google/wiki40b huggingface dataset:
אבדיס זילדג'יאן

חברת אבדיס זילדג'יאן (אנגלית: Avedis Zildjian Company) היא חברה אמריקאית ויצרנית המצילות הגדולה בעולם. אבדיס זילדג'יאן, האלכימאי הארמני שחי באיסטנבול הקים את החברה ב-1623. החברה נחשבת לאחת החברות העתיקות בעולם שהתמידו לאורך הזמן הרב ביותר בפעילות עסקית. זילדג'יאן גם מייצרת מוכרת אביזרים הקשורים לתופים, כגון מקלות תופים ומנשאים משלה. חברה זו היא יצרנית המצילות הגדולה ביותר בעולם.

היסטוריה

המצילתיים הראשונים של זילדג'יאן נוצרו בשנת 1618 על ידי אבדיס זילדג'יאן, אלכימאי שחיפש דרך להפוך מתכות פשוטות לעסק רווחי; הוא יצר סגסוגת המשלבת בדיל, נחושת וכסף ללוח מתכת שהשמיע קולות מוזיקליים בלי להתנפץ. המצילות של זילדגיאן נמכרות באירופה מאז המאה ה-17 בהצלחה גדולה והייצור ממשיך באזור קוסטנטינופול. מעורבות אראם זילדג'יאן בתנועה הלאומית הארמנית פוגע בייצור המצילות. ייצור המצילות עובר לארצות הברית ב-1929 בעיר קווינסי שבמסצ'וסטס. אוודיס זילדג'יאן, המנהל האמריקאי הראשון של החברה, יצר במהירות קשרים עם המתופפים המקצועיים של התקופה: ריי באודוק (Ray Bauduc), צ'יק ווב, ג'ו ג'ונס וג'ין קרופה. קרופה היה בקשרים מיוחדים עם זילדג'יאן והיה חלק מהפיתוח של מצילות חדשות. 
במהלך מלחמת העולם השנייה, חברת זילג'יאן יצרה מצילות עבור הצבא האמריקאי וחיל הים. הם קיבלו גם הקצאות של מתכות מהאדמירליות הבריטית. ללא האישורים ההקצאות של נחושת ובדיל הוקצו על ידי מועצת הייצור של המלחמה, המפעל היה נסגר.
בשנת 1968 החברה פתחה מפעל נוסף לייצור מצילות בברונסוויק החדשה בקנדה. המפעל בקנדה ייצר קו מצילות בשם "זילקו מצילות" (בנוסף לקו המצילות הרגילות שיוצר ושווק באותה תקופה במפע האמריקאי).
ב- 1975, החברה החלה לייצר במפעל הקנדי את אחד מקוויה הנמכרים ביותר ביחד עם החברה הטורקית "מצילות הקיי". בשנת 1980, ייצור המצילות עבר למפעל במסצ'וסטס. ביחד עם שתי אגדות הג'אז, המתופפים טוני וויליאמס ואלווין ג'ונס, ארמנד זילג'יאן ייצר קו חדש של מצילות.
כיום מנהלות את חברה האחיות קרייגי ודבי זילדג'יאן, בנותיו של ארמנד, הן דור 14 למשפחת זילדג'יאן שמנהל את העסק המשפחתי.
פודינג סמרטוט

פודינג סמרטוט או רג פודינג (באנגלית: Rag Pudding) הוא מאכל במטבח האנגלי, שמקורו באולדהאם. מאכל זה פופולרי בייחוד באזור לנקשייר.
המאכל מכיל בשר טחון ובצל קצוץ, העטוף בשומן והמורתח או מאודה כשהוא עטוף בבד (ומכאן שמו המונח "סמרטוט" או "סחבה" (rag) שימש לתאר כל בד המשמש בבישול).
כיום נעשה שימוש בשקית ניילון המיועדת לבישול, והמוצר נמכר בשלמותו ומבושל בשקית זו.
נהוג לאכול את המנה לצד צ'יפס, מחית אפונה ירוקה ורוטב בשר.
אץ קוצץ

פירוש הפיוט

שני הבתים הראשונים הם:
אָץ קוֹצֵץ בֶּן קוֹצֵץ / קְצוּצַי לְקַצֵּץ

בְּדִבּוּר מְפוֹצֵץ / רְצוּצַי לְרַצֵּץ
לֵץ בְּבוֹא לְלוֹצֵץ / פֻּלַּץ וְנִתְלוֹצֵץ

כְּעָץ מְחַצְּצִים לְחַצֵּץ / כְּנֵץ עַל צִפּוֹר לְנַצֵּץ.
ופירושם: אץ - מיהר; קוצץ בן קוצץ - המן העמלקי, (על פי  ירושלמי יבמות יג עמוד ב); קצוצי - עם ישראל הנימולים; לקצץ - להשמיד;
בדיבור מפוצץ - בצו שהופץ; רצוצי לרצץ - להרוג את עם ישראל; 
לץ בבוא ללוצץ - כשבא הרשע לעשות מעשי רשע; פולץ - אחזה אותו פלצות; ונתלוצץ - נעשו לו מעשי רשע; 
כעץ - כאשר יעץ; מחצצים - עם ישראל (על פי  ספר שופטים ה', י"א); לחצץ - להרוג, מלשון "חץ"; כנץ על ציפור לנצץ - כמו שנץ תוקף ציפור.

הפיוט בספרות

אנשי תנועת ההשכלה ותקופת התחייה, שלא חיבבו את הסגנון הקלירי החידתי והעדיפו על פניו את שירת ספרד, השתמשו ב"אץ קוצץ" כדי ללגלג על סגנון זה. מנדלי מוכר ספרים טבע פועל מיוחד לצורך זה:
"אץ קוצץ' הרי לשונו אף היא יפה, אבל בעלי 'אץ-קוצץ' יש ויש עכשו בעולם, ואיך שלא יהיו מתאָצקוֹצצים – סוף סוף אפשר למצוא חידתם, אם לא כולה, על כל פנים מקצתה, ואם כן מה רבותא של לשון זו? אין דבור חביב ומרוצה ליהודים אלא זה, שלאו מוחו של אדם סובלו, כיון שאין מבינים אותו ודאי עמוק עמוק הוא... אבל אין זה מעניני"." (מנדלי מוכר ספרים, ספר הקבצנים)
חיים נחמן ביאליק כתב במאמרו "שירתנו הצעירה":
"כאן אין לכם לא 'תשר"ק צפע"ס' ולא 'אי"ה ב"ש' ולא 'ר' קלונימוס בר' משולם יקיר בירבי חזק ואמץ' בראש החרוזים ולא 'עִנֵק פִּנֵק' וכדומה לזה מיני 'תכשיטין' ו'מעשי חכמה' של כל מיני פייטנים חזנים פגומי טעם ועלגי לשון, העומדים לפני התיבה ומפצחים בפצח, בולעים כאקרובטים חרבות עקומות של חרוזים ואבני חצץ של 'אץ קוצץ' ופולטים אודים עשנים של 'לפידי להבות', כשהם מציצים כל פעם בעין אחת לצדם של סוד ה'חכמים והנבונים' שבכתל המזרח..."
בסיפורו של שלום עליכם "טופל'ה טוטוריטו", בו מסופר על הנער קופל'ה קוקוריקו שאיננו מסוגל להגות כהלכה את העיצורים ק ו-ג, משתמש המלמד ב"אץ קוצץ" כדי לבחון את דיבורו של הילד. הנער מבטא זאת "אץ טוצץ בן טוצץ טצוצי לטצץ" ומצדיק בכך את כינויו.
ג'יין ויימרק

ביוגרפיה

ויימרק נולדה בשכונת פדינגטון שבלונדון. היא בתם של השחקן פטריק ויימרק ושל המחזאית האמריקאית אולוון ויימרק.
היא ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד מורוונה צ'ינוות' ויטוורת' בסדרת הטלוויזיה "פולדרק" של ה-BBC משנת 1977, ואחר כך בדמות ג'ויס ברנבי בסדרה הבלשית של רשת ITV "רציחות במידסומר" בה שיחקה מ-1997 עד 2011. ויימרק שיחקה בטלוויזיה הבריטית בדרמות כגון "The Bass Player and the Blonde", בסדרות "A Touch of Frost", "דיינג'רפילד", "לאבג'וי" ו-"Pie in the Sky". בתיאטרון הופיעה בתפקיד ג'יל מייסון במחזה "אקווס" בהפקה של התיאטרון הרפרטוארי של ברמינגהאם.
כרפס

כרפס הוא ירק הנכלל בקערת ליל הסדר, ומוטבל ונאכל בליל הסדר - הלילה הראשון של פסח. הטבילה נעשית במי-מלח, בחומץ או אף בחרוסת. השם "כרפס" הגיע מאחד מסוגי הירק המקובלים לצורך כך, שזהו שמו (נקרא גם סלרי). יש המקפידים על ירק זה, עקב הנוטריקון "פרך ס'", רמז לשישים ריבוא בני ישראל שעבדו במצרים בפרך.

סוג הירק

כאמור, המשנה מדברת על "חזרת" (חסה), והגמרא מסייגת שרק במקרה שבו אין לו ירק אחר יוצאים בשאר ירקות. להלכה, אין הקפדה איזה ירק אוכלים (מלבד חסה, כאמור, אלא אם כן אין לו אחר). עם זאת, היו שכתבו שיש לאכול דווקא כרפס - סלרי, על שם הנוטריקון "פרך ס", לרמז על שישים ריבוא בני ישראל שיצאו משיעבוד הפרך של המצרים. רבים נוהגים לאכול ירקות אחרים, כגון תפוח אדמה, צנון, עלי פטרוזיליה או בצל.

זמן אכילת הירק ונטילת הידיים

הירק נאכל לפני הסעודה, מיד לאחר הקידוש. לפני אכילתו נוטלים את הידיים, אך בשונה מנטילת ידיים שלפני אכילת לחם, לא מברכים ברכה על נטילה זו. מקור דין נטילה זו הוא בתקנת חכמים ליטול ידיים לפני אכילת דבר שהטבילוהו במשקה בזמן שדיני טומאה וטהרה היו נהוגים, מכיוון שבמשקים יש יותר כח לטמא מאשר במאכלים יבשים. ואף שכיום אין דיני טומאה וטהרה נוהגים, לא התבטלה התקנה. ואף שרבים אינם נוהגים זאת ביום-יום (לאור דעה המקילה בנושא), אך בפסח בכל זאת עושים זאת; ויש הנוהגים שרק עורך הסדר נוטל את ידיו.

כמות הירק שיש לאכול

הרמב"ם כתב שיש לאכול מהירק שיעור כזית (על גודלו יש מחלוקת - מגודל של זית בינוני כבזמן התלמוד, דרך 27 סמ"ק - חצי ביצה, ועד 50 סמ"ק). אחרים, כגון ההגהות מיימוניות, חלקו עליו, וסברו שמספיקה אכילה מועטה יותר, וכן פסקו הטור והשולחן ערוך. השולחן ערוך (סימן תעג סעיף ו') פסק שיש לאכול דווקא פחות מכזית, משום שיש ספק בשאלה אם יש צורך בברכה אחרונה על הכרפס, מכיוון שהוא נאכל לפני הסעודה. בכל אופן, להלכה נפסק שגם אם אוכל כזית, לא יברך לאחריו אבל לכתחילה יצא ידי כולי עלמא (משנה ברורה ס"ק נג).

כרפס הנהרות

הפטרוזיליה נקראת בשפה הבוטנית "כרפס הנהרות" וכך היא קרויה גם בתרגומי ספרות. למשל בתרגום אברהם שלונסקי לטיל אוילנשפיגל 
"נכנס הפונדקי ועימו ד' טבחים, והביאו לחדר האוכלים את החביתה, מיופה במקלעות של שמיר וכרפס-הנהרות שקורין פטרוסילין."
— טיל אולנשפיגל ספר ראשון פרק ל"ה, תרגום: אברהם שלונסקי

המונח "כרפס של נהרות" מופיע כבר במשנה (שביעית ט א) והרמב"ם העתיקו בספרו משנה תורה. אך לא ברור טיבו של הירק.
שלושה שמות ממין אחד כיצד: כגון כרפס של נהרות וכרפס של אפר וכרפס של גינה--אף על פי שלכל אחד מהן שם בפני עצמו--הואיל והן מין אחד, מצטרפין לתבל
— משנה תורה, הלכות מאכלות אסורות פרק טז
איטלקים

מוצא האיטלקים

מקור התרבויות והשבטים העתיקים באיטליה אינו ברור. היוונים – גם היסטוריונים גדולים כמו הרודוטוס – החזיקו בדעה כי ערים ועמים נוסדו בעקבות התיישבות שבטים זרים. מיתוסים בדבר גיבורים שהקימו ערים כמו ייסוד רומא בידי רומולוס היו נפוצים. גם בימינו יש החושבים, שהציוויליזציה באיטליה היא תוצאה של נדידת עמים ולא התפתחות מקומית. אולם הגישה היותר מקובלת ומחוזקת בעדויות ארכאולוגיות היא שפיזור האוכלוסייה ואופיה החברתי והכלכלי לא השתנו רבות מתקופת הברונזה דרך תקופת הברזל עד העידן המתועד, כלומר התרבויות העיקריות עליהן אנו יודעים מקורם מקומי. עם זאת תרבויות אלה הושפעו ממגע עם גורמים חיצוניים שהגיעו בדרך הים בעיקר, כגון המיקנים, הפיניקים ומאוחר יותר היוונים.
המסורת היהודית מזהה את האיטלקים עם צאצאי האדומים שהתגוררו במזרח התיכון בתקופת המקרא או עם בניו של יוון בן יפת, בנו של נח.
כל השבטים, הקבוצות אתניות והאימפריות שפלשו לחצי האיטלקי במשך השנים, נטמעו באוכלוסייה המקומית או החליפו אותה והביאו עימם את תרבותם, ויצרו לבסוף את העם האיטלקי.
יחסי מקדוניה הצפונית–קרואטיה

היסטוריה

עד 1991 היו שתי המדינות חלק מיוגוסלביה, ובאותה שנה הכריזו שתיהן על עצמאותן בהפרש של שלושה חודשים זו מזו. ב-12 במרץ 1992 הייתה קרואטיה המדינה הראשונה שהכירה בשמה החוקתי של מקדוניה, וב-30 במרץ אותה שנה כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים. קיים מיעוט קרואטי קטן במקדוניה הצפונית, המרוכז בעיקר בסקופיה ובביטולה, וכן קיים מיעוט מקדוני קטן בקרואטיה, המרוכזים בעיקר בזאגרב, רייקה, אוסייק, פולה וספליט.

נציגויות דיפלומטיות

קרואטיה מחזיקה במקדוניה הצפונית שגרירות בסקופיה וקונסוליית כבוד בסטרומיצה. מאידך, מקדוניה הצפונית מחזיקה בקרואטיה שגרירות בזאגרב וקונסוליות ברייקה ובזאדר.
ויקטור קרובופוסקוב

ביוגרפיה

קרובופוסקוב נולד במוסקבה. הוא החל להתאמן בסיף בשנת 1961 אצל מאמן צעיר ויחד הם גדלו מתחרות לתחרות. בגיל 19 הוא כבר בין הסייפים הטובים לגילו. נבחרת ברית המועצות של אותם השנים הייתה מובילה בעולם וכללה אלופים רבים. מכיוון שקרובופוסקוב היה שמאלי מאמני הנבחרת לקחו אותו כדי לאמן את הספורטאים המנוסים. כך קרובוסקוב הגיע לדוד טישלר. בשנת 1968 קרובופוסקוב נשלח לאליפות העולם לסייפים צעירים וזכה במדליית זהב. בשנת 1973 הוא נכלל בנבחרת ברית המועצות החזקה. כבר בשנת 1974 באליפות העולם הוא זכה במדליית זהב קבוצתית ומדליית כסף אישית. בתקופה זו הוא עבר להתאמן אצל מארק רקיטה. תחת מארק רקיטה קרובופוסקוב זכה ב-4 מדליות זהב בתחרות אישית וקבוצתית באולימפיאדות של שנת 1976 ו-1980.
בשנת 1977 קרובופוסקוב נפצע קשה ברגל ולא היה ברור האם הוא ימשיך בקריירה תחרותית. לאחר מספר ניתוחים ותקופת החלמה, כבר בשנת 1978 הוא זכה באליפות העולם. הוא המשיך להשתתף בתחרויות עד לשנת 1986. 
עם סיום הקריירה התחרותית קרובופוסקוב עבר לאמן סייפים צעירים במוסקבה.

השתתפות באולימפיאדות

תחילת השתתפויות של קרובופוסקוב במשחקים האולימפיים היה בשנת 1976. הוא הגיע לתחרות כאלוף עולם בתחרות קבוצתית בשנתיים האחרונות. בקרב ראשון בתחרות אישית הוא הופתע על ידי סייף קובני שהיה לו יתרון 4:1.  למרות המצה קרובופוסקוב הצליח לסגור את הפער אך בכל זאת הפסיד בקרב. בסך הכול במהלך התחרויות במונטריאול זה היה הקרב היחיד בו הוא הפסיד וקרובופוסקוב זכה ב-2 מדליות זהב - בתחרות קבוצתית ובתחרות אולימפית.
באולימפיאדת מוסקבה שנערכה בשנת 1980 קרובופוסקוב גם היה בין המועמדים למדליות. בתחרות אישית בקרב אחרון על מדליית זהב נפגשו שני ספורטאים של אותו מאמן - מארק רקיטה. בקרב צמוד קרובופוסקוב הצליח לנצח. גם בתחרות קבוצתית נבחרת ברית המועצות זכתה במקום הראשון.
רשות מקומית בישראל

חובות וסמכויות

למועצת הרשות המקומית נתונה סמכות להתקין חוקי עזר ותקנות לשם הסדרת החיים בתחומי הרשות, ולגבות מסים לשם מימון פעולות הרשות. בנוסף למיסים שהרשות גובה ישירות מתושביה, היא מסתייעת בתקציב ממשלתי המועבר אליה באמצעות משרד הפנים.
סמכויות הרשות המקומית מוגבלות על ידי חוקי המדינה ונתונות לפיקוח הממונה על המחוז במשרד הפנים.

מיסוי מוניציפלי

מיסוי מוניציפלי הוא מס המוטל על ידי הרשות המקומית ונגבה ישירות מתושביה, לשם מימון פעילות הרשות. מיסים אלו כוללים בין השאר את הארנונה - מס האמור לשמש את הרשות למימון פעילותה השוטפת, כגון תשלום משכורות עובדי הרשות, פינוי אשפה, פיקוח מקומי, תחזוקה שוטפת של כבישים וגינות, חינוך, תרבות, ועוד. סוג מס נוסף הוא היטל פיתוח, המשמש להקמת תשתיות מקומיות כגון תשתית מים, צנרת ביוב, סלילת כבישים ומדרכות, ותשתית תיעול מי גשמים.
אגרות נוספות הן אגרות שילוט, פינוי אשפה, שמירה, אגרת סלילת כבישים ומדרכות, ואגרת פינוי פסולת ממגרשים.
בניגוד לעבר, אגרות מים וביוב כבר אינן מוטלות כיום ישירות על ידי העירייה או המועצה, אלא על ידי תאגיד מים וביוב.
לוח צבעים

לוח צבעים או פַּלֵטָה (ע"פ החלטות האקדמיה: פְּתֵכָה) הוא משטח קשיח שעליו האמן מסדר ומערבב צבעים. 
הפלטה בדרך כלל עשויה מעץ, פלסטיק, קרמיקה או חומר אינרטי אחר, קשה וחסר נקבוביות. פלטות צביעה מגיעות במגוון גדלים וצורות, אך הסוג המוכר ביותר עשוי מלוח עץ דק ומעוצב להיות מוחזק בידו של האמן ולהישען על זרועו. פלטות של צבעי מים בדרך כלל עשויות מפלסטיק או מפורצלן, ובעלות צורה מלבנית או מעוגלת, עם שקעים ואזורים המיועדים לערבוב צבעים.
המשמעות הפיזית המקורית של המונח התרחבה, וכיום היא מתארת סט של צבעים בהקשרים אמנותיים שונים.

פלטה לחה

פלטה לחה היא מיכל נסגר שבתוכו שכבה של חומר סופג (כגון נייר טישיו או ספוג) שניתן להרטיב במים ומעליו ממברנה חדירה למחצה (כגון נייר אפייה). הצבע מונח על הממברנה ונשאר לח באמצעות אוסמוזה. המטרה העיקרית של הפלטה הלחה היא לשמור על צבע אקריליק, שמתייבש באופן בלתי הפיך, במצב לח ושמיש. ניתן להכין פלטות לחות בקלות או לקנות אותן.
אנתוני זיני

ביוגרפיה

זיני נולד וגדל בפנסילבניה.
בשנת 1965 התגייס זיני לחיל הנחתים. הוא עבר הכשרה כלוחם וקורס קציני חי"ר. לאחר מכן שירת כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה בגדוד הראשון של רגימנט הנחתים ה-6. בשנת 1967, בעת מלחמת וייטנאם, שירת זיני כיועץ צבאי לצבא דרום וייטנאם. בשנת 1970 שב לווייטנאם שנית כמפקד פלוגת נחתים ונפצע בלחימה. בהמשך שירת כמפקד הגדוד השני ברגימנט ה-8 של החיל ולאחר מכן על הרגימנט ה-9. לאחר מכן פיקד על חיל המשלוח ה-1 של הנחתים ועל הכוח הרב לאומי בסומליה.
בשנת 1997 מונה למפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית. במסגרת תפקידו פיקד זיני ב-20 באוגוסט 1998 על מבצע שועל המדבר בעיראק. בנוסף פיקד על מבצע השגה אינסופית ("Operation Infinite Reach"), פעולת תגמול לפיצוץ שגרירויות ארצות הברית בקניה וטנזניה על ידי אל-קאעידה ב-7 באוגוסט אותה שנה. במהלך המבצע ירה הצי האמריקני 75 טילי שיוט נגד מחנות של אל-קאעידה באפגניסטן, בין היתר במטרה להרוג את אוסאמה בן לאדן. בנוסף ביצעו ספינות הצי האמריקני אשר בים הערבי ירי של טילי שיוט כנגד מפעל החשוד שהוא מייצר נשק כימי בסודאן. במהלך התקיפות נהרגו כשלושים מחבלים בסודאן ובאפגניסטן, אולם בן לאדן עזב את המחנות מספר שעות קודם לכן.בשנת 2000 סיים את שירותו ופרש לגמלאות.
בשנת 2002 שימש זיני כשליחו המיוחד של הממשל האמריקאי הנשיא ג'ורג' ו. בוש לישראל ולרשות הפלסטינית ומאוחר יותר למזרח התיכון כולו.
ספוליה אופימה

סְפּוֹלְיָה אוֹפִּימָה (בלטינית: spolia opima, מילולית: השלל הנהדר) הוא השם שהעניקו הרומאים לשריון, לכלי הנשק ולחפצים נוספים שהסיר שר-צבא רומי מעל גופת מצביא האויב לאחר שהכריעו והרגו במו ידיו בקרב פנים אל פנים. מבין הסוגים השונים של שלל מלחמה שהכירו הרומאים, כמו נסי הצבא או אילי הניגוח של אניותיו, נחשב הספוליה אופימה לשלל הנעלה ביותר והנחיל למצביא רומאי כבוד שאין למעלה ממנו. בכל תולדותיה של רומא זכו בו שלושה בלבד: הגיבור המיתולוגי רוֹמוּלוּס, אַוּלוּס קורנליוס קוֹסוּס ומרקוס קלאודיוס מַרְקֶלוּס.
שנקרואיד

אופן ההדבקה

ההדבקה מתרחשת במגע ישיר בין פצע פתוח אצל הנגוע לעור הנדבק. מאחר שהנגעים מופיעים באברי המין בלבד, ההדבקה היא בדרך כלל במגע מיני. גברים  ערלים הם בסיכון גבוה פי שלושה מאשר נימולים.]

טיפול

הטיפול בשנקרואיד הוא במתן אנטיביוטיקה.
מזור

היסטוריה

נוסד ב-1949 בידי עולים מצ'כיה ומהונגריה וילידי הארץ, ונקרא בתחילה "מזרע הר", שנגזר משמו של הכפר הנטוש עומזרה, שיותר ידוע בשם אל-מוזירע. ב-1951, שם המושב הוחלף בעקבות הקמת משתלה ומפעל של צמחי מרפא ביישוב על ידי מרדכי קליין. האתר בו הוקם המושב היה מרוחק כ-3 קילומטרים ממזרח למיקומו כיום, מדרום לקיבוץ נחשונים שם שוכנת כיום הכניסה לעיר אלעד. 
שטחו של המושב כ-2,300 דונם. במרכז המושב הוותיק רחובות שלצדם בתי התושבים שבצמוד להם חלקות א', בצדו המזרחי של המושב נמצאות חלקות ב' ו-ג'.  בשדות המושב מצטלבים כביש 6, המסילה המזרחית שבנויה בחלקה על תוואי ישן ושביל ישראל. במרכז המושב מוצבת מצבת זיכרון לנופלים בני המושב במערכות ישראל.
גרשון אריך שטיינר, שנמנה עם מקימי המושב, חיבר את הספר "כפר בספר" ובו תיעוד סיפורי של הקמת מושב מזור.
במושב נמצאת חוות מזור. 
במושב זורם נחל מזור, שהוא נחל אכזב.
איוואן סרבנטס

איוואן סרבנטס (Iván Cervantes; נולד ב-2 במאי 1982 בנפת טרגונה, קטלוניה, ספרד) הוא רוכב ספרדי המתחרה במרוצי אופנועי שטח בתחום האנדורו.
סרבנטס היה אלוף העולם באנדורו שלוש פעמים ברציפות וניצח במרוץ אנדורו ששת הימים הבינלאומי 2008 שנערך בסרס, יוון.
סרבנטס החל דרכו כרוכב מוטוקרוס וגרף בתחום זה חמש פעמים רציפות את תואר אלוף ספרד. בשנת 2002 עבר לתחום האנדורו וב-2005 היה לרוכב האנדורו הספרדי הראשון שזוכה בתואר אלוף העולם בקטגוריית הנפח הקטנה, ה-E1. ב-2006 הוא הגן בהצלחה על התואר. ב-2007 עבר סרבנטס לקטגוריה הגדולה, E3, וגם בה גרף את תואר האליפות. ב-2008, כשהוא ממשיך לרכב עבור KTM, סיים את העונה במקום השני, אחרי רוכב הונדה, מיקה אהולה. בעונת 2009 זכה סרבנטס באליפות כשהוא מקדים את כריסטוף נמבוטין (גאס גאס) ואת סבסטיאן גייום (הוסקוורנה). בעונת 2010 המשיך סרבנטס לרכוב במדי KTM אך עשה זאת בקטגוריה הבינונית (E2).
לקראת עונת 2011 חתם סרבנטס עם גאס גאס הספרדית ועבר לרכוב בשורותיה בקטגוריית E3 הפתוחה. במרוץ הסיקס דייז שנערך באותה שנה בפינלנד, סיים סרבנטס במקום השני, אחרי מארקו טאראקאלה, רוכב הוסאברג.
תוכניות תעסוקה

תוכניות לעידוד תעסוקה הן תוכניות שמטרתן לסייע לבלתי מועסקים (הן למובטלים והן לפרטים המצויים מחוץ לכוח העבודה) להיקלט בשוק העבודה. לעיתים המדינה היא היוזמת תוכניות אלה ולעיתים מדובר בארגונים עצמאיים.

סוגי תוכניות

ניתן למיין את התוכניות השונות לעידוד תעסוקה על פי מספר חתכים, וביניהם:
א. בסיס ההשתתפות בתוכנית - האם ההשתתפות מנדטורית, שאז אי השתתפות מלווה בסנקציות כמו שלילת גמלה, או השתתפות וולונטרית ותלויה ברצון ומוטיבציית המשתתף בלבד;
ב. מטרתה העיקרית של התוכנית - האם צמצום ההוצאה הציבורית על קצבאות, צמצום העוני והתופעות החברתיות המלוות לעיתים מצבי חוסר תעסוקה או שדרוג הונם האנושי של משתתפי התוכנית ללא קשר למצבם הכלכלי.
ג. אוכלוסיית היעד של התוכנית - האם מקבלי קצבאות, קבוצות אוכלוסייה ממוקדות (נשים חד-הוריות, נגמלים מסמים, מהגרים וכדומה) או כלל אוכלוסיית הבלתי-מועסקים;
ד. הגופים המממנים את התוכנית - האם הממסד והממשלה, המגזר השלישי, גופים עסקיים פרטיים, המשתתף עצמו או תמהיל כזה או אחר של כמה גופים יחדיו;
ה. מידת האינטנסיביות של התוכנית והרכיבים הנכללים בה - מהו אורך התוכנית ומה הסיוע
שהיא מספקת: ליווי בחיפוש עבודה, הכשרה מקצועית, השלמת השכלה או הקניית מיומנויות מסוגלות תעסוקתית, והמשקל היחסי של כל רכיב במסגרת התוכנית;
ו. גמישות התוכנית - האם לתוכנית יש מבנה קבוע והמשתתפים צריכים להשתתף בכל הרכיבים, או שהמדובר בתוכנית פרטנית ותפורה על פי צורכי היחיד, כך שלכל משתתף נבנית תוכנית שונה
ז. המוקד התעסוקתי של התוכנית - האם הקניית מיומנויות תעסוקתיות ו"כישורים רכים", השלמת השכלה והקניית כישורים בסיסיים, הקניית הכשרה מקצועית ספציפית, סיוע בחיפוש עבודה ובקליטה מהירה בעבודה או שילוב כלשהו בין המטרות דלעיל.

מרכיבי תוכניות

1. אבחון והערכת יכולות תעסוקתיות: לצורך מציאת התוכנית המתאימה למשתתף הפרטני. האבחון כולל סקירת כישורים בסיסיים, תחומי עניין אישיים וחסמים לעבודה.
2. סיוע בחיפוש עבודה ושירותי השמה: מועדוני תעסוקה, איתור מקומות והפנייה למקומות העבודה. או ייעוץ והדרכה בחיפוש עצמאי.
3. פיתוח כישורי עבודה: כישורים "רכים" ומיומנויות תעסוקתיות בסיסיות (כגון לבוש הולם למקום העבודה, עמידה בלוחות זמנים, תקשורת בין-אישית, עבודה בצוות, קבלת הנחיות ומשמעת והעצמה אישית) כישורי חיים (life skills) (כגון שימוש בתחבורה ציבורית ואיזון בין המחויבויות בעבודה לבין המחויבויות המשפחתיות); סדנאות מוטיבציה לחיזוק ההערכה העצמית. לאנשים חסרי ניסיון תעסוקתי מסופקת לעיתים התנסות במסגרת עבודה זמנית - עבודה התנדבותית, עבודה למען הקהילה, או עבודה מסובסדת. 
4. הכשרה והשכלה: השכלה בסיסית למבוגרים והשלמת השכלה; הכשרה מקצועית לצורך השתלבות בתעסוקה בסיסית (entry-level employment); הכשרה מקצועית לתחום עבודה ספציפי (occupation or industry specific skills); הכשרה משולבת - השכלה בסיסית בשילוב עם הכשרה מקצועית. 
5. שירותי מעקב וליווי לאחר השמה וסיוע בהתמדה בעבודה לאורך זמן.

מדדים ויעדים לתוכניות תעסוקה

בשנת 2017 הוקמה בהתאם להחלטת ממשלה מספר 2594 ועדה בינמשרדית לקביעת מדדים ליעדים לתוכניות תעסוקה. דוח הוועדה המסכם התפרסם בנובמבר 2017 והוגשו לשר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים ולשר לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל. 
בניגוד להחלטות של ועדות קודמות שהתמקדו רק בתעסוקה, ההמלצות הפעם התמקדו באיכות העבודה, וכללו ארבעה מדדים: רמת שכר, התמדה בתעסוקה, שיעור עובדים במשרה חלקית שלא מרצון למדד קידום העבודה.
מכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל עורך מחקרים מגוונים לשם טיוב המדיניות הפעילה בשוק העבודה של ממשלת ישראל.
גן החיות של סינגפור

היסטוריה

החל משנת 1969 הועלו תוכניות לבניית גן חיות בסגנון גן החיות של סינגפור. מִנהלת השירותים הציבוריים (Public Utilities Board; PUB) החליטה להקדיש מקצת מנכסיה סביב מאגר המים לשם הקמת פארקים ומתקני פנאי ושעשועים. יושב ראש המִנהלת, אונג סווי לאו, הקצה 880 דונם להקמת גן זואולוגי. בשנת 1970 צוות עובדים ויועצים הושכר, ושנה לאחר מכן - בשנת 1971 - בניית 50 המתחמים הבסיסיים החלה. בעלי החיים נאספו מסוחרים ונתרמו בידי נותני חסות. מנהל גן החיות של קולומבו שבסרי לנקה, לין דה אלוויס, הושכר כיועץ לפיתוח גני-חיות באזורים טרופיים ובכלל זה גן החיות בסינגפור.
ב-23 ביוני 1973 פתח גן החיות של סינגפור את שעריו לראשונה, כשלו אוסף של כ-270 בעלי חיים מיותר מ-72 מינים שונים, וצוות עובדים הכולל 130 איש. כמעט עשרים שנה מאוחר יותר, בשנת 1990, כלל גן החיות 1600 בעלי חיים מיותר מ-130 מינים ששהו ב"תצוגות נוף פתוחות" התחומות באופן מוסתר מהעין, כך שבני האדם הצופים ובעלי החיים ירגישו בצורה הדומה ביותר לטבע. גן החיות לא הורחב מעבר ל-0.28 הקילומטרים הרבועים המקוריים, אך 400 דונם של יער שניוני הומרו מאוחר יותר לספארי לילה, ושאר האדמות שלא נוצלו נשמרו כשטחים מיוערים. יערות אלו, יחד עם מאגר המים הגובל בגן החיות, מעניקים לגן תחושה טבעית.
מבין האטרקציות השונות שמציע גן החיות של סינגפור ניתן למנות את תוכנית "ארוחת הבוקר עם אורנגאוטן" המאפשרת למבקרים להתקרב ולפעול עם אורנגאוטנים השוהים בגן.
אוטו מריקה

אוטו מריקה (בגרמנית: Otto Emil Mörike;‏ 1897, דירוואנגן  שבמערב בווריה - 1978, שורנדורף;  שבבאדן-וירטמברג), היה כומר, מתנגד המשטר הנאצי וחסיד אומות העולם מגרמניה.

קורות חיים

מריקה היה בנו של כומר. הוא לחם בצבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה למד תאולוגיה באוניברסיטת טיבינגן. ב-1925 התמנה לתפקיד כומר בקהילת ברגלן (Berglen)  שבבאדן-וירטמברג. בשנת 1935 התמנה לכהונה בקהילת קירכהיים אונטר טק (Kirchheim unter Teck) , גם היא בבאדן-וירטמברג. 
מריקה היה כומר ב"כנסייה האוונגלית-לותרנית בווירטמברג" , בווירטמברג. בראשית תקופת השלטון הנאצי בגרמניה אהדו מריקה ואשתו את המשטר הנאצי עקב תוכניות הרווחה שלו ועקב חיזוק הלאומיות, אך בהמשך התאכזב מריקה מהנטיות הלאומניות והאנטישמיות של המשטר וכן מתוכניות החימוש וההתפשטות שלו, והטיף מעל דוכן כנסייתו נגד המפלגה הנאצית. בין היתר מחה על מעצר הבית שבו הושם תאופיל וורם , כומר ממתנגדי הנאצים, ועל האנשלוס. הגסטפו עקב אחריו, השעה אותו מכנסייתו לתקופת מה עקב דבריו, שלל באופן זמני את רישיון ההוראה הדתי שלו והמשיך לעקוב אחריו גם מששב להטיף. למרות זאת היה מריקה פעיל אנטי-נאצי באופן עקבי ומתמשך.

בתקופת מלחמת העולם השנייה

בתקופת מלחמת העולם השנייה היה מריקה חבר בכנסיית הווידוי  - כנסייה שהתנגדה למשטר הנאצי. הוא היה כומר בפלאכט  שבחבל ריינלנד-פפאלץ, כ-70 ק"מ ממערב לווירטמברג. 
מריקה שיתף פעולה עם אלפרד דילגר, שביתו בקנשטט  הסמוכה היה מקום מפגש סודי לחברי כנסייתם בווירטמברג. חברי הכנסייה הזו השתייכו לארגון סודי בשם "האחווה" (גר'), ארגון שחבריו תכננו פעילויות לסיוע לנרדפי הנאצים. בסוף 1943 הפנו חברי כנסייתו של מריקה בברלין יהודים נרדפים אל אזור מגוריו של מריקה. הקבוצה בה פעלו מריקה ועמיתיו, אלפרד דילגר ותאודור דיפר, העניקה מקלט ליהודים נרדפים אלה. לימים הוכרו גם דילגר ודיפר בתור חסידי אומות העולם.
בסוף 1943 קלטו מריקה ואשתו בביתם את בני הזוג קרקאואר (Krakauer), תחת השם הבדוי אקרמן (Ackermann). הם עשו זאת למרות סכנת המוות שאיימה על מסתירי יהודים, ולמרות שעמם גרו חמשת ילדיהם ועוד מספר אנשים. כדי להרגיע את חשדות השכנים הציגו בני הזוג מריקה את היהודים המסתתרים בתור תושבי ברלין, ממוצא ארי, שאיבדו את ביתם ואת כל רכושם בהפצצות האוויריות של בעלות הברית. בני הזוג קרקאואר נותרו בביתם של בני הזוג מריקה כחודש. שהות של היהודים לתקופה ממושכת יותר הייתה מחייבת את מריקה לרשום את היהודים במשטרה המקומית, ועל כן הועברו היהודים למקומות מסתור אחרים. מריקה לקח על עצמו את ארגון מקומות המסתור הבאים של בני הזוג קרקאואר - 41 מקומות מסתור בסך הכל, עד תום המלחמה.

לאחר המלחמה

אחרי המלחמה מונה מריקה לתפקיד כמוּרה בכיר באזור באדן-וירטמברג. בשנת 1959 פרש מתפקידו והחל לפעול במסגרת ארגון אות הכפרה והשלום ובמסגרות ארגוני שלום אחרים.

הכרה והנצחה

בשנת 1970 הכיר יד ושם באוטו מריקה ובאשתו גרטרוד בתור חסידי אומות העולם. 
בשנת 2006 נקראו על שמו של מריקה אחד הבניינים וכן דרך באחת הכנסיות בשטוטגרט.
אישה עובדת

עלילה

אורנה (לירון בן שלוש), אם צעירה ושאפתנית, משתוקקת להצליח בעבודתה החדשה בחברת נדל"ן מובילה. המסעדה של בעלה, אופר (אושרי כהן), נמצאת בקשיים כלכליים ואורנה נאלצת להיות המפרנסת העיקרית לשלושת ילדיהם. חייה הופכים בלתי נסבלים כאשר הבוס שלה, בני (מנשה נוי), מתחיל להטריד אותה מינית.

הפקה

הסרט הופק על ידי איילת קייט, אמיר הראל, משה אדרי, ליאון אדרי וחברת למה הפקות ויונייטד קינג; יצא בתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, מועצת הפיס לתרבות ולאמנות וברברה דובקין.