google/wiki40b huggingface dataset:
רוברט סולו

קורות חייו

רוברט סולו נולד בברוקלין, ניו יורק. ב-1940 החל את לימודיו באוניברסיטת הרווארד בגיל 16 לאחר שזכה במלגה. הוא למד סוציולוגיה, אנתרופולוגיה וכלכלה במשך שנתיים אך משמלאו לו שמונה עשרה שנים, החליט להתגייס לצבא. הימים היו ימי מלחמת העולם השנייה וסולו הוצב בצפון אפריקה ולאחר מכן באיטליה ושוחרר באוגוסט 1945. 
לאחר שחזר לארצות הברית נישא ושב להרווארד, הפעם כדי להתמקד בכלכלה. מורו היה וסילי לאונטיף, בעצמו זוכה פרס נובל בכלכלה. ב-1951 השלים את עבודת הדוקטורט שלו ובמקביל לכהונה קצרה כמרצה באוניברסיטת קולומביה, הצטרף לסגל המחלקה המפורסמת לכלכלה של MIT - מוסד אשר היה ביתו מאז עד פרישתו ב-1995 וכפרופסור אמריטוס מאז.
ב-1987 זכה בפרס נובל לכלכלה על "תרומתו לתאוריה של צמיחה כלכלית".

תרומתו לכלכלה

בשנות החמישים והשישים פיתח סולו מודל של צמיחה כלכלית, שמקובל לראותו כמודל הנאו קלאסי של הצמיחה. העבודה התאורטית מציגה פונקציית ייצור הקושרת בין תשומות - הון ועבודה - לתוצר לאומי גולמי ולאופן שבו הוא משתנה, או צומח לאורך הזמן. 
סולו לא הסתפק בתאורייה ואמד בשנות השישים את פונקציית הייצור בארצות הברית. בין התוצאות החשובות של עבודתו הייתה ההכרה כי את חלק הארי של הצמיחה בפועל אין לייחס לעלייה בכמות ההון במשק או לשיעור הגידול של האוכלוסייה, אלא לשיפורים טכנולוגיים המאפשרים לעובד נתון לייצר יותר באמצעות כמות הון נתונה. לפני פרסום מאמריו של סולו בנושא, מקובל היה להתייחס רק לגידול בהון ועבודה כגורמים לצמיחה. סולו הראה שהגורם השלישי, הנקרא מאז "השארית של סולו" הוא העיקרי. את השארית הסביר על ידי שינויים טכנולוגיים אקסוגניים.
תוצאה חשובה אחרת היא הנייטרליות לאורך זמן של אותם שיפורים טכנולוגיים: סולו הראה שטכנולוגיה אינה משנה את היחס לפיו מתחלק התוצר בין העובדים לבעלי ההון.
ביחד עם עמיתו ל-MIT פול סמואלסון, תרם סולו נדבכים נוספים לתאוריה הכלכלית הרווחת של העידן, המודל הנאו-קלאסי. בין השאר תרם לפיתוח התאורייה של עקומת פיליפס ושילובה בתמונה הנאו-קלאסית הכוללת. 
תרומה חשובה נוספת של סולו למקרו-כלכלה ולפונקציית הייצור היא הוספת משאבים טבעיים כגורם ייצור, בנוסף על הון, עבודה וטכנולוגיה.
פרט לעבודתו המדעית, התנסה גם בכלכלה מעשית כשהיה חבר במועצה המייעצת לנשיא קנדי בין 1961 ל-1963.
משה דוד גאון

תולדות חייו

נולד לרבקה ולדוד גאון, נצר למשפחה ששורשיה ממגורשי ספרד, בטראווניק שבבוסניה, בשנים הראשונות לאחר שהפכה מפרובינציה עות'מאנית לארץ כתר של האימפריה האוסטרו-הונגרית. בצעירותו למד בתלמוד תורה ובבית ספר עממי, בגימנסיה מקומית ובישיבה.
בגיל 18 לערך נסע לווינה מתוך שאיפה ללמוד שם, אך נתקל בקשיים והלימודים לא יצאו אל הפועל. בתקופה זו הצטרף אל קבוצות המתלמדים ממדינות הבלקן, שמהן קמו האגודות האקדמיות "בר גיורא" ו"איספירנסה".
סמוך למלחמת העולם הראשונה עלה לארץ, ולמד בבית המדרש למורים של חברת "עזרה". בפרוץ "מלחמת השפות" הצטרף לשובתים, ובשלהי שנת תרע"ה השלים את חוק-לימודיו בבית המדרש העברי למורים בבית הכרם, בהנהלת דוד ילין.
ימי מלחמת העולם הראשונה עברו עליו בארץ ישראל, ובתקופה זו שירת בצבא הטורקי למשך שנה אחת באזור באר שבע. 
בשנת ה'תרפ"א ביקר ביוגוסלביה החדשה, וכשחזר ארצה, העלה עמו את הוריו לירושלים. מראשית שנת ה'תרפ"ב (1921) ניהל את תלמוד התורה הגדול באיזמיר. בתקופה זו ארגן שיעורי ערב לעברית בפרברי אזמיר.
בין השנים ה'תרפ"ג-ה'תרפ"ח, מילא תפקידים שונים במשרדי הנהלת התנועה הציונית בירושלים, במחלקת העבודה, במזכירות הכללית ובלשכת העתונות.
נמנה עם חברי מפלגת "הפועל הצעיר" עד לאיחודה עם אחדות העבודה בשנת 1930.
במשך מספר שנים שימש ככתב של מספר עיתונים ספרדים ברחבי העולם, בהם "איל אב'יניר" ו"לה איפוקה" בסלוניקי שביוון, "השופר" בפלובדיב שבבולגריה ו"איל ז'ודיו" בקושטא שבטורקיה. החל משנת ה'תרע"ב ואילך כתב מאמרים לעיתון החרות.
גאון היה המורה הראשון של ילדי מוצא. כיתת הלימוד שכנה בבית הכנסת, והלימוד היה בקבוצות בגלל שצר היה המקום: בית הכנסת אז היה רק בחצי מהקומה העליונה של בית הכנסת של ימינו. בימות השבוע הוא לן בבית הכנסת, ולקראת שבת הלך לביתו בירושלים. במשך ארבע שנים הוא לימד במוצא, וכשעזב חיבר להם שיר פרידה שהפזמון שלו הוא "לכו דודים לקראת כלה פני מוצא נקבלה".
בשנת ה'תרפ"ח נסע לבואנוס איירס, שם סייע בעריכת "הבימה העברית" ושימש כמורה בבית הספר של קהילת יהודי מרוקו. לאחר שנה שב לארץ, והוזמן לכהן כמזכיר כללי לעדת הספרדים בירושלים - תפקיד שאותו מילא עד ימיו האחרונים.
נמנה עם פעילי הסתדרות "חלוצי המזרח" (לימים ספרדים ועדות מזרח) ולאחר מכן ב"התאחדות העולמית של היהודים הספרדים", ושימש בזו האחרונה כחבר ההנהלה. סייע לכל מפעל חברתי שמטרתו טובת העם הארץ.
גאון נודע כתלמיד חכם ורב אשכולות, ועיקר עיסוקו היה חקר יהדות המזרח בארץ ישראל ובעולם. הוא פרסם מחקרים חשובים, המהווים בסיס לחקר תולדות יהודי ספרד. ספרו העיקרי הוא "יהודי המזרח בארץ ישראל בעבר ובהווה", בשני כרכים, שיצא החל משנת ה'תרפ"ח, ומאז נדפס במספר מהדורות. כן כתב במספר עיתונים, בעיקר בעיתוני היהודים הספרדים בלאדינו ובשפות אחרות, בארץ ובעולם. בנוסף הוא אחז בעט המשוררים, ופרסם ספר שירים ("פואיזיאס") בלאדינו. במשך השנים הוא אסף אוסף נכבד של עיתונים בעברית ובלאדינו, ובהמשך כתב את הביבליוגרפיה המקיפה ביותר על העיתונות בלאדינו.
מתוך נטייתו לחקר עיתוני ארץ ישראל וארצות המזרח, פרסם מאמרים ביבליוגרפיים רבים בנושא זה בקבצים לתולדות העיתונות הארץ ישראלית, שיצאו בעריכת דוד יודלביץ וזלמן פבזנר. 
נישא לשרה בת בנימין חכים, ויחד נולדו להם: כלילה, יגאל, איש העסקים בני גאון והזמר יהורם גאון.
נפטר בשנת 1958. על שמו רחוב בשכונת מקור ברוך שבצפון-מערב ירושלים. בנו בני גאון ייסד על שמו את מרכז משה דוד גאון לתרבות הלאדינו באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
הומומורפיזם

באלגברה, הומומורפיזם הוא פונקציה בין מבנים אלגבריים מאותו טיפוס, המשמר את כל המבנה (לרבות הפעולות, היחסים והקבועים). הומומורפיזם מתרגם תכונות מסוימות של המבנה הראשון אל המבנה השני. הומומורפיזם הפיך נקרא איזומורפיזם.

הגרעין והתמונה

נניח ש- הומומורפיזם בין מבנים אלגבריים. התמונה היא אוסף האיברים  של B המתקבלים מהפעלת ההומומורפיזם על אברי A. אם יש למבנה איבר נייטרלי מובחן (איבר היחידה של חבורה, האפס של חוג, מרחב וקטורי, או מודול), אוסף הווקטורים  של A העוברים אל האיבר הנייטרלי נקרא הגרעין של ההומומורפיזם. לתמונה ולגרעין יש הגדרות כלליות יותר, בשפה של תורת הקטגוריות.
בחבורות, לדוגמה, התמונה היא תת-חבורה של B, ואילו הגרעין הוא תת-חבורה נורמלית של A.
קיומו של הגרעין מאפשר לבנות אובייקט מנה (חבורת מנה, חוג מנה, מודול מנה), ואז מתקיים משפט האיזומורפיזם הראשון: .
אלקטרופיל

בכימיה, אלקטרופיל ("אוהב אלקטרון") הוא מגיב הנמשך לאלקטרונים המשתתפים בתגובה כימית.
משיכה זו היא באמצעות קליטת זוג אלקטרונים על מנת להיקשר אל נוקלאופיל. כיוון שאלקטרופילים קולטים אלקטרונים, הם עונים על ההגדרה של חומצות לואיס. רוב האלקטרופילים טעונים במטען חשמלי חיובי, יש להם אטום הנושא מטען חיובי חלקי, או שיש להם אטום שאין לו שמונה אלקטרונים (לפי כלל האוקטט).
האלקטרופילים תוקפים את האזור בנוקלאופיל שבו צפיפות האלקטרונים היא הגבוהה ביותר. האלקטרופילים הנפוצים ביותר בסינתזות אורגניות הם קטיונים כגון פרוטון חופשי, חנקן חד-חמצני, מולקולות קוטביות נייטרליות כגון HCl, אלקיל הלידים, אציל הלידים, תרכובות קרבוניל, מולקולות קוטביות שיכולות לעבור קיטוב כגון Cl₂ ו- Br₂, גורמים מחמצנים כגון חומצה פרוקסידית אורגנית, תרכובות כימיות שלא ממלאות את כלל האוקטט כגון קרבנים ורדיקלים חופשיים, ומספר חומצות לואיס כגון BH₃ ודי-איזו-בוטיל-אלומיניום הידריד.
Pinball Wizard

סיפור ותוכן

השיר מספר על נער חירש, אילם ועיוור בשם טומי ווקר, גיבור אופרת הרוק, המתגלה כאשף במשחק הפינבול,
יכולתו האגדית מוסברת בכך שדעתו לא מוסחת מהפעמונים והצלילים של המכונה.
השיר נכתב מנקודות מבטו של אלוף פינבול המכונה "הבחור המקומי" הנדהם מיכולותיו של טומי האנונימי.
טאונסנד כינה את השיר "אחת מהעבודות השלומאיליות ביותר שלי", אך למרות זאת השיר זכה להצלחה מסחרית רבה והיה לאחד המזוהים ביותר עם להקת ה"מי" ולחביב הקהל בהופעותיהם.

מיקום באלבום

השיר הוא השיר השלושה עשר מתוך עשרים וארבעה שירים באלבום.
מיקום השיר ברצף שירי האלבום מבטא את המעבר התמטי מנער חסר כל כישרון, שהוא רק נטל להוריו המחפשים כל דרך לרפא אותו, לשחקן פינבול עשיר ומפורסם.
פיליפ וודיאנר

משפחה

וודיאנר נולד ב-20 בנובמבר 1820, כילד למשפחה יהודית. ב -31 באוגוסט 1998 העניק מלך הונגריה וקיסר אוסטרו-הונגריה פרנץ יוזף הראשון תואר אצולה וסמל, לו, לאשתו יוליה ויצנר (1841-1893), וילדיו: ארתור, הוגו, הנרייטה, אירמה, מטילדה, ויולן.

קריירה

לפני שנת 1848  עבד בבתי דפוס בברטיסלבה ובווינה .במהפכת 1848 בהונגריה אחרי ה 15 במרץ 1848 שב למולדתו וקיבל משרה בבית הדפוס האוניברסיטאי. לאחר בריחת הממשלה המהפכנית לדברצן ב- 31 בדצמבר 1848, בית הדפוס עם ציודו השלם והמכונות להדפסת השטרות עברו לשם. בדברצן הוא ניהל את בית הדפוס העירוני, שהדפיס גם את העיתון הממשלתי הרשמי. לאחר כישלון מלחמת השחרור וכניעת הכוחות המהפכניים לאוסטריה העביר את ציוד ההדפסה לאוראדיה, השקיע אותו בנהר המארוש ונסע לחו"ל. בשנת 1855 חזר להונגריה והקים בית דפוס בפשט. בשנת 1867 השיק את "העיתון ההונגרי" ו משנת 1877 עד 1880 הוציא את העיתון הפוליטי, הכלכלי והספרותי "דעה ציבורית". משנת 1888 פרסם את הצהובון הפופולרי מחפש הסנסציות בשם  "העיתון הקטן". בשנת 1874 קנה את חברת ההוצאה לאור של רוברט למפל. רוב ספרי הלימוד בבתי הספר, והפרסומים החינוכיים הפופולריים ראו אור על ידו.  
לפיליפ וודיאנר היה תפקיד מרכזי בייסוד יומונים פוליטיים-עסקיים והפך לאחד היזמים החשובים של האימפריה אוסטרו-הונגרית בתחום הדפוס והעיתונות. פיליפ וודיאנר נקבר בבית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני בבודפשט.
רלף בירד

קריירת מכללות ונבחרת ארצות הברית

בירד נולד בעיר הרדינסבורג שבקנטקי, ולמד בלואיוויל הסמוכה. בין השנים 1945–1949 למד באוניברסיטת קנטקי, והוביל את קבוצת הכדורסל שלה לשתי זכיות רצופות באליפות טורניר המכללות ב-1948 וב-1949. בשתי עונות אלו נבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות (First-team All-American), לצד חברו לקבוצה אלכס גרוזה, לאחר שקלע 11.8 נקודות בממוצע למשחק.
בקיץ 1948 השתתף עם גרוזה באולימפיאדת לונדון כחבר נבחרת ארצות הברית בכדורסל, וזכה עמה במדליית הזהב.

קריירת משחק

בירד נלקח על ידי שיקגו סטאגס בסיבוב השני של דראפט ה-NBA‏ 1949, ומיד הועבר בטרייד לאינדיאנפוליס אולימפיאנס, במדיה חזר לשתף פעולה עם גרוזה. לאורך עונת הרוקי שלו קלע 14.9 נקודות למשחק (תשיעי בליגה) ומסר 3.9 אסיסטים למשחק (שביעי בליגה), ובסיומה נבחר לחמישייה השנייה של העונה.
בעונתו השנייה בליגה, 1950/1951, העמיד ממוצעים של 16.8 נקודות (שביעי בליגה) ו-4.8 אסיסטים (חמישי בליגה) למשחק, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר. אינדיאנפוליס סיימה את אותה עונה במקום השמיני בליגה והודחה בסיבוב הפלייאוף הראשון על ידי מיניאפוליס לייקרס, על אף יכולת מצוינת של בירד שקלע 22.0 נקודות למשחק. בסיום העונה נבחר לחמישייה הראשונה של העונה, יחד עם גרוזה.
בקיץ 1951 נחשפה שערוריית הימורים שהיו מעורבים בה 33 שחקנים משבע אוניברסיטאות שונות בליגת המכללות האמריקאית, בין השנים 1947–1950. בין החשודים היו בירד וגרוזה, אשר הושעו מליגת ה-NBA לצמיתות לאחר שהודו בחקירתם כי מכרו משחקים כשחקני קנטקי בעונת 1948/1949. מאז המקרה לא שב בירד לשחק כדורסל.
ב-29 בנובמבר 2007 נפטר בירד בביתו שבלואיוויל, קנטקי, בגיל 79.
האל דייוויד

תולדות חייו ויצירתו

דייוויד נולד בברוקלין, ניו יורק.
כבר משנות הארבעים כתב לזמרים מוכרים בהם גאי לומברדו. ב-1951 קיבל לראשונה קרדיט לכתיבתו לסרט הקולנוע "Two Gals and a Guy". 
בשנת 1957 פגש במרכז כתיבת השירים בניו יורק, בניין בריל, את המלחין ברט בכרך והשניים החלו להפיק שרשרת להיטים, שהראשון בהם היה "The Story of My Life". בשנות השישים המוקדמות כתבו השניים מעל 100 שירים. באון שנים פעל צמד הכותבים במקרים רבים יחד עם הזמרת דיון ווריק, זמרת בוגרת קונסרבטוריון שהשניים חשבו עליה כמבצעת בעת כתיבת יצירותיהם. שיתוף הפעולה ביניהם הוליד את אחד הצוותים המצליחים ביותר בתולדות המוזיקה הפופולרית. במשך אותן שנים ביצעה ווריק 38 שירים פרי עטם שנכנסו למצעד בילבורד הוט 100; מהם תשעה ב"עשרת הגדולים". 
במשך שנות ה-60 וה-70 מבצעים נוספים פרסמו להיטים רבים פרי עטם של דייוויד ובכרך. בהם דסטי ספרינגפילד, סילה בלאק, השירלז, הביטלס, הקרפנטרס, אריתה פרנקלין, אייזיק הייז, בי ג'יי תומאס, טום ג'ונס ואנגלברט המפרדינק.
הזוג היה מועמד לפרס אוסקר עבור שיר הנושא לסרטים "?What's New Pussycat", "אלפי" ולשיר "The Look of Love" מסרט ג'יימס בונד "קזינו רויאל" בביצועה של דאסטי ספרינגפילד. ב-1968 שיתפו דייוויד ובכרך פעולה עם המפיק דייוויד מריק במחזמר ברודוויי "Promises, Promises" שהניב שני להיטים, נעימת הנושא והשיר "I'll Never Fall in Love Again" שבוצע על ידי דיאן ווריק. שנת 1969 היוותה שיא נוסף עבור צמד המחברים כשזכו עם הלהיט "טיפות הגשם ממשיכות ליפול על ראשי" (Raindrops Keep Falling on My Head), מתוך הסרט "קיד וקאסידי" שזכה בפרס האוסקר לשיר הטוב ביותר.
בין השנים 1980–1986 כיהן דייוויד כנשיא האיגוד האמריקאי של מלחינים, כותבים ומו"לים (ASCAP).
ב-1 בספטמבר 2012 מת דייוויד בגיל 91.
יום המתכנת

יום המתכנת הוא חג מקצועי המוכר על ידי חברות היי-טק רבות המצוין ביום ה-256 (ה- 100 בהקסאדצימלי, או 2⁸) של כל שנה (13 בספטמבר בשנים רגילות ו-12 בספטמבר בשנים מעוברות).
המספר 256 נבחר מכיוון שזהו המספר של ערכים ייחודים הניתנים לייצוג בבית (8 ביטים).

הכרה רשמית

יום המתכנת הוצע על ידי Valentin Balt, שכיר בחברת Parallel Technologies. בשנת 2002 הוא אסף חתימות עבור עצומה שהוגשה לממשלת רוסיה על-מנת שתכיר ביום הזה כחג רשמי.
ב-1 בספטמבר 2009 נשיא רוסיה דימיטרי מדוודב חתם על העצומה.
מריה עמנואל, מרקיז מייסן

ביוגרפיה

מריה עמנואל נולד ב-31 בינואר 1926 ברגנסבורג, בוואריה, והיה הילד הבכור של פרידריך כריסטיאן, נסיך הכתר של סקסוניה ואליזבת הלן, נסיכת טורן וטקסיס, בתם של אלברט, נסיך טורן וטקסיס השמיני ומרגרטה קלמנטינה, ארכידוכסית אוסטריה.
בגיל 18, נאסר מריה עמנואל ונידון למוות על ידי הנאצים בשל התנגדותו לשלטונם. לאחר שנמלט מעונשו, נאלץ להימלט מן הסובייטים המתקרבים, כאשר מולדתו הסכסונית הפכה לחלק ממזרח גרמניה הקומוניסטית עם סיום מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה עבר לשווייץ, שם החל לעבוד בתחום השירותים הפיננסיים. גם הצייר המוכשר עמנואל הציג כמה מעבודותיו.
אף על פי שמארי וסילצ'יקוב מספרת בספרה "יומני ברלין 1940–1945" את סיפורו של הנסיך בן ה-16, הנסיך מריה עמנואל, ששילם לה בעד עזרתה במציאת כלה, שכן הוא הרגיש שזה חובתו כלפי השושלת שלו, הוא התחתן רק ביום הולדתו ה-37, ב-31 בינואר 1963, עם אנסטסיה, נסיכת אנהלט, שאותה נשא לאישה בווה שבשווייץ, אולם לא היו להם ילדים.
מריה עמנואל הפך לראש בית וטין עם מותו של אביו בשנת 1968.

משבר הירושה

מכיוון שלמריה עמנואל לא נולדו ילדים לגיטימיים, הוא בחר בסופו של דבר ליורשו את הנסיך אלכסנדר, נסיך סקסוניה-גספה, בנה של אחותו הבכורה אנה, נסיכת סקסוניה ובעלה המנוח רוברטו דה אפיף, נסיך גספה (צאצא של משפחה לבנונית נוצרייה ששלטה במחוז צפון ביירות). מריה עמנואל אימץ את אלכסנדר ב-1 ביוני 1999, שהתחתן עם גיזלה, נסיכת בוואריה ב-1987. ב-1997 הסכימו הצאצאים הזכרים ששרדו מהענף האלברטיני להחלטת מריה עמנואל, אם כי לאחר מכן, אחיו אלברט הצהיר כי לא קיבל עוד את ההחלטה.  
חוק הירושה המלכותי של בית וטין הוא חצי-סאלי, המאפשר ירושה באמצעות נקבה. מאז מותו של מריה עמנואל, מאחר שאלברט היה הזכר האחרון בשושלת, זה הוביל בראש ובראשונה את ילדיהם של אחיותיהם מריה יוזפה (רווקה), מריה אנה ומתילדה, אבל רק נישואיה של מתילדה עמדו ללא ספק בדרישות חוקי הנישואין המלכותיים, ובנה היחיד מת בשנת 1987. לפיכך, אם הטענה של גספה אינה תקפה, תעבור הירושה לבני דודותיו של מריה עמנואל, מרגרטה קרולה, מריה אליקס ואנה, ומכיוון שמרגרטה קרולה הייתה הבכורה, היורש יהיה נכדה קרל פרידריך, נסיך הוהנצולרן, ראש בית הוהנצולרן השוואבי.
אולם אחיו של מריה עמנואל, אלברט, תמך בדרישות השוויון כדי לאפשר לבני דודתו, הנסיך טימו, ולבנו המורגנטי, רודיגר, לרשת בסופו של דבר את ראשות הבית. לרודיגר ולאשתו הראשונה אסטריד לינקה נולדו שלושה בנים דניאל, ארנה ונילס.
על אף שבית וטין האלברטיני מורכב רק מענף המלוכה, ישנם מספר ענפים קיימים של בית וטין, אשר שלטו בנחלות הארנסטיניות השונות עד 1918 (כמו גם הענפים הזוטרים של בית סקסה-קובורג-גותה שהחזיקו כמה כתרים מלכותיים). בהצהרה משותפת מה-23 ביוני 2015, ראשי שלושת הענפים הנותרים של הענף הארנסטיני של בית וטין, מיכאל, נסיך סקסוניה-ויימאר-אייזנך, אנדראס, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה וקונרד, נסיך סקסוניה-מיינינגן, הצהירו כי לפי חוקי בית וטין וכללי הירושה המסורתיים, אלכסנדר אפיף, הנושא את השם נסיך סקסוניה, לא ירש את מריה עמנואל לעמוד בראש הענף האלברטיני (בית המלוכה של סקסוניה), וגם אינו רשאי לשאת בתואר מרקיז מייסן.
אהמט עריף

אהמט עריף (בטורקית: Ahmed Arif; ‏ 21 באפריל 1927 – 2 ביוני 1991) היה משורר טורקי ממוצא כורדי.
את לימודי התיכון עשה בדיארבקיר, שם נולד, ואחר כך למד פילוסופיה באוניברסיטת אנקרה. באותה תקופה נעצר פעמיים (1952-1953) על רקע פוליטי. הוא פרסם שירים בכתבי עת שונים בין השנים 1940 ל-1955 וזכה להצלחה. שירו "33 כדורים" שנכתב לזכרם של 33 אזרחים כורדים שהוצאו להורג ביולי 1943 בהוראת הגנרל מוסטפא מולאלי, נהפך לאחד מהמנונים של התנועה הכורדית.
נפטר באנקרה ב-2 ביוני 1991.
חבורות ההומוטופיה היחסיות

בתורת ההומוטופיה, חבורות ההומוטופיה היחסיות הן חבורות המותאמות אל מרחב טופולוגי ביחס לתת מרחב שלו, ונותנות מידע על ההומוטופיה של המרחב ביחס לתת המרחב. הן מכלילות את חבורות ההומוטופיה של מרחב, וקשורות אליהן בעזרת סדרה מדויקת הנותנת מידע על חבורות ההומוטופיה ועוזרת לחשבן.

הגדרה בעזרת מרחב הלולאות

יהי X מרחב טופולוגי ויהיו A,B \subseteq  X תתי מרחבים. נסמן I=[0,1].
נגדיר \Omega(X,A,B) = \{\omega \in X^I : w(0) \in A , w(1) \in B\} - זהו מרחב הלולאות ב-X שמתחילות בקבוצה Aומסתיימות ב-B. זהו תת-מרחב טופולוגי עם הטופולוגיה המושרית מהטופולוגיה הקומפקטית-פתוחה על X^I.
כעת, נגדיר: \pi_n(X,A,*) = \pi_{n-1}(\Omega(X,A,*)) - חבורת ההומוטופיה היחסית. מבנה זה הוא חבורה עבור n \ge 2, וחבורה אבלית עבור n \ge 3 (כי זה נכון עבור חבורות ההומוטופיה הרגילות מסדר אחד פחות). התאמה זו מהווה פונקטור קו-וריאנטי.
למשל, עבור n=2 נקבל ש-\pi_2(X,A,*) היא החבורה של לולאות סגורות בלולאות שמתחילות בתוך A ומסתיימות בנקודה קבועה *.

הגדרה בעזרת מחלקות הומוטופיה

ההגדרה לעיל נראית מעט לא טבעית, שכן לא נראה בבירור מה הקשר להומוטופיה של המרחב. על כן, נציב הגדרה שקולה.
נסמן J^{n-1} = \partial I^{n-1} \times I \cup I^{n-1} \times 0 \subset I^{n-1} \times I = I^n - זוהי ההיפרקובייה שהוציאו ממנה את הפנים וגם את פנים אחת הפאות. נביט באוסף ההעתקות עד כדי שקילות הומוטופית: (I^{n},\partial I^n, J^{n-1}) \to (X,A,*) - כלומר, העתקות מהקוביה למרחב, הממפות את\partial I^n לתוך A ואת J^{n-1} לנקודה. את אוסף מחלקות השקילות נסמן [(I^{n},\partial I^n, J^{n-1}),(X,A,*)]. על אוסף זה מבנה טבעי של חבורה, בה הפעולה היא שרשור (כמו בחבורות ההומוטפיה), והיא נקראת חבורת ההומוטופיה היחסית.
זוהי הכללת הרעיון של הגדרת החבורה היסודית, ואכן כאשר A=* מתקיים \pi_n(X,*,*) \cong \pi_n(X,*).

שרשרת מדויקת של חבורות הומוטופיה

חבורות ההומוטופיה היחסיות מהוות כלי לחישוב חבורות הומוטופיה מסוימות, ובכך מהוות מעין רדוקציה - ניתן לחשב את החבורות היחסיות ביחס לתת מרחב כלשהו, ואת חבורות ההומוטופיה של תת-המרחב, ובכך לקבל מידע על החבורות של המרחב כולו.
פורמלית, נביט בהעתקות ההכלה i:A \to X, j:(X,*) \to (X,A). הן משרות העתקות i_*: \pi_n(A,*) \to \pi_n(X,*), j_*:\pi_n(X,*) \overset {\cong}{\leftrightarrow} \pi_n(X,*,*) \to \pi_n(X,A,*), ועל כן מתקבלת סדרה:
כדי להשלים אותה לסדרת מדויקת שקושרת את כל חבורות ההומוטופיה, נצטרך להגדיר העתקה מקשרת \pi_n(X,A,*) \to \pi_{n-1}(A,*). כדי לעשות זאת, נביט בהעתקה d:\Omega(X,A,*) \to A הנתונה על ידי d(\omega)=w(0). לפי ההגדרה הראשונה, העתקה זו משרה העתקה כדרוש לעיל על חבורות ההומוטופיה, אותה נסמן \partial = d_*. לסיכום, מתקבלת סדרה:
משפט: הסדרה לעיל היא סדרה מדויקת.
בעזרת סדרה מדויקת זו ניתן למצוא מספר חבורות בסיסיות, והיא טענה בסיסית וחשובה בתורת ההומוטופיה.

מסקנה לפיברציות סר

העתקה \pi:E \to B נקראת פיברציית סר, אם ניתן להרים הומוטופיות ביחס לכל I^n. למשל, כל אגד סיבים הוא פיברציית סר. עבור פיברציות סר מתקיימת הטענה הבאה:
משפט: תהי \pi: E \to B פיברציית סר, ועבור * \in E ניקח את הסיב F= \pi^{-1}(\{\pi(*)\}). אזי, ההעתקה המושרית \pi_* : \pi_n(E,F,*) \to \pi_n(B,*) היא איזומורפיזם.
כעת, אם נחזור לסדרה המדויקת ונשתמש בהתאמה הנ"ל, נקבל שרשרת:
לסדרה המתאימה לפיברציית סר (ובעיקר לאגד סיבים) שימושים רבים בחישוב חבורות ההומוטופיה, ובעיקר כאשר הסדרה מתפצלת, כמו בחישוב חבורות ההומוטופיה של מרחבים פרויקטיביים.
שמיים (מחזה)

שמיים הוא מחזהו של גלעד עברון שהועלה בתיאטרון החאן בבימויה של אופירה הניג בשנת 1999.

העלילה

המחזה שמיים בנוי במספר רבדים. ברובד העלילתי הראשון מופיע קרטוש, בעל מועדון לילה זול, המצוי על סף פשיטת רגל. הוא מזמין את שילר איש צעיר ומבריק, סטנדאפיסט, שזה עתה סיים את לימודי התיאטרון באוניברסיטה, לעצב ולשנות את תכניו של המופע העולה במועדון. 
שילר משתלט על המועדון בעזרת שניים מחבריו השחקנים, ומעלה הופעות שמתעתעות בקהל הצופים כמו גם בבעל המועדון עצמו. קרטוש מתקשה יותר ויותר להבחין בין אמת לבדיה ובמיוחד הוא נסחף אחר ילד בן שלוש עשרה שמביא שילר. הילד ששירתו נפלאה ומיוחדת מקסים את קרטוש בקולו, במעשי הקסמים שהוא מבצע ובאישיותו הפרובוקטיבית. כיוון שקרטוש חושש ממתחרים הוא לוקח את הילד מדודתו ואוסף אותו לביתו כדי לשמור עליו. במקביל נוטשת אותו אשתו ורד, אשר אינה יכולה  לשאת יותר את האינטנסיביות הרגשית של קרטוש ואת המתח בחייהם עקב המאבק התדיר בנושים. מצבו הרגשי של קרטוש הולך ומידרדר, יחד עם המופעים אותם מוביל שילר בסחרחורת של פיתוי ותעתוע. הוא מפתח תלות הזויה בילד ובקולו אשר משמשים לו משענת ונחמה לעומת הביצה הכלכלית והרגשית שבה הוא מצוי. אבל כשנוכח קרטוש כי קולו של הילד משתנה עקב תהליך התבגרותו, הוא נתקף בטרוף ומסרס אותו כדי לשמר את קולו. כתוצאה מכך הוא מתמוטט ועומד למשפט.   
ברובד אחר, עלילת הדברים מוצגת תוך מופעים בלתי פוסקים על במת המועדון. המעברים בין מופע בידורי לעולמן של הדמויות, מפתח באופן עקבי שאלות לגבי הגבולות שבין בידור ומציאות. 
ברובד נוסף נראית ההצגה כתהליך שבו מכין ומתכנן שילר את המופע שנראה לעיני הצופים, כך שתהליך היצירה שלה גלוי לעין.
יהושע מצא

ביוגרפיה

מצא נולד ברובע היהודי בירושלים למשפחה שעלתה לישראל מיואנינה, יוון. בגיל 14 הצטרף לתנועת לח"י בהשפעת משפחתו, ובמסגרת חברותו בתנועה חילק עלונים אנטי-בריטיים וסייע בהחבאת נשק. במהלך מלחמת העצמאות השתתף במבצע קדם, פעולה שמטרתה הייתה לאפשר ללוחמי לח"י לפרוץ לעיר העתיקה באמצעות הנחת פצצה מחוץ לשער החדש, אך הפעולה נכשלה בשל תקלה בפצצה.
מצא שירת בחיל התותחנים והיה קצין בדרגת סרן. לאחר גמר שירותו למד חשבונאות והחל לעבוד כמבקר חשבונות. מצא היה פעיל בכדורגל הירושלמי מטעם בית"ר. בשנת 1971 מונה מצא ליו"ר הנהלת בית"ר ירושלים במקום ראובן ריבלין.

קריירה פוליטית

בשנת 1965 נבחר מצא למועצת העיר ירושלים מטעם מפלגת חרות. הוא כיהן כחבר מועצת העיר במשך 20 שנה. בתחילה היה יו"ר ועדת השיכון ולאחר מלחמת ששת הימים ניהל מאבקים מתוקשרים נגד הצהרות פוליטיות של ראש העיר טדי קולק, בין השאר כאלו שהשתמע מהם כוונה לחלק את ירושלים. לאחר הבחירות בשנת 1969, גבר בהתמודדות פנים סניפית על י. ל. רבינוביץ ומונה לסגן ראש העיר תחת טדי קולק מטעם גח"ל. בתפקיד זה כיהן עד שנת 1979 ופעל להקמת גנים ופארקים ציבוריים. בשנת 1978 הפסיד בהתמודדות על ראשות העירייה מול טדי קולק (באותה שנה החלו בפעם הראשונה לבחור לראשות העירייה בבחירות ישירות). מצא התמודד תחת הסיסמה "מצא מוצא חן בעיניי". 
מצא נבחר לראשונה לכנסת ה-11 בשנת 1984 מטעם מפלגת הליכוד. במהלך כהונתן של הכנסות ה-12 וה-13 כיהן כיושב ראש ועדת הפנים ואיכות הסביבה. בשלהי 1996 מינה אותו בנימין נתניהו לתפקיד שר הבריאות, במקום צחי הנגבי שמונה לשר המשפטים, והוא מילא את התפקיד עד לסיום כהונתה של הממשלה ב-1999. 
בכנסת ה-15 יזם מצא תיקון לחוק יסוד: ירושלים בירת ישראל, ולפיו יש צורך ברוב מוחלט על מנת לשנות את הסעיפים הנוגעים לשטח תחום ירושלים ולאיסור העברת סמכויות השלטון עליה.
אף שהיה מתומכיו הנאמנים של אריאל שרון, שרון לא מינה את מצא לשר בממשלה העשרים ותשע, עם הקמתה ב-2001.

ארגון הבונדס

בשנת 2002 מונה מצא לנשיא ארגון הבונדס, העוסק במכירת איגרות חוב של ממשלת ישראל ליהודי התפוצות. לשם כך התפטר מצא מן הכנסת באותה שנה (ואת מקומו שם תפס אלי כהן). בשנתו הראשונה כנשיא גייס הארגון סכום שיא של כספים, מעל 1.3 מיליארד דולר אמריקאי. בשנת 2011, סיים את תפקידו כנשיא הארגון והוחלף על ידי ישראל תפוחי.
על הזוג מורגן שמעתם?

תקציר העלילה

פול מורגן (יו גרנט) הוא עורך דין מצליח המתגורר בניו יורק וחי בנפרד מאשתו, סוכנת הנדל"ן מריל (שרה ג'סיקה פרקר). ערב אחד, לאחר שהוא מצליח לשכנע אותה לצאת איתו למסעדה הם מוצאים עצמם עדים לרצח, והופכים להיות מטרה בעצמם. הם נרדפים על ידי הרוצח חוזה וינסט (מייקל קלי), וכדי לשמור עליהם מכניסים אותם לתוכנית להגנת עדים והם מועברים לדירת מסתור בעיירה נידחת בשם ריי, ויומינג.
פול ומריל עוברים לדירתם של סגן השריף המקומי ואשתו (סם אליוט ומרי סטינבורגן) ולמען ביטחונם מנתקים אותם בעלי הבית משימוש בטלפון או באינטרנט. השניים מתקשים להסתגל לחיים החדשים שלהם והשהות בבית אחד גורמת להם לגלות אחד את השני מחדש. פיל ומריל, שאינם יודעים כמה זמן יצטרכו לשהות בזהותם המזויפת, מתחילים להכיר אנשים בעיירה ולהתרגל לחיי הכפר.
מכיוון שאינם מצליחים להתנתק מחייהם הישנים, הם ממשיכים ליצור קשר עם העובדים שלהם, בלי לדעת שהרוצח שרודף אחריהם מאזין לשיחות. הוא מצליח לאתר אותם ומנסה להתנקש בחייהם. הם מצליחים לברוח וניצלים הודות לעזרתם האדיבה של חבריהם החדשים בעיירה.
שישה חודשים מאוחר יותר הם חוזרים לשגרת חיים נורמלית, מתגוררים באותה דירה ואף מאמצים ילדה סינית ומחליטים לקרוא לה ריי, על שם העיירה שבה התגוררו. מרים אף נכנסת להריון והחיים של השניים עולים על המסלול הנכון.

ביקורות ותגובות

הסרט כשל בקופות וגם הביקורות לא היו מחמיאות במיוחד. באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, זכה הסרט לציון נמוך במיוחד של 12% בלבד מתוך 119 ביקורות. שרה ג'סיקה פארק גם הייתה מועמדת לפרס "פטל הזהב" כשחקנית הגרועה ביותר באותה שנה.