google/wiki40b huggingface dataset:
חיים מאיר היילמן

חיים מאיר היילמאן, היילמן או הילמן (ה'תרט"ו, 1855 - י"ג בחשוון ה'תרפ"ח, 8 בנובמבר 1927) היה ביוגרף, ומוציא לאור. עסק בהדפסת סיפורי חסידים וכתבי אדמו"רי חב"ד. כתב את ספר הביוגרפיה המהווה את אחד ממקורות הידע החשובים על אדמו"רי חב"ד - "בית רבי".

ביוגרפיה

נולד ב-1855 בעיר לפל שבמחוז ויטבסק לרב אברהם שמואל היילמן ולאיטה ביילה בת מנחם מנדל מלפל. היה חסיד של אדמו"רי חב"ד, הרב שלמה זלמן שניאורסון מקאפוסט ואחיו הרב שמריה נח שניאורסון מבוברויסק.
הילמן עסק בהוצאה לאור וכתיבה, וההדיר והוציא לאור בין היתר את ספרי האדמו"ר ה"צמח צדק" - 'אור התורה', 'יהל אור' על ספר תהילים, 'מאה שערים' תורות אדמו"רי חב"ד הראשונים, וכן ספרי חסידים - 'חנה אריאל' של רבי יצחק אייזיק אפשטיין ו'פלח הרימון' של רבי הלל מפאריץ'.
נפטר בי"ג בחשוון ה'תרפ"ח (1927).

בית רבי

בשנת ה'תרס"ב (1902) נדפס לראשונה בברדיטשוב ספר היסוד הביוגרפי שכתב בית רבי, על שלושת אדמו"רי חב"ד הראשונים - האדמו"ר הזקן, האדמו"ר האמצעי והצמח צדק, בתוספת כתבים וביוגרפיה על בני משפחותיהם, ידידיהם ותלמידיהם.
את הספר כתב במשך 13 שנה ולדבריו השמיט את כל הפרטים שאינם מהימנים דיים. רבים ממקורותיו הם מנכדי הצמח צדק, כשהכוונה לאדמו"רי קאפוסט וליאדי. הספר נדפס בשנים מאוחרות יותר בכמה מהדורות חדשות. הילמן נפגש עם האדמו"ר הרש"ב מלובביץ' ובזקנותו ביקר בהתוועדות של בנו, הרב יוסף יצחק שניאורסון מחב"ד; חתנו, הרב מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד כתב על הספר בית רבי: "בנוגע לספר 'בית רבי' - הן ניכר מאופן כתיבתו גודל הדיוק בכל דבר כו'."

לקריאה נוספת

בית רבי - הוצאה חדשה ה'תשע"ד (2014), הוצאת הוצאת ספרים מעיינותיך. ראה הקדמת לוי יצחק הולצמן.
גבריאלה נאשי

ראשית הקריירה

ב-1926 החל נאשי את הקריירה הצבאית שלו כקצין רגלים ברגימנט האלפיני השמיני. בין 1935 ל-1938 פיקד על האוגדה האלפינית השנייה – טרידנטינה. במהלך מלחמת איטליה-יוון פיקד על הגיס ה-26 האיטלקי, לחם באלבניה ובנובמבר 1940 הובס עם כוחותיו במסגרת מתקפת הנגד היוונית ליד העיר קורצ'ה. ב-14 בנובמבר תקפו היוונים בכיוון קורצ'ה ולאחר קרבות גבול כבדים, הצליחו היוונים ב-17 בנובמבר לפרוץ את קווי הגיס ה-26 ובהמשך לכבוש את קורצ'ה. האיטלקים נסוגו לקווי הגנה חדשים והצליחו לייצב את החזית.

קרב סטלינגרד

ביולי 1942 מונה למפקד הגיס האלפיני במסגרת הארמייה השמינית של הצבא האיטלקי והוצב עם כוחותיו בחזית המזרחית. הגיס נטל חלק בקרב סטלינגרד ובינואר 1943 במהלך מבצע סטורן קטן לחם הגיס תחת פיקודו בקרב הקרבה שנועד לפרוץ את כיתורם של 130,000 חיילי הארמייה האיטלקית בידי כוחות הצבא האדום.
ב-17 בינואר 1943 הורה נאשי לשרידי כוחותיו שהוכו קשות במבצע סטורן קטן לפרוץ את הכיתור הרוסי ולסגת מזירת הלחימה. במהלך קרב הקרבה, הצליחה האוגדה ה-2 טרידנטינה לפרוץ נתיב מילוט ובעקבותיה נסוגו מאזור הקרבות בשני טורים יחידות נוספות מהארמייה השמינית האיטלקית וכן כוחות הונגרים, גרמנים ורומנים. ב-26 בינואר לאחר צעידה רגלית של 200 קילומטרים בתנאי מזג אוויר קיצוניים הגיעו הכוחות לכפר ניקולאייבקה שאוייש באוגדה רוסית אשר חסמה את נתיב המילוט. בקרב ניקולאייבקה הצליחו שרידי הקורפוס האלפיני לפרוץ את קווי האוגדה הרוסית תוך מניין נפגעים כבד ובכללם סגל הפיקוד הבכיר שלה כגון ראש מטה הקורפוס מייג'ור-ג'נרל ג'וליו מרטינאט שנפל בראש כוחותיו. ב-1 בפברואר הצליחו נאשי ושרידי הקורפוס להשלים את נסיגתם. כ-5,500 חיילים בלבד שרדו את הקרב. באפריל 1943 שבו נאשי וחייליו לאיטליה והקורפוס האלפיני פורק רשמית.
בספטמבר 1943, עם כניעת איטליה לבעלות הברית והשתלטות הצבא הגרמני על המדינה, ירד נאשי למחתרת אך בהמשך נעצר על ידי הכוחות הגרמנים והושם במעצר בעיר פלטרה אשר בצפון איטליה. ב-1945 לאחר תום המלחמה, הוחזר נאשי לשירות פעיל. הוא הלך לעולמו ב-1947 לאחר שלקה בהתקף לב והוא בן 59 שנים.
מגדל האונג קונג

מיקום

המגדל עומד במרכז העסקים הראשי של נאנשאן במרחק הליכה מתחנת חובאי של הרכבת התחתית של שנג'ן.
דוונפורט

היסטוריה

במהלך שנות החמישים של המאה ה-19 הוקמו שני יישובים בשם פורמבי (Formby) וטרוקווי (Torquay) על שתי גדות שפך נהר מרסי. טורקווי היה היישוב הגדול מבין השניים ופעלו בו תחנת משטרה, דואר, בית משפט, לפחות שלושה מלונות, מספנה וחנויות. בשנות השבעים של המאה ה-19  ענף הספנות התפתח ובוצעה עבודה כדי להעמיק את שפך הנהר. בשלב זה החל לפעול קו ספינות קיטור למלבורן.
ב-1889 הושלמה בנייתו של מגדלור ובסוף המאה חוברה פרומבי לרשת רכבות והיא החלה להתפתח והוקם בה נמל. ב-1890 החליטו תושבי שתי הערים בהצבעה לאחד אותם וכך הוקמה העיר דוונפורט.
פיונה סיסטו

מיידטלנד

סיסטו נולד בקמפלה שבאוגנדה, ובהיותו בן חודשיים עבר יחד עם הוריו לדנמרק. בשנת 2002 החל לשחק במחלקת הנוער של טיורינג, ובשנת 2010 עבר למחלקת הנוער של מיידטלנד מליגת העל הדנית. ב-18 בנובמבר 2012 ערך סיסטו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-63 בהפסד 2-1 לפ.צ. קופנהגן במסגרת המחזור ה-17 בליגה. הוא ערך 10 הופעות ליגה בעונת 2012/2013.
בעונת 2013/2014 ביסס עצמו סיסטו כשחקן הרכב בקבוצה, כשהוא עורך 27 הופעות ליגה. ב-19 ביולי 2013 הבקיע סיסטו את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-27 בניצחון 2-0 על אורהוס במסגרת המחזור הראשון בליגה. ב-2 במרץ 2014 הבקיע צמד שערים בניצחון 5-1 על פ.צ. קופנהגן במסגרת המחזור ה-20 בליגה. בסך הכל הבקיע סיסטו 6 שערי ליגה בעונה זו.
גם בעונת 2014/2015, בה זכתה מיידטלנד באליפות דנמרק, המשיך סיסטו להוות שחקן חשוב בקבוצה. הוא ערך 22 הופעות ליגה והבקיע 8 שערים, ביניהם צמדים נגד הוברו ונגד נורסאלנד.
זכייתה של מיידטלנד באליפות דנמרק הקנתה לה מקום במוקדמות ליגת האלופות לעונת 2015/2016 החל מסיבוב ההעפלה השני. סיסטו לקח חלק בשני משחקי סיבוב ההעפלה השני נגד לינקולן רד אימפס מגיברלטר, אותו צלחה מיידטלנד, ובשני משחקי סיבוב ההעפלה השלישי נגד אפואל ניקוסיה מקפריסין, אותו לא צלחה מיידטלנד ונשרה לשלב פלייאוף ההעפלה לליגה האירופית לעונת 2015/2016. סיסטו שיחק בשני משחקי פלייאוף ההעפלה נגד סאות'המפטון, אותו צלחה קבוצתו והעפילה לשלב הבתים. ב-17 בספטמבר 2015 ערך סיסטו את הופעת הבכורה שלו בליגה האירופית, כששיחק 81 דקות בניצחון 1-0 על לגיה ורשה במסגרת המחזור הראשון בשלב הבתים. ב-1 באוקטובר 2015 הבקיע סיסטו את שער הבכורה שלו בליגה האירופית, שער בדקה ה-51 בניצחון 3-1 על קלאב ברוז' במסגרת המחזור השני בשלב הבתים. סיסטו הבקיע שער נוסף במפגש השני נגד קלאב ברוז' בשלב הבתים, ושער אחד בכל אחד משני המשחקים נגד מנצ'סטר יונייטד בשלב 32 הגדולות, אותו לא צלחה מיידטלנד. במסגרת הליגה, ערך סיסטו 29 הופעות והבקיע ארבעה שערים.
בתחילת עונת 2016/2017 ערך סיסטו שתי הופעות ליגה במיידטלנד והבקיע צמד בניצחון 4-0 על נורסאלנד במסגרת המחזור השני.

סלטה ויגו

ב-31 ביולי 2016 חתם סיסטו בסלטה ויגו מליגת העל הספרדית כמחליף לנוליטו, שעזב למנצ'סטר סיטי. ב-22 באוגוסט ערך סיסטו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 66 דקות והוחלף על ידי ג'ון גווידטי בהפסד 1-0 ללגאנס במסגרת המחזור הראשון בליגה. ב-25 בספטמבר הבקיע סיסטו את שער הבכורה שלו במועדון, שער בתוספת הזמן של המחצית השנייה בניצחון 2-0 על אספניול במסגרת המחזור השישי בליגה.

קריירה בינלאומית

ב-4 בספטמבר 2015 ערך סיסטו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דנמרק, כששיחק במחצית הראשונה בתיקו 1-1 נגד נבחרת אלבניה במסגרת מוקדמות יורו 2016.
פול תומאס אנדרסון

סרטים

כבר בגיל צעיר החל אנדרסון ליצור סרטים. סרט החובבנים הבולט ביותר שלו הוא "סיפורו של דירק דיגלר", סיפור על כוכב פורנו שירד מגדולתו. 
אחרי שנשר מלימודי קולנוע באוניברסיטת ניו יורק, החל אנדרסון לעבוד כעוזר הפקה בפרסומות ווידאו-קליפים. הוא השתמש בשכר הלימוד כדי ליצור את סרטו הראשון, "סיגריות וקפה". 
בשנת 1996 יצא סרטו הראשון באורך מלא, "שמונה בטוח". הפקת הסרט מומנה על ידי קרן סאנדנס, בדומה לכלבי אשמורת של קוונטין טרנטינו. חברת ההפקה ערכה מחדש ושנתה את השם של הסרט (מ-Sydney ל-Hard Eight) בניגוד לרצונו של אנדרסון. "שמונה בטוח" זכה להצלחה בקרב המבקרים, אך נכשל בקופות.
סרטו הבא, "לילות בוגי", היה במובן מסוים חידוש ל"סיפורו של דירק דיגלר". הסרט זכה להצלחה אדירה וזיכה את אנדרסון במועמדות בפרס האוסקר בקטגוריית התסריט המקורי.
ההצלחה של "לילות בוגי" אפשרה לפול תומאס אנדרסון לממש את חזונו ולצלם סרט רחב יריעה בשם "מגנוליה". "מגנוליה" מספר את סיפורם של מספר רב של דמויות, שחייהן משתנים ביום גשום אחד. הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר.
ב-2002 פנה פול תומאס אנדרסון ליצור את "מוכה אהבה", בכיכובו של אדם סנדלר. בשונה מסרטיו הקודמים, מספר הדמויות היה קטן והתרכז בדמותו של סנדלר.
בשנת 2007 זכה אנדרסון להצלחה עם צאת סרטו "זה ייגמר בדם", שגרף שני פרסי אוסקר (השחקן הטוב ביותר לדניאל דיי לואיס ופרס הצילום). הסרט זכה לביקורות חיוביות ונבחר על ידי מספר גופים לסרט הטוב ביותר של העשור.
בשנת 2014, יצא סרטו "מידות רעות" המבוסס על ספרו של תומאס פינצ'ון הנושא את אותו השם. בטקס האוסקר לשנת 2015, היה מועמד לפרס התסריט המעובד הטוב ביותר. 
בשנת 2016, ביים את הקליפ לשיר Daydreaming של להקת רדיוהד.

סגנון

אנדרסון ידוע במספר הרב של דמויות בסרטיו ובשימוש בקו עלילה מסובך ומפותל (בעיקר ב"לילות בוגי" ו"מגנוליה"). הוא חלק מדור יוצרי הקולנוע שגדלו על וידאו (בדומה לקוונטין טרנטינו), אלו במאים שלמדו את אומנות הקולנוע על ידי צפייה באלפי סרטי וידאו בצעירותם, ולאו דווקא על ידי למידה באוניברסיטאות. 
סרטיו של פול תומאס אנדרסון מתייחסים לחשיבות מערכות יחסים בתוך המשפחה, במיוחד בין אבות לבנים. אנדרסון עוסק בנושאי אמונה, גורל ותפקיד התקשורת בחיים המודרניים.
הסגנון של אנדרסון מתאפיין בשוטים סטטיים, בטייקים ארוכים, ובשימוש במוזיקה באופן אגרסיבי.
מסילת חלץ

היסטוריה

בעבר שימשה המסילה לא רק לתנועת רכבות משא, אלא גם לתנועת רכבות נוסעים בין אשקלון לבאר שבע ודימונה.
המסילה הוצאה משימוש לרכבות נוסעים, וכיום משמשת רק רכבות משא.
בשנות ה-2000 שודרגה המסילה בהיקף של 15 מיליון ש"ח בביסוס על התוואי ההיסטורי.

תכנונים עתידיים

קיימות תוכניות עתידיות להקמת שתי שלוחות שיסתעפו מהמסילה: האחת מזרחה למחסום תרקומיא (על מנת ליצור חיבור רכבתי בין רצועת עזה לבין יהודה ושומרון במסגרת המעבר הבטוח), והשנייה צפון מזרחה לכיוון בית שמש כדי לשרת רכבות נוסעים ורכבות מטען בין אשקלון וקריית גת ובין בית שמש וירושלים.
דניאל מיכלסון

ביוגרפיה

מיכלסון נולד בריגה, בירת לטביה ב-1949, להורים ניצולי שואה. ב-1971 הוא סיים לימודים במתמטיקה מאוניברסיטת מוסקבה ועלה לישראל. הוא שירת בצה"ל ובין השנים 1972 ל-1980 לימד מתמטיקה באוניברסיטת תל אביב ולמד לקראת דוקטורט. ב-1980 סיים דוקטורט במתמטיקה שימושית והמשיך ללימודי פוסט דוקטורט באוניברסיטת UCLA בלוס אנג'לס. ב-1983 חזר ארצה והחל ללמד באוניברסיטה העברית בירושלים.
באוניברסיטה העברית חזר בתשובה בהיותו מרצה בכיר בה. שם גם פגש בפרופ' אליהו ריפס והחל לחקור בעידודו את הצפנים בתנ"ך. כמו כן הוא עוסק בחקר גאוגרפיה תנכית, מידות ומשקלות, ובמיוחד עוסק  במידות בית המקדש. מיכלסון חבר בתנועה לכינון המקדש ומקיים מטעם התנועה סיורים בהר הבית בנושא "מתמטיקת המקדש". כמו כן הוא חבר "הסנהדרין המתחדשת" שנוסדה ב-2005 על ידי הרב עדין אבן ישראל ופרופ' הלל ויס.
שתולה

תולדות המושב

על פי תוכנית סו"ס ("סוף סוף") לייהוד הגליל, המושב היה אמור לעלות על הקרקע בסוף שנת 1966, מיד לאחר נטועה וזרעית. הכוונה הייתה להקצות לכל מתיישב 19.1 דונם שיכללו 10.6 דונם מטעים ו-6 דונם שלחין, וכן לול לגידול ארבע טון פטם. אולם לאחר בניית הבתים הגיעו המוסדות המיישבים למסקנה שאין אפשרות פרנסה לשלושה יישובים חקלאיים באזור ותוכניות אכלוס המושב נדחו עד למציאת פתרון תעשייתי מתאים לפרנסת תושבי המושב. לאחר כשנתיים שבהן נותרו בתי המושב מוזנחים, נכנסו המתיישבים למושב במרץ 1969. על פי פרסום במעריב, לאחר שגזרת גבול הצפון התחממה, לחץ משרד הביטחון לאכלס את המקום כדי לסתום את הפרצה בגבול בין זרעית ונטועה. על פי פרסום אחר במעריב, בגלל התחממות גבול הצפון, העלייה לקרקע הותנתה בהתקנת סידורי ביטחון מתאימים שהכנתם התעכבה דבר שעיכב את אכלוס המושב.

פגיעה במושב

בינואר 1969 פוצצו מחבלים שחדרו מלבנון בית ריק בקצה המושב. בתגובה החליטו המתיישבים להקדים את עלייתם על הקרקע, עוד בטרם חובר המושב למים ולחשמל ובמרץ 1969 עברו למושב 25 המשפחות הראשונות, רובן מאלקוש. הם עברו לשתולה בגלל התרחבות המשפחות, במטרה לאפשר לבניהם להתיישב איתם במושב. המתיישבים היו עולים מכורדיסטן והשתייכו ברובם לחמולת חתן. ב-5 ביוני 1969 נערך טקס חנוכת המושב בנוכחות שר האוצר פנחס ספיר. בדצמבר 1970 נפצע תושב המושב מהתפוצצות מוקש נעל שהונח בקרבת המושב על ידי מחבלים שחדרו מלבנון. 
בשנות ה-2000 המושב נמצא בתהליכי קליטה של בנים בהרחבה משקית ושל יחידות דיור למכירה במסגרת "בנה ביתך". ליישוב אופי מסורתי ליברלי ובו משפחות חילוניות, מסורתיות ודתיות. בשנת 2010 הצטרפו ליישוב 5 משפחות של בני הציונות הדתית-לאומית.

שירותים מוניציפליים

ביישוב מזכירות המנוהלת על ידי הנהלת וועד מקומי ומזכיר המטפלים בכל הנושאים המוניציפליים של היישוב לרבות נושאי תרבות, חברה, קליטה ועוד. רבים מחברי היישוב עוסקים בהתנדבות כפעילי ציבור במסגרת ועדות בתחומים שונים כחינוך פורמלי ובלתי פורמלי, תרבות, בניה, קליטה ועוד.
החברים מתבססים על ענפי החקלאות מקצועות חופשיים ועבודת חוץ. במושב נמצא מפעל עיבוד מתכת שהוקם בשנת 1969 וכן מפעל שתולפלן שבשנות ה-70 העסיק כ-25 מתושבי המושב.

חינוך, חברה, תרבות ופנאי

במושב שתולה מתקיימת פעילות חינוכית ערכית שיתופית באווירת המושב.
לגיל הרך - מתכונת פעילות ייחודית לגיל המודרך; לילדים ונוער - פעילות תנועתית ויישובית; למבוגרים - פעילות המתבצעת על ידי ועדת תרבות מושבית. כן קיים מועדון לחבר לקהילה הבוגרת.
במושב גם: בריכת שחייה (שנסגרה בעקבות סכסוך שהיה במושב ולא נפתחה עד היום),פעוטון, גן ילדים, מגרש כדורגל ומגרש כדורסל. כמו כן מצויים במושב: בית-כנסת, בית-מדרש עם ספרייה תורנית, מקווה נשים ומקווה גברים.
ג'ובאני בולדיני

ג'ובאני בולדיני (באיטלקית: Giovanni Boldini ‏ 31 בדצמבר 1842 - 11 ביולי 1931) היה צייר דיוקנאות תקופה איטלקי, שחי ועבד בפריז לאורך רוב שנות הקריירה שלו. לפי מאמר משנת 1933 בטיים מגזין, נודע כ"אמן הצליפה" על שום סגנון הציור הסוחף שלו.

חיים וקריירה

בולדיני נולד בפרארה, בן לצייר של נושאי דת, ובשנת 1862 יצא לפירנצה לשש שנים לחקור ציור ולצייר. לעיתים רחוקות השתתף בשיעורי האקדמיה לאמנויות, אבל בפירנצה פגש ציירים ריאליסטיים אחרים, שנודעו כ"Macchiaioli" והיו מבשרי האימפרסיוניזם. השפעתם ניכרת בציורי הנופים שלו, המצביעים על תגובתו הספונטנית לטבע, אם כי ציורי הדיוקן שלו הם שהביאו לו תהילה.
בולדיני עבר ללונדון, שם נחל הצלחה כצייר דיוקנאות. הוא צייר דיוקנאות של אנשי החברה הגבוהה, בהם ליידי הולנד והדוכסית מווסטמינסטר. 
בין השאר צייר בולדיני את דיוקן ג'וזפה ורדי ואת דיוקנה של השחקנית שרה ברנאר.
משנת 1872 חי בפריז, שם התיידד עם אדגר דגה. הוא היה לצייר הדיוקנאות הפופולרי ביותר בפריז בשלהי המאה ה-19, בעל סגנון ציור תוסס ומלא חיים, שניכרת בו השפעה מסוימת של מקיאוולי ואזכור נלהב לעבודתם של ציירים צעירים יותר, כמו ג'ון סינגר סרג'נט ופול סזאר הלו. הוא מונה למפקח על האגף האיטלקי של התערוכה העולמית של פריז בשנת 1889, ועל מינויו זה קיבל את אות לגיון הכבוד. 
בשנת 1897 הציג תערוכת יחיד בניו יורק. הוא השתתף בביאנלה של ונציה בשנים 1895, 1903, 1905 ו-1912. ג'ובאני בולדיני מת בפריז ב-11 ביולי 1931.

מורשת

ג'ובאני בולדיני הוא דמות בבלט "פרנקה פלוריו, מלכת פאלרמו", שכתב המלחין האיטלקי לורנצו פררו בשנת 2007. הבלט מביא את סיפורה של ודנה פרנקה, אצילה סיציליאנית מפורסמת, שיופיה יוצא הדופן נתן השראה לו ולעוד ציירים, מוזיקאים, משוררים וקיסרים בשנות הבל אפוק.
תמונת דיוקן של המוזה הקודמת של בולדיני, מרת' דה פלוריאן, שחקנית וקורטיזנה צרפתיה, התגלתה בדירה פריזאית בסוף 2010, נסתרת מעין כל במקום שהיה נעול וחתום במשך 70 שנה. התמונה מעולם לא נרשמה, הוצגה או התפרסמה, והדירה הייתה שייכת לנכדתה של דה פלוריאן, שעברה לגור בדרום צרפת עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ומעולם לא חזרה. פתק ובו דברי אהבה ואזכור ביוגרפי לתמונה שצוירה בשנת 1888, כשהשחקנית הייתה בת 24, נתנו גושפנקא לאמיתות הציור ולזהות הצייר. דיוקן באורך מלא של הגבירה באותה שמלה ובאותם אביזרים, אך פחות פרובוקטיבית, תלויה במוזיאון לאמנות של ניו אורלינס.
גילוי התמונה בדירה, שעמדה ריקה מאדם במשך 70 שנה, מהווה את הרקע לרומן של מישל גאבל משנת 2014, "דירה בפריז" וכן לרומן "שעות הקטיפה" של אליסון ריצ'מן משנת 2016.
ריבוק

היסטוריה

ב-1890 התגורר ג'וזף וויליאם פוסטר בבולטון הממוקמת במנצ'סטר רבתי והתפרנס מייצור נעלי ספורט. הוא חשב על הרעיון של ייצור נעלי ספורט עם דוקרנים והחל בייצור נעלי ספורט עם דוקרנים יחד עם בניו והקים את העסק "J.W. Foster and Sons" בשנת 1895.
בשנת 1958 שניים מנכדיו של פוסטר שינו את שם החברה לריבוק.
בין השנים 2002 עד 2012 ייצרה החברה מדים והנעלה עבור ה-NFL. משנת 2006 מחזיקה החברה בזכויות לייצר נעליים עבור ה-NHL. החברה היא גם ספקית ראשית של המייג'ור ליג בייסבול. החברה ייצרה בעבר הנעלה גם עבור קרוזיירו, מועדון ספורט אינטרנסיונל וסאו פאולו.
הראפר ג'יי זי היה האדם הראשון שלא היה ספורטאי וקיבל נעל מיוחדת בייצור של ריבוק שנקראה "S. Carter Collection by Rbk" ויצאה ב-21 בנובמבר 2003. הנעל הייתה הנעל הכי נמכרת בהיסטוריה של החברה. לאחר מכן חתמה החברה על חוזים עם ראפרים אחרים כמו 50 סנט ואומנים כמו נלי ומירי בן-ארי הפכו לדוברים של החברה. לאחר מכן חתמה החברה על חוזה עם השחקנית והדוגמנית סקרלט ג'והנסון בייצור קו נעליים תחת השם "Scarlett Hearts". ריבוק שיתפו פעולה גם עם חברת אמפוריו ארמני וייצרו נעליים בשם "EA7".
במרץ 2015 הופק קליפ על ידי ריבוק ישראל לקידום נעל מדגם ZPump Fusion, בהשתתפות נטלי דדון, טיטי איינאו, אלכסה דול, שביט ויזל ואבישחר ג'קסון.
גאליס - דמויות

חניכי המחנה

בסדרת הטלוויזיה גאליס, בקיץ הראשון "צוות אולימפוס" התחרה נגד "צוות הרקולס", שלא הוצגו בו שחקנים. בקיץ השני הצטרפו חניכים ל"צוות אולימפוס" והוא נחלק לשני צוותים, "צוות אכילס" (חולצות אפורות) בהנהגתו של אלכס, ו"צוות אתנה" (חולצות כחולות) בהנהגתה של נינה. בקיץ השלישי לאחר שעזבו רוב החניכים, "צוות אולימפוס" (חולצות כחולות) חוזר, ולמחנה הצטרף "צוות טורינו" (חולצות אדומות) שהמחנה הקודם שלהם נסגר בגלל תאונה. בשל ריבים בהמשך הקיץ השלישי, מיקה החליטה לערבב את הצוותים טורינו ואולימפוס וכעת שמותיהם הם צוות 1 (חולצות אדומות) וצוות 2 (חולצות כחולות). בקיץ הרביעי והאחרון "צוות אולימפוס" המקורי מתאחד (חולצות כחולות) והם מתמודדים נגד מחנה עתידים (חולצות אדומות).
כריס ווד

קריירת מועדונים

לאחר שהרשים בליגה הניו זילנדית, ווד חתם באקדמיה של וסט ברומיץ' אלביון. לאחר שהרשים באקדמיה ובקבוצה המילואים של המועדון, באפריל 2009 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת נגד פורטסמות'. בסיום העונה חתם במועדון לשנתיים עם אופציה לשנתיים נוספות במועדון. ב-15 בספטמבר 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-3 נגד דונקסטר רוברס.
ב-24 בספטמבר 2010 ווד הושאל לבארנסלי ל-93 ימים. לאחר ששיחק 7 משחקים, הוא חזר לווסט ברומיץ'.
ב-19 בנובמבר 2010, ווד הושאל לברייטון אנד הוב אלביון עד ינואר 2011. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו נגד בריסטול סיטי, בה גם הבקיע את שער הבכורה שלו.
באוגוסט 2011 הושאל לברמינגהאם סיטי לחודש. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו יום למחרת נגד דרבי קאונטי. ב-18 באוגוסט 2011 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית נגד נסיונאל מדיירה במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. שבוע לאחר מכן, הוא הבקיע את השער הראשון שלו עבור ברמינגהאם בניצחון 0-3 במשחק השני נגד נסיונאל מדיירה. ב-11 בספטמבר, ווד הבקיע שלושער בניצחון נגד מילוול. לאחר שהרשים, תקופת ההשאלה שלו הוארכה עד ינואר 2012.
בינואר 2012 חזר לווסט ברומיץ', אך התקשה להשתלב במועדון. לכן, הוא הושאל לבריסטול סיטי עד לסיום העונה.
ב-17 בספטמבר 2012, הושאל למילוול למשך חודשיים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו נגד קארדיף סיטי. ב-18 בנובמבר 2012, תקופת ההשאלה שלו הוארכה עד ינואר 2013, באותו יום הבקיע את שער הניצחון נגד לידס יונייטד.
ב-27 בדצמבר 2012 הושאל ללסטר סיטי, המהלך יצא לפועל עם פתיחת חלון העברות בינואר 2013. ב-1 בינואר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו נגד האדרספילד טאון בה גם הבקיע את שער הבכורה שלו. בסיום עונת 2013/2014 חזר עם המועדון לפרמייר ליג. ב-16 באוגוסט 2014 הבקיע את שער השוויון נגד אברטון כאשר נכנס כמחליף. ב-27 בפברואר 2015 הושאל לאיפסוויץ' טאון מהצ'מפיונשיפ. ב-25 באפריל לאחר חודשיים באיפסוויץ' חזר ללסטר כדי לסייע לקבוצה להימנע מירידת ליגה. 
ב-1 ביולי 2015 חתם ווד בלידס יונייטד מהצ'מפיונשיפ לארבע שנים. ב-21 באוגוסט 2017 חתם ווד לארבע שנים בברנלי מהפרמייר ליג.

קריירה בינלאומית

בצעירותו, ווד שיחק בנבחרת ניו זילנד עד גיל 17 והשתתף איתה בגביע העולם עד גיל 17 בשנת 2007.
ב-3 ביוני 2009 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת נגד טנזניה, והוא השתתף עם הנבחרת בגביע הקונפדרציות 2009. ב-10 באוקטובר 2010 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד הונדורס.
ביואיק לה קרוס

דור ראשון

הלה-קרוס הוצגה בתערוכת שיקגו בשנת 2004 כמחליפת הסנצ'ורי והריגל. היא סימלה את המהפך של ביואיק, למרות הממדים הסאלוניים (כ-5 מטר אורך  ו-2.8 מטר בין הסרנים), מדובר במכונית הבסיסית בהיצע של ביואיק. היצע המנועים של הלה-קרוס כולל V6 בנפח 3.8 ליטר (200 כ"ס, 31.8 קג"מ) ו-V6 בנפח 3.6 ליטר (240 כ"ס, 31 קג"מ). דווקא המנוע הקטן יותר יקר יותר ממקבילו בשל היותו מודרני יותר. 
המכונית היא בעלת הנעה קדמית ומבוססת על פלטפורמת W של ג'נרל מוטורס בשיפורים קלים, כמו השברולט אימפלה ופונטיאק גרנד פרי.
לתת (שיר)

רקע

השיר נכתב על ידי חמוטל בן זאב במטבח שבביתה אשר בזכרון יעקב. הוא נכלל באלבום "משאלה" שיצא על ידי בעז שרעבי בשנת 1987. עם יציאתו לא היה השיר ללהיט, ורק במשך הזמן צבר השיר אהדה בציבור. השיר היה חלק מפסקול הסרט "אבא גנוב", שיצא לאקרנים ב-1987.
"לתת" הוקלט על ידי עפרה חזה בשנת 1998 במסגרת אלבום עבודה עברית שיצא לרגל יובל למדינת ישראל בשנת 1998. בשנה זו השיר נבחר כשיר היובל של גלי צה"ל.
לגעת ביהלום

עלילה

הסרט מתרחש בשנת 1999 בסיירה לאון, במהלכה המאבק על השליטה בשדות היהלומים מגיע לכדי מלחמת אזרחים, אלפים מתים ומיליונים הופכים לפליטים. דני ארצ'ר (לאונרדו דיקפריו), מבריח יהלומים יליד זימבבואה שהוריו נרצחו באכזריות בילדותו, שומע באחת הפעמים בהן נכלא את מפקד המורדים צועק על סולומון ונדי (דג'ימון אונסו), דייג מקומי, על כך שהוא מחביא יהלום נדיר בגודלו (100 קראט) אותו מצא בעת שעבד בכפייה במכרות היהלומים שבסיירה לאון. מאדי בואן (ג'ניפר קונלי) היא עיתונאית המסקרת את הקרבות ומנסה להתחקות אחר הדרך בה מבריחים את יהלומי הדמים לשוק החופשי.
דני מנסה להשיג את היהלום כדי לרצות את הבוסים שלו ולעזוב בכבוד את אפריקה. הוא משכנע את סולומון להראות לו איפה היהלום, ובתמורה יעזור לו למצוא את משפחתו שנמלטה למחנה פליטים ובנו שגויס בכוח לכוחות המורדים להיות "ילד-חייל". בסופו של דבר הם מוצאים את היהלום, אך דני נפצע בחילופי אש שהיו במקום ומדמם למוות תוך כדי שהוא מעכב בירי את כוחות המורדים, על מנת לאפשר לסולומון ובנו לעלות על מטוס עם היהלום.
מאדי עוזרת להם להגיע ללונדון ולמכור את היהלום לאיש עסקים מושחת הקונה יהלומי דמים, וכך מפלילה אותו. בתמורה ליהלום מקבל סולומון מיליוני פאונדים ומשפחתו מגיעה לאירופה. בסוף הסרט נראה סולומון כאיש אמיד החי בעולם המערבי ונואם בפורום קימברלי, אשר בעיר קימברלי בדרום אפריקה, על מאבקי השליטה ויהלומי הדמים באפריקה.
אושפיזין

אושפיזין בארמית "אורחים". אלו מי שמזמינים אותם במהלך שבעת ימי חג הסוכות להשתתף עימנו בסעודתינו בסוכה.

כפי שנצטווינו בתורה: 
"וְשָׂמַחְתָּ בְּחַגֶּךָ אַתָּה וּבִנְךָ וּבִתֶּךָ וְעַבְדְּךָ וַאֲמָתֶךָ וְהַלֵּוִי וְהַגֵּר וְהַיָּתוֹם וְהָאַלְמָנָה אֲשֶׁר בִּשְׁעָרֶיךָ."
— ספר דברים, פרק טז' פסוק יד'.
 
כנגד זה אמרו חכמים בזוהר, שראוי להזמין לסוכה גם 'אושפיזין עילאין' (אורחים עליונים) כלומר את נשמות שבעת צדיקים אבות האומה שהן שבע דמויות מקראיות הבאות על פי הקבלה להתארח בסוכותיהם של ישראל. 
על פי המסורת, בכל יום מגיע לסוכה אורח אחד מן השבעה בראש ואליו מתלווים שאר האורחים.

הזמנת גרים, עניים וגלמודים לסעודה בסוכה

ניתן לצאת ידי חובת הדאגה לשמחת העניים בחג גם על ידי נתינת צדקה להם כראוי לפני החג. אך יש המקפידים בכל זאת להזמין עניים לאכול בסוכה לכבוד האושפיזין זאת על פי דברי ספר הזוהר ש"חלקם של האושפיזין"- מנת האוכל שלהם - שייכת לעניים, ומי שלא מזמין עניים לסוכה - האושפיזין קמים ויוצאים מסוכתו.
ובדומה לכך כתב הרמב"ם: 
"...וכשהוא אוכל ושותה חייב להאכיל (דברים ט"ז) לגר ליתום ולאלמנה עם שאר העניים האמללים, אבל מי שנועל דלתות חצרו ואוכל ושותה הוא ובניו ואשתו ואינו מאכיל ומשקה לעניים ולמרי נפש אין זו שמחת מצוה אלא שמחת כריסו, ועל אלו נאמר (הושע ט') זבחיהם כלחם אונים להם כל אוכליו יטמאו כי לחמם לנפשם, ושמחה כזו קלון היא להם...".
— משנה תורה לרמב"ם, הלכות יום טוב פרק ו, (יז-יח).
על הזמנת אנשים השרויים בבדידות ובצער לסוכה, כותב מחבר פניני הלכה הרב אליעזר מלמד:"בדורנו יש להתחזק בזה יותר, מפני שכיום התמעטו הרעבים ללחם, אבל מאידך, התרבו העצובים והגלמודים, ומצווה גדולה לטרוח להזמינם להשתתף בשמחה."
בדורות האחרונים התווספה ליושבי ארץ ישראל מצווה מיוחדת: לארח עולים, אשר מצוי שהם בחגים עשויים להרגיש יותר בדידות, ומצווה יתרה לשתפם בשמחה ולקרבם, וכך הדבר גם כלפי הגר.
קאוקה

היסטוריה

במהלך התקופה הפרה-קולומביאנית ישבו במקום שבטי ילידים שונים, כשהמרכזיים שבהם הם בני הפאס  והגואמביאנו . האירופאי הראשון שעבר במקום היה הקונקיסטדור הספרדי סבסטיאן דה בללקאסר שייסד את פופאיאן ב-1537. תוך שנים ספורות הוקמה פרובינציית פופאיאן , שהשתייכה למלכות המשנה של פרו עד להקמת מלכות המשנה של גרנדה החדשה במאה ה-18. הפרובינציה כללה חלקים נרחבים מקולומביה המודרנית ובירתה הייתה העיר פופאיאן, שהפכה לאחת הערים החשובות במלכות המשנה.
לאחר קבלת העצמאות של רפובליקת קולומביה הגדולה בתחילת המאה ה-19 נוצרה פרובינציית פופאיאן שהשתייכה למחלקת קונדינמרקה (שכללה את שטחי קולומביה ופנמה המודרניות), אך תוך שנים ספורות הייתה חלוקה מחדש למחוזות והאזור היה חלק ממחוז קאוקה (שכלל את כל מערב קולומביה המודרנית) . לאחר פיצול הרפובליקה ב-1830 האזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה ופרובינציית פופאיאן נוסדה מחדש, אך בשנים שלאחר מכן פוצלו ממנה כמה יחידות מנהליות וב-1845 שטחה כבר היה דומה יותר למחוז המודרני של קאוקה מאשר לפרובינציה המקורית. ב-1857 הרפובליקה הפכה לפדרלית ונוצרה מדינת קאוקה שכללה את כל דרום ומערב המדינה, כמו גם חלקים נרחבים ממזרחה ואשר בירתה הייתה פופאיאן. ב-1863 הרפובליקה הפכה לארצות הברית של קולומביה והמדינות המקוריות המשיכו להתקיים. ב-1886 ארצות הברית של קולומביה הפכה לרפובליקת קולומביה הלא-פדרלית והמדינה הפכה למחוז קאוקה. בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 פוצלו שטחים רבים מהמחוז עד שב-1910 הוא הגיע לתצורתו הנוכחית.

כלכלה

כלכלת המחוז מסתמכת בעיקר על חקלאות, הכוללת בין היתר גידול אגבה, קנה סוכר, קפה, תירס, מניהוט, שעועית ועגבניות, גידול מקנה, עיבוד מזון, דיג, חטיבת עצים וכרייה. כמו כן יש במחוז גידול נרחב של צמח הקוקה שממנו מופק הסם קוקאין.