google/wiki40b huggingface dataset:
מקש Insert

סקירה כללית

בסביבות המחשוב מבוסס הטקסט הישנות, כשהסמן היה נמצא במצב שכתוב, הסמן היה מיוצג במין בלוק שסימן את התו עליו הוא נמצא. במצב הכנסה, הסמן מסומן בסרגל אנכי שנפוץ מאוד ביישומים המודרניים, או בקו תחתון מתחת לתו עליו הסמן נמצא.
מצב שכתוב מכונה גם מצב תסריט, ולפעמים מכונה גם כמצב אוברסטרייק, שהוא מונח בטיפוגרפיה.
בחלק מהמקלדות מקש הInsert נעדר ומקש הDelete ממלא את מקומו בגודל כפול.

שימוש ביישומים

יישומי מעבדי תמלילים מודרניים משתמשים במצב הכנסה כברירת מחדל, אבל אפשר לעבור למצב כתיבה על על ידי הקשה על מקש הInsert. יישומים מסוימים מסמנים במצב שכתוב את הסמן כעבה, בניגוד לסמן הצר הסטנדרטי. אחרים משתמשים בסמן הצר עבור שני המצבים, ומציינים עם את מצב השכתוב עם המילה "OVR" בשורת המצב.
כשמקש הInsert נלחץ יחד עם מקש הCtrl או מקש הShift, יכול גם להעתיק או להדביק בWindows. האפשרות הזאת הגיעה מסטנדרט הControl User Access של IBM.
קוראי מסך משתמשים במקש הInsert בקיצורי המקשים לקריאת טקסט או לפתיחת תפריט ההגדרות של קורא המסך.
אם עץ נופל ביער

אם עץ נופל ביער ואף אחד לא שומע, האם הוא השמיע צליל? היא שאלה או חידה פילוסופית מתחום האפיסטמולוגיה, המעלה שאלות רבות על הקשר בין ידע, התבוננות ומציאות.
החידה הועלתה בצורה מעט שונה כבר במאה ה-18 על ידי הפילוסוף ג'ורג' ברקלי, אולם היא הועלתה בצורה הנוכחית רק בשנת 1910 בכתב עת בשם "physics".

האם משהו יכול להתקיים בלי שמבחינים בו?

השאלה הבסיסית ביותר שעולה מהחידה היא שאלת אפשרות הקיום של עצמים או קולות שאיש אינו מבחין בהם (האם ייתכן שהצליל שהעץ השמיע קיים, אף שאיש לא מבחין בו?) .
במאה ה-18 פיתח ברקלי את האידיאליזם הסובייקטיבי - גישה פילוסופית הגורסת שעצמים קיימים רק כאשר תופסים אותם. על פי גישה זאת, הצליל אינו קיים, כי אין לקיומו שום משמעות מחוץ לתודעה של בעלי חיים. רעיון זה הוא אבן פינה בפילוסופיה של ברקלי, והוא מיוצג על ידי משפטו:
"להיות זה להיות נתפש" (לטינית: esse est percipi)
שאלות כגון זו עומדות בבסיס המחלוקת בין שני הזרמים הראשיים באפיסטמולוגיה המודרנית- אמפיריציזם ורציונליזם, כאשר ברקלי מייצג (יחד עם דייוויד יום, ג'ון לוק ואחרים) את הגישה האמפיריציסטית.

מה ההבדל בין דברים כפי שהם לדברים כפי שאנו רואים אותם?

שאלה זו נוגעת בקיומם של עצמים מחוץ לתודעה שלנו. צליל, למשל, יכול להיות מוגדר כ"אות חשמלי הנתפס על ידי המוח". כלומר, מתוארת חווית הצליל, ולא התופעה הפיזיקלית. על פי הגדרה זו, נפילת העץ אומנם יצרה תנודות באוויר, אך אלו לא נקלטו על ידי אוזנו של איש, ולכן הן אינן מוגדרות כ-"צליל".
הפילוסוף האמריקאי קלארנס אירווינג לואיס טבע במאה ה-20 את המונח קווליה, על מנת לתאר את חווית התחושה של עצמים או תופעות. על פיו, אנו מסוגלים לתאר את המונח הפיזיקאלי "צליל", אך לא את הקוואליה שלו. ייתכן שהעץ יצר את התופעה הפיזיקלית, אך הוא לא יצר את הקוואליה "צליל".

גרסאות אחרות לשאלה

בגרסה הראשונית של השאלה, כפי שהועלתה על ידי ברקלי, היא לא עסקה כלל בעץ שנופל, אלא פשוט בעצים שעומדים בפארק, ואיש אינו מסתכל עליהם.
ביוני 1883 הועלתה השאלה בגרסה כמעט זהה לזו הנוכחית, בכתב עת בשם "The Chautauquan"- "אם עץ נופל באי בודד ללא בני אדם, האם הוא משמיע צליל?" המגזין ענה על השאלה בסגנון מדעי: "לא. צליל הוא התחושה שנוצרת באוזן כאשר יש תנודות באוויר." גם המגזין "סיינטיפיק אמריקן" הציג את השאלה בגרסה דומה, תוך התעלמות מהזווית הפילוסופית.
גרסה הומוריסטית לשאלה היא ״אם גבר מדבר באמצע היער ואף אישה לא שומעת. האם הוא עדיין טועה?״
קואן

קואן הוא סיפור, דיאלוג, שאלה או אמירה הנוגעת להיסטוריה או למסורת של הזן בודהיזם וכוללת אספקטים שאינם מובנים באופן רציונלי, אלא בחשיבה אינטואיטיבית. הדוגמה הידועה ביותר לקואן היא השאלה: "מהו הקול שמשמיעה מחיאת כף יד אחת?", המיוחסת להקואין אקקו (1686–1769) הנחשב למחיה מסורת הקואן ביפן.
מקורו של הקואן באמירותיהם ובמעשיהם של נזירי הזן והדמויות האגדתיות במסורת הזן, בדרך כלל אלו שהוסמכו ללמד בשושלת המתחילה מבודהידרמה (המאה ה-5 – המאה ה-6 לספירת הנוצרים). הקואנים אמורים לשקף את תהליך ההארה של אנשים אלו, ולעיתים את עצם ההלם המביא את המוח המואר לכדי מודעות. מורי הזן לעיתים מעבירים את שיעוריהם באמצעות קואנים, וכמה מן העוסקים בזן משתמשים בקואנים לשם מדיטציה. יש נזירים שפיתחו קואנים יותר מאחרים. למשל, מאסטר הקואנים המפורסם ג'ושו. 
בתרבות המערבית המושג קואן משמש לעיתים להצהרה חסרת פשר או לשאלה שאינה ניתנת לתשובה רציונלית.
הלוטים

ההֶלוֹטים (ביוונית קלאסית: Εἵλωτες) היו צאצאי התושבים המקוריים שישבו בלאקדמון לפני פלישת הדורים וצאצאי האוכלוסייה שספרטה כבשה במסניה. מעמד ההלוטים היה דומה למעמד הצמיתים, הם ביצעו את כל העבודות החקלאיות והגופניות בספרטה, כאשר הספרטנים השקיעו את כל זמנם באימונים ושירות צבאי. ההלוטים היוו את רוב אנשי ספרטה (כ-85% מתושבי ספרטה היו הלוטים).
במקרי חירום גויסו ההלוטים מצאצאי הלאקונים לצבא (לדוגמה במהלך המלחמה הפלופונסית) והובטח להם שאם יצטיינו בקרב יוכלו להשתחרר מצמיתותם. ההלוטים של מסניה היו מוקד תסיסה מתמיד וכמעט כל שנה יצאו הספרטנים במסע צבאי נגדם.
למרות הדיכוי הקשה שהפעילו על ההלוטים, נותרו הספרטנים חוששים ממרד מצידם ונמנעו משליחת צבאם למרחקים. עם זאת, אמצעי הדיכוי לא הספיקו וההלוטים אכן מרדו בשלטון הספרטנים כמה פעמים (מרד גדול בשנת 464 לפני הספירה), אך מרידותיהם דוכאו.

מקור השם

לפי הגאוגרף היווני פאוסאניאס, מקור השם "הלוטים" בעיר הילוס, שאותהּ כבשו הדורים ושעבדו את אוכלוסייתה.
לפי דעה אחרת, גזור השם מן השורש היווני "הל" שפרושו "לתפוש" או "לקחת בשבי".
ניפוי שגיאות באמצעות ברווז גומי

ניפוי שגיאות באמצעות ברווז גומי, בִּירווּז או מבחן ברווז הגומי (באנגלית: Rubber duck debugging או בקצרה Rubber ducking) הוא מונח הומוריסטי ולא-רשמי בהנדסת תוכנה המתאר שיטת ניפוי שגיאות בתוכנה.
על פי שיטה זו, מתכנת מסביר בקפידה את פעילות הקוד שכתב לחפץ דומם, כגון ברווז גומי, ובכך עובר חוויית "אהא!" ומבין לפתע כיצד לפתור את הבעיות שהתגלו בקוד.
תעשה לי ילד (סדרת טלוויזיה)

עלילה

הסדרה עוקבת אחר עולם כוכבי מוזיקת הרוק, אשר סגנון חייהם כולל יחסי מין מזדמנים, סכסוכים על אגו, ושימוש תדיר במשקאות חריפים ובסמים. במרכז העלילה להקת "ההסתדרות", להקת רוק מתחילה שמנסה ליצור אלבום ללא אמצעים, עד שסולנה, רם, פוגש במקרה את אסנת, עיתונאית מצליחה, ובין השניים מתפתחת זוגיות. אסנת, אשר לא מרוצה מחייה בעולם העיתונות, עוזבת את עבודתה לטובת הפקת אלבום הבכורה של הלהקה, וסביב עבודת ההפקה, ובעיקר בגלל חיי הזוגיות שלה עם רם, אדם אגוצנטרי, בלתי צפוי, הפכפך וקשה, מתנתקת מכל מה שרגילה אליו, וחיה חיים מסעירים, מלאי עליות ומורדות, כאשר היא מנסה במקביל לדחוף את רם ואת הלהקה קדימה ולחנך את רם לחיים בזוגיות, אך מתאהבת גם בצד הפוגעני שלו.
סמיר הנדנוביץ'

קריירת מועדונים

הנדנוביץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של דומז'אלה. בקיץ 2004 הוא חתם באודינזה. בקיץ 2005 הושאל לטרוויזו, בינואר 2006, הושאל ללאציו.
ביולי 2006, הושאל לרימיני מהסרייה ב', תמורת 1.2 מיליון אירו. הנדנוביץ' נחשב באותה עונה לשוער השני הכי טוב בליגה אחרי ג'אנלואיג'י בופון שוערה של יובנטוס.
בקיץ 2007 הוא חזר לאודינזה וחתם לחוזה שישאיר אותו במועדון עד ה-30 ביוני 2012. במהלך משחק נגד לאציו במאי 2011, הוא הדף את הפנדל ה-6 שלו באותה עונה, והוא השווה את שיא הליגה של כל הזמנים שנקבע בעונת 1948/1949. באוגוסט 2011 חתם חוזה חדש לחמש שנים נוספות.
ב-4 ביולי 2012 הנדנוביץ' עבר לאינטר מילאנו תמורת 11 מיליון אירו. ב-13 בפברואר 2019 מונה הנדנוביץ' לקפטן אינטר.

קריירה בינלאומית

הנדנוביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סלובניה ב-17 בנובמבר 2004 נגד סלובקיה. הנדנוביץ' השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2010.
ב-18 בנובמבר 2015 פרש הנדנוביץ' ממשחק בינלאומי, לאחר שצבר 81 הופעות במדי סלובניה.
נחום חת

ביוגרפיה

נחום חת נולד לדינה ומאיר חת, סוחר במקצועו, באודסה, אז חלק מן האימפריה הרוסית. כבר בגיל צעיר החל בפעילות ציונית, והיה חבר בתנועת צעירי ציון.
על פעילותו בהסתדרות התלמידים ובהסתדרות הסטודנטים הציוניות נאסר פעמיים ב-1912 וב-1915. הוא סיים לימודיו בגימנסיה ובאוניברסיטה באודסה.
הוא עלה לארץ ישראל בסתיו 1919 על סיפון האנייה רוסלאן, והתיישב ב-1920 בחיפה. כבר עם בואו התגייס לפעילות ציבורית והיה בוועד הציבורי של עולי אוקראינה, לסיוע ליהודים באוקראינה שנפגעו בפרעות שאירעו במהלך שלטונו של סימון פטליורה. לאחר שסיים את לימודי המשפטים והוסמך כעורך דין, עבד אצל אברהם וינשל בחיפה, ובין השאר ייצג פועלים שארגנו שביתה. בספטמבר 1927 פתח משרד עצמאי.
חת היה היועץ המשפטי של "ההגנה" (1948-1947). עם קום המדינה התמנה חת ליועץ המשפטי הראשון של משרד הביטחון, ומתוקף תפקידו זה ניסח את תקנות שעת חרום (חוקת השיפוט), התש"ח-1948, המסדירות את המשפט הצבאי בצה"ל. התקנות התבססו על תקנון ההגנה, והיוו את התשתית לחוק השיפוט הצבאי, שנחקק שנים ספורות לאחר מכן. 
במקביל לעבודתו כעורך דין מילא שורה של תפקידים ציבוריים, בספורט, בחיפה ובמישור הלאומי.

בספורט

חת היה בין מייסדי אגודת ידידי מכבי בחיפה ב-1930, היה באותה שנה ליו"ר האגודה, ובהמשך היה יו"ר הנהלת מכבי (1939-1935) ונשיא הסתדרות המכבי בארץ ישראל. 
בשנה בה נבחר לכנסת, מונה גם לנשיא הראשון של הוועד האולימפי בישראל, שאיחד תחתיו את אגודות מכבי והפועל. בתקופת כהונתו שוגרו שתי המשלחות הישראליות הראשונות למשחקים האולימפיים, שנערכו בהלסינקי (1952) ובמלבורן (1956).
בשנת 1965 זכה בפרס דב הוז מטעם עיריית תל אביב על תרומתו לטיפוח הספורט בישראל.

בחיפה

בשנת 1926 נבחר חת לחבר ועד הדר הכרמל. בשנת 1950 הוא עמד בראש רשימת הציונים הכלליים למועצת עיריית חיפה שקבלה 5 מתוך 21 מושבים במועצה. הוא פרש מהמועצה בתחילת 1952 כדי להקדיש את זמנו לעבודת הכנסת.
חת היה מחלוצי הפנייה לבג"ץ כנגד פעולות של רשויות מקומיות. הוא עתר כנגד ניסיונה של עיריית עפולה לקבוע שיעורים שונים למס גולגולת על פי הכנסה, בטענה שאין זה מסמכותה של רשות מקומית, והמס בוטל. כן עתר נגד החלטת המועצה לקבל את הצעתו של ראש העיר אבא חושי לשלב בוועדות המועצה אישי ציבור ומומחים שאינם חברי מועצה. בית המשפט קיבל את טענותיו לפיהן אין זה מסמכותה של המועצה לקבל החלטה כזו לפי פקודת העיריות. פסק הדין היה לאחת מאבני הדרך המרכזיות של המשפט המנהלי בישראל, שכן הוא ביסס לראשונה את עקרון החוקיות, לפיו רשות מנהלית אינה יכולה לפעול אלא לפי הסמכויות שהוקנו לה על פי דין, ופעולה החורגת מגדר סמכויותיה דינה בטלות.

במישור הארצי

חת היה חבר הוועד הלאומי בשנים 1948-1944. 
ב-1949 נבחר ליו"ר הסתדרות הציונים הכלליים בחיפה, תפקיד בו החזיק עד 1959. בשנת 1951 נבחר חת לכנסת. הוא שימש כיושב ראש ועדת הפנים ועמד גם בראש ועדת המשנה שחוקקה את חוק הגנת הדייר. בנוסף, היה חבר בוועדת החוקה, חוק ומשפט, בוועדת השירותים הציבוריים ובוועדת החינוך והתרבות.

משפחתו

לחת ולאשתו מיכל לבית לוין, נכדת יואל משה סלומון, נולדו שני ילדים - מאיר, פרופסור בבית הספר למשפטים ומומחה לשוק ההון ועדנה, עורכת דין ושופטת. אחיו היה האדריכל משה חת.
על שמו של חת נקרא רחוב בחיפה. קרן על שמו ועל שם רעייתו מיכל מעניקה מדי שנה מלגות לספורטאים מצטיינים ונזקקים של אגודת מכבי חיפה.
ארמאן פז'ו

ביוגרפיה

פז'ו נולד ב-26 במרץ 1849 למשפחה פרוטסטנטית בארימונקור  שבמזרח צרפת.
פז'ו היה בנו של אמיל פז'ו. למשפחה היה עסק שעסק במוצרי מתכת, המייצר מגוון מוצרים מעשיים כגון: מטחנות קפה, להבי מסורים, ומסגרות משקפיים. בשנת 1872 התחתן עם סופי ליאוני פאלוט (1852–1930) נולדו להם חמישה ילדים, אך בנם היחיד, ריימונד, נפטר ב-1896.
פז'ו היה בוגר "אקול סנטרל פריז" (צר'), בית ספר להנדסה בפריז. בשנת 1881 יצא פז'ו לאנגליה, שם בחן את הפוטנציאל של האופניים ואת הייצור שלהם.
בשנת 1865, הקימו פז'ו ובן דודו השני אז'ן (Eugène) את חברת "Peugeot Frères Aînés". בשנת 1882 החלו לייצר אופניים. פז'ו הציג את דגם ה"לה גראנד בי" של אופני "גרוש ולירה" ב-1882. מאז ייצרה החברה טווח נרחב של דגמי אופניים, עד אשר עסקי הרכב והאופניים פוצלו ב-1926.
בשנת 1889 הציגו תלת אופן, שהורכב בו מנוע קיטור, בתערוכה העולמית של פריז.
שני השותפים יצרו את המכונית הראשונה שלהם בבית המלאכה שלהם אשר ממוקם במזרח צרפת.
בשנת 1892, שם החברה היה "Les Fils de Peugeot Frères", והם החלו לייצר מכוניות עם מנועי דיימלר שפיתח גוטליב דיימלר. ב-1892 בנה פז'ו 92 מכוניות. בשנה זו היה פז'ו הראשון שהרכיב צמיגי גומי למכוניות ממונעות בנזין.
פז'ו שאף להגדיל את הייצור, אבל שותפו אז'ן התנגד לחייב את החברה להשקעה הנדרשת. ב־2 באפריל 1896, הקים פז'ו את חברת ייצור המכוניות: "סוסייטה אנונימוס דה פז'ו" (Société Anonyme des Automobiles Peugeot). פז'ו בנה מפעל באודינקורט , שייצר מכוניות עם מנוע בעירה פנימית.
בפברואר 1910, ללא יורש זכר, הסכים פז'ו למזג את החברה שלו עם אז'ן. כאשר ירד מניהול החברה בשנת 1913, פיג'ו הייתה יצרנית הרכב הגדולה ביותר בצרפת, בייצור 10,000 מכוניות בשנה.
פז'ו נפטר ב-2 בינואר 1915 בניי-סיר-סן, פרוור במערב פריז במחוז רמות הסן. נטמן בבית העלמין פר לשז.
בקומונה "La Garenne-Colombes" , בפרבר הצפון-מערבי של פריז רחוב על שמו של פז'ו.

מדגמי המכוניות הראשונות שייצרה "פיג'ו"

בשנת 1897 ייצרה פיג'ו את דגם פיג'ו סוג 15. עד שנת 1901 בנתה "פיג'ו" 276 יחידות.
בשנת 1899, בנוסף לדגם ה"פיג'ו סוג 27", בנתה "פיג'ו" שמונה דגמים: פיג'ו סוג 14 ("Peugeot Type 14" ), פיג'ו סוג 15, פיג'ו סוג 16, פיג'ו סוג 21 ("Peugeot Type 21" ), פיג'ו סוג 24, פיג'ו סוג 26 ופיג'ו סוג 28.
איום דמוגרפי

איום דמוגרפי (או פצצה דמוגרפית) הוא התרבות משמעותית בקרב קבוצה אתנית אחת באוכלוסייה ביחס לקבוצות האחרות בהּ, אשר נתפסת, על ידי הקבוצה המתרבה בקצב נמוך יותר, כאיום על יחסי הכוחות שביניהן. החשש מאיום דמוגרפי מבוסס על הנחה שהמגמה הדמוגרפית בעבר ובהווה תימשך באופן דומה גם בעתיד, ובהתאם לכך ניתן לצפות את השפעתה המצטברת.

הודו

הודים רבים בני דת ההינדו רואים כיום במוסלמים כ"איום דמוגרפי", בשל שיעורי הפריון הגבוהים שלהם וכן בשל שיעורי ההגירה הבלתי חוקית הגבוהים מבנגלדש.
בעיה דמוגרפית מסוג אחר נוצרת בהודו כתוצאה מהמנהג של רצח תינוקות בנות או הפלה של עוברים ממין נקבה. כתוצאה ממנהג זה, בקרב צעירים בגילים 15 עד 32 היו בשנת 2011 בהודו 939 נשים לכל אלף גברים, והתחזית היא שבשנת 2031 יהיו רק 898 נשים לכל אלף גברים.

רוסיה

ברוסיה קיים במשך שנים חשש מפני איום דמוגרפי פוטנציאלי אשר יתרחש כתוצאה מהגירה סינית רחבת היקף לאזורים המזרחיים של רוסיה בהם קיימת אוכלוסייה רוסית מעטה.

אסטוניה

אחד הגורמים של למהפכת השירה (The Singing Revolution) בסוף שנות השמונים באסטוניה, במהלכה העם האסטוני פעל לשחרר עצמו מעשורים של כיבוש סובייטי היה החשש מפני האיום הדמוגרפי על הזהות הלאומית אשר נוצר כתוצאה מההגירה הגדולה לאסטוניה של אוכלוסיות מקבוצות אתניות זרות שהגיעו לאסטוניה על מנת לעבוד בפרויקטים סובייטים גדולים כגון עבודה במכרות פוספט.

הולנד

שליש מההולנדים טוענים כי הם אינם חשים בטוחים בהולנד עקב העלייה החדה בשיעור המוסלמים במדינה. שליש מההולנדים הסכימו, לאחר רצח הבמאי והסופר תאו ואן גוך שיש להקים מוסדות ל"חינוך מחדש" ברוח המערב לילדים מוסלמים.

צפון אירלנד

במהלך המאה ה-20 היה קיים חשש רב בקרב הפרוטסטנטים בצפון אירלנד בשל שיעור הילודה הגבוה של הקהילה הקתולית המקומית.

ארצות הברית

בשנים האחרונות קיים חשש בארצות הברית מפני האיום הדמוגרפי אותם מהווים שיעורי ההגירה הבלתי חוקית הגדולים ממקסיקו על הזהות הלאומית.

קנדה

בקנדה התקיימה במאה ה-19 ומאה ה-20 תחרות דמוגרפית בין המיעוט הקתולי הדובר צרפתית ובין הרוב הפרוטסטנטי הדובר אנגלית.
תמונת מפת סיביות

בגרפיקה ממוחשבת, תמונת מפת סיביות היא פורמט דיגיטלי לייצוג תמונה ואחסונה באמצעות מפת סיביות (Bitmap), כלומר לכל פיקסל בתמונה יש ערך מספרי שמכיל בתוכו מידע על הצבע שלה. הביטוי מגיע מטכנולוגיית תכנות המחשבים, ומשמעותו מפה של ביטים שלמעשה מאורגנים כמערך. 
בממשקי משתמש גרפיים ברוב מערכות ההפעלה פורמט גרפי זה מוטמע כחלק מובנה ממנה. סיומות של קובצי bitmap הן בדרך כלל BMP או DIB. לבד מ־BMP קיימים פורמטים נוספים לייצוג bitmap כמו 
InterLeaved Bitmap (ILBM), Portable Bitmap (PBM), X Bitmap (XBM), ו־Wireless Application Protocol Bitmap (WBMP).בנוסף, קיימים גם פורמטים רבים שמשתמשים במפת סיביות דחוסה, להבדיל מגרפיקה וקטורית.

יתרונות

הצגה נאמנה של כל פרטי התמונה ככל שהרזולוציה ועומק הצבע עולים
ירושלים גאה להציג

רקע

בשנת 2005, במהלך האספה השנתית של ארגון אינטרפרייד שנערכה בקנדה בהשתתפות נציגים ממדינות העולם השונות, התקבלה הצעתו של ארגון הבית הפתוח לארח את אירועי הגאווה העולמיים בירושלים, זאת לאחר דחייתם בעקבות אירועי תוכנית ההתנתקות שאירעה שנה קודם לכן. אירועים אלה, תוכננו להתרחש ב-10 באוגוסט 2006 במטרה להביע מחאה בינלאומית לזכויות הלהט"ב.

מהלך הסרט

בתחילת הסרט מסוקרים ההכנות לקראת אירועי הגאווה הלאומיים בירושלים, לצד ועדה של נציגי שלוש הדתות המונותאיסטיות (יהדות, נצרות ואסלאם) נגד המפגן שתכננו הלהט"ב. הרב יהודה לוין שנבחר לנציג איגוד הרבנים של אמריקה פועל במשך תקופת ההכנות לביטול נחרץ של מצעד הגאווה: "אנו מזועזעים מהחילול המכוון של קדושת ירושלים. זה לא פחות מניסיון לאונס רוחני של העיר הקדושה. האנשים המאמינים בעולם שעיניהם, תפילותיהם ולבם מכוונים אל ירושלים שוב נופלים קורבן לטרור מוסרי".
מנגד, מבהירה יושבת ראש ארגון הבית הפתוח, נועה סתת, שקהילת הלהט"ב הבינלאומית תתכנס בירושלים כדי להעלות על נס את זהותם ולהציג חזון דתי שונה ממה שהם מקדמים. במהלך הסרט מתואר המשך המאבק בעיקר מצד הדתיים לבטל אירועים אלו הכוללים כרזות והפגנות שנאה. לקראת מסיבת עיתונאים לפתיחת אירועי הגאווה הלאומיים, פרצה מלחמת לבנון השנייה אשר גרמה בלית ברירה לדחות את מועד המצעד עד לתום המלחמה. ארגון הבית הפתוח קיים מאמצים כשבוע לאחר תום המלחמה לקבוע תאריך מחודש לקיום אירועי הגאווה שלבסוף אושר על ידי משטרת ישראל. במהלך השבוע שלפני קיום המצעד המחודש התרחשו פוגרומי מחאה והתראות על פיגועים מצד הקהילה הדתית בירושלים אשר גרמו להחלטה משותפת בין הבית הפתוח למשטרה לביטול המצעד וקיום אירוע חלופי באצטדיון סגור בשכונת גבעת רם.
עופר אדרת

ביוגרפיה

אדרת נולד וגדל בתל אביב. הוא מצאצאי הרב אדר"ת, רבן של הערים פוניבז' ומיר שעלה לארץ ישראל במאה ה-19 והיה הרב האשכנזי הראשי של ירושלים. אביו, עו"ד גיורא אדרת, הוא מבכירי עורכי הדין בתחום עבירות צווארון לבן. סבו מצד אביו, עו"ד יצחק אדרת, היה מראשוני עורכי הדין בארץ. אמו, רבקה אדרת, עובדת במוזיאון בית התפוצות. למד בבית הספר התיכון על-שם ליידי דייוויס, לבגרות מורחבת בהיסטוריה.
בשנת 1999 התגייס לצה"ל ושירת עד לשנת 2002 בחטיבת המחקר של אגף המודיעין. זכה לאות הצטיינות מטעם ראש חטיבת המחקר, תא"ל עמוס גלעד. בשנים 2003–2007 עבד כעורך וכתב באתר "וואלה!". בעל תואר ראשון בהיסטוריה ובפילוסופיה ותואר שני בהיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 2007 הצטרף לסגל "הארץ". תחילה כעורך בדסק החדשות, אחר כך עורך במוסף "השבוע". בשנת 2010 שהה בברלין במלגת חילופי העיתונאים ע"ש ארנסט קרמר וטדי קולק. ב-2011 השתתף בתוכנית ההתמחות של הבונדסטג בברלין. משנת 2012 הוא כתב "הארץ" לענייני היסטוריה, וכן כותב את מדור ההספדים "אחרי מות", ואת החידה ההיסטורית השבועית של "מוסף הארץ", "מי היה האיש שהיה", הכוללת רמזים לדמות היסטורית שהפותרים נדרשים לזהותה. מרבה לכתוב בנושאי היסטוריה יהודית, תולדות השואה, והנאציזם.
אדרת חשף בסדרת כתבות ב"הארץ" את פרשת העיזבון האבוד של פרנץ קפקא. היה זה גילוי כי עם מותו של מקס ברוד עבר עזבונו הספרותי והביוגרפי של קפקא לידידתו של מקס ברוד, שנהגה בו מנהג בעלים, לא התירה גישה אליו ומכרה פריטים ממנו. בעקבות הגילוי] הגיע העניין לבית המשפט אשר בתום חמש שנות דיונים פסק כי כתבי קפקא יועברו לספרייה הלאומית.
בשנת 2011 היה עורך התוכן של הסרט "הסיפור האחרון של קפקא". כותב גם ב"יקינתון", כתב העת של ארגון יוצאי מרכז אירופה בישראל.
היום הבינלאומי להפחתת הסיכון מאסון

היסטוריה

ב-22 בדצמבר 1989, בהחלטה 22/236 של האו"ם, הכריזה העצרת הכללית של האומות המאוחדות על העשור הבינלאומי להפחתת אסונות שיתחיל ב-1 בינואר 1990 עד סוף 1999, כחלק מהכרזה זו הוכרז גם כי יום רביעי בשבוע השני בכל חודש אוקטובר יצויין כיום הבינלאומי להפחתת אסונות טבע.
ב-21 באוקטובר 2009, בהחלטה 64/200 של האו"ם, החליטה האספה הכללית של האו"ם להגדיר את 13 באוקטובר לתאריך הרשמי ליום זה. בנוסף, שינתה את השם ל-"יום הבינלאומי להפחתת אסונות".
ב-17 בינואר 2019, בהחלטה 73/231 של האו"ם, הוחלט לשנות את השם פעם נוספת ל-"היום הבינלאומי להפחתת הסיכון מאסון" במטרה לעלות מודעות ציבורית לדרכי ההתגוננות של אנשים בעת התרחשות אסון במטרה להפחית את הסכנה לנזק.

מטרה

היום הבינלאומי להפחתת סכנת אסונות נועד לצמצם את הנזק הכבד שאסונות עלולים לגרום לחייהם של אנשים, ולעלות מודעות לדרכי ההתגוננות והפעולה של אנשים בעת אסון. במהלך הכנס השלישי של האו"ם להפחתת סכנת אסונות הועלו לדיון הנזקים הגדולים שמגיעים כתוצאה מאסונות הגובים מחירים כלכליים וחברתיים גבוהים ואובדן חיי אדם. ב-2014, 19.3 מיליון אנשים איבדו את בתיהם כתוצאה מאסונות, כאשר רבים מהם מושפעים משינוי אקלים.

פעילות

בכל שנה מזכירות האו"ם לאסטרטגיה הבינלאומית להפחתת אסונות (UNISDR) מפרסמת את הנושא שמועלה למודעות הציבור ומצוין ביום זה.
צירוף ליניארי

צירוף ליניארי הוא סכום של מספר סופי של וקטורים שכל אחד מהם מוכפל בסקלר. בגלל סגירותו של המרחב הווקטורי ביחס לחיבור וכפל בסקלר, הצירוף הליניארי אף הוא וקטור השייך לאותו מרחב וקטורי. 
בהינתן קבוצה מתאימה של וקטורים - קבוצה פורשת - ניתן לכתוב כל וקטור במרחב כצירוף ליניארי של איברים מתוך הקבוצה.
מבחינה פורמלית, צירוף ליניארי מוגדר כך. בהינתן סדרה  של וקטורים במרחב, וסדרה  של סקלרים, נקרא לביטוי :: צירוף ליניארי של הווקטורים. או בקיצור: .
קבוצה זו תהיה תלויה ליניארית אם קיים בה וקטור שהוא צירוף ליניארי של וקטורים אחרים מהקבוצה. או באופן שקול, קבוצה היא תלויה ליניארית אם קיים צירוף ליניארי לא טריוויאלי של איבריה (לא כל הסקלרים אפס) ששווה לווקטור האפס.
בהתאם לכך וקטור האפס יהיה תמיד צירוף ליניארי של כל קבוצת וקטורים, וכשהוא יינתן בתוך קבוצה אזי הקבוצה תהיה תלויה ליניארית.
מרכז לתלמידים מחוננים - מזרח ירושלים

תוכנית הלמודים

תוכנית הלימודים במרכז מותאמת לצורכיהם וליכולותיהם של התלמידים המחוננים, ונלמדת בדרכי הוראה מגוונים ובתחומי דעת ונושאים שאינם כלולים בתוכנית הלימודים הפורמלית, כולל אומנויות, הומניסטיקה, מדעים מדויקים ועוד. 
בין הקורסים הנלמדים במרכז: עיתונאות וצילום, הזמנה לעולם השחמט, כימיה בגישה חוקרת, גאוגרפיה וטבע של הארץ, ביומימטיקה, כתיבה יוצרת. השיעורים כוללים דיונים, סדנאות חקר, קבוצות חשיבה והתנסויות אישיות וקבוצתיות.
משפחת כלי בית ירח

כלי בית־ירח, לעיתים כלי חִ'רְבֵּת־קֶרָךּ (Khirbet Kerak Ware),  משפחה קרמית של כלי חרס מתקופת הברונזה הקדומה ג' (2300-2700 לפנה"ס).
המשפחה נקראת על שם בית ירח, עיר מוקפת חומה מתקופת הברונזה הקדומה שנמצאת בסמוך לכנרת, מצדו המערבי של נהר הירדן. בשנת 1920 נתגלו לראשונה, באתר זה, החרסים. החרסים אופייניים לאגן הים התיכון. דגמים שונים של כלים ממשפחה זאת נמצאו בארץ ישראל ובסוריה. חשיבותם המרכזית היא באבחון תקופת הברונזה המוקדמת.

מקור הקדרות

"כלי־החרס האלה מעבירים אותנו לעולם שונה בתכלית מעולם הקרמיקה הארצישראלית של תקופת ־הברונזה הקדומה שהכרנו עד כה", כתבה רות עמירן. יחודה  של משפחת בית ירח מהתוצרת המקומית מעיד כי מקורה באתר חיצוני לארץ ישראל. ברם, שכיחותם מוכיחה כי לא היו תוצאת מסחר, אלא נדודי עמים זרים לתוך כנען. 
אין לדעת מה היה אופי ההגירה, וניתן לשקול אפשרות של חדירה שליוה ובלתי־המונית, אם מדובר בקבוצת הנוודים הטרנס־קווקזית שיבאה את אחד האבות החשודים של משפחת בית ירח, קדרות קָרַז (Karaz) או פּוּלוּר (Pulur), המיוצגת היטב בעמקי קוּרָה (Kura) ואָרַקְסֶס. חקר מקור המשפחה ריתק מספר ארכאולוגים בעשורים קודמים, והעלה מספר תיזות עיקריות למקור הקדרות. הראשונה היא זאת שהוזכרה לעיל, קדרות טרנס־קווקזית, ומתקבלת מאוד על דעת רוב החוקרים. 
עמירן הבחינה בסמיכות בין סוגי החומרים שהיו בשימוש תרבות אנטולית לחומרי הח'ירבת־קרך, ויתרה מכך החפירות בעמק עָמוּק (Amuq), הנמצא בדרום טורקיה, סמוך לגבול הסורי וקרוב לים התיכון, העלה דוגמאות קדרות מסוג ה'כלים מלוטשים אדומים ושחורים' (Red Black Burnished Ware) הדומים להפליא למשפחת בית־ירח. עמירן טענה כי הן "תרבות הנחושת" האנטולית והן התרבות שהביאה את משפחת בית־ירח ארצה קושרו על ידי אב קדמון משותף, התרבות הקווקזית. גם אפשר שהתרבות שנדדה לכנען יצאה מאנטוליה. רקע נוסף לזיהוי ניתן על ידי עמירן, זהו הרקע הצריפתי (ראו המשך מאמר). את הצריפה הייחודית שאופיינית למשפחה ניתן למצוא בשתי משפחות נוספות: משפחת ה־Black Topped, B ומשפחה קפריסאית, שכנראה מקורבת במידה מסוימת למשפחת בית־ירח.

תפוצה בארץ ישראל

כלי בית ירח נמצאו באתרים רבים ברחבי הארץ כאשר מוקדי התעשייה העיקריים הם באתרים חצור, בית ירח, בית שאן, אליהם היגרו הנוודים הטרנס-קווקזים. באתרים אלה התגלו כל טיפוסי הכלים וגם כלים להכנת אוכל, דבר המעיד על אוכלוסייה בעלת תרבות ואורח חיים זר. בקרבת אתרים אלה, אותם כינה פייר דה-מירושדג'י "אתרי גרעין", קיימים אתרים נוספים, אשר הימצאות הכלים בהם מעידה על סחר אפשרי עם אתרי הגרעין הסמוכים או על הגירה פנימית של בעלי מלאכה אשר יצרו את הכלים באתר. אתרים אלה המכונים "אתרים פריפריאלים" כוללים בין השאר את מגידו, יקנעם, יזרעאל ואתרים נוספים בעמק הירדן, עמק יזרעאל והגליל התחתון. בנוסף לאתרים אלה, התגלו במספר אתרים במרכז הארץ ודרומה כלים מהמשפחה אשר על-פי מחקר פטרוגרפי הוכח כי מקורם באתרי הגרעין בצפון, ומכאן שהתקיים סחר בכלים אלה, והם נחשבו לפריט יוקרה.
פליקס טיך

פרופסור פליקס טיך (בפולנית: Feliks Tych‏; 31 ביולי 1929, ורשה, פולין – 16 בפברואר 2015, ורשה, פולין) היה ניצול השואה, היסטוריון יהודי-פולני חוקר תולדות יהודי פולין ומנהל המכון ההיסטורי היהודי בין השנים 1995 ו-2006.
כיהן כחבר מועצת המדע של האקדמיה הפולנית למדע, והיה חבר ועדת העורכים של המילון הביוגרפי הפולני.
אברהם מלמד (פרופסור)

אברהם מלמד הוא פרופסור למחשבת ישראל ולשעבר ראש החוג לתולדות ישראל באוניברסיטת חיפה. שימש כראש המרכז לחקר התרבות יהודית ומשמש כראש הקתדרה ע"ש וולפסון למורשת ההגות היהודית באוניברסיטה. מחקריו עוסקים בהיבטים שונים של המחשבה היהודית בימי הביניים ובראשית העת החדשה, ובעיקר בתחומי המחשבה המדינית וההיסטוריה הרעיונית והתרבותית.
הוא סיים את הדוקטורט באוניברסיטת תל אביב במחשבת ישראל בשנת 1978. 
בין השנים 2006 ל-2010 כיהן מלמד כיו"ר התנועה ליהדות מתקדמת בישראל.
בנוסף, לימד מלמד מחשבת ישראל והיסטוריה במכללת אורנים ואזרחות בבית הספר הריאלי העברי בחיפה, סניף בית בירם. 
בספרו "היהפוך כושי עורו? האדם השחור כ'אחר' בתולדות התרבות היהודית", שפורסם בשנת 2002, הוא בוחן את התפתחות מערכת הדימויים של האדם השחור בתרבות היהודית לדורותיה, החל בתקופת המקרא ועד ראשית העת החדשה.
בספרו "רקחות וטבחות" שראה אור בשנת 2010 הוא סוקר את התפתחותו של המיתוס על כך שהמקור של כלל החכמות והמדעים הוא כביכול יהודי. מלמד סוקר לראשונה את המיתוס מראשיתו בתרבות ההלניסטית ועד ימינו, דרך העברתו בתרבויות השונות: ההלניסטית-פגאנית, היהודית, הנוצרית והאסלאמית.