יצחק קורן

שנותיו המוקדמות ופעילות הציבורית ברומניה

יצחק קוֹרְן (קאָרן) נולד בשנת 1911 בקישינב בחבל בסרביה שברוסיה לשרה ואברהם קורן. כילד וכנער התחנך בשילוב בין המסורת היהודית לבין חינוך חילוני. בסיום בית הספר היסודי למד בגימנסיה העברית "מגן דוד" ולמד בה תורה מפי הרב יהודה לייב צירלסון. בתום לימודיו בתיכון, בשנת 1928, נרשם ללימודי משפטים באוניברסיטת יאשי ועבד בעיר לפרנסתו במתן שיעורים פרטיים בעברית. במקביל ללימודיו החל בפעילות ציונית והיה בין מנהיגי אגודת הסטודנטים הציוניים, תחילה באוניברסיטה ולימים ברומניה (שאליה סופחה בסרביה לאחר מלחמת העולם הראשונה). בשנת 1929 נבחר ללוות את נחום סוקולוב בביקורו בעיר. את לימודיו סיים בשנת 1932 ולאחריהם החל לעסוק בעריכת דין. באותה שנה התרחבה פעילותו הציונית ומשך תקופה הופקד קורן על עריכת ביטאון הסטודנטים הציוניים "אונזער וועג" (יידיש: "דרכנו").
קורן היה לפעיל מרכזי בתנועת "צעירי ציון" והיה פעיל במפעל ההתרמה לקרן היסוד. במהלך תקופה זו בחר להחדיר בתנועה את חשיבותה של העלייה לארץ ישראל, ובמשותף עם חברו לתנועה מאיר קוטיק פעל להגברת חלקם בפעילותה, תחילה באמצעות פרסום מאמרים בביטאון המפלגה "ערד און ארבעט" ("אדמה ועבודה") ולאחר מכן עם בחירתו לחבר מערכת העיתון ומרכז המפלגה (1934). בשנים אלו נבחר לוועד המרכזי של המפלגה המאוחדת "אחדות" (מאיחודן של צעירי ציון ופועלי ציון) (1936) ולמועצה המרכזית של קרן היסוד בבסרביה (1938). במפלגה המאוחדת פעל כחבר מערכת של דו ירחון המפלגה, ובשנת 1936 יזם את הקמת תנועת הנוער של המפלגה, "בוסליה". כעבור שנה הופיע שמו ברשימת המועמדים לפרלמנט הרומני מטעם "המפלגה היהודית" ומטעם מפלגת "אחדות" נשלח כציר לקונגרס הציוני ה-20 וה-21. מטעם ההסתדרות הציונית ברומניה נשלח לראשונה לארץ ישראל בשנת 1938. לאחר שובו מהקונגרס הציוני ה-21 החל להתארגן לעלייה, שאותה מימש ב-1 במאי 1940 עם רעייתו, קלרה לבית טלמצקי (שלה נישא בשנת 1935).

בהסתדרות ובתנועת המושבים

עם עלייתו לארץ התיישב עם קלרה בתל אביב והצטרף לארגון "ההגנה". בשנת 1941 מונה למנהל מחלקת ההסברה והארגון של המשביר המרכזי, האחראי על האספקה במסגרת הסתדרות העובדים הכללית. הוא החזיק בתפקיד זה עד לשנת 1944, ולאחריו מונה לתפקיד מזכיר תנועת המושבים.
בראש תנועת המושבים עמד קורן במשך 17 שנים, עד לשנת 1961. בתפקיד זה החליף את אליעזר יפה, מזכיר התנועה מיום הקמתה וחבר מושב בעצמו. קורן, עולה חדש תושב תל אביב, נבחר להחליפו והחזיק בתפקיד בשנות הקמתה של מדינת ישראל וביסוס מושבי העולים לאחר קום המדינה. 
במהלך שנות כהונתו בתפקיד הוקמו 158 מושבים. בשנים אלו עבד בסמיכות ללוי אשכול, ראש המחלקה להתיישבות בסוכנות היהודית, ובעצתו אימץ את רעיון איכלוסם של הכפרים הערביים הנטושים במושבי עולים. התנועה יצאה בשנים אלו בסיסמאות "מן המחנה אל הכפר" ו"מן האנייה אל הכפר" וקורן הרבה לעבור בין מחנות העולים והמעברות ויצא בשליחות לארצות הברית, ברזיל וארגנטינה, במטרה לעודד את ביסוסה של ההתיישבות העובדת בישראל.
בשנת 1959 נבחר מטעם מפא"י לכהן כחבר בכנסת הרביעית. לאחר בחירתו המחודשת לכנסת, בשנת 1961, פרש מתפקידו בתנועה והקדיש את מלוא פעילותו לעבודת הכנסת.

חבר הכנסת וסגן שר האוצר

קורן נבחר לכנסת הרביעית בשנת 1959 מטעם מפא"י וכיהן כחבר בוועדת הכלכלה וועדת חוקה, חוק ומשפט. בשנת 1961 נבחר לכנסת החמישית וכעבור שנה מונה על ידי שר האוצר לוי אשכול לשמש כסגנו. קודם למינוי זה עמד קורן בראש הגוף הציבורי העליון לייעול המשק, במסגרת הוועדה הכלכלית במפא"י, ובתפקיד זה גישר על הפערים שנתגלעו בין עמדות שרי המפלגה ובין ציבור העובדים וההסתדרות. מינויו לסגן שר הוצע לו על ידי אשכול שבועות ספורים לאחר הכרזת האוצר על ביצוע תוכנית כלכלית חדשה המכוונת לפיחות הלירה הישראלית. כסגנו היה אמון קורן על ביצוע התוכנית והועמד בראש הוועדה הבין-משרדית לייעול משרדי הממשלה והמשק והמועצה הלאומית לחסכון.
בשנת 1963, עם חילופי השרים במשרד האוצר ומינויו של פנחס ספיר לתפקיד, קורן פסק מלשמש בתפקידו. כחבר הכנסת הוא פעל בוועדת הכספים ובאותה שנה, לאחר מותו של מאיר ארגוב, מונה למזכיר תנועת "האיחוד העולמי", התנועה העולמית של מפא"י.
לאחר שלא כיהן בכנסת השישית, שב ונבחר מטעם המערך לכהן בכנסת השביעית. בכהונתו זו היה חבר ועדת חוקה, חוק ומשפט וכיהן לצד חתנו, משה נסים. פעילות מאומצת הקדיש בשנים אלו לנושא יהדות התפוצות והחינוך היהודי בגולה.

מזכ"ל תנועת העבודה הציונית

בין השנים 1963–1977 שימש כמזכיר "האיחוד העולמי", התנועה העולמית של מפא"י ומשנת 1968 של תנועת העבודה הציונית. מתוקף תפקידו היה קורן נציג המפלגה לקונגרסים הציוניים שהתכנסו בשנים אלו ושימש מרכז הסיעה בקונגרס. לאור היותו בתפקיד זה במהלך שנות כהונתה של הכנסת השישית, עבודתו בכנסת השביעית התרכזה בדאגה לחינוך הציוני בגולה ולאופייה הציוני של מדינת ישראל. פעמים רבות קרא קורן לעלייתם ארצה של פעילי התנועה בתפוצות, לצד טיפוח משמרת צעירה של התנועה העולמית. עבודתו זו נעשתה במשותף עם יחיאל לקט, מזכיר המשמרת הצעירה של מפלגת העבודה.
קורן היה בשנים אלו נציגה בתפוצות של מפלגת השלטון והוזמן להתארח בקהילות יהודיות ברחבי העולם. פעילות רבה הוקדשה לקהילות בדרום אמריקה ובשנת 1971 נאם בפני הפרלמנט של צ'ילה. בשנת 1973 הוקדשה ישיבתה של ההנהלה הציונית לדיון על הקהילות היהודיות באמריקה הלטינית.
בשנת 1977, לאחר שהצליח בהעברת הדרישה לשריון 40% ממושבי הקונגרס לצעירים, פרש מתפקידו ומונה ליו"ר מועצת ותיקי התנועה.

יו"ר האיגוד העולמי של יהודי בסרביה

בשנות החמישים כיהן קורן שש שנים כיו"ר התאחדות עולי רומניה. בשנת 1958 נבחר ליו"ר הראשון של האיגוד העולמי של יהודי בסרביה. האיגוד העולמי בראשותו פעל לקידום מחקרים היסטוריים על יהדות בסרביה ולהנצחת הקהילה. בשנת 1965 הסתייעה בידו הקמת "בית יהודי בסרביה" בתל אביב (הנקרא כיום על שמו), אשר הוקם בשנת 1971. 
שנים רבות עמד קורן גם בראש הליגה לידידות ישראל–רומניה, ובשנת 1992 נבחר בה ליו"ר כבוד.

פעילותו לעידוד תרבות היידיש

בשנת 1969 ייסד קורן את "הועד לעידוד תרבות היידיש". בשנת 1973 החל הוועד בחלוקת פרס ראש הממשלה ליצירה ספרותית ביידיש. בעקבות פעילותו הוקמה גם, בשנת 1969, "המועצה לתרבות היידיש בישראל", ובהשפעתה מינה שר החינוך אהרון ידלין ועדה מיוחדת לבחינת לימודי שפת היידיש וספרותה בבתי הספר התיכוניים.
משנת 1976 עמד קורן בראש המועצה עולמית לתרבות יידיש. ביוזמת המועצה הונחו גם היסודות להקמת תיאטרון יידיש, אשר הוקם לבסוף על ידי עיריית תל אביב, וקורן נמנה עם חברי עמותתו הציבורית.

משפחתו

בתו של קורן, רות, נשואה לשר לשעבר משה נסים. בנו, דני קורן, הוא דוקטור למדע המדינה, שכיהן גם הוא לתקופה קצרה כחבר הכנסת בכנסת השש עשרה.