פרנסיס פורד קופולה

ילדות ונעורים, רקע משפחתי

קופולה נולד בדטרויט. סבו מצד אביו, אוגוסט קופולה, היה פסנתרן שליווה את אנריקו קארוזו, והגיע לאמריקה במהלך מסע הופעות של קארוזו. סבו מצד אמו היה אף הוא מוזיקאי, בשם פרנצ'סקו פנינו. אביו, קרמיין קופולה היה נגן חליל בתזמורות רדיו, ואמו, איטליה קופולה, הייתה שחקנית. כמי שנולד למשפחה ממוצא איטלקי, סבו וסבתו מצד אביו הגיעו מהעיר ברנלדה שבבזיליקטה. הוא נקרא "פרנסיס" על שם סבו, פרנצ'סקו פנינו, מלחין מפורסם שהגיע מנאפולי; ושמו השני, פורד, נקרא על שם בית החולים בו נולד, בית החולים על שם הנרי פורד. קופולה הוא האמצעי בין שלושה ילדים. אחיו הגדול אוגוסט היה לחוקר ספרות, ואילו אחותו, טליה שייר הייתה לשחקנית הידועה בשל הופעתה כ"אדריאן" בסדרת סרטי "רוקי" וכ"קוני קורליאון" בסרטי "הסנדק" שביים קופולה. כאשר היה קופולה בן שנתיים, קיבל אביו עבודה בתזמורת הרדיו של רשת NBC, והמשפחה עברה לניו יורק, שם, בשכונת קווינס בילה קופולה את ילדותו.
בעודו ילד, לקה קופולה בפוליו, והיה מרותק למיטתו למשך תקופות ארוכות. בתקופות אלו הקים לעצמו תיאטרון בובות, ופיתח את דמיונו. בגיל 10 השתמש במצלמת 8 מילימטרים של דודו לצילום סרטים ביתיים. כשבגר, ראה את ייעודו בעשיית קולנוע. הוא למד תיאטרון באוניברסיטת הופסטרה וסיים את לימודיו בשנת 1960. לאחר מכן החל ללמוד לתואר שני בבימוי קולנוע בבית הספר לקולנוע של UCLA.

שנות השישים

קופולה בילה את תחילת שנות השישים בניסיונות להתקדם בתעשיית הקולנוע. את דרכו הקולנועית החל בבימוי סרטי פורנוגרפיה רכה, נוסח המערבון הפורנוגרפי "הלילה לבטח" (Tonight for Sure) שביים בשנת 1962. הוא חבר אל הבמאי רוג'ר קורמן שהיה ידוע ביצירת סרטי סוג ב' במהירות ובתקציב נמוך. עבודתו הראשונה עבור קורמן הייתה דיבוב, עריכה מחדש והוספת מוזיקה לסרט סובייטי בשם "השמיים קוראים" (Небо зовёт) שעסק במרוץ להגיע לכוכב מאדים, במטרה להפוך אותו לסרט "אמריקני" בנוסח סרטי האימה הזולים שביים קורמן. קופולה יצר מהסרט הסובייטי סרט אימה בשם "הקרב מעבר לשמש" (Battle Beyond the Sun). על עבודה זו שילם קורמן לקופולה 250 דולר. ב-1963 העניק קורמן לקופולה את ההזדמנות לביים סרט משמעותי ראשון, והעמיד לרשותו אתר צילום, צוות ופילם. התוצאה הייתה "דמנטיה 13" מעין סרט אימה פסיכולוגי, ברוח סרטיו של קורמן. קופולה כתב את התסריט לסרט בלילה אחד, מאומץ, של עבודה. הסרט היה כרטיס הכניסה של קופולה לתעשיית הסרטים.
באמצע שנות ה-60 נשכר קופולה לעבוד כתסריטאי עבור חברת ההפקות "Seven Arts" (שהתאחדה בשנת 1967 עם חברת האחים וורנר). בשנת 1966 היה מעורב בכתיבת התסריט לסרטו של סידני פולאק "This Property is Condemned", על פי מחזהו של טנסי ויליאמס, וכן בתסריט לסרט המלחמה "האם פריז בוערת?". בשנה זו גם ביים את סרט ההתבגרות "אתה כבר נער גדול" (You're a Big Boy Now), שזכה לשבחים והוצג בפסטיבל קאן. בשנת 1968 ביים את המחזמר "קשתו של פיניאן" בו כיכבו הכוכבת הבריטית פטולה קלארק והשחקן פרד אסטר. התוצאה הייתה שנויה במחלוקת, אם כי קלארק זכתה בגלובוס הזהב על משחקה.

אמריקן זואיטרופ

בתקופה זו החל קופולה בשיתוף פעולה עם הבמאי ג'ורג' לוקאס. השניים היו חלק מחבורת קולנוענים צעירים, בוגרי בתי ספר לקולנוע, בעלי אמביציות וחזון אמנותי, שכונתה "שנים עשר המזוהמים", וכללה דמויות כג'ון מיליוס ווולטר מרץ'. עוד ב-1968 ציין מבקר הקולנוע אנדרו סאריס בספרו רב ההשפעה "The American Cinema: Directors and Directions 1968-1929" את קופולה כבמאי בעל עתיד. סאריס היה ממקדמי "תאוריית האוטר" (Auteur) שהחלה נפוצה בצרפת, לפיה הבמאי של הסרט הוא המוביל האמנותי ובעל החזון, וכמוהו כסופר של היצירה הכתובה.
בשנת 1969 ניסה קופולה את כוחו ביצירת דרמה צנועה, ששימש בה כבמאי וכתסריטאי, ומימן את הפקתה מכיסו, בשם "אנשי הגשם". המדובר בסרט מסע בעל נימה פמיניסטית על עקרת בית הרה היוצאת למסע ברחבי ארצות הברית. הסרט הצליח להחזיר את הוצאותיו, ואף זכה בפרס בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסן סבסטיאן. הצלחה זו עוררה את קופולה ולוקאס לקדם את רעיונם - יצירת חברה עצמאית להפקת סרטים, שתפיק להיטים גדולים, שמרווחיהם ניתן יהיה לממן יצירות נועזות יותר של במאים מתחילים. השניים הקימו את חברת "אמריקן זואיטרופ" (American Zoetrope; זואיטרופ היה מעין מכשיר שקדם לקולנוע, שיצר אשליה של תנועה באמצעות הזזת צילינדר מעוגל ועליו תמונות). החברה, בה היה קופולה בעל המניות היחיד, החלה בשנת 1970 בפיתוח פרויקטים, לאחר שקיבלה דחיפה ראשונית במימון מחברת האחים וורנר. בין היתר מימנה את כתיבת הטיוטה הראשונית של אפוקליפסה עכשיו על ידי ג'ון מיליוס, ואת הפקת סרט המדע הבדיוני של לוקאס THX 1138. אך כאשר האחים וורנר לא אהבו את הסרט THX-1138, ודרשו את כספם בחזרה, מצא קופולה עצמו בחוב של מאות אלפי דולרים, ונאלץ לעסוק במספר פרויקטים אחרים. בין היתר כתב את התסריט לסרט פאטון, שהביא לו את הזכייה הראשונה בפרס האוסקר על התסריט המקורי. דגם זה של סרט החורג משליטה תקציבית, ומקורות המימון שלו אינם ברורים, יהיה דגם חוזר במהלך הקריירה של קופולה כיוצר סרטים.

תקופת הזוהר, תחילת שנות ה-70

הצלחת "הסנדק" הביאה לכך שכל סרט שנשא את הכתובית "פרנסיס פורד קופולה מציג..." היה להצלחה מיידית. קופולה ניצל מצב זה היטב. הוא הפיק עבור ידידו, ג'ורג' לוקאס את הסרט אמריקן גרפיטי שהיה להצלחה. קופולה כתב את התסריט לסרט "גטסבי הגדול", ובשנת 1973 צילם את יצירת המופת "השיחה", הנחשבת לאחד מסרטיו הגדולים. בסרט זה מגלם ג'ין הקמן טכנאי הקלטות פרנואידי, המתמחה בהאזנות סתר, ומובל לטרגדיה אישית, לאחר שהוא מגלה מעורבות רגשית בענייני האנשים שאת שיחותיהם הוא מקליט. הסרט היה להצלחה ביקורתית וקופתית, זכה בשלוש מועמדויות לפרס האוסקר, וכן בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן בשנת 1974 צילם את "הסנדק 2". בתחילה סירב קופולה להצעות אנשי חברת פאראמונט, בעלי הזכויות, לבימוי הסרט. אך לבסוף סוכם כי יקבל יד חופשית מבחינה אומנותית, יפיק את הסרט באמצעות חברת "אמריקן זואיטרופ", ועל אף שהמימון יגיע מ"פאראמונט", יהיה זכאי ל-13 אחוזים מרווחי הסרט. התוצאה הייתה יצירת מופת נוספת, שרבים מהמבקרים סבורים כי עלתה אף על קודמתה. "הסנדק 2" היה פוליטי יותר באופיו. הוא התרחש בשתי נקודות זמן - עלייתה של משפחת קורליאונה לגדולה במאפיה בניו יורק בתחילת המאה ה-20, וניסיון המאפיה לחבור אל גורמי כוח בקובה בימיו האחרונים של הרודן פולחנסיו באטיסטה. אל מול הסיפור האישי של "הסנדק" ומשפחתו, הוצגו מנגנוני הכוח באמצעותם הגיעה משפחת קורליאונה לעמדת השפעה בארצות הברית, בעריכה סבוכה ומתוחכמת.
"הסנדק 2" זכה בחמישה פרסי אוסקר, שלושה מהם (הבמאי הטוב ביותר, הסרט הטוב ביותר והתסריט המעובד הטוב ביותר) הוענקו לקופולה עצמו. בטקס פרסי האוסקר של שנת 1974 היה קופולה לבמאי הראשון ששני סרטים בבימויו מתמודדים על "הסרט הטוב ביותר" ("השיחה" ו"הסנדק 2"). מבקרת הקולנוע פולין קייל כתבה "הן (חברות הסרטים) ימשיכו להתקיים וימשיכו לעשות סרטים בלעדיו, אך הוא, קופולה, החליט, כי הגיע הזמן להפוך את הסדרים. הוא לא רק חולם, אלא הוא עושה - משום שיש לו היום עוצמה, שם עילאי, אשראי, מזומנים, ידידים, גב - כל מה שהוא רוצה. בגיל 36 עומד פרנסיס פורד קופולה 'לדפוק' את 'השיטה' - הוא מתעתד להפוך לענק, למלך הקולנוע - אך למלך שהוא גם אמן.".

הנפילה

בתחילת שנות ה-80 המשיך קופולה בעשיית סרטים ב"אמריקן זואיטרופ". בין היתר שם לו למטרה לעודד קולנוע איכותי מרחבי העולם. במסגרת זו הפיק את סרטו של אקירה קורוסאווה "קגמושה" (1980), ועסק בשחזור סרטו של אבל גאנס "נפוליאון" משנת 1927, והפצתו בציבור, בלוויית פסקול שהלחין אביו, קרמיין קופולה. כישלון צורב נחל עת הזמין את הבמאי הגרמני העולה וים ונדרס לביים את הסרט "האמט" שהיה אמור להיות מחווה לסרטי הפילם נואר משנות הארבעים. חילוקי דעות בין קופולה וונדרס פוצצו את ההפקה, והמוצר הסופי יצא, לבסוף, בניגוד לדעתו של ונדרס, כשרוב הסצינות המצולמות הן של קופולה ולא של ונדרס. הסרט היה כישלון אומנותי ומסחרי.
חמור מכישלונו של "האמט" היה כישלון הדרמה הרומנטית המוזיקלית "אחד מהלב". מה שאמור היה להיות סרט מוזיקלי צנוע, צמח בממדיו ובתקציבו ככל שנמשכה ההפקה. קופולה התעקש על צילומים בתפאורה מסובכת ומורכבת שכללה בנייה של שדה תעופה שלם. תקציבו של הסרט תפח משני מיליון דולר ל-25 מיליון. הסרט היה לכישלון קופתי חרוץ, ובמהלך הזמן הקצר בו הוקרן הכניס כ-637,000 דולר.
לאחר כישלון "האמט" ו"אחד מהלב", היה קופולה במשבר פיננסי חמור, ממנו לא הצליח להיחלץ במשך תקופה ארוכה. את שארית שנות ה-80 בילה קופולה בעשייה קולנועית שנועדה להחזיר את חובותיו הנובעים מכישלון "אחד מהלב".

שנות ה-80

קופולה בילה את שנות ה-80 בעשייה קולנועית שלא הגיעה לרמה של יצירות המופת שלו משנות ה-70, הן כתוצאה מאילוצים כלכליים, והן בשל אובדן החירות המוחלטת שהייתה לו כבמאי. כישלון נוסף נוסח "אחד מהלב" נחל ביצירת "מועדון הכותנה" (1984), סרט שעסק במועדון ג'אז בשנות ה-20. קופולה עבד כבמאי שכיר, שהוזמן על ידי מפיק העל רוברט אוואנס, ולא היה מושקע אישית ביצירת הסרט (שמומן על ידי גורמים פרטיים, ברובם מחוץ לתעשיית הסרטים ההוליוודית), אך שוב תפח תקציבו של הסרט ל-48 מיליון דולר, כאשר ההפקה נקלעת לכאוס של תפאורות גרנדיוזיות, תסריטים המתחלפים מדי יום ומאבקים בין גורמי הכוח שמאחורי הקלעים, והתוצאה, כישלון ביקורתי וקופתי, הייתה רחוקה מלהחזיר את ההשקעה.
שני סרטי נעורים שיצר קופולה בשנת 1983, על פי ספריה של הסופרת ס. א. הינטון, "ראסטי ג'יימס" ו"נערי הכרך", זכו להצלחה צנועה, והצליחו לחשוף דור של שחקנים צעירים כמאט דילון, ראלף מאצ'יו, פטריק סווייזי, רוב לאו, אמיליו אסטבז, דיאן ליין וטום קרוז. "ראסטי ג'יימס" הציג אף את ניקולאס קייג', אחיינו של קופולה, ואת מיקי רורק. "ראסטי ג'יימס" שימש לקופולה כר לניסויים צורניים, והוא זכור במיוחד בשל הצילום בשחור ולבן, כאשר האובייקט היחיד הנראה בצבע הוא זוג דגי קרב סיאמיים, המופיעים במספר סצינות.
שני סרטים נוספים שזכו להצלחה בתקופה זו היו הסרט "טאקר: האיש והחלום" (1988), שעסק באיש תעשיית המכוניות האמריקני, פרסטון טאקר, בכיכובו של ג'ף ברידג'ס, ו"גן השיש", (1987) דרמה על מלחמת וייטנאם. צילומי "גן השיש" היו מלווים בטרגדיה אישית קשה, כאשר כוכב הסרט גריפין או'ניל הרג את ג'אנקרלו קופולה, בנו של קופולה, בתאונת שיט.
במהלך העשור המשיך קופולה בעשייה קולנועית ברמה לא אחידה. בין היתר צילם את "להתחתן שנית" (1986), דרמה תקופתית על שנות ה-50 בכיכובה של קת'לין טרנר, המגלמת אישה בשנות הארבעים לחייה השבה לפתע לגיל בית הספר התיכון, פרק בסרט "סיפורי ניו יורק", סרט המורכב משלושה פרקים שביימו לצד קופולה וודי אלן ומרטין סקורסזה, ו"קפטן איו", סרט מדע בדיוני בן 12 דקות בכיכוב מייקל ג'קסון, המוקרן רק בגני השעשועים של וולט דיסני ברחבי העולם.

שנות ה-90 ולאחריהן

על אף אמירות נחרצות כי "לעולם לא יהיה חלק ג'", החל קופולה בשנת 1989 בצילומי "הסנדק 3" לאחר שהגיע להסכמה עם חברת פאראמונט. ההפקה הייתה יקרה ומסובכת. קופולה הצליח לשכור את שירותיהם של שחקני סרטי "הסנדק" הקודמים, אל פאצ'ינו ודיאן קיטון, לצד שחקנים שעלו לתהילה בשנות השמונים כאנדי גרסיה וג'ו מנטניה. לצידו עבד הצלם המפורסם גורדון ויליס שעבד עמו על סרטי "הסנדק" הקודמים. תפקיד ראשי בסרט, תפקידה של "מרי קורליאון" ניתן בתחילה לוינונה ריידר, אך זו פרשה בשל "בעיות בריאות". בהחלטה שנויה במחלוקת ליהק קופולה לסרט את בתו, סופיה קופולה, צעד שהביא לביקורת רבה הן לבמאי והן לשחקנית.
הסרט הצליח בקופות, וגרף סכום של 136,000,000 דולר ברחבי העולם. הוא היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר, אך לא זכה באף אחד מהם. הדעה הרווחת הייתה כי המדובר בסרט טוב, אך סרט שאינו מגיע לגדולתם של שני קודמיו בסדרה. הצלחת הסרט שיקמה את מצבו הפיננסי של קופולה, ואת מעמדו בתעשיית הקולנוע.
סרטו הבא של קופולה היה אף הוא להיט ענק בקופות, וזכה גם לשבחי הביקורת. דרקולה, שיצא בשנת 1992, והיה מבוסס על ספרו המקורי של בראם סטוקר, היה פנטזיה גותית נוגעת ללב, ומעוצבת בקפדנות, שבוצעה על ידי הכוכבים ההוליוודיים הפופולריים ביותר באותו הזמן - גארי אולדמן בתפקיד דראקולה, ולצידו צוות שכלל את וינונה ריידר, אנתוני הופקינס וקיאנו ריבס. הסרט זכה בשלושה פרסי אוסקר (לתלבושות, עריכת הקול, והאיפור), וגרף סכום של 215,000,000 דולר ברחבי העולם.
הצלחה זו איפשרה לקופולה להמשיך בעשיית סרטים באופן חופשי ומשוחרר, אך במהלך שנות התשעים ביים רק עוד שני סרטים. ג'ק דרמה בכיכוב רובין ויליאמס על ילד בן 10 הלוקה במחלה הגורמת לו להראות כבן 40, ו"מוריד הגשם" על פי ספרו של ג'ון גרישם. כן היה מעורב בעריכת סרטים כפרנקנשטיין שביים קנת' בראנה. משנת 1997 לא עסק בבימוי במשך עשור.
בשנת 1998 היה קופולה מעורב בהליך משפטי כנגד חברת האחים וורנר. במהלך שנות ה-90 תכנן קופולה בשיתוף פעולה עם ג'ים הנסון, יוצר "החבובות", הפקת סרט על פי היצירה הקלאסית "פינוקיו". בשנת 1995 עלתה ההפקה על שרטון, וקופולה תבע את אולפני האחים וורנר בשל כך שפגעו בפרויקט, ולא איפשרו את העברת הפרויקט לאולפן אחר. בערכאה הראשונה זכה קופולה בפיצויים בסכום עתק של שמונים מיליון דולר, אך בשנת 2001 זכו האולפנים בערעור, ונקבע כי קופולה אינו זכאי לפיצויים.
בשנת 2007 ביים סרט בשם "נעורים ללא נעורים", דרמה העוסקת באדם שנפגע בפגיעת ברק המחזירה אותו לנעוריו, על פי סיפור מאת מירצ'אה אליאדה. הסרט, שנעשה בתקציב מצומצם, והופץ באופן מצומצם, התקבל על ידי הביקורת כסרט אישי ומהורהר, ורבים קיוו כי הוא מסמן את שובו של קופולה לכס הבמאי. בפסטיבל קאן בשנת 2009 הציג קופולה סרט חדש בשם טטרו, העוסק בקורותיה של משפחת מהגרים בארגנטינה. קופולה הציג את הסרט כסרטו הראשון מאז "השיחה" המבוסס על תסריט מקורי שכתב קופולה עצמו. כמו "נעורים ללא נעורים", אין כוונה להפיץ את הסרט באופן נרחב.

סגנון והשפעה

פרנסיס פורד קופולה הוא בין הבמאים המצליחים והמוערכים ביותר במאה ה-20. סרטיו נמצאים באופן קבע ברשימות של "הסרטים הטובים ביותר". רשימה נחשבת מסוג זה, רשימת מאה הסרטים האמריקאים הגדולים של מכון הסרטים האמריקאי (AFI), מציגה במקום השני את "הסנדק", וכן את "הסנדק חלק שני" ו"אפוקליפסה עכשיו" בהמשך הרשימה. הרשימה פורסמה בשנת 1998 ועודכנה בשנת 2007. על אף שינויים נרחבים ברשימה שמרו סרטיו של קופולה על מקומם.
עוד בתחילת פעילותו הקולנועית, בשנת 1968 סומן קופולה על ידי מבקר הקולנוע אנדרו סאריס כבמאי ייחודי בעל אמירה אישית ופוטנציאל רב. "הסנדק" קיבע את מעמדו המוביל, ומבקרים מובילים, כגון פולין קייל רבת ההשפעה, או וינסנט קנבי איש הניו יורק טיימס טענו כי המדובר ביצירת מופת, המעמידה את קופולה בשורה הראשונה של הבמאים גם לאחר עשורים של פעילות, שידעה הצלחות רבות, אך גם כישלונות לא מועטים, עדיין נחשב קופולה לבמאי חשוב ביותר, ואין זה נדיר למצוא מבקרים המתייחסים אליו כ"גדול יוצרי הקולנוע".
קופולה ביים סוגים שונים של סרטים, החל מדרמות בעלות אמירה אישית, מינוריות כמעט, דרך ספקטקלים הוליוודיים מפוארים, המשחזרים בדיוק רב תקופות היסטוריות, קומדיות רומנטיות, דרמת בית משפט, פנטזיות גותיות וסרטים מוזיקליים. סרטיו כללו ניסיונות צורניים חדשניים, כמו גם סרטים "על פי הזמנה" שנבעו מהצורך לעסוק בכל עיסוק שיאפשר את החזר חובותיו. יש שטענו, בשל כך, כי קופולה, בניגוד לבמאים כאינגמר ברגמן, מיכלאנג'לו אנטוניוני או צ'ארלי צ'פלין, הוא במאי ללא אמירה של ממש, חסר חזון קולנועי מקיף. יש הסבורים כי לאחר שני סרטי "הסנדק" ו"השיחה", לא תרם קופולה תרומה של ממש לאמנות הקולנוע.
עם זאת, ניתן לראות נושאים חוזרים ונשנים ביצירתו של קופולה, כמו גם מאפיינים צורניים. הסתמכותו על צלמים קבועים, רבי אומן בתחומם, כגורדון ויליס וויטוריו סטוררו מעניקה לסרטיו איכות מובהקת, ניתנת לזיהוי. הדומיננטיות של המוזיקה בסרטיו אף היא מאפיין מובהק, החל מהמוזיקה של נינו רוטה ב"סנדק", דרך המוזיקה של קרמיין קופולה ב"סנדק 2", והשיר "The End" של הדלתות הפותח ונועל את "אפוקליפסה עכשיו". המבקר רוג'ר איברט כתב כי המוזיקה ב"הסנדק 2" משמשת תפקיד חשוב בעוררה רגשות שלא היינו חשים בלעדיה, ובלעדיה לא היינו חשים את מגוון הרגשות של הנוסטלגיה, האבל, והאובדן, כלפי מה שבעיקרו הוא ארגון המבוסס על רצח ושפיכות דמים.
נושאים שונים, כמאבקו של היחיד יוצא הדופן כנגד החברה, וכנגד נטיות ליבו הוא, חוזרים ונשנים. נושא זה בולט מאוד ב"טאקר", אך ניתן לראות לו הדים בעלייתו לפסגת הפשע של מייקל קורליאון, תוך כדי השחתתו המוסרית, בשלושת סרטי "הסנדק", במסעו של בנג'מין וילארד אל לב המאפליה הוייטנאמית ב"אפוקליפסה עכשיו", ואף בדמותו העגומה של "דראקולה". אמירה פוליטית, לרוב שמאלה מהמרכז, אופיינית אף היא לסרטיו, אם כי במקרים רבים היא משולבת באמירה רחבה יותר על טבעו של האדם, ולרוב אינה בוטה וישירה.
אך קופולה הוא ראשית לכל קולנוען רב עוצמה, המצליח ליצור דימויים חזקים הנחרתים בתודעתו של הצופה, ואינם מתפוגגים גם זמן רב לאחר הצפייה בסרט. "רצף ההטבלה" ב"הסנדק", בו מחסל מייקל קורליאון את החשבון עם מתנגדיו, במקביל לטקס ההטבלה של אחייניתו התינוקת, הוא אחת מהסצינות המנותחות והנלמדות ביותר בתולדות הקולנוע. במהלך הטבלת התינוקת, שהסנדק החדש, מייקל, משמש לה אב-סנדקות, מבצעים אנשיו של מייקל חיסול של כל אויביו, הנרצחים בזה אחר זה בדרכים אכזריות. תמונות הרציחות המזוויעות משתלבות עם הטקס הדתי הנשגב, בעריכה קצבית ומכוונת. מבקר הקולנוע זאב רב נוף כתב על סצנה זו כי - "קופולה... העשיר במידה ניכרת את האפרוריות של החלק השני בספר של פוזו בסצינות בלתי נשכחות... האירועים עוברים במהירות מסחררת, באמצעים מרוכזים עם הצגה חוזרת של סצנה איטית וסמלית: מייקל נעשה בפעם הראשונה סנדק, לילד הראשון של אחותו קוני ובעלה קארלו ריצי."
על סצנת התקפת המסוקים ב"אפוקליפסה עכשיו" כתב רוג'ר איברט - "היזכרו שוב במתקפת המסוקים והשילוב המטריד של אימה והתעלות. זכרו את היופי המוזר של המסוקים העולים מבעד לעצים בצילום רחוק, והכוח המטורף של המוזיקה של ואגנר, המנוגנת בקול בזמן המתקפה, ותרגישו למה התכוון קופולה: רגעים אלו, שכיחים בחיים כבאמנות, כאשר כל המסתורין הענקי של העולם, כה איום, כה יפה, נראה כתלוי על בלימה".
כמעט כל סרט של קופולה מכיל רגעים מסוג זה, ודימויים רבי עוצמה. די להזכיר את נשיקת המוות של מייקל לפרדו בעת הבריחה מקובה ב"הסנדק 2", את ג'ין הקמן היושב בדירתו, אותה הרס בחיפוש אחר מכשירי האזנה, ומנגן בסקסופון בסוף "השיחה", ואפילו את סצינות הזוועה בהשתתפות כלותיו של דראקולה (מוניקה בלוצ'י, מיכאלה ברקו ופלורינה קנדריק) ב"דראקולה".
חייו ויצירתו של קופולה היוו נושא לספרים רבים ומחקרים רבים. הוא היווה נושא למספר ביוגרפיות. עם הסופר פיטר קאווי (Peter Cowie) שיתף קופולה פעולה, והביוגרפיה שכתב קאווי, שיצאה לאור בשנת 1990 נחשבת לביוגרפיה "הרשמית" של קופולה. ביוגרפיות נחשבות נוספות הן זו של ג'פרי צ'ון (Jeffrey Chown) משנת 1988 וזו של ג'ון לואיס משנת 1995. ביוגרפיות אלו עוסקות בעליות ובירידות בקריירה שלו, במאבקיו הכלכליים והאישיים אל מול האולפנים הגדולים ואילי תעשיית הסרטים, וחלקן אף מנסות לנתח אותו כיוצר וכאמן.

עיסוקים חוץ קולנועיים

כישלונותיו הפיננסיים המרובים של קופולה הביאו אותו להשקיע במגוון של עסקים, במיוחד בתחום היין, ועיסוקים אלו הביאו לו הצלחה ורווחה כלכלית החל משנות ה-90. בשנת 1975 החל בקשר עם יינן בשם ניבאום בעמק נאפה בקליפורניה. בשנת 1978 החל לייצר במקום יין בשם "רוביקון", ביחד עם אשתו, אלינור. בשנת 1995 רכש בסכום ניכר את האחוזה שבה נמצא היקב, והחל משווק יינות בשם "ניבאום-קופולה". האתר קרוי כיום "אחוזת רוביקון" על שם היין הראשון שייצר קופולה. היינות משווקים באמצעות חברה הקרויה "פרנסיס פורד קופולה מציג" העוסקת גם בניהול בתי קפה, ובשיווק פסטה ומוצרים אחרים בעלי תדמית איטלקית.
בין השנים 1994 ל-2008 היה קופולה הבעלים של מסעדה בשם "רוביקון" בסן פרנסיסקו במשותף עם רוברט דה נירו ורובין ויליאמס. כן הוא מפעיל אתר נופש בבליז. קופולה הוא קונסול של כבוד של בליז בקליפורניה. בשנים האחרונות מבלה קופולה זמן ניכר בבואנוס איירס ומפעיל שם חברת הפקות. כן הוא משמש כמוציא לאור של מגזין ספרותי בשם "Zoetrope: All-Story".
במהלך השנים גילה קופולה מעורבות פוליטית. הוא תמך באופן פומבי, ואף תרם כספים למספר מועמדים של המפלגה הדמוקרטית של ארצות הברית לרבות מייק תומפסון, ננסי פלוסי, ברברה בוקסר ואלן קרנסטון.

משפחתו

קופולה נשוי לאלינור קופולה, אותה פגש באתר הצילומים של "דמנטיה 13", ב-1962, שם שימשה כמעצבת תפאורה. השניים נישאו שנה לאחר מכן. על אף התהפוכות הרבות שעבר קופולה במהלך השנים, נותרו נישואי השניים יציבים.
משפחת קופולה המורחבת היא משפחה בעלת מסורת קולנועית, ורבים מבני המשפחה, בדרגות קרבה שונות, זכו להצלחה בזכות עצמם בתחום הקולנוע. המשפחה היא אחת משתי המשפחות היחידות, לצד משפחתו של ג'ון יוסטון בה זכו שלושה דורות בפרס האוסקר. אביו, קרמיין קופולה, זכה בפרס על המוזיקה שחיבר לסרט "הסנדק 2". בתו, סופיה קופולה, זכתה בפרס על התסריט המקורי לסרטה "אבודים בטוקיו".
גם יתר בני משפחתו הקרובה של קופולה עסקו בקולנוע. אלינור קופולה צילמה מאחורי הקלעים את הסרטת הסרט "אפוקליפסה עכשיו". בשנת 1991 הפכו צילומיה לסרט בשם "לבבות המאפליה", בשלו זכתה אלינור קופולה בפרס אמי. קופולה ליהק את שני בניו ג'אנקרלו ורומן כניצבים בסרטיו. ג'אנקרלו היה בשלבים ראשונים של קריירה כמפיק כאשר נהרג בתאונה בשנת 1986, ורומן זכה להצלחה מסוימת כבמאי של וידאו-קליפים וסרטים. בתו סופיה היא בעלת הקריירה המשגשגת מבין ילדי המשפחה. בנוסף למשחקה בסרט "הסנדק 3" שלא זכה לשבחי הביקורת, זוכה סופיה להצלחה כבמאית עם סרטים כ"חמש ילדות יפות", "אבודים בטוקיו" ו"מארי אנטואנט". סופיה ואחיה רומן הם הבעלים של חברת ההפקות "אמריקן זואיטרופ" שהוקמה מחדש.
אחותו של קופולה, טליה שייר, ידועה כשחקנית, ושיחקה אף בסרטיו של קופולה. על אחייניו נמנים השחקנים ניקולס קייג', מארק קופולה וג'ייסון שוורצמן, הבמאי כריסטופר קופולה והצלם ג'ון שוורצמן.