google/wiki40b huggingface dataset:
פרנצ'סקו פאו

חייו

פאו למד מוזיקה בקונסרבטוריו די סנטה מריה דלה פיאטה בנאפולי, החל ב-3 בספטמבר 1704. בין המלחינים שפגש שם היו לאונרדו לאו, ג'וזפה דה מאיו (שיישא לאישה בהמשך את אחייניתו), וניקולו יומלי. מורו הראשון אנדראה באסו, ואחרי 1705 ניקולא פאגו, שאך זה התמנה למשרה. פאו נשאר בקונסרבטוריון עד סביבות 1712.
ב-1713 הציג את האופרה הראשונה שלו, "L’amor tirannico, ossia Zenobia " ("אהבה עריצה, או זנוביה"), ולקרנבל של 1714 כתב את האורטוריה "Il martirio di Santa Caterina" ("ייסורי קטרינה הקדושה ממצרים"). יצירות קודש לכנסיות מקומיות, כגון הרקוויאם שחיבר בשנת 1718, תרמו לפרסומו, וכמוהן גם הרצ'יטטיבים, האריות והתמונות הקומיות שתרם לביצועי אופרות של מלחינים אחרים כאשר הוצגו בנאפולי. ב-1719 כתב פאו את "La forza della virtù" ("כוחה של מידה טובה") ואחר את האופרה סריה "Teuzzone" בשנת 1720. בתהילת אמת זיכתה אותו רק האופרה סריה "Siface, re di Numidia" ("סיפאצ'ה, מלך נומידיה"), שכתב לתיאטרון סן ברתולומאו ב-1723. הלברית היה ניסיונו הראשון בדרמה פר מוזיקה של פייטרו מטסטאזיו בן העשרים ושש, שאך זה הגיע לנאפולי.
הודות לפופולריות גדלה והולכת, התמנה פאו למורה בקונסרבטוריו די סנט'אונופריו א' קאפואנה, שם עבד לצד פרוטה והחליף את גריו. במהלך שש-עשרה השנים הבאות נודע כאחד המורים החשובים ביותר בנאפולי. בין תלמידיו בסנט'אונופריו היו ניקולא סאבאטינו, ניקולו יומלי וג'נארו מאנה. בשנת 1739 עזב את סנט'אונופריו והחל ללמד בקונסרבטוריו דאי פוברי די ג'זו כריסטו., כמחליפו של פרנצ'סקו דוראנטה, שפרש לגמלאות. פאו נשאר שם עד 1743 ונעזר באלפונסו קאגי ואחר ג'ירולמו אבוס. בתקופת עבודתו שם, לימד את ג'אקומו אינסנקווינה, שנודע בכינוי "מונופולי".
פאו כתב את רוב האורטוריות שלו בין 1723 ל-1743, ועמן חלק ניכר מן הקנטטות ושאר מוזיקת הקודש שלו. האורטוריה הידועה ביותר שלו הייתה San Francesco Salesio, Apostolo del Chablais (פרנצ'סקו הקדוש מסאלזיו, השליח משאבליי, 1734), שזכתה לביצועים רבים ברחבי איטליה בעשרים השנים הבאות. לרומא וטורינו כתב עוד שש אופרות סריה ואינטרמצי אחדים. הוא חיבר את הסרנדות "אורסטס" ו"פוליניצ'ה" למדריד בשנת 1738, ול"אבות הצלב הקדוש" בפראג כתב את האורטוריה La distruzione dell’esercito dei Cananei con la morte di Sisara ("השמדת צבא כנען ומות סיסרא", 1739). האופרה האחרונה שלו," Arsace" בוצעה בטורינו לפתיחתו המחודש של תיאטרון רג'ו ב-1740. האורטוריה האחרונה של פאו, "רות", בוצעה ברומא ב-1743.
ב-1743 נסגר ה"פוברי די ג'זו כריסטו" והוסב לסמינר. פאו פרש מן ההוראה, אבל המשיך להלחין מוזיקת קודש לכנסיות נאפולי, בהן ה"סנקטיסימה אנונציאטה", שם היה למאסטרו די קאפלה בשנת 1726. החיבור האחרון בכתב ידו הוא "Quoniam tu solus sanctus" משנת 1760, לטנור וכלי מיתר.
ז'ורז' סימנון

קורות חיים

ז'ורז' סימנון נולד בעיר לייז' שבבלגיה. בגלל בריאותו הלקויה של אביו נאלץ להפסיק את לימודיו בגיל 16. הוא עבד כאופה ומוכר ספרים, והחל לעבוד ככתב של עיתון מקומי. בגיל 17 פרסם את הרומן הראשון שלו. בשנת 1922 התיישב בפריז והחל לקדם את הקריירה הספרותית שלו. הוא התחבר לקבוצת אמנים צעירים, וב-1923 התחתן עם אחת מבנות החבורה, נישואים שהסתיימו בגירושים.
בפריז פרסם סיפורים קצרים ורומנים בשמות עט שונים, ועבד כפקיד וכמזכיר של אריסטוקרט צרפתי עשיר.
ב-1931 פרסם את הספר הראשון בסדרת עלילותיו של "המפקח מגרה", וזכה להצלחה גדולה. בשנות השלושים החל לכתוב רומנים שהוא כינה בשם "רומנים קשים". ספרים אלה עוררו התפעלות רבה בקרב הסופרים הצרפתים באותם ימים.
הוא הרבה בנסיעות באירופה, באפריקה ובמזרח התיכון, מסעות שסיפקו חומר לסיפוריו. בשנים 1934 ו-1935 ערך מסע סביב העולם כשפנקס רשימות בידו. בשנת 1939 מונה סימנון למפקח על הפליטים הבלגים במחנה לה רושל. במשך שנות הכיבוש הנאצי בצרפת, המשיך בכתיבתו ונהנה מהצלחת הסרטים שנעשו לפי ספריו. עם תום המלחמה מצא עצמו ברשימת הנאשמים בשיתוף פעולה עם הנאצים, ועבר לקנדה ואחר כך לטוסון שבאריזונה.
סימנון חי בארצות הברית עשר שנים, בין 1945 ל-1955, שם התחתן עם דניס ווימה, קנדית ממוצא צרפתי. בשנות שהותו בארצות הברית כתב ספרים בנושא התרבות האמריקאית. בשנת 1957 עבר לגור בשווייץ, חיי נישואיו הידרדרו, אשתו אושפזה בבית חולים פסיכיאטרי ומתה שם, ואחת מבנותיו התאבדה בשנת 1978. במקביל לנישואיו לדניס המשיך לשמור על קשר הדוק עם אשתו הראשונה, הציירת רז'ין, ועם עוזרת הבית המסורה הנרייטה, המכונה 'בול'. סימנון, מדהים ובוטה בחשיפותיו, התוודה ביומניו כי שכב עם קרוב ל-10,000 נשים, מרביתן מקצועניות. לדבריו, המין הוא כמו רעב ויש להשביעו ללא כל עכבות מוסריות או צביעות חברתית.
סימנון היה אחד הסופרים הפוריים ביותר במאה העשרים. הוא נהג לכתוב 60 עד 80 עמודים ביום. פרסם כ-450 רומנים וסיפורים קצרים. 72 רומנים הם מסדרת המפקח מגרה, האחרון שבהם פורסם בשנת 1972. סיפורי מגרה תורגמו לשפות רבות. דמותו של הבלש מגרה הייתה פופולרית מאוד, ועלילותיו עובדו לסרטי קולנוע וטלוויזיה. כיום הוא נתפס כאחד מגדולי הסופרים בשפה הצרפתית.
ב-1972 הפסיק סימנון לכתוב סיפורת, והקדיש זמנו להקלטת זכרונותיו ולכתיבת אוטוביוגרפיה.
ז'ורז' סימנון מת בשנת 1989 בלוזאן שבשווייץ, לצד מנהלת משק הבית שלו, שהייתה אהובתו האחרונה.
בית הקברות לחללי מלחמת העולם הראשונה בצארסקויה סלו

בית הקברות לחללי מלחמת העולם הראשונה (ברוסית: Братское кладбище воинов, погибших в Первую мировую войну) הוא בית קברות ישן בפושקין (צארסקויה סלו) שבמחוז לנינגרד, רוסיה. בית הקברות נפתח בשנת 1914 ונהרס בתקופת ברית המועצות.
מתחם בית הקברות שוכן בצמוד לבית הקברות קאזאן המשמש כבית קברות צבאי מאז 1790. בית הקברות הוקם ביוזמת הנסיך הגדול ולדימיר אלכסנדרוביץ'. בתקופת בניית בית הקברות בשנים 1914–1917 שכנה במרכזה כנסייה קטנה. עם תחילת מלחמת העולם הראשונה נקברו בה חיילי הצבא הרוסי הקיסרי שנהרגו במלחמה, זאת ביוזמת אלכסנדרה מלכתו רעייתו של ניקולאי השני.
לקראת סוף שנת 1914 נקברו בבית הקברות 25 לוחמים (10 חיילים ו-15 קצינים). בית הקברות החל להיקרא בית קברות "האחווה", בדומה למקבילו המוסקבאי. באוגוסט 1915 הונחה אבן פינה לכנסיית עץ שנבנתה על ידי האדריכל ס. סידורצ'וק. באותה העת כבר נקברו במתחם יותר מ-400 חיילים.
לאחר מהפכת אוקטובר 1917 נזירי הכנסייה נטלו לעצמם את הטיפול בבית הקברות וטיפוחו, ברם בפברואר 1938 הכנסייה נסגרה והשלטונות הסובייטים חיללו את בית הקברות בבולדוזרים בשנות 1950 ללא השארת זכר.
לאחר התפרקות ברית המועצות התפילות במקום חודשו בשנת 2000. במתחם שבו עמדה בעבר הכנסייה הוצב בפברואר 2001 צלב עץ גדול והוחל בעבודות ניקוי. בשנת 2006 האתר הוכנס לרשימת אתרי מורשת תרבותית של רוסיה. ב-11 בנובמבר 2008 הוצב במתחם בית הקברות ההרוס אסטלת זיכרון ענקית לזכר גיבורי מלחמת העולם הראשונה והוחל בתכנון פיתוח האתר כאתר זיכרון להרוגי המלחמה.
ביולי 2014 צוות עבודה של המועצה להגנה על מורשת התרבות של מועצת סנקט פטרבורג אישרה תוכנית עבודה להכנסת האתר למאגר הממלכתי המאוחד. מה-1 ועד ה-4 באוגוסט 2015, במלאת 100 שנה לתחילת מלחמת העולם הראשונה, האתר שימש כאחד מהאתרים העיקריים שנערכו בהם טקסי הזיכרון הממלכתיים להרוגי המלחמה. בנובמבר אותה שנה ועדת הבינוי והאדריכלות של סנקט פטרבורג אישרה תוכנית עבודה של האדריכל מיכאיל פיליפוב לבניית קומפלקס זיכרון עם השם "קבר החייל האלמוני ממלחמת העולם הראשונה" (Могила Неизвестного Солдата Первой мировой войны) ובו מתחם עם דגלונים ודגלי הצבא הרוסי הקיסרי ואש תמיד. לפי התכנון יוצבו 26 צלבים לזכר כל היחידות שנטלו חלק בלחימה, שלטי זיכרון עם התאריכים העיקריים של המלחמה ושלט זיכרון לאחיות שטיפלו בפצועים. בנוסף תיבנה כנסייה משוחזרת בדמות כנסיית העץ שנהרסה.
עלה בקנה אחד

עָלָה בְּקָנֶה אֶחָד - הוא ניב עברי שמקורו בספר בראשית, בחלום פרעה על השיבולים העולות בקנה אחד, ומשמעותו: 'התאים', 'התיישב עם'. למשל: המשכורות הצנועות שניתנו באותן השנים עלו בקנה אחד עם ערכי הצניעות והשוויון.
קנה הוא גבעול גבוה, עמוד חלול הנושא בצמחים מן הדגנים והגמאים את העלים והפרחים. שיבולים העולות בקנה אחד משלימות ותואמות זו את זו.
הניב השתרש בשפה העברית לתקופותיה, ומרבים להשתמש בו גם במאה ה-21, והיפוכו: "לא עלה בקנה אחד".

מקור הביטוי

המלך המצרי, פרעה, חולם שני חלומות המבשרים את בואו של הרעב הגדול לאזור. בחלומו השני, מספר המקרא בספר בראשית, פרק מ"א, פסוקים ה'-ז':
וַיִּישָׁן, וַיַּחֲלֹם שֵׁנִית; וְהִנֵּה שֶׁבַע שִׁבֳּלִים, עֹלוֹת בְּקָנֶה אֶחָד בְּרִיאוֹת וְטֹבוֹת.  וְהִנֵּה שֶׁבַע שִׁבֳּלִים, דַּקּוֹת וּשְׁדוּפֹת קָדִים צֹמְחוֹת, אַחֲרֵיהֶן. וַתִּבְלַעְנָה, הַשִּׁבֳּלִים הַדַּקּוֹת, אֵת שֶׁבַע הַשִּׁבֳּלִים, הַבְּרִיאוֹת וְהַמְּלֵאוֹת; וַיִּיקַץ פַּרְעֹה, וְהִנֵּה חֲלוֹם
רש"י מפרש "בקנה אחד"- טואיד"ל בלע"ז [גבעול], משמע, שבע השיבולים הבריאות והטובות עלו מגבעול אחד.
בעל הטורים מקשר את הקנה לקני המנורה שמפיצים אור. על כן השיבולים הבריאות עלו בקנה אחד, ואילו בשדופות לא נאמר: קנה אחד. "שהשובע הוא אור לעולם, ולכך ראה בטובות בקנה אחד ובשדופות לא ראה בקנה אחד"
מלבי"ם מסביר את הופעת "בקנה אחד" בשיבולים הטובות בדרך זו: "לפי ששבע שני השובע היו רצופים בזה אחר זה, ע"כ עלו בקנה אחד המצרפם", שנות השובע הגיעו ברצף, מה שאין כן בשנות הרעב. הסבר נוסף לקנה האחד, לדעתו, טמון בבריאותן של השיבולים היפות; קנה אחד יצמיח שבע שבולים טובות.
"תיאור שבע השיבולים המלאות הצומחות מקנה אחד, כלומר מגבעול אחד, הוא סימן לשפע, העתיד לאפיין את שבע השנים הטובות – שנות השובע". מסבירה האקדמיה ללשון העברית כל הפירושים הללו מניחים בבסיס דבריהם, ששיבולים העולות מקנה אחד הן דומות, תואמות.

שימושי הביטוי בשפה

הריטב"א, שחי בין השנים 1250–1330, כותב בפירושו לתלמוד, מסכת כתובות: "רשב"ג, היינו ת"ק, ורש"י ז"ל, היינו ר"ח, ושתי הגרסאות עולות בקנה אחד"
במאמר בכתב עת "המאסף", דור המאספים, מספטמבר 1787 נכתב: "ומעתה אביא הראיות אשר עליהם בניתי מאמרים אלה, והם ממה שמצאתי בדברי חז"ל, על מקומות מפושרות בש"ס ובמדרשות, וכל דבריהם עולים בקנה אחד"
בעיתון "הצפירה" משנת 1867 כותב בנימין צבי שיינפינקעל במדור ידיעות הטבע – מאמר בשם: "אודם הבושה", על מחקריו של דרווין: "על פני הקוף החלקים למשעי בלי שיער, יכיר כל רואה את האודם אם תאוה עזה תשתער בחבו. אבל ההתאדמות העדינה הבאה ממקור הבשת, לא תארח עליהם לעולם, אשר אמנם הדבר הזה עולה בקנה אחד עם טבעם ותכונתם, כי בני השחץ האלה בוש לא יבושו גם הכלם לא ידעו."
במעריב מאוקטובר 1990 מתראיין אריאל רוזן-צבי, ואומר: "אבא [...] האמין שכביסה מלוכלכת מכבסים בבית. זו גישה פוליטית של מיעוט המתחייב בנאמנות לכיתה. אני השתחררתי ממנה. היא אינה עולה בקנה אחד עם תפישה דמוקרטית ומנציחה עוולות"
הפועל אילת

היסטוריה

בתום עונת 1987/1988 העפילה הקבוצה לליגה הארצית (עם המאמן חנן קרן). בתחילת עונת 1990/91 הצטרף לקבוצה המאמן אריק שיבק ובסיום העונה העפיל איתה לליגת העל. בסגל הקבוצה נכללו: שרון דרוקר, בילי מילר, משה אגמי, אייל חי, זוהר צימבליסט הוותיק והאחים חנן וזוהר אלביליה.
לאחר שהעפילה מהליגה השנייה, הפועל אילת החלה לשחק בשנת 1991/1992 לראשונה בתולדותיה בליגת העל בכדורסל והמאמן שיבק המשיך לשנתיים נוספות. הקבוצה שיחקה בליגת העל בין השנים 1991 - 1999.
בעונת 1996/1997 הקבוצה הצליחה לראשונה להעפיל לפלייאוף העליון לאחר שסיימה במקום הרביעי; היא פגשה בחצי הגמר את מכבי תל אביב והפסידה לה.
עונת 1998 הייתה שנתה הגדולה של הפועל אילת, היא סיימה את הליגה הסדירה במקום השלישי, ניצחה את מכבי ראשון לציון 2–3 בסדרת רבע הגמר, ניצחה את רעננה 1–3 בסדרת חצי הגמר ללא יתרון ביתיות, והגיעה לגמר הפלייאוף נגד מכבי תל אביב. היא אמנם הובסה במשחק הראשון והשלישי ביד אליהו, אבל הצליחה למתוח את מכבי תל אביב במשחק השני באילת, ולאחר שאילת הובילה ברוב שלבי המשחק ניצחה מכבי 85–89.
בתחילת שנת 2000 נקלעה הקבוצה לקשיים כספיים כבדים, שבעקבותיהם ירדה לליגה השנייה. הקבוצה התפרקה בהמשך והוקמה מחדש בליגה האחרונה.
בסיום עונת 2004/2005 העפילה הקבוצה לליגה הארצית.
בחודש אוקטובר 2008 עברה הקבוצה לשחק באולם הספורט בגין החדש באילת, המכיל 1,690 מקומות ישיבה. בנוסף, המועדון מפעיל מחלקת נוער וילדים ובה 9 קבוצות בגילאים שונים.
בעונת 2010/2011 זכתה הקבוצה בגביע האיגוד לאחר ניצחון כפול בגמר מול מכבי קריית ביאליק.
בחודש יוני 2012, החליט איש העסקים דורון הרציקוביץ' לתמוך כלכלית במועדון כדי להעמיד תקציב מתאים לחזרה לליגה הבכירה ורכש את הזכויות של מ.כ. הבקעה. ובכך הקבוצה חזרה לליגת העל.
בעונת 2012/2013 סיימה הקבוצה במקום השלישי והגיעה עד לחצי גמר הפלייאוף, בו הפסידה למכבי חיפה 3-2 בסדרה. בעונה שלאחר מכן הגיעה לראשונה בתולדותיה לגמר גביע המדינה בכדורסל, והפסידה בו למכבי תל אביב בתוצאה 73 - 80.
ב-17 ביוני 2015 ניצחה את מכבי תל אביב 79:76 והדיחה אותה בסדרת חצי גמר הפלייאוף, כשהיא מוחקת פיגור של 2:0, בדרך ל־2:3 היסטורי בסדרה, והעפילה לגמר הליגה, אך הפסידה להפועל ירושלים בשני משחקי הגמר.
בעונת 2016/2015 הפסידה הקבוצה בגמר גביע ווינר. בליגה הסדירה, סיימה הקבוצה במקום החמישי והעפילה לפלייאוף. בסדרת רבע הגמר ניצחה את עירוני נהריה 3:0 בסדרת הטוב מחמש והעפילה לפיינל פור, בו הפסידה בשלב חצי הגמר להפועל ירושלים בתוצאה 82:78.
בשנים הבאות המשיכה אילת להתמודד בצמרת הליגה דרך קבע, וזאת למרות ירידה בתקציב הקבוצה עקב עזיבת הבעלים דורון הרציקוביץ` ופטירתו של מנהל הקבוצה מוטי אמסלם ממחלה קשה.

השתתפות באירופה

הקבוצה החלה להשתתף במסגרת גביע קוראץ' בעונת 1993/1994, ובהמשך בגביע ספורטה, במסגרתו הצליחה הקבוצה להגיע לשמינית הגמר והודחה על ידי קבוצת הפאר היוונית פנאתינייקוס (בה שיחקו אז דינו ראדג'ה, ביירון סקוט, אנטוניס פוטסיס, פרג'יסקוס אלברטיס ועוד) אחרי שאילת הצליחה לנצח במשחק הראשון.
באותה עונה שיחקו בה בין היתר מאיר טפירו, אמיר כץ, דרק המילטון, ג'ו דאוסן ואדי אליסמה.

אוהדים

להפועל אילת יש ארגון אוהדים יחיד בשם THE BLUE SHARKS (הכרישים הכחולים), הארגון הוקם בשנת 2015, והחליף את ארגון האוהדים South Shark (כריש דרומי).
תא כפפות

תא כפפות הוא תא בכלי רכב הממוקם מול הכיסא שליד הנהג ומשמש לעיתים קרובות לאחסון חפצים הקשורים לרכב, כגון רישיונות רכב וניירות ביטוח.
מקור השם נובע מייעודו המקורי של התא שנועד לאחסון כפפות. הכפפות היו נחוצות במקור על מנת לשמור על ניקיון הידיים, או על מנת לשמור על ידי הנהג חמות.
בעבר, בתוך תא הכפפות הייתה מותקנת נורה שהופעלה אוטומטית עם פתיחת התא והקלה על מציאת החפצים. החל משנות ה-2000, יצרנים רבים הפסיקו לייצר את תא הכפפות עם תאורה פנימית על מנת לקצץ בהוצאות.
נועם טור

ביוגרפיה

טור נולד וגדל ביישוב חופית. אמו היא השחיינית שלומית ניר, שהייתה שיאנית ישראל בשחייה וייצגה את מדינת ישראל בשתי אולימפיאדות. אביו היה דבוראי.
בצה"ל שירת טור כלוחם ביחידה המובחרת 669. לפני פרסומו עבד בתור דבוראי בעסק המשפחתי. בשנת 2008 השתתף בעונה הראשונה של התוכנית הישרדות, שצולמה באיים הקריביים; טור היה המודח השביעי אך חזר למשחק מ"אי המתים" לאחר שניצח את כל המודחים האחרים ב"דו-קרב". הוא הגיע לגמר לצד נעמה קסרי ודן מנו וזכה במקום השני. 
לאחר התוכנית התקבל כדוגמן עבור חברת האופנה "פוקס", ודגמן לצד בר רפאלי בין השנים 2008–2013 והצטלמו למספר רב של פרסומות של המותג.
בשנת 2009 שיחק בתפקיד אורח בסדרה "רמזור" וגילם את עמוס, ב-2010 השתתף כמתמודד אורח בתוכנית טלוויזיה "שחקו אותה בגדול" וב-2011 השתתף בשעשועון "חכמים בריבוע" שודרה בערוץ 2 בהנחיית אברי גלעד. 
בשנת 2010, הקים טור חברת תיירות בשם "נועם טורס" שמציעה טיולים בתחום הספורט הימי.
בשנת 2015 השתתף בעונת ה-VIP של התוכנית "מאסטר שף" והיה המודח הרביעי.
בנובמבר 2015 השתתף בפרסומת לשכונת מגורים חדשה בחוף אכזיב, דבר שעורר סערה לאחר שנטען כי השכונה פוגעת בחוף.

חיים אישיים

נועם טור הוא בן זוגה של הזמרת קרן פלס מאפריל 2011. ב-24 ביולי 2012 נולד לזוג בנם הבכור. ב-22 בפברואר 2014 נולדה בתם השנייה.
WWE 2K16

רקע

על רקע המשחק נמצא "סטון קולד" סטיב אוסטין ומאחוריו רקע אדום.
הילה אלרואי

ביוגרפיה

אלרואי נולדה בצרפת ובנעוריה, חיה מספר שנים בארצות הברית. אביה, יורם אלרואי, שימש בעבר כמנכ"ל יבמ ישראל והיה ממקימי שח"ל.
בשנים 1999-1996 שימשה עורכת חדשות בגלי צה"ל. כמו כן, עבדה ככתבת כללית בעיתון "ידיעות אחרונות". במסגרת זאת סיקרה את אסון המכביה.
בין השנים 2002–2008 למדה והוכשרה כפרמדיקית בבית הספר לרפואת חירום של מד"א והתנדבה במשך שלוש שנים בניידות טיפול נמרץ. באותן שנים, עבדה כראש דסק הבריאות של העיתון "מעריב".
החל משנת 2008, משמשת ככתבת לענייני בריאות בחדשות 10. בשנת 2011 זכתה בפרס על שם רחל פרימור של הרשות השנייה על סדרת הכתבות "קריסת מערכות" ששודרה בחדשות 10.
בנובמבר 2013, הוגשה תביעת דיבה כנגד מערכת חדשות 10 וכנגד אלרואי, על ידי ד"ר שמעון מימון, בעקבות כתבתה של אלרואי ששודרה במהדורת החדשות המרכזית של ערוץ 10, בה יוחס למימון סירוב לטפל בחולה, אשר גרם לשיתוק בשתי רגליו. משרד הבריאות התלה את רישיונו של מימון לשלושה חודשים.
ביולי 2013, לאחר שנקלעה לזירת תאונת דרכים, בה נדרס אדם וסבל מפגיעת ראש, העניקה אלרואי טיפול רפואי לפצוע, והצליחה לייצב את מצבו עד להגעת כוחות מד"א.
במרץ 2017 הודיעה כי חלתה בסרטן השד. מיה איידן ליוותה אותה במצלמתה, תיעדה את ההתמודדות של אלרואי עם מחלתה, ויצרה את הסרט "הקרנת בכורה" ששודר לראשונה בערוץ 10 באוקטובר 2018.

חיים אישיים

אלרואי מתגוררת ביהוד. היא הייתה נשואה לשילה דה-בר ולזוג נולדו שני ילדים. השניים נפרדו ב-2006, לאחר עשר שנות נישואין.
יחסי יוון–מלטה

סחר

בשנת 2014 סך הייצוא היווני למלטה היה 211 מיליון דולר אמריקאי וכלל בעיקר נפט מזוקק, שנאים, ודם בעלי חיים. באותה השנה סך הייצוא המלטזי ליוון עמד על 49.2 מיליון דולר אמריקאי וכלל גם הוא בעיקרו נפט מזוקק.

יחסי תרבות

לאחר תרומת ממשלת יוון בשנת 1992, ב-26 בינואר 1997 נחנך פארק יווני במלטה במעמד שר החוץ היווני דאז.
הנס הולביין

חייו

הולביין למד ציור מאביו, הנס הולביין האב. מאוחר יותר, הוא עבר יחד עם אחיו, אבורסיוס הולביין, לעיר בזל, שם פגש מלומדים רבים, ביניהם ההומניסט ההולנדי ארסמוס. ארסמוס ביקש ממנו לאייר את הסאטירות שלו. הולביין אייר גם ספרים נוספים, ותרם את חלקו גם לתרגומו של מרטין לותר לתנ"ך. כמו אביו, הוא תכנן חלונות ויטראז' וצייר פורטרטים. הרפורמציה גרמה לכך שהולביין לא יכול היה לפרנס את עצמו כצייר בבזל, ולכן הוא נסע ללונדון. ארסמוס המליץ עליו במכתב שיועד למדינאי והסופר האנגלי סר תומאס מור. הולביין צייר פורטרטים רבים בחצרו של הנרי השמיני, מלך אנגליה. כמו כן, הוא תכנן את בגדיו המלכותיים של המלך.
הולביין תכנן רבים מהמונומנטים והקישוטים הרבים להכתרת אשתו השנייה של הנרי, אן בוליין, בקיץ 1533. קיימים מספר רישומים שלו, שייתכן שאן בוליין היא המופיעה בהם. אולם רישום אחד מראה אישה בכתונת לילה פשוטה, וכשהיא נראית מלאה למדי. יש שאומרים כי רישום זה מראה את המלכה כשהיא בהריון, בזמן כלשהו בין השנים 1533-1535, אך על פי מחקר שנעשה בשנים האחרונות, הרישום הוא של אחת ממשרתותיה של המלכה, כנראה ליידי מרגרט לי או של אחת מאחיותיה. מסתבר כי כל רישום או פורטרט שהולביין צייר של אן בוליין הושמד לאחר שהיא הוצאה להורג בשנת 1536, על אישומים כוזבים של בגידה, גילוי עריות וכישוף.
הולביין ללא ספק צייר את אשתו השלישית של הנרי, ג'יין סימור, והפורטרט שלה מציג במדויק את מראה של ג'יין (שלא הייתה מפורסמת ביופיה). הוא צייר גם את אחותה של ג'יין, אליזבת' סימור, שנישאה לבנו של תומאס קרומוול. פורטרט זה זוהה בטעות עם אשתו החמישית של הנרי, המלכה קתרין הווארד, כאשר הוא נתגלה בתקופה הוויקטוריאנית.
בשנים מאוחרות יותר הוא עבד גם בבזל וגם בלונדון. באחד ממסעותיו ללונדון, הוא צייר את הסוחר הגרמני גיאורג גיזה, במטה של ברית ההנזה בלונדון, שכונה ה"סטיליארד".
הולביין צייר את אן מקליווס תוך כדי משא ומתן לנישואין, מנהג מקובל בעת שלפני היות הצילום. הנרי ביקר את הציור על כך שהוא מחמיא מדי, אך נראה שהנרי התרשם יותר מהשבח יוצא הדופן של אן מאשר מהפורטרט של הולביין. יש דיון מסוים האם מיניאטורה של אישה צעירה בשמלת זהב ותכשיטים היא אכן ציורו של הולביין של אשתו החמישית של הנרי, קתרין הווארד.
תוך כדי עבודה על פורטרט נוסף של הנרי, הולביין נפטר כתוצאה ממחלת הדבר.

פורטרטים

הולביין יצר תמיד פורטרטים מדויקים של מושא הציור בעיפרון, בדיו ובגיר צבעוני, שעכשיו נחשבים כעבודות אמנות בזכות עצמם. הוא העביר את הקו הכללי של עבודות הכנה אלה לציור הסופי על ידי חורים זעירים שדרכם העביר אבק פחם. בשנים מאוחרות יותר הוא השתמש בנייר פחם. הציורים המקוריים לא היו מפורטים מאוד בפנים, אך בדרך כלל כללו את הידיים. ביגוד צויר בצורה סכמטית בלבד. עקב השיטה שלו, הציורים הסופיים היו באותו קנה מידה כמו ההכנות.
ערכים מוויקיפדיה מומחזים על ידי גרביים

הפקה

בשנת 2016 אמי נחימובסקי, מתן סיני וניתאי פישר יצרו סרטון הממחיז את הערך בול (כתב עת) עבור תחרות בשם "יוצרים ברשת 3.0". הסדרה הוצגה ככזו ש"לוקחת את הערכים הקטנים מוויקיפדיה, הסיפורים הקטנים והמעניינים שבדרך אנשים לא שומעים עליהם, שמה אותם בקדמת המסך וממחיזה אותם על ידי גרביים".
לאחר התחרות, נרכשה הסדרה על ידי תאגיד השידור כאן ששידר אותה, החל מאפריל 2017, בשם "כאן גרביים" בערוץ היוטיוב של כאן.
בשנת 2019 הוצגה הסדרה בפסטיבל HollyWeb  בשם "Wikipedia Pages Dramatized by Socks".‏

מהלך הסדרה

על פי עלילת הסדרה, בכל פרק, מקריא "סבא גרב" לנכדו "הנכד גרב" (המוצגים באמצעות בובות גרב) סיפור לפני השינה. סבא גרב מוצג כחסר סבלנות ביחס לסיפורים ילדותיים, ותחת זאת הוא אוהב לספר סיפורים היסטוריים. לפיכך, הוא מקריא לנכדו את הדברים שבאמת מעניינים אותו ולא כל כך מתאימים לילדים. הוא פותח את הסמארטפון ומחפש בוויקיפדיה העברית ערך כלשהו שיכול להעשיר את הידע של נכדו, אך לאו דווקא לעניין אותו. בשלב זה מוקראים הערכים עצמם על ידי סבא גרב כשהם מומחזים על ידי מגוון בובות גרב בצורה הומוריסטית.
פוסי ריוט

מעצרן

בחודש מרץ 2012, לאחר שערכו הופעה בקתדרלת ישו המושיע, נעצרו שלוש מחברות הלהקה והואשמו בחוליגניות. בסוף יולי החל משפטן. הנשים זכו לאהדה רבה ברוסיה ובעולם, בין היתר בשל הפגיעה לכאורה בחופש הביטוי עם מעצרן והאשמתן, בשל טענתן ליחס קשה בזמן שהותן במעצר, ובשל העונש של 7 שנות מאסר שהיה אמור להיגזר עליהן בגין העבירה שנטען שביצעו. המשפט שנערך להן אף כונה בידי כמה משקיפים זרים כ-"משפט ראווה".
ב-17 באוגוסט קבע בית המשפט במוסקבה כי שלוש חברות הלהקה אשמות ב"חוליגניות המונעת משנאה דתית" וגזר עליהן עונש מאסר של שנתיים. 
ארצות הברית והאיחוד האירופי מתחו ביקורת נוקבת על העונש בנימוק שאינו מידתי. הממשל בארצות הברית הודיע כי "ארצות הברית מאוכזבת מהכרעת הדין, לרבות העונשים חסרי הפרופורציה שנגזרו". משרד החוץ הבריטי הודיע כי "גזר הדין מעמיד בספק את מחויבותה של רוסיה לשמור על זכויות האזרחים במדינה". ארגון אמנסטי אינטרנשיונל הכריז על השלוש כעל אסירות מצפון.
הזמרת מדונה פרסמה אף היא הודעת תגובה שבה נאמר: "אני מוחה על ההרשעה ועל העונש שנגזר על פוסי ריוט על 40 שניות של הופעה שמהללת את הדעות הפוליטיות שלהן... אפילו אם מישהו איננו מסכים עם המיקום והאופן שבחרו להביע את עצמן, העונש קשה מדי ולמעשה אינו אנושי". 
במהלך אוגוסט 2012, לאחר מתן גזר הדין, החלו הרשויות ברוסיה לחפש את שתי חברות ההרכב שהסתירו את פניהן במסכות בזמן אירוע המחאה, ובחשבון הטוויטר הרשמי של הלהקה נכתב, כי "שתיים מחברות הלהקה שלנו עזבו בהצלחה את המדינה... הן יאספו פמיניסטיות זרות כדי להיערך להפגנות חדשות!".
בספטמבר 2013 הכריזה נדיה על שביתת רעב והצליחה להעביר מכתב עדות על עבודת כפיה של אסירים בתנאי גולאג. באוקטובר 2013 הועברה נדייז'דה טולוקוניקובה, חברת ההרכב, ממושבת עונשין במורדוביה למקום בלתי ידוע ומאז אבד עמה הקשר.
ב-18 בדצמבר 2013 אישר הפרלמנט הרוסי את שחרורן של שתי חברות הלהקה שהיו כלואות נדייז'דה טולוקוניקובה ומריה אליוכינה זאת במסגרת חנינה כללית בה נתנה חנינה ל-20,000 איש לרגל יום השנה לכינון החוקה.
ב-15 ביולי 2018, בזמן גמר המונדיאל שהתקיים בין צרפת לקרואטיה, בזמן שהנשיא ולדימיר פוטין היה נוכח, התפרצו שלוש חברות הלהקה ופיוטר וורזילוב אל המגרש והמשחק הופסק לכמה דקות.

סרטים דוקומנטריים

בינואר 2013, יצא סרט דוקומנטרי בריטי בשם "Pussy Riot: A Punk Prayer". הסרט כלל הצצה למשפט של חברות הלהקה ולראיונות עם משפחתן אך לא איתן. הוא הוקרן בהקרנת בכורה ב"פסטיבל סאנדנס". הסרט זכה בפרס בפסטיבל, ורשת HBO רכשה את זכויות הסרט על מנת להקרינו. ה-BBC הקרין את הסרט באוקטובר 2013, והביקורות היו חיוביות. 
באותה שנה, יצא הסרט הדוקומנטרי הרוסי "Pussy versus Putin" אשר סקר את ההיסטוריה של הלהקה. הוא זכה בפרס בפסטיבל אידפא באמסטרדם.
הרכב הבנות צפוי היה להופיע בישראל ב-16 במאי 2018. כחודש לפני המופע, ההרכב ביטל את ההופעה ללא מתן הסבר הנוגע לסיבת הביטול. מקורב להפקה טוען שמדובר בהתנהלות חובבנית של מפיק רוסי, שלא עמד בהסכמים שחתם. חרף הביטול יגיעו חברות ההרכב לפתוח את פסטיבל הסופרים הבינלאומי, שייערך במשכנות שאננים בירושלים בין ה-8 ל-11 במאי 2018.
AWB

דגל המפלגה

דגל המפלגה הוא מורכב ברקע אדום שבמרכזו מעגל לבן, כשבמעגל מצוירת תבנית המורכבת משלוש פעמים הספרה 7 בשחור ומזכירה במידת מה טריסקל. על אף הדמיון לצלב הקרס טוענים אנשי הארגון כי דגלם מושפע מהמשמעות התנ"כית של הספרה 7.
פרש בלי סוס

פרש בלי סוס (בערבית: فارس بلا جواد, פַארִס בִּלַא גַ'וַאד) הייתה סדרת טלוויזיה בת 30 פרקים ששודרה בטלוויזיה הממלכתית של מצרים בשנת 2002. הסדרה מבוססת על "הפרוטוקולים של זקני ציון", מסמך אנטישמי שנוצר על ידי המשטרה החשאית של האימפריה הרוסית ופורסם בשנת 1905. הסדרה שודרה בחודש הרמדאן, משום שהרייטינג גבוה מאוד בחודש זה, שכן מרבית מקומות הבילוי סגורים ואנשים נוהגים לנוח בביתם עם תום הצום בערבים. הסדרה הופקה במימונו של ארגון חזבאללה בסך שמונה מיליון לירות מיצריות ביוזמתו של השחקן הערבי מוחמד סבי .

תוכן הסדרה

העלילה מתרחשת בשנת 1932 במצרים. 15 שנה לפני כן הכריז שר החוץ של בריטניה לורד ארתור ג'יימס בלפור על זכותם של היהודים לבית לאומי בארץ ישראל. כתוצאה מכך מתחיל גל הגירה גדול של אלפי יהודים לארץ ישראל. לידיו של עיתונאי מצרי בשם מוחמד חאפז מגיע עותק של הפרוטוקולים שנתמך על ידי האימפריאליסטים הבריטים, הצרפתים ואף העות'מאנים. חאפז גם מגלה שחמישה אנשים שגילו את הפרוטוקולים וניסו לחשוף אותו נרצחו על ידי היהודים. הבריטים, שמגלים שחפאז יודע על הפרוטוקולים, רודפים אותו ומאלצים אותו לרדת למחתרת.

ישראל

סגן שר החוץ מיכאל מלכיאור טען שיש להחזיר את השגריר הישראלי מקהיר, כצעד מחאה דיפלומטי חריף. חבר הכנסת אביגדור ליברמן קרא לנתק את הקשר בין שתי המדינות.

ארצות הברית

מחלקת המדינה של ארצות הברית קראה לממשלת מצרים למנוע את שידור הסדרה, אולם שר התרבות המצרי דחה את הדרישה.

בעולם הערבי

לנוכח המחאה מצד ישראל וארצות הברית, ביטלו ערוצי טלוויזיה במדינות ערביות אחרות את שידור הסדרה.

בנוסף, עיתונאים ומבקרים ערבים שחיים מחוץ למצרים ביקרו את העיסוק בחומר אנטישמי.

תגובת המפיקים

מפיקי הסדרה טענו שהסדרה איננה אנטישמית כלל אלא היסטורית-דמיונית.