google/wiki40b huggingface dataset:
אנני אוקלי אשת לפידות

עלילה

לפי הסיפור, אוקלי הייתה שותפה למופעו של באפלו ביל כאשר נתקלה בצלף פרנסיס בטלר אשר ביקש להתמודד מולה בקליעה למטרה. היא התאהבה בו והוא בה וסיפור העלילה מלווה את המאבק ביניהם על כתר הקלע הטוב ביותר במערב השזור בסיפור יחסיהם האישיים עד לחתונתם המיוחלת. אל החתונה מובילה החטאה מכוונת של אוקלי, שנועדה להכתיר את באטלר כקלע הטוב ביותר. העלילה מלווה בשירים רבים וקטעים מעובדים לבמה מתוך מופעי המערב הפרוע כגון מופעי ראווה של רכיבה, ירי למטרה וציד. במופע משתתפות דמויות מהתקופה כבאפלו ביל והצ'יף האינדיאני שור יושב, שהיה גם במציאות ידיד קרוב של אוקלי.
הסיפור אינו נאמן למציאות באופן מדויק. אוקלי טרם הייתה חברה למופע של באפלו ביל בשעה שפגשה בבאטלר ואף התחתנה עמו לפני שהצטרפה למופע. היא גם לא החטיאה, כי אם ניצחה את באטלר בתחרות הימורים. עם זאת אירועי התקופה משתקפים בעלילה למשל סיבוב ההופעות של אוקלי ובאפלו ביל באירופה ומשוחזרת בה האווירה הכללית של "מופע המערב הפרוע".

המחזמר

פילדס כתבה את תפקידה של אוקלי במחזה במיוחד עבור ידידתה הזמרת אתל מרמן. השתיים התקשו במציאת מפיק למחזה ולבסוף הוא הופק על ידי צמד הכותבים רוג'רס והמרשטיין, שלא היה להם ניסיון הפקתי קודם. פילדס ביקשה שהמלחין ג'רום קרן יכתוב את המוזיקה, אך הוא נפטר במפתיע ובמקומו נבחר אירווינג ברלין, שכתב גם את תמלילי השירים.
בכורת המחזמר בברודוויי הייתה ב-16 במאי 1946 בתיאטרון אימפריאל והוא הועלה 1,147 הופעות. ב-7 ביוני 1947 התקיימה בכורת המחזמר בוסט אנד בלונדון והוא הועלה 1,304 פעמים. ההפקה הופיעה גם באוסטרליה ובמסע הופעות ברחבי ארצות הברית.
ב-1957 הפיקה חברת NBC סרט טלוויזיה שבוסס על המחזמר.
ההצלחה שוחזרה ב-1966 עת הועלתה ההפקה, שוב בכיכובה של אתל מרמן, בלינקולן סנטר בניו יורק וברחבי ארצות הברית, ההפקה זכתה בפרס טוני על הכוריאוגרפיה. הפקה זו צולמה על ידי NBC ושודרה בטלוויזיה פעמים רבות. ב-1999 וב-2000 הועלתה גרסה של המחזמר בברודוויי ובלונדון שזכתה בפרס טוני לחידוש מחזמר. תקליט שירי המחזמר זכה בפרס גראמי.

הסרט

ב-1950 הפיקו אולפני MGM סרט מוזיקלי לפי המחזמר. את התסריט עיבד סידני שלדון. העלילה והשירים נותרו כמעט ללא שינוי. בתפקיד אנני אוקלי כיכבה בטי האטון ובתפקיד פרנק באטלר כיכב הווארד קיל בתפקידו המשמעותי הראשון בקולנוע. הסרט זכה בפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר ובטי האטון הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקנית. במקור סומנה ג'ודי גרלנד לתפקידה של אוקלי, אך היא נאלצה לעזוב את ההפקה בשל בריאותה הרופפת.
בסרט הושקעו 3.7 מיליוני דולרים והוא הכניס 8 מיליון והפך בכך להצלחה מרשימה. ב-1973 נגנז הסרט עקב מחלוקות משפטיות בין אירווינג ברלין ל-MGM בנוגע לתמלוגים. רק במלאת 50 שנה להפקתו, בשנת 2000, התאפשרה הצגת הסרט במלואו.
בנוסף לפרס אוסקר על פסקול, בו זכה, היה הסרט מועמד לעוד שלוש קטגוריות של פרסי אוסקר, על צילום בצבע, עריכה ועיצוב. סידני שלדון זכה בפרס גילדת התסריטאים האמריקאית.
דמיטרי פסקוב

השכלה

אביו, סרגיי ניקולאייביץ' פסקוב, היה איש אקדמיה ודיפלומט ששירת כשגריר בעומאן ועובד שגרירות במצרים.
בשנת 1989 סיים דמיטרי פסקוב את לימודיו במכון למדינות אסיה ואפריקה של אוניברסיטת מוסקבה כמזרחן, מתורגמן והיסטוריון. הוא למד אנגלית וטורקית.

דיפלומט

משנת 1989 עבד במשרד החוץ הרוסי. הוא נשלח בשנת 1990 כנספח ומזכיר בשגרירות הרוסית בטורקיה. ב-1994 חזר למוסקבה ועבד במשרד החוץ במוסקבה עד 1996, כאשר שוב נשלח לשרת בשגרירות בטורקיה והיה המזכיר הראשון בשגרירות.
בנובמבר 1999, בעת ביקורו של נשיא רוסיה בוריס ילצין בפסגת הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה שנערכה באיסטנבול, פסקוב הרשים את הנשיא כאשר שימש כמתורגמן מטורקית לרוסית במהלך שלושת ימי שהותו של ילצין בטורקיה. רושם זה סייע לו גם בהמשך הקריירה, כשהפך לדוברו של נשיא רוסיה הבא, ולדימיר פוטין.

הדובר של פוטין

בשנת 2000, לאחר מינויו של ולדימיר פוטין לממלא מקום נשיא רוסיה ולאחר מכן עם בחירתו לנשיאות, פסקוב מונה לראש מחלקת יחסי ציבור ודובר לשכת הנשיא. הוא מונה לאחר מכן לסגן דובר הקרמלין ושימש לעיתים כמתורגמן מטורקית עבור פוטין בפגישתו עם מדינאים טורקים.
באפריל 2004 הוא מונה רשמית לסגנו של אלכסיי גרומוב, ששימש כדובר הקרמלין. בתפקיד החדש פסקוב היה אחראי לתיאום מול אמצעי התקשורת ולהוצאת הודעות רשמיות מטעם הנשיא אל התקשורת. בהמשך היה אחראי להפקת מסיבות העיתונאים הגדולות ותוכניות השידור בהן נוהג פוטין להשיב לשאלות צופים בשידור חי במשך שעות.
באפריל 2008 מונה לדובר ראש ממשלת רוסיה והפך לדוברו של פוטין באופן רשמי, כשהוא מחליף את גרומוב בתפקיד. במאי 2009 צורף למועצה לפיתוח הקולנוע הרוסי שבחסות ממשלת רוסיה.
במרץ 2012 זכה פוטין בבחירות לנשיאות בפעם השלישית, ועם הגעתו מבית הממשלה אל הקרמלין, לקח עמו גם את דוברו, ופסקוב מונה לדובר הקרמלין ב-22 במאי 2012.
מקיץ 2012 החל לנהל את יחסי התקשורת של הנשיא. באוקטובר 2016 הוצב כמועמד להחליף את יורי אושאקוב בתפקיד עוזר הנשיא לעניינים בינלאומיים אך לבסוף נשאר בתפקידו כדובר.
ב-13 ביוני 2018 חודשה כהונתו לקדנציה נוספת כדוברו של פוטין.

חייו האישיים

פסקוב דובר טורקית, אנגלית, וערבית. הוא חובב טניס וספורט חורף. ב-2013 הביע הזדהות עם המפלגה הליברל-דמוקרטית של רוסיה. בניגוד למקורבים אחרים של פוטין, הוא לא הוכנס לרשימת הסנקציות שהוטלו על אישים המקורבים לשלטון הרוסי, ופעמים רבות הוא נוסע לנפוש במדינות ברית נאט"ו. הוא חבר במועצה המפקחת של איגוד השחמט העולמי, והשתתף כצופה במשחק שחמט בינלאומי שנערך בניו יורק.
בתו הבכורה, יליזבטה, סיפרה כי בעשור הראשון של המאה ה-21 המצב הכלכלי של המשפחה היה בכי רע, ופסקוב היה עובד בלילות כנהג מונית.

משפחתו

הוא נשוי בפעם השלישית. אשתו הנוכחית היא טטיאנה נבקה. יש לו שלושה בנים ושתי בנות.
מנישואיו הראשונים לאנסטסיה בודיינויה נולד לו ב-1990 הבן ניקולאי, שבשנת 2017 היה מעורב בתאונת דרכים ובעבירה על חוק התנועה, על פי חקירת הקרן למלחמה בשחיתות של אלכסיי נבלני, שטענה כי הבן חמק מעונש בשל התפקיד הרם של האב.
דמיטרי בן ה-27 נישא בשנית, בשנת 1994, ליקטרינה סולוצינסקאיה בת ה-19. הוא התגרש ממנה ב-2012 והיא נסעה לפריז. מנישואיו השניים יש לו בת, יליזבטה (שנולדה ב-1998), ושני בנים, מיק ודני. יליזבטה חיה בצרפת, שם סיימה לימודי שיווק.
בשנת 2010 הכיר פסקוב את המחליקה על הקרח טטיאנה נבקה. לשניים נולדה בת, נאדז'דה, ב-21 באוגוסט 2014. השניים התחתנו באוגוסט 2015, במלון רודינה גראנד בסוצ'י. את ירח הדבש בילו השניים באיטליה.
ריבוע חפירה

ריבוע חפירה הוא יחידת החפירה הבסיסית שבה חושפים שטח בחפירה ארכאולוגית, וגודלו לרוב 5 על 5 מטרים.
ריבוע חפירה הוא כלי לביצוע חפירה תקינה, יעילה ונכונה מבחינה מחקרית ברוב סוגי האתרים הארכאולוגים, שכן הוא מאפשר בקרה על שטח החפירה, עומק החפירה, מיפוי ורישום ממצאים. כל ריבוע מקוטלג בפני עצמו על מנת שניתן יהיה לקשר את הממצאים שנחשפו בו, ורשימת הלוקוסים שלו לנקודה מדויקת במרחב.
שיטת הריבועים מאפשרת שילוב של חשיפה נרחבת של האתר ושימור הסטרטיגרפיה שלו על ידי השארת "באנקטים" המהווים חתך צד לשטח החפירה. עם סיום חפירת הריבוע ותיעוד הסטרטיגרפיה האנכית, מוסרות לעיתים המחיצות על מנת לחשוף בשלמותן רצפות פסיפס, ארכיטקטורה וממצאים מיוחדים.
בחפירות של אתרים פרהיסטוריים, נעשה שימוש בריבועים של 1 על 1 מטר עם חלוקה פנימית נוספת של 0.5 על 0.5 מטר, שכן בחפירות מסוג זה יש משמעות מיוחדת לסטרטיגרפיה ומיקום במרחב.

היסטוריה

את שיטת הריבועים פיתח סיר רוברט אריק מורטימר ווילר (Robert Eric Mortimer Wheeler) בשנות ה-30 ובשנות ה-40 של המאה ה-20. מורטימר מילר היה בריגדיר גנרל בצבא בריטניה, והביא עמו למקצוע שיטות עבודה דייקניות. שיטת הריבועים שוכללה על ידי קתלין קניון בחפירותיה ביריחו בשנות ה-50. בשיטה זו השתמשו באופן נרחב ובקנה מידה גדול לראשונה בארץ בחפירת אתרים בסביבת באר שבע, ביר א-ספאדי וביר אבו מטר על ידי ז'אן פרו.

שיטת עבודה

לפני ביצוע חפירה באתר וסימון הריבועים בשטח, נמדדים נקודות הציון של ארבע פינותיו. המדידה נעשית על ידי מכשירי מדינה שונים כגון GPS או תאודוליט, והוא מתבסס על רשת קואורדינטות קיימת, לרוב בארץ משתמשים ברשת ישראל החדשה (ITM). בעבר היו מקרים בהן יוצרה רשת מקומית לכל אתר בהתחשב בתנאים טופוגרפיים או ארכיטקטוניים פרטניים. אך דבר זה יצר בעיות של מספור הריבועים בעת פתיחת ריבועים חדשים או הרחבת שטח החפירה בכיוון לא צפוי, וכך יכלו להיווצר מספרים שליליים או אנכרוניסטים עם יתר ריבועי החפירה. בעיה נוספת צצה בעת חפירה חוזרת באתר וניסיון שחזור הרשת המקורית בתנאי שטח שהשתנו מסחף ובליה. בשיטת המיפוי של רשת ITM, כל הארץ היא יחידה אחת, וישנה יכולת לקשר מרחבית בין כל ריבוע וריבוע.
סימון הריבועים בשטח נעשה על ידי קביעת יתדות בפינות הריבועים, לרוב במרחקים של 5 מטר האחד מהשני על פני מישור אופקי, אם כי יש חפירות בהן מרחק זה קטן יותר. בתוך הריבוע נמדד ריבוע נוסף פנימי, אשר צלעותיו נמצאות במרחק מסוים מצלעות הריבוע הגדול, לרוב 0.25 מטר או 0.5 מטר. ריבוע זה, בגודל 4.5 על 4.5 מטר, או 4 על 4 מטר, מסומן על ידי סרט או שרוך והוא מהווה את אזור החפירה בפועל. השטח הנותר מחוץ לריבועים הוא ה"בנקט" המאפשר תיעוד סטרטיגרפיה ומעבר של אנשים וציוד בשטח החפירה.

ביקורת על השיטה

אף על פי שהשיטה מאפשרת חשיפה נרחבת של האתר על ידי בחירה סלקטיבית של ריבועים לחפירה, היא אינה חושפת את כל הממצאים. במקרים בהם רוחב המחיצות הוא מטר, עלול הדבר להוביל לאי הבחנה בקירות. בנוסף, פיתוח אמצעי מדידה חדשים מאפשרים מדידה מדויקת של פריט במרחב ולכן אין צורך להותיר חתך אנכי בסמוך לו. שיטה זו גוזלת זמן רב שכן היא כרוכה בחשיפה של ריבועים רבים בדיוק וסדר רב, וכך אינה מאפשר חפירה נרחבת של אזור. כמו כן, היא הרסנית ואינה מאפשר ביצוע חפירה חוזרת בנקודה שנחפרה. בעיה נוספת בשיטה זו בולטת במיוחד בתלים בעלי מימד אנכי משמעותי, שטח הריבוע מצטמצם עם התקדמות החפירה בשל חשיפת פרטים ארכיטקטוניים או בשל סיבות בטיחותיות, דבר שמצמצם עוד יותר את השטח הנחשף בפועל.
בוב רול

קריירה

במהלך שנותיו בקולג' שיחק תחת ג'רי טרקאניאן, המאמן שהוביל את הקולג' הקהילתי של ריברסייד לשתי אליפויות. רול נבחר בסיבוב השני של הדראפט בשנת 1967 על ידי סיאטל סופרסוניקס, שהצטרפה באותה עונה לליגה. הוא הפך לאחד משחקניה הבולטים של הקבוצה ונבחר בסיום העונה לחמישיית הרוקיז. ממוצע 18.1 הנקודות למשחק שהיג בעונת הרוקי החזיק מעמד כשיא מועדון במשך 40 שנה עד שנשבר על ידי קווין דוראנט. באותה עונה קלע 47 נקודות נגד הלוס אנג'לס לייקרס, שיא מועדון שטרם נשבר.
בשתי העונות הבאות השתפר משחקו והוא קלע 24 ו-24.6 נקודות בממוצע ולקח 11.5 ו- 10.3 ריבאונדים, בהתאמה. בשנת 1970 נבחר למשחק האולסטאר. בארבעת המשחקים הראשונים של עונת 1970/1971 קלע 29.8 נקודות לפני שנפצע בגיד האכילס והושבת עד לסיום העונה. בעונת 1971/1972 שב לשחק, אך מספר הדקות שקיבל ירד משמעותית. במהלך חודש נובמבר הועבר בטרייד לקבוצת פילדלפיה 76' תמורת 2 בחירות סיבוב שני בדראפט. שנה לאחר מכן הועבר בטרייד לקליבלנד קאבלירס בה מיעט לשחק. בדצמבר 1973 שוחרר מהקבוצה. ביולי 1974 חתם במילווקי באקס, אך בנובמבר שוחרר מהקבוצה לאחר ששיחק משחק אחד בלבד. בכך תמה קריירת המשחק של רול.
גרגוריו אלגרי

חייו האישיים

אלגרי נולד בשנת 1582 בעיר רומא. את הקריירה המוזיקלית שלו החל בגיל תשע כשהיה נער מקהלה בעיר הולדתו, ובהיותו בן ארבע-עשרה עבר להיות זמר טנור בכנסיית סן לואיג'י די פרנצ'זי באותה העיר למשך שמונה שנים. הוא למד אצל ג'ובאני ברנרדינו נאנינו הלחנה, ובמהלך לימודיו הכיר את היצירות של ג'ובאני פלסטרינה והושפע מהן. כשהיה בן 25 עבד כזמר ומלחין בפרמו ובטיבולי מאוחר יותר. לבסוף הגיע לדרגת מאסטרו די קפלה בסנטו ספיריטו ברומא. כשהיה בן 48 הצטרף למקהלה האפיפיורית של אורבן השמיני, וכתב להם גם יצירות (ובהן גם המיזררה המפורסמת).

יצירתו

המיזררה שכתב אלגרי ("חנני אלוהים", תהילים נ"א) בנויה למעשה כמנגינה פשוטה על אקורד אחד שנועדה לשתי מקהלות - מקהלה של חמישה קולות, ומקהלה של ארבעה קולות. המקהלה הראשונה שרה את המנגינה ואילו המקהלה השנייה מוסיפה יסודות אחרים, כגון עלייה לדו הגבוה של הסופרן. יסוד זה מראה את השמיימיות והאלוהיות של היצירה. המיזררה היא אחת היצירות הדתיות החשובות ביותר בעולם הנוצרי: מצד אחד, המיזררה תפסה מקום קבוע וחשוב בטקס של השבוע הקדוש. מצד שני, היו קיימים רק שלושה עותקים של היצירה, וההעתקה נאסרה. וולפגנג אמדאוס מוצרט שמע את היצירה כשביקר ברומא עם אביו, ליאופולד מוצרט, והעתיק את הפרטיטורה המלאה של היצירה מהזיכרון. הוא היה אז בן ארבע עשרה. 
אלגרי פרסם גם מיסות רבות, שגם להן יש מקום משלהן במוזיקה הדתית, וכן סימפוניה בסול מז'ור.
שומרי משפט - רבנים למען זכויות האדם

צוות ומימון

בראש ההנהלה עומדים הרבנים אניטה סטיינר ומשה יהודאי. מנכ"לית הארגון היא אילה לוי.
בשנים 2007–2009 עמד תקציב הארגון על למעלה מ־3 מיליון שקלים. בשנים אלו הופנו עבור שכר לפעילים למעלה ממיליון שקלים בכל שנה. בשנת 2013 הסתכמו התרומות לארגון בכחמישה מיליון ש"ח.
התורם העיקרי לעמותה הוא "אגודת שומרי משפט בצפון אמריקה". תורמים נוספים הם הקרן החדשה לישראל, קרן פורד והאיחוד האירופי. כמו גם בתי כנסת רבים וקהילות מיהדות צפון־אמריקה ואירופה.
ארמיית החוף

היסטוריה

היחידה הוקמה ביולי 1941 על בסיס היחידות שהיו במרחב אודסה. היא החלה בקרבות מגננה ובמחצית אוגוסט הצליחה לייצב את קו הלחימה בסביבות העיר. במהלך חודשיים בסביבות העיר נערכו קרבות קשים אך יחידות הצבא האדום עמדו במתקפות. באוקטובר 1941 לאור המצב הכללי בחזית הלחימה ולאור הסכנות של פריצת ורמאכט לאזור דונבס הוחלט לעזוב את העיר ולפנות את כל היחידות לחצי האי קרים. מטלה זו בוצעה על ידי ספינות צי הים השחור.
יחידות ארמיית החוף הצטרפו ליתר הכוחות בחצי האי ותפסו קווי הגנה. ביוני 1942 קווי ההגנה סביב סבסטופול נפרצו. מפקדי הצבא האדום פונו מהאזור וארמיית החוף הפסיקה את קיומה.
בנובמבר 1943 ארמיית החוף הוקמה מחדש ויחידותיה חזרו לחצי האי קרים. הם התמקמו במרחב העיר קרץ' ומטרתם הייתה להרחיב את שליטתם מערבה. לאחר קרבות קשים בחצי האי, במאי 1944 העיר סבסטופול שוחררה. יחידות ארמיית החוף המשיכו להתמקם באזור ועסקו בהגנת קווי החוף. ב-יולי 1945 ארמיית החוף פורקה.
אהרן פרידמן (בויאן)

רבי אהרן פרידמן (תר"נ - י"ג בחשוון תש"ב) היה האדמו"ר מבויאן בצ'רנוביץ'.

תולדותיו

נולד בבויאן לחוה, בת רבי מרדכי שרגא פרידמן מהוסיאטין ולרבי מנחם נחום, האדמו"ר המרכזי של חסידות בויאן. בשנת תרס"ז נישא להניה בת רבי חיים הגר, האדמו"ר מאנטיניא . בפרוץ מלחמת העולם הראשונה נמלט יחד עם אביו וסבו לווינה. עבר יחד עם אביו לצ'רנוביץ' ועמד לצדו בהנהגת החצר. לאחר פטירת אביו בשנת תרצ"ו, הוא לא הסכים להתמנות כאדמו״ר, אך החל לערוך שולחנות משותפים יחד עם אחיו הצעיר רבי מרדכי שרגא.
שכל את בתו היחידה פעסיא לאה בשנת תרצ"ז. נפטר במגפת טיפוס במהלך שנות השואה ונקבר בווערחיווקי. 
חלק קטן מדבריו של רבי אהרן כונסו בספר בשם תולדות אהרן. נמצאים בכתובים עוד דברי תורה רבים ממנו, הממתינים לצאתם לאור. בחודש סיון תשע"ג יצא לאור במהדורה חדשה ומפוארת, הספר "תולדות אהרן" בו לוקטו ועובדו דברי תורתו. חלק ניכר מהספר הוא החלק הביוגרפי שלו.
על שמו נקרא בית הכנסת "תפארת אהרן" של חסידות בויאן, בשכונת התמר בביתר עילית.
צ'יוויטווקיה

היסטוריה

העיר המודרנית של צ'יוויטווקיה ניצבת באתר יישוב אטרוסקי קדום. נמל העיר נבנה על ידי הקיסר טראיאנוס בתחילת המאה ה-2 לספירה. העיר נזכרה לראשונה במכתב של פליניוס הצעיר, בשם Centum Cellae בשנת 107 לספירה. קיימת מחלוקת בין היסטוריונים באשר למקור שם זה, יש המייחסים אותו למאת (centum - מאה) האולמות בחווילה של הקיסר. בימי הביניים הייתה העיר מעוז ביזנטיני. היא נכבשה על ידי הסרצנים בשנת 828 ומאוחר יותר עברה לשלטון מדינת האפיפיור.
נמל העיר היה לנמל חופשי בשנת 1696, בימי האפיפיור אינוקנטיוס השנים עשר ובעידן המודרני היה לנמל הראשי של רומא. בשנת 1849 עברה העיר לשלטון צרפת. ב-16 באפריל 1859 נפתחה לתנועה מסילת הרכבת בין רומא צ'יוויטווקיה. בשנת 1870 פתחו חיילי האפיפיור את שערי מצודת העיר לכוחות הצבא האיטלקי במסגרת איחוד איטליה.
בעת מלחמת העולם השנייה ניזוקה צ'יוויטווקיה קשות בהפצצות וסבלה אבידות בין אזרחיה.
בשנים 1934 עד 1938 התקיים בצ'יוויטווקיה בית ספר ימי של בית"ר.

כלכלה

נמל צ'יוויטווקיה הוא נמל מרכזי לאוניות נוסעים ולמעבורות. מנמל צ'יוויטווקיה יוצאות הפלגות סדירות לסרדיניה, סיציליה, מלטה, תוניס וברצלונה. בנמל מתקיימת אף פעילות משנית של ספינות דיג.
בתחומי העיר שוכנות אף שתי תחנות כוח.

תחבורה

נמל צ'יוויטווקיה, הידוע בשם "נמל רומא", משמש אחד הנמלים החשובים לתחבורה ימית באיטליה ולשינוע סחורות. 
הנמל נמצא על "הדרכים המהירות בים" (Motorways of the Sea) שהיא יוזמה של האיחוד האירופי לקשר בין מספר נמלים מרכזיים במדינות האיחוד ומשמש נקודת קישור חשובה בין איטליה לסרדיניה.
תחנת הרכבת של צ'יוויטווקיה נפתחה בשנת 1859 ונמצאת בקצה המערבי של קו הרכבת בין רומא לצ'יוויטווקיה, שהוא חלק מקו הרכבת המקשר בין רומא-ליוורנו-פיזה. עד לתחילת המאה ה-21 פעל אף קו רכבת קצר בין מרכז העיר לנמל. 
אל צ'יוויטווקיה מגיע הקטע הדרומי של הכביש המהיר A12, היוצא מרומא, בעוד חלקו הצפוני מסתיים בגנואה. כביש SS1 מקשר בין שני קטעי הכביש המהיר.
אנדרטת ג'יימס א. גרפילד

היסטוריה

האנדרטה הוזמנה בשנת 1884 על ידי אגודת הצבא של קמברלנד (Society of the Army of the Cumberland) אשר גרפילד היה אחד מחבריה. חברי האגודה אספו בשנת 1882 28,000 דולרים למימון הקמת האנדרטה. בשנת 1882 נתרם סך של 7,500 דולרים עבור האנדרטה וב-1884 סכום נוסף של 30,000 דולרים הועברו על ידי הקונגרס (בעקבות חקיקת חוק בקונגרס ארצות הברית).
את האנדרטה יצר הפסל ג'ון קווינסי אדמס וורד, ואת בסיס היצירה תכנן האדריכל ריצ'רד מוריס האנט בסגנון בוזאר.
האנדרטה נחנכה ב-12 במאי 1887, וכיום היא עומדת כחלק מקבוצה של שלושה פסלים (השנים האחרים הם אנדרטת השלום ואנדרטת יוליסס ס. גרנט) בסמוך לבריכת ההשתקפות של הקפיטול.
ב-2 בינואר 1975 הוכללה האנדרטה רשמית כחלק ממתחם הקפיטול.
טרה פיצג'רלד

ביוגרפיה

טרה פיצג'רלד נולדה בקוקפילד  שבסאסקס. אמה שרה ג'רלדין פיצג'רלד הייתה צלמת דיוקנאות אירית, ואביה מייקל קאלבי אמן אנגלי. בילדותה עברה עם משפחתה לגור בפריפורט שבאיי בהאמה, שם עבד סבה דייוויד פיצג'רלד. הוריה התגרשו כשחזרו לאנגליה. היא גרה עם אמה בדירת מרתף בשכונת קנזינגטון שבמערב לונדון. כשהייתה בת 6 אמה נישאה לשחקן האירי נורמן רודוויי , ובמשך שנים אחדות המשפחה נדדה למקומות שונים בבריטניה ואירלנד.
בגלל הקריירה של אביה החורג היא למדה בבתי ספר במקומות שונים בהם לונדון, גלאזגו, דבלין וסטרטפורד אפון אייבון. בנעוריה למדה בבית הספר לבנות וולסינגהם שבקלפהם שאותו עזבה בגיל 16 במטרה לעסוק במשחק. היא למדה בריצ'מונד קולג' במידלסקס. נבחנה בבתי הספר למשחק האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה ובית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה אך לא התקבלה. כשנתיים עבדה במלצרות, אחר כך למדה בבית הספר למשחק "דרמה סנטר לונדון", וסיימה את לימודיה ב-1990.
חודשים אחדים אחרי סיום הלימודים לוהקה לקומדיה "הקשיבו לשירי" בתפקיד בתה של מלכת היופי. היא זכתה להכרה בינלאומית בשנת 1993 כשהשתתפה בסרט "סירנות" לצידו של יו גרנט. התפקיד זיכה אותה בפרס השחקנית הטובה ביותר של "המכון האוסטרלי לקולנוע". שנתיים אחר כך היא שוב שיחקה לצידו של גרנט בסרט "האיש שעלה על גבעה וירד הר". בשנות התשעים ושנות האלפיים הופיעה פיצג'רלד בסדרה של סרטי קולנוע עצמאיים בהם "איש ללא חשיבות" (1994), "התזמורת" עם יואן מקגרגור (1996), "עולם כחול כהה" (2001) על טייס בחייל האוויר הצ'כי במלחמת העולם השנייה, ובדרמה "Secret Passage" מ-2004 עם ג'ון טורטורו.
תפקידה המשמעותי הראשון על הבמה היה ב-1992 כששיחקה בהצגה "Our Song", בכיכובו של פיטר אוטול בתיאטרון אפולו. במשך שני עשורים היא מופיעה לסירוגין בתיאטרון ועל מסכי הקולנוע והטלוויזיה. ב-1995 כיכבה פיצג'רלד בתפקיד אופליה בתיאטרון אלמיידה שבלונדון יחד עם רייף פיינס. ההפקה זוכת הפרסים הועלתה גם באמריקה, ועבורה זו הייתה הופעת הבכורה בארצות הברית. מאז שיחקה ב"אנטיגונה" במסע הופעות בבריטניה, בתפקיד בלאנש דיבואה במחזה "חשמלית ושמה תשוקה" של טנסי ויליאמס בתיאטרון בריסטול אולד ויק, וב"דונמר ורהאוס" שיחקה במחזה "בית הבובות" מאת הנריק איבסן לצידה של ג'יליאן אנדרסון.
גם בטלוויזיה יש לפיצג'רלד ותק של יותר מעשרים שנה. היא הופיעה כגיבורה בדרמות מהתקופה הוויקטוריאנית וכבלשית משטרה בעולם המודרני. תפקידה הראשון היה ב-"The Black Candle" הפקה של ה-BBC המתרחשת ביורקשייר בשנות ה-80 של המאה ה-19. ב-1992 השתתפה בסדרה "מדשאת הקמומיל". אחרי הצלחתה בקולנוע כיכבה בסרט הטלוויזיה "The Vacillations of Poppy Carew" קומדיה רומנטית עם ג'וזף פיינס. היא זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הטלוויזיה הבינלאומי של ריימס על תפקידה ב-"Frenchman's Creek". ב-2006 הופיעה בסדרת הטלוויזיה "המלכה הבתולה". ב-2007 הצטרפה לצוות השחקנים בסדרת הטלוויזיה "להעיר את המתים" וגילמה את דמותה של ד"ר איב לוקהארט, הפתולוג המשטרתי. ב-2011 החלה לגלם את אותה דמות בסדרה "The Body Farm", סדרת ספין אוף של "להעיר את המתים".
ב-2013 גילמה את סליס באראתיאון, אשתו של סטאניס באראתיאון, בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "משחקי הכס". בשנת 2016 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט הדרמה "אונה" של הבמאי האוסטרלי בנדיקט אנדרוס.

חיים אישיים

ב-2001 התחתנה פיצג'רלד עם ג'ון שרייאן , שחקן ובמאי אמריקאי. הם נפרדו ב-2003 ומאוחר יותר התגרשו.
בן זוגה הוא ריצ'רד קלות'יר. הם מתגוררים בשפרדס בוש. יש לה אחות אחת, ארבלה ואחות למחצה ביאנקה. היא בת אחיינית של השחקנית האירית ג'רלדין פיצג'רלד.
פסק זמן (ממתק)

פסק זמן הוא חטיף שוקולד או קרם אגוזים וופל מתוצרת עלית.

מראה החטיף

אורכו של החטיף בגרסתו השטוחה המקורית הוא כעשרים סנטימטרים, רוחבו כארבעה סנטימטרים, ועוביו כסנטימטר אחד. החטיף המקורי מורכב משתי שכבות: ופל וציפוי שוקולד, כאשר על הוופל מרוח קרם שוקולד. בשנת 2008 הוחלף קרם השוקולד בקרם אגוזים. 
החטיף מסומן לחיתוך לחמישה ריבועים, ועל הריבועים מוטבעת דוגמה הנדסית של קוים מצטלבים.

גרסאות שונות

החטיף פותח על ידי יורם וולשטיין והוצג לראשונה ב-1982, מאז נוצרו לו גרסאות רבות ושונות.

גרסאות עונתיות

במועדים שונים עלית הוציאה מהדורה מוגבלת של המוצר המקורי בתוספת טעמים או מרכיבים שונים במקצת, אך בפורמט דומה. הטעמים שהוצאו לשוק בעבר בגרסה מוגבלת מנו ריבת חלב, תפוז, חמאת בוטנים, לימונענע וחלבה.

פרסום

פסק זמן הוא מותג דגל של עלית, וככזה זכה לפרסומות רבות ומושקעות בתקציבים גדולים, כאשר הסלוגן המוביל הוא "קח פסק זמן - רגע מתוק בחיים". הפרסום מתמקד בעיקר בקונוטציות ספורטיביות.
במהלך פברואר 2012 עלה החטיף לכותרות: חודשים ספורים לאחר מחאה ציבורית נרחבת בשל יוקר המחיה בישראל התפרסם כי החטיף נמכר בארצות הברית במחיר נמוך משמעותית ממחירו בישראל. פרסום זה הצית גל מחאה כנגד חברת שטראוס גרופ ברשתות החברתיות באינטרנט.
שמריה נח שניאורסון

צאצאיו ומחליפו ברבנות בברויסק

שניים מבניו נפטרו בצעירותם. בנו הגדול, הרב מנחם מנדל, היה יד ימינו בכל ענייני הציבור, וכן עמד בראש הישיבה. הוא נרצח בזמן המהפכה, בשנת תרע"ט. חתנו ר' דוד ברבש נפטר גם הוא באותה שנה. בצוואתו ביקש הרש"נ מבן בנו ומבן חתנו, שאחד מהם ימלא את מקומו אך שניהם סירבו.
תושבי באברויסק פנו לחתן בתו – הרב שמואל בעזפאלוב לקבל עליו את עול הרבנות והאדמורו"ת. הוא קיבל על עצמו את הרבנות של העיר, וכיהן כרב העיר עד להירצחו בשואה, אך לא היה מוכן לקבל על עצמו "נשיאות" (מינוי לאדמו"ר) בהיותו מקושר לאדמו"רי חב"ד-ליובאוויטש. כך, עם פטירת הרש"נ נסתיימה התקופה של הפיצול בתנועת חב"ד, וחסידי חב"ד כולם קיבלו עליהם את נשיאותו של האדמו"ר הריי"צ.
נכדו הרב יהודה אריה ברבש, היה חתנו של הרב חיים יצחק פוקר, חתנו של ה"בית הלוי".
פלפל סצ'ואן

פלפל סצ'ואן הוא התא החיצוני של הפרי הזעיר של מספר מינים של זנטוקסילום (Zanthoxylum‏) (צמח ממשפחת הפיגמיים). המינים העיקריים המשמשים לתבלין הם piperitum ,simulans, ו schinifolium.
למרות השם, אין קשר לפלפל שחור או פלפל צ'ילי. בפלפל סצ'ואן נעשה שימוש נרחב במטבח הסצ'ואני בסין, ממנו לוקח את שמה, כמו גם המטבח הטיבטי, בהוטן, נפאל ויפן בין היתר.
ספינגוליפיד

ספינגוליפידים הם קבוצה של ליפידים הנגזרים מהאמינו אלכוהול האלפטי ספינגוזין. ספינגוליפידים הם חלק מהליפידים הבונים ממברנות ביולוגיות. הספינגוליפידים מצויים בעיקר ברקמות עצבים והם בעלי תפקיד חשוב בהעברת אותות ובזיהוי התא.

מבנה

ספינגוליפידים בנויים משלד של ספינגוזין אשר מחובר, בצידו האחד, לקבוצות פולריות כמו אתנולאמין, סרין או כולין, ובצידו השני מחובר, בקשר אמידי, לקבוצת אציל (בדרך כלל חומצת שומן). 

בנוסף לשייר ההידרופובי של קבוצת השומן, לספינגוליפידים יש קבוצה אליפטית (ולכן הידרופובית) שנייה, שמקורה מהשלד של ספינגוזין קבוצה זו תהיה קבועה לכל הספינגוליפידים, בעוד שהקבוצה שמקורה בחומצת שומן יכולה להשתנות, באורכה ובדרגת הרוויה שלה בין ספינגוליפידים שונים.

פעילות

ספינגוליפידים מסונתזים ברשתית התוך-פלזמית (ER) ובגולג'י והם נפוצים בעיקר בממברנה הציטופלסמתית (35%-20%) ובאנדוזומים, שם הם מבצעים את רוב תפקודיהם. בנוסף, הם עוברים בין אורגנלות. העברה מתבצעת על ידי ואסיקולות ועל ידי טרנספורט מונומרי בציטוזול. הספינגוליפידים נעדרים מהמיטוכונדריה ומהרשתית התוך-פלזמית.
נוטים להאמין כי ספינגוליפידים מגנים על פני התא מפני פקטורים סביבתיים מזיקים על ידי יצירת מעטפת דו שכבתית ליפידית, המספקת הגנה כימית ויציבה מכנית. נמצא כי מספר קומפלקסים של ספינגוליפידים מעורבים בפעילויות ספציפיות כגון זיהוי התא והעברת אותות (סיגנלים). היכולת לשמש בהעברת אותות קשורה בעיקר לאינטראקציות ספציפיות של קבוצה סוכרית הקשורה לליפיד (גליקוליפיד) עם ליפידים דומים או חלבונים הנמצאים בתאים שכנים.
לאחרונה, צורות פשוטות של ספינגוליפיד כמו סרמיד וספינגוזין-1-פוספט, נתגלו כמתווכים בשרשרת מעבר האותות המעורבת בתהליך האפופטוזיס (מוות תאי מתוכנן), ברבייה ובלחץ.