יחסי אוסטריה–ישראל

היסטוריה

ישראל מינתה את קורט לוין לנציג לאוסטריה בשנת 1948, והוא הוכר על ידי שלטונות הכיבוש האמריקאים כמוסמך להוציא ויזות. שר החוץ של אוסטריה אמר שארצו תסכים למנות נציג בתל אביב, אך אינה יכולה להכיר בישראל כל עוד היא תחת כיבוש. 
אוסטריה הכירה דה פקטו בישראל ב-15 במרץ 1949, לאחר משא שתדלנות מצד ישראל. עניין זה עורר פולמוס בישראל, לאור השותפות של אוסטריה בשואה. ישראל המשיכה לנהל מדיניות מסויגת עם אוסטריה, אולם ניהלה איתה משא ומתן מסחרי להשגת צרכים ישראליים חיוניים. בתחילת 1950 היה לוין בדרגת קונסול משנה באוסטריה, ואוסטריה מינתה את ד"ר פריץ הארטל, איש תנועת ההתנגדות הצרפתית ואוהד ישראל, לקונסול אוסטריה בישראל. עם השנים היחסים עם אוסטריה התמסדו והקונסול הישראלי, אריה אשל, מילא את כל הפעילויות הדיפלומטיות, הגם שנחשב לקונסול ולא לשגריר. במרץ 1953 ביקר השר יוסף בורג בווינה, ובספטמבר 1954 ביקרה משלחת של הכנסת באוסטריה. בין לבין התקיים משא ומתן בין המדינות על פיצויים. לאחר שהושג הסכם פיצויים, ביולי 1955, ביקשה אוסטריה להדק את היחסים בין המדינות.
במהלך שנות המלחמה הקרה, אוסטריה שימשה כתחנת מעבר ליהודים אשר ברחו מברית המועצות ומדינות מזרח אירופה, בדרכם לישראל ולמדינות המערב. על רקע זה התקיים שיתוף פעולה חשאי בין שתי המדינות, לאורך מרביתה של המלחמה הקרה. 
בינואר 1970 נחתמה אמנה למניעת כפל מס בין אוסטריה לבין ישראל בחתימתם של השגריר הישראלי זאב שק ושל המנהל הכללי במשרד הכספים הפדרלי האוסטרי יוזף המרשמידט. 
בשנות כהונתו של ברונו קרייסקי כקאנצלר אוסטריה (1983-1970) בלט קרייסקי בהתבטאויותיו הפרו-ערביות, אולם במקביל, סייע להגירת היהודים מברית המועצות שחלקם פנו לעליה לישראל, דבר שהיה לצנינים בעיני מדינות ערב. קרייסקי אף ניסה ליזום מתווה להסדר מדיני בין ישראל ומדינות ערב.
בספטמבר 1973 השתלטו מחבלים פלסטינים על רכבת נוסעים שהובילה יהודים מברית המועצות אל מחנה מעבר באוסטריה, ממנו היו אמורים העולים להמשיך לישראל. קרייסקי נכנע לדרישת המחבלים והתחייב לסגור את המחנה.
ב-9 ביולי 1979 תקף אותו בגין על קשריו עם יאסר ערפאת, תוך רמיזה למוצאו היהודי של קרייסקי: "נתגבר על הערפאתים הנאצים וגם על משרתיהם, יהיה מוצאם אשר יהיה".
היחסים בין שתי המדינות נפגעו בעקבות בחירתו של קורט ולדהיים, פוליטיקאי אוסטרי ולשעבר מזכ"ל האו"ם, כנשיא אוסטריה בשנת 1986, וזאת כתוצאה מהאשמות שנשמעו אודות מעורבותו לכאורה של ולדהיים בפשעי מלחמה במהלך מלחמת העולם השנייה, במסגרת שירותו בוורמאכט. האשמות אלו, אשר היוו את הסיבה העיקרית לסיום תפקידו של ולדהיים כמזכ"ל האו"ם שנה קודם לכן, הפכו את הנשיא לאישיות בלתי רצויה ברבות ממדינות העולם, ובכללן ישראל.
ב-11 ביוני 1986, בעת דיון בכנסת על עברו של ולדהיים, קרע מאיר כהנא את דגל אוסטריה על דוכן הנואמים.
עם זאת, גם בתקופה זו נמשך שיתוף הפעולה החשאי בנושא הפליטים היהודים מברית המועצות. 
פגיעה נוספת ביחסים בין שתי המדינות התרחשה בשנת 2000, לאחר שמפלגת החירות האוסטרית, מפלגת ימין קיצוני בראשותו של יורג היידר, הצטרפה לממשלה הקואליציונית האוסטרית, כאשר בעקבות זאת ישראל החזירה את שגרירה באוסטריה לארץ. היחסים לבסוף שוקמו לאחר שיחות שהתנהלו בירושלים עם שר החוץ האוסטרי, בניטה פררו-ולדנר, בשנת 2003.
בחודש מאי 2012 התרחשה תקרית דיפלומטית חמורה בין שתי המדינות, בשעה שבמסגרת ריאיון שהתקיים בכלי התקשורת האוסטרית, תקף שר ההגנה האוסטרי את שר החוץ הישראלי, אביגדור ליברמן, וכינה אותו "בלתי נסבל". במהלך הריאיון הביע גם שר ההגנה את התנגדותו לתקיפה ישראלית באיראן, והגדיר אותה "מהלך מיותר".
במהלך חודש יוני 2013, החליטה ממשלת אוסטריה להחזיר את חייליה, אשר לוקחים חלק במשימת כוח השלום הבינלאומי בגולן. בתגובה הודיע משרד החוץ הישראלי כי הוא "מצר על ההחלטה".
ב-26 בספטמבר 2016 ביקרה דוריס בורס, נשיאת הפרלמנט האוסטרי, ביקור רשמי במשכן הכנסת ונפגשה עם יושב ראש הכנסת, יולי אדלשטיין, ועם אגודת הידידות הבין פרלמנטרית ישראל-אוסטריה בראשות חבר הכנסת עמיר פרץ. בנובמבר חתמו שרי האוצר של המדינות, משה כחלון עם האנס יורג שלינג, על אמנה חדשה למניעת כפל מס.
בפברואר 2019 ביקר נשיא אוסטריה אלכסנדר ואן דר בלן ישראל ונפגש עם נשיא ישראל ראובן ריבלין. הוא הודה כי לאוסטריה אחריות משותפת לשואה וכי אוסטרים רבים היו בין מחולליה ואף כי אוסטריה  הודתה באחריותה המשותפת מאוחר מדי.