google/wiki40b huggingface dataset:
בעיה מהגיהנום

סיכום

פאוור פותחת בתמצית התגובה הבינלאומית לרצח העם הארמני (פרק ראשון), ואז מתארת את מאמציו של רפאל למקין לנקוט פעולה נגד מעשי האכזריות הנאציים באירופה (פרק 2). אחר-כך היא מתארת את קשיי המאמצים האינדיבידואליים לשכנע את האמריקנים וחברים אחרים בבעלות הברית להכיר בשואה, שאותה היא מסבירה בהתמקדות במלחמת העולם השנייה ובאדישות האנטישמית (פרק 3). היא ממשיכה בפרק 4 לתאר איך למקין הביא את רצח העם למקום גבוה בסדר העדיפויות של מדיניות החוץ, והוביל ליצירת אמנת האו"ם בדבר מניעתו וענישתו של הפשע השמדת-עם (Convention on the Prevention and Punishment of the Crime of Genocide) ב-1948. פרק 5 מתאר את אכזבותיו ההולכות וגוברות של למקין ויריביו המתרבים עד למותו ב-1959, ולאחר-מכן את ויליאם פרוקסמיר ואחרים שנשאו את הלפיד. היא מראה איך הסנטור פרוסמיר והנשיא רונלד רייגן עבדו על מנת להשיג תמיכה בקיום ועידת רצח העם (פרק 7). ביתר הספר, היא דנה בעיקר במעשי רצח עם ובתגובות ארצות הברית להם בקמבודיה, עיראק, בוסניה, רואנדה וקוסובו.
על עבודתה של פאוור נמתחה ביקורת בידי ההיסטוריון הווארד זין על-כך שהיא ממעיטה בערך מות האזרחים שהתרחשו "בשוגג" ו"צדדיים" שניתן לסווגם כרצח עם.

ובידי אדוארד הרמן ונועם חומסקי בשל כך שהיא מתעלמת בעקביות ממעשי רצח עם להם סייעה ארצות הברית בגואטמלה, במזרח טימור ובדרום-מזרח אסיה.
קתרינה ג'ונסון-תומפסון

ביוגרפיה

ג'ונסון-תומפסון נולדה בליברפול, בת יחידה להוריה. אביה ריצ'רד הוא מאיי בהאמה ואמה טרייסי אנגליה שעבדה כרקדנית במולן רוז' בפריז. בילדותה דחפה אותה אמה להתאמן בבלט אך ג'ונסון-תומפסון בחרה לעסוק בספורט. משנת 2008 היא מתאמנת תחת הדרכתו של מייק הולמס. ב-2009 זכתה במדליית זהב בקרב שבע באליפות העולם לנוער עד גיל 18, ב-2012 זכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.81 מטר באליפות העולם עד גיל 20. באולימפיאדת לונדון סיימה במקום ה-15 בקרב שבע בשיא בריטי עד גיל 20 של 6,267 נקודות.

2013

ג'ונסון תומפסון זכתה במדליית זהב בקרב שבע באליפות העולם עד גיל 23 בתוצאה של 6,215 נקודות. באליפות העולם שנערכה בחודש אוגוסט בבייג'ינג, סיימה במקום החמישי בקרב שבע בשיא אישי של 6,449 נקודות.

2014

באליפות העולם באתלטיקה באולם, ג'ונסון תומפסון זכתה במדלית כסף בקפיצה לרוחק  בשיא אישי של 6.81 מטר אחרי המנצחת אלואיז לזור מצרפת (6.85 מטר).

2015

באליפות אירופה באולם שנערכה בפראג, היא זכתה במדליית זהב בקרב חמש בשיא בריטי ושיא אליפות חדש של 5,000 נקודות, התוצאה השנייה בטיבה בהיסטוריה לאחר שיא העולם של נטליה דוברינסקה. לאחר האליפות נאלצה לעבור ניתוח בברכה. באליפות העולם סיימה במקום ה-28 בקרב שבע לאחר שפסלה בכל ניסיונותיה בקפיצה לרוחק. בתחרות הקפיצה לרוחק סיימה במקום ה-11 בתוצאה של 6.63 מטר.

2016

באולימפיאדת ריו סיימה במקום השישי בקרב שבע בתוצאה של 6,523 נקודות. במהלך התחרות קבעה שיא בריטי בקפיצה לגובה של 1.98 מטר, תוצאה שהייתה גם הטובה ביותר במקצוע זה במסגרת קרב שבע (השיא נשבר על ידי נפיסטו ת'יאם ב-2018).

2017

באליפות העולם סיימה במקום החמישי בקרב שבע בתוצאה של 6558 נקודות. בגמר תחרות הקפיצה לגובה סיימה במקום החמישי בתוצאה של 1.95 מטר.

2018

באליפות העולם באולם זכתה במדליית זהב בתוצאה של 4750 נקודות. במשחקי חבר העמים 2018 זכתה במדליית זהב בקרב שבע בתוצאה של 6255 נקודות. באליפות אירופה באתלטיקה 2018 זכתה במדליית כסף בשיא אישי של 6759 נקודות לאחר המנצחת נפיסטו ת'יאם.

2019

באליפות אירופה באולם שנערכה בגלאזגו, זכתה ג'ונסון תומפסון במדליית הזהב בקרב חמש בתוצאה של 4983 נקודות. במהלך התחרות היא קבעה שני שיאי אליפות חדשים לקרב חמש, בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.96 מטר ובריצת 800 מטר בתוצאה של 2:09.13 דקות. במאי 2019 שיפרה את שיאה האישי בקרב שבע וקבעה תוצאה של 6,813 נקודות. 
באליפות העולם זכתה במדליית זהב בשיא בריטניה של 6,981 נקודות, במהלך התחרות שיפרה את שיאיה האישים בריצת 100 מטר משוכות, בהדיפת כדור ברזל, הטלת כידון וריצת 800 מטר.
תלמי העשירי

תלמי העשירי המכונה גם תלמי אלכסנדר (ביוונית: Πτολεμαῖος Ἀλέξανδρος - "פטולומיוס אלכסנדרוס"; 140 לפנה"ס לערך - 88 לפנה"ס) היה שליט מצרים העתיקה בתקופה ההלניסטית במשך שתי תקופות - בין השנים 110 לפנה"ס - 109 לפנה"ס, ובין השנים 107 לפנה"ס ועד שנת 88 לפנה"ס.

קורות חיים

תלמי העשירי היה בנם של שליטי מצרים תלמי השמיני וקלאופטרה השלישית. 
בשנת 116 לפנה"ס הוכרז כמושל קפריסין, ובשנת 114 לפנה"ס הוכרז כמלך קפריסין.
לאחר מות אביו שלטו על מצרים אימו, קלאופטרה השלישית, ואחיו, תלמי התשיעי. בשנת 110 לפנה"ס הדיחה קלאופטרה את אחיו והמליכה אותו תחתיו כשליט לצידה. בשנת 109 לפנה"ס הודח על ידי אחיו, תלמי התשיעי. 
בשנת 107 לפנה"ס, שב למלוך לצד אימו. בשנת 101 לפנה"ס רצח את אימו, ושלט במצרים עד שנת 88 לפנה"ס לצד רעייתו/אחייניתו ברניקי השלישית.
בשנת 88 לפנה"ס, בשל מחסור כספי, בזז תלמי העשירי את קברו של אלכסנדר הגדול, והתיך את אוצרותיו של אלכסנדר וארונו העשוי זהב על מנת לטבוע מטבעות. הדבר עורר מחאה ציבורית שהביאה להדחתו. הוא נפטר בעת שניסה לכבוש את קפריסין שנה לאחר מכן במאי 88 לפנה"ס.
לאחר גירושו של תלמי העשירי שב אחיו למלוך, ולאחר מות אחיו שבה לשלטון רעייתו של תלמי העשירי, ברניקי השלישית.
תלמי העשירי היה נשוי לאחותו קלאופטרה סלנה ומנשואים אלה נולד בנו תלמי האחד עשר, ולאחר מכן היה נשוי לברניקי השלישית, ייתכן ומנשואים אלה נולדה קלאופטרה החמישית
תשרי

בלוח הקבוע

על פי כללי הלוח העברי הקבוע, חודש תשרי הוא תמיד חודש מלא - בן 30 ימים. ראש חודש תשרי, שהוא ראש השנה, יכול לחול רק בימים שני, שלישי, חמישי או שבת, לפי הכלל "לא אד"ו ראש", שפירושו: ראש השנה לא יחול בימים א', ד' או ו'.

שמות החודש

ככל החודשים גם תשרי קיבל את שמו בגלות בבל, ומקור שמו במילה האכדית 'תשריתו': (tašrītu): "התחלה". המופיעה גם בשפה האוגריתית, בצורה 'תשרת'. בביתא ישראל החודש נקרא תשרתו.
בתנ"ך, מלבד מספרו (החודש השביעי), קרוי החודש 'ירח האיתנים', למשל בפסוק: "וַיִּקָּהֲלוּ אֶל-הַמֶּלֶךְ שְׁלֹמֹה, כָּל-אִישׁ יִשְׂרָאֵל, בְּיֶרַח הָאֵתָנִים, בֶּחָג, הוּא, הַחֹדֶשׁ הַשְּׁבִיעִי" (מלכים א, ח, ב). הסיבה הפשוטה לשם היא שבחודש זה מתחילים מי הנהרות לעלות על גדותיהם, אך חז"ל כתבו לכך רמז - שבחודש זה נולדו האבות, איתני עולם.

סמלים ומאפיינים

מזל החודש הוא מזל מאזניים, לסמל את ממד הדין שבחודש, שבו נשקלים המעשים, ויש אומרים שהמאזניים מסמלים שהעולם נברא בחודש זה, שכן במבנה הבריאה הכול נעשה במידה ובמשקל.
חודש תשרי הוא החודש העברי העמוס ביותר בחגים ומועדים. יש בו תערובת של ימי חגים, ימי חול המועד וימי צומות (שני ימי ראש השנה, צום גדליה, צום יום כיפור, שבעת ימי סוכות, שמיני עצרת שמחת תורה). ישנן שנים שבהן ימי החגים ביחד עם ימי הצומות והשבתות משתווים למספר ימי החולין שבו. לכן חודש תשרי מכונה גם "חודש החגים".
כל המוסיף גורע

כל המוסיף גורע הוא ביטוי שמקורו בתלמוד, ופירושו: מי שמגזים ומוסיף על איסור, או קביעה כלשהם – עלול, בסופו של דבר, לגרום לנזק בהבנה או ביישום. הביטוי נמצא בשימוש גם בעברית המודרנית בבחינת המלצה שלא להוסיף דברים מיותרים.

המקור

בתלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, נאמר: "אמר חזקיה מניין שכל המוסיף גורע שנאמר (בראשית ג) אמר אלהים לא תאכלו ממנו ולא תגעו בו". רבי חזקיה מביא דוגמה לתוספת שמזיקה באמצעות משפטה של חוה אל הנחש בבראשית פרק ג': "וַתֹּאמֶר הָאִשָּׁה אֶל־הַנָּחָשׁ  מִפְּרִי עֵץ־הַגָּן נֹאכֵל, וּמִפְּרִי הָעֵץ אֲשֶׁר בְּתוֹךְ־הַגָּן אָמַר אֱלֹהִים לֹא תֹאכְלוּ מִמֶּנּוּ וְלֹא תִגְּעוּ בּוֹ  פֶּן־תְּמֻתוּן".מעיר על דבריה רש"י: "הוסיפה על הציווי, לפיכך באה לידי גירעון, הוא שנאמר (משלי ל ו) אל תוסף על דבריו". משמע, חוה הוסיפה על דבריו של אלוהים שציווה רק על איסור אכילה מהעץ (בפרק ב') ולא איסור נגיעה. מכיוון שהוסיפה איסור נגיעה, באה לידי חטא, משום שהנחש דחף אותה כלפי העץ, ונגעה בו מכוח הדחיפה. מאחר שלא מתה - הצליח לשכנע אותה גם לאכול מהפרי.
מוצאו מדאורייתא של הביטוי הוא בספר דברים: "אֵת כָּל־הַדָּבָר אֲשֶׁר אָנֹכִי מְצַוֶּה אֶתְכֶם אֹתוֹ תִשְׁמְרוּ לַעֲשׂוֹת  לֹא־תֹסֵף עָלָיו וְלֹא תִגְרַע מִמֶּנּוּ". ואומר הרמב"ם בספרו "משנה תורה": "שלא להוסיף על מצוות התורה, בין תורה שבכתב בין בפירושה שקיבלו על פה, שנאמר 'את כל הדבר, אשר אנוכי מצווה אתכם--אותו תשמרו לעשות: לא תוסף עליו" (דברים יג,א)".
גם קהלת חזר על הוראה זו "יָדַעְתִּי, כִּי כָּל-אֲשֶׁר יַעֲשֶׂה הָאֱלֹהִים הוּא יִהְיֶה לְעוֹלָם עָלָיו אֵין לְהוֹסִיף, וּמִמֶּנּוּ אֵין לִגְרֹעַ".
חז"ל צירפו, למעשה, את שני הפעלים המנוגדים של ההוראה: "להוסיף" ו"לגרוע" - ובמעין משחק מילים יצרו ביטוי שנותן מסר חד משמעי: כל המוסיף - גורע.

שימושים בעברית המודרנית

הביטוי: "וכל המוסיף גורע" השתרש היטב בשפה העברית המודרנית.
בשנת 1940 מייעץ עמנואל בן-גוריון (ברדיצ'בסקי) לכותבי הביקורת הרבים ומתרבים: "כל המוסיף גורע, וכל המרבה לדוש בנושא אחד - מזיל"
בשנת 1960 מנחה חבר קיבוץ גבת כיצד לנהל טקס חתונה בקיבוץ על פי המסורת היהודית, ומסכם: "לכל צלילי הרמקול חולף הזמן. הגיע העת לסעודת ערבית. כל הקרואים מוזמנים לחדר האוכל לארוחת ערב חגיגית [...] תם טקס החתונה וכל המוסיף גורע"
בשנת 1971 מתאר עיתונאי הספורט את שערו של גיורא שפיגל במילים: "שער מרהיב - וכל המוסיף גורע"
יהושע כ"ץ

ביוגרפיה

נולד בכ"ח בכסלו תש"ו לאסתר ודב כ"ץ ברמת גן. כשהיה בן 4 עברה משפחתו לגור בבית המעלות בירושלים.
למד בישיבות: הישוב החדש, כפר חסידים ומרכז הרב. נמנה עם מחזור המייסדים של ישיבת הכותל ושירת בצה"ל. לאחר נישואיו למד בכולל ההלכה בישיבת הכותל וסיים במסגרתו סמיכה לרבנות.
שימש כרב צבאי מספר שנים, שנתיים (תשל"ו-תשל"ז) כרבו של קיבוץ חפץ חיים, והחל משנת תשמ"ד (1984) משמש כרבה של העיר מעלה אדומים, לצד הרב מרדכי נגארי.
עיסוקו העיקרי של הרב כ"ץ הוא בתחום ההלכה. במשך שנים העביר קורס בענייני הלכה במכללת ירושלים לבנות וכן שיעור שבועי קבוע בהלכה בישיבת ברכת משה. הרב כ"ץ ידוע בעירו גם בגמילות חסדים, הוא מנהל קופת צדקה ועוסק בשלום בית.
רבו בענייני הלכה היה הרב שלמה זלמן אויערבך].
גפן פרימו

ביוגרפיה

פרימו גדלה במושב גן השומרון ובגיל 4 החלה להתאמן בג'ודו. היא התאמנה בג'ודו במועדון "איי. קי. ג'יצו" בפרדס חנה-כרכור. בשנת 2015 עברה עם משפחתה לכפר נטר על מנת להתקרב לאימוני הג'ודו במכון וינגייט ועברה להתאמן במועדון מיטב נתניה. את שירותה הצבאי היא מעבירה בחיל האוויר במעמד של ספורטאית מצטיינת. לגפן אח צעיר בשם עינב ואחות צעירה בשם כרם, גם הם מתאמנים בג'ודו.

תחילת הקריירה

בחודש מרץ 2017 השתתפה בתחרות מסבב גביע העולם לנוער באתונה וזכתה במדליית כסף. בחודש יוני השתתפה באליפות אירופה לג'ודו עד גיל 18 שנערכה בקובנה וזכתה במדליית כסף לאחר שהפסידה בגמר ליריבה הונגרייה. ביוני השתתפה בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער וזכתה במדליית זהב. בספטמבר אותה שנה השתתפה באליפות אירופה עד גיל 21 וזכתה במדליית ארד.

קריירה מקצועית

בפברואר 2018 השתתפה פרימו לראשונה בתחרות לבוגרות, גביע אירופה בפורטוגל, וזכתה במדליית ארד. בחודש מרץ השתתפה בגרנד פרי אגאדיר וזכתה במדליית ארד לאחר ניצחון על חברתה לנבחרת ישראל, בטינה טמלקובה. 
ב-26 באפריל השתתפה באליפות אירופה בג'ודו 2018 שנערכה בתל אביב וזכתה במדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג. בכך הייתה לג'ודוקא הישראלית הצעירה ביותר (גברים ונשים) שזוכה במדליה באליפות אירופה לבוגרים. בקרב הראשון היא ניצחה את סופיה אסווזטה מקפריסין בזכות ווזארי ואיפון, בקרב השני פרימו פגשה את שרלין ואן-סניק הבלגית וניצחה באיפון. ברבע הגמר היא פגשה את אוולין טצ'ופ משווייץ, הפסידה באיפון ונשרה לקרבות בית הניחומים שם גברה על אנז'ה סטאנגר הסלובנית בווזארי ועלתה לקרב על מדליית הארד. בקרב על המדליה פרימו פגשה את אירם קורקמאז הטורקית וכדקה מפתיחת הקרב הטורקית ביצעה תרגיל אוצ'י גארי וקיבלה ניקוד ווזארי, פחות מדקה לאחר מכן פרימו הטילה את קורקמאז וקיבלה ווזארי. כאשר נותרה דקה ו-7 שניות לסוף הקרב, פרימו הטילה את הטורקית וקיבלה ווזארי שני המשתווה לאיפון וניצחה.
ב-21 בספטמבר פרימו השתתפה לראשונה באליפות העולם, בגיל 18, וסיימה במקום השביעי. היא התחילה את התחרות בסיבוב השני נגד סגנית האלופה האולימפית, אודט ג'ופרידה האיטלקייה, וניצחה באיפון 47 שניות לסיום הקרב לאחר שהאיטלקייה הובילה בווזארי. בשמינית הגמר היא ניצחה בווזארי את אנג'ליקה דלגדו האמריקאית. ברבע הגמר היא הפסידה בווזארי לאמנדין בושאר הצרפתייה שדורגה ראשונה בעולם ונשרה לקרבות בית הניחומים שם הפסידה שוב בווזארי לז'סיקה פריירה הברזילאית והודחה.
ב-18 באוקטובר 2018, למרות שכבר החלה להתחרות בתחרויות בוגרים, היא השתתפה באליפות העולם לג'וניור (עד גיל 21) שנערכה בבהאמס וזכתה במדליית כסף. ב-8 במרץ 2019, זכתה פרימו במדליית ארד בגראנד פרי מרקש לאחר שניצחה באיפון את נטלי רובייר הגרמנייה דקה ו-17 שניות מהפתיחה בעזרת תרגיל או-סוטו-גרי. ב-10 במאי היא זכתה במדליית ארד בגראנד סלאם באקו לאחר שניצחה את אוולין טצ'ופ השווייצרית. ב-24 במאי היא זכתה במדליית ארד בגראנד פרי חוחחוט וב-6 ביולי היא זכתה במדליית הזהב הראשונה שלה בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכתה בגראנד פרי מונטריאול.
כל הראוי לבילה אין בילה מעכבת בו

כל הראוי לבילה (לבלילה - ערבוב) אין בילה מעכבת בו הוא כלל הלכתי בתלמוד הקובע עיקרון מהותי לחלק מהמצוות. לפי כלל זה, אותו טבע רבי זירא, לעיתים קיימים תנאים הלכתיים מעכבים, שהדרישה של ההלכה היא שהם יוכלו להתקיים באופן תאורטי, אף על פי שאין חיוב שהם ייעשו בפועל.

מקור הכלל

במשנה במסכת מנחות נפסק, כי על המביא קרבן מנחה להביא עד שישים עשרונות בכלי אחד, שכן יותר מכן לא ניתן לערבב ביעילות את הקמח עם השמן שבו. התלמוד מקשה על כך מברייתא, בה נכתב כי גם אם מביא המנחה לא ערבב את מנחתו - המנחה כשרה, ואם כן מדוע המנחה חייבת להיות בשיעור כזה המאפשר ערבוב יעיל? על כך משיב רבי זירא: "כל הראוי לבילה אין בילה מעכבת בו וכל שאינו ראוי לבילה בילה מעכבת בו."
רש"י מסביר כי מצוות הבלילה היא סימן משמעותי על סוג המנחה עליה מדובר בתורה, שכן בתורה כתוב "ויצק עליה שמן", וכתוב גם "מנחה בלולה", ומכאן שמדובר במנחה המובאת בצורה כזו הניתנת לבלילה; נמצא, שהמביא מנחה שאינה בלולה, חסר בעיקר מצוותו, שכן אין הוא מביא כלל את המנחה עליה מדובר בתורה אלא סוג אחר לגמרי; אבל כאשר המנחה בצורתה מתאימה לזו עליה מדובר בתורה, וחסר בה רק מצוות מסוימות שנעשות כסדר הקרבת הקרבנות, שם אין מצווה זו או אחרת מעכבת כליל את הקרבת הקרבן, שכן אין מפורש בתורה שמנחה שלא נעשתה בה בלילה אינה כשרה.

שימושים בתלמוד

הכלל מוזכר פעמים מספר בתלמוד ובקרב הראשונים והפוסקים ככלל יסודי. אחת מהפעמים בו הוא מוזכר, הוא במסכת נדרים. הגמרא פוסקת, כי למרות שאין חובה על הבעל לשמוע את הנדר כדי להתירו, ולכן הוא יכול אף לבצע שליח כדי להפר את הנדר, וזאת למרות שכתוב בפסוק "ושמע אישה", אין לומר כי הכוונה היא שיש חובה דווקא לשמוע את הנדר, אלא הפסוק בא להוציא חרש מלהתיר את נדרי אשתו, שכן "כל שאין ראוי לבילה - בילה מעכבת בו".
ככלות ייני

הרקע לכתיבת השיר

מסופר על אחד מעשירי קורדובה בשם משה שעשה משתה והשקה את אורחיו ביין מהול במים, המשורר – שנכח באירוע – החליט לכתוב 'קינה' על היין שנמהל במים.

מבנה השיר

השיר כתוב במשקל כמותי: שמונה תנועות בכל צלע (לא כולל שוואים). המשורר פותח באמירה הומוריסטית כי כשיכלה יינו תרד עינו פלגי מים (נחלי מים, ע״פ איכה ג), ובהמשך מקונן על הכחדת שבעים הגיבורים ('יין' בגימטריה שבעים) בידי תשעים שרים ('מים' בגימטריה תשעים). השיר מסתיים בקללה חמה למארח, כי יהיה לפני מותו נזיר מיין ויורשיו יהיו לשואבי מים.

מחבר השיר

מקובל לזהות את מחבר השיר עם רבי שלמה אבן גבירול זאת לפי המשקל והאקרוסטיכון (שלמה), עם זאת רבים מפקפקים בייחוס זה ומציעים לייחס את השיר לשלמה אחר, ולאו דווקא לרבי שלמה אבן גבירול.
יחסי אזרבייג'ן–הרשות הפלסטינית

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו רשמית ב-15 באפריל 1992. מאז הכרזת עצמאותה, אזרבייג'ן מתמידה לתמוך בסוגיות פלסטין בכל הפורומים הבינלאומיים, שם היא נוהגת להצביע בעד ההחלטות הנוגעות לרשות הפלסטינית. בשנת 2009, במהלך ביקורו של שר החוץ הפלסטיני, ריאד אל-מאלכי, השר ציין כי שתי המדינות מנסות לשחזר את שלמותן הטריטוריאלית, ולכן עליהן לשתף פעולה בתוך הארגונים הבינלאומיים.
בשנת 2011, נשיא הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, פתח את השגרירות הפלסטינית בבאקו. ב-15 באפריל 2017, שתי המדינות ציינו 25 שנים של יחסים דיפלומטיים. באפריל 2018, ריאד אל-מאלכי ביקר באזרבייג'ן ואמר כי פלסטין ואנשיה תומכים במעמדה הפוליטי של אזרבייג'ן בקונפליקט ארמניה-אזרבייג'ן בסוגיית נגורנו קרבאך.
צבי שץ

ביוגרפיה

צבי שץ, נולד ב-1890 (תרנ"א) ברומני, שבמחוז פולטבה אז באימפריה הרוסית לאנה ולייב וולפוב. משפחתו וסביבתה היו מתבוללות, אך אביו, אשר נפטר בהיותוב ן 13, הקנה לו מושגים בסיסיים ביהדות. שץ למד בגמנסיה ריאלית רוסית בעיר הולדתו. בגיל צעיר נשאב לרעיון הציוני ולרעיונותיו של יוסף טרומפלדור באשר להקמת ניסיונות שיתופיים בארץ ישראל. שץ וטרומפלדור אף ניהלו ביניהם חלופת מכתבים נמרצת, עוד כשהיה בגולה ועד לאחר עלייתו ארצה. במכתביהם התווכחו השניים על אופי ההכשרה הנדרשת לחלוצים העולים ארצה ועל אופי ההתיישבות הרצויה בארץ ישראל.
ב-1910 עלה עם קבוצת חברים ומכרים לארץ ישראל, בה עבד במושבות יהודה ואחרי כן עבר ליפו והתקבל כחבר בקבוצת הבנאים שבנו את תל אביב. כשנה לאחר מכן שב לרוסיה במטרה לעודד חברים נוספים לעלות ולהגשים עימו את חלום הקמת מושבה שיתופית. יחד עם יוסף טרומפלדור כינס ועידה לטובת הרעיון, ובוועידה זו נפגשו לראשונה פנים אל פנים וחזקו ידידותם. בעקבות הועידה שבו השניים לארץ עם קבוצת חלוצים וייסדו את הקומונה במגדל.
בניגוד לגישת טרומפלדור אשר ביקש ליצור מסגרות שיתופיות גדולות, בעלות אופי כמו-צבאי, דוגמת גדוד העבודה - פיתח שץ את רעיון 'הקבוצה', והאמין כי בניין הארץ יעשה על ידי קבוצות שיתופיות קטנות בנות 8-10 חברים, שיחסיהן הקרובים יהוו מעיין 'משפחה חדשה'. קבוצות אלו, כך האמין, יתקבצו יחדיו ליצירת 'קבוצות של קבוצות'. רעיונות אלו ביטא מעל לדפי העיתונות ובמאמרו 'על הקבוצה'.
נישא לרבקה יצקר, ולשניים נולדה בת - רינה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס שץ לאחר לבטים קשים לגדודים העבריים, על אף רתיעתו מהצבאנות ורוחו האינדיווידואליסטית שלא תאמה את הערכים הצבאיים. הוא שירת בצבא הבריטי משנת 1918 עד שנת 1920. במהלך שירותו נאבק להחלת פקודות בעברית בגדודים העבריים, וכנגד תופעות אותן ראה כלא מוסריות בהווי הצבאי דוגמת זנאות. בתקופה זו נמצאו רבקה וביתם רינה בקומונה בגן שמואל. עם סיום המלחמה לאחר שחרורו מהגדוד, חי עם משפחתו בקבוצה שיתופית קטנה בפתח תקווה, ולאחר מכן התיישבו בבית אביה של רבקה, יהודה יצקר, ששכן בין פרדסי אבו כביר, יחד עם י"ח ברנר, יוסף לואידור ואחרים. מגיל צעיר כתב, בתחילה ברוסית. את ביכורי כתיבתו העברית שלח לברנר, שערך את עיתון 'אדמה' ופרסם אותן.
ביום הראשון של מאורעות תרפ"א ב-2 במאי 1921 עם פרוץ האירועים, היה שץ בתהלוכת האחד במאי בתל אביב. כשנודע לו על האירועים מיהר לשוב לבית במכונית עם קבוצת אנשים במטרה להציל את י.ח. ברנר ואחרים שנותרו בו. עם הגיע המכונת נתברר כי בבית מצאו מחסה אנשים נוספים וכי אין די מקום לכולם במכונית. בעוד שהזרים נסעו, נשארו תושבי הבית ובהם ברנר, יוסף לואידור, צבי גוגיג, יהודה יצקר ובנו אברהם במקום וכולם נרצחו. ששת ההרוגים נקברו יחדיו בקבר אחים בבית העלמין טרומפלדור בתל אביב.
צבי שץ לא זכה לפרסם את יצירותיו בספר. ספרו היחיד יצא לאור לאחר מותו, בשנת תרפ"ט, 1929. הוא היה מהסופרים העבריים הראשונים שכתבו על חייו של היחיד בתוך הקומונה והקיבוץ.
ג'יי-ג'יי גולד

ג'יי-ג'יי גולד (באנגלית: J.J. Gould) הוא עיתונאי קנדי-אמריקני, עורך השבועון "ניו ריפבליק".
היה עורך המהדורה הדיגיטלית של "The Atlantic" וכן היה בצוות העורכים של כתב העת האקדמי "Journal of Democracy". משמש כעורך "ניו ריפבליק" מ-26 בספטמבר 2017.
מתגורר בוושינגטון די-סי.
מרדכי ספקטור

מרדכי סְפֶּקטוֹר (ביידיש: ספּעקטאָר; 5 במאי 1858 או א' באייר תרי"ח, אומן, פלך קייב, רוסיה (אוקראינה) – 15 במרץ 1925, ניו יורק) היה סופר יידיש, עורך ומתרגם. היה מעורב גם בראשיתה של הספרות העברית החדשה.

קורות חיים

ספקטור נולד בשנת 1858 בעיירה אוּמַן שבפלך קייב שבדרום-מערב רוסיה (אוקראינה) למשפחה של חסידים, אבל למד דווקא בבית ספר חקלאי בעיר. בנעוריו עזב את הבית ונדד בערי אוקראינה, הגיע לעיר ז'יטומיר והחל לימודיו בבית המדרש לרבנים שבעיר. תוך לימודי הרבנות שלו נתפס להשכלה ולחילוניות, ולספרות היידיש והרוסית. בשנת 1883 נדפס סיפורו הראשון (סיפור בהמשכים, כנהוג אז בעיתונות היידיש): "רומן בלי שם", בשבועון "יידישע פאלקסבלאט" ('עלון יהודי עממי'), שהופיע בסנקט פטרבורג בעריכתו של אלכסנדר צדרבוים (אר"ז). צדרבוים התרשם מאוד מיכולתו של הצעיר ספקטור והזמין אותו להשתתף בעריכת השבועון.
בשנת 1887 יצא ספקטור לפולין הרוסית והשתקע בוורשה. בוורשה התמסר לכתיבה ובעיקר לעריכה והוציא מאספי ספרות יידיש שונים. הוא עבד עם י"ל פרץ, ובשנת 1894 הוציאו במשותף כתב עת ספרותי. ספקטור קנה לו שם של אישיות משפיעה על הנוער היהודי שנהר מהעיירות אל הערים הגדולות, נטש את המסורת וניסה להשתלב בחיים החדשים במזרח אירופה. הוא הפך לדמות מדריכה לצעירי סופרי היידיש של סוף המאה, ובהם גם שלום עליכם.
במלחמת העולם הראשונה עבר לאודסה, ועבר שם את השנים הקשות של המלחמה ושל המהפכה. שנים שבהן סבל מצרות רבות, רעב, מחסור ומחלות. בשנת 1921 היגר לארצות הברית והשתקע בניו יורק. שם התמנה עם הגיעו לעורך יומון היידיש הגדול "יידישעס טאגעבלאט". ספקטור כתב ופרסם כארבעים שנה. ספריו היו מאוד אהובים על קהל הקוראים וזכו לתפוצה מאוד נרחבת. הוא ראה בספרות היפה אמצעי חינוכי בידורי מהמעלה הראשונה, ואהב את המוני קוראיו.
ספקטור נפטר בניו יורק בשנת 1925. אלמנתו בתיה (שהייתה גם גיסתו של דוד פינסקי) נפטרה ב-1949 בתל אביב.
מרדכי ספקטור היה גם מעורב בספרות העברית החדשה. סיפור חייו נתרחש במחוזות ילדותו וגידולו של ח"נ ביאליק, ואכן תרגם ביאליק כמה מסיפוריו בעילום שם, ואף ערך מתרגומיו. ספרו "סיפורים וציורים" תורגם לעברית בידי א"נ גנסין, וכן תרגם גנסין מסיפורי הילדים שלו. ספרו "המוז'יק היהודי", כלומר האכר היהודי, הוא מעין ספר חזוני על ההתיישבות החקלאית היהודית בארץ. 
אף על פי כן נשארה יצירתו חתומה בפני הקורא העברי עד היום. ספקטור פרסם כמאה כרכים של סיפורים, מעשיות, רומנים, רשימות, אוטוביוגרפיה, וסיפורי ילדים, אך לעברית תורגם רק ספר אחד וסיפורים בודדים.
פסקל פרץ-רובין

ביוגרפיה

פרץ-רובין, בוגרת הוראת התזונה והבישול במכללת דוד ילין בירושלים, עבדה מספר שנים כמורה לתזונה ולכלכלת בית בבתי ספר ובכפר הנוער בן שמן. היא חוקרת את מטבחי העדות השונים וחיברה מספר ספרים הבאים לשמר את המורשת של המטבחים האתניים.
עבודתה כללה תיעוד המתכונים המקוריים, תוך ניסיון לבדוק האם קיים קשר בין המטבחים הסמוכים למטבח עליו גדלה – המטבח התוניסאי. בהמשך דרכה, המשיכה וחקרה את המטבח העיראקי, הטריפוליטני, וחיברה ספר לקסיקון רחב ומעמיק המכיל מחקר מקיף אודות טעמים, מאכלים, מנהגים ומסורת המחברים את כ-35 עדות ישראל.
בכל שנות עבודתה הקפידה, מלבד העיסוק במאכלי העדות, לנסות להבין וללמוד את כל הסובב את האוכל דרך מנהגים, מסורת ותרבות. כל זאת תוך חקר ובחינה של שורשי המתכון ואופן הגשתו בכל מטבח ומטבח.
חיברה ארבעה ספרים על הבישול האתני של עדות ישראל, הכוללים מידע על מנהגים, מסורת והקשר בין העדות השונות תוך התאמתם לבישול היום יומי והעכשווי של ימינו. בשנים האחרונות הרחיבה את התמחותה לאפייה ביתית ולבישול מהיר ועכשווי למשפחה, וחיברה כחמישה ספרים בנושאים אלו.
בשנת 1992 שמשה כיועצת הקולינרית וכמרכזת הסדנאות והדיונים בכינוס הבינלאומי למטבח היהודי שהתקיים בירושלים.
בשנת 1994 הפיקה והגישה תוכנית בישול לטלוויזיה בכבלים (גוונים) בשם "טעימה נעימה עם פסקל". התוכנית שודרה במשך שנתיים באזור ראשון לציון והסביבה.
בשנים 2005-2004 חיברה את הפרקים העוסקים במטבח בספרים "מרוקו" ו"תוניסיה", בסדרה של מכון בן צבי "קהילות ישראל במזרח במאות התשע עשרה והעשרים", בעריכת ד"ר חיים סעדון.
בשנת 2005 חנכה הוצאת ספרים עצמית בשם "פסקל ברגש" בה היא מוציאה את ספריה החדשים.
מייעצת למפעלי מזון בפיתוח מוצרים חדשים ומרצה במסגרות ציבוריות כמו בתי ספר וחוגים פרטיים. כמו כן מעבירה סדנאות בישול ואוכל בבתי ספר לבישול.
לאורך השנים כתבה במדורי אוכל רבים בעיתונים ומגזינים בהם: "דרך האוכל", "לאשה", "גורמה" (את) ועוד. משמשת כיועצת ועורכת קולינרית בירחון האוכל "רוזמרין", וכותבת בו באופן קבוע.
בין שלל עיסוקיה מופיעה בתוכניות רדיו וטלוויזיה שונות, מדגימה הכנת מטעמים שונים ומשוחחת על הקשר בין תרבות, מסורת ואוכל.
משתתפת בתוכניות רדיו (של ליאת רגב ברשת ב', ובתוכנית הרדיו של הים האדום – אילת) מגישה פינות בתוכנית הטלוויזיה "מטבח ביתי" בערוץ האוכל ובתוכנית - "לחיות טוב" בערוץ 2.
מרי אלן בייטס

מרי אלן בייטס (באנגלית: Mary Ellen Bates) היא מידענית עצמאית והנשיאה של חברת Bates Information Services לייעוץ והדרכה בתחום המידענות.
בייטס סיימה תואר שני במידענות באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנת 1981, ובשנים 1984–1991 שימשה כמנהלת הספרייה של חברת MCI, תפקיד אשר כלל איתור מידע עבור עובדי החברה. בשנת 1991 הקימה בייטס את החברה לשירותי מידענות אותה היא מנהלת עד היום. בנוסף, כיהנה בייטס פעמיים כיושבת ראש אגודת המידענים העצמאיים האמריקנית (AIIP).
בייטס פרסמה שישה ספרים והשתתפה בכתיבת כ-300 מאמרים.
בזמנה הפנוי, עוסקת בייטס בצילום חובבני ובאימוני ריצת מרתון.
ילדים מספרים על עצמם

ילדים מספרים על עצמם היא סדרת ספרים רבי מכר בת עשרה כרכים של הסופר והמחנך החרדי חיים ולדר. את הספר הראשון בסדרה הוציא תחת השם ח. יערי. הסדרה עוסקת בדילמות ובעיות מעולמם של הילדים ובהענקת פתרונות חינוכיים עבורן. הסדרה תורגמה ל-8 שפות. מהסדרה נמכרו למעלה כ-100,000 עותקים בשפה העברית.

היווצרות הסדרה

על פי ולדר, מה שהוביל אותו ליצירת הסדרה היה בשלב בו עבד כמורה-חייל. בכיתה שבה לימד היה תלמיד מופרע, הוא כתב סיפור והקריאו לכיתה מתוך מטרה שיפנים את המסר. לאור העובדה שהילדים נהנו מהסיפור הוא המשיך לכתוב סיפורים ולהקריא אותם לתלמידים. לאחר מכן הוא שלח כמה סיפורים לעיתון "יתד נאמן" תחת השם ח. יערי. לאור התגובות החיוביות שקיבל הוא פנה להוצאת ספרים על מנת להוציא את הסיפורים לאור. בסופו של דבר הוא הוציא את הספר לאור בשנת 1993 ותוך שבוע וחצי נמכרו 2000 עותקים. נכון לשנת 2002, יצא הכרך הראשון בכ-20 מהדורות, 40,000 ספרים, בסך הכל.

נושאי הסדרה ומאפייניה

הסדרה עוסקת באירועים ובחוויות מעולמם של הילדים ומתעמקת ברגשותיהם. הסיפורים הכתובים בגוף ראשון עוסקים בעלילות כמו התמודדות של ילד שמן, מלכי כיתה, יחסי הורים-ילדים ועוד. הסיפורים מעבירים מוסר השכל ישיר בעלילתם. רבים מספרי הסדרה אוירו על ידי יוני גרשטיין.
ספריו היוו חידוש בגישה אל הילדים תחת המוטו "הלב אינו מחסן" והעידוד שהוא נותן לילדים לספר על רגשותיהם ולהכיר בהם.
ולדר מזמין בספרו את הילדים לכתוב אליו את סיפוריהם אליו. לאחר שהוציא לאור את ספריו למבוגרים (אנשים מספרים על עצמם) החלו לשלוח אליו גם אנשים מבוגרים ונוער את סיפוריהם. לעיתים משתמש ולדר בחומרים שנשלחו אליו, אם כבסיס לעלילה ואם כמקור השראה. לדברי ולדר, עד היום הגיעו אליו למעלה מ-20,000 מכתבים בשפה העברית.