google/wiki40b huggingface dataset:
תסמונת מאייר-רוקיטנסקי

מאפיינים

השחלות, לרוב תקינות, אם כי לעיתים מעורבות בבקע מפשעתי או שאינן מפותחות. במידה ותפקודן תקין, בגיל ההתבגרות, השחלות יתחילו לבייץ ולהפריש הורמונים, כך שיופיעו סימני ההתבגרות המינית המשניים (שיער שחי וערווה והתפתחות שדיים). בשל העדר רחם (או רחם קטן אטום ולא מתפקד) לא תופיע וסת. 
לרוב החולות יתייצגו בגיל ההתבגרות עם העדר וסת, שדיים ושיער ערוה מפותחים בהתאם לגיל, אך ללא נרתיק. 
לעיתים, התסמונת מלווה גם באנומליות במערכת השתן דוגמת- העדר כליה, כליה שאינה במקומה הטבעי (ectopic kidney), כליית פרסה (horseshoe kidney) ומערכת מאספת כפולה. 
ייתכנו גם אנומליה במערכת השלד שתתבטא בעקמת ודפורמציה בחוליות עמוד השדרה. 
חלק מהנשים יסבלו בנוסף מתסמונת Klippel-Feil המתבטאת בצוואר קצר, קו צמיחת שיער נמוך, הגבלה בטווח תנועה ותסמינים נוירולוגיים שנובעים מאיחוי בחוליות בעמוד השדרה.

פתולוגיה

הסיבה לתסמונת אינה ידועה, אך נראה שהיא קשורה בהפסקה בהתפתחות מערכת הרבייה של העוברית סביב השבוע החמישי להריון.

שכיחות ותורשה

שכיחות התופעה: 1 ל-5000 נשים לוקה בתסמונת רוקיטנסקי. טרם זוהה הגן הגורם לתסמונת זו, כמו כן לא נמצא קשר משפחתי המצביע על מעבר תורשתי של התופעה.
במחקר שפורסם בינואר 2009 ב-Gynecol Endocrinol ב"פאבמד", הספרייה הלאומית של ארצות הברית לרפואה, נמצא דרך חקר גנטי המתמקד בגנים "ההורמון האנטי מולרי" (הצינור המולרי - MULLERIAN DUCT - שהתפתחותו היא שנפגעת בגדר התסמונת) והרצפטורים שלו כי הגנים WT1, PAX2,CFTR, HOX אלו גנים שלא התפתחו. רק הגן WNT4 נמצא כגורם משפיע על התסמונת וכן נמצאו סימנים קליניים ו/או ביולוגיים של היפר אנדרוגנים (ייצור מוגבר של הורמון זכרי) ב-3 צורות  עבודה שונות. חוץ מריבוי בפגם שייתכן וקשור לתסמונת רוקיטנסקי, ישנו גם קשר לפגיעה בכליות, פגיעה שלדית, פגיעה בלב ובעיות שמיעה. 
תסמונת רוקטינסקי והיפר אנדרוגנים (ייצור מוגבר של הורמון זכרי) מסמלים הפרעה חדשה קלינית וגנטית.

איבחון והערכה

עם האיבחון, ההערכה הראשונית צריכה לכלול בדיקה גנטית (karyotype), אולטראסאונד של האגן והכליות וצילום של עמוד השדרה.

טיפול

על מנת לאפשר לבעלת התסמונת לקיים יחסי מין מספקים, ניתן ליצור לה נרתיק על ידי ניתוח כירורגי בו פותחים כעין תעלה במקום בו הוא אמור להיות, ומצפים אותה בעור שנלקח מאזור אחר בגוף (אגן הירכיים). 
במקרים בהם יש חלק קטן מאוד של תעלת הנרתיק, מורחב הנרתיק באמצעות מכשיר מיוחד אותו מחדירה המטופלת לנרתיקה, ובאופן הדרגתי מרחיבה אותו. באופן זה ניתן להגיע לנרתיק המאפשר קיום יחסי מין תקינים. 
מאחר שלנשים אלו אין רחם, הן אינן יכולות להרות, לשאת הריון וללדת. אולם השחלות המבייצות מאפשרות להן הורות ביולוגית, באמצעות הפריה חוץ גופית ובעזרת אם פונדקאית. אפשרות של השתלת רחם נמצאת עדיין בחיתולייה. 
נשים מסוימות הסובלות מהתסמונת בוחרות לאמץ ילדים.

השלכות רגשיות

לתסמונת זו, מטבע הדברים, נלווים קשיים רגשיים משמעותיים. ראשית, גילוי התסמונת כרוך בטראומה נפשית כאשר מתברר לנערה צעירה שהיא חסרת רחם, צוואר הרחם, חצוצרות ונרתיק. בהמשך ההתמודדות עם החסר והאובדן קשה דורשת סיוע פסיכולוגי. טיפול פסיכולוגי מכל סוג שהוא עשוי להיות יעיל במקרים אלו, ולסייע לנערה או האישה להתמודד ביתר הצלחה עם הטיפול הקשה, השונות החברתית וההשלכות האחרות של התסמונת.
רולאנד וולפארט

קריירה

וולפארט גדל בקבוצת הנוער של בורוסיה בוכהולט, ובשנת 1981, בגיל 18, עבר לדיסבורג, שם הבקיע 39 שערים ב-71 הופעות. בעונת 1983/84 סיים וולפארט כמלך השערים של הבונדסליגה השנייה, אך הקבוצה לא הצליחה להעפיל אל הבונדסליגה, לאחר שהובסה במפגש כפול מבחני העלייה על ידי איינטרכט פרנקפורט בתוצאה המצטברת 6-1.
הצלחתו של וולפארט בדיסבורג זיכתה אותו בשנת 1984 בחוזה בבאיירן מינכן, שם הפך לחלק בלתי נפרד מהתקפת הקבוצה, והבקיע 119 שערים ב-254 הופעות, נתון המציב אותו במקום השלישי בדירוג המבקיעים של באיירן מינכן בכל הזמנים. וולפארט זכה עם באיירן מינכן בחמש אליפויות ובגביע אחד, לאחר ניצחון 5-2 על שטוטגרט, בו הבקיע וולפארט שלושער. וולפארט זכה בתואר מלך שערי הבונדסליגה פעמיים במדי באיירן מינכן, בעונת 1989 עם 17 שערים בצוותא עם תומאס אלופס מפ.צ. קלן, ובעונת 1991 עם 21 שערים. עם זאת, הצלחתו בבונדסליגה לא תורגמה להצלחה בנבחרת גרמניה בכדורגל, בה הופיע פעמיים בלבד, נוסף על מספר הופעות בנבחרות הצעירות של גרמניה המערבית.
בשנת 1993 עזב וולפארט את באיירן מינכן ועבר לסנט אטיין, בה שיחק עונה אחת, ולאחר מכן שיחק שלוש עונות בבוכום. בפברואר 1995 וולפארט נמצא אשם בנטילת חומרים אסורים, והושעה לחודשיים. בהמשך שיחק וולפארט עונה אחת בלוקומוטיב לייפציג, עונה אחת בוופרטאלר, ובשנת 2000 סיים את הקריירה בפ.צ. בוכוולט מעיר הולדתו, כשבאמתחתו 437 משחקים ו-193 שערים.
עננים אפורים

עננים אפורים בצרפתית: Nuages Gris)‏ S. 199 ברשימת סירל, היא יצירה לפסנתר סולו שחיבר פרנץ ליסט בשנת 1881. בשנותיו המאוחרות החל ליסט לעסוק בניסויים בהלחנה, ובניגוד לרוב יצירותיו, הווירטואוזיות מטבען, "עננים אפורים" קצרה למדי ופשוטה מבחינה טכנית.
ההרמוניות מבוססות על מרווחים של קוורטות וקוורטות מוגדלות (טריטונים - כסמל לשטן) והיצירה מכילה טרצות מוגדלות רבות. ההרמוניות שונות מאוד מאלה שביצירותיו המוקדמות, נותנות ליצירה תחושה אפלה מאוד וכמעט מורבידית, ומייצגות את הדפרסיה, שליסט סבל ממנה בשלב מאוחר זה של חייו.
"עננים אפורים" שימש בפסקול הסרט "עיניים עצומות לרווחה" - סרטו האחרון של הבמאי סטנלי קובריק.
דמויי-עקרב

אנטומיה

לדמויי-עקרב שמונה רגליים, בדומה לעקרבים, עם חמישה עד שבעה פרקים. שני גפי פה ארוכים מאוד, המזכירים זרועות עקרב. אלו מורכבים בדרך כלל מ"יד" ו"אצבע" חסרות תנועה, עם אצבע נעה נפרדת שנשלטת על ידי שריר מתווך. לרוב מצויה בלוטת ארס על האצבע הנעה, ובאמצעות הארס נתפס הטרף, משותק על ידי הזרקתו, ומאבד את יכולת התנועה. ארסם אינו מסוכן לבני אדם, והם אינם מסוגלים לצבוט די חזק בעורו של אדם על מנת להחדיר את ארסם.

מקומות חיות

דמויי-העקרב שוכנים מתחת לאבנים, על גחון האבן על-פי רוב. מעטים יחסית ראו דמויי-עקרב, לא משום שאינם נפוצים, אלא משום שהם מסתתרים בדרך כלל תחת אבנים, והם קטנים מאוד. כמו כן ניתן למוצאם תחת קליפות עצים ובין עלי שלכת, במקומות המתאימים. לעיתים הם חודרים גם אל מגורי האדם, אך לרוב אין מבחינים בהם. גם הם, כמו עקרבים, נוהגים "להתרחץ" בנוזל שהם מפרישים ממערכת העיכול שלהם, ומתרבים בדרך דומה לעקרבים ("ריקוד העקרבים").

תפוצה

נמצאים בכל אזורי הארץ והקרקעות, למעט חולות, ובמשך כל השנה.
אלי אברם

קורות חייו

אלי אברם נולד ב-28 במרץ 1963, בנם של אברהם ובתיה אברם. גדל והתחנך בראשון לציון. הוא למד בבית הספר היסודי "בארי" ובתיכון "אורט ג'וליס" בעיר. 
אלי נבחר כיו״ר ועד התלמידים במחוז דרום. 
בקיץ 1981 החל אברם את שירותו הצבאי כמכונאי בחיל הים וכעבור 8 חודשים הועבר לחיל השריון. במלחמת לבנון, שפרצה בשנת 1982, לחם כמפקד טנק. 
עם שחרורו מצה"ל, בשנת 1984, התנדב לימ"מ. הוא סיים את מסלול הלוחם ביחידה, ובשנת 1986 הוכשר כחבלן.
בשנת 1987, נישא לאשתו ענת ועבר להתגורר בירושלים. 
בשנת 1988 יצא אלי לקורס קצינים ביחידה, אותו סיים בהצטיינות. לאחר הקורס, חזר ליחידה כמפקד צוות. באותה שנה לקח חלק באירוע אוטובוס האמהות בצומת ערוער.
בשנת 1989, לאחר חמש שנות שירות, פרש אברם משירות הימ"מ ועבר לשרת כראש יחידת מחלקת הסמים של מחוז מרכז במשטרת ישראל.
בשנת 1991, הקים את יחידת המסתערבים של משמר הגבול באוגדת יהודה ושומרון. בתחילה עסקה היחידה בלכידת זורקי אבנים ומשליכי בקבוקי תבערה. בהמשך הזמן, ובהשפעת אברם, עברה היחידה לפעול במבצעים מורכבים יותר, לרבות מעצרים ללכידת מבוקשים ביהודה ושומרון.
בשנת 2002, פורסם הספר "אביר 21" שנכתב על ידי ההיסטוריון משה גבעתי אודות קורות חייו של אברם וסיפורה של הימ"ס, אשר עליה פיקד עד נפילתו.

נסיבות מותו

ב- 26 באוגוסט 1992, נשלחה היחידה ללכוד שני מבוקשים, חברי חוליית "הפנתר השחור" של ארגון הפת"ח, בשכונה המזרחית של ג'נין. הכוח כיתר את הבית בו שהו המחבלים, כשלפתע אישה מבוגרת שעמדה ליד הבית החלה לצעוק לעבר המחבלים אשר שהו בתוך המבנה. מיד החל ירי מתוך הבית אל עבר הכוח. אברם החליט לעלות על גג המבנה, על מנת להפתיע את המחבלים. במהלך ניסיון של הכוח, שבראשו עמד אברם, לחדור אל המבנה, נורה צרור שפגע בראשו של אברם והרג אותו במקום. כוח מהימ"מ, בפיקודו של נצ"ם דוד צור השתלט על הבית, על מנת לחלץ את גופתו של אברם. בפעולה נהרג אחד המחבלים שהסתתר במקלחת וכן בעלת הבית (המחבל הראשון נהרג במהלך חילופי האש עם כוח הימ"ס). כלב של הימ"מ נהרג במהלך ההשתלטות. 
אברם נקבר למחרת, ב-27 באוגוסט בחלקה המשטרתית בבית הקברות הצבאי בהר הרצל.
כירה חשמלית

כירה חשמלית (ברבים: כיריים חשמליות, מכונה גם פלטה) היא כלי הנמצא בדרך כלל במטבח, בדומה לכירה, אלא שכאן החימום נעשה באמצעות חשמל שמחמם משטח, על פי רוב עשוי מחומר קרמי. ההספק החשמלי של כיריים ביתיות נע בתחום של 800 - 5,000 ואט, ובכך הן עשויות להוות את אחד המכשירים בעלי צריכת החשמל הגבוהה ביותר בבית מגורים.
רכבת אוקטובר

תיאור

אורך מסילת הברזל של רכבת אוקטובר מגיע ל-13,323.762 קילומטרים.
כל קטעי הרכבת של רכבת אוקטובר, למעט קטע סביר-מורמנסק וקטע בבאייבו-קוסטה, הם קווי חשמל עם זרם ישר ישיר של 3 קילוואט. קטעי סביר-מורמנסק ובבאייבו-קוסטה הם קווי חשמל עם זרם חלופי של 25 קילוואט.]
המסלול העיקרי של מסילת אוקטובר עוקב אחר מסילת הרכבת ההיסטורית ניקולאייבסקאיה. קטע קטן יותר מתחבר בקו וישרה - בורגס.
קו הרכבת המודרני פועל מצפון לדרום ממורמנסק למוסקבה (באורך של למעלה מאלפיים ק"מ), עם יותר מ-900 ק"מ שנמצאים מעבר לחוג הארקטי. במערכת התובלה של אזור צפון-מערב ברוסיה, הרכבת היוותה 75% מתעבורת המטען ו-40% מתנועת הנוסעים.]
בשנת 2009 מספרם של עובדי רכבת אוקטובר הגיע ל-69,781 איש. בשנת 2010, היו 655 תחנות רכבת לאורך המסלול, 31 מחסני קטרים וקרונות (כולל מחסני תיקון, תפעול ומחזור רכבות), 24 מחסני קרונות (כולל תחנות תיקון ותחזוקה), 39 תחנות תיקון מסילה, 23 תחנות איתות, ריכוז, שילוב ותקשורת, 13 עמדות חשמל, 11 מבנים אזרחיים לאספקת מים ותברואה, 3 תקני טיפול במטען. בעקבות הרפורמות המתמשכות בחברת הרכבות הרוסית, מספר מחלקות משנה עשויות לשנות את שמן, אך שינוי שכזה טרם בוצע.
מסילת הברזל של רכבת אוקטובר עוברת בשטחן של אחד-עשר מחוזות בפדרציה הרוסית - לנינגרד, פסקוב, נובגורוד, וולוגדה, מורמנסק, טבר, מוסקבה, פרברי ירוסלב, מוסקבה וסנקט פטרבורג, רפובליקת קרליה, ובחלקה דרך אסטוניה, לטביה ובלארוס.
הובלת סחורות משולבת של סחורה ומים (כולל ייבוא ייצוא) מתבצעת דרך נמלי סנקט פטרבורג ומורמנסק, נמלי הים הלבן (קנדאלאשה, ויטינו, קם, בלומורסק) ותעלת הים הלבן-בלטי (על קו מדוויז'יגורסק-בלומורסק).
הובלות נוסעים בפרברים בטווח הכבישים מבוצעות על ידי חברות הנוסעים הפרבריות צפון-מערב ומוסקבה-טבר. הקו העיקרי של הרכבות "סנקט פטרבורג - מוסקבה" מרגע הבנייה ועד ימינו הוא אחד הקווים העמוסים ביותר ברוסיה. בשנות השמונים החליטה הנהגת ברית המועצות לארגן תחבורה במהירות גבוהה. כתוצאה מכך הפך המסלול מסנקט פטרבורג למוסקבה למסילת הרכבת המהירה הראשונה והיחידה בברית המועצות.
מאז 2009 רכבת אוקטובר מפעילה בקו סנקט פטרבורג - מוסקבה רכבות מהירות מדגם ספסאן.

מגמות עסקיות

בשנת 2009 הובילה רכבת אוקטובר 218.3 מיליון טון מטען, 181.6 מיליון איש (למרחקים ארוכים - 22.1 מיליון, בתחבורת הפרברים - 159.5 מיליון איש). בשנת 2011 מספר הנוסעים שהועברו דרך תשתית רכבת אוקטובר היה למעלה מ-134 מיליון ו-183 אלף, שהם 1.4 מיליון יותר מאשר בשנת 2010. מתוכם 118.6 מיליון נוסעים הועברו בתחבורה פרברית, בנסיעה למרחקים ארוכים - בערך 17 מיליון.
ארץ שכוחת אל

במגבלות החוק

בימי גלותו בכפר לא הורשה לוי לצאת ממנו, אלא עד טווח מסוים. הוא נהג להגיע לקצה המיושב של הכפר, בבית הקברות, ושם ציפו לו שוטרי הכפר שקיימו מעקב צמוד אחריו לפי הוראות ראש הכפר הפשיסטי. תפקידם העיקרי של אנשי החוק היה לקיים מעקב גם אחרי שאר הגולים שהיו במקום. בין השאר, הוטל על אנשי החוק להביא לכך שהגולים לא ייפגשו זה עם זה.
באחת ההזדמנויות הוא הורשה לצאת מהכפר אל העיר המרכזית של האזור, מטרה. הוא הגיע אל מטה המשטרה ובקש להקל בתנאי גלותו. בינתיים, היות שבכפר הוא נחשב לרופא, שכן הוא סיים את לימודי הרפואה אך לא הוסמך לכך, הוא החליט לנצל את ההזדמנות לקנות בבית המרקחת המקומי מד חום, שלא היה בנמצא בבית המרקחת בכפר. אך גם כאן לא עלה בידו להשיג מד חום. חשיבותו של המכשיר הייתה רבה שכן המחלה הנפוצה בקרב תושבי הכפר באותם הימים הייתה מלריה וחום גבוהה היה אחד מסימני המחלה המובהקים.
הוא תיאר את בירת האזור, מטרה, בצורה מעוררת חמלה. אמנם במרכז העיר בנה השלטון הפשיסטי בנייני ממשל מפוארים, אך אלה לא עמדו בשום יחס לנחשלות העיר שחלק מתושביה חיו במערות.

השפעתו של הרומן

בספר הוא תיאר את הווי החיים בכפרי דרום איטליה: העוני המרוד, האבטלה הנפוצה, רמת החיים הנמוכה, העדר השכלה, והילדים - שהיו בטיפולו - אשר גדלו ללא תקוה לעתיד טוב יותר. וכל זה בעולם מלא "אמונות טפלות", עריצות ובורות של הצמרת הכפרית ושרירות לבם של אנשי השלטון. 
פרסום הספר לאחר מלחמת העולם השנייה, עורר הדים בדעת הקהל באיטליה. ההדים מפרסום הספר הביאו להגברת תשומת הלב של הממשל המרכזי ברומא לנעשה בדרום איטליה. תרומתו נזכרת לחיוב באזור כולו. בעיר מטרה קיים מוזיאון ובו מוצגים ציוריו מהימים היה בגלות בכפר אליאנו. באליאנו שוחזר הבית בו התגורר וכן הגלריה בה הכין את ציוריו. כן הוצבו בכפר שלטי הסבר על האתרים המתוארים בספר. קרלו לוי בקש להקבר באליאנו ואכן הלוויה מכובדת נערכה לו בעיר.

סרט

בעקבות הספר, הופק גם סרט קולנוע בשנת 1979 בבימויו של פרנצ'סקו רוזי. בשנים האחרונות ננקטו פעולות לקידום כלכלת המקום, בייחוד בתחום פיתוח התיירות, שברובה נובעת מפרסומו של הכפר בספר.
לימפומת בירקיט

רקע

לימפומת בירקיט נקראת על שם דניס פרסונס בירקיט שהגדיר את התפוצה הגאוגרפית של לימפומה זו, וגם הגדיר את שתי הצורות הפעילות שלה: לימפומה מקומית ולימפומה מפושטת. לימפומת בירקיט נוטה להתפשט גם לאיברים שלימפומות אחרות אינן פולשות אליהם: היא פולשת למח העצם, לדם, למערכת העצבים ולחוט השדרה. לימפומה זו שכיחה מאוד בגיל הילדות, אך היא מאובחנת גם אצל מבוגרים.
לימפומת בירקיט היא אחת הממאירויות המסוכנות שצומחות מהר בבני-אדם, והתחלקות התאים בה מהירה ביותר. המחלה נדירה בארצות הברית - כמאה מקרים בשנה (מתוך כ-300 מיליון) - אך באפריקה, לעומת זאת, מופיעים כמאה מתוך מיליון מקרים חדשים בשנה. המחלה המפושטת מופיעה בעיקר באפריקה, בעוד שהמחלה המקומית מופיעה בעיקר בארצות הברית. היחס בין גברים לנשים הלוקים בלימפומה זו הוא  2-3:1. כאמור, לימפומת בירקיט נפוצה ביותר בילדות: באפריקה הגיל הממוצע הוא 7, בעוד מחוץ לאפריקה הגיל הממוצע הוא 11.

שיעורי התמותה

לפני שפותחו טיפולים אינטנסיביים ללימפומת בירקיט, ילדים מתו במהירות. כיום, עם שילוב של כימותרפיה ושל הזרקה לנוזל השדרה של כימותרפיה, עלו שיעורי השרידות: במחלה המפושטת, שיעורי ההצלחה הם 60%, ובחולים במחלה המקומית, שיעור המבריאים הוא 90%. באנשים עם מעורבות של המחלה בנוזל השדרה ובמח העצם תוצאות ההחלמה הן נמוכות. אנשים שחלו בגילאים מאוחרים הם בעלי סיכוי נמוך בהרבה לשרוד את הלימפומה.

אבחון לימפומה ע"ש בירקיט

אבחון מתבצע באמצעות דגימת רקמה (ביופסיה) מבלוטת לימפה מוגדלת. בנוסף יבוצעו בדיקות דם, צילומי רנטגן, דיקור מותני ודגימות של מח העצם. כול אלו נדרשים כדי לקבוע את הסוג המסוים של הלימפומה, ואת מידת התפשטותה בגוף, במטרה להתאים את הטיפול המיטבי.

דרגה

לימפומות שאינן הודג'קין, כדוגמת זו ע"ש בירקיט, מחולקות לדרגה נמוכה ולדרגה גבוהה. לימפומות מדרגה נמוכה תתפתחנה לרוב באיטיות, ואילו לימפומות מדרגה גבוהה תתפתחנה באופן מהיר יותר. לימפומה ע"ש בירקיט היא לימפומה מדרגה גבוהה, ולכן מחייבת טיפול כימותרפי מיידי על מנת לעצור את התקדמות המחלה.
טארו אסו

לפני הכניסה לפוליטיקה

אסו, נולד בעיר ליזוקה שבמחוז פוקוקה למשפחה נוצרית קתולית בעלת קשרים ענפים בשלטון היפני. אביו עמד בראש קונצרן תעשייתי לייצור בטון והיה מקורב לראש ממשלת יפן קאקוי טאנאקה ואמו היא בתו של ראש הממשלה לשעבר שיגרו יושידה. אחותו הצעירה של אסו נישאה לבן המשפחה הקיסרית של יפן.
ב-1963 סיים אסו תואר ראשון באוניברסיטה בטוקיו ויצא ללימודים מתקדמים באוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית. לימודים אלו נקטעו על ידי משפחתו שחששה כי יעבור תהליך של אמריקניזציה, אסו חזר ליפן, ועבר משם ללמוד בבית הספר לכלכלה של לונדון.
לאחר שעבד כשנתיים במכרות יהלומים בסיירה לאון, החל אסו ב-1966 לעבוד בחברה המשפחתית, הוא כיהן כנשיא חברת המכרות אסו מ-1973 ועד 1979. במקביל, טיפח את הקריירה הספורטיבית שלו כקלע מצטיין, ואף היה חבר במשלחת היפנית לאולימפיאדת מונטריאול (1976).
טארו אסו נשוי לשיקקו, בת למשפחת פוליטיקאים בעצמה. הוא ידוע כחובב מאנגה מושבע.

קריירה פוליטית

אסו נבחר לראשונה לבית הנבחרים היפני (הבית התחתון), באוקטובר 1979, מאז נבחר עוד שמונה פעמים רצופות. מסוף 1988 ועד יוני 1989 שימש כסגן שר לענייני חינוך, ספורט, מדע ותרבות, בנובמבר 1996 מונה לשר זוטר לתכנון כלכלי, תפקיד אותו החזיק במשך כשנה, וב-2001 מונה לשר זוטר לענייני כלכלה ומדיניות פיסקלית.
ב-2003 צורף לקבינט של ג'וניצ'ירו קואיזומי כשר לענייני פנים ותקשורת, ובאוקטובר 2005 מונה לשר החוץ של ממשלת יפן, תפקיד בו כיהן עד אוגוסט 2007. אסו החזיק בקו נוקשה וניצי במדיניות החוץ של יפן כלפי שכנותיה במזרח אסיה, קוריאה הצפונית וסין.
ב-2006 התמודד אסו בבחירות הפנימיות לראשות המפלגה הדמוקרטית ליברלית אך הפסיד לשינזו אבה, שאף נבחר לראש הממשלה ה-90 של יפן. לאחר התפטרותו של אבה, התמודד אסו שוב על ראשות המפלגה, אך הפסיד ליאסואו פוקודה בבחירות שנערכו בספטמבר 2007.
באוגוסט 2008 מינה פוקודה את אסו למזכ"ל המפלגה, ולאחר שפוקודה התפטר מתפקידו, נבחר אסו למחליפו בראשות המפלגה ברוב גדול. בהצבעות שנערכו ב-24 בספטמבר 2008 בדיאט היפני, הפסיד אסו בבית העליון הנשלט בידי האופוזיציה, אך בחירתו בבית התחתון הביאה למינויו כראש הממשלה הבא של יפן.
אסו הוא ראש הממשלה הקתולי הראשון בתולדות יפן, לאחר בחירתו הכריז כי על יפן לנקוט בצעדי חירום כלכליים, ועלייה להרחיב את פעילותה בתחום המלחמה בטרור באזור האוקיינוס ההודי.
בבחירות שהתקיימו ביפן ב-30 באוגוסט 2009 נחלה מפלגת השלטון, המפלגה הליברלית דמוקרטית, מפלה, ולראשונה מזה חמישים שנה זכתה מפלגת האופוזיציה, המפלגה הדמוקרטית (DPJ), ברוב. למחרת ההפסד הודיע אסו באופן רשמי על פרישתו מהנהגת מפלגתו
לאחר חזרתה של המפלגה הליברלית דמוקרטית לשלטון, בדצמבר 2012, מונה אסו לשר האוצר והמשנה לראש הממשלה שינזו אבה.
DSM-5

שינויים עיקריים

בוטלה החלוקה לציר I (תסמונות קליניות) וציר II (הפרעות אישיות), ובמקומה נקבעת אבחנה על פי מידת החומרה והפגיעה התפקודית של ההפרעה.
אהרן שאר-ישוב

הרב פרופסור אהרן שאר-ישוב (נולד בגרמניה, 1940) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה לפילוסופיה יהודית באוניברסיטת בר-אילן. כיהן ארבע שנים כרב הטכניון.

קורות חיים

שאר-ישוב נולד בשנת 1940 בבוכום שבגרמניה תחת השם וולפגאנג שמידט לאב שהיה קצין בצבא גרמניה הנאצית ונפל בשבי הסובייטי במלחמת העולם השנייה. 
אחר סיום לימודיו בבית ספר ריאלי למד מנהל עסקים. ליבו נשאו לסוגיות פילוסופיות, והוא הסב את לימודיו לתאולוגיה פרוטסטנטית ופילוסופיה כללית. למד מקצועות אלה באקדמיה הכנסייתית בוופרטל ובאוניברסיטת מיינץ, שם ניהל את החוג הבינלאומי של הסטודנטים. המשיך את לימודיו באוניברסיטת המבורג, שבה התקבל מאוחר יותר לאקדמיה למסיון שעל יד האוניברסיטה, ושימש כאסיסטנט של פרופ' גראופה, מנהל המכון ליהדות גרמניה. 
למד מדעי היהדות בהיברו יוניון קולג' בסינסינטי ושם כתב דוקטורט על התאולוגיה של שלמה לוי שטיינהיים. 
בעקבות לימודיו והגותו החליט להתגייר. תחילה בפני בית דין שהקים ושלושת חבריו היו רפורמי, קונסרבטיבי ואורתודוקסי. באותה עת שינה את שמו ל"אהרן". לאחר עלייתו לישראל בשנת 1970 ובעקבות לימודיו בישיבת מרכז הרב התגייר שנית בגיור אורתודוקסי בבית הדין הרבני בירושלים. שינה את שם משפחתו ל"שאר-ישוב". היה לתלמידם של הרב צבי יהודה הכהן קוק והרב הנזיר. הוסמך לרבנות, כיהן כרב אוגדה בצה"ל בדרגת רס"ן. בין השנים 1976–1980 שימש כרב של הטכניון. 
החל משנת 1984 הרצה בחוג לפילוסופיה באוניברסיטת בר-אילן, שבה כיהן מאוחר יותר כראש המחלקה לפילוסופיה יהודית. בשנים 2–1991, 2001-2, כיהן כפרופסור אורח באקדמיה ללימודי היהדות של אוניברסיטת היידלברג בגרמניה. 
בשנת תשמ"ח פרסם בהוצאת ראובן מס את ספרו, הראשון מתוך טרילוגיה הנקראת "דת, פילוסופיה ויהדות", תחת הכותר "מנצרות ליהדות". הספר מכיל מאמרים תאולוגיים-פילוסופיים וראיונות המשקפים את מסלול חייו. הכרך השני באותה טרילוגיה נקרא "התגיירות", וכותרת המשנה היא "אוטוביוגרפיה של רב". הכרך השלישי והאחרון, "פילוסופיה יהודית דתית", עודנו בתהליך כתיבה. 
מתגורר בעיר העתיקה בירושלים, אב לחמישה.
אלכסנדרינה, דוכסית מקלנבורג-שוורין

ביוגרפיה

אלכסנדרינה נולדה בשוורין ב-24 בדצמבר 1879 לפרידריך פרנץ, שהיה מאוחר יותר הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ואנסטסיה מיכאילובנה, הדוכסית הגדולה של רוסיה, בתם של מיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה וססיליה, נסיכת באדן.
ב-26 באפריל 1898 התחתנה אלכסנדרינה עם כריסטיאן, נסיך הכתר הדני, ובשנת 1902 קיבלו בני הזוג את ארמון מרסילסבורג. בשנת 1906 הוכתר חמיה כפרדריק השמיני, מלך דנמרק, ולאחר מותו בשנת 1912 הוכתר בעלה ככריסטיאן העשירי, מלך דנמרק. במהלך מלחמת העולם השנייה הפגינה אלכסנדרינה את נאמנותה כלפי דנמרק, אף על פי שהייתה גרמנייה במוצאה. אלכסנדרינה תמכה בכוחות ההתנגדות לכיבוש, ועודדה את בני העם בסיורים שעשתה ברחבי הארץ יחד עם כלתה אינגריד, נסיכת שוודיה. בנוסף תמכה אלכסנדרינה בארגונים שונים שפעלו להקלת קשיי הכיבוש.
בשנת 1947 מת בעלה ובנה פרדריק התשיעי, מלך דנמרק עלה לשלטון במקומו. ב-28 בדצמבר 1952 מתה אלכסנדרינה בקופנהגן, ונטמנה בקתדרלת רוסקילדה.
שלום שוורץ (כדורגלן)

ביוגרפיה

שלום שוורץ נולד בחדרה כבן לעולים חדשים מרומניה. הוא התגורר בשכונת יוספטל הסמוכה למגרש הפועל חדרה. היה שחקן נבחרת הנוער של ישראל. הוא שיחק תחילה בהפועל חדרה ועלה איתה לליגה הלאומית, הליגה הראשונה דאז. בשנים 1978 - 1981 שיחק בהפועל חיפה, ולאחר מכן בבית"ר תל אביב. שוורץ שיחק בנבחרת ישראל במשחקי עמי אסיה בשנת 1974 שהתקיימו בטהרן, והשתתף במשחק הגמר בו הפסידה ישראל 1:0 לנבחרת אירן. כמו כן שיחק במשחקי מוקדמות אולימפיאדת מונטריאול 1976 ובמוקדמות מונדיאל 1982. בסך הכל שיחק 11 פעמים במדי נבחרת ישראל, בהם כבש שני שערים. שיחק 246 משחקים בהם כבש 36 שערים ובישל בישולים רבים.
ב-2003 התמודד בבחירות למועצת העיר חדרה כראש רשימה עצמאית, נבחר לתפקיד חבר מועצה והחזיק בתיק הספורט.
שוורץ היה נשוי לרחל ואב לשלושה.

הנצחה

קבוצת הפועל חדרה נקראת החל מנובמבר 2015 על שמו, ובסמל הקבוצה שולב הכיתוב "שולם שוורץ".
הקבוצה מפעילה גם את פרויקט "פרחי שלום שוורץ" שבו מתאמנים מדי שבוע ילדים בהדרכת מאמני מחלקת הנוער שלה.
דוקטור פאוסטוס (מחזה)

דוקטור פאוסטוס (באנגלית: Doctor Faustus) הוא מחזה מאת המחזאי האנגלי כריסטופר מארלו, שנכתב והוצג לראשונה ככל הנראה בין השנים 1588 לבין 1590. במרכז העלילה עומדת דמותו של ד"ר פאוסטוס, אדם משכיל ומלומד, המתגורר בעיר  ויטנברג בגרמניה, אשר מחליט למכור את נשמתו לשטן תמורת עשרים וארבע שנות חיים נוספות, שבהן יתגשמו כל משאלותיו. החוזה עם השטן נכרת באמצעות מפיסטופלס, עוזרו של לוציפר.

היסטוריה

לצורך כתיבת המחזה התבסס מארלו ככל הנראה על תרגום אנגלי של הספרון הגרמני מאת סופר אלמוני, "ההיסטוריה של ד. יוהאן פאוסט", שבתורו נכתב בהשארת דמותו ההיסטורית של יוהאן גאורג פאוסט. בכך היה מארלו לראשון שהפך את סיפור דמותו של פאוסט ("אגדת פאוסט") למחזה טרגי. 
המחזה זכה בהצלחה מרשימה, והוצג רבות גם אחרי מותו המסתורי של מארלו, ייתכן הרצחו, בגיל 29. כיום יש בידינו שתי גרסאות של המחזה: המוקדמת - משנת 1604, והמאוחרת - משנת 1616, שבה שולבו כמה היבטים קומיים. שתי הגרסאות עברו כנראה עיבודים שונים.
יוהאן וולפגנג פון גתה, שיצירתו "פאוסט" היא פסגת יצירתו האמנותית, נחשף לגרסה גרמנית של מחזהו של מארלו רק בשנת 1818, ושיבח אותה מאוד. מאוחר יותר עובדה העלילה הדרמטית גם לאופרה "פאוסט", שהולחנה על ידי המלחין הצרפתי שארל גונו. המלחין ההונגרי (ממוצא גרמני)  פרנץ ליסט חיבר בהשראת האגדה  פואמה סימפונית בשלושה חלקים, המתארת באופן מוזיקלי את שלוש הדמויות הדומיננטיות בעלילה.

בעת המודרנית

המחזה "דוקטור פאוסטוס" ודמותו של מארלו עמדו גם במרכז העלילה של הסרט "רב מכר לרצח", של הבמאי ראודי הרינגטון ובכיכובו של קובה גודינג ג'וניור, המגלם את דמותו של עורך הדין לסון ראסל. עלילת הסרט משווה בין מכירת נשמתו של פאוסט לשטן לבין החלטתו של  עורך-דין להביא לזיכוי נאשמים שביצעו רצח. כמחווה למחזאי האנגלי, שילב תסריטאי הסרט דמות העונה לשם כריסטופר מארלו בתוך העלילה.
Knack

עלילה

החלה מלחמה של האנושות נגד זן חדש המכונה "גובלינים". ד"ר ורגס חקר שרידים עתיקים מציוויליזציה אובדת במשך שנים רבות, יש למצוא דרך לקשור אותם יחד ולתת להם תודעה. התוצאה היא Knack, יצור בעל כוחות מסתוריים. הוא יכול לשלב יותר שרידים לתוך גופו כפי שהוא מוצא אותם, מה שמאפשר לו להפוך מיצור גבוה תלת רגל למכונת הריסה ענקית. ד"ר ורגס סבור כי Knack יהיה נכס שלא יסולא בפז במלחמה נגד הגובלינים, עד שמתברר כי סכנה גדולה אף יותר היא שמציבה אלמנטים של הקהילה האנושית.
ארתור לומיס הרמון

ארתור לומיס הרמון (באנגלית: Arthur Loomis Harmon; ‏13 ביוני 1878 – 1958) היה אדריכל אמריקאי, מתכנן בניין ימק"א ירושלים וממתכנני בניין אמפייר סטייט.

ביוגרפיה

הרמון נולד בשיקגו שבאילינוי. הוא למד במכון לאמנויות בשיקגו, והוסמך כאדריכל באוניברסיטת קולומביה (1902).
בין השנים 1911 ל-1929 עבד הרמון במספר משרדי אדריכלים ואף כאדריכל עצמאי. הוא התמחה בתכנון בתי מלון. בראשית שנות העשרים תכנן הרמון את בית המלון "שלטון" (Shelton) בניו יורק, שהיה המבנה הגבוה הראשון שנבנה בניו יורק לאחר מלחמת העולם הראשונה, והיה בזמן הקמתו, שנסתיימה בשנת 1924, בית המלון הגבוה בעולם (כיום שמו "מלון מריוט של הגדה המזרחית בניו יורק").
ב-1929 הצטרף הרמון למשרדם של האדריכלים ויליאם לם (William F. Lamb) וריצ'מונד שריב (Richmond Harold Shreve) בניו יורק, והשלושה הובילו את תכנונו של בניין אמפייר סטייט, שהושלם ב-1931. שמו של המשרד שונה ל-"שריב, לם והרמון" בעקבות הצטרפותו של הרמון. 
במסגרת עבודתו במשרד זה היה הרמון המתכנן הראשי של בניין ימק"א בירושלים, שבנייתו נסתיימה בשנת 1933 ונחשב לפאר האדריכלות בירושלים בתקופת המנדט הבריטי ולבניין ימק"א היפה בעולם. בעת הקמתו היה הבניין הגבוה בירושלים.
הרמון נפטר ב-1958, במחוז וסטצ'סטר בניו יורק.
בית אימפריאל כימיקל

היסטוריה

המבנה נבנה בין השנים 1927–1929 על פי תכנונו של האדריכל סר פרנק ביינס בסגנון נאו-קלאסי האופייני ללונדון בתקופה שבין שתי מלחמות העולם והמכונה "סגנון נאו קלאסי אימפריאלי" (Imperial Neoclassical).
המבנה נבנה בעת שנבנה בית התמזה הסמוך, מעברה השני של דרך הורספרי (Horseferry Road). המבנה יועד עבור תעשיות אימפריאל כימיקל, ואילו בית התמזה נבנה עבור חברות שונות.
בקומה החמישית של המבנה מצויה מרפסת המעוטרת בדמויות אלגוריות מעשה ידי הפסל צ'ארלס סארג'נט ג'אגר: "הבנאי", "התחבורה הימית", "החקלאות" ו"כימיה".