google/wiki40b huggingface dataset:
וילהלם, רוזן שאומבורג-ליפה

ביוגרפיה

וילהלם נולד ב-9 בינואר 1724 בלונדון, לאלברכט וולפגנג, רוזן שאומבורג-ליפה ולאשתו הראשונה הרוזנת מרגרט גרטרוד פון אויינהאוזן, בתם של ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה ושל פילגשו ארנגרד מלוזינה פון דר שולנבורג.
הוא ליווה את אביו במערכה שלו בשירות ההולנדים במהלך מלחמת הירושה האוסטרית 1740-1748, והיה נוכח בקרב דטינגן (1743). לאחר מכן הוא נלחם בשירות האוסטרים במערכה האיטלקית שלהם. הוא ירש את אביו כרוזן ב-25 באוקטובר 1748.

מלחמת שבע השנים

כרוזן וכגנרל חיל התותחנים הוא צידד בפרוסיה במהלך מלחמת שבע השנים. הוא הציב את עצמו בראש יחידות הארטילריה של בעלות הברית במהלך קרב מינדן, וזכה לפיקוד הכולל של התותחנים של בעלות הברית.

פורטוגל

בשנת 1762, לבקשת המרקיז דה פומבל (שר החוץ הפורטוגלי) הוא הוביל, כגנרליסימו, את כוחות הברית בעלות הברית בפורטוגל נגד הפלישה הספרדית. וילהלם ניהל מערכה הגנתית מבריקה של מתקפות ומתקפות נגד, כך שהאויב, אף על פי שהייתה לו עליונות של שלוש על אחד במספרים, תמיד נתקל במגינים במצב טוב ומעולם לא העז להסתכן בהתקפה מוחלטת. לבקשת פומבל הוא נשאר בפורטוגל שנה לאחר הסכם השלום של 1763, במטרה לבנות מחדש ולהכשיר את צבא פורטוגל לצבא מקצועי יותר.
הוא היה גם תאורטיקן צבאי משפיע וחסיד של לוחמה הגנתית. אחת הסיסמאות הידועות ביותר שלו היא: "Kein anderer als der Defensivkrieg ist rechtmäßig!" ("רק לוחמה הגנתית מוצדקת!")
הוא נפטר בוולפנהאוזן והוחלף על ידי בן דודו, פיליפ השני ארנסט, רוזן ליפה-אלפרדיסן. כאחת הדמויות הגדולות בהיסטוריה הגרמנית, הוא מונצח על ידי פסל במקדש ולהאלה.

משפחתו

עד 1764 נולדו לווילהלם שני ילדים לא חוקיים, יוזף ואולימפיה פטרונליה.  הם נולדו באלבס, פורטוגל. אולימפיה הוטבלה בכנסייה "מטריז" בעיר קמפו מאור ב-24 ביוני 1764. שנים לאחר מכן, לפני נישואיה, הוכרה אולימפיה על ידי בן דודה של אביה, פיליפ השני ארנסט, ושמה שונה לאולימפיה פטרונליה ארנסטינה דה שאומבורג-ליפה. אולימפיה נפטרה ב-25 בנובמבר 1822.
הוא התחתן ב-12 בנובמבר 1765 בשטאטדגן לרוזנת מארי ברברה אלונור מליפה-ביסטרפלד, בתו של קרל פרידריך אוגוסט, רוזן ליפה, ממנה נולדו להם שני ילדים, הרוזנת אמיליה (1771–1774) ובן שמת בלידתו (1772).
ניבתן

מחזור החיים

הניבתנים מזדווגים במים וממליטים על הקרקע או על קרחונים. הם מאכילים את צאצאיהם בתוך המים. צלילתם במים עשויה להימשך עד מחצית השעה, ולהגיע לעומק של 90 מטר. מזונם כולל בעיקר צדפות ורכיכות אחרות. הזכרים מתחרים על טריטוריה, ונלחמים זה בזה לעיתים קרובות. המנצחים בקרבות אלה שולטים על הרמון משלהם, ומזדווגים עם נקבות רבות. ניבתנים בוגרים נושאים צלקות עמוקות מן הקרבות הרבים, שרק לעיתים רחוקות הם קטלניים. ידועים מקרים שבהם ניבתנים הרגו דובי קוטב. 
הניבתנים הפסיפיים מבלים את הקיץ בצפון מצר ברינג בין צ'וקוטה ואלסקה, לאורך החוף הצפוני של מזרח סיביר, בים בופור, לאורך החוף הצפוני של אלסקה, ובמים שבין אתרים אלה. באביב ובסתיו הם מתאספים במצר ברינג, סמוך לחופים המערביים של אלסקה, ובזרם Anadyr. בחורף הם יורדים לדרומו של ים ברינג, לאורך החופים המזרחיים של סיביר, מדרום לחלקו הצפוני של חצי האי קמצ'טקה, ולאורך החופים הדרומיים של אלסקה.
עונת הייחום של הניבתנים היא באמצע החורף. הזכרים מפגינים את יכולתם במים לפני הנקבות הצופות בהם מן החוף. הזכרים מתחרים באגרסיביות על תחום משלהם באזור שבו מצויות הנקבות. לאחר ההפריה, המתרחשת כאמור במים, הביצית המופרית נשארת רדומה במשך מספר חודשים, ואז מתחיל היריון של כ-11 חודשים. כשהגור נולד, אורכו כמטר אחד, והוא כשיר לשחות. הגורים יונקים במשך כשנתיים, ואז שוהים עם אמהותיהם משנה ועד לשלוש שנים נוספות. הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל 6, ואילו הזכרים בגיל 9 או 10. הניבתן חי כ-50 שנה.
הניבתנים עושים מחצית מחייהם במים, ואת המחצית השנייה על החוף ובין הקרחונים, שם הם מתאספים בעדרים גדולים. הם רועים על קרקעית הים בחיפוש אחר רכיכות, ואינם בוחלים גם בדגים מזדמנים. החטים משמשים להעלאת הצדפות מקרקעית הים, ולא לחפירה. סילוני מים שהם יורים מפיהם, מסייעים להפוך את הצדפות ולהעלות אותן אל המים. בשעת רעב, ניבתנים עשויים לתקוף גם חדשנים חדי קרן או כלבי ים.

אוכלוסייה

מצויים כ-200,000 ניבתנים פסיפיים. לניבתן יש שני אויבים טבעיים, מלבד האדם: האורקה ודוב הקוטב. דובי הקוטב מתפרצים אל תוככי העדר, מבהילים את הבוגרים, וחוטפים גורים או פרטים חלושים אחרים אך פרטים בוגרים יכולים להרוג את הדוב עם חטיהם, כך שמדובר בהתנהגות מאוד נדירה. האורקות גם מתמקדות בגורים אך יכולים גם לשעוט עם ראשם ולנגח בחוזקה את הניבתן, כך שימות מהר מהמכה. הם עושים זאת כשהניבתנים נכנסים למים לאכול צדפות.
ילידי אלסקה צדים כ-3,000 פריטים מדי שנה. חוקי ארצות הברית וקנדה מגבילים ציידים שאינם מן הילידים, ואוסרים על יצוא השנהב, המשמש ליצירת פסלונים וחריטים. בעצם העוקץ של הזכר משתמשים הילידים להכנת סכינים. באתרים שונים אפשר לקנות שנהב, כביכול מן התקופה שלפני איסור הציד.
מן הניבתנים האטלנטיים נותרו כ-15,000 פריטים, החיים במימי אוקיינוס הקוטב בקנדה ורוסיה, ובמימי גרינלנד. בעבר היו מצויים במספרים גדולים בהרבה.
הסכנות העיקריות של הניבתנים הם ציד אך בעיקר ההתחממות הגלובלית, אשר פוגעת בתנאי מחייתם, באזורי המנוחה שלהם ומאלצת אותם להתאכלס בכמויות באיים בהם הצעירים עלולים להיפגע מבוגרים מסוכנים. התנאים הקשים גם יוצרים תנאי רעב ותשישות לבוגרים ולגורים. 2 מתוך 3 תת-המינים נמצאים בסיכון גבוה בעוד התת-מין שלחופי האוקיינוס השקט לא נכלל ברשימה.
מלקולם הראשון, מלך סקוטלנד

קורות חיים

מלקולם היה בנו של דונלד השני (דומנאל מק קאוסנטין) והומלך לאחר שבן דודו קונסטנטין השני (קאוסנטין מק אאדה) וויתר על כיסאו והפך לנזיר.
בשנת 945 אדמונד הראשון מלך אנגליה יצא במסע מלחמה, הביס וגירש את אולאף קואראן מנורת'מבריה, כבש את קמבריה ועיוור שנים מבניו של דומנל השלישי, מלך סטרת'קלייד. אדמונד נתן למלקולם את השליטה בסטרת'קלייד בתמורה לסיועו.
על פי "דברי ימי מלכי אלבה" מלקולם יצא בראש צבא למארמרדום מוריי והרג את קלאך שליט מוריי (אירוע זה לא מוזכר בספרי היסטוריה אחרים מאותה תקופה, אולם ייתכן שאותו קלאך היה קונקאר, מורמאר אנגוס ומדובר בהתקפה שהביאה שהביאה לימים לקשר שנקשר והביא למותו של בנו של מלקולם - קנת השני).
לאחר הרצחו של אדמונד בשנת 946 נשמרה הברית עם אנגליה, ומלקולם כרת ברית עם אחיו של אדמונד - אדרד. בעקבות ברית זו, כאשר אריק בלדאקס תקף את יורק בשנת 948 וכאשר אולאף סיהטריקסון תקף את יורק בשנית בשנת 949–950 תקף מלקולם את נורת'מבריה והגיע עד הנהר טיס, על מנת לסייע לאנגלים. "דברי ימי אלסטר" מתארים שבשנת 952 נערך קרב בין תושבי אלבה והבריטונים (של סטרת'קלייד) והאנגלים כנגד הזרים (ככל הנראה הכוונה לוויקינגים).
"דברי ימי אלסטר" מציינים שמלקולם נהרג בשנת 954 בטירת פטרסו, אולם "נבואת ברכאן" מציינת שמלקולם נהרג בדאנוטאר, ונקבר באיונה - מקום קבורתם המסורתי של מלכי סקוטלנד הקדומים.
לימים מלכו בניו של מלקולם - דאב וקנת בסקוטלנד.
ויל קלייבורן

קריירה

קלייבורן למד ושיחק בשלוש אוניברסיטאות - מכללה קהילתית מרשלטאון, אוניברסיטת יוטה ואוניברסיטת המדינה של איווה.
בשנת 2013 חתם קלייבורן על חוזה לשנתיים בקבוצת רטיופארם אולם מליגת העל הגרמנית.
ב-2015 חתם בהפועל חולון, ובעונת 2015/2016 הוביל את קלעי ליגת העל הישראלית עם 20.9 נקודות בממוצע למשחק ולאחר מאמצים רבים השאיר אותה בליגת העל.
לקראת עונת 2016/2017 חתם בדרושפאקה מליגת העל הטורקית, אותה אימן דייוויד בלאט. בסיום העונה עבר לצסק"א מוסקבה.
דני רבס

ביוגרפיה

רבס נולד בבודפשט, הונגריה בן אמצעי בין שתי בנות. בהיותו ילד קטן עלה לארץ עם משפחתו לקיבוץ כפר המכבי. הוא התאמן בקבוצת הפועל גוש זבולון בהדרכתו של יוסף טלקי.

1965

בתחרויות השחייה של מכביה ה-7 שנערכו בבריכת "גלית" ביד אליהו בתל אביב באוגוסט 1965 זכה רבס במדליית כסף, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם אברהם מלמד, משה גרטל וגרשון שפע בתוצאה של 8:55.5 דקות, אחרי ארצות הברית 8:32.6 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-1500 מטר בתוצאה של 19:10.7 דקות ובמקום שישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:42.9 דקות.

אלוף ישראל

באליפות ישראל למשחים ארוכים שנערכה בקאנטרי קלאב הרצליה ב-9 באוקטובר אותה שנה זכה רבס במדליית זהב במשחה ל-1500 מטר בתוצאה של 19:05.4 דקות, לפני משה גרטל (19:17.5 דקות) ואברהם מלמד (19:21.0 דקות), חבריו לקבוצה.

אלוף צליחת הכנרת

ב-14 באוקטובר אותה שנה זכה רבס במדליית זהב בצליחת הכנרת התחרותית בתוצאה של 2:05.45 שעות, לפני אברהם מלמד (2:06.35 שעות) וגרשון שפע (2:08.48 דקות).

1966

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת "גלית" בתל אביב בתחילת אוקטובר 1966 זכה רבס ב-5 מדליות, 3 כסף ו-2 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:07.7 דקות, אחרי משה גרטל שקבע שיא ישראלי חדש של 2:07.3 דקות ולפני אמנון קראוס מברית מכבים עתיד (2:08.2 דקות), במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:02.5 דקות, אחרי אברהם מלמד (1:01.8 דקות) ולפני אריה לוריא מהפועל גבעת ברנר (1:04.8 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:19.8 דקות, אחרי גרשון שפע (5:13.8 דקות) ולפני אמנון קראוס (5:23.7 דקות) ומדליות ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:38.2 דקות, אחרי משה גרטל שקבע שיא ישראלי חדש 4:32.2 דקות ואמנון קראוס (4:37.2 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 18:58.5 דקות, אחרי משה גרטל שקבע שיא ישראלי חדש של 18:44.5 דקות ואמנון קראוס (18:56.1 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 59.1 שניות.

1970

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1970 זכה רבס ב-5 מדליות אישיות, 3 כסף ו-2 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:04.1 דקות, אחרי חברו לקבוצה דן שטרן (1:03.9 דקות) ולפני מייק גרינשפן מהפועל גבעת חיים (1:05.5 דקות), במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:31.7 דקות, אחרי דן שטרן (2:27.8 דקות) ועודד צור מהפועל גניגר (2:33.0 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:28.6 דקות, אחרי דן שטרן (5:17.3 דקות) ולפני משה גרטל (5:30.6 דקות). מדליות ארד, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:33.6 דקות, אחרי דן שטרן (2:29.5 דקות) ויואל קנדה  מהפועל תל אביב (2:32.7 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר בתוצאה של 19:02.0 דקות, אחרי משה גרטל שקבע שיא ישראלי חדש של 18:20.0 דקות ודן שטרן (18:57.4 דקות).

חייו האישיים

את תהליך החזרה בתשובה התחיל רבס עוד בהיותו חבר קיבוץ. בהמשך עבר להתגורר במושב בית יצחק כשכיר ואחר כך כחבר מושב. הוא לימד שנים רבות בבית הספר בגבעת חיים ואמונתו התחזקה תוך כדי שהוא חולב פרות במושב. הוא רב במקצועו ובהשכלתו ופעיל בקהילה.
יעקב משולם אורנשטיין

רבי יעקב משולם אורנשטיין (תקל"ה, 1775 - כ"ה באב תקצ"ט, 1839), רב, פוסק, אב"ד לבוב, ומגדולי רבני גליציה. מכונה הישועות יעקב על שם ספרו.

תולדותיו

נולד בסטנוב שבפולין לרבי מרדכי זאב אורנשטיין, שהיה אחר כך רבה של לבוב. הוא היה צאצא לשושלת רבנים שהחזיקה במשרת הרב בלבוב במשך יותר מ-150 שנה. לאחר פטירת אביו, כשהוא עדיין ילד, גדל בירוסלב. שם נישא עם שרה בתו של גביר מקומי בשם צבי הירש, שנים אחדות סיפק לו חותנו את צרכיו ביד נדיבה ואף פתח לו ישיבה במקום.
בהמשך כיהן כרב בז'ולקווה. לאחר פטירת הרב צבי הירש רוזאניש בו' בכסלו תקס"ה (1804), התמנה כרב וראש ישיבה בלבוב על כיסא אביו, אך הוא בא ללבוב לממש את המינוי, רק ב-1805.
בשנת ה'תקע"ו (1816) היה מעורב בפרשת החרם שהוטל על שני משכילים: רבי שלמה יהודה רפפורט (שי"ר) והירש נטקס (מקורות משכיליים מאוחרים העלו את המספר לארבעה). אורנשטיין לא הטיל את החרם, שנראה שמקורו היה בחוגי החסידים, אך הואשם על ידי השלטונות בכך שלא דיווח עליו. עם זאת, הפקידים קבעו כי לא היה אויב לחינוך המודרני. בפקודת השלטונות, לאחר שהואשם על ידי המשכילים בקנאות חשוכה, נאלץ לקרוא דרשה בגרמנית שבה הוכרז כי לחרם לא היה תוקף. 
כתב את הספר "ישועות יעקב" על השולחן ערוך, שעל שמו זכה לכינויו. הספר ישועות יעקב כולל ארבעה כרכים על האורח חיים, שלושה כרכים על היורה דעה ושלושה כרכים על אבן העזר, בנוסף נדפס גם כרך שו"ת. בפירוש הישועות יעקב חלק קצר המסביר את השולחן ערוך וחלק ארוך יותר המביא את דעות קודמיו ודן בהן. ספר חידושיו על חמשה חומשי תורה נקרא גם הוא 'ישועות יעקב' ונדפס לראשונה בורשא בתרע"ב.
על השתלשלות מינויו בצעירותו לרב בירוסלב, וסירובו לכתב המינוי ניתן לקרוא בהקדמה לספר המידות על פי המגיד מדובנא. 
בנו היחיד היה הרב מרדכי זאב אורנשטיין, אב"ד פרעמישלא נפטר בחייו. אחיו היה הרב משה יהושע העשיל אורנשטיין. אחייניו היו רבי יוסף שאול נתנזון ורבי מרדכי זאב איטינגא.
פאול לוקאץ'

פאול לוקאץ' (באנגלית: Paul Lukacs; ‏1915–1982) היה מחבר בעיות ברידג' ישראלי, שנחשב לאחד מהטובים ביותר בכל הזמנים, ואפילו הטוב שבהם.
לוקאץ' נחשב על ידי רבים כשחקן הברידג' הטוב ביותר בכל הזמנים, שלא ליד שולחן הברידג', על פי הגדרתו של ויקטור מולו. לוקאץ' התמחה במיוחד בבעיות של Single Dummy. בעיות מסוג זה קרובות יותר למשחק הברידג' כפי שהוא משוחק בתחרויות מאשר בעיות מסוגים אחרים.
יש הטוענים שטכניקת המשחק הנקראת Belladonna coup הוצעה על ידי לוקאץ' בבעיה שחיבר, עוד לפני שג'ורג'ו בלאדונה שיחק אותה בתחרות.
לוקאץ' נולד ב 1915 בהונגריה. בתחילת שנות ה-30 של המאה העשרים שלטה נבחרת אוסטריה בברידג' העולמי. מתחרתה העיקרית הייתה נבחרת הונגריה. לאחר עליית הנאציזם לשלטון בגרמניה ובאוסטריה התפזרו שתי הנבחרות, שמרבית שחקניהן היו יהודים. חלק מהשחקנים ברחו לארצות שונות. לוקאץ' עלה לישראל בשנת 1939 מאז חי בישראל משנת 1939 ועד יום מותו. הוא התגורר ברחוב הירקון בתל אביב. לוקאץ' היה מתמטיקאי וכישוריו האנליטיים הגבוהים באו לידי ביטוי גם במשחק הברידג'.
הוא כתב באופן קבוע מאמרים לעיתון הנחשב The Bridge World. כתב מספר ספרים על בעיות ברידג'. הספר Spotlight on Card Play, שכתב ביחד עם רוברט דרבס (באנגלית Robert Darvas) הוא ספר בעיות ברידג' הראשון שפורסם אחרי מלחמת העולם השנייה ומתייחס לתהליך החשיבה של מומחי ברידג'.
נכדו הוא הראפר והקומיקאי איתי לוקץ'.
Burn

הקלטה

האלבום הוקלט במונטרה שבשווייץ בנובמבר 1973, באולפן הנייד של להקת הרולינג סטונס ("Rolling Stones Mobile Studio" - אולפן בו השתמשו רבות מהלהקות הגדולות בעולם).
צליל האלבום שונה מהסגנון שאפיין את הלהקה עד אז, ונוטה להשפעות של מוזיקת נשמה ופאנק (Funk), סגנונות שבלטו יותר באלבומם הבא, "Stormbringer".

ביקורות

האלבום קיבל ביקורות מעולות, ונחשב לאחד מהטובים ביותר של הלהקה. אתר Allmusic העניק לאלבום 4.5 כוכבים מתוך 5. כמו כן, עבודתו של קוברדיל זכתה לשבחים רבים. בשנת 2006 דורג האלבום על ידי מגזין Classic Rock במקום 27 ברשימת "100 אלבומי הרוק הבריטיים הטובים ביותר בכל הזמנים".
מכון כרם

מכון כרם הוא מכון להכשרת מורים במרכז ירושלים, אשר נוסד בשנת 1974 בידי ארגון כל ישראל חברים. המכון מכשיר מורים בתחומי הרוח, היהדות והאמנויות ברוח הומניסטית יהודית.

אודות

המכון הוקם במטרה להוות אלטרנטיבה להכשרות המורים הקיימות במכללות להכשרת מורים ובאוניברסיטאות.
המכון מעניק תעודת הוראה לבתי הספר העל יסודיים במקצועות רבים. מדי שנה לומדים בו כ-150 סטודנטים. בנוסף להכשרת המורים, פועל במכון מרכז "מלמדים ולומדים" לפיתוח מקצועי למורים, ובו פועלות, בין היתר: תוכנית "כנפי יונה", לקידום והשמת מורים יוצאי אתיופיה, תוכנית "מורים מובילים" להקמת קהילות למידה של מורים בירושלים ותוכניות נוספת. לצד אלו מתקיימים במכון קורסים ואירועים בתחומי תרבות שונים ומגוונים, המיועדים למורים בשבתון, לעובדי הוראה ולציבור הרחב.
במכון ספרייה הכוללת כ-18,000 ספרים וכתבי עת העוסקים בנושאים כמו יודאיקה, פילוסופיה, חינוך, היסטוריה ואמנויות, ובה נמצאים חפציה של המשוררת זלדה וספרייתו של מרדכי שלו.
משנת 2005 פועלת הכשרת המורים במכון במסגרת המכללה לחינוך ע"ש דוד ילין. שאר התוכניות פועלות במסגרת ארגון כל ישראל חברים.
מנהלת המכון היא ד"ר ענבר גלילי שכטר.
קר עד העצם

עלילה

רי דולי (ג'ניפר לורנס) בת ה-17 היא המבוגרת האחראית במשפחתה; היא מטפלת באחיה ואחותה הקטנים ובאימם שאיבדה את שפיותה. בנוסף, אביה, סוחר סמים, ברח מביתם. יום אחד בא לביתם השריף באסקין (גארט דילאהנט) והודיע לרי שאביה ברח ממעצר. והוא מישכן את ביתם כך שאם היא לא תמצא את אביה הם יאלצו להתפנות מביתם. רי הולכת לחפש את אביה ובדרך היא מקבלת עזרה מדודה, טיירדרופ (ג'ון הוקס).ולבסוף מוצאת את אביה מת בתוך נחל ומנסה להוציאו ללא הצלחה, האישה שגילתה לה את מקום גופת אביה עוזרת לה וחותכת בעזרת מסור חשמלי את שתי כפות ידיו לראיה שמת ולכן לא היתייצב למשפט ומימלא סר ערבות הדירה, בסוף הסרט רואים את רי עם שתי אחיה על המדרגות מחוץ לבית ואחיה הקטן שואל את רי אם היא תישאר איתם כי שמע שהיא שוקלת ללכת לצבא, רי מבטיחה להם שלעולם לא תעזוב אותם

ביקורות והכנסות

הסרט זכה לאהדת מבקרי הקולנוע. אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק לסרט דירוג של 94%. מכון הסרטים האמריקאי הכניס את הסרט לרשימת עשרת הסרטים הטובים ביותר לשנת 2010. בנוסף, הסרט קיבל שני פרסים מפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
בסוף השבוע הראשון לצאתו של הסרט, הוא הכניס כ-84,797 אלף דולר רק בארבעה בתי קולנוע. נכון ל-9 בינואר הסרט הכניס כ-6,510,827 בארצות הברית וכ-1,549,061 דולר בחוץ לארץ.
תופעת הענישה על בחירה באימהות

תופעת הענישה על בחירה באימהות (באנגלית: Motherhood penalty) הוא מונח שטבעו סוציולוגים הטוענים שבמקומות העבודה אמהות עובדות נתקלות בחסרונות רבים הנוגעים לשכר, לאופן שבו הכשירות שלהן נתפסת במקום העבודה, ובהטבות שהן מקבלות ביחס לנשים בלי ילדים. באופן ספציפי, נשים יכולות לסבול מענישה בשכר על כל ילד, וכתוצאה מכך ישנם מפערים מהותיים בשכר בין אמהות לנשים בלי ילדים אשר גדול לעיתים רבות מפערי השכר במקום העבודה בין גברים ונשים. אמהות יכולות גם לסבול מכך שלמעסיקים במקום העבודה תהיה חוות דעת פחות חיובית עליהן משום שהן פחות מחויבות לתפקידן מעובדים בלי ילדים, פחות אמינות, ופחות סמכותיות מאשר עובדים בלי ילדים. לפיכך, אמהות עשויות לחוות חסרונות במונחים של היכולת למצוא עבודה, שכר, וניסיון בעבודה היומיומית.

אמהות חד-הוריות לעומת אמהות שחיות עם בן זוג

לאמהות חד-הוריות יש לא רק קשיים פיננסית רבים יותר אלא גם מחסור באינטראקציה חברתית חיובית ותמיכה חברתית בכוח העבודה. אמהות חד-הוריות חוות גם סבירות גבוהה יותר להתפחות של סיבוכים בריאותיים. אמהות חד-הוריות ניצבות בפני מכשולים נוספים כאשר הן מנסות להישאר במקום עבודה מסוים לאורך זמן בשל הסיכון המוגבר משום שבמוקדם או במאוחר הן יצטרכו לפספס ימי עבודה בשל האתגרים שכרוכים במציאת מסגרות איכותיות, אמינות ובמחירים סבירים לילדיהן.

השפעת גיל האם

גיל האמהות לרוב מהווה תפקיד מכריע במידת ההשפעה של תופעת הענישה על הבחירה באימהות על האמהות. מחקר שבוצע גילה שההשפעות של האמהות מהותיות יותר בגיל צעיר, והן פחות מהותיות כשהאם מגיעה לגיל 40 או 50. לפיכך לרוב עבור אם שבוחרת להביא ילדים בגיל צעיר יותר, הקריירה שלה לרוב תהיה יותר מושפעת מתופעת הענישה על הבחירה באימהות מאשר אמהות שבוחרות לחכות עד לאחר שהצליחו להתבסס בתחום הקריירה. נשים שיש להן ילדים בתחילת הקריירה צריכות לעשות התאמות גדול יותר בחייהן כגון להשקיע פחות זמן ומשאבים בחינוך/הכשרה המקצועית שלהן, ולוותר על יותר הזדמנויות שנקרות בדרכן. לבחירות הללו עשויות להיות השפעה ממושכת בהרבה על מהלך הקריירה של האישה מאשר נשים שבוחרות להביא ילדים רק לאחר שהן התבססו בתחום הקריירה. הולדת ילד בגיל צעיר מחזק את הרעיון של האימהות כמעמד שנובע מבחירה ועלול בשל כך לשקף בעיני מעסיקים שהאישה בחרה באמהות על פני קריירה.
בארוטראומה

מעיכות

המושג "מעיכה" מתאר תופעה של אוויר המתכווץ כאשר הלחץ עולה, והכאב שמרגיש הצולל כאשר זה קורה.
אלימלך אפשטיין הלוי

ביוגרפיה ופעילות מחקרית

אפשטיין, שכינה את עצמו "הלוי" על שם ייחוסו, נולד בראדין ולמד בישיבה המקומית ולאחר מכן בישיבת וילנה. הוא עלה לארץ בשנת תרפ"ו (1906) והיה בין בוגרי המחזור הראשון של המכון למדעי היהדות באוניברסיטה העברית. לאחר כ-30 שנות הוראה וחינוך בסמינר למורים ע"ש לוינסקי, חזר הלוי לאקדמיה כמרצה בכיר בחוג לתלמוד באוניברסיטת ת"א ובחוג לספרות עברית באוניברסיטת חיפה.
במהלך השנים נבחר הלוי על ידי מוסד ביאליק לתרגם כמה מיצירות המופת של ההיסטוריוגרפיה היוונית-רומית: "תולדות מלחמת פילופוניס" (תשי"ט), "אנאבסיס" (תשכ"ט) ו"חיי אישים" (תשל"א-תשל"ג). בנוסף, תרגם הלוי את ספרו החשוב של פרופ' שאול ליברמן, "יוונית ויוונות בארץ ישראל" (תשכ"ג).
בשנים תשל"ב-תשמ"ב עמל הלוי על הוצאתה לאור של סדרת ספרים המרכזים את החומר הרב שצבר במחקריו אודות ההשוואה בין עולם ההלכה והאגדה היהודי לבין המקורות היווניים והלטיניים בני התקופה. הספר הראשון והידוע ביותר בסדרה היה "עולמה של האגדה: האגדה לאור מקורות יווניים" (תשל"ב).
הלוי נפטר בכ"ו בשבט תשמ"ג (9 בפברואר 1983), כמה חודשים לאחר פרסום הספר האחרון בסדרה.
אפרים תהילה

ביוגרפיה

תהילה התגייס לצה"ל בשנת 2004, שובץ בחטיבת גולני והתקבל ליחידת אגוז. עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב ליחידת אגוז ומונה למפקד צוות. לאחר מכן מונה לסגן מפקד פלגה ביחידה, ולקח חלק במבצע עופרת יצוקה. על לחימתו במבצע עוטר בצל"ש אלוף. בהמשך שימש כמפקד פלוגה רובאית ב' בגדוד 51. לאחר מכן מונה למפקד פלגה ביחידת אגוז. הוא הוביל את פלוגתו בלחימה במבצע צוק איתן, ועוטר על פועלו בצל"ש מפקד אוגדה. לאחר לימודים מונה לסגן מפקד גדס"ר גולני.
בשנת 2017 הועלה לדרגת סא"ל ומונה לראש ענף במל"י, ושימש בתפקיד עד שנת 2018. בשנת 2018 מונה למפקד גדוד 51.
תהילה מתגורר בצפריה. נשוי ואב לארבעה ילדים.
יחסי סרביה–צרפת

היסטוריה

לסרביה ולצרפת היסטוריה של יחסים כנים וחיוביים. אלה התערערו באופן דרסטי כתוצאה מהשתתפותה של צרפת בשנת 1999 בהפצצת נאט"ו על יוגוסלביה, ובמלחמת קוסובו, אולם הם השתפרו מאז שנת 2000.
הקשר העתיק ביותר שתועד בין שני הצדדים היה נישואיהם של המלך הסרבי סטפן אורוש הראשון והלן מאנז'ו הצרפתית. המגעים החשובים הראשונים של הצרפתים והסרבים החלו רק במאה ה-19 כאשר סופרי המסעות הצרפתים כתבו לראשונה על סרביה. במאה ה-19, קאראג'ורג'ה, מנהיג המהפכה הסרבית, שלח מכתב לנפוליאון בונפרטה ובו הביע את הערצתו למנהיג הצרפתי, ואילו בפרלמנט הצרפתי נשא ויקטור הוגו נאום וביקש מצרפת לסייע לסרביה ולהגן על האוכלוסייה הסרבית מפני פשעים עות'מאניים. לאחר מכן התפתחו במהירות היחסים הדו-צדדיים, כך שהתושבים בסרביה ראו ב"צרפת האדירה" חברה גדולה, שיכולה הייתה להגן עליהם מפני העות'מאנים ובית הבסבורג. היחסים בין סרביה לצרפת המשיכו להשתפר עד מלחמת העולם הראשונה, אז הגיע "המאבק המשותף" נגד אויב משותף לשיאו כששתיהן היו חלק ממדינות ההסכמה. לפני המלחמה זכתה צרפת באהדת האוכלוסייה הסרבית על ידי בניית מסילות ברזל, פתיחת בתי ספר צרפתיים, קונסוליה ובנק צרפתי. כמה מלכים סרבים מתקופה זו למדו באוניברסיטאות בפריז, כמו גם חלק גדול מהדיפלומטים העתידיים. הסרבים נחשבו לפרנקופילים, מכיוון שכל הפעילויות הללו הרחיקו אותם מהאימפריות העות'מאנית והבסבורגית. הברית הסרבית-צרפתית עד שנת 1914 אף איימה על הנטייה המסורתית כלפי האימפריה הרוסית. עזרה הומניטרית וצבאית רבה נשלחה על ידי צרפת לסרביה במלחמת העולם הראשונה, כולל עזרה בפינוי ילדים, אזרחים וצבאיים בסוף המלחמה ותמיכה בכותרות העיתון הצרפתי. גם כיום פעולות אלו נותרות טבועות בתודעה הקולקטיבית של מספר גדול של סרבים. בשנת 1964, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה וצרפת חתמו על הסכם סחר דו-צדדי בן 6 שנים, אשר סיפק ליוגוסלביה את אותם תנאי סחר שצרפת העמידה למדינו החברות ב-OECD שתורמות להמשך פיתוח היחסים היוגוסלביים עם הקהילה הכלכלית האירופית.

קוסובו

כאשר הכריזה קוסובו על עצמאותה מסרביה ב-17 בפברואר 2008, צרפת הפכה לאחת המדינות הראשונות שהודיעה רשמית על הכרה בקוסובו הריבונית. בעקבות הדיווח בוויקיליקס, צרפת הבהירה כי סרביה לא יכולה להיכנס לאיחוד האירופי בלי להכיר בעצמאות קוסובו. צרפת השתתפה בהפצצת נאט"ו ביוגוסלביה ב-1999, שהביאה לממשל של האו"ם בקוסובו ואז לעצמאות קוסובו בסופו של דבר. בצרפת יש כיום 1,368 חיילים המשרתים בקוסובו כשומרי שלום בנאט"ו, כחלק מכוח קוסובו. במקור היו 7,000 חיילים צרפתים בכוח.

שיתוף פעולה

עם חתימתו של ההסכם על השלמת אמנות בינלאומיות ב-26 במרץ 2003, הושלם הליך איחוד מעמד האמנה בין שתי המדינות. בין האמנות, החשובים שבהם הם: ההסכם להגנת ההשקעות (1974); ההסכם למניעת מיסוי כפול (1974); האמנה לביטוח לאומי (1950); ההסכם לשיתוף פעולה תרבותי (1964); ההסכם לתעבורת דרכים (1964). בשנת 2005 היקף הסחר בין המדינות היה 453,827 מיליון דולר. נשיאי סרביה וצרפת, בוריס טאדיץ' וניקולא סרקוזי, חתמו בפריז באפריל 2011 על הצהרה פוליטית שנועדה לתמוך בשילוב סרביה באיחוד האירופי.
סיגלית דיל

ביוגרפיה

השתתפה בעבר בהנחיית סדנאות כתיבה בבתי-ספר ברחבי הארץ מטעם משרד החינוך במסגרת פרויקט "סיפור נולד". כמו כן, כיהנה כיו"ר ועדת הבחירות של אגודת הסופרים בישראל. באפריל 2019 שימשה כשופטת בתחרות "כתיבה צעירה" של עמותת "חינוך לפסגות". חברה באיגוד סומליו"ן ומוּכרת על ידי אמנות לעם. היא עורכת מפגשים עם תלמידים בבתי ספר ברחבי הארץ, במפגשי קריאה בבתי ספר ומרכזי קניות ומשתתפת בפאנלים של סופרי ילדים ונוער.
דיל היא בעלת ארבעה תארים אקדמיים. בהיותה סטודנטית לראיית חשבון, שימשה כמבקרת ספרים בעיתון של המכללה למנהל והייתה מורה מחליפה. בתקופה זו כתבה את ספרה הראשון, "שעון הקסמים", שראה אור בשנה הראשונה ללימודיה לתואר הראשון במשפטים במרכז הבינתחומי בהרצליה. הצלחתו הביאה להוצאת ספרים נוספים, דרך הוצאת הספרים עם עובד. במסגרת עבודת הדוקטורט שעשתה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, שילבה בין עולם המשפט לבין עולם הספרות.
דיל עובדת כעורכת דין במשרד לענייני נזיקין.
מריה ולדימירובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה

ביוגרפיה

מריה נולדה במדריד ב-13 בדצמבר 1953, כבתו היחידה של ולדימיר קירילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, הנחשב על ידי רוב החוקרים לראש בית רומנוב לאחר מות אביו קיריל ולדימירוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, נכדו של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, והדוכסית לאונידה גאורגייבנה. למדה את הלשון הרוסית ואת ההיסטוריה של רוסיה באוניברסיטת אוקספורד. התגוררה לפרקים בצרפת ובספרד.
ב-22 בספטמבר 1976, נישאה רומנובה לפרנץ וילהלם, נסיך פרוסיה, ואביה העניק לו את התואר הוד רוממותו הדוכס הגדול של רוסיה. ב-1981 נולד להם בן, גאורגי מיכאילוביץ'. הזוג נפרד בשנת 1982; ב-19 ביוני 1985 הם התגרשו באופן רשמי ופרנץ חזר לתוארו הפרוסי.
לאחר שממשלת רוסיה פירסמה כי נמצאו שאריות גופתו של הצאר ניקולאי השני ומשפחתו, רומנובה הבהירה שהיא אינה מקבלת את מהימנותם של הממצאים, וסרבה להגיע לטקס הקבורה מחדש ב-1998.

מחלוקת הירושה

אביה של רומנובה, ולדימיר קירילוביץ', נחשב בעיני רבים כנצר הזכרי האחרון של שושלת רומנוב. השאלה האם בתו מריה היא ראש השושלת מאז שאביה נפטר ב-1992, תלויה בתוקף נישואי הוריה. חוקי הירושה קובעים שמי שנולד מנישואים של חבר בית המלוכה עם מי שאינו חבר בבית מלוכה כלשהו (נישואים מורגנטים) - אינו יכול לרשת את הכתר. לדעת המתנגדים, נישואי אביה של מריה עם אמה אינם עומדים בכללים, מכיוון שהיא לא הייתה נסיכה, אלא רק מצאצאי משפחת המלוכה של גאורגיה, שכבר אינה בשלטון מאז המאה ה-16.
ב-23 בדצמבר 1969 הכריז אביה של רומנובה כי בתו היא יורשתו החוקית. לכך היו התנגדויות רבות בעיקר מהצד הגברי של המשפחה, ושאלת יורש העצר נשארת פתוחה. המתמודד העיקרי מולה היה ניקולאי רומנוביץ' רומנוב, אך כאמור המחלוקת עודנה עומדת. מריה טוענת לזכותה החוקית לכתר, והיא דורשת מכל בני משפחת האצולה לכבד זאת. 
אחת הבעיות המרכזיות היא הפילוג במשפחת המלוכה, אחד מבני המשפחה אמר]: "לומר שהמשפחה הזאת מפולגת זאת המעטה, המשפחה מטורפת!". מריה הבהירה שתשמח לאחות את הקרעים במשפחה, אך תשתף פעולה רק עם מי שמכיר בזכותה הטבעית לכתר.
בנוסף, נכון ל-2011, רומנובה היא במקום ה-117 בסדר הירושה לכתר הבריטי, מכיוון שהיא נכדתה של נכדתה של המלכה ויקטוריה.