון ראשון של כתב העת הופיע ביולי 2006. השם מרמז על כתב העת דווקא שראה אור בארגנטינה בשנים 1982-1949.
"דווקא" הוא כתב עת בעברית על תרבות היידיש. העורך הוא בני מר, עורכת המשנה היא חנה עמית, ולידם פועלת מערכת, שבה חברים: דוד אסף, חיים באר, אברהם נוברשטרן ואבנר הולצמן.
"דווקא" יוצא לאור על ידי "בית שלום עליכם", בשיתוף עם המכון לחקר תולדות יהודי פולין, שבאוניברסיטת תל אביב. כתב העת אמור לצאת לאור פעמיים בשנה, והנושאים שלו יהיו, בין השאר,  הקשרים בין העברית ליידיש. כל גיליון יהיה מוקדש לנושא מיוחד, נושא הגיליון הראשון הוא "מסעות".
המאמרים התרגומים והפרסומים בכתב העת, יהיו מלווים בביוגרפיות קצרות של מחבריהם, שיסייעו לקוראים להכיר, או להיזכר, ביוצרי תרבות היידיש.
מתוך הפתיח לגיליון הראשון:
למה "דווקא"? מפני שהמלה הזאת מספרת בקיצור את סיפור היחסים בין היידיש לעברית. שתי הלשונות הקרובות, שחיו לעתים באחווה ולעתים במריבה. במקורה הארמי הורתה המלה (דווקא) שצריך לדייק בדבר מה; אבל היידיש טענה אותה (את המלה) במשמעות השימושית, המוכרת לנו כיום, של "כך ולא אחרת", או "לעשות דווקא".
הגיליון השני של "דווקא", בעריכתם של בני מר וחנה עמית, יצא בינואר 2007. בגיליון באים, בין השאר, דבריהם של נורית אורחן, על סופרות יידיש, שירים משל אברהם סוצקבר, רבקה בסמן בן-חיים, אליעזר שטיינברג, פרופ' דוד אסף, ומאמרה של הזמרת חוה אלברשטיין, על שירי ערש בלשון יידיש.
אילנה רוזן

ביוגרפיה

רוזן נולדה ב-1962 בירושלים. השלימה תואר ראשון בספרות אנגלית ובתולדות התיאטרון באוניברסיטה העברית (1985) והמשיכה לתואר שני (1988) ותואר שלישי (1994) בספרות עברית באותה אוניברסיטה. ב-1997 הצטרפה כמרצה במחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ב-2002 קודמה לדרגת מרצה בכירה, ב-2010 הועלתה לדרגת פרופסור חבר וב-2017 קודמה לדרגת פרופסור מן המניין.
מחקריה עוסקים בזיכרון השואה של יהודים מהונגריה, בתרבות יהודית מרכז אירופית בין שתי מלחמות העולם, בעלייה והתיישבות בדרום הארץ ובסיפורת של יוצאי מצרים בישראל. במחקריה בוחנת רוזן סוגות תיעודיות, כגון סיפורי חיים, ספרי זיכרונות וסוגות עממיות כדוגמת סיפורת אישית ופתגם.
הר לוגן

הטיפוס על ההר

הראשון שהעפיל לפסגת ההר היה א. ה. מקארתי (A.H. MacCarthy) בשנת 1925.

מקור השם

ההר נקרא על שם סיר ויליאם אדמונד לוגן, גאולוג קנדי ומייסד המכון הגאולוגי של קנדה (GSC).
קרחון לוגן הסמוך נקרא על שמו של הר לוגן.

שינוי שמו של ההר

בעקבות מותו של ראש ממשלת קנדה לשעבר, פייר אליוט טרודו, ראש הממשלה ג'אן קרטיין, חבר קרוב של טרודו, שקל לשנות את שמו של ההר להר טרודו; עם זאת, ההתנגדות למהלך מצד תושבי יוקון, גאולוגים, מטפסי הרים, מתנגדיו הפוליטיים של קרטיין וקנדים רבים אחרים גרמה לרעיון ליפול. הר בקולומביה הבריטית נקרא על שם טרודו במקום.
משפט טורן

בתורת הגרפים, משפט טורן הוא משפט הקובע, בהינתן מספר קבוע של צמתים, את הגרף עם מספר הקשתות המקסימלי שאינו מכיל תת-גרף שלם (קליקה) מגודל נתון. את המשפט הוכיח המתמטיקאי ההונגרי פאול טורן (Paul Turán) בשנת 1941.
ביתר פירוט, המשפט קובע כי הגרף עם n צמתים שאינו מכיל קליקה  ומספר קשתותיו הוא מקסימלי הוא גרף שמחולק ל-t קבוצות זרות של צמתים מאותו הגודל (עד כמה שהדבר ניתן), ושלכל צומת יש קשת לכל צומת בקבוצה אחרת ולאף צומת בקבוצה שלה. גרף כזה נקרא גרף טורן.
הוכחת משפט טורן נחשבת להולדתה של תורת הגרפים הקיצונית, ענף של תורת הגרפים ושל קומבינטוריקה קיצונית שקרוב לתורת רמזי. הענף חוקר את הגרפים הקטנים והגדולים ביותר שמקיימים תכונות כלשהן.

הוכחות

ידועות הוכחות רבות למשפט טורן. הספר Proofs from THE BOOK, שמאגד הוכחות יפות, מביא חמש הוכחות שונות למשפט.

המקרה t=2

משפט טורן למקרה הפרטי t=2 ידוע עוד משנת 1907 ושמו משפט מאנטל. המשפט קובע שהגרף המקסימלי מגודל n שאינו מכיל משולשים (קליקה ) הוא גרף דו צדדי שבכל צד מופיעים חצי מהצמתים (אם n אי-זוגי, בצד אחד יש אחד יותר). וכל צומת מקושר לכל הצמתים מהצד השני (זהו ). מספר הקשתות במקרה כזה יהיה , בערך חצי ממספר הקשתות האפשריות ללא הגבלת משולשים.
הכללה של משפט מאנטל אומרת שכל גרף עם n צמתים ולפחות  קשתות הוא או גרף טורן , או שהוא מכיל מעגל מכל אורך שהוא עד n (ולא רק משולש).
אנדרטת נצר אחרון

תיאור

האנדרטה, פרי יצירתו של הפסל הישראלי מיכה אולמן, עוצבה בצורה של בית עשוי אבן גיר, אשר התפרק והתמוטט. חלקו העיקרי נפל לצד אחד, וחזית הבית ובה פתח הדלת נפלה לכיוון האחר, והיא מונחת על הקרקע בהמשך למבנה. על החזית חקוקים שמות הנופלים. מוטיב הבית, השכיח ביצירותיו של אולמן, יוצר סמליות של תלישות וזיכרון, המתבטאים בעקירת הבית ממקומו ובקריעת הדופן. בסמוך לאנדרטה קבוע על לוח אבן הכיתוב:
"יד זיכרון לחללי נצר אחרון
שנפלו במערכות ישראל
הבית שהיה שם - ואיננו.
הבית שיכלו לבנות פה - ולא יקום.
הם היו נצר אחרון לביתם - ואינם."

היסטוריה

האנדרטה הוקמה ביוזמת היחידה להנצחת החייל במשרד הביטחון ונחנכה ב-22 באפריל 2004 בסופו של השביל המחבר, העולה מהכניסה הראשית של יד ושם אל הר הרצל.
על הוגה מפעל "נצר אחרון" כתב דברים משה אורן:
"קודם למפעל נצר אחרון הייתה הנצחתם של חללים ניצולי שואה שאין להם שארים מפעלו האישי של יהודה שטרנפלד, אזרח מן השורה שמסירותו ועקשנותו הבלתי-נלאית הביאו בין היתר להקמת אנדרטת 'משֶבֶר לתקווה' ביער המגינים סמוך ללטרון..."
האנדרטה היא חלק מפרויקט של היחידה להנצחת החייל במשרד הביטחון ושל יד ושם לאיתור והנצחה של חיילי צה"ל ניצולי שואה שהיו נצר אחרון למשפחתם בגולה, שעלו לארץ ונפלו במלחמות ישראל מבלי שזכו להקים דור המשך לבני משפחתם. יוזם האנדרטה ומפעל הזיכרון לחללי נצר אחרון היה משה אורן, בתפקידו כראש תחום מפעלי הנצחה במשרד הביטחון. בשנת 2006 נחנכה "כיכר נצר אחרון" בעיר רעננה.
אנדרטת נצר אחרון מופיעה על בול יום הזיכרון ה'תשס"ה.
ברוניי במשחקים האולימפיים לנוער

משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של ברוניי למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה שלושה ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט, אתלטיקה ושחייה. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שלושה ספורטאים שהתחרו בשני ענפים, אתלטיקה וסיף. בדומה לאולימפיאדת הנוער סינגפור, ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים.
ארנסט ווליס באדג'

ילדות ונעורים

א.א. ואליס באדג' נולד בבודמין, קורנוול לאב לא ידוע ועזב בגיל צעיר להתגורר בלונדון עם סבתו ודודתו.
הוא החל להתעניין בשפות לפני גיל עשר, אך כיוון שעזב את הלימודים בגיל 12 כדי לעבוד כפקיד בחברת W.H. Smith, למד בזמנו החופשי עברית וסורית, בעזרת מורה מתנדב בשם צ'ארלס סיגר. באדג' החל להתעניין בשפה האשורית ב-1872, בזמן ששהה במוזיאון הבריטי.

עבודתו

באדג' נחשב לאחד מחשובי האגיפטולוגים בכל הזמנים. כתב ספרים רבים על מסעותיו וגילויו במצרים בשליחות המוזיאון הבריטי שבלונדון. בין השאר, גילה את האתר הארכאולוגי אל-עמארנה במצרים ועסק בפיענוח כמה לוחות חימר עתיקים שנמצאו בו, תרגם במלואו את הספר העתיק "כברה נגסת" על קיסרי אתיופיה, רכש עותק עתיק של הספר "מדינת האתונאים" המיוחס לאריסטו, ועוד.
באדג' נודע בעיקר בזכות חשיפת "ספר המתים" השלם - הפפירוס של אני, אותו גילה בשנת 1888 בעת מסע ארכאולוגי ללוקסור, בסיוע שודדי קברים וסוחרי עתיקות מקומיים לא חוקיים. הוא נעצר על ידי הרשויות המצריות, אך ברח מהכלא המצרי והצליח להבריח את הספר למוזיאון הבריטי, שם הוא נמצא עד היום.

ביקורת ומחלוקת

מעשיו של באדג' היו שנויים במחלוקת כל ימיו, וגם לאחר מותו. כיום מתייחסים אליו רוב החוקרים באמביוולנטיות. מצד אחד, היה אחראי באופן ישיר לכך שרבים מאוצרותיה הארכאולוגיים של מצרים נשארו שלמים, ולא נהרסו ברבות הימים על ידי רשות העתיקות המצרית, שבתקופות מסוימות לא שמרה על שלמות המוצגים כראוי ולא פעלה למציאת תגליות חדשות.
מנגד, באדג' נתפס כאחד מגדולי שודדי האמנות, ולעיתים לא בחל בדרכים לא חוקיות כדי להשיג מוצג כלשהו ולהעבירו לידי המוזיאון הבריטי ששלח אותו. כמו כן, ייתכן והשחית לנצח כמה מהמוצגים כדי להעבירם. את הפפירוס של אני, לדוגמה, שהיה באורך 24 מטר, גזר לקטעים כדי להעבירו לבריטניה, ובכך פגע בשלמותו.
כריך מלפפון

כריך מלפפון (או סנדוויץ' מלפפון; באנגלית: cucumber sandwich) הוא כריך מסורתי המהווה אחד מסמליו של המטבח הבריטי או המטבח האנגלי והנאכל בארוחת תה של מנחה.
כריך זה מורכב משתי פרוסות לחם לבן דקות ביותר, שתי הפרוסות מרוחות בחמאה ותוכן הכריך הן פרוסות דקות של מלפפון. הכריך מוגש ללא הציפוי הקשה (ה"קרום") של הלחם, וכשהוא חתוך לצורת "אצבעות" (מלבנים צרים), ריבועים או משולשים. בעת הכנת הכריך מקפידים לכסות את צידי הפרוסות הפנימיים בשכבה של חמאה, וזאת על מנת שנוזלי המלפפון לא ירטיבו את הלחם.
בארצות הברית מגישים לעיתים כריך דומה ובו גבינת שמנת או מלפפון חמוץ.

אזכורים תרבותיים

כריכי המלפפון היו פופולריים ביותר במהלך התקופה האדוארדיאנית ובהמשך גם במהלך התקופה הוויקטוריאנית בה נהגו לאכול ארוחת תה של מנחה מלאה בקרב החברה הגבוהה בלבד. תיאורי החברה הגבוהה בספרות כוללים אזכורים מפורשים של כריכים אלה; כך למשל אזכורם מופיע במערכה הראשונה של מחזהו של אוסקר ויילד "חשיבותה של רצינות", בה, בשל העובדה שאחיינה של ליידי ברקנל אכל את כל הכריכים שהוכנו במיוחד עבורה, הוא נאלץ לשקר ולהסביר מדוע אין בידיו להגיש כריכים אלה המהווים חלק בלתי נפרד מהארוחה (משרתו סיפר כי אזלו כל המלפפונים בשוק קובנט גארדן).
אפקט ארובה

אפקט ארובה (באנגלית: Stack effect, Chimney effect, או Flue-gas stack) הוא הכינוי לתופעה פיזיקלית תרמודינמית של הסעת חומר גזי, בעיקר אוויר וגזי בעירה ושריפה בתוך בניינים וארובות. הכוח המניע לתנועת הגז הוא ציפה הנובעת מהפרש בצפיפות החומר והלחות בין הפנים והחוץ של המבנה. ככל שהפרש הטמפרטורות גדול יותר וככל שהמבנה גבוה יותר, הכוח חזק יותר. התופעה מסייעת לאיוורור טבעי, ולבעירה. תופעה דומה בנוזלים נקראת בשם תרמוסיפון.

ארובות

ארובה משמשת לשני תפקידים בו זמנית, האחד לסלק גזים שרופים ועשן מקמינים, תנורים, כבשנים, מנועים ועוד. והשני, משיכת האוויר המשמש לבעירה. עוצמת המשיכה היא לפי הנוסחאות דלעיל. במקרים רבים הארובה היא הכוח המניע היחיד לאספקת אוויר לבעירה. שימוש במפוחים ומשאבות מצמצם את תפקיד הארובה כמניע לאספקת האוויר.
ככל שהארובה גבוהה יותר, משיכת האוויר חזקה יותר. ארובות בגובה של מאות מטרים נבנות משיקולי איכות הסביבה, כדי שהגזים השרופים יתפזרו טוב יותר.
ארובות בדרך כלל עטופות בבידוד תרמי, וזאת כדי שהגז בארובה לא יתקרר. כפי שרואים בנוסחאות, המשיכה של הארובה גבוהה ככל שהטמפרטורה בתוך הארובה גבוהה יותר. קירור הגז בארובה עלול להביא להיפוך כיוון הזרימה, עד כדי כניסת גזים שרופים חזרה לחלל הבעירה או לחדר בו נמצא הקמין.
החתך האופייני לארובות גבוהות, הולך וקטן עם הגובה, הארובה נראית כמו קונוס קטום. התכנון הזה נובע משיקולים של מכניקת הזורמים ותרמודינמיקה, וגם, במידה פחותה, משיקולים של חוזק המבנה. הגז עולה בארובה אל האוויר הפתוח, שהוא בלחץ נמוך יותר מאשר בבסיס הארובה, ירידת הלחץ גורמת לקירור האוויר, ובהתאם אפקט הארובה נחלש. הצרת החתך שומרת על הלחץ כך שהטמפרטורה לא תרד עד כדי פגיעה ביעילות הארובה.

בניינים

מכיוון שבניין בדרך כלל אינו אטום, הרי שבמזג אוויר חם תיווצר תנועת אוויר מחלקו התחתון של הבניין אל עבר הגג
התופעה מורגשת במיוחד בימים חמים – תנועה של אוויר חמים במעלה המדרגות.
המבנה האופייני של חאן (מבנה) נועד להשיג איוורור טבעי. החאן סגור מכל הצדדים. השמש מכה על חצר החאן, האוויר החם עולה ויוצא מתחום החאן, כי מעל החצר אין גג, ובמקומו, מהפתחים בקומת הקרקע, בהיקף החאן, נכנס אוויר המגיע מחוץ לחאן. משב הרוח מקל על עומס החום.

התפשטות אש ועשן

תכנון בניינים לבטיחות אש ולמקרי שריפה חייב להתחשב בתופעה.
שבלול (אלבום)

רקע

שלום חנוך הלחין את כל שירי האלבום, והוא גם כתב את המילים לרובם. שירים רבים מהאלבום הפכו ללהיטים, בהם "אבשלום" (מילים: חבורת לול), "למה לי לקחת ללב" (מילים: חנוך ואיינשטיין), "מה אתה עושה כשאתה קם בבוקר" (חנוך) ונעימת "שבלול". האלבום כולל שירים שנכללו בסרט "שבלול", בחלקם בגרסאות שונות, וכמו כן הקטע בשם "שונות", הכולל חיקויים ומחוות למחזות ודמויות מוכרות מאותה תקופה.
את איינשטיין ושלום חנוך מלווים חברי להקת הצ'רצ'ילים: חיים רומנו ורוב הקסלי, מיקי גבריאלוב ועמי טרייבטש, וכן יעקב נגר, אהרל'ה קמינסקי, שמוליק ארוך ונעם שריף.
על פי הנעימה "שבלול" שבאלבום כתב איינשטיין את מילות השיר "ברלה צא", שהקליט עבור אלבומו "שירי ילדים" מ-1971. השיר נכלל גם באלבומו "יסמין". השיר "מה שיותר עמוק יותר כחול" מתוך האלבום נהפך ב-1976 ליצירה באורך תשע דקות שפתחה את האלבום סוף עונת התפוזים של להקתו של חנוך תמוז.
לשירי האלבום נעשו מספר גרסאות כיסוי מפורסמות. אלבומם של רוקפור "בחזרה לשבלול" הוא אלבום מחווה לאלבום (למרות שהוא מכיל גם שירים מתוך האלבומים פוזי ופלסטלינה). להקת זקני צפת פרצה לתודעה הציבורית עם גרסת כיסוי בסגנון פאנק רוק לשיר "מה אתה עושה כשאתה קם בבוקר".
האלבום יצא לראשונה במהדורת דיסק ב-1988. ב-2004 יצא במהדורה שכללה מאסטרינג חדש ושלושה קטעי בונוס: גרסאות באנגלית לשלושה משירי האלבום. ב-2018 יצאה מהדורה מחודשת של האלבום, כאשר החידוש העיקרי היה ששירי האלבום נלקחו מסרטי ההקלטה המקוריים שלהם, ולא הומרו מתקליט כמו במהדורות הקודמות. המהדורה יצאה במסגרת המארז "אריק איינשטיין: שיר שחלמתי" של חברת פונוקול.
פירמידת קסטיוס

תיאור

פירמידת קסטיוס נבנתה כקבר עבור גאיוס קסטיוס בין השנים 18 לפנה"ס ו-12 לפנה"ס. גאיוס קסטיוס היה שופט וחבר בקולגיום דתי של אפולונים - אחד מארבעת המסדרים הדתיים של רומא העתיקה במאה הראשונה לפנה"ס.
הקבר, עשוי הבטון נבנה בצורת פרמידה שצופתה בשיש לבן. הפרמידה בנויה על בסיס של יסודות אבן טרוורטין. אורכה ורוחבה של הפרמידה 22 מטרים, וגובה 36.4 מטרים.
במרכז הפירמידה חדר קבורה שאורכו 5.95 מטרים, רוחבו 4.1 מטרים וגובהו 4.8 מטרים. החדר עוטר בפרסקאות, אולם אלה דהו במהלך השנים (התיאור האחרון המצוי של פרסקאות אלה מקורו בשנת 1660).

היסטוריה

בשונה מהפירמידות במצרים פירמידה זו תלולה יותר וגבוהה יותר, וככל הנראה מדובר בהשפעה נובית. ככל הנראה לא הייתה זו הפירמידה היחידה שנבנתה ברומא. פירמידה נוספת נבנתה בסמוך לגבעת הוותיקן ומאוזוליאום אדריאנוס, אולם זו נהרסה במאה ה-16.
בעת בניית הפרמידה, העריצו הרומאים את הבנייה המצרית - פירמידות נבנו בכל רחבי האימפריה הרומית, ואובליסקים הוצבו במקומות שונים ברומא (בהם במרכז הקירקוס מקסימוס).
בעת בניית חומות אורליאנוס בין השנים 271–275, שולבה הפירמידה בחומה (על מנת לחסוך בעלויות בניית החומה, שולבו בה מבנים רבים).
בימי הביניים נשכחו בוני הפירמידה, ותושבי רומא האמינו כי הפירמידה היא קברו של רמוס (sepulcrum Remi), ואילו הפירמידה בסמוך לוותיקן היא קברו של רומולוס. רק בעקבות שיפוץ הפרמידה בשנות ה-60 של המאה ה-17, בהוראת האפיפיור אלכסנדר השביעי, התגלו כתובות שהבהירו את מטרת הפירמידה וזהות בנויה.
Interior Gateway Routing Protocol

Interior Gateway Routing Protocol (בראשי תיבות: IGRP) הוא פרוטוקול ניתוב מבוסס וקטור מרחק (distance-vector) לרשתות אוטונומיות (autonomous system) שהומצא על ידי חברת סיסקו בסוף שנות השמונים.
IGRP הומצא על מנת להתגבר על החסרונות של RIP (מספר קפיצות (hop) מקסימלי, וניתוב על בסיס קריטריון אחד) שבאו לידי ביטוי בעיקר ברשתות גדולות ומסועפות. IGRP יכול להשתמש במספר קריטריונים לבחירת הנתיב המועדף, ביניהם - רוחב פס, אמינות, עומס וזמן השהייה. מנהל הרשת יכול לבחור במי מהקריטריונים להשתמש, ואיזה משקל לתת לכל אחד מהם בהחלטה על בחירת הנתיב וכך לוודא שכל חבילת נתונים תעבור בנתיב המועדף בכל זמן נתון. מספר הקפיצות המקסימלי (hop count) של חבילה המנותבת באמצעות IGRP הוא 255 (לעומת 15 ב-RIP).

מנגנוני יציבות

IGRP כולל מספר מנגנונים שמטרתם להבטיח את יציבות מערכת הניתוב ויכולת ההסתגלות שלה לשינויים בטופולוגית הרשת -

Hold-down

Hold down timers (זמני השהייה) הוא מנגנון שנועד למנוע מצב בו עדכון על שינוי במצב הרשת נעלם בין שטף העדכונים הרגילים. כאשר נתב מקבל עדכון על שינוי במצב הרשת (חיבור שכשל, שינוי בטופולוגיה, נתיב חדש) הוא מתחיל לספור "זמן השהייה" בו הוא יידחה כל עדכון אחר שיתקבל, זמן ההשהייה ארוך יותר מן הזמן שלוקח להפיץ את העדכון החדש בכל רחבי הרשת (convergence time), כך הוא מונע מצב בו העדכון החדש יידרס על ידי עדכון מנתב אחר ברשת שעדיין לא קיבל את העדכון החדש.

Split Horizon

מנגנון ה"אופק המפוצל" (Split horizon) נועד למנוע לולאות ניתוב (routing loops) ולהקטין את נפח העדכונים ברשת. ההנחה שעומדת בבסיס המנגנון גורסת כי אין תועלת לכלול בעדכון שנשלח לנתב מסוים נתונים שהגיעו מאותו הנתב. כך שאם נתב א' קיבל מידע על נתיב מסוים דרך נתב ב' המידע על אותו הנתיב לא יישלח לנתב ב' - כי ההנחה היא שהנתיב כבר מוכר.

poison-reverse

במערכת הרשת, poison reverse משמש נתב ברשת להודיע לשכניו כי אחת הרשתות שאליהן הוא מקושר אינה זמינה יותר.
השיטה עובדת כך שהנתב שמזהה כשל בתקשורת עם רשת מסוימת שולח הודעה לכל שכניו כי המרחק בינו לבין הרשת הוא אין סופי כך למעשה הנתב "מרעיל" את נתיב התקשורת אל הרשת האבודה.
(גודל מקסימלי זה נקרא "infinite" והוא 256 בפרוטוקול IGRP ו16 בפרוטוקול RIP)
השיטה מונעת יצירת לולאות ניתוב.

EIGRP

פרוטוקל ניתוב IP המבוסס על פרוטוקל ה-IGRP של סיסקו. הפרוטוקול בא לתת מענה יותר אופטימלי מקודמו לשינויים בטופולוגיית הרשת. בנוסף פרוטוקול זה, בניגוד לקודמו, תומך ב-Subnet mask משתנה.
מספר הקפיצות המקסימלי שיעד יכול לקבל בטבלת הניתוב הוא 224, זהו ערך נמוך יותר מה-255 של IGRP וזאת מכיוון שראש מסגרת הניתוב שלו גדול יותר.
EIGRP משתמש במספר פרמטרים על מנת לחשב את המסלול האופטימלי לשליחת המידע: רוחב פס, השהיה, עומס ואמינות.
פוסט-פאנק

היסטוריה

הפאנק החל את דרכו בשנות ה-70, עם להקות כמו הסקס פיסטולס, הקלאש, הראמונס ועוד, והוא אופיין בליריקה זועמת ואגרסיבית בנושאים פוליטיים וחברתיים על רקע של מוזיקת רוק מהירה אך בסיסית. לקראת סוף שנות ה-70 התפתח הז'אנר לכיוונים קצת שונים, ולהקות שונות החלו לחפש את הקול האישי שלהן בניסיון להפוך את המוזיקה ליותר אקספרימנטלית ואת הליריקה ליותר אישית ומורכבת. הפוסט פאנק החל להתבסס על תדמית קודרת יותר ומורכבת יותר, עם השפעות מאמנות וקולנוע, וגם מז'אנרים מוזיקליים שונים כמו דאב, רוק, וקראוטרוק.
בין להקות הפוסט-פאנק המובילות שקמו באותה תקופה ניתן למנות את ג'וי דיוויז'ן, PIL, הקיור, וייר, The Fall ועוד. למרות שרוב הלהקות קמו באנגליה, שם היה מרכז העניין המוזיקלי בסצנה הזו, ישנן עוד להקות חשובות שקמו מחוץ לאנגליה כמו U2 האירים, הסקר דו האמריקאים, וניק קייב האוסטרלי שהחל את דרכו בלהקת ה-Birthday Party.
להקות רבות נמנעו מאותו סאונד ראשוני ובועט והופעה מרדנית של הפאנק בשנות ה-70. את סיכות הביטחון וצבעי השיער החליפו בגדים כהים וגישה אמנותית. חלק מהלהקות שנחשבו לפוסט פאנק נחשבו מאוחר יותר לחלוצות של ז'אנרים אחרים, כמו הקיור וסוזי אנד דה בנשיז שאופיינו בהופעה אפלה וליריקה עגמומית ונחשבו לחלוצי הרוק גותי, או להקות כמו U2 ו-R.E.M שלקראת שנות ה-80 ותחילת ה-90 התקרבו אט אט אל המיינסטרים.
עם זאת, בשנות האלפיים זכה הפוסט-פאנק לעדנה כאשר גל של להקות אינדי שטף את סצנת המוזיקה, עם השפעות בוטות מהפוסט-פאנק המקורי ורוק אלטרנטיבי. להקות כמו פרנץ פרדיננד, אינטרפול, הסטרוקס ועוד הפכו ללהקות הרוק הבולטות של התקופה כאשר ניתן לשמוע את ההשפעה בליריקה, בהופעה ובסאונד עצמו.
ג'נסן GT

מאפיינים

דגמי "ג'נסן GT" בנויים בתצורה מיוחדת המוגדרת כבין קופה לסטיישן, הצ'בק,  2.5 דלתות (2 דלתות צד קדמיות + חלון אחורי נפתח).
2 חלונות הצד האחוריים מאד מוארכים ונותנים רושם מוטעה של מכונית סטיישן
חלק מדגמי "ג'נסן GT" יוצרו עם גג בד (בחלק הקדמי של הגג מעל המושבים הקדמיים), שנפתח על ידי קיפול מסודר לאחור
לוטוס קרלטון

היסטוריה חברת לוטוס מכוניות

באוקטובר 1986, 4 שנים לאחר מותו של בעל חברת "לוטוס מכוניות" קולין צ'פמן, חברת ג'נרל מוטורס רכשה 91% ממניות "לוטוס מכוניות" תמורת 22,700,000 לירות שטרלינג. ב-28 באוגוסט 1993 מכרה ג'נרל מוטורס את מניותיה תמורת 30,000,000 לירות שטרלינג לאיש העסקים רומנו ארטיולי, בעל חברת מכוניות היוקרה בוגאטי.