google/wiki40b huggingface dataset:
סטפנקרט

היסטוריה

העיר נוסדה ב-1917 אחרי מהפכת אוקטובר במקומו של כפר ששמו הארמני היה ואראראקן ושמו הטורקי חאנקנדי. בהיותו חלק מחבל נגורנו קרבאך הוא היה מושא לעימותים בין אזרביגאן וארמניה. באביב של 1920 נכבש האזור כולו על ידי הצבא האדום, וההחלטה לגבי השייכות של החבל הועלתה בפני שלטונות ברית המועצות. ב-30 בנובמבר 1920 הוחלט בהסכמת נציגים קומוניסטים של אזרבייג'ן, שנגורנו קרבאך יהיה חלק מארמניה, אולם לאחר מספר ימים ההחלטה שונתה ונגורנו קרבאך הוכרז כשטח אוטונומי בתוך אזרבייג'ן. ב-1 באוגוסט 1923 נקבעה סטפנקרט שהייתה בעלת אוכלוסייה ארמנית ברובה לבירת נגורנו קרבאך וב-20 בספטמבר 1923 שמה שונה לשם הארמני סטפנקרט לכבודו של מנהיג קומוניסטי ארמני מבאקו, סטפאן שאומיאן. 
בשנת 1963 העלו ארמנים טענות לאפליה מצד שלטונות אזרבייג'ן בפני ניקיטה חרושצ'וב. בשנות ה-70 של המאה ה-20 עשו שלטונות אזרבייג'ן מאמצים ליישב את האזורים סביב סטפנקרט באזרים ואחוז הארמנים בחבל ירד מ-89% בשנת 1926 ל-76% בשנת 1979. 
בעקבות מדיניות הגלסנוסט החלה פעילות מואצת בסטפנקרט למען העברת נגורנו קרבאך לארמניה. ב-13 בפברואר 1988 התקיים בסטפנקרט הפגנה של 7000 איש נגד פקיד בכיר מבאקו הפגנה שנמשכה כשביתת שבת של לפחות 1000 איש יומם ולילה במשך שבוע. ב-20 בפברואר 1988 התכנס בסטפנקרט ישיבה של מועצת המחוז שבקשה להחליט על איחוד עם ארמניה. ניסיונות של שלטונות אזרבייג'ן לעכב את הצירים מלהגיע לכינוס לא צלחו, ויו"ר המפלגה מאזרבייג'ן ביקש מהצירים לותר על איחוד תמורת דיונים בבעיות הכלכליות של החבל. אולם הצירים סירבו והחליטו ברוב של 110 נגד 7 על איחוד עם ארמניה. 
אחרי התפרקות ברית המועצות שלטונות אזרבייג'ן שינו את השם באופן רשמי חזרה לחאנקנדי, אך בפועל העיר נשלטת על ידי הבדלנים הארמנים ונקראת בעיקר סטפנקרט.
פריצת הקרבות על השליטה בנגורנו קרבאך הניבה שליטה ארמנית על האזור וחיברה "מסדרון" מערבה לארמניה. הצדדים קיימו הפסקת אש לא רשמית באזור מאז 1994.

כלכלה

לפני המלחמה, הכלכלה של סטפנקרט התבססה בעיקר על עיבוד אוכל, אריגת משי, ועסקי יין. אחרי המלחמה, הכלכלה של העיר ניזוקה לאין שיעור, אבל בשנים האחרונות, בעיקר בזכות השקעות מצד הפזורה הארמנית, הפעילות הכלכלית בסטפנקרט החלה משתקמת.
שלמה בר

ביוגרפיה

בר נולד בעיר רבאט שבמרוקו ובשנת 1949 עלה עם משפחתו לישראל. גדל במעברת באר יעקב. עוד מגיל צעיר החל להתחבר למוזיקה ונחשב כאוטודידקט בתחומו.
ב־1976 שידך דודו אלהרר בין בר ובין תיאטרון חיפה, שעמד להעלות את מחזמר המחאה "קריזה". בר הלחין את השירים שכתב יהושע סובול וביצע אותם על הבמה. שניים מהשירים, "ילדים זה שמחה" ו"אצלנו בכפר טודרא", היו ללהיטים. לאחר מכן הקים בר את להקת "הברירה הטבעית". בשנת 1979 הוציא עם להקתו את התקליט הראשון הנועז, "אלי שורשים", שסימן את ראשיתה של המוזיקה המזרחית האליטיסטית ששילבה מוטיבים מערביים עם מוזיקה קלסית צפון־אפריקנית ואסייתית. כמו כן הוא היה שותף למאבקים חברתיים־אומנותיים עם המשורר ארז ביטון (שגם תרם חלק משיריו לתקליטו הראשון) וגם עם הבמאי והמחזאי גבריאל בן שמחון, שהעלה את המחזה "מלך מרוקאי". השלושה סימנו חזית מזרחית תרבותית חדשה.
בר יצר סגנון מוזיקלי ייחודי, אשר כיום ניתן אולי לאפיין אותו כ"רוק מוזיקת עולם" – המושפעת ממוזיקה ערבית וצפון־אפריקנית מסורתית, מסגנונות הודיים ופרסיים וממזמורי תפילה, אך גם מרוק מתקדם של שנות ה־70. גם תוכני השירים היו שונים משירי פופ שרווחו ברדיו הישראלי בשנות ה־70, או מהמוזיקה של "זמרי הקסטות", ושילבו מחאה פוליטית נגד הפלייתם של בני עדות המזרח בישראל ונגד עוולות חברתיות אחרות. נוסף על כך השתמש בר לעיתים קרובות בסגנון לירי ובשירי משוררים.
מאז שנות ה־80 הופיעה להקתו בעשרות פסטיבלים ברחבי העולם ואף ייצגה את ישראל מטעם משרד החוץ במופעים רבים. בנובמבר 2014 הוענק לו תואר דוקטור לפילוסופיה לשם כבוד מטעם אוניברסיטת בן־גוריון בנגב. בשנת 2015 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מטעם מכון ויצמן למדע.
במרץ 2006 הוציא את האלבום ה־11, "עננים נמוכים", שבו השתמשה הלהקה בראשונה במחשב ובתוכנות עריכה מוזיקליות. האלבום הכיל תשעה קטעים, שכולם הולחנו על ידי שלמה בר. יעל אופנבך, זוגתו לשעבר של בר, הייתה חתומה על מילות ארבעה מהקטעים. את שאר השירים כתבו המשוררים והפזמונאים יונתן רטוש, אברהם חלפי, אסתר ראב, יעקב אורלנד ויענקל'ה רוטבליט. בר וגיטריסט הלהקה אילן בן עמי עיבדו, ויזהר אשדות היה שותף להוספת אופי אלקטרוני לשלושה מהקטעים.
ביוני 2010 הוציא את האלבום ה־12 של להקת "הברירה הטבעית", "בסוד תפילת ערער". האלבום הכיל כמסורת הלהקה שירי משוררים ופיוטים שהלחין בר: “שיר לאשת נעורים” של נתן אלתרמן, “ברכה” של לאה גולדברג, “וככה אנשקך” של אהוד בן עזר. עוד כלל האלבום חידושים לקלסיקות ישראליות, שבר עיבד ביחד עם חברי הלהקה: “אמא אדמה”, “יש דברים שרציתי לומר”, “סליחות” ו”הלילה” (מקור: ארז הלוי), שבו השתתפה הזמרת ליאורה יצחק, ששרה טקסט בהינדית.
באוגוסט 2018 הוציא את האלבום "עד כלות נפש ואחריה", שכולל 11 שירי תפילה ופיוט, שהלחין בר לשירים שכתב המשורר יוסף צבי רימון בשנות ה־30 וה־40 של המאה העשרים. נדב ביטון הפיק מוזיקלית את האלבום, שמתוכו בלטו "אלוקים אור", ו"חי אלוהים".

חיים אישיים

בר היה נשוי לרינה ולזוג נולד ילד אחד. משך 17 שנים היה בן זוגה של יעל אופנבך, ולהם שלושה בנים.
כיום בר נשוי לזהרה בר.
חצי האי צ'רצ'יל

גילוי המפרץ

הכף מופה לראשונה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, וצולם מן האוויר על ידי משלחת רון לחקר אנטארקטיקה בדצמבר 1947.

מקור השם

המפרץ נקרא על שם וינסטון צ'רצ'יל, ראש ממשלת בריטניה שעמד בראש הקבינט המלחמתי של בריטניה, אשר הקים את סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1943.

לקריאה נוספת

• Beau Riffenburgh, Encyclopedia of the Antarctic, Volume 1, P 585
• Jane G. Ferrigno, Alison J. Cook, Amy M. Mathie, Richard S. Williams, Jr., Charles Swithinbank, Kevin M. Foley, Adrian J. Fox, Janet W. Thomson, and Jörn Sievers, Coastal-Change and Glaciological Map of the Larsen Ice Shelf Area, Antarctica: 1940–2005, USGS
סטפני דיקסון

ביוגרפיה

דיקסון נולדה ללא רגל אחת, והחלה בשיעורי השחייה כשהייתה בת שנתיים. כשהייתה בת 13 היא החלה להתחרות, והתחרתה גם נגד ספורטאים שאינם בעלי מוגבלות. כשהייתה בת 14 בלבד נבחרה להשתתף במסגרת נבחרת השחייה של קנדה לנכים.

סידני 2000

דיקסון השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים סידני (2000), כשהייתה בת 16, והייתה לאחת הספורטאיות הבולטות במשלחת הקנדית כשזכתה בחמש מדליות זהב פאראלימפיות, ושתי מדליות כסף.
במשחה ל-100 מטר בסגנון גב (קטגוריה S9) קבעה דיקסון שיא פאראלימפי של 1:13.11 דקות במקצה המוקדם, אותו שברה במקצה הגמר כשקבעה שיא פאראלימפי חדש של 1:11.04 דקות. במשחה ל-100 מטר בסגנון חופשי היא קבעה שיא עולם חדש של 1:07.12 דקות, לפני האוסטרלית מליסה קרלטון שסיימה עם 1:07.27 דקות ומנדי מינדרינק שעם תוצאה של 1:08.41 דקות הביאה להולנד את מדליית הארד. במשחה ל-400 מטר חופשי שברה שיא עולם נוסף כשעצרה את השעון על 4:53.83 דקות, לפני קרלטון שסיימה עם 4:59.56 דקות ואוסטרלית נוספת, דיאנה ליי שזכתה בארד עם 5:03.92 דקות.
על מדליות אלו, הוסיפה דיקסון שתי מדליות זהב קבוצתיות, ושתי מדליות כסף אישיות. במקצה השליחות ל-4X100 חופשי שברה שיא עולם לצידן של ג'סיקה סלואן, דניאל קמפו ואנדראה קול כשקבעו 4:38.01 דקות, ובמשחה הקבוצתי ל-4X100 מעורב, לצידן של סלואן, אליזבת ווקר ודרדה בייגר סייעה לנבחרתה לקבוע שיא עולם נוסף של 5:07.56 דקות. במשחה האישי ל-50 מטרים חופשי קבעה 31.55 שניות, ונכנעה רק לשיא עולם של השחיינית הדנית ריקה סטנגלר עם 30.82 שניות. במשחה ל-200 מטר מעורב זכתה במדליית כסף נוספת כשעצרה את השעון על 2:47.59 שניות, שנייה רק לסטנגלר שקבעה שיא עולם נוסף של 2:44.89 שניות.

אתונה 2004

באולימפיאדת הנכים אתונה (2004) זכתה דיקסון במדליית זהב נוספת, עם שיא עולם נוסף במשחה ל-100 מטר גב כשקבעה תוצאה של 1:10.01 דקות, לפני נטלי דו טואה הדרום אפריקאית שזכתה במדליית הכסף עם 1:11.41 דקות, וקלייר קאשמור הבריטית שסיימה עם 1:16.98 דקות.
במקצה ל-100 מטר פרפר שברה דיקסון שיא פאראלימפי כשקבעה 1:13.81 דקות במקצה המוקדם, אותו אף שיפרה במקצה הגמר כשעצרה את השעון על 1:12.01 דקות, אך נכנעה לשיא עולם של 1:07.54 דקות של דו טואה. במשחה ל-100 מטר חופשי היא זכתה במדליית כסף נוספת כשנכנעה לשיא פאראלימפי של דו טואה, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי נכנעה לשיא עולם של הדרום אפריקאית, ובמשחה ל-400 מטר חופשי זכתה במדליית כסף נוספת, שנייה לדו טואה שקבעה שיא עולם של 4:28.09 דקות.
דיקסון הוסיפה גם מדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי כשסיימה את המירוץ בזמן של 30.66 שניות, אחרי אירנה גרז'דנובה הרוסייה שסיימה עם 30.63 שניות, ודו טואה ששברה שיא עולם נוסף של 29.52 שניות. היא הוסיפה גם שתי מדליות כסף קבוצתיות, כשזכתה עם נבחרתה במדליית כסף במשחה ל-4X100 חופשי, ובמשחה ל-4X100 מעורב.

בייג'ינג 2008

במשחקי אולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008) שמרה דיקסון על מעמדה כאלופה הפאראלימפית במשחה ל-100 מטר גב כשקבעה שיא עולם של 1:09.30 דקות, לפני אליזבת סטון האמריקאית שזכתה בכסף עם 1:11.16 דקות והאוסטרלית אלי קול שעם תוצאה של 1:11.87 דקות זכתה במדליית הארד.
בשאר המשחים בהם השתתפה נכנעה דיקסון לנטלי דו טואה שלוש פעמים נוספות. במשחה ל-200 מטר מעורב היא קבעה 2:37.54 דקות, אחרי שיא עולם של הדרום אפריקאית שסיימה ב-2:27.83 דקות, במשחה ל-400 מטר חופשי זכתה במדליית כסף נוספת כשנכנעה לשיא עולם נוסף של דו טואה, ובמשחה ל-100 מטר חופשי זכתה במדליית הארד כשסיימה בתוצאה של 1:03.89 דקות.
אנתוני האוול (שחקן)

ביוגרפיה

האוול נולד באזור האגמים באנגליה. הוא למד בבית הספר למשחק דרמה סנטר בצפון לונדון. הופעת הבכרה שלו הייתה במחזה "Geometry of Miracles" מאת רוברט לפאג' שהוצג בסיור הופעות עולמי. ב-1999 כיכב במיני-סדרה של ה-BBC "רעיות ובנות" על פי רומן באותו שם מאת אליזבת גסקל. בשנת 2000 הצטרף האוול ללהקה השייקספירית המלכותית בעונת התיאטרון בסטרטפורד-אפון-אייבון, שם שיחק במחזות השייקספיריים "כטוב בעיניכם" בתפקיד אורלנדו, "רומיאו ויוליה" בדמות בנווליו ובתפקיד אנטיפולוס מאפסוס במחזה "קומדיה של טעויות" לצדו של דייוויד טננט.
אחרי שעזב את הלהקה השייקספירית המלכותית ב-2001 שיחק האוול בשלוש סדרות טלוויזיה "Ultimate Force", "הלן וסט", ו"המלחמה של פויל", בה הופיע במשך כמעט עשור לצדם של מייקל קיצ'ן והאניסאקל ויקס.
בחודשים שלא היה בצילומים של "המלחמה של פויל" חזר האוול להופיע בתיאטרון. ב-2005 כיכב במחזה "ולא נותר אף אחד" על פי רומן מאת אגאתה כריסטי בווסט אנד הלונדוני. הוא שיחק בתפקיד הראשי עיבוד של ג'ון פאולס לרומן "אהובת הקצין הצרפתי" שהוצג בסיבוב הופעות בבריטניה בשנת 2006. ב-2008 הופיע האוול בהפקה של תיאטרון פרימוורה למחזה "Jingo: A Farce of War" מאת צ'ארלס ווד בתיאטרון פינבורו בלונדון, ואחר כך השתתף בסיבוב הופעות עם להקתו של פיטר הול בעיבוד לרומן "דיוקנה של גברת" מאת הנרי ג'יימס ובמחזה "בית בובות" מאת איבסן.
ב-2010 שיחק האוול בתפקיד גורדון ויי בעיבוד הטלוויזיוני של ה-BBC לספרי "דירק ג'נטלי" (אשר היה מבוסס באופן חופשי על ספריו של דאגלס אדמס). עוד באותה שנה הצטרף לתיאטרון שייקספיר גלוב והופיע במחזה "הנרי השמיני", ובהפקת הבכורה של המחזה "אן בולין" מאת הווארד בנטון בתפקיד הנרי השמיני הצעיר לצדה של מירנדה רייסון ששיחקה בדמות אן. השניים הופיעו באותם תפקידים שנה לאחר מכן בתיאטרון הגלוב. ב-2012 גילם האוול את טריגורין בעיבוד חדש של אניה רייס של המחזה "השחף" מאת צ'כוב בתיאטרון סאות'ארק פלייהאוס.
האוול השתתף בעונה השנייה של הסדרה "מר סלפרידג'" וגילם את ג'ין ניוהאוס השוקולטייר הבלגי.
ב-2013 הופיע האוול בסדרה "דרקולה" שצולמה בבודפשט, סדרה של NBC בכיכובו של ג'ונתן ריס מאיירס. ב-2014 השתתף האוול במשחק וידאו "Castlevania: Lords of Shadow 2", ושיחק בתפקיד דרקולה בטכניקה של לכידת תנועה. עוד שיחק בדמות כריסטופר סמואלס במשחק הווידאו "Alien: Isolation".
בעונת התיאטרון של קיץ 2014 ו-2015 הופיע האוול בתיאטרון הגלוב בלונדון, בתפקיד קסיוס במחזה "יוליוס קיסר" מאת שייקספיר, ובדמות בישוף סנטה קרוז במחזה "הכפירה שבאהבה" מאת הלן אדמונדסון.
ב-2017 שיחק האוול בתפקיד קליף בסרט האימה "Widow's Walk".
חקלאות שלחין

חקלאות שלחין היא צורת גידול חקלאית המבוססת על השקיית הגידולים החקלאיים על ידי שליחת המים לערוגותיהם. השם מהמילה הארמית "שלהי" שפירושה עייפות, ובהקשר לחקלאות שדות שלחין הם שדות בעלי גידולים העייפים וצמאים למים.
בחקלאות שלחין מסורתית יוצרים בריכות אגירה ומסלולי הובלה של המים לערוגות.
חקלאות השלחין המודרנית משתמשת בשיטות השקיה נוספות כגון המטרה והשקיה בטפטוף. ירקות ופירות, ובישראל גם כותנה, אשר דורשים כמויות גדולות של מים, גדלים בחקלאות השלחין.
אהוב מהר המור

אָהוּב מֵהַר הַמּוֹר הוא פיוט לחתונה ("חדויה") שנהוג בקרב יהודי תימן לשיר תחת החופה אחר קריאת הכתובה.
מחבר הפיוט אינו ידוע.

מבנה הפיוט

כל שורה בשורות הראשונות בפיוט פותחת בתואר של ה', ולאחר מכן ההמשך "...מהר המור, נתן לי מורשה"
התארים (לפי סדר הא"ב):
אהוב, ברוך, גיבור, דגול, הדור, ועד, זכאי, חנון, טהור, ישר, כביר, לובש, מלך, נורא, סומך עוזר, פודה, צדיק, קדוש, רחום, שומר.
באות תי"ו ישנם שלשה תארים: תמים, תומך, תקיף.
לאחר כל התוארים מסתיים הפיוט במילים: "מורשה נחלתי וקבלתי בקדושה, בקדושה שמעתי כי יקח איש אשה, אשה טובת מראה מאורשה מקודשה, הללויה כי טוב כי לעולם חסדו".

מנהגים באמירת הפיוט

את הפיוט נוהגים לשיר בקהילות יהודי תימן תחת החופה, יש הנוהגים לשיר רק גרסה מקוצרת שלא כוללת את כל התארים.
דן ספטרו

חייו

ספטרו נולד בכפר "אלימאן" באזור קונסטנצה, חבל דוברוג'ה, רומניה, במשפחה של מורים. כשהיה בן 12 התייתם מאימו ועבר לגור אצל דודתו במדג'ידיה, שם למד בבית הספר התיכון והתחיל קריירה של כדורגלן. ספטרו שיחק בחוליית הקישור והופיע בפרוגרסול בוקרשט ובשטיינצה בוקרשט. בו זמנית למד בפקולטה לחינוך גופני וספורט, אך בשנה השלישית סבל מפריצת דיסק, לכן עזב את הכדורגל לטובת הלימודים והמוזיקה. הוא התחיל לזמר בתקופת לימודיו, בבית הסטודנטים וכיוון את עצמו למוזיקה קלה, בעיקר מוזיקה איטלקית, שזכתה להצלחה רבה באותה תקופה ברומניה.
ספטרו נישא ב-1974 ולזוג נולדה בת. ספטרו כיכב בסרט המוזיקלי שירי הים (Cîntecele mării), הפקה משותפת רומנית - סובייטית מ-1971.
ב-26 במאי 1984, בחנוכת תעלת דנובה-הים השחור, הזמרים דן ספטרו ומיראבלה דאואר ביצעו דואט הקרוי Magistrala Albastra (הדרך המהירה הכחולה), שם שהפך לשם נרדף לתעלת דנובה הים השחור. את השיר חיבר אאורל סטורין ואת המוזיקה הלחין ואסילה ואסילאכה.
יוסף שליסקי

קורות חיים

שליסקי נולד באוסטרובצה, פולין. בילדותו שר במקהלת בית הכנסת בעירו. בגיל 7 נחטף (עם עוד מספר ילדים מן המקהלה) על ידי יהודים שהבטיחו להורי הילדים לשחררם כעבור מספר ימים. למעשה הובלו הילדים תחילה ללונדון, ובהמשך הועברו לעיר טורונטו בקנדה, שם אולצו להופיע בפני קהל. הם התגוררו בתנאים קשים מספר שנים, עד שיוסף חולץ על ידי תושב המקום שהתחזה לשוטר ו"עצר אותו" בעוון שוטטות.
בגיל 13 הגיע יוסף לקהילה היהודית בעיר, וביקש לערוך את טקס בר המצווה שלו. הקהל התרשם מתפילתו, ואחד מן המתפללים פרס על הנער את חסותו, מימן את לימודיו, ואף נתן לו את בתו לאשה כשהגיע לגיל 17. כנער התגורר שליסקי בבית דודו, שהיגר לטורונטו, והחל לעבוד במפעל הטקסטיל "איטון" בעיר. באחד מן הימים שמעה אותו אשת בעלי המפעל שר תוך כדי עבודתו, התרשמה משירתו, ומימנה את לימודיו בקונסרבטוריון המלכותי בטורונטו.
בשנת 1919 הופיע בארצות הברית בעיר ניו יורק, וזכה לביקורות נלהבות. ב-1920 התמנה לחזן בבית הכנסת "סלומינר" בניו יורק, ובהמשך עבד במספר בתי כנסת, ערך מופעים וקונצרטים, הופיע בתוכניות רדיו, והקליט מספר קטעי חזנות בתקליטים.
כרבים מחזני דורו הוצע לשליסקי לשיר באופרה, הוא סירב. אך הוא הקליט - ביידיש - שני קטעי אופרה. (את האריה 'רחל' ו'רומנזה')
שליסקי ניחן בקול טנור גבוה וגמישות קולית טובה. הוא ידוע בעיקר בשל קטעי החזנות שביצע כגון "אנא בכח", "לעולם יהא אדם" ו"תכנת שבת". רוב יצירותיו הולחנו על ידי המלחין מאיר פוזנר. 
במהלך חייו הביא את הוריו להתגורר עמו בארצות הברית.
באביב 1934, בשיא הקריירה שלו, לאחר שסיים לשיר את הקטע "אנא בכח" הנאמר בליל שבת, קרס יוסף שליסקי ואיבד את הכרתו. בבית החולים אובחן כסובל מאירוע מוחי. יוסף שליסקי שכב בבית החולים למעלה מ-20 שנה כשהוא משותק בכל חלקי גופו, עד שנפטר ב-14 בפברואר 1955. הלווייתו הייתה מן הגדולות שידעה ניו יורק היהודית, והשתתפו בה למעלה ממאה אלף איש.
קול העולם

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי צ'ולי זכאי ואלי קשת והולחן והופק על ידי שי ראובני. בשיר ישנם שני אזכורים ללהיטי עבר של שתי הזמרות. האחד "נערי שובה אלי" והשני "טיפת מזל". השיר הוא שיר בסגנון הים-תיכוני, בדומה לשאר השירים שהוציא הצמד בהמשך.
יוסי חרסונסקי סקר את השיר, והעניק לו ציון של שניים וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה.

רמיקס

ב-3 בספטמבר 2013, חודש בדיוק לאחר צאתו של השיר, פורסם הרמיקס הרשמי של השיר, אותו עשה בנה של מרגלית צנעני, אסף לביא צנעני. את הרמיקס העלתה צנעני לערוץ היוטיוב שלה.
בעטיפת הרמיקס כמו גם בעטיפת הסינגל, נראות השתיים יחדיו.

וידאו קליפ

טרם הוציאה את הוידאו קליפ המלא של השיר, העלתה מרגלית צנעני לערוץ היוטיוב שלה אודיו של השיר, המציג את עטיפתו של הסינגל. האודיו זכה להצלחה מתונה וצבר למעלה מ-150 אלף צפיות בסך הכל.
ב-19 באוגוסט 2013, פורסם הקליפ הרשמי של השיר, המציג את השתיים בתוך אולפן הקלטות.
משפחת גינדי

משפחת גינְדי היא משפחה ישראלית שמוצאה בעיר חלב שבסוריה, בני המשפחה עלו לארץ ישראל ממקסיקו ומניו יורק. המשפחה מוחזקת ככהנים ומיוחסת לעזרא הסופר. רבים מבני המשפחה פעילים בתחום הנדל"ן למסחר ולמגורים בישראל ובאירופה ופועלים באמצעות חברות אחדות, שכל אחת מהן בבעלות חלק אחר של בני המשפחה.
ערך זה מתייחס בעיקר לחלק הענף משפחתי המתחיל באברהם, משה ויגאל גינדי. לאורך שנות פעילותה בנתה המשפחה אלפי יחידות דיור, בנייני משרדים, קניונים ומרכזי מסחר.
בעשור הראשון של המאה ה-21 הרחיבה המשפחה את פעילותה והשקעותיה גם לאירופה.
המשפחה בנתה בשנים האחרונות פרויקטים רבים בישראל, בין השאר ברמלה, ברמת אביב, בגבעת שמואל, בנתניה, בראשון לציון, ובחולון.
הדור הראשון של חברת "גינדי" החל כחברה משותפת לשלושת האחים אברהם, משה ויגאל גינדי, שהתפצלה לשתי חברות: חברת אברהם גינדי בע"מ, בבעלות אברהם גינדי, וחברת מ. י. גינדי הנדסה ופיתוח בע"מ, בבעלות משה ויגאל גינדי.
חברות הדור השני שהוקמו בהדרגה במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 הן: גינדי החזקות, גינדי השקעות וחברת חן ואיתי גינדי.

מנחם ואסתר גינדי

מנחם הכהן גינדי (1911-1999) נולד בחאלב, שבסוריה ולמד שם בבית ספר "אליאנס".
בשנת 1936 (תרצ"ו), עלה ארצה עם הוריו והמשפחה התיישבה בראשון לציון. בשנת 1938 (תרצ"ח), חזר לחאלב עם אמו, שרה, ונישא שם לאסתר לבית ששון (1921-2009), בת דודתו. במקור תוכננה מסיבת הכלולות להיערך בראשון לציון, ואולם עם הגעתם של מנחם ואמו לחאלב, נודע להם שהאב, עזרא, נרצח ביפו על ידי ערבי, במהלך המרד הערבי הגדול. כך הפכה שמחת החתונה לאבל כבד.
לשניים נולדו שישה בנים: עזרא, אברהם, יצחק, יעקב, משה ויגאל. מנחם היה בעל חנות מכולת במשך שנים רבות.

משה ויגאל גינדי

האחים משה ויגאל גינדי פעילים בתחום הנדל"ן בישראל מאז שנות ה-70 של המאה ה-20. בתחילת שנות ה-80 הקימו את חברת מ. י. גינדי הנדסה ופיתוח בע"מ. באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 שהו משה ויגאל גינדי בחו"ל במשך כשנה וחצי, לאחר שעלו נגדם חשדות לפעילות עסקית לא חוקית. לאחר שהתברר שאין כוונה להעמידם לדין, חזרו לישראל. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 הקימו את "קניון הזהב" בראשון לציון, בהשקעה של 45 מיליון דולר, והקניון זכה להצלחה רבה. בשנת 2008 מכרו 75% מהבעלות, ונותרו עם 25% מהבעלות. "קניון אמריקן סיטי" שהקימו באזור התעשייה של רחובות, נכשל. הם שותפים עם "גינדי השקעות" בבנייה למגורים במזרח אירופה ועם "גינדי השקעות" ורבוע כחול נדל"ן במיזם "גינדי תל אביב" המוקם במתחם השוק הסיטונאי בתל אביב. לאחים גם פרויקט גדול של בנייה למגורים בבודפשט.

חן ואיתי גינדי בע"מ

בבעלות בניו של אברהם גינדי. החברה בונה את פרויקט Y בראשון לציון ומשווקת פרויקט בגני תקווה ובהוד השרון.
סיסיגמביס

ביוגרפיה

מוצאה וראשית דרכה אינם ברורים. היא הייתה ממשפחת המלוכה, אולי בתו של ארתחששתא השני או אחיו אוסטאנס. היא נישאה לאציל בשם ארסמנס, שהיה אחיה, אם ההשערה השנייה בדבר זהות אביה נכונה. היא ילדה את דריווש השלישי ואת סטטירה הראשונה, שמאוחר יותר נישאו זה לזו, ובן נוסף בשם אוקסיטאריס. בשנת 336 לפנה"ס נרצח המלך ארתחששתא הרביעי, מותיר את בנה של סיסיגמביס, דריווש השלישי, כיורש היחיד לכתר.
בשנת 340 לפנה"ס פלש אלכסנדר הגדול מלך מוקדון לפרס. לאחר מספר ניצחונות שהשיג אלכסנדר באסיה הקטנה ולאחר שכבש את מצרים, החליט דריווש לצאת לקראת אלכסנדר בעצמו. דריווש גייס צבא שגודלו היה בערך 100,000 איש, והוביל אותו בעצמו. כמנהג המלכים הפרסיים, הוא לקח עמו את סיסיגמביס אמו, את סטטירה אשתו ואחותו, את שתי בנותיו ברסינה ודריפטיס ואת בנו אוכוס. חרף העליונות המספרית הניכרת של הצבא הפרסי, קרב איסוס הסתיים בניצחון מוקדוני מוחץ, ודריווש נמלט משדה הקרב. האוהל המלכותי, עם בני משפחתו של המלך, נפל בידיהם של המוקדונים. אף על פי שנשים פרסיות אחרות זכו ליחס אכזרי, לא כן היה עם משפחת המלוכה.
על פי פלוטרכוס, אלכסנדר שמע שהנשים משוכנעות שדריווש מת בקרב, וכי הן מתאבלות עליו. הוא שלח לאוהלן את לאונטוס, אשר הודיע להן שדריווש לא מת, והבטיח להן יחס הולם. על פי יוסטינוס, אלכסנדר הגיע בעצמו אל האוהל, ונשות משפחת המלוכה "נצמדו זו לזו למראה הזרים החמושים, והקימו זעקות שבר כמו מצפות למוות מיידי. אחר הן נפלו לרגליו של אלכסנדר והתחננו לא על חייהן, אלא לעיכוב הוצאתן להורג עד שיקברו את גופת דריווש". אלכסנדר התרגש מהדאגה שהפגינו, והבטיח להן שהמלך חי. הוא ניחם אותן והבטיח להעניק להן יחס מכובד ואף למצוא לבנות חתנים מתאימים. סיפור מפורסם מובא אצל דיודורוס, על פיו אלכסנדר נכנס לאוהל יחד עם חברו הטוב ביותר, הפאיסטיון. שניהם היו לבושים בצורה דומה, אך הפאיסטיון היה גבוה יותר ויפה יותר. סיסיגמביס חשבה שהוא המלך, ומיהרה להשתחוות בפניו. הנוכחים תיקנו אותה והצביעו על אלכסנדר, וסיסיגמביס המבוישת השתחוותה גם בפניו. אלכסנדר הרגיע אותה במילים "אל דאגה, אמא! גם הוא אלכסנדר". סצנה זו זכתה לייצוגים רבים באומנות.
כך או כך, כל המקורות מסכימים שנשות המלוכה קיבלו יחס ההולם את מעמדן. סביר להניח שפעולה זאת לא נבעה מנימוס או טוב לב, אלכסנדר רצה לבסס את טענתו לכתר הפרסי על ידי כך שיאמץ כבני משפחתו את משפחת המלך הקודם, תחת שישעבד אותה כמנהג מלך כובש. המשפחה המשיכה להתלוות אל אלכסנדר, ובהדרגה למדה סיסיגמביס להעריך אותו באופן אישי, ונוצרו ביניהם יחסים כה קרובים עד שלעיתים הוא כינה אותה "אמא". במהלך קרב גאוגמלה, כאשר נראה היה בהתחלה שהפרסים מנצחים, היא סרבה לנצל את ההזדמנות ולברוח. לאחר כיבוש שושן הותיר אלכסנדר את סיסיגמביס שם כדי שתוכל ללמוד שם יוונית. לאחר רציחתו של דריווש בשנת 330 לפנה"ס, אלכסנדר שלח את גופתו אל סיסיגמביס, שקברה אותה בכבוד הראוי. בשנת 324 לפנה"ס נישא אלכסנדר לנכדתה סטטירה השנייה.
קשרי הידידות שנוצרו בינה לבין אלכסנדר היו כה עמוקים, עד שכאשר אלכסנדר מת בפתאומיות בשנת 323 לפנה"ס, היא הרעיבה את עצמה למוות מרוב צער.
ריגול

אמצעי ודרכי ריגול

אמצעי הריגול הם שונים ומגוונים, החל מריגול אנושי של הפעלת וגיוס סוכנים, קריאת מידע ציבורי בעיתונים ובאתרים שבהם מתפרסמים לא מעט פרטים על הכוונות של מדינות שונות, דרך שימוש באמצעים טכנולוגים שונים כמו הפעלת מטוסי ריגול ולוויני ריגול וכלה בגניבת מחשבים ניידים או בפריצה דרך רשתות מחשבים ובפרט רשת האינטרנט למחשבים סודיים. בעידן הממוחשב הקשר עם סוכנים נעשה קל יותר, הסוכן איננו צריך לשאת משדרים ולסכן את עצמו בחשיפה ויכול לתקשר עם מפעיליו דרך האינטרנט: בדואר אלקטרוני, בצ'אט, ובגלישה ישירה באתרים סודיים שמפעילות הסוכנויות השונות. תוכנות הצפנה רבות עוצמה יכולות כיום להצפין את הודעותיו באופן שיהיה קשה ביותר לפורצן. כמובן שגם אפשרויות אלו עומדות לרשות המדינות, למשל בתקשורת שבין המדינות לשגרירויותיהן.

דיפלומטיה וריגול

דיפלומטיה קשורה קשר הדוק לריגול. שגרירויות רבות ברחבי העולם שימשו ועודן משמשות בסיס לדיפלומטים ולמרגלים כאחד, ועל היותם של דיפלומטים אחדים מרגלים ידוע לכל ולו מתוקף תפקידם: נספחים צבאיים, למשל, עוסקים באיסוף מידע רב ככל האפשר על צבאה של המדינה שבה הם משרתים, ואינם מנסים להסתיר את תפקידם זה. מאידך, ישנם מרגלים מוסווים הפועלים בשגרירויות רבות. הללו זוכים לכהן במשרות-קש בשגרירות, אולם בפועל משימתם העיקרית היא לאסוף מודיעין בדרכים בלתי חוקיות, בדרך כלל על ידי תיאום והכוונה של רשתות ריגול מקומיות או זרות. על פי רוב, מרגלים הפועלים מתוך שגרירויות אוספים מידע דל, וזהותם ידועה בדרך כלל למדינה המארחת. יתרונו של מרגל כזה הוא בחסינות הדיפלומטית המוענקת לו, אך אם הוא מגזים בפעילותו ניתן לגרשו מהמדינה בטענה כי הוא "אישיות בלתי רצויה" (Persona Non Grata). פעמים רבות מעדיפות רשויות המודיעין המסכל לפקח על הסוכנים הללו מקרוב ולמשך זמן.
All I Wanna Do (שיר של שריל קרואו)

קליפ לשיר

את הקליפ לשיר ביים דייוויד הוגאן, אשר סיים גם את קליפ הבכורה של קרואו לשיר leaving las vegas. בקליפ מבצעת הזמרת ולהקתה את השיר המצולם בחשכת הלילה. הקליפ צולם ליד מבנה תיאטרון רוקסי בעיר קלארקסוויל, טנסי.
לקליפ שלי גרסאות. בגרסה המקורית מגולמת דמותו של בילי המוזכרת בשיר, על ידי השחקן גרגורי ספורלדר. הגרסה השנייה נעדרת את דמותו מופיעה בדי וי די "הלהיטים הגדולים" שהוציאה קרואו.
בטי ניומן

בטי ניומן (באנגלית: Betty Neuman‏, נולדה ב-1924) היא תאורטיקנית בסיעוד, הנחשבת לחלוצה בתחום ההתערבות הסיעודית בבריאות הנפש בחברה. התאוריה שלה עוסקת בקשר בין האדם ללחצים סביבו ובתגובתו אליהם.

ביוגרפיה

נולדה ב-1924, באוהיו. היא הוסמכה לאחות בשנת 1947 מבית הספר לאחיות באקרון, אוהיו. היא עברה לקליפורניה ושימשה כאחות בבית חולים ובהמשך גם כאחות ראשית. בהמשך שמשה גם כמדריכה בבית הספר לאחיות.
בשנת 1957 החלה ניומן את לימודיה באוניברסיטת קליפורניה בתואר דו-חוגי בפסיכולוגיה ובריאות הציבור, ושם קיבלה תואר ראשון בסיעוד. ב-1966 היא קיבלה תואר שני בבריאות הנפש ובריאות ציבורית מאוניברסיטת קליפורניה.
ניומן נחשבת כחלוצה בתחום של מעורבות סיעוד בבריאות הנפש בחברה. היא החלה לפתח את המודל שלה בעת ששימשה כמרצה בתחום בריאות הנפש בחברה, באוניברסיטת קליפורניה. ב-1972 המודל שלה פורסם לראשונה כ"מודל ללימוד גישת האדם השלם לבעיות החולה", במחקר הסיעודי.
ב-1985 קיבלה דוקטורט בפסיכולוגיה מאוניברסיטת מערב פסיפיק. בשנת 1998 קיבלה דוקטורט לשם כבוד מאוניברסיטת גרנד עמק סטייט, במישיגן.