google/wiki40b huggingface dataset:
חיאל בית האלי

חִיאֵל בֵּית הָאֱלִי, דמות מקראית, שמו מופיע בספר מלכים א', פרק ט"ז, פסוק ל"ד. בונה העיר יריחו בימי אחאב מלך ישראל, שנתקיימה בו קללת יהושע בן נון.
לאחר שהעיר יריחו נכבשה ונהרסה, הטיל יהושע קללה על מי שיבנה את העיר: "וַיַּשְׁבַּע יְהוֹשֻׁעַ בָּעֵת הַהִיא לֵאמֹר  אָרוּר הָאִישׁ לִפְנֵי ה' אֲשֶׁר יָקוּם וּבָנָה אֶת-הָעִיר הַזֹּאת אֶת-יְרִיחוֹ בִּבְכֹרוֹ יְיַסְּדֶנָּה וּבִצְעִירוֹ יַצִּיב דְּלָתֶיהָ".
בעת מלכות אחאב בנה את העיר חיאל ועל פי המסופר בספר ספר מלכים א', פרק ט"ז התגשמה בו קללת יהושע. בעת שהניח את יסודות העיר מת בנו הבכור אבירם ובעת שהציב את שערי העיר מת בנו הצעיר, שְׂגוּב : "בְּיָמָיו בָּנָה חִיאֵל בֵּית הָאֱלִי אֶת-יְרִיחֹה  בַּאֲבִירָם בְּכֹרוֹ יִסְּדָהּ ובשגיב (וּבִשְׂגוּב) צְעִירוֹ הִצִּיב דְּלָתֶיהָ כִּדְבַר ה' אֲשֶׁר דִּבֶּר בְּיַד יְהוֹשֻׁעַ בִּן-נוּן." ייתכן כי חיאל היה נציב בימיו של מלך ישראל, אחאב שהוטלה עליו משימת ביצור העיר יריחו ובנייתה.

שמו ומוצאו של חיאל בית האלי

לפי כינויו, נראה כי מוצאו של חיאל הוא מהעיר בית אל, בנחלת שבט אפרים. חיאל הוא שם תאופורי שפירושו 'האל הוא אחי'. השמטת האות א' היא תופעה לשונית מוכרת גם בשמות פיניקים כמו חירם.
בשטח G בחפירות עיר דוד, התגלה בית ארבעת המרחבים ובו אוסטרקאות בעברית קדומה עם השמות חיאל ואחיאל.
רד"ק סבור, בעקבות התלמוד הירושלמי, שהקביעה "בְּיָמָיו בָּנָה חִיאֵל בֵּית הָאֱלִי אֶת-יְרִיחֹה" מתייחסת למעשה ליהושפט, והוסבה לאחאב כדי לא לפגוע בכבודו של המלך הצדיק. רבי יהושע בן קרחה דרש: "והלא חיאל משל יהושפט (בתחום שבט יהודה) ויריחו משל בנימין ולמה נתלה באחאב? מלמד שתולין חובה בחייב". לדעת מנחם נאור, גם מיקומה המקורי של קביעה זו היה בהקשר של מעשי יהושפט, והיא נעקרה ממקומה. ייתכן שגם מקום מוצאו של חיאל איננו מבית אל המוכרת שבממלכת ישראל, אלא יישוב אחר ביהודה שנקרא באותו שם.

מגמתו של הסיפור על חיאל בית האלי

נראה כי מטרת הסיפור אודות חיאל בית האלי קיימים כמה הסברים. יש הרואים בסיפור אודות חיאל יסודות אטיולוגיים. אחד היסודות האלו מסביר את העובדה מדוע לא קמה יריחו במשך כל התקופה הישראלית. יש הסוברים כי סיפורו של חיאל בית האלי נועד להסביר את ישיבתם של בני הנביאים ביריחו, את ישיבתו של אליהו ביריחו לפני עלותו השמיימה וסיפור אלישע ומעשי הריפוי שלו ביריחו. לדעת משה גרסיאל, המחבר המקראי הקדים את סיפור הקללה, בפתיחה לסיפורי אחאב כי ראה קשר בין חטאי עם ישראל בימי יהושע לאלה, בימיו של אחאב.
יצחק מגן טוען, כי לא הייתה כוונה לבנות את העיר. לשיטתו מדובר באדם בעל אמצעים אשר פיתח ושיקם את אזור יריחו על ידי הקמת תעלות מים וביצורה של העיר.

חיאל בית האלי בספרות האגדה

בילקוט שמעוני מסופר כי חיאל לא שמר את מצוות האל והסית לעבודת האל בעל, שקיימה איזבל בהר הכרמל :"ונביאי הבעל יודעים שלא היה יכולת להוציא אש מאליו. מה עשה חיאל ? עמד נגד נביאי הבעל ואמר להם: התחזקו ועמדו נגד אליהו, ואני אעשה לכם דבר כמות שהבעל שולח לכם אש. מה עשה? לקח שני אבנים בידו ונעורת פשתן ונכנס במעי הבעל מפני שהיה חלול והקיש באבנים זה בזה כדי להדליק הנעורת. מיד הרגיש אליהו ברוח הקודש ואמר לפני: רבונו של עולם...מבקש אני ממך שתמית אותו רשע במעי הבעל. מיד ציווה הקב"ה לנחש ונשכו בעקבו ומת".
בין ציורי הקיר בבית הכנסת דורה אורופוס נמצא ציור קיר המתאר את המסופר באגדה בילקוט שמעוני. ייתכן כי הצייר ביקש לשלב את המסופר במסורת האגדה ובין הכתוב בסיפור בספר מלכים א'. הציור צויר במאה השלישית לספירה ולכן יש הסוברים כי זו מסורת קדומה יותר שהשתרשה בספרות האגדה, היות שחיבורו של ילקוט שמעוני מתוארך למאה ה-8.
אייקוום אודו

קריירה

אודו התחיל את הקריירה שלו באקדמית הכדורגל אלסקה וממנה עבר לזו של אנימבה. בשנת 2017 אודו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת. בפברואר 2018 נבחר לכדורגלן הצעיר של השנה בניגריה.
ב-5 במאי 2019 אודו חתם לארבע שנים במכבי חיפה מליגת העל. ב-25 בספטמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון קבוצתו 3–0 על מכבי נתניה.

קריירת נבחרות

אודו, הוא חלק מסגל נבחרת ניגריה בכדורגל עד גיל 20 ואף נכלל סגל הנבחרת לקראת גביע העולם בכדורגל עד גיל 20. ב-28 בינואר 2018 אודו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 1-2 נגד אנגולה.
כנסיית השילוש הקדוש (סטרטפורד על נהר אייבון)

כנסיית השילוש הקדוש בעיר סטרטפורד על נהר אייבון במחוז ווריקשייר שבבריטניה היא כנסייה אנגליקנית, הידועה כמקום הטבלתו ומקום קבורתו של המחזאי והמשורר האנגלי ויליאם שייקספיר.

הכנסייה

מבנה הכנסייה הוקם בשנת 1210 באתר בו עמד מנזר סקסוני. הכנסייה, הניצבת על גדת הנהר אייבון, היא המבנה העתיק ביותר בסטרטפורד.
מבנה הכנסייה בנוי בתבנית של צלב לטיני, שממפגש שתי זרועותיו מתנשא צריח מרובע ועליו גג מחודד.
בכנסייה מצויים מספר חלונות ויטראז' שנוצרו בימי הביניים ובהם מראות קדושים תנ"כיים וקדושים אנגלים. לוח מזבח האבן בכנסייה, שנוצר לפני תקופת הרפורמציה, נטמן תחת רצפת הכנסייה, התגלה מחדש בתקופה הוויקטוריאנית והושב למקומו. בכנסייה מצוי עוגב שנוצר בשנת 1841.
מדי שנה מבקרים בכנסייה כ-200 אלף איש.

ויליאם שייקספיר

ויליאם שייקספיר נטבל לנצרות בכנסייה ב-26 באפריל 1564. הוא נקבר בה ב-25 באפריל 1616, יומיים לאחר מותו. במהלך ילדותו בעיר ולאחר שעזב את העיר ושב לגור בה ביקר בכנסייה מדי שבוע. לצידו קבורות אשתו אן האת'אווי, שנפטרה שבע שנים אחריו, ובתם הבכורה סוזנה. 
מצבת הקבורה של שייקספיר קבועה בקיר בצד מקום קברו. המצבה חרותה באבן ובמרכזה מוצגת בה דמותו של שייקספיר (אחת משתיים בלבד שנוצרו והמוחזקות כמציגות את מראהו באמינות) צבועה בצבעים חיים, כשהיא מחזיקה נוצת כתיבה בידה האחת ופיסת נייר בידה האחרת. שני עמודים משני צידי הדמות נושאים אנטבלטורה ועליה שלט יוחסין נושא גולגולת ומשני צידיו דמויות סמליות. מתחת לדמות חרותה כתובת בלטינית ובאנגלית. המצבה נבנתה במועד כלשהו לפני 1623, שוקמה במאה ה-18 ונצבעה מאז מספר פעמים.
על גבי קברו של שייקספיר חרותה כתובת מחורזת המזהירה מפני הוצאת שרידיו של שייקספיר מן הקבר. על פי ספרו של לארקין דאנטון הרתיעה כתובת זו מהוצאת גופת שייקספיר לבדיקה ומהעברתה לקבורה בכנסיית וסטמינסטר. עם זאת בדיקת הקבר באמצעות מכ"ם חודר קרקע העלתה שגולגלתו של שייקספיר הוצאה ממנו.
דורא אל-קרע

היסטוריה

בכפר שרידים ארכאולוגים המעידים שהמקום היה מיושב כבר מהתקופה הרומית בארץ ישראל. הממצאים כוללים מספר מערות קבורה (שהגדולה בהם ידועה בשם "מערת א-סוקייה"), בריכות ותעלות חצובות בסלע. המאפיין הייחודי ביותר של הכפר הוא מערכת ההשקיה המסורתית המייצגת את אחת ממערכות המים הקדומות ביותר. סדרה של שיפוצים נעשתה כדי להגן על האתרים, ודורה אל-קרע הוכרזה כאתר שימור סביבתי וארכאולוגי.
בשנת 1863, ביקר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן בכפר, וכתב שגרו בו 250 תושבים. הוא תיעד את מערכת המים שהמקום וציין שחלק מבתי הכפר בנויים מאבנים שבשימוש משני. בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 מתואר הכפר כ-"כפר קטן, מוקף במטעי זיתים שבדרומו מספר מעינות.
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בדורא אל-קרע הייתה אוכלוסייה של 191 נפש, כולם מוסלמים. במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בדורא אל-קרע 71 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 303 תושבים, כולם מוסלמים.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 370 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 4,166 דונם. אשר מתוכם הוקצו 1,762 לחקלאות שלחין, ו-1,253 לגידולי דגנים.
בעקבות מלחמת השחרור, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות של 1949, עברה דורה אל-קרע משליטה בריטית לירדנית.

לאחר 1967

בעקבות מלחמת ששת הימים, ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית. לאחר הסכם אוסלו, השטח הבנוי של הכפר סווג כשטח B.
בית החולים ליס לנשים וליולדות

בית החולים ליס לנשים וליולדות הוא בית יולדות ובית חולים לנשים, הפועל כבית חולים עצמאי במסגרת המרכז הרפואי ע"ש סוראסקי בתל אביב. בית החולים ליס פועל מאז שנת 1997, והוא יורשו של בית היולדות הקריה שנסגר ונהרס. בית החולים משתרע על שתי הקומות העליונות בצד הצפוני של בנין סוראסקי בעוד חדרי המיון נמצאים בקומת הקרקע בצידו המזרחי של הבניין והגישה אליהם היא דרך מבואה נפרדת. כיום, מנהל את בית החולים פרופ' יריב יוגב. 
בבית החולים פועלים חדר מיון, שתי מחלקות יולדות, חדרי לידה וניתוח, מחלקת ילודים ופגייה. עוד פועלות בבית החולים מחלקה גינקולוגית, מחלקה לאשפוז טרום-לידתי, יחידה להפריה חוץ-גופית, מכון לחקר הפוריות של הגבר ובנק זרע, יחידת אולטרה סאונד, יחידה להריון בסיכון גבוה, יחידה למחלות צוואר הרחם, יחידה לאורוגינקולוגיה ורצפת האגן, מרכז לרפואת גיל המעבר ומספר מרפאות נשים נוספות. 
בבית החולים מתרחשות כ-10,000 לידות מדי שנה. בית החולים מפעיל את מועדון היולדות "מאמי ליס", והמעניק קורסי הכנה ללידה, פגישה עם מילדות והכנת תוכנית הנקה, ייעוץ הנקה, סיור בחדרי לידה ועוד.
מקדש ולהאלה

המקורות ההיסטוריים

המונח "ולהאלה" מקורו במיתולוגיה הנורדית, והוא מציין את מקום מנוחתם האחרון של גיבורי הקרבות שנהרגו. כוונתו של לודוויג הייתה לחזק את רוח העם ולהנציח, בנוסף לגיבורים צבאיים, גם גיבורים אזרחיים של העם הגרמני כמו מדענים, סופרים ואנשי דת.
בהקשר זה, המונח הגרמני מציין לא רק גרמנים החיים בגרמניה עצמה – אלא גם אחרים שמוצאם הוא גרמני אתני, ואף בעלי מוצא גרמני, שזכו לתהילה במדינות אחרות.

יישום והבניה

עד שנת 1825, מועד הכתרתו של לודוויג הראשון הושלמו כבר כ-60 פסלים. בשנת 1826 נקבע על ידו כי צורת ההיכל תהיה כהעתק של מבנה הפרתנון באתונה. האפריז הצפוני מציג את מדינות גרמניה כפנים אנושיות, והדרומי מציג סצנת קרב. המבנה נחנך רשמית ב-18 באוקטובר 1842 ובמועד זה כבר הכיל כ-96 פסלי ראש ועוד 64 טבלאות הנצחה לאישים או אירועים אשר לא נמצאה להם דוגמה לפיסול.

ולהאלה בימי השלטון הנאצי

חלק משמעותי מחזונו של היטלר היה ליצור "לידה מחדש" של העם הגרמני אשר תתבסס על המקורות ההיסטוריים והתרבותיים שלו. בהיכל ולהאלה מצא כר נרחב ליישום רעיונותיו, בעיקר בהקשר של תחיית הענקת "כבוד" לדמויות היסטוריות של התרבות הגרמנית. למרבה האבסורד, בביקורו שם בשנת 1937 עוטר לכבודו פסלו של המלחין הנערץ עליו, אנטון ברוקנר שנפטר בשנת 1896 בצלב הקרס.

כיום

כיום ממשיכה ממשלת בוואריה במסורת הנצחה של גיבוריה בתנאי שחלפו לפחות 20 שנה מיום מותם. עד היום נוספו לפסלים המקורים 31 דמויות נוספות, בהן 12 נשים. בין המונצחים גם דמויות של מתנגדי השלטון הנאצי.
ז'מרסון

אתלטיקו מיניירו

ז'מרסון הצטרף אל מחלקת הנוער של קונפיאנסה בשנת 2009, ושנה לאחר מכן עבר אל מחלקת הנוער של אתלטיקו מיניירו מליגת העל הברזילאית, זאת לאחר תקופות התרשמות לא מוצלחות בפלמיירס, בסנטוס ובואסקו דה גאמה. בשנת 2012 הושאל ז'מרסון לדמוקרטה, בה ערך 12 הופעות, ובחודש אוגוסט חזר לאתלטיקו מיניירו. בחודש דצמבר הוא הועלה לסגל הבוגר של המועדון.
ב-7 ביולי 2013 ערך ז'מרסון את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 3-2 על קריסיומה במסגרת המחזור השישי בליגה. הוא ערך חמש הופעות ליגה בלבד בעונת 2013, בה זכתה אתלטיקו מיניירו בגביע ליברטדורס. בעונת 2014, בה זכתה אתלטיקו מיניירו בגביע רקופה סודאמריקנה ובגביע הברזילאי, ערך ז'מרסון 22 הופעות ליגה. בעונת 2015 היה ז'מרסון לשחקן הרכב בלתי מעורער במועדון. הוא ערך 35 הופעות ליגה, בהן הבקיע ארבעה שערים.

מונקו

ב-31 בינואר 2016 חתם ז'מרסון על חוזה לחמש עונות במונקו מליגת העל הצרפתית. ב-9 בפברואר ערך ז'מרסון את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בהפסד 2-1 לסושו במסגרת שמינית גמר הגביע הצרפתי. ב-20 במרץ, לאחר הופעה אחת במונקו ב', קבוצת המילואים של המועדון, ערך ז'מרסון את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית, כששיחק 90 דקות בניצחון 2-0 על פריז סן ז'רמן במסגרת המחזור ה-31. בחצי העונה הראשונה של במועדון ערך ז'מרסון ארבע הופעות ליגה.
בעונת 2016/2017 הפך ז'מרסון לשחקן הרכב קבוע במועדון. ב-14 בספטמבר 2016 ערך ז'מרסון את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כששיחק 90 דקות בניצחון 2-1 על טוטנהאם הוטספר במסגרת המחזור הראשון בשלב הבתים לעונת 2016/2017. ב-21 באוקטובר הבקיע ז'מרסון את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-64 בניצחון 6-2 על מונפלייה במסגרת המחזור העשירי בליגה.

קריירה בינלאומית

ז'מרסון זומן לראשונה לסגל נבחרת ברזיל לקראת משחק מוקדמות מונדיאל 2018 נגד נבחרת פרו ב-17 בנובמבר 2015.
קינן

קֵינָן הוא דמות מקראית, בנו של אנוש, ואביו של מהללאל. דור רביעי לאדם. כך לפי המסופר בבראשית, ה', ט'-י"ד וכן בדברי הימים א, א', ב'.
קינן חי 910 שנים. הוא נולד בשנת שכ"ה לבריאת העולם (3436 לפנה"ס) ומת בשנת א'רל"ה (2526 לפנה"ס). את בנו, מהללאל, ילד בהיותו בגיל 70. היו לו בנים ובנות נוספים.
ב"ספר הישר" מסופר שהיה קינן למלך הראשון שמלך על בני האדם.
אטימולוגיית השם "קינן" היא מהמילה "קין" עם ניון. להרחבה עוד משמעות השם ראו קין#מקור השם.
פרונלה סקיילס

ביוגרפיה

נולדה בשם מרגרט רומני אילינגוורת' בסאות' אבינג'ר שבסארי, אנגליה, בתם של השחקנית קתרין (לבית סקיילס) וג'ון ריצ'רדסון אילינגוורת'. למדה בבית הספר לבנות "מוירה האוס" באיסטבורן.
לסקיילס קריירת משחק ממושכת בעיקר בתפקידים קומיים. בין תפקידיה הראשונים היו בעיבוד לגאווה ודעה קדומה (1952), בקומדיה הרומנטית "בחירתו של הובסון" משנת 1954, ובסרט "Room at the Top" מ-1959.
הפריצה שלה בקריירה הייתה בראשית שנות השישים בקומדיית מצבים בריטית, "Marriage Lines", לצידו של השחקן ריצ'רד בריירס. בנוסף להופעתה בהמלון של פולטי הוא מוכרת מקומדיות המצבים ששודרו ברדיו ה-BBC בהם "After Henry", ‏"Smelling of Roses" ו-"Ladies of Letters". בטלוויזיה כיכבה בסדרה "Mapp and Lucia" המבוססת על רומנים מאת אי אף בנסון. במחזה " A Question of Attribution" של אלן בנט גילמה את המלכה אליזבת. ב-1973 חברה לרוני בארקר בהפקה של "Meat", ששודר כחלק מהסדרה "Seven of One" ב-BBC.
בקולנוע הופיעה בסרטים "The Lonely Passion of Judith Hearne" ב-1987, "Stiff Upper Lips" מ-1997, "זיכרונות מאחוזת הווארד" (1992), ובפארסה של ג'ו אורטון "What the Butler Saw" בתפקיד גברת פרנטיס, צוות השחקנים כלל את בעלה טימותי וסט את דינזדייל לנדן ואת טסה פיק-ג'ונס. עוד הופיעה בתפקיד קמע ב"הנערים מברזיל" (1978).
במשך עשר שנים הופיעה יחד עם ג'יין הורוקס בפרסומות לרשת הסופרמרקטים טסקו. ב-1997 כיכבה סקיילס בסרט המדע בדיוני של כריס ברפוט, "פניקס", ששודר ב-1999 ב-NBCUniversal.
ב-2003 גילמה את הִילְדָה, אשתו של הוראס רמפול "זו שיש לציית לה", בגרסה הרדיופונית של סדרת הטלוויזיה רמפול, כאשר בעלה טימותי וסט מגלם את דמותו של רמפול. פרונלה סקיילס וטימותי וסט יצאו באותה עת לסיור הופעות באוסטרליה אם כי בהפקות שונות. היא שיחקה בהצגה "ערב עם המלכה ויקטוריה" בה השתתף גם זמר הטנור איאן פרטרידג' ושר שירים שכתב הנסיך אלברט. עוד ב-2003 השתתפה בהקלטת האופרה "La gazza ladra" מאת ג'ואקינו רוסיני.
ב-2006 השתתפה במיני סדרה "The Shell Seekers" בכיכובם של ונסה רדגרייב ומקסימיליאן של. ב-16 בנובמבר 2007 הופיעה במופע הצדקה "Children in Need" של ה-BBC, בו גילמה שוב את דמותה של סיביל פולטי כמנהלת חדשה המגיעה לנהל את מלון בבילון. היא הופיעה בתסכית "The Youth of Old Age" שהופק ב-2008 על ידי Wireless Theatre Company, וב-2009 שיחקה ב"מלחמתה של קארי" על פי רומן מאת נינה באודן בתיאטרון אפולו.
ב-2011 כיכבה בקומדיית התלת מימד הבריטית "הנרי הנורא" בתפקיד דודה גרטה, דודתו של הנרי.
בבחירות הכלליות בבריטניה שנערכו ב-2005 וב-2010 הופיעה בתשדיר בחירות עבור מפלגת הלייבור. ב-2005 פורסמה הביוגרפיה שלה שכתבה טרזה רנסום והוציא לאור ג'ון מארי. היא פטרונית של תיאטרון לייס מרקט בנוטינגהאם.

חיים אישיים

סקיילס היא שגרירה של "SOS Children's Villages", ארגון צדקה בינלאומי התומך בילדים יתומים וילדים נטושים. היא תומכת בקמפיין שעורך הארגון מדי שנה בפברואר "World Orphan Week".
סקיילס נשואה לשחקן טימותי וסט ולזוג יש שני בנים, הבכור הוא השחקן והבמאי סמואל וסט.
ב-1992 הוענק לסקיילס התואר מפקדת מסדר האימפריה הבריטית (CBE).
משרד החינוך של רוסיה

המשרד לחינוך העם של האימפריה הרוסית

גוף ממשלתי מרכזי ראשון לניהול תחום ההשכלה והחינוך ברוסיה החל לפעול לראשונה בשנת 1782 בשם הוועד להקמת מכוני לימוד עממים (ברוסית: Комиссия об учреждении народных училищ), אך ייעודה העיקרי היה סיוע להקמת מכוני חינוך ולא פיקוח והנהלה שלהם. לאחר הרפורמה הממשלתית של אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה בשנת 1802 הוחלט על הקמת משרד ממשלתי לענייני חינוך והמשרד לחינוך העם (ברוסית: Министерство народного просвещения Российской империи) נוצר לראשונה ב-8 בספטמבר 1802.
ב-1817 המשרד הפך למשרד לעניינים רוחניים והשכלת העם (ברוסית: Министерство духовных дел и народного просвещения Российской империи), בראשו עמד הנסיך אלכסנדר ניקולאייביץ' גוליצין (שקודם לכן עמד בראש הסינוד הקדוש שניהל את ענייני הדת באימפריה). אך ב-1824 הושב שמו המקורי של המשרד והמשיך לפעול כמשרד ממשלתי לענייני השכלה וחינוך עד לפרוץ מהפכת אוקטובר בשנת 1917.

קומיסריון החינוך העממי

ב-1917 המשרד פורק והפך לקומיסריון העממי לענייני חינוך. ב-1946 נקרא משרד החינוך של ברית המועצות.

משרד ההשכלה של הפדרציה הרוסית

ב-1990 אורגן מחדש ונקרא בשם משרד ההשכלה. בשנת 2004 בוצע רה-ארגון והרחבת המשרד תוך שילוב בו מחלקות שהיו שייכות למשרדים אחרים. במאי 2008 נקרא בשם משרד ההשכלה והמדעים והיה אחראי גם על פיתוח המדע.

משרד החינוך של הפדרציה הרוסית

במאי 2018 המשרד פוצל למשרד החינוך ולמשרד המדע וההשכלה הגבוהה.
יומי דפגרא

"יומי דפגרא" הוא כינוי ארמי מקוצר ל"יומי דמפגרי ביה רבנן". כלומר, ימים שלא מתקיימים בהם לימודים והתלמידים יוצאים לפגרה.
מקור הביטוי בתלמוד הבבלי. תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קכ"ט, עמוד ב': "אמר רב יוסף: כי הוינן בי רב הונא, יומא דמפגרי ביה רבנן אמרי האידנא יומא דשפמי הוא ולא ידענא מאי קאמרי". ביטוי זה היה נפוץ. רש"י שם פירש: "יומא דמפגרי ביה רבנן - שהיו התלמידים מתעצלין מלבא בבית המדרש קרי ליה יומא דשפמי, כלומר: היום הזה אבד לו, ואין בו תועלת".
בימי הביניים היה נפוץ הביטוי "יומא דפגרא" לכינוי הימים שלא התקיימו בהם לימודים בישיבות, כגון בראש חודש, בחנוכה, בט"ו בשבט, בל"ג בעומר, בט"ו באב וכדומה.
כיום הורחב השימוש במילה והוא מהווה כינוי לימים מיוחדים בשנה, הכולל שמחות קהילתיות משותפות או ימי אירועים מיוחדים בשנה.
מנהגים רבים נקשרו ל"יומי דפגרא". בקהילות מסוימות נהגו שהאבל אינו ניגש לפני התיבה בימים אלו, והיו שנהגו שלא לומר בהם תחנון, ולהרבות בהם בנרות בבית הכנסת.
DRAM

זיכרון דינמי בעל גישה אקראית (DRAM) הוא סוג של זיכרון גישה אקראית נדיף, המאחסן כל ביט של מידע בקבל נפרד בתוך מעגל משולב. בגלל תופעת זרם הזליגה, המטען השמור בקבלים זולג, ולכן יש לרענן את מטעני הקבלים. פעולת הרענון חייבת להתבצע באופן מחזורי, ובפרט חייבת להתבצע לפני שהמתח יורד עד רמת הרעש. השם "זיכרון דינמי" מרמז על הצורך במעגל חשמלי חיצוני המבצע את הריענון, וזאת בניגוד ל-SRAM ("זיכרון סטטי") שאינו דורש רענון ממעגל חיצוני.
זיכרון דינמי משמש כזיכרון הראשי (RAM) ברוב המחשבים האישיים של ימינו, כמו גם בקונסולות המשחקים הביתיים, מחשבים ניידים, מחשבי כף יד ותחנות עבודה.
יתרונו של ה-DRAM הוא במבנהו הפשוט: כל ביט דורש טרנזיסטור אחד וקבל אחד, בהשוואה לשישה טרנזיסטורים הנדרשים ב-SRAM. מבנה זה מאפשר לייצר DRAM בצפיפות גבוהה ומחיר נמוך. בניגוד לזיכרון הבזק, זהו זיכרון נדיף, כלומר תוכן הזיכרון לא נשמר כאשר אספקת המתח נפסקת. המבנה הפשוט יחסית מאפשר צפיפות (כלומר מספר סיביות מידע לשטח מעגל משולב) גדולה יותר מכל סוג זיכרון אחר.

היסטוריה

מכונת הפיענוח "אקווריוס" שפעלה בבלצ'לי פארק במלחמת העולם השנייה השתמשה בסוג של זיכרון דינמי. מידע שקודד על סרט נייר נקרא, ותוכנו הוזן למערך קבלים. כל קבל יכול היה להיות טעון או פרוק: קבל טעון ייצג '1', וקבל פרוק ייצג '0'. כיוון שהמטען על הקבלים זולג, נבנתה מערכת שחידשה את המטען על הקבלים הטעונים בצורה מחזורית.
ב-1964 יצר זוג עובדים מחברת IBM תא זיכרון בעזרת שימוש בטרנזיסטור ובדיודה, שהוחלפו לאחר מכן בשני טרנזיסטורים ושני נגדים, עיצוב שזכה לשם משל עצמו. בשנת 1965, קבוצה נוספת בחברת IBM יצרה שבב זיכרון של 16 ביט מסיליקון המבוסס על המודל הקודם, ושהורכב מ-8 טרנזיסטורים, 64 נגדים וארבע דיודות. ב-1966 הומצא DRAM במעבדות IBM ונרשם כפטנט על ידי הממציא.
חברות המחשבים והמוליכים למחצה השונות המשיכו לפתח זיכרון דינמי בתיכונים שונים, וב-1970 חברת אינטל הוציאה לשוק את הזיכרון הדינמי המסחרי הראשון, בשם 1103. שבב זה הכיל 1024 סיביות.
הפיתוח המשמעותי הבא היה של חברת Mostek, שב-1973 יצאה עם רכיב של 4K סיביות בשם MK4096. החידוש היה בצורת המיעון המרובבת, מה שאיפשר להקטין את מספר הפינים של הרכיב, יתרון שהפך משמעותי יותר ככל שצפיפות הזיכרון גדלה. ה-MK4096 התברר כתיכון יציב ומוצלח, ועם הדגם הבא, MK4116 בקיבולת 16K סיביות, השיגה Mostek‏ 75% מהשוק. אופן מיעון זה הוא הבסיס לצורת המיעון של DRAM עד היום.
פיליפינו ליפי

חייו

פיליפינו (נולד בשם פיליפו ליפי אך כונה "פיליפו הקטן=פיליפינו" על מנת להבדיל בינו לבין אביו) היה בנם של הצייר פיליפו ליפי ובת זוגו לוקרציה בוטי (Buti). שנת לידתו אינה ידועה בוודאות אך מוערכת כ-1457. פיליפינו החל כנער צעיר ללמוד את אומנותו בסדנתו של אביו. לאחר מותו של האב בשנת 1469, עבר ללמוד ולעבוד בסדנתו של הצייר סנדרו בוטיצ'לי, שהיה בעבר תלמידו של אביו. עם סיום הכשרתו, ב-1473, החל פיליפינו ליצור בסגנונו של בוטיצ'לי, כשחלק מעבודותיו אותה תקופה יוחסו זמן רב ל"ידיד של בוטיצ'לי" ("amico di sandro", יחוס שנעשה במאמר משנת 1899 שכתב היסטוריון האמנות הנודע ברנרד ברנסון). אך מעט מעבודותיו מאותה תקופה שרדו, וגם מעל אלו מרחף לעיתים צל של ספק.
על פי ג'ורג'ו וזארי, מתעד חיי האמנים בתקופת הרנסאנס, עבודתו הציבורית החשובה הראשונה של פיליפינו הייתה השלמת הפרסקאות בקפלת בראנקאצ'י, בכנסיית המסדר הכרמליתי בפירנצה, שמזאצ'ו ומאזולינו הותירו אחריהם מבלי להשלימה כחמישים שנה קודם לכן. לפרסקאות אלה הכניס פיליפינו את דיוקנו העצמי (ראו תמונה במסגרת משמאל), כמו גם דיוקן של מורהו, בוטיצ'לי. עבודה חשובה נוספת הייתה ציור הלוח "חזון ברנרדו (ברנאר מקלרבו) הקדוש" שנעשתה בשנים 1480-1482 עבור כנסיית הבאדיה של מסדר הבנדיקטינים בפירנצה (שם היא נמצאת עד היום), בה כבר ניתן להבחין בסגנונו הייחודי של פיליפינו. עבודה חשובה מאוחרת יותר הייתה ביצוע עבודות הפרסקו עבור אוליבירי קאראפה, הקרדינל של נאפולי (1488-1493). בפרסקאות אלה (בכנסיית סנטה מריה סופרה מינרווה ברומא) ניתן להבחין בכל המאפיינים של עבודותיו המאוחרות יותר, ובמיוחד הקומפוזיציות המורכבות והנפתלות (שלפי וזארי "ביצע אותן לבדו"). עבודה חשובה אחרת הייתה ציורי הפרסקו בקפלה סטרוצי בכנסיית סנטה מריה נובלה בפירנצה, אותה ביצע לפרקים בין 1484 ל-1502. יוקרתו של פיליפינו הייתה אז בשיאה, מעיד וזארי, שכן באמצע העבודה על קפלה זו הוזמן לבצע את העבודה בקפלת קאראפה ברומא, עבורה שולם לו סכום עצום של 2,000 דוקטים בזהב ("בלי לחשב את עלות הצבע הכחול והעוזרים").
יצירתו האחרונה של פיליפינו, "ההורדה מן הצלב", היא תמונת מזבח גדולה שנעשתה עבור כנסיית "סנטיסימה אנונציאטה" בפירנצה. היצירה, הנמצאת כיום באוסף האקדמיה לאמנות של פירנצה, נותרה בלתי גמורה בחלקה עם מותו של פיליפינו והושלמה על ידי פייטרו פרוג'ינו.
פיליפינו הלך לעולמו באפריל 1504 לאחר שחלה בדלקת של השקדים. ביום מותו, מספר וזארי, נסגרו כל סדנאות האמנים בפירנצה לשם כבודו. פיליפינו לא הותיר אחריו תלמיד בעל שם גדול (הנודע בתלמידיו היה רפאלינו דל גארבו, אמן מינורי למדי), אך ליצירותיו, ובמיוחד לציורי הפרסקו הגדולים שלו, הייתה השפעה ניכרת על המנייריזם שהתפתח בפירנצה ובטוסקנה בעשורים הראשונים של המאה ה-16.
עדנים (כפר נוער)

עֲדָנִים הוא כפר נוער בצפון הנגב אשר הוקם ב-2006 בסמוך לקיבוץ בית קמה הנמצא בתחום השיפוט של מועצה אזורית בני שמעון. בכפר הנוער שוכנים בתנאי פנימיה צעירים וצעירות בגילאים 12 עד 18 בעלי קשיים נפשיים ורגשיים. בכפר ארבעה מבנים מרכזיים המשמשים מקום מגורים לשוהים בו ומרחבים ירוקים מסביב. בנוסף, בכפר קיים בית בוגרים אשר נותן מענה לחניכים בשנתם האחרונה בפנימייה, כיתה יב', ובמטרה לפתח עצמאות בקרב החניכים.
כפר הנוער מופעל על ידי עמותה בשם "עדנים: עמותה לקידום ולטיפול באוכלוסיות נוער מיוחדות". הכפר נמצא תחת פיקוח ממשלתי של משרד הרווחה ומתגוררים בו כ-70 נערים ונערות. עדנים נבנה בסיוע קרן רש"י, קרן וינברג' יהדות מונטריאול והמוסד לביטוח לאומי, וממומן בעיקר על ידי מימון ממשלתי ותרומות.
שגיא חביב

שגיא חביב (נולד ב-1974) הוא מעצב גרפי ישראלי שפועל בניו יורק, שותף בחברת העיצוב צ'רמייף וגייסמר (Chermayeff & Geismar). עם עיצוביו השונים ניתן למנות את לוגו ספריית הקונגרס האמריקאית, לוגו הבוטיק ארמני אקסצ'יינג' (Aramni Exchange) של חברת האופנה ארמני, ועוד מגוון עיצובים אחרים.

ביוגרפיה

חביב נולד בקיבוץ נחשונים בישראל, ושם גדל. לאחר מכן למד בבית הספר לאמנות תלמה ילין בגבעתיים. ב-1996 עבר חביב לניו יורק. הוא למד עיצוב גרפי בבית הספר לאמנות קופר יוניון (Cooper Union), שם רכש תואר ראשון.
ב-2003 החל בקריירת העיצוב שלו, כאשר הצטרף לשורות החברה צ'רמייף וגייסמר. בחברה יצר את "לוגומושיין" (Logomotion), מצגת בת עשר דקות שמציגה את הסמלילים (לוגואים) שעיצבה החברה במרוצת השנים, הראשונה מסוג זה, שהציגה גישה חדשה לפריסת "תיק" העבודות של חברה. עבודתו זו זכתה בפרסים בינלאומיים והוצגה בתערוכות.
בעבודתו בחברה יצר סמלילים ועבודות וידאו לחברות ולארגונים שונים בארצות הברית וברחבי העולם, לרבות במזרח הרחוק, באירופה ובמרכז אמריקה. בין היתר עיצב את הלוגו של ספריית הקונגרס, של ארגון הסביבה Conservation International, של קרן ג'ון ד. וקתרין ט. מקארתור (John D. and Catherine T. MacArthur Foundation) שמנהלת את תוכנית עמיתי מקארתור, של משרד הפארקים הלאומיים של נמל ניו יורק (National Parks of New York Harbor) שתחת שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, של מכון האמנות והעיצוב של מילווקי (Milwaukee Institute of Art & Design), של תחרות צ'ייקובסקי הבינלאומית (International Tchaikovsky Competition) למוזיקה קלאסית, ושל הבוטיק ארמני אקסצ'יינג' של חברת ארמני. ב-2005 היה חביב לשותף השלישי בחברת צ'רמייף וגייסמר, לצד איוון צ'רמייף וטום גייסמר.
עם עבודות הווידאו שיצר ניתן למנות את הפתיח לתוכניות הדוקומנטריה של PBS‏ Career ו-Circus, ואנימציה טיפוגרפית לקטע המרכזי באירוע ההתרמה Black Ball של אלישיה קיז למען עמותת Keep A Child Alive, שהתקיים בשנת 2009.
כמו כן, מלמד חביב עיצוב זהות ארגונית בבית הספר לאמנויות חזותיות (School of Visual Arts) בניו יורק. ב-2011 חיבר את הספר Identify ("הזדהה"), יחד עם שותפיו טום גייסמר ואיוון צ'רמייף.

פרסים

ב-2004 זכה בפרס Tokyo Type Directors Club על עבודתו "לוגומושיין". על עבודה זו זכה גם בפרס מטעם New York Art Directors Club.