google/wiki40b huggingface dataset:
הקתדרלה הרוסית-אורתודקסית (ניס)

הקתדרלה הרוסית-אורתודוקסית בניס (בצרפתית: Cathédrale Orthodoxe Russe Saint-Nicolas de Nice) היא קתדרלה אורתודוקסית-רוסית בניס, צרפת ונחשבת למונומנט לאומי.
הקתדרלה נבנתה ב-1859 וטוענת להיות הקתדרלה הרוסית העתיקה ביותר במערב אירופה. הקתדרלה דומה חיצונית לכנסיית ואסילי הקדוש בכיכר האדומה במוסקבה.
מ-2005 עד דצמבר 2011, התפתח סכסוך אודות הבעלות על הכנסייה כולל בניין הכנסייה, והשליטה על הקהילה, בין המנהל הנוכחי - החשמן (לצרכים משפטיים מיוצג על ידי "האגודה הפולחנית") מצד אחד, וממשלת רוסיה מצד שני. המדינה הרוסית, שבשנת 2010 הוכרה על ידי בית המשפט הצרפתי כמחזיק הבעלות, החליטה בשנת 2011 להפוך את מבנה הכנסייה להפטריארכיה של מוסקבה. המחלוקת בין השאר נבעה מן הסכסוך בין ותיקי המהגרים הרוסיים לבין המהגרים שהגיעו זה עתה לצרפת.
התדיינות, עם זאת, עדיין לא הסתיימה, וערעור לבטל את פסקי הדין של בתי המשפט הנמוכים נמסר לבית המשפט לערעורים, בית המשפט האזרחי הגבוה ביותר בצרפת. ב-10 באפריל 2013, הכריע בית המשפט שלא לבטל את פסק הדין של הערכאות הנמוכות, וכתוצאה מכך הועברה הקתדרלה באופן סופי לידי הממשל הרוסי.
חיוכים

המקור בספרדית

השיר המקורי נקרא Que nadie sepa mi sufrir (שאיש לא ידע עד כמה אני סובל) אך מוכר גם בתור Amor de mis amores (אהבת אהבותי), ובו הדובר שבור הלב "מתחשבן" עם אישה בה היה מאוהב ושהעדיפה את מישהו אחר.
השיר הולחן על ידי אנחל קברל (Ángel Cabral) ב-1936 למילותיו של אנריקה דיסאו (Enrique Dizeo) (שניהם מארגנטינה), והתפרסם באמריקה הלטינית בעיבוד כואלס פרואני שהקצב שלו מהיר יותר מהמקובל באירופה.
לשיר יש מספר רב מאוד של ביצועים, ובארץ הוא זכה להצלחה בתחילת שנות ה-70 בביצועה של כרמלה, בליוויו של פאקו איבנז.
שאיש לא ידע כמה אני סובל

אל תופתע אם אומר לך מה היית:

כפויית טובה לליבי האומלל,

כי אש עינייך השחורות היפות

האירו דרכה של אהבה אחרת.

ולמרות שאהבתי אותך בעיוורון

ולצידך הרגשתי כפי שלא הרגשתי מעולם,

בשל דרכיהם המוזרות של החיים

ללא נשיקת פיך - אני הבנתי.

אהבת אהבותי, מלכתי,

מה עשית לי שאינני מסוגל להתרגל לא להתבונן בך?

מכיוון שגמלת לי רעה תחת טובה על אהבתי הכה הכנה,

כל שתשיגי - שלא אזכיר יותר את שמך.

אהבת אהבותי אם הפסקת לאהוב אותי,

אין סיכוי שהבריות לא ישימו לכך לב.

מה יצא לי מלומר שאשה שינתה את גורלי? ילגלגו עלי.

(הלוואי) שאיש לא ידע כמה אני סובל!

הגרסה בצרפתית

בשנת 1953, הזמרת הצרפתיה אדית פיאף הכירה את השיר בביצועו של אלברטו קסטיז'ו (Alberto Castillo) במהלך מסע הופעות באמריקה הלטינית, ובשנת 1957 השיר התפרסם בביצועה בצרפתית בשם  La Foule (ההמון) למילותיו של מישל ריבגוש (Michel Rivgauche), וזכה להצלחה רבה. בעיבוד זה הוואלס מנוגן בקצב איטי יותר, כמקובל אז בפריז.
מילות הנוסח הצרפתי מספרות על פגישה מקרית בין המספרת לגבר בו התאהבה במבט ראשון בתוך המון חוגג, אך אותו המון גם מפריד ביניהם לבסוף והיא לא שבה לראותו.

גרסאות בעברית

בניגוד לגרסאות בספרדית ובצרפתית המספרות על אהבות נכזבות, הנוסח העברי שנכתב על ידי לאה נאור וחוה אלברשטיין ובוצע בפי חוה אלברשטיין (כאמור- מ-1968) הוא שיר אופטימי על היופי בחיוכים ובדברים הפשוטים שבחיים ואיך להיות מאושרים בזכותם.
לשלומי שבת יש גרסה מאוחרת יותר בקצב הסלסה, שהיא חלק ממחרוזת שירים בשם מרגריטה, למילותיו של יוני רועה.
גיל עומר

ביוגרפיה

גיל עומר נולד בוויניפג שבקנדה, בנם של הסופרת דבורה עומר ושמואל עומר, לימים מנכ"ל תיאטרון הבימה, בעת שהיו שם בשליחות מטעם הסוכנות היהודית.
בשנים 1985-1988 סיים בהצטיינות יתרה לימודי תואר ראשון בפסיכולוגיה ומדע המדינה באוניברסיטת חיפה. במהלך לימודיו הוענקו לו מלגת הצטיינות מטעם קרן וולף והצטיינות בהישגים אקדמיים מטעם יושב ראש הכנסת. 
בשנת 1988 החלה הקריירה של עומר בתחום התקשורת - תחילה הבינלאומית ואחר כך הישראלית. בשנים 1988-1993 היה עומר עורך וראש הדסק ברויטרס טלוויזיה בישראל ומאוחר יותר עבר להיות עורך בדסק הבינלאומי – בסניף הראשי של רויטרס טלוויזיה בלונדון. בתפקידו זה היה אחראי על סינון, קליטה ועריכת חומרים מרחבי העולם. 
בין השנים 1994- 1999 שימש בתפקידי מפתח בגלי צה"ל: עורך תוכנית הרדיו "נכון לעכשיו" (במקביל שימש כסגן מנהל מחלקת אקטואליה ב"שידורי קשת"), היה ראש מחלקת האקטואליה בגלי צה"ל, ממלא מקום מפקד גלי צה"ל, סגן מפקד התחנה והעורך הראשי שלה. בתפקידו זה עיצב לוח שידורים חדש, חנך כתבים, עורכים ומפיקים, יצר פורמטים חדשים (כגון "המילה האחרונה") ויזם את שידור מהדורות החדשות בשעות העגולות באופן עצמאי וסיים בכך את העברת מהדורות קול ישראל בגלי צה"ל והוביל פרויקטים בתחומי אקטואליה, חברה ותרבות. לעומר אף הוצע לכהן כמפקד גלי צה"ל אך הוא סירב לתפקיד.
בשנת 2000 כיהן כראש מערכת החדשות בידיעות אחרונות ובשנת 2002 כיהן כסמנכ"ל תוכן בחברת "חדשות ישראל" שזכתה במכרז להקמת ערוץ החדשות הייעודי והפיקה את מהדורות החדשות לערוץ 10 והייתה למעשה הבסיס לחברת החדשות של ערוץ 10. 
בשנת 2003 מונה לתפקיד מנכ"ל מוזיאון הילדים בחולון. בין יוזמותיו הבולטות שהפכו להצלחה גדולה ניתן למנות את: תערוכת "דיאלוג בחשכה", "הזמנה לשקט" ו"דיאלוג עם הזמן".
בנוסף לתפקידו במוזיאון הילדים משמש עומר כדירקטור בבית התפוצות.
בשנת 2016 הוענק לעומר פרס ירושלים כהוגה התוכנית "המילה האחרונה"  בשל תרומתה לקידום השיח, הפיוס וההידברות בין המגזרים בחברה.
החל משנת 2016 מכהן עומר כיו"ר תאגיד השידור הישראלי, שהחל לשדר ב-15 במאי 2017.
פוקושימה (מחוז)

גאוגרפיה

מחוז פוקושימה הוא הדרומי ביותר בחבל טוהוקו והקרוב ביותר לטוקיו. הוא מחולק לשלושה אזורים על ידי רכסי הרים (ממערב למזרח): איזו, נאקאדורי והאמאדורי. 
האמאדורי, השוכן לחוף האוקיינוס השקט הוא האזור השטוח והממוזג שבהם. נאקאדורי, הוא האזור החקלאי שבין השלושה ובו שוכנת הבירה פוקושימה. איזו, שהוא האזור הגדול ביותר, הוא הררי ויש בו אגמים, יערות שופעים ובחורף מכוסה בשלג.

13 הנפות הן

נפת אדצ'י, נפת דטה, נפת פוטבה (תחנות הכוח הגרעיניות, דאיצ'י (1) ודיי ני (2) נמצאות בנפה זו. תחנה מספר 1 נמצאת בעיירה אוקומה ותחנה מס' 2 נמצאת בעיירות נאראהה וטומיוקה), נפת היגאשישיראקאוואה, נפת אישיקאוואה, נפת איוואסה, נפת קאוואנומה, נפת מינאמייזו, נפת נישישיראקאווה, נפת אונומה, נפת סומה, נפת טמורה ונפת יאמה.

כלכלה

התושבים במחוז פוקושימה עוסקים בענפי הדיג ופירות ים. כמו כן, במחוז קיימות מספר תחנות כוח גרעיניות המספקות פרנסה רבה. בפנים המחוז התושבים מתפרנסים מחקלאות.
סביב הבירה פוקושימה יש תעשייה חזקה של תוכנה ואלקטרוניקה.
דניאל מט (חוקר קבלה)

דניאל חנן מט (באנגלית: Daniel Chanan Matt) הוא חוקר קבלה, מתרגם ספר הזוהר לאנגלית. 
קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת ברנדייס. בשנים 1979–2000 היה פרופסור למיסטיקה יהודית ב-Graduate Theological Union בברקלי שבקליפורניה. לימד גם באוניברסיטת סטנפורד ובאוניברסיטה העברית בירושלים. הוביל את מיזם תרגום ספר הזוהר לאנגלית בשנים-עשר כרכים ("מהדורת פריצקר"), ותרגם בעצמו את תשעת הכרכים הראשונים. על תרגום שני הכרכים הראשונים קיבל בשנת 2004 את פרס קורט לספר היהודי , ואת הפרס הלאומי לספרים יהודיים. 
נשוי לחנה, מרצה לדתות, ולהם בן ובת. מתגורר בברקלי, קליפורניה.
אורי לוי (שחקן)

ביוגרפיה

לוי נולד בתל אביב וגדל בפתח תקווה. בנעוריו למד בבית הספר החקלאי מקווה ישראל. בגיל 16, הצטרף לארגון ההגנה. היה חבר בהכשרה בקיבוץ כנרת, היאחזות בתל גזר וחבר קיבוץ יזרעאל.  
בשנת 1952 הצטרף לתיאטרון האהל, ובמשך שלוש שנים הופיע בתפקידים מרכזיים בהצגות: אלדורדו, תה וסימפתיה, הם ידעו מה רצונם, העיר הזאת, סוף העולם, הדגן הוא ירוק ועוד.
ב-1955 הוזמן על ידי יוסף מילוא להצטרף כשחקן קבוע בתיאטרון הקאמרי. בין תפקידיו הבולטים: מריוס, כנרת כנרת, אדם לכל עת, קוריולנוס, נפוליון - חי או מת!, בשפל, ירמה, מלאך האבן, מנהל הבית, ועוד. ב-1995 פרש כדי לנהל את תיאטרון  "גשר".
ב-1960 הופיע בלונדון בתיאטרון "וורק שופ" בניהולה של ג'ון ליטלווד  במחזהו של ויליאם סארויאן "סם הקופץ גבוה מכולם". הופיע בתיאטרון העממי (א. דשא-פשנל) במחזמר הרוטשילדים וכן בהצגות בתיאטרון הפרטי: למה לא הלילה, האדיוטית, משפט מרי דוגן ועוד.
ב-1972 שיחק לוי לראשונה את תפקידו הראשי בסרטו של ברוך דינר - הצד השני.
בשנות ה-80, דיבב את פייטרו רוסי (אבא של מרקו) בסדרה "הלב" ואת דוקטור ג'יימס שיגל ולורד ג'ראלדאן ב"מקרון 1".
בשנת 1985, הופיע לצד חנה מרון בהצגה "הו הימים הטובים" מאת סמואל בקט בבימת תיאטרון הקאמרי.
תוך כדי עבודתו בתיאטרון הופיע לוי גם בסרטים ישראליים רבים, ובהם: אלדורדו, הבו בנות לאילת, דליה והמלחים, הצד השני, המניע לרצח, כל ממזר מלך, מוישה ונטילטור, שלושה ואחת, התרנגול ובתפקיד מפקד בית הסוהר בסרט מאחורי הסורגים 2. כמו כן השתתף בעשרות סרטים בינלאומיים, בהם: השליח לפקין, לפני בוא החורף, מזימות בירושלים, המתופפת הקטנה, ירח 02, אשנטי, הבית ברחוב גריבלדי, השגריר ועוד.
ב-1995 נבחר למנכ"ל תיאטרון גשר. בתקופת ניהולו הפך פרויקט התיאטרון לעולים לתיאטרון גשר, הגיע להישגים נכבדים ותפס מקום נכבד בשורה הראשונה של התיאטרונים בארץ ומחוץ לה. לוי זכה לקבל בשם התיאטרון תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן והמרכז האקדמי רופין, הוא פרש מניהול תיאטרון גשר באוקטובר 2007.
ב-2008 הוענק לו התואר יקיר העיר תל אביב-יפו. באוקטובר 2008 התמנה לחבר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות ונבחר לשמש כיו"ר המדור לתיאטרון. בתפקידים אלה שימש עד אוקטובר 2014. החל מ-2012 הוא משמש חבר בוועדת פרס היצירה בתחום הציונות.
ב- מרץ 2012 יצא לאור סיפרו "תיאטרון בגוף ראשון", עדות אישית לסיפורו של התיאטרון העברי.
אורי לוי נשוי לעתונאית-תסריטאית טלילה לוי בן-זכאי אב לבת אחת, רוני ארנון וסב  לשני נכדים.
ג'ייק טאפר

ג'ייקוב פול "ג'ייק" טאפר (באנגלית: Jacob Paul "Jake" Tapper; נולד ב-12 במרץ 1969) הוא עיתונאי, מגיש חדשות וסופר אמריקאי-יהודי. משמש ככתב הראשי של רשת CNN בוושינגטון.
טארט

טארט (Tart) הוא מאפה מתוק  שדומה לפאי, אבל שונה ממנו בכך שהחלק העליון פתוח ולא מכוסה בבצק. בסיס הטארט יכול להיות מבצק פריך  (כמו טארט טאטן). טארטים קטנים המוגשים כעוגות אישיות נקראים "טארטלטים".
כפי שעולם הקונדיטוריה הוא עשיר, מגוון ומתוחכם לאינסוף, כך גם מחלקת הטארט, אך ניתן בכל זאת לחלקה לכמה קטגוריות:

טארט פירות טריים

טארט בו הבצק נאפה במלואו בתנור, ולאחר הצינון משטחים על הטארט שכבת "קרם פטיסייר" - קרם צרפתי קלאסי ועשיר, העשוי מחלב, חלמונים וסוכר, ומתובל בוניל. מעל "מלך הקרמים" מסדרים באומנות ובטעם פירות טריים חתוכים, לפי העונה, ומזגגים מיד עם תום הסידור כדי למנוע מהפירות להשחיר. זהו טארט צרפתי מהודר ואלגנטי, ומתאים במיוחד לימות הקיץ החמים.

טארט פירות אפויים

טארט בו הפירות נכנסים לתנור יחד עם המלית (קרם  שקדים, פודינג וניל ואפשר גם רסק פרי או ריבה), והופכים מתוקים ורכים. שפע הפירות המתאימים הוא עשיר ומגוון, מאגסים ועד אוכמניות, וכל בחירה תפיק טארט בסגנון אחר. הקרם הקלאסי ביותר הוא קרם שקדים, העשוי שקדים טחונים, סוכר, חמאה וביצים, ואולי גם ברנדי או ליקר אמרטו. הטארט היפה והעשיר ביותר הוא טארט אגסים בקרם שקדים, בו נפוץ להשאיר את קצה האגס חשוף ולתת לו "להתקרמל" (לקבל זיגוג קרמל) באפייה.

פאי תפוחים

קלאסיקה אמריקאית, בה הבצק הפריך עוטף את המלית ואת הפירות גם מלמעלה, ובאמצע פרוסות תפוחים מתוקות, צימוקים, אגוזים וקינמון. התפוח הקלאסי לטארט זה הוא "גראנד-סמית'", בשל טעמו החמצמץ. לרוב מפזרים על הבצק סוכר, הנותן גימור נוצץ ומתקתק לבצק לאחר האפייה.

טארט טאטן

עוגת טארט "הפוכה", אשר הומצאה על ידי האחיות טאטן, שניהלו מלון-מסעדה בחבל סולון בצרפת בתחילת המאה ה-20. העוגה הוגשה לראשונה בפריז במסעדת "מקסים" המפורסמת, בה היא עדיין שומרת על ייחודה. האפייה מתבצעת על מחבת, בה מבשלים את רבעי-התפוחים בקרמל עשיר בחמאה, עד שהם מזהיבים ומתקרמלים. את פרוסות התפוחים מצפים בבצק פריך, וכשהקרמל עדין מבעבע מכניסים את הטארט לתנור. בתום האפייה, הופכים את הטארט, ומגישים חם, עם כדור גלידה. במקום תפוחים ניתן לשים אגסים ואף חבושים.

פאי אגוזים

טארט עשיר, המורכב מבסיס בצק פריך חצי אפוי, מאגוזים טריים וקלויים, שעורבבו עם רוטב טופי (קרמל ושמנת מתוקה) חם, ושוטחו על הבצק. ניתן לשלב בין סוגים שונים של אגוזים, לדוגמה אגוזי מלך ואגוזי לוז. תחת כותרת זו גם נכנס פאי פקאן אמריקאי, המורכב מאגוזי פקאן, סירופ מייפל, רום וקרמל.

פאי לימון מרנג

עוד פאי מן המסורת האמריקאית הוא פאי הלימון. פאי זה משלב בין קרם לימון חמוץ-מתוק, ומעליו מרנג איטלקי. כל זה על בסיס בצק פריך, ונאפה בתנור. מלית הלימון הקלאסית עשויה מלימון, ביצים וסוכר. המרנג האיטלקי עשוי מחלבונים וסוכר.
משתרשי ליה

במשפט העברי, משתרשי ליה הוא כינוי הלכתי לנימוק משפטי-עברי לפיו קיים חיוב תשלומין משפטי לאדם שגרם לאדם אחר חיסכון כספי על ידי כספו.
בניגוד לחיוב "נהנה", שבו מקבל ההנאה נהנה בפועל הנאה ממשית מהמהנה כך שאם ההנאה היא הנאה כספית ניתן לדרוש עליה כסף, בעיקרון ה"משתרשי ליה" האדם מרוויח כסף בעקיפין ואינו נהנה מחבירו הנאה ישירה.

פירוש המילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
בפירוש המילה משתרשי, יש סוברים שהוא מלשון "שורש", ויש סוברים שהוא מלשון ירושה והרווחה.

המקור

המקור לחיוב זה הוא בתלמוד בו נאמר כי מי שברשותו גורן שנטבל למעשרות והמלך גבאו ממנו על פי חוקי המדינה, הרי זה חייב לשלם לשבט הלוי והכהנים את המעשרות שנגזלו מהם, מכיוון שבכך שלקחו ממנו את השדה לפי הסכום הקצוב אותו הוא צריך לשלם למכס הוא חסך כסף שהוא בעצם על חשבון השבט.
חכמי התוספות קובעים, כי חיוב משתרשי הוא רק בחיוב שברור שהוא חסך אותו (כמו חיוב מס הנגבה בכוח על ידי המלך), ולא בחיוב שניתן לחסוך (כמו אוכל שחסך, שיכול לומר "הייתי מתענה"). מכך נראה לכאורה, כי אכן קיים חילוק בין חיוב "משתרשי" לחיוב "נהנה", שבו חייב אדם לשלם על הכסף שחסך על ידי הנאה מממון חבירו, וכמו אדם שדרכו לשכור דירה להתגורר בה והתגורר בדירת חבירו העומדת להשכיר. לעומת זאת, הקצות החושן והנתיבות המשפט מסייגים את הדברים, והם קובעים שבניגוד לדין נהנה ששווה בדיניו לחיובי מזיק וניזק שהם תקפים רק ב"ממון שיש לו תובעין" ולא בממון שאין לו תובעים (כמו מעשר, שאין אדם שיש לו זכות משפטית מעשית עליו), חיוב משתרשי הוא חיוב אמיתי של "ממוני גבך" שאינו תלוי בתביעה משפטית.
עוצבת המודיעין האנושי

היסטוריה

היחידה הוקמה ב-13 לספטמבר בשנת 1949 בראשות דוד קרון. אז היה כינויה "מודיעין 10" ומספרה היה 154. קרון הגדיר את תפקיד היחידה: להשיג ידיעות על צבאות ערב השכנים - אימון, ארגון, ציוד ומגמות התפתחות, וכן נתוני שטח וידיעות על תשתית.
קרון הציע להקים עבור היחידה חמישה בסיסים ברחבי הארץ, בנוסף על שלושה סניפים שיפעילו את רשתות הסוכנים מעבר לגבול. בראש כל בסיס אמור היה לעמוד קת"ם ולידו שני עוזרים ומנהל משרד. קרון ביקש שבסיסי הקת"ם ישכנו במתקנים אזרחיים וכי לא תתאפשר גישה של סוכנים או קציני מודיעין של יחידות צה"ל אליהם. התוכנית הוגשה על ידי בנימין גיבלי ליגאל ידין, שאישר את הקמת היחידה ואת עצמאותה במסגרת שירותי המודיעין. 
לאחר מלחמת ששת הימים התאחדה עם יחידה 560 שעסקה בחקר שבויים וקיבלה את המספר 504. שמואל גורן פיקד על היחידה.
בין הפעולות הבולטות של היחידה: חיסולו של מוסטפא חאפז, מבצע להבה להעלאת יהודי סוריה, איתור והבאת המגילות הגנוזות.
בשנת 2001 רצח סוכן פלסטיני את מפעילו, קצין היחידה, סא"ל יהודה אדרי.
סיכת מפעיל ביחידה מורכבת מכנפיים שביניהן חתיכת אבן שחורה מסלע שמקורו בסוריה, בצורה שונה ממפעיל למפעיל.
בנובמבר 2013 הוענק ליחידה ציון לשבח מטעם ראש אמ"ן על פעולה שהוגדרה כ"ראשונית מסוגה, יוצאת דופן, אשר מבטאת יצירתיות, נועזות וחציית גבולות הדמיון". במרץ 2018 העניק ראש אמ"ן, האלוף הרצי הלוי ציון לשבח ליחידה, על רצף מבצעים בשנים 2016–2017, מבצעים ש"הביאו להישגים משמעותיים המאפשרים לאמ"ן ולצה"ל להתמודד מול איומים מתהווים... ובכך תורמים לעליונות צה"ל ולביטחון מדינת ישראל", כלשון הצל"ש. באפריל 2019 הוענק ליחידה צל"ש נוסף מראש אמ"ן.
במהלך השנים נשמעו בקהילת המודיעין הישראלית קולות שהטילו ספק בנחיצות היחידה, והציעו לחלק את סמכויותיה ואת סוכניה בין המוסד לבין השב"כ.
Crazy for You

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי ג'ון בטיס וג'ון לינד שהלחינו אותו, והופק על ידי ג'ון בניטז. השיר הוא שיר בסגנון הפופ, אשר מאפיין גם את "Gambler", שנכלל בפסקול הסרט "מטורף עלייך". בנוסף לכך, זכה השיר למועמדות בטקס פרסי הגראמי.
כמו כן, נמכר השיר בבריטניה בכ-766,000 עותקים בסך הכל.
טוביאס וולף

חייו

וולף, יליד ברמינגהאם, אלבמה, הופרד בילדותו מאביו ומאחיו הבכור, וגדל אצל אמו. חייהם היו קשים, והם נדדו למדינות רבות ברחבי ארצות הברית, בין השאר לוושינגטון ולפנסילבניה, בהתאם לחיפושי העבודה של אמו. החיפוש אחר האב הנעלם, והחוסר המכאיב במשפחה שלמה, הפכו לימים לנושא המרכזי של כתיבתו.
וולף התגייס בתום לימודיו לצבא ארצות הברית ושירת כצנחן כארבע שנים, בין השאר גם בווייטנאם. עם תום שירותו החל לעבוד בעיתון "וושינגטון פוסט", וכן היה מורה, משגיח בחינות ומלצר. בשנת 1975 הוא זכה במלגה חשובה, ולמד ספרות אנגלית באוניברסיטת סטנפורד שבקליפורניה, ובאוניברסיטת אוקספורד שבאנגליה. כיום הוא חי בקליפורניה ומשמש פרופסור לספרות אנגלית באוניברסיטת סטנפורד.
וולף זכה בכמה פרסים ספרותיים על כתיבתו, ובהם פרס פא"ן האמריקאי על שם ויליאם פוקנר, פרס הלוס אנג'לס טיימס, וציון מהאקדמיה האמריקאית לספרות.
ב-1993 ביים מייקל קיטון-ג'ונס את הסרט "כך הייתי" על חייו של וולף כילד צעיר (על פי הספר "חיי הילד הזה"). בתפקיד וולף שיחק לאונרדו דיקפריו, את אביו החורג שיחק רוברט דה נירו ואת אמו שיחקה אלן בארקין.
המיקורפורקטומיה

בכירורגיה, המיקורפורקטומיה היא ניתוח רדיקלי שבו קוטעים את הגוף מתחת למותניים, תוך ביתוק עמוד השדרה התחתון. בניתוח מסירים איפוא הגפיים התחתונות בשלמותן, איברי המין, מערכת השתן, עצם האגן, פי הטבעת והרקטום. זהו ניתוח קיצוני במיוחד שמומלץ כמוצא אחרון אך ורק לחולים הסובלים ממחלות קשות וקטלניות באזור האגן, כמו דלקת עצמות, גידולים, פצעי לחץ קשים או טראומות גופניות קשות באזור. בספרות הרפואית המקצועית דווח על הניתוח רק כמה עשרות פעמים.
סאסארי

גאוגרפיה

סאסארי שוכנת על רמה העשויה מאבן גיר, בגובה של 225 מטר מעל פני הים. הרמה משתפלת בהדרגה לכיוון  צפון-מערב ומסתיימת במפרץ דל'אסינרה (Golfo dell'Asinara). מדרום-מזרח לעיר שוכן מישור נורה (Nurra) שבו גבעות פוריות.

תולדות העיר

העיר נוסדה ככל הנראה בימי הביניים על ידי תושבי עיר הנמל העתיקה הרומאית "טוריס ליביסוניס" (Turris Lybisonis, כיום פורטו טורס) שלחופי מפרץ דל'אסינרה, שהגיעו אליה כאשר נסו אל תוככי האי מפני שודדי הים והסרצנים. היא נזכרה לראשונה במסמך משנת 1113 שנמצא באחד המנזרים בשם טאטארי (Tathari). בשנת 1166 נבזזה העיר על ידי יורדי ים מג'נובה, אך המשיכה והתקיימה וההגירה אליה נמשכה ובמאה ה-13. היא הייתה לעיר המאוכלסת ביותר באזור,  וכונתה באופן מסורתי בכינוי "הראש העליון" (Capo di sopra), להבדיל מהכינוי "הראש התחתון" שכיוון לקליארי. בשנת 1274 עברה העיר לשלטון הרפובליקה של פיזה אך שמרה על אוטונומיה. בשנת 1294 הניס הצי של ג'נובה את ההפאזנים בקרב מלוריה (Meloria), וסאסארי הייתה לעיר החופשית הראשונה בסרדיניה. בשנת 1323 עברה השליטה בעיר עברה לידי ממלכת אראגון, ולמרות שלושה ניסיונות מרד, נותרה העיר תחת השלטון הספרדי עד המאה ה-18. האימפריה הרומית הקדושה שלטה בעיר בשנים 1708-1717, ולאחריה הייתה לחלק מממלכת סרדיניה, שהייתה למעשה איחוד בין סרדיניה לפיימונטה. החל ב-1861 הייתה העיר לחלק מממלכת איטליה.

ספורט

בעיר קיימת קבוצת כדורסל, דינמו סאסארי המשתתפת בליגת העל האיטלקית בכדורסל.
פולונז

פּוֹלוֹנֵז (מצרפתית: Polonaise) הוא ריקוד פולני. מקורו בריקוד איטי שנהגו לרקוד בתהלוכות חגיגיות ובטקסים רשמיים בחצרות האצולה הפולנית החל משלהי המאה ה-16. עם אצילים גולים מפולין עבר הריקוד לצרפת (מכאן שמו: פירוש השם בצרפתית הוא "פולני") ולאיטליה.
הפולונז הוא מחול בטמפו איטי במקצב שלושה רבעים. לעיתים קרובות הוא מכיל פרק ביניים (טריו). הפולונז בסגנון האיטלקי מכונה "פולאקה" והוא כולל עיטורים וקישוטים מוזיקליים רבים יותר.
חשיבותו האומנותית של הפולונז עלתה במאה ה-18, עם שילובו כחלק מהסוויטה. באך כלל פולונז בסוויטה השנייה בסי מינור וכן בקונצ'רטו הברנדנבורגי מס' 1. בטהובן חיבר פולונז לפסנתר אופוס 89 וכן כלל קטע א-לה פולאקה (בסגנון פולונז) בקונצ'רטו המשולש לפסנתר, כינור וצ'לו אופוס 56 ובסרנדה לטריו כלי קשת אופוס 8. שוברט חיבר 10 פולונזים לפסנתר ב-4 ידיים.
המלחין המזוהה מכל עם הפולונז הוא פרדריק שופן. שופן הפולני שיקף בפולונזים הרבים שחיבר גאווה לאומית וגעגועים למולדתו. הוא החל לחבר פולונזים עוד בהיותו ילד בפולין. כאשר הגיע לפריז בשנת 1830 והופיע בסלונים של החברה הגבוהה, נתקבלו הפולונזים החדשים שחיבר בהתלהבות. הוא הצליח להפוך את הפולונז מריקוד פשוט ליצירה מורכבת ועשירה. את הפולונז הראשון כתב בגיל שבע, ואת האחרון כתב ב-1846, בגיל 36, שלוש שנים לפני מותו. לפולונז הגדול אופוס 22 אף חיבר ליווי תזמורתי. 
דוגמאות לפולונזים מאת מלחינים נוספים: ה"פולונז בריאנט" של וייניאבסקי, הפולונז לתזמורת של דבוז'אק, הפולונז המפורסם מתוך האופרה "יבגני אונייגין" מאת צ'ייקובסקי.
ישיבת מאורות

רקע

הישיבה הוקמה כמיזם של אנשי חינוך וקבוצת הורים חרדים אשר הרגישו צורך לתת מענה לתלמידים המעוניינים בשילוב של לימודים ברמה תורנית גבוהה במתכונת ישיבתית ליטאית, יחד עם לימודים כלליים לקראת בחינות הבגרות, ובדומה לישיבות הוותיקות ישיבת היישוב החדש,מערבא,מתיבתא, נהורא ונהרדעא .
מראשיתה נותנת הישיבה מענה לאוכלוסיית בית שמש המתפתחת (כמאה אלף תושבים). כמו כן, נקלטים בישיבה תלמידים מאזור ירושלים ומאזור המרכז.

אופי הישיבה

הישיבה מחנכת לתפילה תורה ודרך ארץ. הלימודים מתחילים בסדר הכנה בבוקר ואחר כך שיעור עיון, המסכתות הנלמדות בבוקר הן מסדרים נשים נזיקין. בסוף הבוקר מתקיים שיעור הלכה מדי יום, אחר הצהריים מתקיים שיעור בקיאות והמסכתות הנלמדות הן מסדר מועד. לימודי הבגרות נערכים בשעות אחר הצהריים. בוגרי הישיבה ממשיכים בישיבות גבוהות חרדיות, חלקם ממשיך בישיבות הציבור הלאומי.]
סוד חותם הדרקון

תקציר עלילת הסרט

ההרפתקן הבריטי ג'ונתן גרין מקבל מידי פיוטר הגדול הזמנה למפות את המזרח הרחוק הרוסי והוא יוצא שוב למסע ארוך, מדהים ומלא הרפתקאות, המוביל אותו אל ממלכת סין.
הקרטוגרף יעמוד בפני גילויים מסחררים רבים, מפגשים בלתי צפויים עם יצורים מוזרים, נסיכות סיניות, אמני אמנויות לחימה קטלניים ולון-ואנג עצמו, מלך הדרקונים.
מה יכול להיות מסוכן יותר מלהביט אל תוך עיניו של וויי? להיפגש איתו שוב. מה ינצח הפעם? הספקנות הבלתי מעורערת של המדען או המאגיה השחורה העתיקה שתפסה כבר מזמן את השלטון בארצות המזרח?

צילומים

צילומי הסרט נערכו בשנת 2016 בשנחאי ובמוסקבה.

שיווק

הטיזר הראשון לסרט פורסם במאי 2016 בפורטל הקולנוע Kinopoisk.ru.
בדצמבר 2017 שוחרר קדימון ראשון מלא. הקדימון השני פורסם בספטמבר 2018.

שחרור

יציאת הסרט לאקרנים נדחתה מספר פעמים והוא עלה לאקרנים בסין באוגוסט 2019.

הכנסות

הסרט נכשל בקופות בסין וביומיים הראשונים להקרנתו הכניס כ-13 מיליון יואן בלבד, שהם מעט יותר מ-2 מיליון דולר. ברוסיה הוא הכניס עוד כ-6 מיליון דולר, במה שמהווה לכישלון קופתי בהשוואה להוצאות הסרט שעמדו על כ-50 מיליון דולר.

סרט המשך

סרט ההמשך "המסע להודו: על סף האלמוות" תוכנן כבר בשלבי ההפקה המוקדמים של הסרט הקודם. על פי העלילה ג'ונתן גרין חוזר מסין לבריטניה ובליווי הקוזאקים וידידיו הסיניים נאלצץ לעבור בהודו על מנת להספיק לעלות על ספינה של חברת הודו המזרחית הבריטית. אולג סטפצ'נקו ישוב לכיסא הבמאי, כשאת התסריט כתבו אולג סטפצ'נקו, רומן קרטושין ואלכסיי פטרוחין. ברם, באוגוסט 2019 נודע שחברת Russian Film Group נקלעה לקשיים פיננסיים בעקבות הכישלון הקופתי של הסרט וכי לא בטוח שסרט ההמשך יופק.
בעיות לנדאו

בעיות לנדאו הן ארבע בעיות פתוחות העוסקות במספרים ראשוניים אותן הציג המתמטיקאי הגרמני-יהודי אדמונד לנדאו בקונגרס הבינלאומי של המתמטיקאים בשנת 1912 בקיימברידג'. 
הבעיות,  אותן תיאר כ"בלתי ניתנות לפתרון במצב הידע הנוכחי",  נותרו בלתי פתורות עד היום (2019).
Sunway TaihuLight

Sunway TaihuLight (בסינית 神威·太湖之光) הוא מחשב-על סיני, ונכון ליוני 2016 מדורג ראשון ברשימת טופ500 כמחשב העל המהיר ביותר בעולם, מהירות החישוב המרבית שלו עומדת על 93 פטהפלופס (עם מהירות תאורטית של 125 פטהפלופס). זוהי מהירות חישוב הגדולה כמעט פי שלושה לעומת מחשב-העל השני ברשימה, טיהנהה-2 הסיני בעל כ-34 פטה-פלופס. נוסף להיותו מחשב העל החזק ביותר בעולם, הוא גם מחשב העל היעיל ביותר מבחינת צריכת האנרגיה שלו שעומדת על 6,051.30 מיליון פלופס לוואט. מחשב זה ממוקם בוושי במרכז הבינלאומי למחשוב-על, מחוז ג'יאנגסו, סין.
X-COM (סדרת משחקים)

X-COM הוא שמה של סדרת משחקי מחשב שנוצרה על ידי חברת Microprose החל משנת 1994. שלושת המשחקים הראשונים היו מז'אנר האסטרטגיה בזמן שהרביעי היה משחק פעולה. שני המשחקים הראשונים נחשבים לטובים ביותר מהסדרה.
שלושת המשחקים הראשונים נוצרו עבור DOS אך ישנן גרסאות תואמות Windows עבורם. המשחק הראשון בסדרה היה המשחק הנמכר ביותר בשנת 1995, והוא נחשב לקלאסיקה בקרב המשחקים מהז'אנר.
בשנת 2012 הסדרה חודשה בפיתוח חברת Firaxis, תחת השם XCOM.
רוב משחקי הסדרה מציעים שתי רמות שליטה: שליטה אסטרטגית, בה השחקן נדרש לנהל מערכה גלובלית ולפתח טכנולוגיה ויכולות ייצור, ושליטה טקטית, בה השחקן שולט בחוליית חיילים במנגנון מבוסס תורות. מנגנון זה מאפשר רמות של סיבוכיות ומורכבות שאינן אפשריות במשחקי לוחמה טקטית בזמן אמיתי.

X-COM: UFO Defense

בשנת 1993 יצא המשחק הראשון בסדרה (שנקרא באירופה "UFO: Enemy Unknown") " ומתחיל בשנת 1999, כאשר הולכים ומתרבים הדיווחים על עב"מים וכוחות של חייזרים מתחילים לפעול בצורה אלימה וגלויה נגד כדור הארץ - חטיפות, השחתת בקר, ופעולות טרור נגד אוכלוסייה אזרחית. כמענה לאיום החייזרי מוקם ארגון "X-COM" (ראשי תיבות של "Extraterrestrial Combat Unit") שמטרתו לספק הגנה בפני מתקפות החייזרים ולמצוא את הדרך להפסיקן לחלוטין. השחקן משמש בתור ראש הארגון.
המשחק מורכב משני מישורי פעולה שונים: אסטרטגי וטקטי. במישור הפעולה האסטרטגי המכונה Geoscape רואה השחקן מפה של כדור הארץ כולו, וממנה הוא שולט על הפעולות הגלובליות של הארגון: שילוח מטוסי קרב או צוותי לוחמים כדי לתת מענה לאיומי חייזרים, ביצוע מחקר, ייצור כלי נשק וציוד, בניית בסיסים וכדומה. הזמן עובר בצורה רציפה במישור זה, אך ניתן לשלוט על הקצב שלו.
כאשר כוח לוחם של X-COM מתקרב לאיום חייזרי (כגון עב"ם שנחת או הופל, שכונה שחייזרים מבצעים בה פעולת טרור, בסיס חייזרי וכדומה) המשחק עובר למישור הטקטי המכונה Battlescape. במישור זה, נקודת המבט היא איזומטרית והשחקן שולט על כל החיילים. הזמן מחולק לתורים, כאשר בכל תור יכול כל חייל לבצע מספר פעולות, כגון הליכה או תקיפה. המשימות מסתיימות לאחר שכל החייזרים חוסלו או שותקו. לאחר סיום המשימה מוחזר לבסיס הציוד שנתפס במהלך אותה המשימה (כלי נשק חייזריים, גופות, חייזרים חיים וכדומה) למטרות מחקר או שימוש.
על ידי שילוב של מחקר ופיתוח עם משימות קרב מסוגל השחקן לבסוף לגלות את המקור לאיום החייזרי ואת הדרך להשמיד אותו אחת ולתמיד.

X-COM: Terror From The Deep

המשחק השני בסדרה דומה מאוד לקודמו. הממשק של שני המשחקים זהה כמעט לחלוטין, ויש דמיון רב גם בין תכונות הציוד והחייזרים. העלילה מתחילה בשנת 2040 כאשר יצורים תת-מימיים תוקפים ספינות ועיירות חוף, ומוקם כוח תת-ימי מיוחד של X-COM כדי להתגבר על האיום.
למרות הדמיון בין המשחק הראשון והשני והעובדה שאין כמעט שינויים בצורת המשחק, המשחק השני קשה בהרבה מקודמו. למשל, המשימות ארוכות בהרבה - במשחק המקורי כל משימה הייתה בת שלב אחד פרט לאחרונה שהייתה בת שני שלבים, ואילו במשחק השני ישנן משימות רבות בנות שני שלבים והמשימה האחרונה היא בעלת שלושה שלבים, כאשר לא ניתן לשמור את המשחק בשלב השלישי.
גם העלילה והעיצוב החזותי של המשחק שונים מאוד, מכיוון שהמשחק השני מתרחש ברובו מתחת לפני הים, או על ספינות. בעוד שהמשחק המקורי היה מבוסס על תרבות העב"מים, המשחק השני מבוסס בחופשיות על המיתוס של קת'ולהו.