google/wiki40b huggingface dataset:
וילי אליאס

ביוגרפיה

נולד בבגדאד שבעיראק וב-1951 עלה לישראל. רכש השכלה מוזיקלית נרחבת. עבד כמנהל מחלקה בבנק, עד שבשנת 1961 היה למנהלו הראשון של המכון למוזיקה ישראלית (ממ"י). הוא שימש כמנכ"ל המכון וכעורכו הראשי במשך קרוב ל-30 שנה, עד 1989. בשנים 1982–1987 כיהן כנשיא האיגוד הבינלאומי למרכזי מידע למוזיקה (International Association of Music Information Centres,‏ IAMIC), שבו חבר המכון למוזיקה ישראלית, המשמש גם כמרכז המידע למוזיקה בישראל.
בשנת תשל"ד קיבל תואר שני במוזיקולוגיה מאוניברסיטת תל אביב; עבודת הגמר שלו, שנערכה בהדרכת פרופ' הרצל שמואלי, הייתה בנושא "הריצ'רקאר למרדכי סתר: היבטים מוזיקליים ודרמטיים".
התמחה בתיווי מוזיקלי ובפונומטריקה של המבע. שיטה זו, שפיתח, מנתחת את דפוסיהן הפונטיים של שפות שונות על מנת ללמד אנשים העוברים משפה לשפה לדבר נכון.
אליאס התגורר בתל אביב. נפטר ב-2015, בגיל 82.
סעיף 197 לחוק התכנון והבניה

סעיף 197 לחוק התכנון והבניה קובע את חובת ועדה מקומית לתכנון ולבנייה לפצות בעלי מקרקעין הנמצאים בתחום תוכנית העוברת שינוי או גובלים עמה, בגלל השינוי בתוכנית. מימון הפיצויים מגיע בעיקרו מהיטל השבחה הנגבה מבעלי מקרקעין שערך המקרקעין שלהם עולה בגלל השינוי בתוכנית. במשך שנים, נהגה בישראל פרקטיקה על פיה יזמים נדרשו לתת לוועדה המקומית כתב שיפוי כתנאי לאישור שינוי תוכנית שהם הציעו. בסופו של דבר נוהל זו עוגן בחוק ב-2017 בסעיף 197א לחוק התכנון והבניה.

חובת הפיצוי

"נוסח הסעיף חל הן על נזקים ישירים שעשויים להיגרם לבעלי מקרקעין בשל פעילות של רשויות התכנון, כגון הפחתת הערך של המקרקעין עקב שינוי הנורמות המשפטיות החלות עליהם בתוכנית (למשל על ידי הפחתת אחוזי הבנייה הניתנים לניצול ביחס למקרקעין), והן על נזקים עקיפים יותר של פגיעה שאינה נגרמת על ידי התוכנית עצמה, אלא נובעת מתחולת התוכנית על מקרקעין סמוכים."
חובת הפיצוי חלה על הוועדה המקומית גם לגבי תוכניות שאושרו על ידי הוועדה המחוזית או הוועדה הארצית, בניגוד לעמדתה של הוועדה המקומית, בגלל שהכנסות היטל השבחה מגיעות לידיה. 
עם זאת, סעיף 119ב(1) לחוק התכנון והבניה קובע מקרים מסוימים בהם היזם צריך לשפות את הוועדה המקומית ב-70% מהפיצויים.
מערת לאסקו

גילוי המערה

המערה התגלתה במקרה על ידי ארבעה נערים בשנת 1940. אחד הנערים, סימון קואנקס, סיפר שבמהלך מלחמת העולם השנייה שמעו מחבר אחר שבמהלך טיול הוא וכלבו מצאו בור מעניין באדמה. ארבעת הנערים שבו אל החור באדמה, הרחיבו אותו אט אט באמצעות סכין וכך גילו את "אולם השוורים" אשר נמצא במערה ומכיל 36 ציורי בעלי חיים שונים. לאחר גילויה נפתחה המערה לציבור בשנת 1948. בעקבות ריבוי המבקרים (כ-1,200 ליום) נפגעו הציורים מפחמן דו-חמצני. בשנת 1963 נסגרה המערה לביקורים לצורך שחזור הציורים והחזרתם למצבם בעת מציאת המערה. חללי המערה והחדרים השונים מנוטרים על בסיס יומיומי. בשנת 1983 נפתחו חלק מהאולמות מחדש. מאז 1998 סובלת המערה מבעיית עובש הפוגע בציורים. הסיבות לכך הן מערכת המיזוג החדשה, אורות רבי עוצמה וריבוי המבקרים. בשנת 2008 נסגרה המערה לחלוטין, לאחר מכן נפתחה רק למדענים העובדים בה מספר ימים בחודש בלבד. המאמצים להורדת העובש פגעו בציורים והשאירו על גביהם כתמים כהים.

הציורים

הציורים במערה צוירו במקומות מיוחדים ולא בכל המערה, בעיקר במקומות גבוהים וחשוכים, סביר שצוירו לאור לפידים. רוב בעלי החיים צוירו בפרופיל המקל על זיהוי החיות.
המערה מכילה כ-2,000 דמויות אותן ניתן לחלק לשלוש קבוצות עיקריות: בעלי חיים, דמויות אנושיות, וסימנים מופשטים. רוב הציורים הגדולים צוירו על הקירות בעזרת פיגמנטים שמקורם במינרלים. מספר ציורים נחרטו בתוך קירות האבן.
מעל 900 מהדמויות זוהו כבעלי חיים, מתוכם 605 דמויות זוהו במדויק והם כוללים 364 ציורי סוס-בר ו-90 ציורי איילים. הציורים כוללים גם ציורים של בקר הבר וביזון אירופי, חתוליים, ציפורים, דובים, קרנף צמרי וכן דמויות אדם. הציורים לא כללו דמויות של אייל הצפון, אף על פי שזה היה מקור מזונם העיקרי של שוכני המערה.
האולם המפורסם ביותר במערה הוא האולם הגדול של השוורים הכולל ארבעה פרטים שחורים של שור הבר. באולם 36 ציורי חיות הכוללים גם סוסים ואיילים. אחד השוורים שמצויר בתנועה, אורכו 5.2 מטר והוא ציור החיה הגדול ביותר שנתגלה בציורי מערות.
מחקרים מהשנים האחרונות מציעים שהציורים במערה משלבים מפות כוכבים כפי שהן נראו בתקופות פרהיסטוריות. ד"ר מיכאל ראפנגליק (Michael Rappenglück) מאוניברסיטת מינכן טוען שצבירי נקודות בציורים ביחד עם הדימויים הפיגורטיביים מתאימים לקבוצת הכוכבים שור, פליאדות ומשולש הקיץ באותה עת.
בשנת 1983 נפתחה במרחק 200 מטר מהמערות המקוריות, מערת לאסקו 2 המיועדת לתיירים ולמבקרים השונים. במערה ניתן לראות העתקים מדויקים של ציורי שתי מערות: האולם הגדול של השוורים, ואולם הגלריה המצוירת. העתקים נוספים של ציורים מהמערות ניתן לראות במרכז לאמנות פרהיסטורית ב-Le Thot בצרפת. העתק של ציור השור הגדול ניתן לראות בארץ במוזיאון לפרהיסטוריה ע"ש משה שטקליס.
בשנת 2016 נוצר העתק מדויק ובגודל מלא של המערות וציורי הקיר, בשם מערת לאסקו 4, בעלות של 66 מיליון אירו ואפשר כניסת מבקרים.
אנגושט נזראן

היסטוריה

אנגושט הוקמה בשנת 1993 בשם "אינגושטיה" והחלה להתמודד בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה ולזמן קצר התמודדה בליגה המקצוענית. בשנת 1995 נקראה אנגושט ומאז זהו שם הקבוצה.
בעונת 2009 הפכה שוב למועדון מקצועני כשהעפילה לליגת הכדורגל המקצוענית. בשנת 2010 הוקם בית ספר לכדורגל בחסות המועדון ובעונת 2012/2013 זכתה באליפות הדרום של הליגה השנייה, מה שהעניק לה מקום עונה אחר כך בליגת הכדורגל הלאומית, השנייה בחשיבותה במערך הכדורגל ברוסיה. ברם הקבוצה התקשתה בעונת הבכורה שלה בליגה הלאומית ובסיומה ירדה חזרה.
בעונת 2014/2015 נצמדה לראשות טבלת הליגה ונאבקה על זכות ההעפלה לליגה הלאומית אך נכשלה בהשגת המטרה. באותה עונה אף הודחה מהגביע הרוסי בכדורגל כבר בשלבים המוקדמים. הקבוצה עלתה לכותרות כאשר במשחק ליגה בינה לבין מאשוק-KMV הועלה למגרש דב כדי לבצע את בעיטת הפתיחה.
בסיום עונת 2018/2019 התברר כי איבדה את מעמדה כקבוצה מקצוענית והחל מעונת 2019/2020 מתמודדת בליגה החובבנית.
ברשה (נפה)

גאוגרפיה

נפת ברשה גובלת בנפת סונדריו בצפון-מערב. במערב היא גובלת בנפת ברגמו. בדרום-מערב היא גובלת בנפת קרמונה. בדרום היא גובלת בנפת מנטובה
.במזרח היא גובלת בנפת ורונה במחוז ונטו ובנפת טרנטו במחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה

נהרות

נהרות בנפת ברשה הם: נהר אוליו באורך כ-280 קילומטרים, נהר קייזה  (איטלקית Chiese) שאורך  כ-160 קילומטרים ונהר מלה (איטלקית Mella) באורך כ-96 קילומטרים.

אגמים

אגמים  בנפת ברשה הם: האגם גארדה המשתרע על פני 370 קילומטרים, האגם גארדה הוא האגם הגדול בנפת ברשה החוף שלו מחולקים בין  נפת ורונה (בדרום מזרח), נפת ברשה (דרום מערב) ו נפת טרנטו (צפון). האגם עמוק מאד, עומקו הממוצע 136 מ' והנקודה העמוקה ביותר בו היא 346 מ'. האגם איזיאו (איטלקית lago d'Iseo) בשטח של 65 קילומטרים, עומקו הממוצע של האגם הוא 251 מטרים .האגם אידרו (איטלקית lago d'Idro)  בשטח של 11 קילומטרים. עומקו המרבי של האגם הוא 122 מטרים.

סמל

בסמל נפת ברשה מופיעים סמלי ערים הם: סמל ברשה,  סמל קיארי (איטלקית: Chiari),סמל ברנו (איטלקית: Breno),סמל וְרוֹלָנוּאוֹבָה (איטלקית: Verolanuova),סמל סאלו (איטלקית: Salò).
ז'אן-פייר רפרן

ביוגרפיה

ז'אן-פייר רפרן נולד ב-3 באוגוסט 1948 בעיר פואטייה בצרפת. הוא בנו של ז'אן רפרן, שכיהן בין השנים 1955-1954 כסגן שר החקלאות בממשלת פייר מנדס פראנס.
הוא למד משפטים באוניברסיטת פריז II: פנתאון - אסאס, וסיים מאוחר לימודים בבית הספר לעסקים בESCP Europe. את הקריירה המקצועית שלו הוא החל בתחום השיווק. בשנת 1970 הוא נכנס לעולם הפוליטי של צרפת כתומך של ואלרי ז'יסקר ד'אסטן.

קריירה פוליטית

בשנת 1980 הוא הצטרף לפוליטיקה המקומית ופעל באזור פואטו-שראנט. בשנת 1988, בתמיכת רנה מונוריי, מנהיג פוליטי מקומי, הוא נבחר למועצה האזורית של פואטו-שראנט.

ראש ממשלת צרפת

במהלך הבחירות לנשיאות צרפת 2002, צידד רפרן בנשיא צרפת המכהן ז'אק שיראק. לאחר ששיראק זכה בבחירות, עודד שיראק את רפרן להתמודד לתפקיד ראש ממשלת צרפת. רפרן נבחר לתפקיד לאחר שגבר על פרנסואה הולנד ופרנסואה ביירו. מדיניותו הפוליטית כללה לסה פר, ביזור והשקת רפורמות שונות. הוא הגיש לנשיא צרפת ז'אק שיראק את התפטרותו מהתפקיד בשנת 2005 והוחלף על ידי דומיניק דה וילפן. מאז שנת 2005 הוא משמש כנציג מחוז ויין בסנאט הצרפתי.
פינת זולה

בתחום עיצוב הבית והגינה, פינת זוּלָה היא פינת ישיבה המיועדת להשרות על המשתמשים בה שלווה ורוגע - אחת ממשמעויותיה של מילת הסלנג "זולה". במקרים רבים הפינה ממוקמת בגינה, ליד בריכת שחייה, על מרפסת או על גג. 
כמוצר מוכן הנמכר בחנויות רהיטים, השם "פינת זולה" מתאר מערכת ישיבה של ריהוט גן. היא כוללת ספה וכורסאות המורכבות מבסיס עץ ומכריות נפרדות, ושולחן. הספה והכורסאות נמוכות מן הרגיל ומאפשרות רביצה או שכיבה למחצה.
פינת זולה, המאפשרת מנוחה והתרגעות, מופעלת לעיתים במקומות עבודה, לנוחות העובדים, ובספריות, לנוחות המשתמשים בהן.
מתמטיקה פיננסית

מתמטיקה פיננסית היא ענף של מתמטיקה שימושית החוקר את התנהגות השווקים הפיננסיים. 
למתמטיקה פיננסית יש קשר הדוק לכלכלה פיננסית, החוקרת את הבסיס התאורטי של מודלים כלכליים. המתמטיקה הפיננסית חוקרת ומרחיבה מודלים מתמטיים או נומריים שנבנו על ידי כלכלנים. לדוגמה, בזמן שכלכלן פיננסי חוקר את הגורמים המשפיעים על מחיר מניה של חברה, מתמטיקאי פיננסי מתייחס למחיר המניה כאל נתון, ומשתמש בתהליכים סטוכסטיים כדי לקבל את הערך התאורטי של ניירות ערך הנגזרים מן המניה (ראו גם שווי אופציות).
באופן מעשי, קיימת חפיפה משמעותית בתחומי המחקר של המתמטיקה הפיננסית והכלכלה החישובית. ההבדל העיקרי הוא שמתמטיקה פיננסית מתמקדת יותר במודלים מתמטיים ובנגזרים, בעוד שכלכלה חישובית מתמקדת יותר ביישומים של מודלים אלה. ישנם גם אנליסטים המשתמשים לצורך עבודתם בשיטות נומריות וכמותיות.
שני מודלים פופולריים בהערכת אופציות מקורם בתחום זה: מודל בלק ושולס והמודל הבינומי לתימחור אופציות.
אחד ממשפטי המפתח במתמטיקה פיננסית נקרא "המשפט הבסיסי לתמחור ללא ארביטראז". על פי משפט זה, הסיכוי לרווח בעסקה ללא סיכון שקול להסתברות לארביטראז' בעסקה.
אוניברסיטאות רבות ברחבי העולם מציעות תואר אקדמי ותוכניות מחקר בתחומי המתמטיקה הפיננסית.
הרובע השנים-עשר של פריז

גאוגרפיה

הרובע גובל בצפון ברובע האחד-עשר וברובע העשרים, במערב ברובע השלישי והרביעי, בדרום בנהר הסן, ובמזרח ביישובים הקהילתיים סן-מנדה ושרנטון-פון. גם שטחו של יער ונסן נכלל בתחומי הרובע.
ללא יער ונסן (9.95 קמ"ר), שטחו של הרובע עומד על 6.37 קמ"ר - החמישי בגודלו מבין עשרים הרבעים של פריז. יחד עם יער ונסן שטחו הוא 16.324 קמ"ר, שהם כ-15% משטחה של העיר, והוא השני בגודלו בין רובעי העיר (לאחר הרובע השישה-עשר, ששטחו כולל את יער בולון).
השיבה למדבר

השיבה למדבר (בצרפתית: Le retour au desert) הוא מחזה סאטירי פרי עטו של המחזאי הצרפתי ברנאר-מארי קולטס. הצגת הבכורה של המחזה הייתה בתיאטרון די רון-פואן (Rond-Point) בבימויו של פטריק שרו בשנת 1988. בהצגה שיחקו ז'קלין מאיאן ומישל פיקולי.

תקציר העלילה

העלילה מתרחשת בעיר פרובינציאלית, במזרח צרפת, בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20. מאתילד סרפנואז, אחותו של אדריאן, בעל בית חרושת, שבה מאלג'יר לאחר חמש עשרה שנה. היא מגיעה עם ילדיה שנולדו שם: פאטמה ואדואר. בזמן היעדרה אדריאן נשא לאישה את מארת, אחותה של אשתו המנוחה מארי רוזריול. מאתילד אינה שבעת רצון ממארת, אשתו החדשה של אדריאן.
מאתיו אומר לאביו שהוא רוצה להתגייס לצבא ולהיות צנחן במלחמת אלג'יריה, כי אדואר בן דודו לועג לו על שאינו מכיר את העולם. אדריאן, ששמר על בנו שבקושי יוצא מהבית ומעולם לא עזב את גבולות העיר, נחרד מכך שהוא עלול לאבד אותו. בלילה בסתר בלי ידיעת איש מתיו ועזיז לוקחים את אדואר לבית זונות לראשונה בחייו. בסוף המחזה מאתיו מקבל זימון לשירות צבאי באלג'יר, אחרי תקופה ארוכה שאדריאן הצליח לעצור את גיוסו בעזרת קשריו. בשלב זה מאתיו מאוד חרד מגיוסו הממשמש ובא.
אדריאן חבר בלשכת הפעולה למען הציבור ביחד עם מפקח המשטרה ארשיבאל פלאנטייר, עורך הדין בורני והממונה על המחוז סאבלון ואנשים נוספים. הם מקיימים פגישות חשאיות בביתו של אדריאן ויוזמים פעולות טרור נגד ערבים. בסיום המחזה הם מפוצצים את קפה סאיפי, ששייך לסאיפי, האלג'יראי.
באחת הפעמים שפלאנטייר בא לבקר את אדריאן הוא פוגש את מאתילד ובנה אדואר. מאתילד גוזרת את שערות ראשו של פלאנטייר, כאות נקמה על כך שהלשין עליה ששיתפה פעולה עם הנאצים (מה שעשה לבקשת אדריאן, שהעליל על אחותו עלילת שווא שמטרתה לנשל אותה מהירושה). פלאנטייר מאשים את אדריאן שהוא הלשין עליו, ואדריאן מכחיש.
אדריאן ואחותו מאתילד רבים ביניהם במהלך היום על נושאים שונים והדברים מגיעים עד לכדי אלימות פיזית. כתוצאה מכך הוא מזניח את בית חרושת שלו, שרווחיו יורדים ומגיע לידי סכסוך עם חבריו. המשרתת מא'אם קולו מנסה לפייס בין האחים, אבל ללא הצלחה.
כשפאטמה משוטטת בגן נגלית אליה רוחה של דודתה מארי, שהלכה לעולמה 15 שנה קודם לכן. בסיום המחזה לפאטמה נולדים תאומים שחורים.
האמנה למניעת זיהום מאוניות

האמנה הבינלאומית למניעת זיהום מאוניות, ולעיתים מכונה בעברית אף בשם אמנה בינלאומית למניעת זיהום ים מכלי שיט, האמנה הבינלאומית בדבר מניעת זיהום ים מאוניות ואמנת מרפול (באנגלית: International Convention for the Prevention of Pollution From Ships, 1973 as modified by the Protocol of 1978; הידועה בראשי התיבות MARPOL 73/78) היא אחת האמנות הבינלאומיות החשובות ביותר בתחום איכות הסביבה הימית. האמנה נועדה למזער פסולת ימית בעולם, כולל תופעות של השלכת פסולת לים, שמן וגזי פליטה. על פי האמנה, מטרתה היא לשמר את הסביבה הימית באמצעות מניעה מוחלטת של זיהום בשמן (בעיקר נפט ותזקיקיו) וחומרים מזיקים אחרים וכן מיזעור אירועים תאונתיים של פליטת חומרים אלה לים. האמנה מחליפה את האמנה למניעת זיהום הים בנפט משנת 1954.
אמנת מרפול המקורית נחתמה ב-17 בפברואר 1973, אבל לא נכנסה לתוקף. האמנה הנוכחית היא שילוב של הוראות אמנת מרפול משנת 1973 וכן פרוטוקול משנת 1978. היא נכנסה לתוקף ב-2 באוקטובר 1983. לאמנה המקורית נוספו שישה נספחים, הנספח השישי, העוסק בזיהום אוויר מאוניות נכנס לתוקף ב-19 במאי 2005 אך נכון להיום (2017) טרם אושרר וטרם נסתיימו כל הליכי החקיקה הנדרשים לצורך יישומו ומשכך הוא אינו מיושם בפועל.
נכון לתאריך 31 בינואר 2012 חתומים על אמנת מרפול, כולל נספחים 1 ו-2, 151 מדינות בעולם, מתוכן 68 מדינות אימצו את הנספח השישי והאחרון לאמנה. למעלה מ-99% ממעמס אוניות צי הסוחר בעולם מניפות את דגלי מדינות החתומות על האמנה. המדינות החתומות על האמנה אחראיות לאכיפת האמנה על האוניות הנושאות את דגליהן, ללא קשר למקום שבו שטה האונייה.
ישראל הצטרפה לאמנת מרפול ב-31 באוגוסט 1983 ואישררה אותה ואת חמשת נספחיה הראשונים ב-2 באוקטובר 1983, בחקיקה מתאימה החלה אף על אוניות המניפות את דגל ישראל.

יישום ואכיפה

על מנת שתקני ארגון הימאות הבינלאומי יהיו מחייבים יש צורך באישרור של מספר מדינות שהמעמס הכולל של אוניות הנושאות את דגליהן הוא לפחות 50% מן המעמס הכולל של אוניות סוחר בעולם. הליך אישרור זה עשוי להיות ממושך. משכך אומץ בארגון הימאות הבינלאומי מנגנון ולפיו אם מדינה חברה בארגון איננה מתנגדת במפורש, בתוך פרק זמן מסוים, להחלטות הארגון, הרי שמתקבלת ההנחה שאותה מדינה אישררה את האמנה.
במקרה של אמנת מרפול, כל ששת הנספחים לאמנה אושררו על ידי המספר המתאים של מדינות כדי להכניסם לתוקף. על פי האמנה, כל מדינה חברה אחראית ליישום הוראות האמנה באוניות הנושאות את דגלה, וכל מדינה חברה אחראית לחקיקה מקומית מתאימה לאכיפת הוראות האמנה והנספחים. אף שהאמנה מחריגה מהוראותיה במפורש אוניות מלחמה ואוניות עזר של צי, המדינות החברות מתחייבות להחיל הוראותיה אף על אוניות אלה "ככל שהדבר סביר ומעשי".
סאני אומורגי

קריירה

אומורגי התחיל את הקריירה שלו באוסמדה באבס המקומית. בגיל 14 עזב לספרד והצטרף לנומנסיה. בהמשך שיחק אומורגי גם במחלקות הנוער של ריאל מדריד, אספניול ומונטאנירוס.
בגיל 18 חזר לנומנסיה והצטרף לקבוצת המילואים של המועדון. במהלך הקריירה שלו שיחק גם בוויקטוריה, טורבייחה, בינפאר, טומלוסו ופלנסיה. בשנת 2013 עזב את ספרד לראשונה מזה 10 שנים וחתם בגזירה יונייטד מליגת העל המלטזית בה שיחק חצי עונה. בקיץ 2013 חתם בתאנדר ביי צ'יל מארצות הברית. אחרי תקופה קצרה חזר לספרד כאשר חתם במרידה. בקיץ 2014 חתם בצליה מליגת העל הסלובנית. בעונתו הראשונה במועדון הבקיע 12 שערי ליגה ב-35 משחקים. ביולי 2017 חתם במאריבור. ב-1 בפברואר 2017 הושאל להפועל כפר סבא עד לסיום העונה.
האריה של אל-לאת

האריה של אל-לאת (או אללאת) היה פסל עתיק של אריה המחזיק בין שתי רגליו הקדמיות איילה כורעת. הפסל ניצב במקדש לאלה אל-לאת בתדמור, סוריה והיה חלק מאתר מורשת עולמית של תדמור.
האלה הייתה אחת משלוש האלות הראשיות של מכה בתקופה הערבית הקדם אסלמית. הפסל היה עשוי מאבני גזית עשויות אבן גיר והוא מתוארך למאה הראשונה לספירה. גובהו של הפסל היה 3.5 מטר ומשקלו היה 15 טון. האריה נחשב כבן זוגה של האלה אל-לאת. האיילה סימלה את תכונותיה של האלה שהיו רכּוּת ואהבה. שפיכות דמים הייתה אסורה והייתה נתונה לנקמתה של האלה. על הכף השמאלית של האריה הייתה כתובת בתדמורית שניזוקה בחלקה שמשמעותה הייתה: אל-לאת תברך מי שלא ישפוך דם במקדש. הפסל הוא תבליט היוצא מתוך קיר אבני גזית.

היסטוריה

הפסל התגלה בשנת 1977 על ידי משלחת ארכאולוגית פולנית בראשותו של הארכאולוג מיכאל גואליקובסקי (Michał Gawlikowski). הפסל נמצא מפורק על חלקיו השונים. כבר בעת העתיקה נעשה בפסל שימוש משני בבניית יסודות מקדש. בהמשך הוחלט להרכיב את הפסל מחדש ולהציבו בכניסה למוזיאון תדמור. השיפוץ נעשה על ידי המשחזר יוסף גאזי בשנת 2005 כשהכוונה הייתה להחזירו למראה הפסל המקורי למרות הבעיות שנוצרו בעקבות פירוקו בעת העתיקה.
בעת מלחמת האזרחים בסוריה נבנתה הגנה על הפסל באמצעות לוחות מתכת ושקי חול כדי למנוע פגיעה בו בעקבות המלחמה. ב-27 ביוני 2015 לאחר כיבוש תדמור, הפסל נהרס על ידי ארגון המדינה האסלאמית.
פאולה מודרזון-בקר

ביוגרפיה

פאולה בקר נולדה בשנת 1876 ברובע פרידריכשטאדט של דרזדן, שלישית מבין שבעה ילדים. אביה, קארל וולדמר בקר, עבד כמהנדס בחברת הרכבות הגרמנית. אמהּ, מטילדה, באה ממשפחה אריסטוקרטית. בשנת 1888 עברה עם משפחתה לברמן. בעת ביקור אצל דודתה בלונדון קיבלה שיעורי איור ראשונים. בשנים 1893–1895 למדה הוראה, ובמקביל קיבלה שיעורים פרטיים בציור. בשנת 1896 השתתפה בקורס ציור של "איגוד האמנִיות של ברלין". ידידתה, קלרה וסטהוף, עברה בתחילת 1899 מברמן ללימודים בפריז, ובדצמבר אותה שנה הלכה בקר בעקבותיה, ובשנת 1900 למדה באקדמי קולרוסי (Académie Colarossi) שברובע הלטיני.
בשנת 1901 נישאה לצייר אוטו מודרזון, והפכה לאם חורגת לבתו בת השנתיים אליזבת. בשנת 1903 חזרה לפריז, וחייתה רוב הזמן בנפרד מבעלה, שנשאר בגרמניה. בשנת 1907 חזרה לגרמניה, ובנובמבר ילדה את בתה, מטילדה. 18 ימים לאחר הלידה נפטרה פאולה מודרזון-בקר מתסחיף שנוצר ברגלה.

פעילותה האמנותית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
החצי האפל

על הספר

בספר מסופר על ט'אד בימונט, סופר בן 39 אשר קובר את הזהות הכפולה שלו, ג'ורג' סטארק, שם עט שבו השתמש כאשר כתב ספרים בדיוניים אפלים יותר ממה שהיה מעז תחת שמו הוא. 

הוא אפילו מביים קבורת דמה של ג'ורג' לטובת העתונות. 

כאשר תושב מקומי נהרג, העדויות מובילות את השריף אלאן פנגבורן לקברו של ג'ורג' והוא מתחיל לחשוד בט'אד ברצח. באותו זמן, ט'אד מתחיל לחוות הזיות של דרורים עפים, הזיות שלא חווה כבר 23 שנים, מאז שעבר ניתוח מוח. בעוד שרשרת הרציחות המזוויעה נמשכת, מישהו המתיימר להיות ג'ורג' סטארק מתחיל להתקשר לט'אד. ט'אד חושש לביטחון משפחתו ופנגבורן לא מצליח להחליט האם ט'אד הוא אכן הרוצח. במהלך העלילה חושף ט'אד את הקשר הקיים בין הזהות האחרת שלו, שבשמה הוא כותב רבי מכר אלימים, ובין הזהות היומיומית הרגילה שלו.
ישנם קווי דמיון רבים בין חייו הפרטיים של קינג, אשר בשנת 1985 כאשר הוא בן 39 חשף את שם העט שלו ריצ'רד בקמן. הספר הוסרט ב-1993.
בישראל שודרה סדרת טלוויזיה "החצי האפל" בערוץ 3 שהוא בעצם "האזור המת" (The Dead Zone) למרות שאין לזה שום קשר לספר עצמו, אבל זה גם מבוסס על ספרו האחר של סטיבן קינג עם אותו שם.
סמל מונטריאול

סמל מונטריאול הוא הסמל הרשמי של העיר הקנדית מונטריאול. הסמל נוצר על ידי ראש העיר הראשון של העיר, ג'אקוס ויגר וב-1833 הקונסולים של העיר אישרו את הסמל והסמל נהפך לסמל הרשמי של העיר.
הסמל נשאר באותה גרסה 105 שנים ואז היא קצת עוצבה ושונתה ב-21 במרץ 1938 על ידי מעצבים בסטנדרטים גבוהים. למעשה עד 1981 הוא היה הסמל היחידי של העיר אך אז נוצר לוגו חדש לעיר שכיום שניהם מייצגים את העיר.
ב-13 בספטמבר 2017 החליטה מועצת העיר להוסיף סמל המייצג עמים ילידים, אורן לבן במעגל באמצע הצלב.
תצלום בזק

תצלום בזק, הנקרא גם סנפשוט (באנגלית: snapshot), מוגדר כתצלום שנעשה באופן ספונטני ומהיר, בדרך כלל ללא כוונה אומנותית או עיתונאית. מקור הביטוי באנגלית הוא מונח מעולם הציד - snap shot, באנגלית "ירייה מהירה".
תצלומי בזק נחשבים בדרך כלל חובבנים, ללא מיקוד או חסרי מסגרת וקומפוזיציה. נושאים טיפוסיים של תצלומי בזק הם אירועים יומיומים כימי הולדת, מסיבות, שקיעות, ילדים משחקים, תמונות קבוצתיות, חיות מחמד וכדומה.
הרעיון של צילום בזק נחשף לראשונה, באופן רחב, על ידי חברת "קודאק", שייצרה את המצלמה מדגם Brownie בסביבות 1900. "קודאק" עודדה משפחות לצלם רגעים ללא צורך בהפקת תמונות מושלמות, והפרסומת שלה עודדה את הצרכנים "לחגוג רגעים בחיים" ולמצוא "רגעי קודאק".
מסורת זו נמשכת עד היום, בעזרת מצלמות דיגיטליות פשוטות וזולות המכילות מבזק ובקרה אוטומטית של החשיפה, המיקוד ומהירות התריס, ומייצרות תמונות באיכות טובה ובצורה פשוטה.
בישראל מוכר אלכס ליבק כצלם המשתמש בין היתר בטכניקה של תצלומי בזק. צילומי הרחוב שלו, המתפרסמים מדי שבוע במדור "המאה ה-21" בעיתון "הארץ", הוגדרו על ידיו כצילומים ספונטניים, וללא קומפוזיציה מתוכננת.
יוויז'ן אייר

חימוש משוטט

יוויז'ן אייר מפתחת חימושים משוטטים, כלומר כלי טיס לא מאויש שמיועד לאיסוף מודיעין, מעקב אחר מטרות, ותקיפה ממוקדת של מגוון מטרות שנמצאו על ידי "המשוטט", לשימוש בשדה הקרב. שיגור החימוש המשוטט מתבצע באמצעות משגר. החימוש המשוטט חג סביב המטרה ומונע באמצעות מנוע חשמלי או בנזין. החימוש המשוטט מופעל מרחוק, והבקרה מתבצעת בזמן אמת באמצעות מערכת תקשורת. למשוטט מצלמה אלקטרו-אופטית אשר תמונתה נקלטת בתחנת השליטה והבקרה. 
יוויז'ן אייר מייצרת מגוון של חימושים משוטטים בעלי טווחי פעילות שונים (מטווחים קצרים של קילומטרים בודדים ועד לטווחים רחוקים) למגוון רחב של משימות מבצעיות. ביוני 2015 הציגה יוויז'ן את משפחת המשוטטים HERO בסלון האווירי לה בורז'ה שבצרפת. בספטמבר הציגה את משפחת המשוטטים HERO בתערוכת DSEI , אנגליה ומאי 2016 הוצגו מערכות החברה בתערוכת SOFIC ן- AUSA בארצות הברית ובכנס האש הבינלאומי בזיכרון יעקב, ישראל. מאז השתתפה החברה במגוון תערוכות בינלאומיות ברחבי העולם.

תכונות וטכנולוגיה

מוצרי החברה בעלי מבנה אווירודינמי מיוחד המאפשר רמת דיוק יוצאת דופן במטרה, מערכות חימוש מונחה וניווט מהמתקדמות בעולם, מגוון סוגי ראשי נפץ ושילוב מלא של מוקדי שליטה ובקרה המחוברים באמצעי תקשורת ועורקי נתונים - מספקים לכוחות הלוחמים, מענה מותאם ומדויק לצרכים המשתנים של המשימה. 
המערכות מותאמות  לטווחים, משך טיסה ולתנאי שטח ספציפיים ומשתנים. המערכות משמשות, בין היתר, למשימות טקטיות של איסוף מודיעין, מעקב ותקיפה ממוקדת, של מגוון סוגי מטרות נייחות ונעות.
ניתן לשגר חימושים משוטטים אלו מכלי טיס, ספינות ורכבים קרביים. המוצרים משמשים ל "אוסף – תוקף" פונקציונאליות של איתור, גילוי, זיהוי ותקיפה ומיועדים לשימוש נגד מטרות מבנה, אדם או רק"מ.

שיתופי פעולה

חברת יוויז'ן אייר מקיימת שיתופי פעולה עם חברות שונות ברחבי העולם ועם צבאות זרים. במסגרת שיתוף פעולה עם חברת ריית'יאון מערכת Hero 30 של יוויז'ן מוצעת לתוכנית הצבא האמריקאי LMAMS שמטרתה פיתוח והצטיידות בחימוש משוטטים טקטיים קטנים המתאימים לנשיאה על ידי חייל יחיד. כמו כן קיימים שותפים ולקוחות בינלאומיים נוספים במדינות נאט"ו, קוריאה הדרומית, ארצות הברית, אירופה ועוד.
עדי נס

ביוגרפיה

עדי נס נולד בשנת 1966 בקריית גת, כבנם של  עולים מאיראן. בין השנים 1989–1992 למד נס צילום בבצלאל. בשנת 1993 יצר, ביחד עם הצלמת נעמי טליתמן, פרויקט צילום תיעודי בשם "חיים יהודיים הומוסקסואלים בלונדון". הפרויקט הוצג בשנה זו בגלריה של בית הספר קמרה אובסקורה בתל אביב. בשנים 1996–1997 למד מולטימדיה ותכנות במכללת סיוון בתל אביב.
בין השנים 1994–2000 יצר נס את סדרת ה"חיילים", המתמקדת בתצלומים מבויימים ובהם דימויים של חילי צה"ל. התצלומים המוקדמים בסדרה תיארו את החיילים כאקרובטים, להטוטנים או בולעי אש, באופן שהדגיש את התיאטראליות של הדימויים. באחד התצלומים, לדוגמה, מופיע חייל הצועד על קו הפרדה של כביש אספלט כאילו היה הולך על חבל. בתצלום אחר מופיע חובש המטפל בחייל פצוע באמצעות ערכת איפור.
בעבודות מאוחרות יותר בסדרה זו, יצר נס דימויים של חיילים במצבים אנטי הירואיים שונים כגון שינה. העבודה הידועה ביותר מן הסדרה, "ללא כותרת" משנת 1999, מציגה קבוצה של חיילים לצד שולחן אוכל מאולתר. סידור הדמויות והקומפוזיציה של הצילום מזכירים את ציורו של לאונרדו דה וינצ'י "הסעודה האחרונה". ב-16 במרץ 2005 נמכר תצלום זה ב-102,000 דולר במכירה פומבית. ב-27 בפברואר 2007 נמכר התצלום בשנית, הפעם ב-264,000 דולר, בכך שבר נס את שיא התמחור על צילום ישראלי.
ב-1999 קיבל נס את פרס שר החינוך והתרבות לאמנות חזותית ובשנת 2000 זכה בפרס גוטסדינר של מוזיאון תל אביב. בעקבות הזכייה הציג נס תערוכת יחיד במוזיאון בשם "תצלומים חדשים".
בשנת 2003 הוזמן נס ליצור סדרת תצלומי אופנה עבור מגזין הגברים של ירחון האופנה ווג סדרת התצלומים שיצר נס הציבה את פרטי הלבוש בתוך מסגרת נראטיבית המתרחשת בבית כלא דמיוני. הבחירה במיקום זה עבור הצילומים, ובדמויות שאינן דומות לדוגמני אופנה, מיקדה את תשומת הלב אל תכנים פוליטיים וחברתיים, והעלתה שאלות בכל הקשור ליחס שבין הצופה אל יצירת האמנות.
בשנת 2007 נערכה בגלריה ג'ק שיינמן בניו יורק ובמוזיאון תל אביב לאמנות תערוכת היחיד של נס "סיפורי התנ"ך". התערוכה הציגה סדרה של 14 תצלומים ובהם התייחסויות מודרניות אל דמויות תנ"כיות. נס בחר להציג את הדמויות התנ"כיות על ידי שימוש בדמויותיהם של מהגרים, פליטים ואנשים משולי החברה הישראלית. בראיון שנערך לקראת הצגת התצלומים הצביע נס על הפן החברתי שבתצלומים אלו. "הרגשתי, אמר נס, "שאם אני חי ועובד פה, אני חייב לשקף גם את המצב הזה. חשבתי מה בעצם נשאר מהזהות שלי ומהזהות של המקום לאחר שהכל מתפורר. בדרך כלל אני עוסק בבנייה של זהות גברית, ישראלית; הפעם החלטתי לעסוק באנשים שאיבדו את זהותם. במשך העבודה על הסדרה חשבתי שמה שנשאר אחרי שהכל מתפורר, הסיבה היחידה לקיום שלנו פה, הוא החיבור ליהדות. כשסיימתי את הפרויקט הבנתי שגם זה עלול להתפורר ומה שנשאר זה קשור לאנושיות, שגם זה נמצא בלב התנ"ך והיהדות. כך נוצרה בעצם סדרה של תמונות שמדברת על הקיום האנושי, שעוסקת בקיום האנושי דרך הנרטיב שמוכר לנו מהתנ"ך".
בתצלום "אברהם ויצחק" (2006), לדוגמה, מוביל אברהם את בנו יצחק על גבי עגלת סופר מלאה בבקבוקים. דמויותיהן של רות ונעמי לעומת זאת, מתוארות כמלקטות בצלים באזור שהוא כנראה חלקו של שוק עירוני שומם. הסדרה זכתה להצלחה רבה והוצגה בין השנים 2008–2009 עוד בארבע תערוכות נוספות ברחבי העולם.
אחת מן העבודות שצולמו במסגרת הסדרה הייתה תצלום פורטרט של אבשלום. אולם, בסופו של דבר בחר נס להשמיט את דמות זו מן הסדרה ולהציג אותה בשנת 2010 תחת הכותרת "ללא כותרת (ישו)", בתערוכה קבוצתית שהוצגה בזאגרב, קרואטיה
ב-17 במאי 2012 נפתחה בגלריה זומר תערוכה בה הציג נס סדרת תצלומים בשם "הכפר". התערוכה הוצגה במקביל גם בניו יורק ובפריז.

השכלה

1989-1992 בצלאל, ירושלים.