google/wiki40b huggingface dataset:
ערפילית פלנטרית

ערפילית פלנטרית היא ענן גז ופלזמה בין-כוכבי זוהר שנוצר בשלבי החיים המאוחרים של כוכב.
כאשר ויליאם הרשל צפה בערפיליות פלנטריות הן הזכירו לו את מראה כוכב הלכת (פלנטה) אורנוס מבעד לטלסקופ, ולכן הן כונו בשם זה. השם השתמר היסטורית, אף על פי שאין קשר בין ערפיליות פלנטריות לבין כוכבי לכת.
משך קיומן של הערפיליות הפלנטריות קצר למדי, ועומד על כמה עשרות אלפי שנים בלבד, בהשוואה למיליארדי שנות חייו של כוכב סדרה ראשית כדוגמת השמש. בגלקסיית שביל החלב נספרו כ-1,500 ערפיליות פלנטריות.
ערפיליות פלנטריות ממלאות תפקיד חשוב באבולוציה הכימית של הגלקסיה בהחזירן חומר שהועשר ביסודות כבדים (פחמן, חמצן, סידן וחנקן) לתווך הבין כוכבי.
בשנות ה-2000 גילה טלסקופ החלל האבל כי לערפיליות פלנטריות רבות ישנן צורות מורכבות למדי. כחמישית הן כדוריות בקירוב, אך רובן מעוצבות בצורות שונות בהשפעת כוח הכבידה, שדות מגנטיים ורוחות כוכביות.
הערפיליות הפלנטריות הן עצמים חיוורים, ולא ניתן לצפות באף אחת מהן בעין בלתי מזוינת.

היווצרות ערפילית פלנטרית

במשך רוב זמן קיומו של כוכב טיפוסי, אשר מסתו עד כ-8 מסות שמש, הוא מאיר כתוצאה מהיתוך גרעיני של מימן להליום בליבתו. האנרגיה הנפלטת בתהליך זה מונעת את קריסת הכוכב תחת הכבידה שלו עצמו.
לאחר מספר מיליוני עד מיליארדי שנים (תלוי במסת הכוכב), כמות המימן הזמינה להיתוך קטנה מדי ושיווי המשקל ההידרוסטטי מופר. עם התגברות כוח הכבידה של הכוכב על לחץ הקרינה הבוקע מההיתוך הגרעיני שבליבתו, השכבות החיצוניות מתחילות לקרוס לכיוון מרכזו של הכוכב, וליבתו נדחסת ומתחממת מאוד כתוצאה מהכיווץ. בעקבות ההתחממות, מעטפת הכוכב מתנפחת לענק אדום. הצבע האדום נובע מכך שהשכבות החיצוניות מתקררות משמעותית בשלב זה. בליבה ממשיך היתוך של הליום לפחמן ולחמצן, היוצרים גלעין אדיש (שאינו מייצר אנרגיה) עם שכבות ההליום הניתכות סביבו.
תגובת היתוך ההליום רגישה ביותר לשינויי טמפרטורה, וכל שינוי בה מאיץ או מאט את היתוך ההליום משמעותית ומשפיע על דחיסותו. תנועות פעימה אלו גורמות לבסוף להשלכת השכבות החיצוניות לחלל וליצירת ערפילית פלנטרית של גז הזוהר בשל הקרינה הנפלטת מהליבה ומייננת אותו.
הגז נסחף מהליבה במהירות של כמה קילומטרים בשנייה, מתפשט ומתקרר. הליבה אינה מסיבית מספיק כדי להתיך פחמן וחמצן, ובשלב מסוים כבר לא תפיק מספיק אנרגיה כדי ליינן את ענן הגז ההולך ומתפשט. הכוכב הופך לננס לבן, ויוני הגז של הערפילית חוזרים למצב אטומי בלתי מיונן.

מורפולוגיה של ערפילית פלנטרית

במקרים מסוימים, ייתכן כי יש כוכב זוגי במערכת, והם מקיפים זה את זה (מערכת בינארית). במקרה כזה, כשהכוכב המזדקן מגיע לגודל מסוים, מסה מקליפתו החיצונית עשויה לחצות את הנקודה הראשונה של לגרנז', שהיא הנקודה שבה החומר מושפע באופן שווה על ידי שני הכוכבים. מכיוון שיש לחומר תנע זוויתי, זרם החומר מסתדר סביב הכוכב המשני הקל יותר בצורה של דיסקת ספיחה. במקרה כזה, סילוני גז נפלטים בניצב לדיסקה. סילוני גז אלו יוצרים מבנים מורכבים כאשר הם פוגשים בשאר הגז שנפלט לחלל.
תהליך זה נחקר גם בשאריות סופרנובה, ומכיוון שאין דבר המגביל את התאוריה לשאריות סופרנובה, התאוריה מתאימה גם לערפיליות פלנטריות.
אדי מארסן

ביוגרפיה

מארסן נולד בשכונת סטפני שברובע טאוור האמלטס, לונדון.
גדל במשפחה ממעמד הביניים, אביו היה נהג משאית ואמו הייתה מחלקת אוכל בקפיטריית בית ספר.
למד משחק ב"אקדמיה לאומנויות מאונטוויו" שבצפון לונדון, משם סיים בהצלחה בשנת 1991.
לפני שנהפך לשחקן עסק מארסן בדפוס.

קריירת משחק

התפרסם לראשונה בשנת 2000 בסרט הפשע הבריטי "גאנגסטר מס. 1" ובשנה שלאחר מכן בסרט האימה המלחמתי "הבונקר".
ערך את הופעתו הראשונה בהפקה הוליוודית גדולה בסרטו של מרטין סקורסזה "כנופיות ניו יורק".
המשיך עם הופעה קטנה בדרמה "21 גרם" בתפקיד הכומר ג'ון וגדולה ומוערכת יותר בדרמה הבריטית המצליחה "וירה דרייק" בתפקיד רג' בן זוגה של אתל, בתה של מבצעת ההפלות וירה דרייק (אימלדה סטאונטון).
ב-2005 הופיע בדרמה "הסוד שמעבר למילים" בהפקתו של פדרו אלמודובר.
ב-2006 התפרסם מארסן בשוברי הקופות "משימה בלתי אפשרית 3" בתפקיד בראונווי יד ימינו של סוחר הנשק אוון דאביאן (פיליפ סימור הופמן), "ונדטה" ובמותחן הקוסמות התקופתי "אמן האשליות" בתור ג'וזף פישר מנהלו של הקוסם אייזנהיים (אדוארד נורטון).
ב-2008 זכה מארסן לביקורות מהללות ובפרסי מבקרים בבריטניה על הופעתו בדרמה הקומית של מייק לי "חופשייה ומאושרת".
באותה השנה הופיע בהפקת גיבורי העל שוברת הקופות "הנקוק" בתפקיד מנהיג שודדי הבנק רד פארקר, בדרמה "אני ואורסון וולס" בתפקיד כוכב הקולנוע ג'ון האוסמן ובסדרת הדרמה המוערכת "דוריט הקטנה".
ב-2009 שיחק מארסן בסרט הפעולה "שרלוק הולמס" בתור המפקח לסטרייד ובמותחן הפשע "איפה אליס?" בתור ויק החוטף את בת העשירים אליס קריד (ג'מה ארטרטון).
ב-2011 זכה בביקורות טובות על הופעתו בדרמה העצמאית "טראינוזאור", בנוסף שיחק בסרטו של סטיבן ספילברג " סוס מלחמה" בתור סמל פריי ובשובר הקופות "שרלוק הולמס: משחק הצללים" בו שב לגלם את תפקיד המפקח לסטרייד. 
בשנת 2015 שיחק במיני-סדרת הפשע הבריטית "ריבר" ברשת BBC One בכיכובו של סטלאן סקארסגארד. בשנת 2017 שיחק בסרטו הביוגרפי של פיטר לנדסמן "האיש שהפיל את הבית הלבן", בכיכובו של ליאם ניסן. 
משנת 2013 מגלם מרסן את דמותו של טרי דונובן, אחיו חולה הפרקינסון בסדרה "ריי דונובן".
בשנת 2018 גילם את דמותו של שמעון פרס בסרט "שבעה ימים באנטבה".

חיים אישיים

מארסן נשוי למאפרת ג'ני שניידר, והוא אב לארבעה ילדים.
פראנץ דאנצי

ביוגרפיה

דאנצי נולד בשווצינגן וגדל במנהיים. הוא למד אצל אביו ואצל גאורג יוזף פולגר לפני שהצטרף, בשנת 1778, כנער, לתזמורת היוצאת מן הכלל של הנסיך הבוחר קרל תיאודור. בשנת 1780 יצא לאור במנהיים הראשון בחיבוריו לכלי נשיפה מעץ. אביו, צ'לן ראשי בתזמורת, זכה לשבחים מפי מוצרט על נגינתו בביצוע הבכורה של "אידומניאו". דאנצי נשאר מאחור במנהיים קרתנית יותר כאשר קרל תיאודור העביר את חצרו למינכן בשנת 1778. אחרי תקופת חניכות בתזמורת התיאטרון הקטנה שנשארה במנהיים, הצטרף שוב אל החצר העיקרית במינכן כצ'לן ראשי, במקום אביו, בשנת 1784.
בשנת 1790 נשא לאישה את הזמרת מריה מרגרטה מרשאן, ויצא עמה למסעות הופעות בלהקת אופרה, אל לייפציג, פראג, ונציה ופירנצה.
ב-1798, במינכן, התקדם למשרת עוזר למנצח באחד ממרכזי המוזיקה החשובים ביותר באירופה. אולם ב-1807, התרעם על היחס שקיבל בחצר הנסיך ונואש מן הסיכוי לקידום נוסף ולכן עזב את מינכן ויצא לשטוטגרט. שם כיהן כמנצח תזמורת ומקהלה בחצרו, הקטנה יותר ופחות חשובה, של פרידריך הראשון מוירטמברג, מלכה החדש של וירטמברג. לאחר חמש שנים עבר שוב, הפעם לקרלסרוה, שם עשה את שנות חייו האחרונות בקונסרבטוריון המלכותי, במאבק לקדם את מעמדו של המוסד המוזיקלי הצנוע ולהביא לו כבוד.
חברותו עם המלחין קארל מריה פון ובר גרמה לו להתוודע להלך הרוח הרומנטי. בניגוד לוובר, הוא בחר להישאר קרוב יותר למסורת הקלאסית ולהשפעתו של מוצארט. הסגנון של דנצי מאופיין כקלאסי, והוא קליל מאוד, מלודי ומלא הומור. 
דאנצי, גם אם לא היה מלחין מן השורה הראשונה, היה מוזיקאי מוכשר ביותר, צ'לן ממדרגה ראשונה ואף מנצח ומנחה תזמורת מצפוני ויעיל, לפי כל הדיווחים. כמלחין, נודע בעיקר בחמישיות שלו לכלי נשיפה מעץ, והוא מחשובי הכותבים להרכב זה. את שלוש החמישיות הראשונות אופ' 56, הקדיש לאנטון רייכה, המלחין שכתב לראשונה יצירות להרכב כזה. דאנצי חיבר מוזיקה ברוב הסוגות החשובות של זמנו ובכללן אופרה, מוזיקה כנסייתית (מרבית יצירותיו הדתיות והבימתיות אבדו), יצירות לתזמורת וסוגים רבים ושונים של מוזיקה קאמרית. בימינו, נגני כלי הנשיפה הם המבצעים העיקריים של יצירותיו, מאחר שכתב לכלים אלו יצירות רבות. 
פרנצ'סקה לברון, (1756-1791), זמרת ומלחינה, הייתה אחותו של פראנץ דאנצי.
שמו של אולם הקונצרטים בשווצינגן שונה ב-2005 ונקרא על שם דאנצי.
ארניס

ארניס (ידוע גם בשמות אסקרימה או קאלי) הוא שם המתאר את סגנונות אמנויות לחימה המסורתיות הפיליפיניות.
אמנות לחימה ייחודית זו, שהתפתחה עם השנים בשבטים הפיליפינים, מושפעת גם מתורות לחימה שהגיעו לאיים הפיליפינים, הן מהכובשים השונים והן מאלו שהגיעו לאיים במהלך מסעם. בלחימה הפיליפינית ניתן למצוא שימוש בכלי נשק רבים, אמנויות הלחימה הפיליפיניות מתמחות בלחימה במוטות עץ קצרים, בלוחמה בסכין ושילוביהם השונים (שני מקלות, מקל וסכין, חרבות וכו').
בפיליפינים הסגנון הנפוץ ביותר הוא שימוש במקלות (מקל בודד, שני מקלות, מקל וסכין וכו'), מספר שיטות מתמחות בסכינים או חרבות, אך הדגש לרוב הוא עבודת המקל.
אמנויות לחימה פיליפיניות כוללות:
מקלות, סכינים, חרבות, דולו דולו ויד ריקה (הכולל גם היאבקות).
לוחם בשיטה זו מכונה "ארניסדור" או "אסקרימדור".

היסטוריה

שיטות הארניס הושפעו רבות מסגנונות יפנים. מאסטרים ורבים ממתאמני ומייסדי הסגנונות למדו בעבר קראטה, ג'ודו, ג'ו ג'יטסו, קנג'יטסו.
היו גם השפעות רבות מהכובש הספרדי בכל הנוגע לשימוש בכלי נשק להביים, מסייף ועד מגוון רחב של שימוש בחרבות ופיגיונות שהיו מאוד מגוונים מאזור אירופה. וכן מהסינים וכל העמים שבאו במגע עמם. 
לוחמי ארניס עושים כיום שימוש נרחב בלימוד לחימה בשילוב כלי נשק שונים, כגון מקל קצר, שני מקלות, לחימה בסכין, לחימה בשני סכינים, סכין מול סכין, סכין מול מקל, מקל עם סכין ועוד.
שיטת הארניס חייבת את עושרה הלחימתי לגישה הפתוחה של אנשיה ולמגוון האתני והתרבותי הרב שלה.
המצב שבו הפיליפינים היא מדינת איים אשר מפוזרים ומנותקים זה מזה, יצרה הפרדה בין הסגנונות השונים של הארניס והתפתחות של סגנונות רבים ושונים זה מזה.
המצב הכלכלי והחברתי בפיליפינים, האלימות הקשה והפשיעה הרחבה בנוסף למלחמות השבטיות חייב את הפיליפינים להתאים את עצמם וליצור שיטות יעילות וחזקות להגנה עצמית.
תור הזהב של האסקרימה היה בשנות ה-50, אז נפתחו בתי ספר רבים ללימוד אסקרימה בפיליפינים.
מספר המתאמנים גדל בצורה משמעותית.
קבוצות של מאסטרים ומתאמנים שיתפו פעולה והתאחדו ויצרו איגודים וסגנונות חדשים רחבים ומגוונים.
תחרויות רבות וקרבות רחוב ללא חוקים התקיימו כדי לבחון את יעילות הסגנונות ולמשוך את הקהל לבתי הספר של המנצחים בתחרויות.
למשל, במהלך התחרויות הללו נוצר סגנון חדש אשר נקרא באלינטאווק, שהוא איחוד של מספר שיטות אסקרימה.
האסקרימה החלה להיות מופצת במערב הודות למספר מהגרים פיליפינים אשר היגרו לארצות הברית בשנות השיבעים כגון אנחל קבאלס מייסד שיטת הסראדה האסקרימה אשר מתמחה בלחימה עם מקלות קצרים,
לאו גירון מייסד הגירון אסקרימה שלחם כנגד הכיבוש היפני בעזרת סגנונו בידיים ריקות,
ג'ון לאקוסטה, דוסה פארס, לייטנינג סיינטיפיק ארניס ועוד.

ארניס מודרני

פותח על ידי רמי פרס (Remy Presas) במטרה ליצור סביבת אימון נטולת פציעות תוך שמירה על עקרונות הארניס המסורתי. לשם כך נעשה שימוש באימונים במקל קצר, שאורכו כ-70 ס"מ.
רמי פרס העביר את אימון הארניס מודרניזציה כדי לשמר את אמנות הלחימה הפיליפינית והחליף את שיטת האימון מ"מקל מכה ביד" ל"מקל מכה במקל" על מנת שיותר אנשים יוכלו להתנסות באמנות זו.
כיום ארניס מודרני מופץ על ידי מספר ארגונים בכל העולם, ביניהם הפדרציה הבינלאומית לארניס מודרני (IMAF) וכמו כן על ידי התאחדות לארניס מודרני (WMAA).
בנוסף הארניס מופץ במדינות בהם הארניס מאוד פופולרי כגון: ארצות הברית, קנדה, גרמניה וכמובן בפיליפינים.
זבובאים

מאפיינים

מחזור חייו של זבובאי, כמו אצל שאר בעלי גלגול מלא, מתחלק לארבעה שלבים: ביצה, זחל, גולם ובוגר. לבוגרים זוג כנפיים בודד הממוקם על החזה האמצעי. התכונה המבחינה את הזבובאים באופן מובהק משאר סדרות החרקים היא הימצאותו של זוג כנפיים אחד בלבד (בפרק החזה האמצעי) וזוג בוכניות שהתפתחו מהכנפיים האחוריות (בפרק החזה האחורי). רק לסדרה נוספת אחת הכנף מניפתיים יש זוג כנפיים וזוג בוכניות, להם בניגוד לזבובאים, הבוכניות נימצאות בפרק השני של החזה והכנפיים בפרק השלישי שלו. יש להם גפי פה דוקרות-מוצצות או לוקקות-מוצצות. לזבובאים מבנה עין מיוחד, המכונה בשם "עין תשבץ", המסוגל לקלוט אותות חיצוניים במהירות ובכך לחמוק מסכנה אם יש צורך בכך. 
מינים רבים של זבובאים גורמים נזקים ישירים או עקיפים. מינים מסוימים (למשל שחמטנים, בהם זבוב שחמטן) עשויים להעביר מחלות שונות: מחלות מעיים, שיתוק ילדים, שחפת ומחלות עיניים. המזיקים העיקריים הם המינים מוצצי הדם, המעבירים מחלות (כגון מלריה). מקצת המינים שזחליהם צמחוניים, פוגעים בגידולים חקלאיים.  מינים אחרים כגון זבוב הבית מזהמים מזון. יש גם מינים שזחליהם חודרים לגוף האדם. אחד מסוגי הזבובאים המסוכנים ביותר הוא זבוב הצה צה המעביר את מחלת השינה. בין בני הסדרה יש גם מינים מועילים, כגון מאביקים חשובים או אויבים של חרקים מזיקים.
מארק-אנטואן שרפנטייה

חייו

שרפנטייה נולד בפריז או סמוך לה, בנו של לבלר אמן שקיים קשרים טובים עם משפחות בעלות השפעה בשלטון הפריזאי. מארק-אנטואן עצמו קיבל חינוך מעולה (ייתכן שאצל הישועים) ובגיל 18 נרשם לבית הספר למשפטים בפריז. 
בין השנים 1667 ל-1669, כנראה, למד ברומא אצל ג'אקומו קריסימי; לסברה שלפיה נסע לרומא ללמוד ציור, ורק אחר כך התגלה כשרונו המוזיקלי על ידי קריסימי, אין תיעוד. מה שברור הוא, ששרפנטייה רכש ידע מוצק במוזיקה איטלקית של התקופה, שאותו הביא עמו לצרפת. 
ככל הידוע, בשובו לצרפת עבד והתגורר שרפנטייה אצל מארי דה לורן, דוכסית דה גיז (שכונתה גם "מדמואזל דה גיז"), כמלחין הבית שלה וכזמר קונטרה-טנור, עד מותה בשנת 1688. במהלך תקופה זו חיבר כמות ניכרת של יצירות ווקאליות חילוניות, כמו גם מוזיקה לפסוקי תהילים, מזמורי תפילה, מגניפיקט, מיסה ומוטטים (שאותם כינה סיפורים ושירים).
החל בשנת 1672 עבד עם מולייר, לאחר שזה ניתק את קשריו עם ז'אן-בטיסט לולי. היצירה המשותפת האחרונה לשניהם הייתה החולה המדומה. מולייר השתתף בהצגת המחזה, התמוטט על הבמה בהצגה הרביעית ומת כמה שעות לאחר מכן. בשנות ה-80' של המאה ה-17 שירת שרפנטייה כממונה על המוזיקה בכנסייה הישועית סאן לואי בפריז. נוסף לכך, שרפנטייה היה המורה למוזיקה של פיליפ, דוכס שרטר. שרפנטייה התמנה ל- maître de musique à la Sainte Chapelle - מנהל מוזיקלי של כנסיית סנט שאפל בפריז - בשנת 1698, משרה שהתמיד בה עד מותו בשנת 1704. בתוקף תפקיד זה עליו היה לא רק להלחין לצורכי הפולחן בכנסייה אלא לנהל את מקהלת הילדים וללמדם סולפג' וזמרה. אחת מיצירותיו המפורסמות ביותר בתקופת כהונתו שם הייתה המיסה "עליית מריה השמיימה".

מוזיקה, סגנון והשפעה

יצירותיו כוללות אורטוריות, מיסות, אופרות ואין ספור יצירות קטנות יותר, קשות למיון. רבות מיצירותיו הקטנות לקול אחד או שניים ולכלים דומות לקנטטה האיטלקית של התקופה, ויש להן אותם תווי היכר פרט לשם: שרפנטייה קרא להן air sérieux ("אריה רצינית") או air à boire ("אריית שתייה") אם הן בצרפתית, אבל קנטטה אם הן באיטלקית.

שונות

הפרלוד ל"טה דאום" שלו, H 146 בצורת רונדו, מוכר מאוד כאות של איגוד השידור האירופי, הנשמע בפתיחת תחרות האירוויזיון.

יצירותיו של שרפנטייה

את קטלוג יצירותיו של שרפנטייה ערך יו ויילי היצ'קוק, ומשום כך מצרפים במקרים רבים את האות H (היצ'קוק) למספר היצירה.
אלגוריתם לנצוש

אלגוריתם לָנְצוֹשׁ (Lanczos) הוא אלגוריתם שפיתח קורנליוס לנצוש ב-1950. האלגוריתם מוצא חלק (או את כל) הערכים עצמיים והווקטורים העצמיים של מטריצה הרמיטית (או סימטרית) בגודל  במספר מוגבל של פעולות. כמות הפעולות הנדרשת למציאת כל הערכים העצמיים והווקטורים העצמיים של מטריצה היא , אבל בעזרת אלגוריתם לנצוש ניתן למצוא חלק מהערכים העצמיים בפחות פעולות. 
למרות שהאלגוריתם יעיל חישובית, השיטה בהצגה המקורית שלה הייתה לא מועילה, מאחר שסבלה מחוסר יציבות נומרית. ב-1970 הראו איביו וניומן איך לייצב את השיטה ויישמו זאת כדי לפתור מערכות הנדסיות גדולות מאוד. בעבודה המקורית שלהם, הם הציעו שיטה לבחירת וקטור התחלתי. מעט אחר כך ביצע כריסטופר פייג' אנליזה לשגיאה.

מימוש

אחד המימושים המקובלים לאלגוריתם נמצא בחבילה ARPACK. לדוגמה, המימוש באוקטבה (Octave) מתבסס על מימוש זה.
קוכיה הודית

הגעת הצמח לארץ ישראל

על פי הידוע, אין הקוכיה ההודית צמח טבעי בישראל. הוא נפוץ בייחוד בהודו, פקיסטן ואפגניסטן. על מוצאה של הקוכיה ההודית חלוקות הדעות. מיכאל זהרי טוען כי ארץ המוצא היא אוסטרליה, בה גדלים רוב מיני הקוכיה, אך לפני שהספיקו להגדירה, הובאה להודו כצמח מספוא, שם התפשטה ואף הוגדרה כ"הודית". לארץ ישראל הגיע הצמח לראשונה, כנראה, במלחמת העולם הראשונה עם גייסות מהודו ואחד מבוטנאי התקופה אף הגדירו ב-1921 כ"בסיה יפואית". בשנים לאחר מכן ניסו לאתר את הצמח, אך כנראה הוא נעלם עד אשר הגיע שנית לארץ ישראל עם הפלישה המצרית במלחמת העצמאות ב-1948.
אבינעם דנין טוען לעומתו, כי זרעי הקוכיה ההודית הגיעו מהודו לאוסטרליה ומשם למצרים התחתונה במטרה לשמש כצמח מרעה. גבעוליה המסועפים והרכים שימשו לריפוד ארגזי התחמושת של חיל המשלוח המצרי לארץ ישראל ב-1948, נפוצו בנגב הצפוני והתפשטו.
נראה שבסוף מלחמת העולם השנייה קיבל קצין בריטי במצרים זרעי קוכיה וזרע אותם באזור החוף של המדבר המערבי. התפשטות הצמח במצרים הייתה מהירה מאוד. חיילי הצבא המצרי נהגו לארוז חלק מהציוד והתחמושת בארגזים מרופדים בענפי קוכיה. במהלך הקרבות ב-1948 ועם השלל בתום המלחמה נפוצו הזרעים בנגב ומשם התפשטו.
שמואל מורן

שמואל מורן (נולד ב-13 בספטמבר 1958) הוא עורך דין מומחה בדיני משפחה וירושה, מייסד ומנהל משרד עורכי דין הנושא את שמו.

ביוגרפיה

נולד בישראל בשנת 1958 וגדל בחולון. סיים לימודי תואר ראשון בעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב בשנת 1979. עבד במשך מספר שנים כעובד סוציאלי קליני, בתפקידי טיפול, הדרכה ובניהול מערכת. במקביל לעבודתו כעובד סוציאלי, למד לימודי משפטים ובשנת 1985 קיבל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 1998 סיים לימודי תואר שני במשפטים באוניברסיטת תל אביב.
במשך שנות עבודתו כעורך דין צבר ידע וניסיון מקצועי רב בתחום דיני המשפחה והירושה. השילוב שבין העבודה הסוציאלית לעריכת הדין, הקנו לו מומחיות מיוחדת ומגוונת בתחום המשמורת, יישוב סכסוכים בהסכמה, הגירה וחטיפת ילדים ובסוגיות בינלאומיות מורכבות בדיני משפחה. עורך דין מורן משמש זה שנים כמרצה מן החוץ בבית הספר לעבודה סוציאלית וכן מלמד בקביעות בקורסים של פקידי סעד במסגרת משרד הרווחה, לימד בקורסי גישור שונים, וכן מרצה במסגרת השתלמויות של לשכת עורכי הדין. 
בשנת 1986 הקים משרד עצמאי בתל אביב העוסק בליטיגציה בבתי משפט, בגישור, בבוררות, ובמגוון רחב של תיקים בדיני המשפחה והירושה בארץ ובחו"ל. עו"ד מורן טיפל במהלך השנים בתיקי משפחה בעלי "פרופיל גבוה", בין מבחינת זהות לקוחותיו הנמנים עם השורה הראשונה של אנשי פוליטיקה, עסקים ובידור בארץ, ובין מבחינת תוכנם של התיקים, אשר לא אחת הביאו למתן פסקי דין מהותיים ותקדימיים בתחום דיני המשפחה, בעיקר בתחומי האפוטרופסות, האימוץ (כגון תיק "תינוק המריבה") הפונדקאות ועוד. בשנת 2016 זכה בפסק דין תקדימי בבית המשפט העליון אשר הורה על ביטול אימוץ קטין והחזרתו לאביו הביולוגי אשר כלל לא היה מודע לקיומו. בשנת 2018 זכה בפסק דין תקדימי אשר עסק בקביעת המועד להערכת שווי אופציות בלתי סחירות לצורך חלוקתן בין בני זוג אגב גירושין.
מורן נשוי לעורכת הדין יהודית מייזלס והוא אב לחמישה.
דלפי ז'לי

קריירת מועדונים

ז'לי נולד וגדל בסאלט, עיירה שבקרבת ז'ירונה שבקטלוניה, ספרד. הוא החל את הקריירה המקצועית שלו כשחקן התקפה בז'ירונה שהייתה אז בליגה השלישית. הוא ירד עמה לליגה הרביעית כבר בעונתו הראשונה שם. ב-1989 הצטרף לברצלונה ב', קבוצת המילואים של ברצלונה, מהקבוצות הבכירות בכדורגל בספרד. הוא היה שנתיים בברצלונה ב', שהייתה אז בליגה השלישית, והוא סייע לה לעלות לליגה השנייה. במדי הקבוצה הבוגרת ערך הופעה בודדת, במשחק הליגה נגד ריאל אוביידו ב-31 בינואר 1990 שהסתיים בתיקו מאופס. 
בעונת 1991/1992 הושאל ז'לי מברצלונה לאלבסטה, שעלתה לראשונה בתולדותיה לליגה הראשונה בספרד. שם הוסט לעמדת המגן הימני. לאחר שהסתיימה השאלתו, הועבר באופן מלא לקבוצה, והוא היה שחקן קבוע בהרכבה עד 1994. בקיץ הזה עבר לאתלטיקו מדריד והוא התברג בקבוצתו החדשה במהרה. בעונת 1995/1996 לקח חלק מהותי בזכייתה בדאבל - זכייה באליפות ספרד ובגביע הספרדי - תוך שהוא מופיע ב-49 משחקים בכל המסגרות ומבקיע פעמיים. הוא בילה באתלטיקו מדריד 5 עונות, בהן ערך 139 הופעות בליגה וכבש 9 שערים.
מכיוון שמעמדו בקבוצה דעך בעונת 1998/1999 - הוא שותף רק ב-6 משחקי ליגה - החליט ז'לי לעזוב את הקבוצה. הוא הצטרף לקבוצתו הקודמת, אלבסטה, ששבה לליגה השנייה. הוא היה שם עונה אחת, בה כבש 6 שערים ב-23 הופעות, ולאחר מכן עבר לדפורטיבו אלאבס שמהליגה הראשונה. הוא השתלב בקבוצה היטב, שותף ב-35 משחקי בעונתו הראשונה שם וסייע לה להגיע למקום ה-10 בליגה. כמו כן, העפיל עם הקבוצה לגמר גביע אופ"א, שם פגשה אלאבס את ליברפול. 90 הדקות הראשונות הסתיימו בתוצאה 4-4, מה שהביא את המשחק להארכה, אלא שאז ז'לי הבקיע שער עצמי, שהיה גם שער הזהב שהעניק לליברפול את הניצחון ואת הזכייה בגביע.
ז'לי המשיך באלאבס שנתיים נוספות, כשבעונת 2002/2003 הוא ירד עם הקבוצה לליגה השנייה. בקיץ 2003 שב לקבוצת נעוריו ז'ירונה, שהייתה אז בליגה השלישית. בעונתו השנייה שם, עונת 2004/2005, ירד עם הקבוצה לליגה הרביעית. בסיום העונה, בהיותו בן 36, פרש ממשחק.

קריירת נבחרות

ז'לי ערך 4 הופעות במדי נבחרת ספרד, כולן במשחקי ידידות. הופעת הבכורה שלו הייתה ב-15 בינואר 1992, כשנכנס כמחליף במשחק הידידות נגד פורטוגל. בהמשך נכנס כמחליף במשחקי הידידות נגד ברית המועצות ונגד ארצות הברית. במשחקו הרביעי והאחרון פתח בהרכב במשחק הידידות נגד מקסיקו ב-27 בינואר 1993.
בנוסף, הופיע פעמיים בנבחרת הלא רשמית של קטלוניה במהלך שנת 1993.

לאחר הפרישה

ב-9 ביולי 2015 נבחר ז'לי כנשיא קבוצת הכדורגל של ז'ירונה, כשאז היא הייתה בליגה השנייה. בסיום עונת 2016/2017 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה הראשונה, לאחר שסיימה במקום השני בליגה השנייה.
ברווז כנף-ברונזה

אקולוגיה

הוא חי בטבע בנהרות מהירים ואגמים במדרונותיהם של הרי האנדים בארגנטינה ובדרום צ'ילה ומצוי עד גובה של 1,800 מ'. כמו כן הוא חי בבריכות, ביצות גבוהות ויערות לחים. הוא אוכל כל הניזון הן מהחי והן מהצומח וניזון בטבילה. הוא נהנה במיוחד אכילת שבלולים. הוא ניזון גם מפרחי נורית, אלף עלה וזרעי גומא ואגמון, עלי וזרעי הצמח Potamogeton, שעירי כנף ומיני חרקי מים.
הם חיים בקבוצות קטנות או בבדידות בבגרותם. הנקבה בונה קן בסביבת המים העשוי מצמחי מים ומפלומות נוצה ולפעמים אף יקננו במבנה מלאכותי.
ברווז זה איננו בסכנה בטבע, אבל צפוי להתקרב לסיכון עקב פגיעה באזור חיותו בנהרות הרי האנדים והיערות סביבם. בטבע ישנם כיום 6,000-7,000 פרטים בוגרים.
פרנסואה דובליה

ביוגרפיה

דובליה נולד בפורט-או-פרנס באי האיטי. הוא השלים את לימודי הרפואה שלו באוניברסיטה של האיטי בשנת 1934 ושימש כרופא כללי עד שנת 1943. בשנת 1946 מינה אותו נשיא האיטי, דומרסיה אסטימה למנכ"ל שירות הבריאות הציבורית באי. כאשר הודח אסטימה בהפיכה צבאית בשנת 1950, שב דובליה לעבודתו הקודמת במשלחת הסניטרית האמריקנית ובמקביל ניסה לקדם את מעמדו כנגד הנשיא החדש, פול א. מגלואר. 
אחרי ההפיכה שהדיחה את מגלואר בשנת 1956 קמה שורה של ממשלות חלשות, ואחר כך נבחר דובליה לנשיא בשנת 1957. במהלך מסע הבחירות השתמש לעיתים תכופות בכנופיות צבאיות, בהתנקשויות ובעיקר ניסיון לערער על כוחה של האליטה המולאטית באי. כדי להטיל אימה ביריביו לשלטון, ארגן דובליה משטרה חשאית בשם הטונטון מקוט (Tontons Macoutes), וכן החיה את מסורות הוודו, כשהוא מציג את עצמו לעיתים תכופות ככהן וודו בעצמו. בשנת 1964, בעקבות בחירות שארגן ובהן זכה לרוב מוחלט (איש לא הצביע, כביכול, נגדו) הכריז על עצמו "נשיא לכל החיים". שלטונו הדיקטטורי הביא לקרע ביחסים עם ארצות הברית, שאוחה רק באופן חלקי החל משנת 1962. לפני מותו הועיד דובליה את בנו בן העשרים, ז'אן קלוד דובליה, שכונה "בייבי דוק", למשרת יורשו כנשיא.
הרומן השחקנים, במקור - The Comedians‏ (1965) של גרהם גרין (הוצאת עם עובד 1973, תרגם אמציה פורת), מתרחש על רקע שלטונו של פרנסואה דובליה ומתאר את אימי שלטונו.
הצי השני של ארצות הברית

היסטוריה

הצי השני הוקם במסגרת הארגון מחדש של הצי האמריקני לאחר מלחמת העולם השנייה. משימתו העיקרית הייתה תמיכה בפעילות נאט"ו ובפעילות הצי השישי. במהלך משבר הטילים בקובה ב-1962 מימש הצי השני את ההחלטה על הטלת סגר ימי על קובה. במבצע זעם דחוף ב-1983 פיקד מפקד הצי השני ג'וזף מטקלאף על כוח המשימה המיוחד שריכז תחתיו את כלל הכוחות הצבאיים שנטלו חלק במבצע. הצי השני השתתף בפעילות מלחמתית גם במלחמת המפרץ ובמלחמת עיראק. כוחות הצי השתתפו בפעילות הומינטרית בעקבות הוריקן קתרינה והוריקן אייק. בעקבות ירידת כוחה של ברית המועצות ורוסיה הופחתו כוחות הצי עד שהוא פורק ב-2011.
במאי 2018 הוכרז על הקמתו מחדש של הצי השני במסגרת הערכות ארצות הברית ונאט"ו על רקע התעצמות רוסיה. הצי יפעל תחת פיקוד כוחות הצי ואזורי תחום אחריותו יהיו דומים לבעבר. השקת הצי המחודש התקיימה ב-24 באוגוסט 2018 במתכונת של מטה מצומצם, כשלמפקדו הראשון מונה תת-אדמירל אנדרו לואיס. בפברואר 2019 יצאה לדרך משימת פיקוד ושליטה ראשונה על כוח ימי בניהול הצי, על פיקודה של נושאת המטוסים אברהם לינקולן (CVN-72).
תיאטרון הספרייה

תיאטרון הספרייה הוא תיאטרון הפועל ברמת גן משנת 1984.

היסטוריה והווה

התיאטרון הוקם על ידי גרי בילו בעת שהיה מנהל בית הספר לאמנויות הבמה "בית צבי", במסגרת עמותת בית צבי, ובתמיכתם של האגף לאמנות ולתרבות בעירית רמת-גן ומשרד התרבות. היה זה במטרה לשמש, בין היתר, במה מקצועית ראשונה לבוגרי בית הספר. שמו של התיאטרון נקבע מכיוון שהוא צמוד לספרייה העירונית של רמת גן.
בראשיתו, התיאטרון הציג באולם הספרייה ברחוב חיבת ציון, אשר בשנת 2007 הוחלף שמו ל"אולם על שם אהוד מנור". כחלק מהסכם שירותים עם עמותת בית צבי, התיאטרון פועל מאז בכל האולמות העומדים לרשות בית צבי, וכן מקבל שירותי מנהלה ומכירת כרטיסים מעובדי בית הספר. רוב מחזות הזמר מוצגים באולם תיאטרון רמת גן ע"ש אולף החמישי מלך נורווגיה.
משנת 2002 זוכה התיאטרון להכרה ממשרד התרבות כתיאטרון רפרטוארי ובהתאם, לתמיכה ציבורית נפרדת מהמשרד (בתור עמותה נפרדת מ"בית צבי"). הוא נהנה גם מתמיכתה של עיריית רמת-גן.
התיאטרון מעלה מדי שנה כשמונה הפקות הזוכות לביקורות של העיתונות המקצועית ומושכות אליהן קהל רב. השחקנים והיוצרים מתארגנים, במסגרת התיאטרון, על בסיס רצון לעבודה משותפת, ניצול זמן פנוי וחלוקת רווחים מההפקה ביניהם, במקרה וישנם. בדרך זאת, עד אמצע העשור השני של המאה ה-21, הועלו בתיאטרון הספרייה למעלה מ-200 הצגות שונות.
לצד הבמה המקצועית שמספק התיאטרון לשחקנים ויוצרים צעירים, הוא משמש במה גם לשחקנים ותיקים ולעולים חדשים. התיאטרון פתוח בפני יוצרים המחפשים אפיקים חדשים או שונים ומאפשר לשחקנים להתמודד עם תפקידים שונים ולהתפתח בהתאם.
מתחם התרבות שבו פועל תיאטרון הספרייה מכיל גם את בית יד לבנים, בית צבי (בית ספר לדרמה), בית עמנואל (מרכז קהילתי), הספרייה העירונית, מוזיאון רמת גן לאומנות רוסית ואומנות המזרח הרחוק ואולם התיאטרון רמת גן.
מנכ"ל התיאטרון הוא דוד בנימין ומנהלו האומנותי הוא ארתור קוגן.
יחסי אוסטרליה–סנט לוסיה

סקירה כללית

היחסים בין הקהילייה של אוסטרליה לבין סנט לוסיה כוננו בשנת 1982, שלוש שנים לאחר עצמאותה של האחרונה. היחסים בין שתי המדינות מופקדים על הנציבות הגבוהה האוסטרלית בפורט אוף ספיין, בירת טרינידד וטובגו. במפקד האוכלוסין האוסטרלי בשנת 2016 הזדהו 60 אוסטרלים כילדי סנט לוסיה. 
שתי המדינות הן חברות בארגון האומות המאוחדות, ושתיהן חלק מחבר העמים הבריטי. בשתי המדינות שולט אותו המונרך. שוק התיירות והמסחר בין שתי המדינות הוא זניח - פחות ממאתיים מבקרים בשנה ממדינה למדינה. בין שתי המדינות מפגשים אחדים של רמי דרג, ואף ביקור רם דרג אחד של חבר בפרלמנט האוסטרלי בסנט לוסיה שנערך בשנת 2012.