google/wiki40b huggingface dataset:
התנהגות ארגונית חיובית

התנהגות ארגונית חיובית (באנגלית: Positive Organizational Behavior, POB), מתייחסת למושג החיוביות כפי שהוא בא לידי ביטוי בעולם הארגוני. היא מוגדרת כ"מחקר ויישום של משאבים אנושיים חיוביים ויכולות פסיכולוגיות אשר ניתן למדוד, לפתח ולנהל בצורה אפקטיבית שתאפשר שיפור ביצועים במקום העבודה של ימינו".
הגדרה זו מבדילה בין POB לרעיונות פופולריים רבים בימינו המתקשרים לנושא של חיוביות, על ידי ההדגשה של היבט מהותי בתחום ההתנהגות הארגונית החיובית: בניית תאוריה מבוססת מחקר במטרה להביא לשיפור ביצועי הארגון.
על מנת שמאפיין פסיכולוגי כלשהו יוכל להיחשב כחלק מהתנהגות ארגונית חיובית, הוא מוכרח להיות חיובי, בר מדידה ומבוסס על יסודות תאורטיים ומחקריים. כמו כן, מאפיין זה צריך להיות מבוסס על תכונה מצבית הניתנת להתפתחות ומאפשרת שיפור בביצועים. 
התכונות המצביות החיוביות העומדות בקריטריון ה-POB נחקרות, נמדדות ומפותחות ברמה האינדיווידואלית.

רקע

התנהגות ארגונית חיובית היא יישום של גישת הפסיכולוגיה החיובית למקום העבודה. היא מתמקדת ביתרונות ונקודות חוזק בארגון ובעובדיו מתוך ההנחה הבסיסית שניתן לחקור את היבט החיוביות ולמצוא דרכים אפקטיביות להשגת תנאי עבודה אופטימליים אשר יובילו לשיפור בביצועי הארגון.

מקור ההתנהגות הארגונית החיובית: תנועת הפסיכולוגיה החיובית

למרות שחקר התנהגות ארגונית חיובית הוא חדש יחסית, רעיונות הליבה שלו מבוססים על מושגים קודמים. המחקר בתחום זה צמח מתנועת הפסיכולוגיה החיובית, אשר הוקמה ב-1998 על ידי מרטין סליגמן ועמיתיו. מטרת הפסיכולוגיה החיובית היא להעביר את הפוקוס בפסיכולוגיה מהתמקדות בהיבטים שליליים לעבר התמקדות בהיבטים חיוביים המדגישים יתרונות אנושיים ומגבירים התפתחות של בריאות נפשית.

התפתחות ההתנהגות הארגונית החיובית

פרד לות'נס (Fred Luthans) הניח את היסודות לחקר התנהגות ארגונית חיובית ב-1999, כאשר הוא מיזג בין שני תחומים בפסיכולוגיה שעד אז היו נפרדים: הפסיכולוגיה החיובית והפסיכולוגיה הארגונית. מאז, לות'נס ועמיתיו התמקדו במחקר שמטרתו מציאת דרכים לעיצוב סביבות עבודה אופטימליות אשר מאפשרות לאדם להיות במיטבו הן בעבודתו והן ביחסיו עם אנשים אחרים.
על אף התפתחות תאורטית ומחקרית, התנהגות ארגונית חיובית עדיין נמצאת בשלב הינקות. דרוש מחקר נוסף באשר למנבאים, הגורמים הסיבתיים והתהליכים בבסיס ההתנהגות הארגונית החיובית. האתגר המרכזי הניצב כיום בפני התחום הוא השגה של הבנה מעמיקה ומדויקת יותר של השלכות  התכונות החיוביות על התפקוד הארגוני, כמו גם מציאת דרכים להגברת תכונות אלו במסגרת מקום העבודה.

מחקר

במסגרת התנהגות ארגונית חיובית נחקרים משאבים פסיכולוגיים חיוביים ברמת הפרט. בין המרכזיים בהם ניתן למנות מאפייני תקווה, חוללות עצמית (self-efficacy), גמישות ויכולת התאוששות. שילוב של מאפיינים אלו יחדיו הוליד ענף מחקר בתוך התנהגות ארגונית חיובית הנקרא הון פסיכולוגי חיובי.

רמות הניתוח בפסיכולוגיה ארגונית חיובית

קיימות 3 רמות ניתוח מרכזיות במסגרת גישת ה-POB. הרמה הראשונה מתמקדת בהיבט הסובייקטיבי של ההתנסות החיובית כגון שביעות רצון מהעבר, שמחה וסיפוק מההווה, ותקווה ואופטימיות לגבי העתיד. הרמה השנייה מתמקדת ברמת הפרט (נקראת גם micro level) ומדגישה בעיקר תכונות חיוביות כמו יכולת אהבה, סלחנות, חוכמה וכשרון. הרמה השלישית מתמקדת בארגון (נקראת גם macro level) וכוללת ערכים ארגוניים חיוביים כמו סובלנות ואתיות וארגונים המעודדים התנהגויות חיוביות כגון עזרה הדדית והתנהגות אזרחית ארגונית.
ג'רי טריינור

ביוגרפיה וקריירה

טריינור נולד וגדל בסן דייגו, קליפורניה, להורים ביל טריינור ומדליין (ני מקלני) טריינור. טריינור למד אלתור בבית הספר גראונדלינגס שבלוס אנג'לס. כמו כן, הוא גם למד תיאטרון באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה.
ההופעה הטלוויזיונית הראשונה של טריינור הייתה בסדרה "Undressed" ששודרה בערוץ MTV בתפקיד אריק. ההופעה המחזורית הראשונה שלו בטלוויזיה הייתה בסדרה "ג'ורדן", בה הוא גילם את בריאן, "נער ה-A.V". לאחר מכן הוא השתתף בסדרות נוספות באופן חד פעמי, בהן "חוק וסדר" ו"מלקולם באמצע" והיו לו מספר תפקידים קטנים בקולנוע, כגון בסרט המדע הבדיוני "דוני דארקו", בסרט "Angel" ובקומדיה "Bring It On Again". בנוסף, טריינור הופיע בתוכנית רשת בשם "Hungry Girl TV". ב-2004 קיבל תפקיד משני בסדרה דרייק וג'וש מבית ניקלודיאון בתור סטיב ה"מטורף", עובד בבית קולנוע. היה זה התפקיד הראשון שחשף אותו לפרסום והצלחה גדולה. ב-2007 הסדרה הסתיימה. לאחר מכן כיכב בiCarly בתור ספנסר שיי, האח הגדול והאפוטרופוס של הדמות הראשית של מירנדה קוסגרוב משנת 2007 עד 2012. בין השנים האלו הוא בנוסף הופיע בתפקיד קצר בפרק אחד בסדרה "ויקטוריוס", שיחק לצד ג'נט מקארדי, שותפתו לסדרה iCarly, בסרט הטלוויזיוני של ניקלודיאון Best Player (בתרגום לעברית: השחקן הטוב ביותר), שם גילם את קווינסי ג'ונסון, שחקן משחקי וידאו נלהב שתחרותו הראשית היא עם דמותה של מקארדי והשתתף בסדרת הסרטונים של המשחק וורלד אוף וורקאפט שנקראה Project Lore. יתרה מזאת, טריינור דיבב את הדמות הראשית בתוכנית המצוירת כלב חשאי, דאגלס "דאדלי" פאפי. בשנת 2013 המשיך לשחק בניקלודיאון בסדרה ונדל וויני, שם שיחק את הדמות הראשית ששמה ויני באסט, דודו של הדמות ונדל. בשל ביקורות שליליות, התוכנית בוטלה לאחר 20 פרקים בלבד.
ב-2015, שיחק טריינור את המפקד מיכאל סילבן בפודקאסט של Halo, צוד את האמת.
לרוב, דמויותיו של טריינור מאופיינות כבלתי צפויות ויש בהן מוטיב של שיגעון.

מוזיקה

באוקטובר 2015, יצר טריינור את הלהקה Nice Enough People עם הגיטריסט/זמר מייק אוגורמן, המתופף אנדרו זובר, והגיטריסטית אליסון סקאגליוטי, ששיחקה בעבר בסדרה שגם טריינור שיחק בה, דרייק וג'וש, בתור מינדי. טריינור מנגס את הבס בקבוצה. הקבוצה שחררה את המיני אלבום שלה, Hanover Hideaway, ב-22 ביוני, 2סרטים16.
תוכנית הלוויינים הטקטיים

תוכנית הלוויינים הטקטיים (באנגלית: Tactical Satellite Program) היא תוכנית חלל ביטחונית של ארצות הברית שנועדה להדגים טכנולוגיות שונות שיאפשרו למשתמשי קצה צבאיים לקבל מידע לווייני מסוגים שונים בזמן קצר של דקות, ובכך לאפשר שימוש טקטי ומערכתי בלוויינים. התוכנית היא יוזמה של הגוף Office of Force Transformation הפועל במסגרת משרד ההגנה של ארצות הברית.
יער בן שמן

יער בן שמן הוא אחד מגושי היערות הגדולים בישראל. היער משתרע על פני כ–21,000 דונם ממזרח לעיר לוד וממערב למודיעין-מכבים-רעות, משני צידי כביש 443 ומכיל ברובו אורנים וברושים.

היסטוריה

אדמות בן שמן נרכשו על ידי אליהו ספיר ויהושע חנקין שתיירו באזור בשנת 1904 על מנת לאתר אדמות לרכישה. ב-1905 נקנתה הקרקע והוקם על 100 דונם ממנה בית חרושת לשמן. המפעל שגשג והעסיק למעלה מ-50 עובדים אך ב-1915 נשרף כליל. אדמות נוספות נרכשו על ידי קק"ל בשנת 1907. בתחילה ניטעו עצי זית, אך הגידול לא הצליח והמומחים המליצו על נטיעת עצי סרק בשטחים שאינם ראויים לעיבוד, כדוגמת שטחים סלעיים או תלולים.
קק"ל החלה לתמוך בניסיונות התיישבות באזור, מיד לאחר רכישת הקרקע. היא ניסתה להקים מוסד לתלמידי 'בית הספר לעבודת האדמה', אך הוא נסגר כעבור זמן קצר. בשנת 1908 הוקמה במקום חווה חקלאית ובשנת 1911 הקים במקום פרופ' בצלאל שץ כפר צורפים וקק"ל נתנה שני דונם אדמה לכל אחת מהמשפחות שהגיעו מירושלים, תוך כוונה לשלב חקלאות ותעשייה זעירה, אך גם ניסיון התיישבות זה נכשל.
בשנת 1923 הוקם מושב בן שמן (שהפך אחר כך לכרם בן שמן), וב-1927 הוקם כפר הנוער בן שמן. במלחמת העצמאות התנהלו באזור קרבות והמקום היה במצור עד נפילת לוד. בשנות ה-50 של המאה ה-20 התחיל יעור מוגבר של האזור שסיפק תעסוקה לעולים חדשים, ובשנות ה-60 הוקם היישוב מבוא מודיעים. בשנות ה-70 וה-80 הוקמו נאות קדומים, כפר רות ומושב שילת בפאתי היער.
בל"ג בעומר, 23 במאי 2019, פרצה ביער שריפה שכילתה כ-30% ממנו וגם גרמה נזק לבתים ביישובים השוכנים ביער.

מקור השם

מקור שם היער בבית החרושת לשמן שהוקם לראשונה במקום, והפסוק מספר ישעיהו "כרם היה לידידי בקרן בן שמן".
פראנצ'סקו דאנדולו

פראנצ'סקו דאנדולו (באיטלקית: Francesco Dandolo;‏ נפטר בשנת 1339) היה הדוכס ה-52 של ונציה. דאנדולו כיהן כדוג'ה משנת 1329 ועד פטירתו.
בתקופתו החלו נסיונותיה של לה סרניסימה להשתלט על שטחים ברחבי איטליה.

רקע משפחתי

משפחת דאנדולו הייתה משפחת אצולה ונציאנית עשירה ורבת השפעה. פראנצ'סקו דאנדולו הוא אחד מארבעה דוג'ים שמקורם במשפחה זו (יחד עם אנריקו דאנדולו, ג'ובאני דאנדולו ואנדראה דאנדולו). כמו כן שתים מנשות המשפחה היו נשואות לדוג'ים: ג'ובאנה דאנדולו הייתה רעייתו של פאסקואל מאליפיירו, וזיליה דאנדולו הייתה נשואה ללורנצו פריולי.

קורות חיים

דאנדולו היה אחד הדיפלומים הוונציאנים המוצלחים ביותר. הוא כיהן כשגריר ונציה אצל האפיפיור קלמנס החמישי ואצל האפיפיור יוחנן ה-22 באביניון ופעל לבטל את הנידוי שהוטל על העיר ונציה. במסגרת פעולתו זה זכה לכינוי "קאנה" (כלב) לאחר שהציג עצמו בפני האפיפיור שהוא לובש שרשרת לצווארו בניסיון לשכנע את האפיפיור להסיר את הנידוי.
דאנדולו היה נשוי לאייזאבטה קונטאריני ולזוג היו שלושה ילדים.

כהונתו כדוג'ה

במהלך כהונתו כדוג'ה אירעו מספר רב של חיכוכים בין הוונציאנים לבין הטורקים במאבק על השליטה בסחר במזרח הים התיכון. כמו כן, ונציה נלחמה בעיר ורונה ובמאסטינו דלה סקאלה השני שעמד בראשה. ונציה לא הגיבה לכל פרובוקציה של ורונה אולם כאשר ורונה החלה להקשות על הסחר בנהרות צפון איטליה, תקפה אותה ונציה. בתקופה זו התפתחה הברית בין ערי צפון איטליה: פירנצה, פרוג'ה, סיינה ובולוניה בניסיונן להאבק בשליטה הוונציאנית במסחר בצפון איטליה.
על מנת להתמודד עם איומים אלה, ובניגוד למקובל באותה עת (לשכור צבא של שכירי חרב), גייסה ונציה גיוס חובה של אזרחיה בין הגילאים 20 - 60. הצבא שנאסף, בן 40,000 הלוחמים, יצא לתקוף את ורונה. למרות אבידותיו הכבדות הצליח הצבא הוונציאני להביס את מאסטינו, ובמרץ 1337, בעקבות משא ומתן ממושך, נחתם הסכם שלום בין הצדדים - ורונה קיבלה את השטחים שנכבשו על ידי הצבא הוונציאני, וונציה קיבלה מחדש את זכויות הסחר החופשי שלה בשטחים אלה.
מאסטינו, אשר סבר שההסכם פוגע בו, פנה אל קיסר האימפריה הרומית הקדושה לודוויג הרביעי אולם זה תמך בדאנדולו. ב-24 בינואר 1339 נחתם הסכם השלום בבזיליקת סן מרקו. 
דאנדולו נפטר ביום כל הקדושים בשנת 1339 ונקבר בבזיליקת סנטה מריה גלוריוזה דיי פרארי.
תלמי (בן פירוס)

תלמי (ביוונית: Πτολεμαῖος‏; 295 לפנה"ס - 272 לפנה"ס) היה נסיך ומצביא אפירוטי, בנו של פירוס הראשון ושל אשתו הראשונה אנטיגונה. הוא נהרג לאחר המצור על ספרטה.

ביוגרפיה

תלמי נולד ככל הנראה בשנת 295 לפנה"ס. אביו היה פירוס הראשון מלך אפירוס. אמו אנטיגונה ככל הנראה מתה במהלך הלידה. הוא נקרא על שם תלמי הראשון סוטר, מלך מצרים התלמיית, שסייע לאביו בעבר. הייתה לו אחות גדולה בשם אולימפיאס השנייה, ושני אחים למחצה שנקראו אלכסנדר והלנוס. יוסטינוס מתאר אותו כאדם אמיץ, אך פזיז מאוד. 
בשנת 280 לפנה"ס כאשר יצא אביו למסע מלחמה באיטליה, הוא הפקיד אותו כעוצר הממלכה. בשנת 274 לפנה"ס, חזר אביו מאיטליה ויצא למסע לכיבוש יוון. תלמי היה קצין בצבאו, והוא נזכר כמי שכבש את האי קרקירה עם 60 איש בלבד. הוא גם פיקד על הכוח שכבש את סלוניקי מידי אנטיגונוס השני גונאטס, מלך מוקדון. במהלך המצור על ספרטה, תלמי פיקד על המשמר האישי של אביו. ישנן שתי גרסאות בנוגע למותו. על פי יוסטינוס, הוא הסתער בראש החיילים אל מרכז העיר, אולם הוקף באנשים ונהרג. על פי פלוטרכוס, תלמי ניהל קרב נסיגה נגד המצביא הספרטני אוואלקוס, שנועד להבטיח נסיגה בטוחה של הכוח האפירוטי אל ארגוס. עם זאת, במהלך הקרב חייל כרתי בשם אוריסוס הכה למוות את תלמי.
פירוס זעם כששמע על מות בנו. פלוטרכוס כותב שהוא דהר בעצמו בראש פרשיו והרג את כל הכוח הספרטני כנקמה. בהסתמך על תיאוריו אצל ההיסטוריונים העתיקים, מעריך ויליאם סמית שאילו תלמי היה חי זמן רב יותר, הוא היה מתחרה במוניטין של אביו.
ז'רמן גוברמונט

ביוגרפיה

גוברמונט נולדה בשנת 1893 בסנט-ג'רום שבקוויבק, היא התחנכה בקוויבק ובטורונטו ועבדה כעיתונאית במגזינים לנשים לפני נישואיה. לאחר נישואיה, בשנת 1916 היא עברה לסורל, והייתה עקרת בית במשך שנים אחדות, אך מאוחר יותר חזרה לעבודתה כעיתונאית וכסופרת וערכה את מגזין "לה קורייה דה סורל". מאוחר יותר היא ובעלה עברו למונטריאול, שם עבדה ז'רמן בבית המשפט בתקופת השפל הגדול.
היא החלה לפרסם סיפורים קצרים, אשר נאספו לתוך ספר הבכורה שלה "en pleine terre", אשר פורסם בשנת 1938.
היא פרסמה את הרומן "Le Survenant" ב-1945, ואחריו סרט ההמשך של מארי-דידאס ב-1947. הספר "The Outlander", שהוא תרגום לאנגלית של שני הרומנים שלה, יצא לאור בשנת 1950, וזכה ב"פרס הבדיוני" באותה השנה. הספר יצא לאור גם בבריטניה בשם "Monk's Reach".
מאז היא לא פרסמה רומנים נוספים, אך המשיכה לפרסם מאמרים עיתונאיים וסיפורים קצרים, ועסקה בכתיבת תוכן של שידורי רדיו וטלוויזיה במסגרת עבודותיה.
היא החלה לכתוב את זיכרונותיה לקראת מותה, והספיקה לכתוב רק שני פרקים עד מותה ב-1968, בגיל 75.
היא הייתה בת דודתו של קלוד-אנרי גריניון, מחבר הספר "Un Homme et son péché".

פרסים והוקרה

בנוסף לזכייה בפרס המושל הכללי שלה, ממשלת קוויבק העניקה לגוברמונט את פרס דייוויד, והאקדמיה הצרפתית העניקה לה את בפרס "Sully-Olivier de Serres". היא הייתה חברה באקדמיה של קוויבק, והופיעה על בול דואר קנדי ב-1976.
היא הופיעה במהדורה של "Première Chaîne Le Combat des livres" בשנת 2010.
פפ"ס

פפ"ס (ברוסית: ППС; מבטאים - פֶּ.פֶּ.אֶס) הוא תת מקלע תוצרת ברית המועצות, אשר היה בשימוש של הצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה. השם הוא ראשי תיבות של "פיסטולט פולמיוט סודייבה" (Пистолет-пулемёт Судаева - "תת מקלע של סודייב"), והוא קרוי על שם מתכננו אלכסיי סודייב.

פיתוח ושימוש

תת מקלע פפ"ס פותח בשנת 1942 על ידי אלכסיי סודייב, מהנדס שעבד במפעלי הנשק  "ססטרורצק" בלנינגרד. מטרתו של התמ"ק פפ"ס היה להיות כלי נשק קומפקטי, המסוגל לירות בקצב אש דומה לקצב אש של תמ"ק פפ"ש – התמ"ק התקני של הצבא האדום באותם הימים. פפ"ס יועד לצוותי טנקים, צנחנים ולוחמי יחידות הסיור. כמו כן בשל ממדיו פפ"ס התאים ללוחמה בשטח בנוי יותר מפפ"ש.
בנוסף לתכונות אלו פפ"ס היה גם זול יותר בייצור לעומת הפפ"ש - הן מבחינת שעות העבודה והן מבחינת כמויות חומרי גלם ליחידה. אחת הסיבות לחסכון בשעות העבודה בייצור פפ"ס היא העובדה כי הורכב מחלקי מתכת בלבד, אשר יוצרו על ידי מכונות, לעומת פפ"ש, שהכיל גם חלקים מעץ שהצריכו עבודה ידנית.
הייצור של פפ"ס החל בנובמבר 1942, היחידות הראשונות סופקו לכוחות שהגנו על לנינגרד. בקיץ 1943 הוכנס לייצור דגם משופר, אשר כונה פפ"ס-43. עד לסיום המלחמה יוצרו כ-500,000 פפ"ס משני הדגמים.
לאחר המלחמה הופסק ייצור פפ"ס, אך הוא נשאר בשירות הצבא הסובייטי (בעיקר ביחידות מיוחדות) עד לאמצע שנות ה-50, אז הוחלף ב-AK-47.
בשנות ה-40 סופק הפפ"ס גם לחלק מבעלות בריתה (באותם הימים) של ברית המועצות - סין, קוריאה הצפונית ופולין. 
כמו כן מכרה ברית המועצות את הרישיון לייצור פפ"ס לכמה מדינות:  פינלנד (שם יוצר תחת השם M-44 ), סין (יוצר תחת השם "דגם 54") וספרד (שם יוצר תחת השם DUX-53).
מטה משה

בחומש שמות מסופר על מטה משה, מקלו של משה, שבו עשה חלק מעשר המכות ובו הכה את הסלעים להוציא מהם מים. על מטה זה מופיעות אגדות רבות במדרשי חז"ל. המטה מוזכר לעיתים גם כמטה האלוהים.

הופעות במקרא

בכל המכות משתמש משה במטהו, על פי צוויו של ה'. עוד לפני כן, בעת ההתגלות הראשונה למשה, נהפך המטה לנחש לאחר שהשליכו ארצה בציווי ה', ולאחר שאחז בזנבו והרימו הפך שוב למקל. את הנס הזה הוא ביצע שוב אצל פרעה באמצעות מטה אהרן (הפעם הפך לתנין). חרטומי פרעה עשו זאת גם הם במטותם, ומקלו של אהרן בלע את מטותם.
במכות השתמש משה בציוויו של ה'. במכת ברד הטה משה את המטה לעבר השמים, במכת ארבה נטה את ידיו על ארץ מרים, ובמכת חשך נטה את המטה לעבר השמים. במכות דם, צפרדע וכינים, השתמש אהרן במטהו שלו.
בסיפור הכאת הסלע, המופיע בחומש שמות, הכה משה את הסלע במטה זה, על פי ציווי ה'. בסיפור השני המופיע בחומש במדבר, הכה משה את הסלע, אך במקרא לא מופיע צווי על כך. לפי חלק מהפרשנים, זה היה חטאו של משה, שבגללו לא נכנס לארץ ישראל.

בחז"ל

במסכת אבות מופיע שנברא בין השמשות. בתרגום המיוחס ליונתן ובפרקי דרבי אליעזר מופיעה אגדה, שנלקחה על ידי עמים אחרים, ומוכרת כאגדה של המלך ארתור. האגדה מספרת שעל המטה היו חקוק השם המפורש, והוא היה נטוע בגנו של יתרו ולא היו יכולים להוציאו, ומשה הצליח להוציאו. יתרו אמר שמשה עתיד לגאול את ישראל ממצרים, ונתן לו את בתו ציפורה.
בפרקי דרבי אליעזר מסופר שמטה זה ניתן לאדם הראשון בבין השמשות של יום שישי הראשון, והוא מסרו לחנוך, שמסרו לשם בן נח, שמסרו לאברהם שמסרו ליצחק, שמסרו ליעקב, שמסרו ליוסף. לאחר פטירת יוסף נשלל רכושו על ידי מלכות פרעה, ויתרו שהיה מחרטומי פרעה חמד את המטה, ונטעו בגינתו.

דעות שונות

יש דעה במדרש שמטה זה הוא מטה אהרן.
בספר שיבולי הלקט מביא מאחיו רבי בנימין, שפירש את דברי ההגדה של פסח, "ובזרוע נטויה - זו החרב", שזהו השם המפורש שמכונה "מטה משה". כלומר שמטה משה היה החפצה בלבד.
משה רוזיליו (הראשון)

משפחת רוזיליו

מקור משפחת רוזיליו על פי מסורת המשפחה הוא ממחוז אנדלוסייא שבספרד. אך יש טוענים, שהמקור המשפחה קדום יותר ומקורו מחבל הארץ 'רושיליו' (רוסיליון) שבדרום צרפת. השערה נוספת, המתבססת גם כן על המקור שבדרום צרפת, שזה מלשון רוז' (שפירושו 'אדמדמם' בצרפתית). השערה נוספת, שמקור המשפחה היה תמיד בספרד, ושמו המקורי הוא 'רושיליו' על שם רבנו רושילו שחי בברצלונה בתקופת הראשונים, ולפיה הרי שהוא אבי שושלת המשפחה. מקורה של השערה זו היא מהקרמת הרב מרדכי רפאל רושילו לספרו 'שערי חיים' שעל עשר ספירות, שהוא פותחה "אמר צעיר מרדכי בן לאדוני אבי ר' יעקב רושילו בן חכם שלם ר' אברהם בן מיימון בן אברהם בן מאור גולה הגאון רבנו רושילו משועי יהודה אשר בברצילונא אם מלכות קטלוניא מגולת ירושלים אשר בספרד". לדעת כל החוקרים, משפחת רוזיליו נדדה למרוקו בעקבות גירוש ספרד.

קורות חייו

נולד במרקש בשנת ה'תקנ"ד  לרבי שלמה. למד מרבי מוסא אוחיון, מרבני ישיבת מרקש. בשנת ה'תקע"ז, כאשר היה רבי משה בגיל עשרים ושלוש, נפטר רבו, ורבי משה הספידו. נישא למרים, נכדתו של רבי יצחק חרוש, מדייני מרקש. לא ידוע לנו באיזה גיל רבי משה נישא, אך ברור שבהיותו בן עשרים וארבע הוא כבר היה נשוי. רבי משה לימד תלמידים רבים ב'ישיבת רבי אברהם אזולאי', ובין תלמידיו ידועים רבי מרדכי הצרפתי ורבי יעקב בטאן, שניהם לימים שימשו כדייני מרקש, ומרבניה החשובים בעיר.
רבי משה נפטר בי"א כסלו ה'תרכ"א (25 בנובמבר 1861) ודרש עליו תלמידו רבי יעקב בטאן. כמו כן כתב עליו רבי שמואל אלבאז שיר לכבודו. רבי משה הניח ארבעה בנים, מתוכם שניים ידועים כרבני מרקש החשובים, הלא הם בנו בכורו רבי יצחק רוזיליו, ורבי שלמה רוזיליו.

לימודו

דרך לימודו הייתה עיון בפשט וניסיון לדייק בכל מילה ומילה, הבסיס לחידושיו הם הגמרא עם פירוש רש"י והתוספות, חידושיו דומים לחידושי מהרש"א ומהר"ם. רבי משה היה נוהג פעמים רבות, להרצות את חידושיו בפני תלמידי הישיבה. לעיתים תלמידי הישיבה הסכימו עימו, ולעיתים לא הסכימו, כמו שמתעד בעצמו בספרו. שיטת חכמי הישיבה דאז, היה ללמוד מסכתות שלימות מהתחלה ועד הסוף. רבי משה מתאר במדויק בספרו 'קול מבשר' את הזמנים בהם התחילו וגמרו את המסכתות. חידושיו על התלמוד נכתבו מגיל שש עשרה עד גיל עשרים ושש, (ה'תק"ע - ה'תק"ף), רוב המסכתות נלמדו בעיון במשך קרוב לשנה, מסכתות ארוכות יותר השתרעו על פני שנה ויותר. ספרו קול מבש"ר, המשקף את שיטת העיון דאז, נלמד בישיבה לאחר פטירתו. ספר זה היה שמור בכתב יד אצל ראש הישיבה אחריו, רבי אלעזר הלוי, והוא מביא את חידושיו של רבי משה, בספרו 'פקודת הלוי' על הש"ס.
נמצאו פסקי דינים רבים בהן חתום רבי משה, אך ספק אם כיהן בפועל כדיין מכהן.
אפרון

אֶפרון (ידוע גם בשם מיכלזון או מיכלסון) הוא בימה מתרוממת ניידת לצרכים חקלאיים. האפרון הוא מנוף אשר בקצהו קבוע התקן בהתאם למשימה שהמפעיל נדרש לבצע. על פי רוב ההתקן הוא סל לנשיאת אדם, כתחליף לסולם, בעיקר לצורך קטיף במטע, אולם ישנם גם דגמים שבהם בראש הזרוע קבוע מסור לגיזום או התקנים אחרים. לאפרון דגמים בעלי שלושה גלגלים לניידות גבוהה יותר או ארבעה גלגלים ליציבות גבוהה יותר.
שמו של הכלי ניתן לו על ידי ממציאו, יגאל מיכלזון, כהלחם שמותיהם של שני ילדיו, אפרת וירון. בשנת 1969 זכה מיכלזון בפרס קפלן על המצאתו. נימוקי הזכייה תיארו את האפרון כ"מיתקן פשוט וזול ובעל גמישות הפעלה גדולה ביותר". האפרון יוצא מישראל לארצות הברית ואוסטרליה בשנת 1975 היו בישראל כ-2,000 אפרונים ועוד כמה מאות יוצאו אל מחוץ לישראל.
לנהיגת אפרון בישראל דרוש רישיון מפעיל של משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.
ק.סי.וו

השכלה

ק. וו נולד במרכז סין וגדל בבייג'ינג, שם שירת אביו בצבא. הוא למד בבית הספר התיכון ננקאי, יחד עם ג'ואו אנלאי שהיה חברו לכיתה. המשיך ללמוד באוניברסיטת צינג-הואה. בשנת 1923, הוא קיבל תואר שני בכלכלה מ Grinnell College ובשנת 1926, תואר דוקטור במדע המדינה מאוניברסיטת פרינסטון.

קריירה מוקדמת

לאחר שחזר לסין ב -1926, החל וו את הקריירה בשירות הממשלה, תחילה כגובה מיסים בהנקוב (חלק מווהאן) עבור טו-יין, מצביא שליט מקומי. בשנת 1931 התחתן עם אדית הואנג, בתו של ג'ין הואנג. נולדו להם ארבעה ילדים. בשנת 1932, הוא נבחר להיות ראש העיר של הנקוב. כאשר נהר היאנגצה עמד להציף בשנת 1936 את העיר, וו פיקח על בניית מערכת סכרים אשר הצילה את העיר.
עם נפילתה של הנקוב לידי הכוחות היפניים באוקטובר 1938, במהלך מלחמת סין-יפן השנייה, ברחו וו ומשפחתו לצ'ונגקינג. ב -1939 מינה אותו צ'יאנג קאי-שק לראש עיריית צ'ונגקינג, תפקיד שמילא עד 1942. הוא כיהן כסגן שר החוץ בשנים 1943–1945, תוך אינטראקציה עם ג'ואו אנלאי כחלק מהחזית המאוחדת נגד היפנים.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה בשנת 1945, ק. וו הפך לראש עיריית שאנגחאי, וכיהן בתפקיד זה עד שהקומוניסטים הסינים כבשו את העיר ב -1949. בעודו ראש עיריית שאנגחאי, וו פגש את רוברט מק קורמיק ואשתו מרילנד מהעיתון שיקגו טריביון. כשהמצב בשאנגחאי נעשה פחות יציב, שלח וו את שתי בנותיו לגור עם משפחת מק'ורמיק באילינוי.

לאחר עזיבת סין

בעקבות העברת הממשלה הלאומנית לטייפה, כיהן וו כמושל טאיוואן בין השנים 1949 ל -1953. וו ניסה להנהיג מידה רבה יותר של ממשל עצמי לעם הטייוואני, שיאפשר בחירה של פקידים מקומיים מסוימים בהצבעה דמוקרטית. וו ניסה לקצץ באכזריות המשטרה. וו התנגד לחוגים שמרנים רבים שהיו בממשלה הלאומנית, כולל צ'יאנג צ'ינג-קואו וצ'ן צ'נג. רעיונותיו הדמוקרטיים הליברליים והרגע הקריטי של איום לפלישה קומוניסטית, לא הלכו יד ביד .
הסכסוך של וו עם צ'יאנג החמיר. וו הגיש את התפטרותו לצ'יאנג, אך הוא נדחה. באפריל 1952 היה חשד לניסיון התנקשות בוו. באפריל 1953 וו התפטר (בהצלחה) מתפקידו כמושל וב־24 במאי 1953 הוא עזב את טייוואן בחופזה ל"סיור הרצאות ".
משפחתו של וו עזבה לארצות הברית, למעט בן אחד שלא הורשה לצאת מטיוואן. בשנת 1954, הופיע בטייוואן גל של האשמות על השחיתות של וו. באותו הזמן, צ'יאנג קאי שק דחה את מקורביו של וו מהממשלה. הם גם גירשו רשמית את וו מהקואומינטאנג. בעקבות יציאתו של בנו מטייוואן, וו החל לדבר על הבעיות הרציניות שישנן בממשלת טייאוון. באותה שנה כתב וו מאמר במגזין "לוק", שכותרתו היתה: "הכסף שלך בונה מדינת משטרה בטייוואן". מלחמת המילים בין וו למשטרו של צ'יאנג החריפה עוד יותר, כולל החלטה נגדו של האספה הלאומית. מאוחר יותר בשנת 1954, פרצה גם מלחמת מילים בין וו והו שי, שגם הוא היה באותה העת בארצות הברית.
באותה תקופה ניסתה ארצות הברית לכרות ברית עם ממשלת טאיוואן כדי להבטיח שרשרת צבאית חזקה שתעמוד נגד הקומוניזם. לכן, הרעיון של לחימה במדינת המשטרה-טייוואן, לא היה בסדר היום של ארצות הברית.
ק. וו חי בארצות הברית, שם שימש פרופסור להיסטוריה סינית באוניברסיטת ארמסטרונג אטלנטיק סטייט בסוואנה, ג'ורג'יה. בתקופתו בארצות הברית, הוא כתב עבודות שונות, כולל ניתוח מפורט על התרבות הסינית בהקשר של המיתולוגיה וההיסטוריה המוקדמת בספרו המורשת הסינית.
וו נזכר בעיקר בתפקידו החיוני בהיווצרותה של טייוואן המודרנית הליברלית ואמונותיו האנטי-קומוניסטיות האופייניות לחבר בקואומינטאנג. אך הוא נזכר גם ברטוריקה האנטי-קואומינטאנג האמיצה שלו.
מאור הרוש

תפקידים בטלוויזיה ובקולנוע

ב-2007 השתתף בטלוויזיה לראשונה בתפקיד אורח כאבישי בסדרה "הישראלים" בערוץ 2, רשת. החל משנת 2013 משתתף ביחד עם עופר בן שבת בתוכנית הסטנדאפ לילדים "הצחוקייה". באותה שנה השתתף בתוכנית "אמבוש" ששודרה בערוץ 10 בהנחיית עפר שכטר, כמותח סלבס ישראליים. בשנת 2014 השתתף בסדרות "הקלמרים" ו"זגורי אימפריה" של HOT. בשנת 2015 השתתף בסרט הקולנוע הקומי "מה כבר יכול לקרות?!" בבימוי אופיר לובל. בשנת 2016 השתתף בסדרות "המועדון עם שחר חסון" ו"מיסטר צ'יפס". החל משנת 2017 משתתף עם עופר בן שבת בסדרה בכיכובם: "!OMG", שמשודרת בערוץ Yes KidZ.
ב-2018 הופיע בסדרה שבאבניקים.

משחק ברשת ותוכניות רדיו

השתתף במספר סדרות רשת שהופקו לאתרי האינטרנט נענע 10, Mako ו-ynet. בנוסף ידוע במספר הרב של המערכונים והפרודיות שהפיק עם עופר בן שבת בערוץ היוטיוב שלהם כצמד "עופר ומאור". בנוסף הפיק מספר תוכניות רדיו קומיות ברדיו לב המדינה ורדיו חיפה.

על הבמה

המופע של עופר ומאור" - מופע מערכוני נונסנס ביחד עם שותפו הקומי עופר בן שבת. בשנת 2016 עשו מופע המשך בשם "הקומדי צחוק" אותו מריצים עד היום. כתב ויצר את המופע "ויהי צחוק". כתב ושיחק בהצגה "כל הגברים אותו דבר", שזכתה בפרס ההצגה הטובה ביותר וזכתה לשבחים רבים. הופיע ב"מופע הצחוקייה" עם עופר בן שבת.

השכלה

בעל תואר ראשון לבימוי ומשחק מאוניברסיטת חיפה. בוגר הסמינר לכתיבה של רוברט מקי "Story ו-Comedy".
ג'נה אלפמן

ביוגרפיה

נולדה בשם ג'ניפר מארי בוטאלה (Jennifer Mary Butala) בלוס אנג'לס שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-קתולית ממוצא קרואטי. אימה היא סו (גרייס), עקרת בית, ואביה הוא ריצ'רד בוטאלה, מנהל בחברת Hughes Aircraft. למדה בבית ספר תיכון לאמנויות בלוס אנג'לס במגמת ריקוד וסיימה ב-1989.

קריירה

אלפמן החלה כרקדנית אך עברה למשחק בתחילת שנות ה-90. אחד מתפקידיה הראשונים היה תפקיד ראשי בסרט המוזיקלי "בקתה שחורה" מ-1993 בהשתתפות להקת הרוק אנתרקס. בהמשך השתתפה בפרסומות מסחריות רבות ובתפקידי אורח בסדרות כגון "רוזאן", "NYPD" ו"רצח מדרגה ראשונה".
ב-1996 הרשימה את חברת השידור ABC כשהשתתפה בקומדיה "עירוניות" שאמנם לא הצליחה אך סללה את דרכה לתפקיד הנשי הראשי בקומדיית הטלוויזיה "דארמה וגרג" ששודרה בשנים 1997–2002. על תפקידה בסדרה זו זכתה בפרס גלובוס הזהב והייתה מועמדת פעמיים לפרס אמי.
ב-2003 התארחה אלפמן בשני פרקים בסדרה "שני גברים וחצי".
ב-2009 קיבלה תפקיד ראשי בקומדיה של CBS "במקרה-בכוונה". ושיחקה בסרט הרומנטי "אהבה כואבת".

חיים אישיים

אלפמן הכירה את בעלה, השחקן בודי אלפמן, במבחן בד לפרסומת ל"ספרייט" בפברואר 1991. הם התחתנו ב-1995. ב-23 ביולי 2007 נולד לזוג בנם הראשון. ב-2010 נולד לזוג בנם השני.
אלפמן שגדלה כקתולית המירה את דתה לסיינטולוגיה.