ראזי חמד

ביוגרפיה

חמד נולד בשנת 1964 ביבנא, אביו ודודו נהרגו על ידי צה"ל ב-1967. כשהיה בן 16, הצטרף לתנועת האחים המוסלמים ועם הקמת חמאס ב-1987 הצטרף לארגון ואף ריצה חמש שנות מאסר בכלא הישראלי באשמת חברות בחמאס.
הוא בעל תואר ראשון ברפואה וטרינרית ומדבר בנוסף לערבית, שפת אמו, גם עברית ואנגלית. חמד שימש בעבר כעורך הראשי של העיתון "אל ואטן". הוא חבר בחמאס במשך 25 שנה, והיה גם העורך הראשי לשעבר של שבועון החמאס, "אל-רסאלה".
באוקטובר 2004, חמד שימש כראש מפלגת ההצלה הלאומית האסלאמית.

עמדותיו ופועלו

ראזי חמד קיבל את תפקיד דובר החמאס, בעקבות האמינות הניכרת שזכה לה עקב הפופולריות של עיתונו, ובעקבות מאסרו על ידי הרשות הפלסטינית תחת ממשל הפת"ח וכן מעצרו בישראל במשך חמש שנים עקב פעילויות הקשורות לחמאס. חמד היה עורך השבועון אלרסאלה בזמן שנסגר והוא עצמו נכלא על ידי הרשות הפלסטינית בעוון פרסום מאמרים אשר הזיקו למוניטין שלה, במיוחד בנוגע למערכת בתי הכלא שלה.
בשנת 2005 דיווח חמד, כי הארגון החליט להשעות את השימוש במחבלים מתאבדים בעקבות ביקורת בינלאומית והעברת ההתמקדות בפעולות ראווה, כמו חפירת מנהרות מתחת לעמדות ישראליות אשר זוכות לפחות גינוי. באותה שנה, בתגובה על הפגזות טנקים ישראליות בבית חאנון, מהן נהרגו לפחות 18 פלסטינים ונפצעו 40, חמד צוטט כאומר "ישראל צריכה להימחק מעל פני כדור הארץ. זו מדינה חייתית אשר לא מכירה בערך האדם. זה סרטן שצריך להימחק". בעקבות הפגזה זו, הובאה למועצת הביטחון של האו"ם הצעת הגינוי עליה ארצות הברית הטילה וטו. חמד השיב כי הטלת הוטו האמריקני על הודעת הגינוי לישראל מהווה "סימן לכך שארצות הברית נותנת לגיטימציה למעשי טבח. ארצות הברית נותנת 'אור ירוק' לישראל לבצע מעשי טבח נוספים".
באוגוסט 2006, כתב מאמר לאל איאם, עיתון יומי פלסטיני, הקובע כי "רצועת עזה סובלת תחת עול האנרכיה וחרבות בריונים", ו "זה מוזר שלאחר מאמץ גדול אשר נדרש כדי לפתוח מחדש את מעבר רפיח ובכדי להקל על סבלם של האנשים, ניתן לראות אחרים אשר הולכים לירות רקטות לעבר המעבר. או כאשר מישהו מדבר על הפסקת אש וחשיבותה, אתה מוצא מי שילך ולהפגיז יותר רקטות. כמובן, אני לא מכחיש שהכיבוש ביצע טבח שלא ניתן להצדיק. אבל אני תומך במשא ומתן על מה שניתן לתקן". להלן דבריו בגנות האלימות ממאמר שכתב לאותו עיתון בשנת 2006:
"האם אנחנו באמת חברה אלימה? האם אנו לוקים במחלה כרונית של אלימות שגנבה את מנוחתנו וביטחוננו? האם אנו כלואים בצינוק האלימות? האם הפכנו למי שמאמינים שכל בעיותינו ייפתרו רק באמצעות אלימות: בכדור, בפגז, בכרוז צווחני ובשפה חדה? האם האלימות הפכה אצלנו לתרבות המושרשת בגופינו ובבשרינו עד שדבקה אלינו בשנתנו ובקומנו? אני חושש שנכנענו לאלימות עד כדי כך שהיא הפכה לאדון הכל-יכול בכל מקום - בבית, בשכונה, במשפחה, בשבט, בארגון ובאוניברסיטה. לא נותר מקום בטוח ממנה. האלימות השתלטה על כל דבר, כמו שד שמשתלט על בן אדם. הוא גורם לו לאבד את שכלו וכושר שיפוטו והופך אותו לתועה. שמחותינו הפכו לחסרות טעם ומשמעות אלא אם אנו יורים בהן צרורות כדורים, כאשר קול הצרורות מהדהד עם צהלות הנשים. בלוויותינו לא נפקד מקומם של הרובים של גיבורי החיל שמפלחים את האוויר במאות כדורים. ריסקנו את בתי הספר באלימות שלנו, תקפנו את הפרלמנט בנשק שלנו, שרפנו את הממשלה והנפנו את הרובים בפני חברי הפרלמנט והשרים. מה נותר לנו כאשר אנו נוקטים באלימות נגד עצמנו ונגד אזרחינו שאנו אמורים להגן עליהם? האם אנחנו לא צריכים להתבייש בעצמנו? מאז חודש ינואר שעבר נהרגו יותר מ-175 פלסטינים מאש פלסטינית, פרט למאות פצועים ונכים. אם היינו חושבים על התוצאה, לא היינו עושים את מה שעשינו. אם היינו שולטים בשכלנו - היינו חוסכים דם רב, דמעות, צער וכאב. האלימות היא תרבות, חינוך והתנהגות ולא רק הפגנה מפלגתית. ולכן, הטיפול בה לא מוטל רק על משרד ממשלתי, למרות חשיבותו. האם אנחנו כולנו נושאים באחריות? כן! האם כולנו שותפים לאשם העצום הזה? כן! האם אנחנו מסוגלים להסיר את האלימות מהמילון שלנו ולהחליפו בלשון הדיאלוג? כן! על כולנו לפעול בשדות המולדת כדי לעקור את העשב המזיק הזה. כולנו רוצים שלא לראות נשק ברחובות אלא אצל אנשי הביטחון. כולנו רוצים שהשמחות, הלוויות והעצרות שלנו יעברו ללא קורבנות... אנו רוצים להבריא מהמחלה - הסרטן - שהשחית את מוחותינו, שיתק את לבבנו וסימא אותנו. אנו רוצים לראות את רגע השלום, הידידות והרגע בו הילדים הקטנים לא ירעדו מקול היריות, והעוברים והשבים לא יימלטו מהירי התועה. הניחו לנו ללכת בשלום, לשבת בשלום ולדון בשלום"
— ראזי חמד, 'הבה ונעקור את שורשי האלימות', אל-איאם, אוקטובר 2006
בשנת 2006 בתגובה לחטיפת צלם של סוכנות הידיעות AP על ידי ארבעה חמושים פלסטינים ברצועת עזה. חמד, אמר כי "מדובר בפעולה פסולה ובפשע המשחיר את תדמיתו של העם הפלסטיני". בתגובה לירי הקסאמים לאחר כניסת הפסקת האש לתוקף אמר חמד כי כל ירי הוא הפרה של ההסכם ושל ההסכמה הלאומית הפלסטינית. ובראיון אחר הוסיף "כי הצלחת ההסכם להפסקת ירי הטילים מעזה תעודד הכרזה פלסטינית על 'תהדיאה' (רגיעה) מלאה עם ישראל". באוגוסט אותה שנה פרסם מאמר חמד מאמר הבוחן את טעויות הפלסטינים. חמד האשים את הנהגת חמאס שלא התכוננה כראוי ליום שלאחר ההתנתקות וכי ירי הרקטות לא הביא להישגים. לדבריו, על הפלסטינים לקחת אחריות על עתידם וגורלם ולהפסיק להשתמש בכיבוש הישראלי כתירוץ.
בשנת 2007, חמד הצהיר על נכונותו לקבל מדינה פלסטינית בגבולות הקו הירוק וכי ארגונו אינו מתנגד להסכם מדיני עם ישראל. עם זאת בשנת 2013 טען כי "אם מסתכלים על הגדה המערבית היום, היא נראית כגבינה שווייצרית", והוסיף "אני לא יודע מה נשאר בכלל למשא ומתן". במקביל הציע הניה למנות חמד לתפקיד שר הפנים. באותה שנה אמר חמד הביע את הקושי של חמאס מול הנתק עם הגדה ויתר העולם וכי מבחנו של חמאס הוא במסלול המדיני.
בשנת 2008, בעקבות מבצע חורף חם, הכריז חמד כי חמאס יגיד כן להודנה, גם ללא הסכמה מידית על רגיעה באזור יהודה ושומרון.
בעקבות ההרס הרב שנגרם ברצועת עזה במהלך מבצע עופרת יצוקה בשנת 2009, חמד, יחד עם יועצו של הנייה, אחמד יוסף, ביקר את הנהגת החמאס. השניים נפגשו עם צמרת הארגון בדמשק, ובראשה חאלד משעל, ואמרו להם שהם המיטו אסון כבד על עזה. בתגובה למבצע, כתב חמד מאמר בו הוא מבקר את תיאור המבצע כניצחון מצד החמאס, אשר לדבריו הוא תיאור שקרי.
ב-23 בספטמבר 2011, לאחר שאבו מאזן פנה באופן רשמי אל האו"ם בדבר הקמת מדינה פלסטינית, חמד ציין כי הוא לא התייעץ עם החמאס ולא היה מוכן כיאות למהלך.
במאי 2011, עת המהפכה במצרים, נפתח מעבר רפיח לראשונה מאז שנת 2007. המעבר נפתח ללא משקיפים בינלאומיים כפי שהיה בעבר אך לדברי ראזי חמד הצד הפלסטיני מעדיף שהמעבר יהיה עניין מצרי-פלסטיני בלבד. חמד ייצג את חמאס במשא ומתן לפתיחת מעבר רפיח כדי לאפשר מעבר פלסטינים מרצועת עזה לשטח מצרים. כשעלה לשלטון עבד אל-פתאח א-סיסי, יריב תנועת האחים המוסלמים, בת בריתה של חמאס, הוא סגר את מעבר רפיח למעט מקרים מיוחדים. בשבוע בו אירעה ההשתלטות הצבאית במצרים, ציין חמד כי המצרים אישרו ל-600 איש לעבור בכל יום מהרצועה לסיני לעומת 1,200 איש בזמנים רגילים. לדבריו, פלסטינים רבים שבוע לרצועה משום שהם פחדו מהנעשה במדינה ומהאווירה העוינת כלפי חמאסאליאור לוי, ההפסד הגדול של חמאס במצרים, באתר ynet, 4 ביולי 2013 ואף התבטא כי עזה הפכה לבית כלא אחד גדול.
ב-2012 ראזי חמד ייצג את אחמד ג'עברי מול גרשון בסקין במגעים להפסקת אש, הכוללים מנגנון שימנע מישראל ביצוע פעולות סיכול ויאפשר לחמאס להוכיח את נכונותו לפעול למניעת התקפות טרור. מגעים אלו העלו חרס עם חיסולו של ג'עברי.
בשנת 2013 בראיון שנתן ל'ישראל פולס' המערכת הישראלית של אל-מוניטור, אחרי 'מבצע צוק איתן' פרסם מאמר המתנגד לאלימות בין ישראל לפלסטינים וקורא לאחדות שורות בין הפלגים הפלסטינים.

אחרי צוק איתן

ב-8 ביולי 2014, בעקבות רצח שלושת הנערים ביהודה ושומרון ומבצע שובו אחים, יחד עם התגברות הירי הרקטי וחפירת המנהור ההתקפי לעבר שטח ישראל, החל מבצע צוק איתן. המבצע גרם לנזק רב ברצועה במהלכו תקף צה"ל 6,231 מטרות, 10,590 מבנים נפגעו מתוכם 4,024 מבנים נהרסו כליל. בנוסף, 32 מנהרות טרור הושמדו, בין 300 אלף לחצי מיליון מתושבי הרצועה נטשו את בתיהם בין 2,125 ל-2,203 פלסטינים נהרגו ומעל ל-11,000 נפצעו (ראו הרוגים פלסטינים) עד שהסתיים המבצע ב-26 באוגוסט.
טרם המבצע, ועל רקע הסכם הפיוס הפנים-פלסטיני, הצהיר חמד שהארגון חותר למדינה בגבולות 67', התנגד למשא ומתן עם ישראל וסירב להתחייב להפסקת האלימות. ושבועיים לאחר סיום המבצע אף הודה שהארגון שיגר רקטות מריכוזי אוכלוסין.
במלוא שנה לתום המבצע העניק חמד ראיון לרשת ב' ובו אמר כי ארגונו אינו מעוניין במלחמה חדשה עם ישראל וכי יש לו אינטרס לשמור על שקט מעזה. עם זה, הכחיש כי מתנהל משא ומתן על הארכת הרגיעה. הוא סירב לומר אם מתנהלים מגעים להשבת שרידי גופותיהם של אורון שאול והדר גולדין באותו ראיון הוסיף כי אין שום אפשרות שהזרוע הצבאית של חמאס תיזום הסלמה בשטח בניגוד לעמדת הנהגת הארגון. בעקבות הנזק הרב שנגרם ברצועה במהלך המבצע שימש חמד כדובר הוועדה הלאומית העליונה למעקב אחר פעילות בית הדין הפלילי הבינלאומי. לטענתו, קבלת החלטה על ידי בית המשפט לפתוח בחקירה של פשעי מלחמה אינו עניין פשוט. בראיון לעיתון "פלסטין" אמר כי הרשות הפלסטינית מתמקדת בנושא ההתנחלויות ובהתנהלות במבצע צוק איתן. באותה שנה, האשים חמד, בראיון ל-BBC את תנועת החמאס בכך שהיא זו אשר מטילה את הסגר על עזה בסירובה למסור את השליטה במעברים לידי אבו מאזן, ושפריחת דאעש ברצועה היא תוצאה של פעילות מנגנוני הביטחון של החמאס.
ביולי 2016, על רקע יום השנה השני למבצע צוק איתן, פרסם מאמר המבקר גורמים פלסטינים העוסקים במלחמה הבאה של עזה עם ישראל אשר לדבריו, מעידים על פזיזות ורדידות. לדבריו על הפלסטינים להעדיף את המשך המאבק נגד ישראל באמצעות פעולות התנגדות עורפיות, מהירות ומפתיעות, על פני מלחמה חזיתית כוללת. לדבריו, בשלוש הלחימות בעזה, "עופרת יצוקה", "עמוד ענן" ו"צוק איתן" ספגו הפלסטינים מכות קשות בנפש וברכוש, בעוד ישראל כמעט ולא ניזוקה. לעומת זאת, הסכינאות בישראל, מכאיבות ומתישות אותה ויוצרות עליה לחץ ציבורי רב, אך המחיר שהצד הפלסטיני קטן יותר. באותה שנה נפגש עם הקונסול השווייצרי, פול גרנייה, בניסיון להגיע להפסקת אש של חמש עד חמש עשרה שנים, להסרת הסגר על רצועת עזה ובניית נמל ימי ושדה תעופה אך הכחיש התקדמות כלשהי בנושאים אלו מול ישראלדלית הלוי, נמל ימי ושדה תעופה ברצועת עזה?, באתר ערוץ 7, 15 במרץ 2015. בפנאל משותף עם סאיב עריקאת קרא חמד לעימות מזוין מול ישראל ושלל לחלוטין את המשא ומתן עמה. לדבריו, ישראל אינה מבינה את שפת הדיפלומטיה בלבד ואם לא תחוש בכאב – לא תעשה ויתורים מדיניים.
ב-2015 פרסם חמד כי חמאס משקיע עשרות אלפי דולרים בסרטוני תעמולה באיכות גבוהה, ברשתות החברתיות ובניו־מדיה לצורך לוחמה פסיכולוגית.
באוגוסט 2016 התלונן משמר זכויות האדם כי הרשויות הפלסטיניות בגדה המערבית וברצועת עזה עוצרות עיתונאים ואקטיביסטים המותחים עליהן ביקורת בדרכים לא אלימות, מתעללות בהם ומעמידות אותם לדין. חמד הכחיש כי אנשי כוחות הביטחון עינו עצירים או כפו על אדם כלשהו לחתום על התחייבויות להימנע מפרסום עלבונות או ביקורת אחרת על אנשי ממשלה או צבא. לדבריו, הם התירו לצלב האדום הבינלאומי ולנציבות הפלסטינית העצמאית לזכויות האדם לבקר אסירים ולפקח על היחס לו הם זוכים. הוא הוסיף כי הרשויות ברצועת עזה אינן עוצרות אנשים בשל פעילותם הפוליטית. לדברי חמד: "אנחנו עוצרים אנשים על עבירות פליליות. לאנשים יש חופש להאמין ולתמוך במה שהם רוצים" והוסיף שהרשויות "רגישות למעצר של עיתונאים". עו"ד שרי בשי, מנהלת תחום ישראל/פלסטין בארגון, שיבחה את הנכונות של חמד לענות על שאלות הארגון ולדבריה הם קיבלו תשובות מקיפות, אך שאינן מספקות מבחינת התוכן והמהות.
במרץ 2017 התמנה חמד ליושב ראש רשות האנרגיה ברצועת עזה, כמענה להפגנות בעניין מצוקת החשמל, הדלק והגז.