google/wiki40b huggingface dataset:
בראשית ברא

מבוא

התפיסה של המדע המודרני מנוגדת בפשטות לתיאור התורני של בריאת העולם בשישה ימים על ידי אלוהים. התחומים העיקריים שבהם יש סתירה בין פשט התורה לבין המדע המודרני הם: גיל העולם והיווצרותו (המפץ הגדול או בריאה אלוהית), ויצירת החי והאדם (בריאה אלוהית מכוונת ומיידית או תהליך אבלוציוני אקראי האורך זמן רב). במשך הזמן, אישים מאמינים שונים הציעו תירוצים שונים לסתירות אלה, החל משלילה מוחלטת של המדע המודרני בטענה שתורת האלוהים היא האמת האבלוסטית ולא ייתכן אחרת, ועד הטענה שהתורה איננה ספר מדע אלא ספר מוסר, וככזאת היא אינה מחויבת לדיוק עובדתי. 'בראשית ברא' מפתח את גישת הביניים, גישה שבה התורה ותפיסת המדע עולים בקנה אחד, ללא סתירה.
בספר מסביר נתן אביעזר את סיפור הבריאה בהתאם לגישה המפרשת, הטוענת שהסתירות נובעות מפירוש פשטני של ההגדים התורתיים, מתוך הנחה שכוונת דברי האלוהים היא כפי המשתמע מפשטות הדברים, אולם חז"ל אומרים שכל אשר נאמר בפרשת הבריאה איננו כפשוטו, אלא "סתרי תורה" ויש להבינו באופן סימבולי ומטאפורי: ששת ימי הבריאה אינם ימים כמשמעותם כלפינו - בין היתר מפני שעד בריאת מערכת השמש אין משמעות למושג "יום", אלא הכוונה לשישה "שלבים" או "תקופות".

תוכן ומבנה הספר

הספר מחולק למספר פרקים, כשכל פרק מתחיל בציטוטים רלוונטיים מסיפור הבריאה בספר בראשית, פרק לכל יום בסיפור הבריאה המוקדש לדברים שנוצרו ביום זה לפי התפיסה המקראית. לאחר מכן, מועלות קושיות על ציטוט הפשט המקראי; דברים שאינם עולים יחד עם השקפת העולם המדעית המקובלת על היווצרות היקום ותחילת החיים בכדור הארץ, ואז, מובאת השקפת העולם המדעית המקובלת לגבי העניין. לאחר מכן הא מציע דרך לפרש את הכתוב בצורה השונה ממובנה הפשטני על מנת שתתאים לתאוריה המדעית המקובלת.
ויתרה מכך, הוא מראה כיצד המדע שופך אור חדש על פסוקים שעד כה היו סתומים. כך שלא רק שהמדע אינו סותר את התורה, אלא הוא אף נעשה כלי חשוב להבנתה.
נעמי קולודני

ביוגרפיה

קולודני נולדה בסן פאולו, ברזיל ואומצה בגיל שבועיים על ידי משפחה חשוכת ילדים מרמת השרון בה גדלה. לאחר שנתיים, אומץ בברזיל אחיה רון. היא החלה לשחק כדורסל בא.ס. רמת השרון. בעונת 1999/2000 צורפה לראשונה לסגל הקבוצה הבוגרת. בעונות הבאות נדדה בין מספר קבוצות: הפועל גליל עליון, מכבי רעננה (שתי עונות), מכבי רמת חן, הפועל חיפה/מוצקין, הפועל תל אביב (עמה זכתה באליפות המדינה) ובני יהודה. בעונה בה שיחקה בבני יהודה הייתה קלעית השלשות השנייה בטיבה בליגה, עם ממוצע של 46.8 אחוזי קליעה. לקראת עונת 2007/08 חתמה בקבוצת ריבניק מהליגה הפולנית, אך בסופו של דבר שבה לרמת השרון. בעונת הבכורה המחודשת שלה ברמת השרון נבחרה לשחקנית השישית הטובה בליגה, וגם החזיקה ביחס האסיסטים לאיבודי כדור הטוב בליגה (1.9 אסיסטים לאיבוד), בעונת 2008/9 נבחרה לחמישיית העונה וזכתה עם א.ס. רמת השרון באליפות המדינה. בתחילת עונת 2009/10 חתמה בקבוצת אליצור מכבי נתניה. לאחר עונה אחת באליצור מכבי נתניה חתמה קולודני בסוף שנת 2010 בקבוצת מכבי אשדוד. במדי קבוצה זו זכתה בדאבל בעונת 2011/2012.
קולודני חברה גם בסגל נבחרת ישראל.
בחודש יולי 2015 עזבה במפתיע את מכבי בנות אשדוד וחתמה ברמת השרון.
ינון אזולאי

ביוגרפיה

ינון אזולאי נולד בעכו לפנינה ודוד אזולאי, מתגורר באשדוד והיה מבכירי הסניף של ש"ס בעיר. בבחירות לרשויות המקומיות בישראל ב-2013 הוצב במקום החמישי ברשימת ש"ס באשדוד.
אזולאי הוא חובש, והיה ראש סניף איחוד הצלה לכיש. שימש כיועץ בכיר לשר אריה דרעי בשנים 2015–2017.
בינואר 2018 פורסם שאזולאי, שממוקם במקום ה-16 ברשימת ש"ס, ייכנס לכנסת לאחר שאביו השר לענייני דתות דוד אזולאי יתפטר מהכנסת, ודני סיידה ואברהם אמסלם שממוקמים במקומות ה-14 ו-15 ברשימה יגישו את התפטרותם. על פי הפרסומים בתקשורת, שאושרו בהודעה רשמית של ש"ס, באותה עת צפוי היה דוד אזולאי להגיש את התפטרותו במסגרת החוק הנורווגי המצומצם, המאפשר לשר אחד מכל מפלגה להתפטר על-מנת לפנות מקום לבא אחריו ברשימה, זאת עקב מצבו הרפואי שמנע ממנו להגיע לכנסת (בעקבות חסרונו בהצבעות בכנסת נדחתה העברת חוק המרכולים בקריאה שנייה ושלישית). בהמשך אותו יום חזרה בה המפלגה מההודעתה בעקבות התנגדותו של השר אזולאי, התנגדות שנבעה מהדלפת התוכנית לתקשורת בטרם נסגרו הפרטים הסופיים של התוכנית.
ב־14 במרץ 2018 התפטר אביו דוד אזולאי מהכנסת (אך לא מהממשלה) מסיבות בריאותיות, בעקבות כך החל ינון אזולאי לכהן כחבר הכנסת מטעם ש"ס. לאחר חצי שנה נפטר אביו. בבחירות לכנסת ה-21 הוצב במקום השמיני ברשימת ש"ס ונבחר לכהן בשנית כחבר כנסת.
גרף שטח

בסטטיסטיקה תיאורית, גרף שטח (נקרא לפעמים גם תרשים שטח או דיאגרמת שטח) הוא אמצעי לייצוג נתונים, המבוסס על הגרף הרציף. בגרף, השטח שבין ציר ה-x לבין העקומה צבוע, ולרוב מופיעים מספר שטחים, לשם השוואה ביניהם.
המצאת גרף השטח (כמו גם המצאת הגרף הרציף, גרף העמודות, וגרף העוגה) מיוחסת לרוב לויליאם פלייפר. פלייפר, בספרו "האטלס הפוליטי והמסחרי" משנת 1786 צירף מספר רב של גרפים, ביניהם גרף בעניין "ריבית החוב הלאומי (של ארצות הברית) מאז המהפכה" ו"תרשים של הייבוא והייצוא לאנגליה וממנה בין שנת 1700 לשנת 1782", שרבים טוענים כי הם היו גרפי השטח הראשונים בהיסטוריה.
גרפי שטח משמשים לייצג סכומים מצטברים לאורך זמן, בפרט לשם המחשת מגמות לאורך זמן בין תכונות קשורות. סוג זה של גרף דומה לגרף רציף, אלא שהשטח מתחת לגרף צבוע לשם הדגשה.
השטחים בגרף עשויים להיות חופפים זה לזה, אם הגרף ממחיש את ההשוואה ביניהם בנפרד; או אחד מעל השני (נערמים), אם יש משמעות לחיבור בין השטחים.
הרשימה השחורה של הוליווד

בתקופת המקארתיזם, הרשימה השחורה של הוליווד (באנגלית: Hollywood blacklist) הייתה רשימה שמית של גברים ונשים מתעשיית הקולנוע האמריקאית (שמרכזה בהוליווד), שנכללו בה בשל נאמנותם המשוערת או המוכחת לרעיונות פוליטיים או אידאולוגיים בעלי זיקה לקומוניזם.
מהנכללים ברשימה נמנעה תעסוקה בתחומם ונמנע מהם פרסום ציבורי.
בשנות החמישים הרשימה הורחבה לכלל תעשיית הבידור האמריקאית, וכללה תסריטאים, במאי קולנוע, שחקנים, מלחינים ומוזיקאים, כתבים ומגישי תוכניות, וכן עובדים נוספים בתעשיית הבידור שהואשמו שהם חברים במפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית או משתתפים בפעולותיה ובפרט בריגול לטובת ברית המועצות או הפצת תעמולה קומוניסטית.
הרשימה השחורה ניזונה מהאווירה שסבבה את ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי אמריקנית, וראתה בעיקר בקומוניזם אידאולוגיה מסוכנת הנוגדת את הרוח האמריקאית.
ברשימה נמנו אמנים רבים, בהם צ'ארלי צ'פלין, ברטולט ברכט, פול רובסון, לארי אדלר, לאונרד ברנשטיין, ארתור מילר, יפ הרבורג, אורסון ולס, ליליאן הלמן, מירנה לוי, פיט סיגר, ז'יל דאסן ורבים אחרים, שחלקם גלו מארצות הברית לאנגליה ולמדינות אחרות.
אייל טימור

תפוצה ובית גידול

אייל טימור נפוץ באופן טבעי באיים רבים באינדונזיה ובמזרח טימור. כמו איילים אסייתים אחרים, הוא הובא למדינות רבות ביניהם: אוסטרליה, ניו זילנד, פפואה גינאה החדשה, מדגסקר, מאוריציוס, קלדוניה החדשה, ראוניון, וכן לאיים נוספים באינדונזיה.
בית גידולו של אייל טימור הוא מגוון למדי וכולל: יערות טרופיים, יערות ממוזגים, יערות נשירים, שטחי מרעה, סוואנות, וביצות. איילי טימור יכולים לחיות גם באזורים צחיחים יחסית, כמו המדבריות באוסטרליה, בשל העובדה כי הם אינם זקוקים למים, ומקבלים את מרבית הלחות הדרושה להם, ממזונם הצמחוני.

אקולוגיה והתנהגות

איילי טימור הם איילים חברותיים שלעיתים רחוקות חיים בבדידות, ובדרך כלל הם נצפים בקבוצות קטנות של עד 25 פרטים. הם פעילים בעיקר בלילה, למרות שבאזורים רבים הם נצפים בשעות היום. בניגוד לאיילים רבים, איילי טימור אינם מניפים את זנבם כאשר הם נמלטים. לאיילים קולות שונים, ביניהם שאגות של הזכרים בעונת הרבייה, או קול חזק המהווה אות אזעקה בהתקרבות טורף. בעונת הרבייה הזכרים נוהגים לקשט את קרניהם בעלים, דשאים, וזרדים רבים, ככל הנראה כדי להפחיד יריבים אחרים. ההיריון נמשך כ-שמונה חודשים, לאחריהם נולד עופר אחד ולעיתים רחוקות שניים, הנגמל לאחר שישה או שמונה חודשים, ומגיע לבגרות בגיל 18–24 חודשים. תזונתם כוללת עשבים עלים ודשאים, באזורים שונים הם נצפים במים, אוכלים צמחייה מימית כדוגמת שרכי מים.

איומים

האויבים הטבעיים של אייל טימור הם דהולים, פיתוניים, תניני ים, ודרקוני קומודו. אף על פי שאייל טימור מסווג במצב "פגיע" לא צפויה לו סכנת הכחדה, בשל תפוצתו הנרחבת במדינות אליהן הוא הובא. תוחלת חייו של אייל טימור 15–20 שנים.
מיה שביט

מיה שביט (נולדה ב-1935) היא מנצחת ומעבדת מוזיקלית ישראלית. היא מייסדת מקהלת העפרוני ומנצחת המקהלה החל מ-1980.

ביוגרפיה

שביט היא בתם הבכורה של רחל ואברהם (בומי) תורן. אביה היה מחנך, משורר, צלם וסופר, ממייסדי החברה להגנת הטבע. את חינוכה המוזיקלי החלה בגיל 8 בלימודי חלילית. בגיל 13 החלה בלימודי פסנתר אצל ניני דניאל ובהמשך, אצל גילה אמיתי. בגיל 17 השתתפה לראשונה בקורס ניצוח בהדרכתם של אברהם דאוס, יהודה אנגל ומרדכי סתר. מיד לאחר מכן הקימה מקהלה במוסד החינוכי בקיבוץ מעברות והמשיכה להשתלם בקורס למנצחי מקהלות בהדרכת גארי ברתיני. 
את שירותה הצבאי עשתה כקצינה בתפקיד סמ"פ בבה"ד 12, וגם שם הקימה מקהלה. עוד במהלך שירותה הצבאי הצטרפה למקהלת רינת, שבה שרה תחת ידיו של גארי ברתיני במשך 14 שנה. השנים הארוכות במחיצתו של גארי היוו את הקרקע להתפתחותה כמנצחת והיו המקור להתמסרותה לתחום המקהלות. עם שחרורה מהצבא, נישאה מיה לחבר הקיבוץ והתמסרה לחינוך המוזיקלי בקיבוצה, שם הקימה מקהלות אשר לקחו חלק מרכזי בחיי התרבות בקיבוץ, איתן הופיעה בחגים, טקסים ואירועים קהילתיים. לאחר שבע שנות עבודה בקיבוץ, יצאה לשנת השתלמות באקדמיה למוזיקה בתל אביב ובמקביל, החלה לנצח על מקהלת הקיבוץ הארצי. בשנת 1969 נסעה עם משפחתה ללונדון, שם למדה ניצוח מקהלה בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה, אצל המנצח ג'ון אלדיס (John Alldis). עם חזרתה לישראל שנתיים אחר-כך, השתלבה כמדריכה קולית בלהקת ענבל, כמורה למוזיקה במוסד החינוכי בגן שמואל ובמסלול להוראה לגיל הרך בסמינר לוינסקי, וכן, כמנצחת של מקהלת עמק חפר. 
בשנת 1980, בעקבות ביקורו בארץ של המנצח הפיני Erkki Pohjola , הקימה מיה את מקהלת העפרוני בקריית החינוך ע"ש בן-גוריון בעמק חפר, שעליה מנצחת עד היום. 
לאורך שנות פעילותה במקהלת העפרוני, שכולה נעשית בהתנדבות, המשיכה מיה לקדם את תחום מקהלות הילדים והנוער. היא יזמה את תוכנית "מלחינים כותבים למקהלות ילדים" אשר במסגרתה נכתבו יצירות חדשות על ידי מלחינים ישראלים במיוחד עבור מקהלות בשטח. בשנת 1986 יזמה במרכז למוזיקה "משכנות שאננים" בירושלים את "קולות צעירים" – 26 חוברות שיצאו לאור במשך 7 שנים, המכילות רפרטואר מקהלתי בינלאומי. במקביל, לימדה מתודיקה של עבודה עם מקהלות ילדים ויסודות הניצוח בסמינר באורנים (1985–1988), באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים (1986–1993) ובמדרשה למוזיקה במכללת לוינסקי לחינוך (1990–2002). בשנת 1987 הצטרפה כחברה ב- IFCM – פדרציית המקהלות העולמית שהוקמה באותה שנה, ובשנת 2005 נבחרה כחברת הנהלה שבה כיהנה לאורך 6 שנים. במסגרת זו, פעלה לקידום שיתופי פעולה עם עולם המקהלות הערבי.
בשנת 2000 הייתה שותפה להקמת "הלל" - ארגון המקהלות בישראל, שבראשו עמדה בשנים 2002–2008. במסגרת הארגון, יסדה את סמינר המנצחים השנתי של הארגון אליו המועבר על ידי מנצח אורח מחו"ל, וכן ייסדה סמינר מיוחד המוקדש למנצחי מקהלות ילדים. בשנת 2010 יסדה קורס למנצחי מקהלות יהודים וערבים במסגרת "מנצחים ללא גבולות" מטעם פדרציית המקהלות העולמית בניצוחו של Andre de Quadros. בתחילת 2010 הקימה בביתה ספריית ייעוץ למנצחי מקהלות ילדים ונוער, ספרייה המכילה ריכוז גדול של רפרטואר ישראלי ובינלאומי לקולות שווים.
בשנת 2003 קיבלה את הפרס על שם פרנק פלג על עבודה מוזיקלית אומנותית ברמה גבוהה לאורך שנים רבות, ובשנת 2012 זכתה יחד עם מקהלת העפרוני בפרס מפעל הפיס לאומנויות הבמה ע"ש לנדאו.
מסטיסלב קלדיש

קריירה מדעית

בשנת 1931 קלדיש החל לעבוד במכון לחקר התעופה במוסקבה תחת סרגיי צ'פליגין. באותה תקופה עבד בתחום האווירודינמיקה של כלי טיס. בשנת 1934 הוא החל ללמוד לתואר שלישי וכבר בשנת 1935 הוענק לו התואר על בסיס כלל העבודות שביצע ללא עבודת תזה. במקביל, משנת 1932 החל ללמד באוניברסיטת מוסקבה, בשנים 1953-1942 הוא היה פרופסור באוניברסיטה זו. בשנת 1953 קלדיש התמנה למנהל המכון למתמטיקה שימושית של האקדמיה הסובייטית למדעים והיה בתפקיד זה עד לשנת 1978.
בשנת 1946 נכלל בקבוצה של מדענים סובייטים שפיתחו את הפצצה הגרעינית. על תרומתו בתחום זה הוענק לו בשנת 1956 תואר גיבור העמל הסוציאליסטי הראשון.
בתחילת שנות ה-50 קלדיש הצטרף למאמץ הסובייטי בתחום החלל. בשנת 1950 ביחד עם סרגיי קורוליוב ומיכאיל טיכונראבוב חתם על פנייה למנהיגי המדינה בבקשה להתחיל לפתח את התחום. בשנת 1961 הוענק לו תואר גיבור העמל הסוציאליסטי בפעם השנייה על תרומתו בתחום החלל.
בהיותו מומחה בתחום המתמטיקה השימושית, קלדיש הבין את חשיבות פיתוח המיחשוב וקידם שימוש במחשבים לצורך חישובים בתחום הגרעין והחלל. יחד עם זאת הוא התנגד לפיתוח מחשבי-על בברית המועצות בטענה שהמתמטיקאים הדגולים שפועלים בברית המועצות מסוגלים לבצע את כל החישובים הדרושים.
בשנת 1955 קלדיש חתם על "מכתב שלוש מאות" בגנות דעותיו של טרופים ליסנקו. בשנת 1946 נבחר לחבר באקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 1961 הוא נבחר לנשיא האקדמיה במקום אלכסנדר נסמיאנוב וכיהן בתפקיד עד לשנת 1975. זמן קצר לאחר כניסתו לתפקיד הוא יזם בדיקה יסודית של הפעילות של טרופים ליסנקו, כמו כן ניקולאי ואווילוב הוחזר לשורות האקדמיה (לאחר המוות בכלא בתחילת שנות ה-40). בהיותו בתפקיד נשיא האקדמיה קלדיש חתם על עצומת מדענים נגד אנדריי סחרוב אך התנגד נחרצות לסילוקו של סחרוב מהאקדמיה וקיימות עדויות שאף פעל להגנתו מפני יורי אנדרופוב.
על פעילותו בתחום ארגון וקידום המדע בברית המועצות הוענק לקלדיש תואר גיבור העמל הסוציאליסטי בפעם השלישית.
בשנים 1978-1964 קלדיש היה יושב ראש הוועדה שהחליטה על הענקות פרסי ברית המועצות ופרסי לנין.
בשנותיו אחרונות קלדיש סבל ממחלה קשה. הוא נפטר בשנת 1978 והוטמן בבית הקברות של חומת הקרמלין. לפי הערכות של חלק מהחוקרים הוא התאבד.
על עבודתו בתחום המדע הוענקו לו מספר עיטורים: עיטור לנין (7 פעמים), עיטור הדגל האדום (3 פעמים), פרס ברית המועצות (פעמיים), פרס לנין, המדליה הגדולה על שם לומונוסוב, עיטור לגיון הכבוד ועוד. קלדיש היה חבר במספר אקדמיות מדעיות כולל האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
יחסי חוף השנהב–ישראל

היסטוריה

היחסים בין השתיים החלו בשנות השישים המוקדמות כאשר ישראל עזרה לחוף השנהב בתחומים מדעיים. בשנת 1962 החלו המגעים להתקדם וכוננו יחסים דיפלומטיים מלאים בין השתיים וקשרים הדוקים נוצרו. בשנת 1973 לאחר מלחמת יום הכיפורים היחסים בין השתיים נותקו לאחר החלטה של רבות ממדינות אפריקה שמדרום לסהרה לנתק את היחסים עם ישראל.
מה שייחד את היחסים של ישראל וחוף השנהב בתקופה זו הוא שהם לא ניתקו את קשריהם לגמרי, שתי המדינות המשיכו לשתף פעולה במגוון תחומים אך באופן חשאי. שתי המדינות החזירו שגריריהן אחת לשנייה ויחסיהן חזרו למוטב בשנת 1986 עם הכרזתה הפתאומית של חוף השנהב על כך שהיא מעוניינת בקשרים עם ישראל.

התקרית בשנת 2011

לאחר העימותים הקשים שפקדו את המדינה האפריקנית, במהלכה פונו מחוף השנהב הדיפלומטים הישראלים תחת אש בחזרה ארצה, הורד דגל הנציגות מסיבות ביטחוניות. בחודש ספטמבר חזרה הנציגות לעבוד במתכונת מלאה, כשגם משפחות הדיפלומטים חזרו לאבידג'אן.
לאחר ההתארגנות מחדש של אנשי השגרירות, החלו אסף מורן, קונסול ישראל בחוף השנהב דאז וקצין הביטחון הישראלי בחיפושים אחר הדגל האבוד בשטחי הנציגות, ומצאו אותו לאחר זמן קצר. השניים פנו מיד לשגריר ישראל דאז במקום, בני עומר, שנתן את בירכתו להחזרת הדגל. בסיוע עובד מקומי של השגרירות הותקן הדגל מחדש, ובטקס סמלי זה נחתם פרק נוסף ביחסי המדינות.
מאז סיום המשבר חוף השנהב נמצאת במגמת התאוששות ומושכת השקעות מגורמים בינלאומיים, ביניהם גם אנשי עסקים ישראלים רבים שמנצלים את ההזדמנות בתחומי התקשורת, הבניין, החקלאות וההיי-טק.
אל-עמארנה

אל-עמארנה (מערבית: ألعمارنة, לעיתים נקרא בטעות תל אל-עמארנה) ובמצרית עתיקה אחתאתון הוא אתר ארכאולוגי נרחב במצרים השוכן בגדה המזרחית של הנילוס במצרים התיכונה באמצע הדרך בין נא אמון למף. בעבר, למשך תקופה קצרה, היה המקום עיר הבירה של מצרים העתיקה. העיר נבנתה בידי פרעה אח'נאתון (פרעה אמנחותפ הרביעי, מהשושלת השמונה-עשרה) ובנייתה הסתיימה ב-1353 לפנה"ס בערך. שמה של העיר בפי המצרים הקדמונים היה אַחֶתְאַתון – "האופק של אתון" (אחד מכינויו של רע, אל השמש המצרי) היות שהיא הוקדשה לדת החדשה, שבה אתון הוא האל היחיד. העיר הייתה מיושבת כעשרים שנה בלבד, מכיוון שלאחר מותו של אחנתון, ננטשה העיר והבירה הוחזרה לנא אמון על ידי תות ענח' אמון. בימי השושלת ה-19 בתקופתו של פרעה סתי הראשון ישבו באתר פועלים אשר פרקו אבני בנייה מהמבנים לצורך העברתם לאחד ממפעלות הבנייה של סתי הראשון. נטישתה של העיר תוך זמן קצר הפכה את האתר ל"חד שכבתי" ובכך הקלה על הארכאולוגים להשוות את הממצאים שנמצאו בה לממצאים באתרים אחרים וכמקור לימוד על מבנה העיר המצרית הקדומה.
מיקומה של העיר בחצי הדרך בין נֹא-אמון למוף. בשנת 1887 נמצאו באתר מאות לוחות חומר בכתב היתדות האכדי. לוחות החומר, הקרויים מכתבי אל-עמארנה, כוללים מכתבים ותעודות רשמיות. התגליות סייעו לעולם המחקר לפענח את האירועים ההיסטוריים שהתרחשו בתקופת שלטונו של אחנאתון ולהרחיב את הידע על הרפורמה הדתית שהנהיג.

גילוי האתר

האתר נמצא באזור מישורי המוגבל במזרחו בקשת צוקים הנחצה על ידי ואדי הזורם במישור לכוון הנילוס. בתחילת המאה ה-18 הגיעו לאזור מבקרים שהבחינו במערות קבורה בצוקים שמצפון לוואדי. במאה ה-19 גילו המבקרים בתוך המערות ציורי קיר. בשנת 1887 חפרה פלאחית מצרית מאחד הכפרים ששכנו במישור באדמה בחורבות האתר במטרה להעבירה לגינתה. בתוך האדמה היא מצאה לוחות חומר לא שרופים עם כתב יתדות עליהם. לוחות אלה הגיעו לפקידי ממשל מצריים והגיעו באמצעות סוחרי עתיקות גם למוזיאונים. בשנים 1891–1892 נערכו במקום חפירות ארכאולוגיות על ידי פלינדרס פיטרי. חפירות נוספות  נערכו בשנים 1911–1914 על ידי משלחת גרמנית, משלחות בריטיות חפרו בשנים 1921–1922 וב-1926–1937 וכן בשנות ה-70 של המאה ה-20.
מצר לוזון

מצר לוזון (בפיליפינית: Kipot ng Lukon) הוא מצר ים בין האי טאיוואן לבין האי לוזון בפיליפינים. המצר מחבר בין ים הפיליפינים לים סין הדרומי במערב האוקיינוס השקט. רוחב המצר כ-250 ק"מ ובו מספר איים בשתי קבוצות, איי בטנס המהווים את פרובינציית בטנס בפיליפינים, ואיי בבויאן השייכים לפרובינציית קגאיאן בפיליפינים (שתי הפרובינציות הן חלק ממחוז עמק הקגאיאן).
תעלת בבויאן עוברת בין האי לוזון לאיי בבויאן, המופרדים מאיי בטנס על ידי תעלת באלינטאנג. צפונה יותר, בין איי בטנס לאי טאיוואן, עוברת תעלת באשי.  
מצר לוזון הוא נתיב שיט חשוב בו עוברות אוניות רבות בדרכן מיבשת אמריקה לנמלים המרכזיים של מזרח אסיה. במצר עוברים כבלי תקשורת תת-ימיים חשובים המקשרים בין סין, הונג קונג, טאיוואן, יפן וקוריאה הדרומית.
במלחמת העולם השנייה היה מצר לוזון חלק מנתיב הפלישה היפנית בדצמבר 1941.
דה בירס

היסטוריה של החברה

מקור שם החברה הוא בשמם של יוהאן ניקולס ודידריק ארנולדס דה-ביר, שני חוואים אפריקאנרים שבחוותם, הסמוכה למפגש הנהרות אורנג' וואל, נתגלו יהלומים. האחים לא יכלו להתמודד עם מחפשי היהלומים הנלהבים, ומכרו בשנת 1871 את חוותם (אותה רכשו ב-1860 תמורת 50 ליש"ט) ב-6,300 לירה שטרלינג לרודז ורוד, שחפרו בה 2 מכרות יהלומים וקראו את חברתם על שמם, לאחר שקנו גם את מכרות קימברלי.
החברה צמחה במהירות בשלהי המאה ה-19 משום שאופי המרבצים בדרום אפריקה שחייבו חפירה עמוקה בקרקע קשה חייבה השקעת הון וכורים עצמאים שהחלו בהפקת יהלומים לאחר שהתגלו היהלומים בקימברלי ב-1867 נאלצו למכור את זכויות הכריה לחברות כדה בירס. דה בירס בראשות ססיל רודז החלה לפעול ב-1880 ובשנת 1887 הייתה אחת מ 3 חברות כריה גדולות שחילקו ביניהן את ההפקה. ססיל רודז קנה את אחת החברות (Compaigne Francaise des Mines de Diamant du Cap de Bon Esperance) ושנתיים מאוחר יותר איחד את החברה עם המתחרה היחידה שנותרה (Kimberly Central Mining Company) ליצירת חברת De Beers Consolidate Mines Limited הקיימת עד היום.
בשל דרישות כח האדם האדירות של הפקת היהלומים, מאמצע המאה ה-19 ועד סופה, בנתה דה בירס את בתי הכלא הפרטיים הראשונים בדרום אפריקה. החברה בנתה את מבני בתי הכלא ושילמה על כלכלת האסירים תמורת הזכות להשתמש בהם כפועלי מכרות. בסוף המאה ה-19 מעריכים כי 10,000 אסירים עבדו מדי יום במכרות דה בירס.
נוסף לשליטה בהפקת היהלומים חברת דה בירס מבקרת גם את השיווק והעיבוד. רודז, שחשב שהמחיר שדה בירס מקבלת מסוחרים עצמאים עבור היהלומים נמוך החליט למכור את היהלומים רק לסינדיקט קוני היהלומים של לונדון שנוסד בשנת 1893. באופן זה רק סוחרים שהחברה מזמינה יכולים לרכוש חבילות יהלומים בהיקף ובמחיר קבועים. בשנת 1994 נתבע התאגיד על ידי מחלקת המשפטים של ארצות הברית באשמת קיום הגבל עסקי בקביעת מחירי היהלומים הגולמיים. ב-14 ביולי 2004 הודתה דה בירס באשמה ושילמה 10 מיליון דולר קנס, זאת כדי לאפשר לה פעולה ישירה בארצות הברית, לאחר שנים של מכירות דרך מתווכים.
המסורת של הענקת יהלום במתנה לאירוסין טופחה היטב במסע פרסום מוצלח שיזמה החברה החל ב-1938 כדי לשמור על ביקוש ליהלומים שהתמוטט בעקבות השפל הכלכלי, הקמפיין, שנוהל בידי ג'רולד לוק (Gerold M. Louck), התבסס על קשר עם אולפני הסרטים ומגזינים. מסע זה לווה בסיסמת הפרסום שהייתה למטבע לשון : "יהלומים הם לנצח". אופן פרסום זה התברר כיעיל, ותוך 3 שנים בלבד עלה הביקוש ליהלומים ב-55% וקיבע בתרבות הפופולרית את הקשר בין יהלומים לרומנטיקה.
דה בירס משווקת סדרות של יהלומים ממכרותיה, שרובם בדרום אפריקה ובבוטסואנה.
בשנת 2001 יצא הסרט התיעודי "יהלומים וחלודה", המתעד את חייהם של פועלים קשי יום מרחבי העולם העובדים על ספינת יהלומים העוגנת לחופי נמיביה. הסרט חושף את הניצול וההשפלה של תאגיד דה בירס.
בספטמבר 2018 הודיעה דה בירס כי חברת הבת שלה, לייטבוקס ג'ולרי, תתחיל להציע למכירה יהלומים מלאכותיים. הודעה זו הפתיעה את תעשיית היהלומים בעולם משום שלאורך שנים רבות, לרבות רוב המאה ה-20 בהן שלטה דה בירס ללא עוררין על ייצור היהלומים הגולמיים בעולם, טענה החברה שלעולם לא תמכור יהלומים מלאכותיים; כיום טוענת החברה כי מכרות היהלומים בעולם מידלדלים והתפוקה תפחת באופן משמעותי בשנים הקרובות, וזו הסיבה לכניסתה תחום היהלומים המלאכותיים.
כמו פרח

השיר כמו פרח (בספרדית: Como la flor) הוא שיר של זמרת הפופ האמריקאית ממוצא מקסיקני, סלינה פרץ, אשר יצא לאור בשנת 1992. זה היה השיר השני מתוך אלבום האולפן השלישי תיכנס לעולם שלי (בספרדית: "Entre a Mi Mundo"). השיר היה שיר אמריקאי בשפה הספרדית.
בשיר חוזרת הזמרת סלינה שלוש פעמים על המשפט: "כמו פרח קמל שנתת לי עם המון אהבה אשר בסופו של דבר נבל, אני עוזבת היום, אני כבר יודעת איך זה לאבד, אבל אך כמה שזה כואב, אוי אוי אוי זה מה זה כואב" כל המשפט העוקצני הזה בא משום שלטענת השיר יש לגבר אהבה חדשה עם אישה אחרת במקום סלינה שכן הזמרת מתארת: "אני כעת יודעת שיש לך אהבה חדשה, אך למרות זאת, אני דווקא מאחלת לך את כל הטוב, אם בי לא מצאת את האושר, אז אולי מישהי אחרת תעניק לך אותו".
באמצע השיר שוב מסרבת סלינה לסלוח לשכוח לאותו גבר כאשר היא שרה: "אם היית רואה עד כמה שזה כואב לאבד את אהבתך עם אמירת השלום (ולא להתראות) שלך, אתה פשוט לוקח את לבי כי אני כבר לא יודעת אם אתה יכול לאהוב פעם נוספת שוב, לאחר שנתתי לך את כל האהבה שאני מסוגלת להעניק" בסך הכל חוזרת סלינה שלוש פעמים על המשפט: "כמו פרח קמל שהענקת לי..". המילים המסיימות את השיר בעניין הפרח הם: "כמו פרח קמל שהענקתה לי עם המון אהבה אשר אחר כך נרקב, אני אני נפרדת ממך היום, אני כבר  יודעת איך זה לאבד, אבל אוי כמה שזה כואב אוי ואבוי כמה שזה כמה שזה נורא, אוי אוי אוי כמה שזה חבל" בשיר יש משל למצב שבו גבר עוזב את בת זוגו לטובת בת זוג אחרת כפרח עם המון אהבה אשר נרקב, נבל ומת.
למלך אין בית

עלילת הספר

עלילת הספר דומה בסגנונה לז'אנר שאליו שייך הרומן "צופן דה וינצ'י". גיבור הספר הוא עילם קריגר, בן קיבוץ, מלח הארץ, סוכן של גוף מיוחד הפועל תחת המשרד לביטחון פנים, שמטרתו לחשוף פעילות חתרנית באקדמיה. במהלך עבודתו הוא מתוודע לקיומו של זרם חשאי ובלתי ידוע עד כה ביהדות, בשם הזרם השאולי.
אנשי הזרם השאולי טוענים כי הם צאצאיו וממשיכיו של שאול המלך, מקשר זוגי חשאי שהיה לו עם עטרה העמלקית. צאצאי הזרם השאולי חיים על פני השטח כיהודים לכל דבר, אולם למעשה הם צאצאי עמלק, המאמינים באמונות פגניות שונות, שלאורך ההיסטוריה נסתרו בחיק היהדות.
לפי הספר, צאצאי הזרם השאולי שמרו במהלך כל שנות חייו של העם היהודי על סוד מוצאם, והם נחושים לנקום את נקמתם בנציגי המונותאיזם הטהור - שהם בני העם היהודי, צאצאי דוד המלך. את נקמתם הם מקיימים במהלך הדורות, תוך שהם מזנבים אחר זרמי שוליים ביהדות. לפי הספר, בין נאמני הזרם השאולי היו, בין השאר, שבתי צבי, יעקב פרנק, ומשיחיים אחרים, שעודדו רבים מהעם היהודי לנהות אחריהם ובסופו של דבר להמיר את דתם.
למרות נסיונותיהם הבלתי נלאים, צאצאי הזרם השאולי אינם מצליחים במאמציהם להכרית מבפנים את זרע בית דוד.
במהלך הסיפור מתגלה מסמך שנשלח לרשויות הנאציות, שבו נציגי הזרם טוענים שהם כלל אינם צאצאי שבט יהודה כמו "היהודים" אלא צאצאי שבט בנימין, ולכן אין לראות בהם יהודים. הסופר מתבסס כאן על פרשה אמיתית, שבה ניסו הקראים להציל את עצמם מהשמדה, בתקופת השואה, על ידי שימוש בטיעונים דומים.
אחד מגורמי ההפתעה המרתקים, לקראת סוף הספר, הוא כאשר גיבור הספר, עילם, מגלה כי הוא עצמו צאצא של הזרם השאולי. עובדה זאת שופכת אור, בעיניו ובעיני הקורא, על אירועים וחוויות שונות ממהלך חייו.
אף על פי שעלילת הספר היא דמיונית, נעשה בו שימוש באירועים היסטוריים אמיתיים.
אליזבת דה ולואה, נסיכת צרפת

ילדותה

הנסיכה אליזבת נולדה ב-2 באפריל 1545 בארמון פונטנבלו שמחוץ לפריז, צרפת. היא הייתה ילדתם השנייה ובתם הבכורה של אנרי השני, מלך צרפת ורעייתו, קטרינה דה מדיצ'י. היא גדלה יחד עם שמונת אחיה עם אחיותיה אך בילתה את רוב זמנה עם בת גילה מרי סטיוארט, לעתיד מרי, מלכת הסקוטים, שגדלה בחצר המלוכה הצרפתית. כבתו הבכורה של המלך הצרפתי המכהן אליזבת נקראה בתואר מאדאם רויאל.

מותה

המלכה אליזבת מתה ב-3 באוקטובר 1568 במהלך לידה, יחד עם בנה התינוק.

טריוויה

האופרה דון קרלוס של ג'וזפה ורדי מספרת את סיפור אהבתם הטראגית של הנסיכה אליזבת וארוסה, קרלוס, נסיך אסטוריאס, בנו של בעלה לעתיד.
Les oiseaux du bonheur

רקע והפקה

אלבום האוסף הופק על ידי אדי מרנאיי, רודי פסקה, והיה לאלבום הראשון של דיון אשר לא הופק על ידי רנה אנג'ליל. אלבום זה מכיל שירים שונים של דיון, אשר יצאו מתחילת הקריירה שלה, ועד אותה התקופה בה יצא. בשונה מ-Les plus grands succès de Céline Dion, אלבום אוסף זה כלל בתוכו שירים מ-Mélanie.
מתוך אלבום האוסף יצא הסינגל "Mon rêve de toujours", אשר הצליח להגיע בשיאו אל המקום הרביעי במצעד השירים של קוויבק.