google/wiki40b huggingface dataset:
Human Nature

רקע וניתוח מוזיקלי

מבחינה לירית השיר הוא שיר ביקורת כלפיי מבקריה השיר ביקרו את התדמית הפרובוקטיבית שלה ואת שחרורם של שירים מיניים ובו מדונה שואלת בציוניות שאלות רטוריות שמבוססות על החיים שלה בשנתיים שקדמו ליציאת השיר. 
השיר נכתב על ידי מדונה עצמה, דייב הול, שון מקנזי, קווין מקנזי ומייקל דירינג והופק על ידי מדונה ודייב הול. מבחינה מוזיקלית השיר הוא שיר R&B שמכיל תופים וסמפול של השיר "What You Need" של להקת Main Source, ולכן שון וקווין מקנזי ומייקל דירינג נכנסו בקרדיטים של כותבי השיר אף על פי שהשיר עצמו נכתב על ידי מדונה ודייב הול.

ביקורות והצלחה

השיר קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה שאר כינו את השיר כ"המנון" ושיבחו את האופי המעצים שלו. אם כי השיר לא זכה להצלחה רבה בארצות ברית כאשר הגיע למקום ה-46 בלבד בארצות הברית אך הגיע למקום השני במצעד שירי הדאנס.  
בבריטניה השיר זכה להצלחה גדולה יותר כאשר הגיע למקום ה-8 ובאיטליה גם זכה להצלחה כאשר הגיע למקום ה-10.

וידאו קליפ

הקליפ לשיר בוים על ידי ז'אן-בטיסט מונדינו ובו מדונה ורקדניה לבושים בבגדי לטקס ועור תוך כדי שהם מבצעים ריקודים מאחורי מסך לבן בהשראת ה-S&M. מאוחר יותר הקליפ השפיע על זמרות אחרות כמו כריסטינה אגילרה וריהאנה. מדונה ביצעה את השיר בשלושה מסיבובי ההופעות שלה כאשר האחרון מביניהם היה, "MDNA Tour".
Yalla Bye

רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי מרימי עצמו, גל כהן ואיל ישי, והופק על ידי כהן וישי גם כן.

וידאו קליפ

טרם יצא הווידאו קליפ המלא של השיר. האודיו המלא של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של מרימי ב-12 בספטמבר 2019. האודיו מציג בתוכו את עטיפתו של הסינגל.
קאם ג'יגנדה

ביוגרפיה

ג'יגנדה נולד בעיר הנמל טקומה שבוושינגטון לקים ולג'יי ג'יגנדה. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון עבר לסנטה מוניקה קליפורניה ולמד במכללה הציבורית.
בשנת 2003, עשה ג'יגנדה את הופעת הבכורה בסדרה "CSI". בשנת 2004 הצטרף לסדרה "צעירים חסרי מנוח".
התפרסם בפעם הראשונה ב-2005 בחמישה פרקים בסדרת הדרמה "ג'ק ובובי". ג'יגנדה נבחן באותה השנה גם לסדרת הדרמה "The O.C." וזכה בתפקיד הגולש קווין וולצ'ק שמפתח יחסים עם הנערה העשירה מריסה קופר (מישה ברטון).
בשנת 2008 הופיע ג'יגנדה בסרט הערפדים "דמדומים" לתפקיד ג'יימס, מנהיג הערפדים הנודדים הרודף אחר בלה סוואן (קריסטין סטיוארט). באותה שנה, הוא השתתף גם בסרט "לעולם אל תיכנע", וזכה בפרס "קרב השנה" ביחד עם שון פאריס בטקס סרטי ה-MTV.
ב-2009 שיחק בהפקת האימה של דייוויד ס. גוייר ומייקל ביי "התאום" בתפקיד נארק הארדיגן, החבר של קייסי בלדון ובסרט האימה הבריטי "פנדורם" בתור טוראי גאלו.
בשנת 2010 הופיע לצידן של שר וכריסטינה אגילרה בתור הברמן ג'ק מילר בדרמה המוזיקלית "בורלסק" ושיחק בקומדיית הנעורים "באה בקלות" בתור מיקה, החבר של מנהיגת הילדים הדתיים מריאן ברייאנט (אמנדה ביינס).
בשנת 2011 שיחק במותחן הערפדים "המאמין" בתור שריף העיירה עליה פשטו הערפדים, ובסרט "הסגת גבול" לצד ניקול קידמן וניקולס קייג'.
בשנת 2013 שיחק בתפקיד ראשי בדרמת הפשע "סיבוב חופשי" בכיכובה של אנה פקווין, שמגלמת אם חד הורית שנאלצת לסחור בסמים.
בשנת 2014 שיחק בדרמת האקשן "בדם" כדמותו של דרק, בעלה של אווה לצד ג'ינה קראנו, ושיחק בקומדיה "נשבר לי" כבחור שיום אחד מאבד את איבר מינו וגילה שקיבל חיים משל עצמו. באותה שנה לוהק לתפקיד הפרקליט של העיר צ'ארלסטון בסדרת הדרמה משפטית "Reckless" של רשת CBS לצד אדם רודריגז.
בספטמבר 2016 יצא סרט הפעולה "שבעת המופלאים" שם הוא מככב לצידם של דנזל וושינגטון, אית'ן הוק, כריס פראט והיילי בנט.

חיים אישיים

לג'יגנדה ולארוסתו דומיניק גיסנדורף שני ילדים, אברלי (נולדה ב-14 באפריל 2009) ורקר (נולד ב-23 בינואר 2013).
ג'יגנדה הוא בעל חגורה שחורה באמנות הלחימה הישראלית קרב מגע.
משמר קולדסטרים

היסטוריה

הרגימנט נוסד על ידי ג'ורג' מונק בשנת 1650, לאחר שקיבל אישור לכך מאוליבר קרומוול במהלך מלחמת האזרחים האנגלית. בשנותיו הראשונות שירת הרגימנט החדש במספר קרבות מלחמת האזרחים והוצב בסקוטלנד בשם רגימנט הרגלים של מונק. עם מותו של קרומוול, העביר מונק את נאמנותו לבית סטיוארט ויצא עם הרגימנט שלו לקראת לונדון לעזור בתקופת השיקום של המדינה. ב-1 בינואר 1660 חצה הרגימנט את הגבול בין סקוטלנד לאנגליה בעיירה קולדסטרים, משם הם צעדו חמישה שבועות לכיוון לונדון, שם הרגימנט נותר נאמן לשירות המדינה בתקופה הסוערת. עם מותו של מונק בשנת 1670, קיבל הרגימנט את השם רגימנט קולדסטרים של משמר הרגלים והפך לרגימנט המשמר השני בבכירותו לאחר משמר הגרנדירים.
בשנת 1685 עבר המשמר לפלנדריה ושירת במהלך מלחמת תשע השנים, בין היתר בקרב וולקורט ונאמור. בין השנים 1775-1783, השתתפו מספר מיחידות הרגימנט בלחימה במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית. באותה התקופה גם חלה המהפכה הצרפתית שהביאה לעלייתו של נפולאון בונפרטה ובהמשך למלחמות הנפוליאוניות. במהלך תקופה זו שירת המשמר במצרים, במלחמת חצי האי האיברי ומערכת הסיום וקרב ווטרלו בשנת 1815, במהלך ווטרלו חיילי הגדוד הגנו על המעוז 'הוגאמונט' שהוצב במרכז שדה הקרב אשר החזקתו בידיים בריטיות היה בה תרומה מכרעת לניצחון בקרב.
המשמר שירת גם במהלך מלחמת קרים ב-1853 בקרבות השונים, ואף ארבעה מחיילי הרגימנט עוטרו בצלב ויקטוריה החדש. בשנת 1855 קיבל הרגימנט את שמו הנוכחי משמר קולדסטרים. בהמשך המאה ה-19 שירת המשמר במספר המערכות ברחבי האימפריה הבריטית, בהן מרד אורבי במצרים (1879-82) ומלחמת הבורים בדרום אפריקה (1899-1902).
במהלך מלחמת העולם הראשונה (1914-18) היה המשמר מהיחידות הראשונות להגיע לצרפת עם הכרזת המלחמה. יחידות הרגימנט שירתו בשלל המערכות והקרבות של המלחמה וספגו אבדות כבדות, בשני מקרים לאורך המלחמה הם אף איבדו את כל קציני הרגימנט. בקרב איפר הראשון, כמעט והושמד הגדוד הראשון, למעט 150 חיילים שנותרו וקצין אחד. בהמשך המלחמה חיילי המשמר לחמו בין היתר בקרב לוס, קרב מונס, הקרב על הסום וקרב איפר השלישי. סך הכל כלל הרגימנט חמישה גדודים בזמן המלחמה, כאשר הרביעי (פלסים) והחמישי (עתודה) פורקו לאחר המלחמה ב-1919.
במלחמת העולם השנייה (1939-45) הורכבו מחדש שני הגדודים בנוסף לגדוד שישי (אשר פורק לפני שנשלח לשדה הקרב) ובהדרגה הפך הרגימנט ליחידת חיל רגלים ממוכנת. בתחילת המלחמה, הגדוד הראשון והשני נשלחו יחד עם חיל המשלוח הבריטי לצרפת בעוד שהגדוד השלישי הוצב במזרח התיכון. יחידות המשמר שירתו במערכות השונות של המלחמה, בעיקר באירופה וצפון אפריקה, כאשר חלקם משרתים כיחידות ממוכנות וחלקם כיחידות שריון. לאחר המלחמה, המשמר חזר להיות יחידת חיל רגלים ואיבד את הטנקים והרק"ם שלו, היחידות שהוקמו פורקו והרגימנט חזר להרכב של שלושה גדודים.
לאחר המלחמה, נשלחו הגדוד הראשון והשלישי לשירות בישראל המנדטורית והגדוד השני נשלח למלזיה. במשך השנים שירתו יחידות המשמר במספר מלחמות ומערכות שהצבא הבריטי היה מעורב בהם, בהן בקפריסין ומספר פעמים בצפון אירלנד. בשנת 1959 הושם בהקפאה הגדוד השלישי, בכך קטן רגימנט המשמר לכדי שני גדודים, בהמשך בשנת 1992, הוקפא גם הגדוד השני.
אגודת הנוקדים

אגודת הנוקדים בישראל אגודה שיתופית חקלאית בע"מ, הידועה בשם המקוצר אגודת הנוקדים, היא אגודה שיתופית חקלאית המייצגת את מגדלי הכבשים בישראל.

בין מטרות האגודה, לפתח, לייעל ולשכלל את משק הכבשים בישראל לטובת העוסקים בענף והציבור ולעודד צריכת מוצרי חלב כבשים ובשר כבש מתוצרת ישראל.
האגודה עוסקת בקידום השיווק בארץ ובייצוא גבינות לחו"ל. היא עורכת כנסים ושותפה בעיצוב המדיניות של משרד החקלאות והגורמים החקלאיים הקשורים לענף הכבשים. כן מספקת האגודה חומר ומידע לציבור ולמשרדי הממשלה.
משרדי האגודה ממוקמים בקרית מטלון בפתח תקווה. האגודה קמה בשנת 1930 בשם "הנוקד", בין מייסדיה היה מתתיהו שלם שאף ערך את הספר "הרועה העברי" שיצא בהוצאת האגודה. כיום מנכ"ל האגודה הוא איציק שניידר מבית אלעזרי ויו"ר האגודה הוא יצחק גרהרד ממושב מרחביה.
חנוך ברטוב

ביוגרפיה

חנוך ברטוב נולד בפתח תקווה בשם חנוך הֶלְפְגוֹט, להורים שעלו לארץ ישראל מפולין כשנה לפני לידתו. ברטוב למד בפתח תקווה בבית ספר דתי ובגימנסיה על שם אחד העם. בגיל 13 נשבע אמונים ל"הגנה". לאחר שנתיים של עבודה בליטוש יהלומים ובריתוך התגייס ב-1943 (בן 17) לרגימנט הארץ ישראלי שבצבא הבריטי, ואחר כך בחטיבה היהודית הלוחמת – תחילה בארץ ישראל ואחרי כן באיטליה ובארצות השפלה. בסך הכל שירת ברטוב כשלוש שנים בצבא הבריטי. 
באותה העת החל לכתוב. סיפורו הראשון ראה-אור בכתב העת "הגלגל". 
משהשתחרר מהצבא הבריטי החל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים היסטוריה ותולדות עם ישראל. במלחמת העצמאות הפסיק את לימודיו ושירת כמפקד צוות מקלעים כבדים במסייעת של גדוד בית חורון של חטיבת עציוני. השתתף ונפצע בקרב הדמים בארמון הנציב. בהמשך שרת  בצה"ל בירושלים. לאחר המלחמה המשיך בלימודיו ונבחר למזכירות גוש ארץ ישראל העובדת באוניברסיטה, כנציג מפ"ם. במקביל, המשיך ביצירתו, אם כי היא עדיין לא הייתה סדירה. סיפורים פרי עטו נתפרסמו באותה העת בכתבי עת שונים ("משא", "בשער", "אורלוגין" ועוד). שירים שלו התפרסמו בעל המשמר. בסוף 1952 תואר בדבר כ"משורר צעיר מקבוצת משא".
כשסיים את לימודיו התיישב בקיבוץ עין החורש לחמש שנים, ועסק בהוראה ובחקלאות. הוא עיברת אז את שמו לברטוב – ראשי-תיבות של שם סבו, בני רבי טוביה דב (בר). בעת שהותו בקיבוץ נתפרסמו הרומנים הראשונים שלו - "החשבון והנפש" (1953) ו"שש כנפיים לאחד" (1954) בהוצאת ספרית פועלים. 
בשנת 1956 עבר לתל אביב. בתל אביב החל לעסוק בעיתונאות, כעורך לילה בעיתון "למרחב", כשליח העיתון בארצות הברית בשנים 1958–1960, וכבעל טור בעיתון עד לשנת 1970. מ-1966 ועד 1968 שימש נספח תרבות בשגרירות ישראל בבריטניה. משנת 1971 ועד 1991 היה חבר מערכת "מעריב". שימש כנשיא הסניף הישראלי של איגוד הסופרים הבינלאומי, PEN.

חיים אישיים

אשתו, יהודית לבית שימר, נפטרה בשנת 1998. בנו, עמר ברטוב, הוא היסטוריון. בתו, גילת בורקהרדט, היא פסיכולוגית.
ב-2016, שלושה שבועות לפני פטירתו, נישא למיכל אורון, פרופסור לספרות עברית ומיסטיקה יהודית. ]
ב-13 בדצמבר 2016 נפטר בביתו, בגיל 90.

יצירתו

לאורך השנים פרסם ברטוב תשעה רומנים, ששה קובצי סיפורים, שלושה ספרי מסע, ביוגרפיה, ספרי מסות, נובלות וסיפורים תיעודיים. יצירותיו תורגמו לאנגלית, צרפתית, ספרדית, רוסית ויוונית. על במת התיאטרון הישראלי הוצגו שני מחזות שכתב. ספרו האחרון, "קריאה עיוורת" ראה אור ב-2013 בהוצאת הספריה החדשה.
ברטוב זכה בפרס יצחק שדה לספרות צבאית לשנת 1978 על ספרו "דדו - 48 שנה ועוד 20 יום". זכה בפרס עגנון לספרות לשנת 2006, על ספרו "מתום עד תום". ובפרס בוכמן לספרות מטעם יד ושם. בשנת 2007 זכה בפרס ראש הממשלה ליצירה. ב-2008 זכה בפרס אקו"ם למפעל חיים. בשנת 2010 זכה בפרס ישראל בתחום ספרות ליוצרים.
מריו (סדרת טלוויזיה)

עלילה

מריו (רועי בר נתן) הוא מכשף בוליביאני גרוע שמופיע בטעות בסלון של משפחת גדות - ציפי, עמי, טלי וערן, לאחר כישוף שהסתבך.  משפחת גדות מסכימה לתת למריו לשכון בביתם בתור עוזר בית, ובהמשך הם מלמדים את מריו על העולם המודרני.
אנה מריה מאשאדו

תחילת דרכה

אנה מריה מאשאדו נולדה בריו דה ז'ניירו ב-24 בדצמבר 1941, הבכורה מבין אחד עשר ילדים. בחופשות שהתה משפחתה בכפר הדייגים הקטן בו שכן בית סבם וסבתם, שעל מפתן דלתו התאספו מדי ערב מספרי סיפורים וקהל מאזינים. בראיונות מרבה מאשאדו להדגיש את השפעתם הגדולה של אותם סיפורי העם על כתיבתה: חלקם אף שובצו בספרים שחיברה שנים רבות לאחר מכן.
בצעירותה הרבתה מאשאדו לטייל במקומות רבים בעולם; בהם ארגנטינה, ארצות הברית, צרפת, איטליה ואנגליה.
מאשאדו למדה אמנות במוזיאון לאומנות מודרנית בריו דה ז'ניירו ובמוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק (MOMA). בהמשך עברה ללמוד ספרות ובלשנות ועשתה תואר בשפות רומאניות בריו. היא טסה לפריז על מנת ללמוד עם רולאן בארת, חוקר ומבקר ספרות צרפתי ידוע, ועשתה את עבודת הדוקטורט שלה באקול פראטיק דה אוטז אטיד. מאשאדו לימדה פורטוגזית וספרות ברזילאית בסורבון, ומאוחר יותר גם באוניברסיטת ריו דה ז'ניירו.
מאשאדו עבדה כעיתונאית, וכתבה בין השאר מאמרים עבור מגזין "Elle" בפריז, עבור ה-BBC בלונדון ועבור עיתון "Jornal Do Brasil" בריו דה ז'ניירו, בו הייתה אחראית על נושא ספרות הילדים.

קריירה כסופרת

לאחר שלמדה אמנות וספרות באוניברסיטה ועבדה כציירת ועיתונאית, החלה מאשאדו לכתוב ספרי ילדים. ספרה הראשון יצא לאור בשנת 1969, ומאז פרסמה מעל מאה ספרים, למבוגרים ולילדים. מאשאדו גם תרגמה מספר ספרים לפורטוגזית, בהם ספרי קלאסיקות מפורסמים לילדים, כגון "פיטר פן" ו"אליס בארץ הפלאות".
ספריה נמכרים ואהובים מאד בברזיל ובארצות נוספות בהן הם מתורגמים. דרכם מעבירה מאשאדו מסרים מורכבים, פוליטיים וחברתיים, כגון חשיבות המשפחה ומקום הילד בשרשרת הדורות (Bisa Bia, Bisa Bel), שוויון מגדרי וגזעי (Niña Bonita) והתנגדות לרדיפה פוליטית (De Olho nas Penas).
מאשאדו משתעשעת בספריה בשילוב של השפה הפורטוגזית, הפנטזיה וההומור. את ספרה "סיפור הפוך" (Historia medio al revés), למשל, היא בחרה לפתוח במילים "והם חיו בעושר ואושר עד עצם היום הזה", ולסיים ב"פעם אחת". כך הפכה על פניו את המבנה המקובל לסיפורי אגדה.
מאשאדו זכתה בפרסים יוקרתיים רבים על ספריה, בהם פרס מאשאדו דה אסיס על מפעל חיים מהאקדמיה הברזילאית לשפה ולספרות, ופרס אנדרסן, המכונה לפעמים "פרס נובל לספרות ילדים ונוער" ונחשב לפרס היוקרתי בעולם בנושא זה, לשנת 2000.
[מאשאדו] מומחית במוזיקליות של השפה הפורטוגלית, ואהודה מאד בקרב הקוראים הצעירים. היא כיסתה נושאים פוליטיים וחברתיים רבים בטווח רחב של סיפורים, להם קסם משל עצמם. דרך ספריה, הרצאותיה ופעילויותיה הנלהבות המבוססות על כתביה, היא היוותה דמות מרכזית בבניית החשיבות של ספרות הילדים בברזיל.
— שופטי פרס אנדרסן
מערכת לא ליניארית

מערכת לא ליניארית היא מבנה אשר לא ניתן להגדיר את צורתו ו/או התנהגותו כסכום של רכיביו. בפרט, מערכת לא ליניארית אינה כפופה לעקרונות הסופרפוזיציה כמופיעות במערכות ליניאריות לרבות, אי קיום קשר חד-חד ערכי.
בשונה ממערכות ליניאריות, הניתנות לביצוע חישובי קירוב והערכות, במערכות לא ליניאריות לא ניתן לבצע חישובים אילו ואף קשה עד בלתי אפשרי ליצור מודל התנהגותי של המערכת. דבר זה מקשה על ביצוע חישובי תחזיות. אחת הדרכים להגיע להצגת תבנית של מערכת לא ליניארית היא לקרב המערכת לתבנית של מערכת ליניארית - תהליך המכונה ליניאריזציה.
ישנן מספר מערכות לא ליניאריות הניתנות לפתרון או שניתן באמצעותן לבצע פעולות אינטגרציה, בעוד שאחרות מאופיינות באי-סדר מוחלט ועל-כן אין להן פתרון או אפילו אומדן קירוב. תחום חקר משוואות לא ליניאריות עדיין אינו מובן בשלמותו, אולם, יישום של מערכות אלה נמצאו במגוון תופעות פיזיקליות הכוללות את תורת הכאוס ובתופעה הנקראת גלים חריגים אשר דוגמאות לכך ניתן למצוא בין היתר בגלי הים.

מערכות לא ליניאריות באלקטרוניקה

באלקטרוניקה, מערכת לא ליניארית מתארת מודל, שבה נמצא רכיב או מספר רכיבים המאופיינים בהתנהגות לא ליניארית.

מערכות לא ליניאריות במתמטיקה

במתמטיקה מערכת לא ליניארית באה לידי ביטוי כמשוואה או כאוסף של משוואות לא ליניאריות.

תיאור מערכות לא ליניאריות

מערכות ומשוואות לא ליניאריות הן תחום מחקר שכיח בקרב קהילת המתמטיקאים והפיזיקאים בניסיון ללמוד על תופעות פיזיקאליות אשר מטבען הן לא ליניאריות. שכיחות הנושא נובע מריבוי הימצאותן של תופעות לא ליניאריות בטבע לעומת התופעות הליניאריות.
ניתן לתאר את המשוואה הלא ליניארית בצורה: F(u) = 0 עבור משתנה כלשהו u.
על מנת לפתור כל משוואה, נדרש להחליט על מרחב פתרונות, ש-u יימצא בו. u עשוי להיות מספר ממשי, וקטור או אפילו פונקציה.
בעוד שהפתרון של משוואה ליניארית ייתן למעשה סופרפוזיציה או פתרון נוסף של אותה משוואה, פתרון של משוואה לא ליניארית עשוי להיות מסובך יותר ויכול להפיע אף בצורה של משוואה לא ליניארית חדשה.
אודי בן-מוחה

קורות חייו

בן-מוחה נולד בטבריה. הוא בוגר בית הספר לקציני ים עכו (1986). התגייס לצה"ל בשנת 1986, והתנדב לשייטת 13. שירת כלוחם בשייטת. לאחר קורס קציני חי"ר, עבר לגדוד 13 בחטיבת גולני, שם שימש כמפקד מחלקה. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה בגדוד. בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד 13. לאחר מכן מונה לסגן מפקד יחידת אגוז. לאחר קורס פו"ם הועלה לדרגת סא"ל, ומונה לראש ענף נשק מסייע גדודי בחטיבת ביסלמ"ח. בשנת 2001 מונה למפקד גדוד 17, והוביל את הגדוד בלחימה בין היתר במהלך מבצע חומת מגן, בתפקיד זה שימש עד שנת 2003.
בשנת 2003 מונה למפקד גדוד שמשון, שפעל באותה עת ברצועת עזה. במסגרת זו היה אחראי על אבטחת היישוב נצרים, עד לפינויה במהלך ביצוע תוכנית ההתנתקות. בנוסף הוביל שורה של מבצעים באזור שכונת זייתון וסביבתה. באחד מן המבצעים, מבצע "צעד מזרחי", חדר כוח מן הגדוד ללב שכונת זייתון. במהלך המבצע חוסלו עשרה מחבלים מאש מדויקת של צלפי הגדוד ועשרה מחבלים נוספים נהרגו במהלך פעולות כירורגיות בתוך הרחובות הצפופים. כוח נוסף מן הגדוד בפיקודו של בן-מוחה ביצע איגוף ופגע במחבלים שהופתעו וניסו להימלט. בתקופת פיקודו קיבל הגדוד צל"ש רמטכ"ל על הצלחתו בלחימה בטרור. פלוגת החוד הגדודית הובילה במקום הראשון בדירוג הפלוגות המצטיינות בעזה כשבמקום השני נמצאה סיירת גבעתי. בזכות ההצטיינות של הגדוד ושלו, התבקש לכתוב את תורת הלחימה של צה"ל בשטח חולי. את תפקידו בגדוד סיים בשנת 2005.
בשנת 2005 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת הערבה, תפקיד בו כיהן  עד שנת 2007. במהלך תקופה זו דאג לשפר את בניין הכוח של גדוד קרקל שתפס גזרה תחת פיקודו. לוחמי הגדוד הוסמכו כרובאי 07 ככל חייל חיל רגלים, ובנוסף עברו קורס חילוץ והצלה שנמשך כחודשיים וחצי, כדי שבעת הצורך יוכלו לתפקד כלוחמי חילוץ והצלה. במקביל שימש מפקד קורס מפקדי גדודים במילואים. ב-28 בפברואר 2007 מונה להקים ולשמש כמפקד חטיבת שגיא, וכיהן בתפקיד עד אפריל 2008. ב-30 באפריל 2008 מונה למפקד חטיבת יהודה, ושימש בתפקיד עד 16 במאי 2010. לאחר תקופת לימודים מונה ב-26 ביוני 2011 למפקד חטיבת כפיר, ושימש בתפקיד עד 25 ביולי 2013. באוגוסט 2013 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לראש מטה פיקוד הדרום, וכיהן בתפקיד עד מאי 2016. ביוני 2016 מונה למפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
הארמייה העשירית (ורמאכט)

הקמה ראשונה

הארמייה הוקמה לראשונה ב-6 באוגוסט 1939 וכמפקדה מונה ולטר פון רייכנאו. היא נכללה בתוך קבוצת ארמיות דרום ולקחה חלק במערכה בפולין.
ב-10 באוקטובר 1939 שונה שמה לארמייה השישית.

הקמה שנייה

ב-15 באוגוסט 1943, הוקמה הארמייה בשנית בפיקוד היינריך פון ויטינגהוף, במטרה להדוף את פלישת בעלות הברית לאיטליה. הארמייה הוקמה מאלמנטים שונים שנלקחו מקורפוס הפאנצר ה-14 שהיה מוצב בסלרנו, קורפוס הפאנצר ה-76 שנסוג מקלבריה, ודיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-3, שהגיעה מרומא, ובהוראת אלברט קסלרינג, נפרסה במהירות בסלרנו, במקום שבו הייתה אמורה להתבצע נחיתת הכוח העיקרי של בעלות הברית. ב-9 בספטמבר הארמייה העשירית הובילה מאבקי הגנה נגד פלישת בעלות הברית לסלרנו ("מבצע אוואלאנש") בעלות הברית ספגו אבידות כבדות, והארמייה העשירית הייתה קרובה להכריע את הנחיתה, וייתכן שהייתה עושה זאת אילולא קיבל היטלר את דעתו של רומל, מפקד קבוצת הארמיות בצפון איטליה, כי לדרום איטליה אין ערך אסטרטגי. כתוצאה מכך נאסר על קסלרינג להשתמש בעתודות שעמדו לרשותו, והארמייה העשירית נאלצה לסגת. ב-1 באוקטובר כבשו בעלות הברית את נאפולי והגיעו לנהר וולטורנו ב-6 באוקטובר. הנהר היה מכשול טבעי, שהבטיח מפני מתקפת נגד בכיוון נאפולי. מאחוריו היה קו מגננה חזק של הגרמנים, שלא איפשר התקדמות ללא היערכות וקבלת אספקה ראויה. הארמייה לחמה היטב בקרב מונטה קאסינו, ונסוגה יחד עם שאר הצבא הגרמני עד הרי האלפים. הארמייה נכנעה יחד עם כל קבוצת ארמיות C, ב-2 במאי 1945.
צפריר קולת

ד"ר צפריר קולת הוא אסטרופיזיקאי, מחבר ספרי מדע פופולרי, מחזאי ישראלי ויו"ר "אייר" (המכון הישראלי למחקר מתקדם במדעי הטבע).

אודות

קולת עשה דוקטורט אצל פרופסור אבישי דקל באוניברסיטה העברית ועשה שני פוסט דוקטורטים: באוניברסיטת הארוורד ובאוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז.
בשנת 2004 יצא ספרו "אטלס השמים הישראלי" בהוצאת מפה. זהו אטלס אסטרונומי מקיף המכיל בתוכו גם ידע היסטורי, מיתולוגי, תרבותי, לשוני וספרותי. באותה שנה יצא גם ספרו "הצד האפל של היקום". הספר עוסק בסוגיית החומר האפל ביקום.
בשנת 2010 זכה בפרס ברנשטיין למחזה עברי מקורי על המחזה "יריחו". השופטים, פרופ' בן עמי פיינגולד, פרופ' דן אוריין ומירי טל, כתבו בנימוקיהם לבחירה. "המחזה מבוסס על המסופר במקרא בספר יהושע, על פרשת יריחו, רחב והמרגלים. המחזה מצטיין באפיון מאד מרשים של הטיפוסים השונים. הן מבחינת לשון הדיאלוג והן מבחינת העיצוב הדרמטי-תיאטרלי של הדמויות והסצנות המתרחשות במקומות שונים מבחינת החלל והמרחב הבימתי".
המחזמר הועלה ב"חג המחזמר" בת-ים בדצמבר 2014 עם לחניו של גיא וינגרטן. 
האופרה "הינדיק משוגע" לליברית של קולת עלתה על הבמה בקיץ 2018.
בשנת 2011 יצא ספר שיריו הראשון: עתות, בהוצאת "גוונים".
עבד כמנהל תוכנית ופיתוח עסקי בחברת אפלייד ספקטרל אימג’ינג, בינואר 2011 התמנה למשנה למנכ"ל ואחראי על התחום הרפואי, מחקר ופיתוח, ייצור ואיכות בחברת "מדיגוס".
 משמש כיום כמנכ"ל לחברה המפתחת מכשור רפואי.
דייוויד וורן

דייוויד רולנד דה מיי וורן (David Ronald de Mey Warren;‏ 20 במרץ 1925 - 19 ביולי 2010) היה מדען אוסטרלי שהמציא את הקופסה השחורה המשמשת להקלטה ותיעוד בתא טייס ומסייעת בחקירת תאונות אוויריות.
וורן נולד באי סמוך לחופי הטריטוריה הצפונית של אוסטרליה. הוא למד בטסמניה ובסידני. בשנת 1935 נהרג אביו בתאונת מטוס במצר בס, שלא היה לה כל תיעוד או עדים. במהלך לימודיו פיתח וורן תחביב שהיה משותף לו ולאביו - יצירת מכשירי רדיו, שידור והקלטת קול.
בשנת 1953, כאשר עבד כחוקר במכון המדעי-טכנולוגי להגנה של אוניברסיטת מלבורן, חקר וורן תאונת מטוס דה הבילנד קומט והגיע לרעיון כי הקלטת השיחות בתוך תא הטייס יכולה לסייע לחוקר תאונות אוויריות. באותם ימים הוקלטו אמנם פרמטרי טיסה מתוך המכשירים, אך לא הוקלט מידע קולי וקשה היה להבין מתוך המידע מה אירע בעת תאונה. כמו כן ניתן היה להשתמש בקופסה רק באופן חד-פעמי, דבר שהגביל את השימוש בה והפך להיות יקר מדי בעידן בו התעופה האווירית המסחרית האזרחית החלה להפוך להמונית.
המצאתו של וורן הייתה פשוטה - הקלטה על גבי סרט מגנטי סטנדרטי שניתן לפיענוח והשמעה באמצעות ציוד רגיל ולשימוש חוזר. ההמצאה, שאיפשרה הקלטת מידע בכל טיסה סדירה, הוכיחה את עצמה ככלי עזר רב חשיבות לחוקרי תאונות אוויריות. בשנת 1958 הוזמן וורן לבריטניה לשם הצגה ושכלול המוצר, במהלך הטיסה ערך הדגמה של ההקלטה. לאחר תאונת מטוס אוסטרלי בשנת 1960 (Trans Australia Airlines Flight 538) קבעה ועדת חקירה שמומלץ מאד להתקין קופסה שחורה בכל הטיסות הסדירות ו"קופסאות שחורות" הותקנו במטוסיהן של חברות תעופה רבות באוסטרליה, בריטניה וארצות הברית. וורן פרסם את המצאתו באופן מפורט כתבי עת מדעיים וטכנולוגיים ואיפשר לחברות שונות לייצר קופסאות שחורות ללא תמורה או רישום פטנט, הוא לא יצר רווחים מהמצאתו.
במהלך יתרת חייו המקצועיים עסק וורן בכימיה, בחקר דלקים ובחינוך.
קסקט

קסקט (מצרפתית: Casquette; ביטוי הקטנה של casque - כובע) הוא כובע עגול ורך, ללא שולים ועם תיתוֹרָה נמוכה ונוקשה מלפנים. כובעים אלו מיוצרים לרוב באמצעות טוויד (הגרסה הנפוצה ביותר), צמר, כותנה או עור (הגרסה הפחות נפוצה). הכובעים לרוב מכילים ריפוד משי מבפנים.
הצורה הנוכחית של הכובע הפכה פופולרית במהלך המאה ה-19 בקרב גברים ממעמד הפועלים בבריטניה, ונחשבה בהמשך גם לפריט לבוש של יום יום בקרב המעמד הגבוה בבריטניה, ולכן הוא זכה בהמשך גם לכינוי "כובע גולף".
על אף שכיום הכובעים הללו לעיתים רבות מיוחסים אסוציאטיבית לאוכלוסייה מבוגרת, בעשורים האחרונים הכובע חזר להיות אופנתי בקרב צעירים רבים, ובמיוחד מוזיקאים ושחקנים, כאשר חלקם נוהגים לחבוש את הכובע הפוך. בעקבות כך הכובע הפך לסימן ההיכר של ידוענים שונים בהם הבמאי קוונטין טרנטינו, הזמר קלאוס מיינה והשחקן סמואל ל. ג'קסון.
שקאלזן גאשי

קריירת מועדונים

גאשי התחיל את הקריירה שלו בפ.צ. ציריך, ב-12 באוגוסט 2008 הוא ערך את הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 3-1 נגד סנט גאלן. ב-6 בדצמבר 2007 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בגביע אופ"א בהפסד 1-0 נגד ספרטק מוסקבה. לאחר שהושאל לשפהאוזן ולבלינצונה, בינואר 2010 חתם בנשאטל גזמאקס ולאחר מכן עבר לאראו.
בקיץ 2012 הוא עבר לגראסהופרס ציריך, ב-15 ביולי 2012 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בהפסד 2-0 נגד פ.צ. סיון. ב-24 בנובמבר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בגראסהפורס בתיקו 1-1 שוב נגד פ.צ. סיון. את עונת 2012/2013 סיים גאשי עם 5 שערים ב-28 משחקי ליגה. ב-14 ביולי 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בעונה זו בניצחון 0-2 נגד סנט גאלן. ב-16 במרץ 2014, גאשי הבקיע את השלושער הראשון שלו בקריירה בניצחון 2-4 נגד פ.צ. סיון. בסיום העונה גאשי זכה בתואר "מלך השערים" בליגה עם 19 שערים.
ב-28 ביוני 2014, חתם גאשי ל-4 שנים בפ.צ. בזל תמורת 3 מיליון אירו, ומשכורת של מיליון אירו לעונה. ב-19 ביולי 2014 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון 1-2 נגד אראו בו הוא גם בישל את השער השני של קבוצתו. ב-27 ביולי 2014 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0-3 נגד לוצרן.
ב-1 בפברואר 2016 עזב לראשונה את שווייץ וחתם בקולורדו ראפידס מה-MLS

קריירה בינלאומית

בצעירותו, גאשי שיחק בנבחרת הצעירה ובנבחרת הנוער של שווייץ. בשנת 2013 החליט לשחק עבור נבחרת אלבניה, וב-14 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות בניצחון 0-2 נגד ארמניה. ב-11 באוקטובר 2013 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק רשמי בהפסד 2-1 נגד שווייץ. ב-29 במרץ 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-2 נגד ארמניה.
פנדר רודס

פנדר רודס (באנגלית: Fender Rhodes או Rhodes piano) הוא פסנתר חשמלי שהיה נפוץ במוזיקה של שנות ה-70 של המאה ה-20. הפסנתר הומצא על ידי הרולד רודס (Harold Rhodes ). רודס המציא את הפסנתר עבור חיילים אמריקאים פצועים במהלך מלחמת העולם השנייה, אותם ביקש ללמד נגינה כחלק ממהלך השיקום. כעשור לאחר המלחמה החלה חברת פנדר לייצר גירסת בס של הפסנתר. ב-1965 החלה החברה לייצר גירסת פסנתר מלאה עם  7 ורבע אוקטבות (88 קלידים). הפסנתר הפך לנפוץ בהרכבי מוזיקת פופ, ג'אז ומוזיקת נשמה. השימוש בפסנתר פחת עם כניסת הסינתיסייזר הקל בשנות השמונים, עד שייצורו קוצץ. ב-1997 שבה חברת רולאנד, שרכשה את המותג "פנדר" מ-CBS, לייצר פסנתרי רודס קלאסיים.

מאפיינים

הפסתנר תוכנן כך שידמה ככל הניתן נגינה בפסנתר אקוסטי, לפיכך מנגנון הפסנתר מבוסס על קלידים, כל קליד נוקש באמצעות פטיש על קולן, המוגבר באמצעות פיקאפ אלקטרו-מגנטי ומושמע באמצעות מגבר (בדומה לגיטרה חשמלית). לכלי יוצרו מספר גיסאות בהן גרסה נישאת קטנה, בת 73 קלידים, הניתנת לנשיאה במזוודה ייעודית הכוללת מגבר ורמקולים וגירסת במה (stage) עם חיבורים למגבר חיצוני. גרסאות נוספות כוללות אפקטים במוצא הצליל כגון טרמולו, פדל השהיית צליל (sustain pedal) ותאימות למגוון ציוד ההגברה והאפקטים של פנדר. עניינו של רודס היה בהוראה ולפיכך תכנן כיתת לימוד מבוססת פסנתרי רודס (Rhodes Student), המחוברים באפון פרטני לעמדת הוראה, באמצעותה יכול המורה להאזין לכל תלמיד באופן פרטני ולעמוד על התקדמותו.
כלי דומה היה ה-Wurlitzer, שהיה בעל צליל מתכתי יותר.

שימושים נודעים

ריי מנזרק, קלידן ה-Doors, נהג להשתמש בגירסת הבס של הפסנתר בהקלטות ובהופעות, כאשר ניגן בשמאל על הפנדר רודס ובימין על אורגן חשמלי.  בגירסת האולפן Riders on the Storm עשה שימוש בגרסה מלאה של הפסנתר. לדבריו, הלהקה חבה את עצם קיומה לפסנתר רודס.
לקראת סוף שנות השישים, עם התפתחות הפיוז'ן, הפך הכלי לפופולרי בג'אז. בין היתר ניגנו בו הרבי הנקוק, צ'יק קוריאה, ביל אוונס וג'ו זאווינול. הכלי זכה לפופולריות והוקרה בעקבות אלבומו פורץ הדרך של מיילס דייוויס Bitches Brew, בו נעשה שימוש בשני פסנתרים במקביל. 
ב-1969 ניגן בילי פרסטון בפנדר רודס במסגרת ההופעה האחרונה של הביטלס על גג אולפני אפל רקורדס‎ (הוא מופיע בנגינה בכלי בגירסת האולפן של השיר Get Back. סטיבי וונדר הרבה להשתמש בפנדר רודס בשנות השבעים וריי צ'ארלס הופיע כשהוא מנגן הכלי בסרט האחים בלוז. היה זה גם אחד הכלים המועדפים על קלידן להקת סטילי דן, דונלד פייגן, גם בקריירת הסולו שלו ובהופעותיו.
בישראל נודעו כנגנים בכלי יוני רכטר, אריאל זילבר ואלונה טוראל.