google/wiki40b huggingface dataset:
גשר נוטרדאם

היסטוריה

במקום זה חצה את נהר הסן הגשר הראשון של פריז, שנקרא הגשר הגדול (Grand-Pont), עוד בעת העתיקה. בשנת 886, בעת המצור על פריז ותקיפת הנורמנים, גשר זה נהרס והוחלף בגשר קורות, שנקרא "גשר הקורות של מילברה" (Pont des Planches de Milbray). הגשר נהרס בזמן הצפה בשנת 1406. ב-31 במאי 1412 שארל השישי הורה על הקמת "גשר נוטרדאם" הראשון. גשר זה הורכב מעץ מוצק וחיבר את האיל דה לה סיטה עם רחוב סן-מרטן. שבע שנים נדרשו לשם הקמת הגשר, ושישים בתים נפרסו לאורכו, שלושים בכל צד. רובר גוגן (Robert Gauguin) ציין שבתים אלו "מצטיינים בגובהם ובאחידות בנייתם", והם כונו "הנאים ביותר בצרפת". גשר העץ של שארל השישי התמוטט ב-25 באוקטובר 1499 בסביבות השעה תשע בבוקר, ככל הנראה בשל חוסר יציבות מבנית שנגרמה בשל הזנחת תיקונים נדרשים.
יסודות אבן הונחו עבור גשר חדש באותה השנה, בזמן שמעבורת ממלאת את החלל התעבורתי. הפעם נבנה הגשר מאבנים, כגשר קשתות תחת פיקוחו של האדריכל האיטלקי והנזיר הפרנציסקני פרה ג'יובני ג'יוקונדו (Fra Giovanni Giocondo). הבנייה הושלמה בשנת 1507, עדיין עם שישים בתים ומבני אבן ולבנים מעל הגשר, שהפך לנקודת מסחר ערה. הבתים על גשר נוטרדאם היו הראשונים להיות ממוספרים בפריז. ב-1660 צוחצח הגשר לכבוד הגעתה לפריז של מריה תרסה, ביתו של פליפה הרביעי, מלך ספרד, שהפכה למלכת צרפת עם נישואיה ללואי ה-14. בין השנים 1646 ל-1788 נהרסו הבתים לאורך הגשר בשל סיבות סניטריות ובשל הסיכון שגרמו מבנים אלו ליציבות הגשר.
בשנת 1853 מבנה אבן חדש נבנה על גבי יסודות האבן הקיימים, על אף שהבנייה החדשה הסתפקה רק בחמש קשתות. הגשר החדש גרם ללא פחות משלושים וחמש תאונות ימיות בין השנים 1891 ל-1910 וכונה לפיכך בשם "גשר השטן" (pont du Diable). אי לכך, במטרה להקל על תנועת כלי השיט בנהר הסן, התקבלה החלטה לבנות מחדש את הגשר, אך הפעם ממתכת. את עבודות הבנייה ניהל ז'אן רזל, שעבד גם על בניית גשר מירבו וגשר אלכסנדר השלישי; גשר נוטרדאם החדש נחנך בשנת 1919 על ידי נשיא הרפובליקה ריימון פואנקרה.
מידד שיף

מידד שיף (25 באוגוסט 1917 – 10 בנובמבר 2004) היה סופר עברי ועיתונאי.

ביוגרפיה

נולד בראשון לציון וגדל בתל אביב. פרסם סיפורת מגיל צעיר. סיפוריו נתפרסמו בעיתונים ובכתבי עת ספרותיים, בעיקר של מחנה השמאל. בשנות ה-40 היה חבר ב"הגנה", אך בניגוד לסופרים בני דורו לא התקבל על ידי הממסד הספרותי בישראל ונחשב למתנגד חריף לממשלת מפא"י. תקופה מסוימת כתב ב"העולם הזה" ושיתף פעולה עם אורי אבנרי. ספרו הראשון, "מחרוזת דר": סיפורים, נדפס בשנת 1941. ספרו השני, "תחליף מודרני", הוא רומן בחרוזים המושפע מהרומנים המחורזים של אלכסנדר פושקין. ספרו המפורסם ביותר, שעורר מחלוקות ומהומות ספרותיות, הוא "שמעון צהמרא" – ספר שגיבורו הוא אדם שאמו יהודייה ואביו לבנוני בן העדה המארונית, אשר מנסה להשתלב בבוהמה התל אביבית של ראשית שנות המדינה.
בשנות ה-50 הרבה להופיע בתוכניות מלל של קול ישראל, ועורר עניין רב בקרב המאזינים בשל סגנון דיבורו הייחודי. שנים רבות שימש עורך לשוני בעיתון "הארץ", ב"ידיעות אחרונות" וב"קול ישראל". בשל דחייתו ואי ההבנה של יצירותיו חדל לפרסם בשלב מוקדם של חייו.
בנו הוא הסופר והקולנוען אגור שיף, בתו - ד"ר ברקת שיף-קרן, רופאה, מנהלת מרפאת כאב ופעילה פוליטית.
סרחיו יוי

קריירת מועדונים

יוי החל את קריירת המשחק כששיחק עבור מחלקות הנוער של לה סלה מאו ויוניו מנרסנה. יוי ערך את עונת הבכורה בכדורסל המקצועי בקבוצת ליגת ה-ACB מנרסה במהלך עונת 2005/2006. הוא שיחק גם כן בקבוצת פינקיוס אולסה באותו עונה. הוא חזר לקבוצתו הראשונה, מנרסה, בעונה שלאחר מכן, בעונת 2006/2007.
יוי הצטרף לריאל מדריד ביוני 2007. הוא היה חתום בריאל עד 2014, בחוזה שהוארך ב-2012 עד 2018 וב-2015 עד 2021.
יוי נרשם לדראפט ה-NBA של שנת 2009 ונבחר בבחירה ה-34 בסיבוב השני על ידי דנוור נאגטס. באותו ערב הועברו הזכויות עליו לקבוצת יוסטון רוקטס תמורת שניים ורבע מיליון דולרים.
בשנת 2012 זכה עם ריאל מדריד בתואר גביע המלך הספרדי בניצחון על ברצלונה, בנוסף קיבל את תואר ה-MVP של הטורניר - הישג שחזר עליו ב-2017, כאשר הוא זוכה עם הקבוצה בגביע גם ב-2014.
בליגה הספרדית זכה יוי עם ריאל באליפות בעונות 2007, 2013, 2015 ו-2016, כאשר בשתי העונות האחרונות הוא נבחר גם ל-MVP של גמר הליגה, וב-2012 וב-2015 הוא נבחר לחמישיית העונה בליגה.
ב-2010/2011 נבחר יוי לחמישייה השנייה של העונה ביורוליג, כשממוצעיו עומדים על 11.9 נקודות, 3 ריבאונדים ו-2.9 אסיסטים. בעונת 2014/2015 הוביל את ריאל לזכייה באליפות היורוליג, כשהוא מעמיד מדד יעילות ממוצע של 13.9 נקודות מדד למשחק.
בעונת 2016/2017 נבחר יוי לחמישיית העונה ביורוליג ול-MVP של היורוליג, כאשר הוא מוביל את קבוצתו למקום הראשון בתום העונה הסדירה וחצי גמר הפיינל פור שם הפסידו לפנרבחצ'ה.
בסיום העונה, במהלך ההכנות עם נבחרת ספרד ליורובאסקט 2017 קרע יוי את רצועות הברך, בפציעה חמורה שמוערכת בהיעדרות מפעילות למשך לפחות חצי שנה.
לקראת סוף עונת 2017/18 לאחר העדרות של כשמונה וחצי חודשים, חזר יוי לשחק כדורסל במשחק השלישי בשלב ההצלבה ביורוליג נגד פנאתינייקוס. במשחק קלע יוי 8 נקודות, מסר 4 אסיסטים ועזר לריאל לנצח את המשחק.

קריירה בינלאומית

יוי היה חבר בנבחרות הנוער של ספרד, במהלכן זכה עימן במדליית הזהב באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 18 שנערכה בשנת 2004. בנוסף לכך, זכה במדליית הכסף באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20, 2007.
בנבחרת הבוגרת של ספרד יוי חבר מאז 2009, והופעת הבכורה שלו הייתה ביורובאסקט 2009, בטורניר בו זכה עם הנבחרת במדליית הזהב, הישג שחזר עליו גם בטורנירים של 2011 ושל 2015. בטורניר הכדורסל של אולימפיאדת לונדון ב-2012 זכה יוי עם נבחרת ספרד במדליית הכסף, ובזה של אולימפיאדת 2016 זכה עם נבחרתו במדליית הארד.
במהלך ההכנות לקראת יורובאסקט 2017 קרע רצועות בברך והושבת מפעילות למשך זמן ממושך, כך שלא יכל להשתתף בטורניר עם נבחרתו.
ארד (הונגריה)

היסטוריה

לפי ממצאים ארכאולוגיים, אזור ארד היה מיושב לפני 50,000 שנה.
ארד מוזכרת במסמכים מ-1243. בשנת 1543, בתקופת כיבוש הונגריה על ידי האימפריה העות'מאנית, לאחר נפילת מבצר סקשפהרוואר הסמוך בידי הטורקים, נכבשה גם ארד. הטורקים בנו בעיר מבצר ומסגד. ב-1648 נוצחו העות'מאנים על ידי צבא בראשות שרל החמישי , דוכס לורן ולאחר מכן שלטו ביישוב שורת שליטים הונגריים. 
בתחילת המאה ה-20 הפכה ארד לרכושה של משפחת קרולי. העיר גדלה אך עדיין שימרה מאפיינים חקלאיים עד 1972, אז גדלה חשיבותה התיירותית והוקמו בה מספר מוסדות ומתקנים תיירותיים. בין 1991 ו-2001 צמחה אוכלוסיית ארד בשיעור הגבוה ביותר בהונגריה (כ-30%). ב-2005 קיבלה ארד מעמד של עיר.

יהודים

ב-1941 נמנו בארד 178 תושבים יהודים. בעיר הייתה קהילה נאולוגית. במאי 1944, מעט לאחר כיבוש הונגריה על ידי הגרמנים, רוכזו יהודי ארד בגטו, וביוני 1944 גורשו לאושוויץ.
פרשת ראה

הפטרה

ההפטרה של פרשת ראה היא השלישית בסדרת הפטרות שבע דנחמתא. מפטירים בספר ישעיהו, מפרק נ"ד, פסוק י"א ("עֲנִיָּה סֹעֲרָה") עד פרק נ"ה, פסוק ה'. בשנים מסוג בשז, גכז והכז, פרשת ראה נקראת בראש חודש אלול היוצא בשבת וביום ראשון, ובמקרה זה האשכנזים מפטירים "השמים כסאי" במקום "ענייה סוערה" והספרדים מפטירים "ענייה סוערה".  לפי מנהג פפד"מ, קוראים גם הפטרת מחר חודש במקום "ענייה סוערה", אבל ברוב הקהילות לא נוהגים כן. בשנים אלו ישנם הקוראים את ההפטרה של ראה יחד עם הפטרת פרשת כי תצא.
הארייט מאיירס

הארייט אלן מאיירס (באנגלית: Harriet Ellan Miers; נולדה ב-10 באוגוסט 1945) היא עורכת דין אמריקנית. מאיירס שימשה כיועצת המשפטית של נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש עד סוף ינואר 2007.

ביוגרפיה

מאיירס נולדה בדאלאס, טקסס, ולמדה באוניברסיטה המתודיסטית סאות'רן. ב-1967 היא קיבלה תואר ראשון במתמטיקה. ב-1970 היא קיבלה תואר במשפטים. מאיירס התמחתה במשרד עורכי הדין "בלי, אש, אליסון צ'ולוס ולייף" בשנת 1969, ואצל השופט המחוזי ג'ו א. אסטס בין השנים 1970–1972. בין השנים 1972–1999 עבדה במשרד עורכי הדין "לוק, פורנל, ריין והראל". ב-1999 זכתה לשמש כפרקליטתו האישית של ג'ורג' ווקר בוש. בשנת 1985 הפכה לאישה הראשונה שנבחרה לתפקיד נשיאת לשכת עורכי הדין של טקסס. מאיירס כיהנה במועצת העיר של דאלאס וקיבלה תואר של כבוד מאוניברסיטת פפרדין.
בין השנים 1995–2000 כיהנה כראש מפעל הפיס של טקסס - מינוי של המושל באותה עת, ג'ורג' בוש. לאחר בחירתו לנשיא שימשה עוזרת שלו. בשנת 2003 מונתה לסגנית ראש הסגל של הבית הלבן.
ב-3 באוקטובר 2005 הוצעה כמועמדת של נשיא ארצות הברית למשרת שופטת בבית המשפט העליון של ארצות הברית במקומה של סנדרה דיי או'קונור. מועמדותה הביאה לביקורת רבה ולהתנגדות מצד חברים בשתי המפלגות, בין היתר בשל העובדה כי מאיירס מעולם לא טענה בפני בית המשפט העליון, ואין לה כל ניסיון שיפוטי קודם.
ב-31 בינואר 2007 פרשה מאיירס מתפקידה.

דעות פוליטיות

בשנות ה-80 של המאה ה-20 תמכה במפלגה הדמוקרטית וסייעה ללויד בנטסן ולאל גור להיבחר לסנאט. ב-1988 שינתה את דעותיה והצטרפה למפלגה הרפובליקנית. מאיירס היא חברה אישית של ג'ורג' ווקר בוש.
מוחמד אמאן

ביוגרפיה

אמאן נולד באסלה בירת מחוז ארסי שבמדינת אורומיה באתיופיה. בילדותו שאב את השראתו מבן המקום האתלט היילה גבריסלאסי. בגיל 14 סיים שישי בתחרות הגרנד פרי באבוג'ה שבניגריה וב-2010 זכה במדליית זהב בריצת 1000 מטר באולימפיאדת הנוער שהתקיימה בסינגפור. ב-2011 זכה במדליית כסף בריצת 800 מטר באליפות העולם באתלטיקה לנוער, באותה שנה סיים שמיני באליפות העולם לבוגרים שהתקיימה בקוריאה הדרומית בזמן של 1:45.93 דקות. בהמשך השנה קבע שיא עולמי עד גיל 17 ושיא אתיופיה בריצת 800 מטר במהלך תחרות הגרנד פרי באיטליה בתוצאה של 1:43.37 דקות, עשרה ימים אחר כך זכה בתחרות במילאנו וקטע רצף של 26 ניצחונות רצופים של אלוף ושיאן העולם דייוויד רודישה.
ב-2012 היה לאתלט האתיופי הראשון שזוכה במדליית זהב בריצת 800 מטר כשניצח באליפות העולם באולם שהתקיימה באיסטנבול בתוצאה של 1:48.36 דקות. הוא היה בכך גם לאתלט הצעיר ביותר בתולדות האליפות שזוכה במדליית זהב בתחרות כלשהי. באולימפיאדת לונדון סיים שישי בשיא אתיופיה חדש של 1:43.20 דקות. לאחר האולימפיאדה ניצח בתחרויות ליגת היהלום בסטוקהולם, בציריך ובדירוג הכללי ושיפר את שיאו האישי ל-1:42.53 דקות.
ב-2013 זכה במדליית זהב באליפות העולם שהתקיימה במוסקבה בתוצאה של 1:43.31 דקות, לפני ניק סימונדס מארצות הברית (1:43.55 דקות) ואייאנלה סולימאן
מג'יבוטי (1:43.76 דקות). ב-2014 הגן על תוארו באליפות העולם באולם שהתקיימה בסופוט בתוצאה של 1:46.40 דקות.
הוא נפסל במהלך מקצה חצי הגמר באליפות העולם באתלטיקה 2015 בשל הפרעה ליריביו ובאליפות העולם באולם ב-2016 סיים רביעי. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) לא העפיל למקצה הגמר. באליפות העולם באתלטיקה 2017 סיים במקום השישי בתוצאה של 1:46.06 דקות.
סופר הרון

סופר הרון HF (באנגלית: Super Heron) הוא כלי טיס בלתי מאויש (כטב"ם) מסוג MALE ‏(Medium-Altitude Long-Endurance), המיועד למשימות מודיעין ומעקב, שפותח על ידי מפעל מל"ט של התעשייה האווירית לישראל (תע"א). הוא מסוגל לשהות באוויר 45 שעות ברציפות, ולו טווח טיסה של כ-1,000 ק"מ. סדרת ההרון (ובעיקר ההרון TP שיצא בפברואר 2010) נחשבת להצלחה גדולה (בשימוש על ידי 18 מדינות שונות). 
הסופר הרון HF הוצג לראשונה בפברואר 2014, בסלון האווירי בסינגפור (Singapore Airshow). ההחלטה לחשוף אותו דווקא בסינגפור מלמדת על תפישת התע"א את שוק ה-UAV המתפתח באסיה. בפרסום הראשוני נמסר כי הסופר הרון הוא שיפור משמעותי של גרסת הרון קודמת - 'שובל (הרון 1)', שהוצג ב-2007.
בלדה מס' 1 בסול מינור, אופוס 23

הבלדה הראשונה של שופן אופוס 23 בסול מינור, היא יצירה שכתב פרדריק שופן בגיל צעיר יחסית. ביצוע ממוצע של הבלדה נמשך בין 8 עד 10 דקות. הבלדה נחשבת קשה מאד לביצוע, ודורשת רמה טכנית גבוהה מאד.

מבנה היצירה

היצירה מתחילה במין מבוא, שבמהלכו יד ימין ושמאל מנגנות סוג של ארפג' של אקורד לה במול מז'ור באוקטבות שונות. לאחר מכן מופיע קטע שבו מנגנים את אקורד סול מינור, לה מינור חצי מוקטן, לה מז'ור ורה מז'ור. הקטע מתפתח ומגיע לסוג של אלתור מהיר מאד ביד ימין, שמיד לאחריו מתחיל שופן בהצגת נושא חדש. הוא בנוי בצורה כזו שיד ימין מנגנת אוקטבה ועוד שלושה צלילים, בעוד שיד שמאל מנגנת שני אקורדים שבכל פעם האקורד השני מוריד את אחת הדרגות שלו בטון או חצי טון. לאחר פיתוח קצר, מופיעים ארפג'ים מהירים מאד של סול מינור ביד ימין, שבצורה יפה מגיעים לבסוף למלודיה יפה בסולם מי במול מז'ור. הפיתוח מעט ארוך ולאחריו מגיע קטע זהה לנושא הראשון בבלדה פרט לכך שהוא כתוב בלה מינור, ושהסיום שלו מעט שונה, ומוביל למלודיה שהייתה בסולם מי במול מז'ור, אך בסולם מי מז'ור ובאוקטבות. לבסוף הוא מתחיל לקרוס לתוך ארפג' אקורד מוקטן ביד ימין בקלידים נמוכים יחסית שמתחיל לאט לאט לעלות עד שהוא יורד שוב, אך הפעם בסולם. המלודיה חוזרת כאן שוב במי במול מז'ור אך בשינוי קל, ולאחר מכן חוזר שוב הקטע ההתחלתי שהופיע בסול מינור ולאחר מכן בלה מינור, נאמן לסולם המקור, אלא שלפתע הקטע מתפתח לקטע בלתי צפוי של סקסטות מקבילות שמובילות לקדנציה של הפרק, שבה מוצגים אקורדים בסול מינור בהיפוכים שונים ולאחר מכן אקורדים של לה במול.
לבסוף הקטע קורס בעזרת אקורדים של יד ימין ויד שמאל, ש "רודפים" אחד אחרי השני, עד שיד שמאל מנגנת אוקטבת רה רה ומתחיל סולם כרומטי מסול מאד נמוך עד לקלידים הגבוהים של הפסנתר. המנגינה יורדת שוב הפעם ב"אלתור" מהיר מאד של יד ימין שהופך אחרי 3 אוקטבות לסולם סול מינור הרמוני יורד. מיד לאחר מכן יד שמאל וימין מנגנות שתיהן סולם סול מינור מלודי שמסתיים בצלילים הגבוהים. היצירה חוזרת ללא ירידה לאקורדים של סול מינור בהיפוך קוורט סקסט באוקטבה נמוכה. אחר כך שישה צלילם קצרים מנוגנים בשתי הידיים, והמנגינה עולה שוב בסול מינור מלודי אך הפעם המרווח בין הידיים הוא דצימה ולא אוקטבה כמו בעלייה הראשונה. לבסוף כל יד מנגנת אוקטבה של סולם כרומטי שהולך מסול עד סול, ולאחר אקורד בהיפוך סקסט מנוגנים שלושה סולים באוקטבה נמוכה, שמסיימים את הבלדה.

היסטוריה

שופן התחיל לעבוד על הבלדה מס.1 בשנת 1831 בעת שהותו בת שמונת החדשים בווינה. היא הושלמה ב-1835 אחרי שהוא עבר לפריז, אז הוא הקדיש אותה לברון בודו אלברכט פון שטוקהאוזן, (1885-1810), דיפלומט והחל משנת 1841 שגריר ממלכת הנובר בצרפת.
הבלדה פורסמה בו זמנית בלייפציג, בפריז ובלונדון.
ב-1837 העיר רוברט שומן:קיבלתי "בלדה" חדשה משופן. היא נראית לי היצירה הקרובה ביותר לגאונות שלו (אם כי לא המתוחכמת ביותר) ואמרתי לו שמכל יצירותיו אני אוהב אותה הכי הרבה. אחרי שתיקה די ממושכת הוא השיב בנימה החלטית, "אני שמח לשמוע זאת מכיוון שגם אני אוהב אותה הכי הרבה והיא יקרה לי מכול" (מתוך מכתב של רוברט שומן להיינריך דורן)
מאיר אמסל

ביוגרפיה

נולד בניידורף  שבהונגריה לאברהם אמסל, שוחט בקאשוי, מצאצאי המהר"ל מפראג והב"ח. למד אצל הרב שמואל אנגל והרב אברהם שלום הלברשטאם, בנו של הרב יחזקאל שרגא הלברשטאם משינובה. נישא לבריינדל בת משה בגלר מקרסטיר. שם גר לאחר חתונתו והיה מעסקני אגודת ישראל. לאחר פטירת אשתו במלחמת העולם השנייה נשא את אחותה.
בשנת ה'תש"ח היגר לארצות הברית, התיישב בשכונת קראון הייטס בברוקלין, והקים את הבטאון "המאור", בו כתבו כמעט כל גדולי אותו הדור. בשנת תשכ"ח עבר לשכונת בורו פארק והקים בה את בית הכנסת "המאור". נפטר בגיל מאה ביום כ"ג בטבת תשס"ז.

קשריו עם גדולי דורו

היה בקשר הדוק עם הרב מיכאל פורשלגר וסייע בהדפסת ספריו. כן עמד בקשרי ידידות עם הרב חיים צימרמן, הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק (בוסטון), הרב יואל טייטלבוים מסאטמר והרב מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד]. הוא הורה למנהלי בית הדפוס שבו הדפיס הרב אמסל את כתב העת "המאור", חסידי חב"ד, שלא יפסיקו את הדפסת הקובץ גם אם לא יוכל לשלם להם על ההדפסה].
התעסק בהקמת ארגון הכשרות, OK.
היה בקשרי ידידות עם הרב משה פיינשטיין (אף שכתב בבטאון נגד דעתו להתיר תרומת זרע מגוי), הרב יוסף אליהו הנקין, הרב אליעזר סילבר, הרב פינחס הירשפרונג, הרב מרדכי יעקב ברייש שאף היה מתפלל בבית הכנסת שלו, הלב שמחה מגור, הכנסת מרדכי מסדיגורה, ואדמור"י חסידות באבוב] ואף כתב את ההקדמה לספר קדושת ציון].
האקדח מת מצחוק ⅓33: העלבון האחרון

תקציר העלילה

פרנק (לסלי נילסן) וג'יין (פריסילה פרסלי), אשר יצאו במהלך שני הסרטים הקודמים, נישאו בינתיים, וחיים באושר בתחילת הסרט. בהמשך, בעקבות ריב, ג'יין עוזבת את פרנק.
אף על פי שדרבין הספיק לצאת לגמלאות, הוא נקרא למשימה אחת אחרונה – להיכנס לכלא תחת מסווה. בהמשך פרנק פורץ יחד עם הפושע רוקו דילון (פרנק וורד) מן הכלא. לאחר שהם מגיעים למקום המסתור של רוקו פרנק מגלה כי הם מתכננים להוציא לפועל פיגוע בטקס האוסקר עבור קבוצת טרוריסטים ערבים.
פרנק, אשר מתחזה למגיש הטלוויזיה האמריקני הנודע פיל דונהיו, מצליח להתגנב לאולם שבו מתקיים טקס האוסקר ומנסה לאתר את הפצצה שחבויה באחת מהמעטפות. במקביל, ג'יין אשר מבחינה בפרנק בטקס האוסקר נוסעת לשם אך נלקחת בהמשך כבת ערובה של רוקו.

ביקורות ותגובות

הסרט זכה לביקורות שליליות בעיקר, ולציון 53% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 32 ביקורות.
דניאלה ביאנקי

ביוגרפיה

דניאלה ביאנקי נולדה ברומא, נבחרה לסגנית ראשונה בתחרות מיס תבל ב-1960, שם בחרה בה העתונות למיס פוטוגניק. קריירת המשחק שלה החלה ב-1958. ברברה ג'פורד (Barbara Jefford) דיבבה את קולה בסרט "מרוסיה באהבה".
היא שיחקה בכמה סרטים איטלקיים וצרפתיים לאחר תפקידה בסרט "מרוסיה באהבה", האחרון שבהם היה Scacco Internazionale ב-1968. אחד מסרטיה האחרונים היה Operation Kid Brother (שנודע גם בשם OK Connery and Operation Double 007), שהיה פרודיה באנגלית על סרטי ג'יימס בונד (בו ביאנקי דובבה גם כן) ובו כיכב אחיו של שון קונרי, ניל קונרי. ב-1970 היא פרשה ממשחק ונישאה למגנאט מגנואה, בעל עסקי ספנות, ונולד להם בן.
אפרים צבי איינהורן

הרב אפרים צבי איינהורן (תרי"ד - כ"ד בתמוז ה'תרס"א) היה ראש ישיבה ואב בית דין בקהילת אמסטוב הסמוכה לצ'נסטוחובה. שרידים מתורתו יצאו בתש"ן בספר "שארית אפרים-דב" הכולל גם שרידים מחידושי בנו, רבי דב בריש.
היה מתלמידי הרב יהושע מקוטנא ועמד בקשר עם הרב חיים מצאנז. סמוך להגיעו לגיל עשרים עבר ללודז'. ניסה לעסוק בתחום היין, וכשהתקשה להתפרנס ראה בכך אות משמיים לכך שעליו להישאר באוהלה של תורה. 
בין תלמידיו: הרב אריה  צבי פרומר והרב שלמה חנוך הכהן רבינוביץ מרדומסק.
מליקה

מליקה בהלכה היא חיתוך צוואר העוף מצד עורפו באמצעות ציפורן האגודל של כהן. 
פעולה זו שימשה בבית המקדש בקורבן עוף, דהיינו בחטאת העוף ובעולת העוף, כמצווה ובמקום שחיטה הנעשית בבהמות.

פעולת המליקה

הכהן אוחז את כנפי העוף בין שתי אצבעות ואת רגליו בין שתי אצבעות ומותח את הצוואר על גודלו וחותך בציפורן האגודל את המפרקת והיה נזהר לא לחתוך רוב הבשר שמסביב למפרקת על מנת שהעוף לא ימות לפני הגעת הציפורן לסימני הוושט והקנה. עד שמגיע ל'סימנים' - הקנה והושט.
בעולת העוף היה הכהן קוצץ באצבעו את שני הסימנים - הקנה והושט, ולאחר מכן היה ממשיך לקצוץ עד שהיה מפריד את הראש מהגוף. לעומת זאת בחטאת העוף היה הכהן קוצץ רק סימן אחד ומשאיר את הראש מחובר לגוף. כמו שנאמר בתורה: "וּמָלַק אֶת רֹאשׁוֹ מִמּוּל עָרְפּוֹ וְלֹא יַבְדִּיל" (ויקרא ה', ח). יש איסור לאו לקצוץ את ראש חטאת העוף.
את חטאת העוף היו הכהנים אוכלים, בהיתר מיוחד של התורה. למרות שבחולין אסור לאכול כך, כיון שלא נשחט כהלכה ודינה כנבלה.
ולטר פריז

קריירה מוקדמת

פריז נולד ב-22 באפריל 1894 בגוסטרנהיים, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1912 התנדב פריז לשירות של שנה אחת בצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרובאים ה-80 (נסיכות הבוחר מהסן - פון גרסדורף). בשנת 1913 סיים פריז את שירותו ושוחרר מהצבא. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס פריז בחזרה לצבא, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-88 (דוכסות נסאו ה-2), ולחם בשורותיו בקרב הראשון על המארן. בהמשך המלחמה נלחם פריז בחזית המזרחית, כמפקד פלוגה ברגימנט המילואים ה-253, ולאחר מכן ברגימנט הלנדווהר ה-83. על פעולותיו בקרבות קיבל פריז את עיטורי צלב הברזל דרגה שנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה פרש פריז מהצבא, והצטרף למשטרת קאסל. בשנת 1926 הוא הועבר למשטרת קלן, ובשנת 1933 הוא הועבר למשטרת פרנקפורט. באביב 1936 הצטרף פריז לוורמאכט, ומונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-34. ב-6 באוקטובר 1936 הוא מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-15, וב-1 במרץ 1938 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט.

מלחמת העולם השנייה

במהלך המערכה בפולין ובמהלך המערכה על צרפת לחם פריז עם גדודו כחלק מהדיוויזיה הממונעת ה-29, וב-15 בנובמבר 1940 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-87, ובעקבות כך הועלה ב-1 במרץ 1941 לדרגת אוברסט. במהלך מבצע ברברוסה לחם פריז עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה הממונעת ה-36 במסגרת הקורפוס הממונע ה-41, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם במסגרת הקורפוס הממונע ה-56, וב-14 בדצמבר 1941 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-9 באוקטובר 1942 קיבל פריז על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב, ובנובמבר אותה שנה מונה למפקד סגל הדרכה בבית הספר לשריון בדבריץ. ב-1 במרץ 1943 מונה פריז למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-29 שהוקמה מחדש, וב-1 ביוני אותה שנה הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-23 ביוני 1943 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-29, וביולי 1943 נשלח עמה לאיטליה, שם השתתף בקרבות השונים בזירה. ב-1 בינואר 1944 הועלה פריז לדרגת גנרל לוטננט, וב-29 בינואר קיבל על פעולותיו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-11 באוגוסט 1944 קיבל פריז על פעולותיו תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 בדצמבר 1944 הועלה לדרגת גנרל חיל השריון, ומונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-46 שהיה מוצב באזור ורשה. פריז פיקד על הקורפוס במהלך מבצע ויסלה-אודר, ובמרץ 1945 הועמד למשפט על נפילת ורשה בידי הצבא האדום. למרות זיכויו במשפט לא קיבל פריז פיקוד נוסף, ובסוף המלחמה נפל בשבי.

לאחר המלחמה

ב-30 ביוני 1947 שוחרר פריז מהשבי, ולאחר שחרורו התגורר בוויילבורג עד למותו ב-6 באוגוסט 1982.
חלב ציפורים

חלב ציפורים (ברוסית: птичье молоко, ברומנית: lapte de pasăre, בהונגרית: madártej, בפולנית: ptasie mleczko) הוא קינוח עדין המקובל במטבחים שונים במזרח אירופה ובמרכזה ובהם במטבח הרוסי, במטבח הרומני ובמטבח ההונגרי.
חלב ציפורים הוא קרם המופק על ידי בישול חלמוני ביצים בתוספת חלב ווניל. לאחר הבישול מוסיפים חלבוני ביצים מוקצפים עם סוכר ווניל. המוצר המוגמר הוא קרם וניל עדין שעליו צפים מצבורי קצף לבן עשוי מהחלבונים. המאכל נקרא גם "כדורי שלג", בשל מראהו.
בשימוש עממי נפוץ ברוסית ("אתן לך חלב מהציפורים"), הביטוי מציין דבר שכמעט לא ניתן להשיגו או לדבר שאינו קיים, או כאשר אדם מבטיח לעשות "הכל" למען אדם אחר. ביטויים עם משמעות קרובה בעברית, הם למשל: "מים מהסלע", "אריג מצמר חמורים", "דבש אריות". או: "להוריד את הירח בשבילך" (כשהכוונה לפעולה).
גירוש מוסקבה

גירוש מוסקבה (או גלות מוסקבה) הוא כינוי לגירוש היהודים ממוסקבה, כחלק מגירוש מקיף יותר של יהודים מתחומי "רוסיה הקדושה" לתחום המושב שאירע בשנת 1891 בפקודת סרגיי אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, עם מינויו לתפקיד המושל הראשי של העיר מוסקבה בידי אחיו הצאר אלכסנדר השלישי.
הגירוש המקיף יותר כלל גירוש כולל של יהודי אזור הסְפר, שהוגדר במרחק 50 ורסטאות מגבול האימפריה הרוסית, וכלל יהודים מקורלנד, אסטוניה ופינלנד.

הגירוש והשלכותיו

צו הגירוש פורסם בחג הפסח של שנת ה'תרנ"א, הגירוש המלא של 25,000–30,000 יהודי מוסקבה נמשך כשנה, במהלכה גורשו היהודים בשלבים: תחילה הרווקים וחסרי הילדים, אחריהם גורשו בעלי המשפחות הקטנות (עד 4 ילדים), ובסיום התהליך גורשו גם בעלי המשפחות הגדולות, שחלקן גרו בעיר יותר מ-40 שנה. נשים שביקשו להישאר בעיר, הוכרחו להירשם כזונות כתנאי להישארותן.
בעקבות הגירוש חלה גם הרעה חמורה במצבם הכלכלי של המגורשים, להרעה זו נודעה השפעה על מימוש תוכניות התיישבות של חובבי ציון בארץ ישראל; אגודת "מחנים" של הרב יעקב מזא"ה ונחום ז'ק, התפרקה בשל אי-יכולת חבריה לעמוד בתשלומים, וקרקעותיה נמכרו לברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד. מזא"ה עצמו לקה ב"מחלת עצבים"‏.
העיר ויטבסק יצאה נשכרת כלכלית מהגירוש בשני מישורים: סוחרים יהודים מוסקבאים גדולים הצליחו להעביר את עסקיהם לוויטבסק, וסוחרים שניהלו עסקים עם תושבי מוסקבה היהודים העבירו את התקשרויותיהם העסקיות שהתבטלו, להתקשרויות עם סוחרים תושבי ויטבסק‏.
הפחד שזרעה בשורת הגירוש בקרב יהודי רוסיה, שימש כזרז לתוכניותיו של הברון מוריס הירש להגירת יהודי רוסיה לארגנטינה.
אותיות תלויות

אותיות תלויות הן אותיות הכתובות מעל קו הכתיבה של שאר האותיות בשורה. אותיות תלויות מופיעות בכתבי יד רבים, ההסבר הרווח לכך היא שמדובר באותיות שהוכנסו לאחר כתיבת השורה כתיקונים. בנוסח המסורה של התנ"ך יש ארבע מקומות בהן המסורה מורה לכתוב אותיות תלויות.

בכתבי יד

התופעה של אות תלויה מעל לשורה מופיעה בכתבי יד רבים. כך למשל, במגילת ישעיהו של מגילות ים המלח יש אותיות תלויות רבות. הדעה המקובלת היא שאותיות תלויות אלו הוכנסו בהגהה להשלים אותיות שהוחסרו בטעות או כדי לתקן אותיות לא ברורות. האות התלויוה, או במקרה שמודבר במילה שלמה, המילה התלויה, נמצאת תמיד מעל האות (או המילה) שאחרי ההחסרה.
הרבה מהאותיות התלויות במגילות ים המלח הן א' או ע' ונטען שהדבר משקף את איבוד ההגייה של אותיות גרוניות בימי בית שני, באופן שכותב המגילה השמיט בטעות אותיות אלו במקרים רבים. הסבר זה מובא גם כהסבר לשלוש אותיות הע' התלויות בנוסח המסורה.
יוהאן השני, נסיך אנהלט-צרבסט

ביוגרפיה

יוהאן היה בנם הצעיר של אלברכט השני, נסיך אנהלט-צרבסט ואשתו השנייה ביאטריקס מסקסוניה-ויטנברג, בתו של רודולף הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה.
בשנת 1359 מת אחיו הבכור אלברכט השלישי, נסיך אנהלט-צרבסט, ובשל כך לאחר מות אביו בשנת 1362, ירש יוהאן את הנסיכות, ושלט במשותף עם דודו ולדמאר הראשון, נסיך אנהלט-צרבסט עד מותו בשנת 1368, ולאחר כן שלט עם בן דודו ולדמאר השני, נסיך אנהלט-צרבסט, אשר מת בשנת 1371 ללא יורשים. לאחר מות בן דודו, שלט יוהאן לבדו באנהלט-צרבסט.
ב-11 באפריל 1382 מת יוהאן, ובניו זיגיסמונד, אלברכט וולדמאר ירשו את נחלותיו במשותף.
הנואמים האטיים

עשרת הנואמים האטיים (מאטיקה) נחשבו לנואמים (אורטורים ) ולמחברי הנאומים (לוגוגרפים ) הגדולים ביותר של התקופה הקלאסית (המאות ה-5 וה-4 לפנה"ס). הם כלולים ב"קאנון העשרה", שמקורו ככל הנראה באלכסנדריה. עם זאת, ייתכן שהקאנון המוכר כיום קיבל את צורתו רק במאה ה-2 לספירה.

רקע

עוד בתקופת הומרוס (המאה ה-8 או ה-9 לפנה"ס), אומנות הנאום הייתה רבת-ערך ביוון העתיקה. אולם עד המאה ה-5 לפנה"ס, אומנות הנאום (אורטוריה) לא נלמדה באופן מסודר. רק באמצע המאה הזאת, הנואם הסיציליאני קוראקס מסירקוזה , יחד עם תלמידו טיסיאס , התחילו בלימוד מוסדר של רטוריקה. בשנת 427 לפנה"ס, סיציליאני אחר בשם גורגיאס, ביקר באתונה ונשא נאום שככל הנראה הדהים את האזרחים. את גישתו ה"אינטלקטואלית" של גורגיאס לאומנות הנאום, שכללה רעיונות חדשים, צורות ביטוי, ושיטות ויכוח, המשיך איסוקרטס, מחנך ורטוריקן מהמאה ה-4 לפנה"ס. אומנות הנאום הפכה בסופו של דבר לתחום לימוד מרכזי במערכת החינוך היוונית הרשמית.
הסכמי הלסינקי

כחלק ממדיניות הדטאנט, במהלכה הופשרו היחסים המתוחים של המלחמה הקרה בין ארצות הברית וברית המועצות, חתמו 33 מדינות אירופה, כולן פרט לאלבניה, ב-1975 על הסכמי הלסינקי, שעיקרם כיבוד עיקרון הריבונות ושמירה על זכויות אדם וחירויות יסוד. בצירוף קנדה וארצות הברית, 35 מדינות חתומות על הסכמי הלסינקי.
ההסכם שנחתם לבסוף באוגוסט של אותה שנה היה הסכם הצהרתי שיצר את הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE) והיווה נקודת ציון ומפנה חשוב במאבק העולמי למען זכויות מיעוטים במדינות דיקטטוריות, וכן ייצג תפנית חשובה עבור יהדות ברית המועצות. החתומים על ההסכם הסכימו להכיר בגבולות אירופה והמזרח התיכון והבטיחו שיתוף פעולה כלכלי עתידי. למעשה, ההסכמים יצרו את הלגיטימיות של חלוקת אירופה לאזורי השפעה סובייטים ומערביים, ולאורך זמן התאפיינו בערעור הלגיטימיות של המשטרים הקומוניסטים במזרח אירופה ובערעור הסדר האירופאי.]