כוכב הגאולה

הרקע לכתיבת הספר

פרנץ רוזנצווייג, כאמור, החל לכתוב את הכוכב תוך כדי שירותו כקצין בצבא גרמניה של מלחמת העולם הראשונה, בחזית המזרחית. בכתביו מתאר פרנץ רוזנצווייג את ההתגלות, את הזיקה אל האל כאיזו תוצאה של אירוע התעוררות פנימי. כאיזו תוצאה של טלטלה עמוקה, הגורמת לאדם 'להפעיל' את מנגנוני הזיקה שלו עם האל. פרנץ רוזנצווייג חווה גם חווה התעוררות מסוג זה בחייו שלו, ומשום כך הרקע לכתיבת הכוכב מקבל משנה תוקף. האירוע הראשון, מורכב משיחה לילית על יסודות האמונה, בשנת 1913, עם ידידו אויגן רוזנשטוק, ומחווית יום הכיפורים בבית הכנסת החסידי בברלין. האירוע השני התרחש במהלך שירותו הצבאי במזרח, בו נפגש לראשונה עם יהדות מזרח אירופה, עם המסורת ועם התנועה החסידית. מפגש זה הותיר בו רישומים עמוקים, שכן יהדות מזרח אירופה הייתה שונה מכל מבנה אחר של יהדות אותו הכיר רוזנצוויג ובמפגש זה נחשף רוזנצוויג לקיומו של עם יהודי. לתרבות יהודית שונה כול כך מזו שהייתה מוכרת לו בגרמניה.

תפיסתו של רוזנצווייג

הפילוסופיה של פרנץ רוזנצווייג יכולה להיות מסווגת כאקזיסטנציאליזם דתי. כמו הוגים אקזיסטנציאליזם רבים אחרים, יצא פרנץ רוזנצווייג כנגד האידיאליזם הפילוסופי הגרמני, שבא לידי ביטוי מובהק בפילוסופיה של הגל. הניסיון של האידיאליסטים להכיל את הכול באמצעות הפילוסופיה נראה לרוזנצווייג כניסיון שגוי החוטא למהות האנושית. תחת זאת הוא ראה בחיים מציאות ההולכת ומתהווה. המהויות השונות שקיימות בעולם, מקבלות את ביטויין דווקא במפגש שלהן עם האחר.
ב-'כוכב הגאולה', רוזנצוויג למעשה בונה שיטה שלמה ובכך יחודו. השיטה, או 'המחשָׁב החדש' (Das neue Denken) כפי שמכנה אותה פרנץ רוזנצווייג, מעמידה את היות האדם בעולם כעובדה, יחד עם היות העולם וכמובן את היות האל. 'המחשב החדש' מתבסס על הנחת זהות מוחלטת בין המחשבה ובין המציאות. הכלים למחשב החדש הם השפה, הניסיון והשכל הישר. רוזנצוויג מאמין כי הוא יכול בשיטתו לתת דין וחשבון תאולוגי מלא על התנהלות העולם, וודאי על האמונה ועל הקשר שבין האל לאדם.
"האמת היא ששלושת העצמים – אדם, אלוהים, עולם – ראשונים ואחרונים לכל מחשב... הניסיון, ככל שיעמיק חדור, יגלה באדם רק את האנושי, בעולם רק את העולמי ובאלוהים רק את האלוהי"
להגותו של הגל ישנה השפעה עמוקה על 'כוכב הגאולה'. בין השאר בא הדבר לידי ביטוי במתודה הדיאלקטית ובמוטיב השילוש. פרנץ רוזנצווייג בונה את הכוכב בצורה של שלושה יסודות – אל, עולם, אדם – ושלוש מסילות: בריאה, התגלות, גאולה. זו כל התורה על רגל אחת, השאר פירושים. אם ניקח את עקרונות האקזיסטנציאליסטים ונלבישם בכסות היסודות, המסילות והמחשב החדש נקבל את הגותו של פרנץ רוזנצווייג, הלכה למעשה.
פרנץ רוזנצווייג לא היה הראשון לשלב את שלושת היסודות הללו יחד. הקדימו אותו בכמה אלפי שנים היוונים. אולם מהלכו של רוזנצוויג הוא באחדות ובקשירה של שלושת היסודות הללו גם יחד, תחת אמונה מונותיאיסטית. רוזנצוויג מצליח לאחד את כל שלושת היסודות תחת האחד. תחת יסוד אלוהי אחד המאחד את כל חלקי המשוואה.
המשולש השני, משולש המסילות (בריאה, התגלות וגאולה), הוא אולי המיוחד בהגותו של פרנץ רוזנצווייג. הוא זה הקושר את שלושת היסודות לעולמנו האמוני והמונותיאיסטי. אצל היוונים, כאמור, היו קיימים היסודות, אך כל אחד מהם היה קיים כשלעצמו. ללא קשר בין האחד לשני. האלים חיים להם באולימפוס, מבודדים ונבדלים מחייהם של בני האדם. לעיתים הם יורדים, אך בסך הכל הם חיים במישור נפרד ממישור חייהם של בני האדם, הקשר והזיקה בין השניים כמעט ושאינו קיים. ניתן לומר כי אצל פוליתיאיסטים המשולש המורכב מן המסילות כלוא בתוך המשולש של היסודות, אין קשר בין כל היסודות. בחזקת עזב אלוהים את הארץ, לפי ראייתו של רוזנצוויג. קאנט, לעומת זאת, רואה בחוסר הקשר את העולם האובייקטיבי, ורוזנצוייג רואה בזה את העולם האלילי.
הכוכב מציג את עקרונות 'אל אמת', 'אל חיים'. האל בורא את העולם. האל מתגלה אל האדם, האדם גואל את העולם. המסילות יכולות לנוע לשני הכיוונים, לא באופן סימטרי, אך ישנו גם קשר של גאולה בין העולם לאדם. ההתגלות בנויה גם מנוכחותו של האדם אל מול האל, כך גם יחס הבריאה. הקשר בכוכב הוא קשר מעגלי של אלוהים–עולם–אדם. כאשר בין כל צמד יש סוג מיוחד של אינטראקציה. אלוהים—אדם: התגלות. אלוהים—עולם: בריאה. עולם—אדם: גאולה. בעולם אין דבר יחיד, אלא שלושה. כיצד אנו יודעים שיש אל, עולם או אדם? עונה רוזנצוייג, על סמך התבונה, הניסיון והשפה. אין לי כל ידע מוקדם אודות העולם. הכל נרכש דרך הדיאלוג. כל מחשבה היא תקשורת.
פרנץ רוזנצווייג רואה בשפה כלי עיקרי ומרכזי ביותר לגיבוש התודעה. היא זו המשקפת את המציאות, את המחשבות ואת גבולות התודעה. השפה מוצמדת לחשיבה שלנו. כדי להבין את העולם יש להבין את השפה. לפיכך, אם נשתמש בשפה אובייקטיבית, נוכל להגיע להכרה אחידה בדבר העולם, אך דבר זה כמובן שאינו אפשרי ומשום כך התודעות הן שונות, אך לא רק. האדם הוא יסוד בעולם ובהתאם לקיומו ולפועלו, בהתאם למימושו את יחסי הזיקה השונים נקבעת תודעתו. הדבר תלוי בדיאלוג ההתגלותי עם האל, ביחסי הזיקה של האדם, בקיומו האותנטי.