google/wiki40b huggingface dataset:
שניאדובה

תולדות היישוב

הכפר נזכר מהמאה ה-14, עת נקרא "סמולודובו". מהמחצית השנייה של המאה ה-17 התפתח היישוב, כאשר היה בבעלות משפחת אצולה פולנית, ובשנת 1699 הוענקו לו היתרים לקיים בו ירידים שנתיים. בשנת 1703 הוענקו ליישוב זכויות עיר, וניתן לו שמו הנוכחי.

יהודי שניאדובה

קהילה יהודית עצמאית התקיימה ביישוב מסוף המאה ה-17, אך כבר מהמאה ה-16 היוו היהודים רוב מוחלט מקרב תושבי שניאדובה. בית כנסת מפואר שנבנה ביישוב במאה ה-16 נותר עומד על תילו עד סוף המאה ה-19. בתקופה זו נמנו בכפר כ-1,300 יהודים. בשל הגירה על רקע התנכלויות אנטישמיות נותרו בכפר בין מלחמות העולם 386 יהודים בלבד, פחות ממחצית מתושביו. בשנים 1936 ו-1938 אירעו התפרעויות אלימות רחבות נגד יהודי היישוב.
עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים ביוני 1941, תחילת מבצע ברברוסה, הוציאו בו אלו להורג למעלה מ-50 יהודים, וגירשו את יתר יהודיו לגטו לומז'ה הסמוך. משם שולחו יהודי העיירה בנובמבר 1941 למחנה ריכוז בזמברוב, וממנו הועברו בינואר 1943 למחנה ההשמדה אושוויץ.
שרה ויין קליס

ביוגרפיה

קליס נולדה באילינוי שבארצות הברית למשפחה נוצרית בעיקרה ממוצא גרמני וצ'כי, אם כי סבה מצד אמה היה יהודי.Sarah Wayne Callies, IMDb עברה בגיל שנה עם משפחתה להוואי, בה הוריה לימדו באוניברסיטה המקומית. בצעירותה התענינה קליס במשחק, היא למדה לתואר ראשון בדארטמות' קולג' ותואר שני במרכז לאומנויות הבמה בדנוור קולורדו, אותו סיימה ב-2002.

קריירה

ב-2004 שיחקה בסרט הטלוויזיה "השירות החשאי", לצדה של שוהרה אע'דאשלו. 
קליס שיחקה בסדרה הקצרה "טרזן" למשך 8 פרקים. בהמשך שיחקה בשתי עונותיה הראשונות של הסדרה נמלטים בתור ד"ר שרה טנקרדי. עקב הריונה של קליס, נאלצה הפקת הסדרה לרצוח את דמותה, אך בעקבות מחאת מעריצי הסדרה, הוחזרה דמותה לעונה הרביעית ששודרה מסוף שנת 2008 ועד אמצע 2009.
היא חזרה לשחק ב-2017 בחידוש של נמלטים
קליס שיחקה בתפקיד אורח בסדרות: חוק וסדר, מספ7ים ועוד. קליס השתתפה בשני סרטים: "The Celestine Prophecy" ו-לחישה" (עם ג'וש הולווי).
קליס שיחקה בסדרה המצליחה המתים המהלכים כלורי עד העונה השלישית של הסדרה, שנמצאת כיום בעונה התשיעית.
קליס שיחקה בסרט "לתוך הסופה" ("Into The Storm") בתפקיד ראשי כאליסון סטון, מטאורולוגית החוקרת את סופות הטורנדו בסרט. היא זכתה לתשבחות על כך מטעם המבקרים. ב-2015 שיחקה לצדו של ניקולס קייג' בסרט "נעלמים".
בשנת 2016 החל לשחקה בתפקיד ראשי בדרמת המדע הבדיוני "קולוני" של רשת USA. בסדרה שיחקה בתפקיד קייטי באומן, אשתו של וויל (ג'וש הולווי). את תפקיד זה עשתה עד 5 ביולי 2018, לאחר תום 3 עונות. ב-2017 שיחקו בסרטו של ג'יאנקרלו אספוזיטו, "המופע" לצד ג'וש דוהאמל.

חיים אישיים

ב-21 ביוני 2002 קליס נישאה לג'וש ווינטראלט שאותו פגשה באוניברסיטה. להם שני ילדים.
ליפקאני

היסטוריה

היישוב תועד לראשונה בכתב ב-1429. מאוחר יותר הורשו טטרים של ליפקה, שהגיעו מאזור קמניץ פודולסק להתיישב במקום בתקופה העות'מאנית, כפרס על נאמנותם לסולטן. היישוב נקרא על שמם. בשנת 1812 הפכה העיירה, כמו שאר בסרביה לחלק מן האימפריה הרוסית. במהלך המאה ה-19 הפכה העיירה למרכז סחר אזורי בצפון בסרביה. בשווקים השבועיים, אליהם הגיעו סוחרים גם מן האימפריה האוסטרו-הונגרית, נמכרו בקר, עורות, צמר, חבלים, דגים, דגנים וחמאה. בשנת 1893 חוברה העיירה למסילת הברזל בקו צ'רנוביץ-אוקניצה (Ocnița).
העיירה כונתה על ידי ביאליק "אולימפוס הבסרבי". כמה דמויות חשובות בספרות היידיש כמו יהודה שטינברג, יעקב שטרנברג ומשה אלטמן יצאו ממנה. הסופר היידי אליעזר שטיינברג אף ניהל בית ספר פרטי חילוני בליפקאני, שבו שפת הלימוד הייתה עברית. בקיץ 1918 הפכה העיירה לחלק מממלכת רומניה, לאחר שבאפריל אותה שנה החליטה בסרביה להסתפח לרומניה. לקראת פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בעיירה 4,698 יהודים והיו בה כעשרה בתי כנסת.
ביוני 1940 נכנס הצבא האדום לבסרביה וזו צורפה לברית המועצות באוגוסט אותה השנה. רומנים רבים ברחו לרומניה והסובייטים אסרו על פעילות בתי הכנסת וה"חדרים". ב-22 ביוני 1941 נכנס הוורמאכט לעיירה והקים בה מפקדה עורפית. ביולי גורשו היהודים מליפקאני בשני גלים - חלקם לבריצ'ני והשאר (כ-1200 איש) ישירות ברגל בצעדת מוות למחנות בטרנסניסטריה.
לאחר מלחמת העולם השנייה התפתחה העיירה כמרכז תעשייתי - הוקמו מפעל להכנת לחם, חמאה, מבשלת בירה, ומפעל שימורים. שטח העיירה אינו כולל שטחים חקלאיים כלל.
הגשר מעל נהר הפרוט שבין ליפקאני לרדאוץ (רדאוץ על הפרוט), השוכנת ברומניה מעבר לגבול, נבנה בשנת 1937 ונהרס על ידי הצבא האדום בעת נסיגתו מבסרביה בשנת 1941, במהלך הפלישה הגרמנית. הוא נבנה מחדש אך נהרס שוב בשנת 1944 במהלך הפצצה במלחמת העולם השנייה. בשנת 2000 הקציבה הנציבות האירופית 11 מיליון יורו למולדובה ולרומניה לשיחזור הגשר. הבנייה הושלמה בשנת 2005. הגשר הוא בעל אורך של 246 מטרים ורוחב של 10.5 מטרים. בפברואר 2010 נחנך הגשר ומעבר הגבול בו לתנועה.
בשנת 1998 חתמה העירייה על הסכם לשיתוף פעולה עם העיר סירט ברומניה.
ארגון יוצאי ליפקאני בישראל ישב ברחוב ליפקני בשכונת רמת השקמה ברמת גן. מאוחר יותר שונה שם הרחוב לבניהו.
ג'ורג' קולטנובסקי

ביוגרפיה

קולטנובסקי נולד למשפחה יהודית ממוצא פולני
ולמד שחמט תוך צפיה באביו משחק עם אחיו הבכור. הוא החל לשחק ברצינות בגיל 14, והיה לשחקן החזק ביותר בבלגיה לאחר מותו של אדגר קול בשנת 1932, ונטש את עסוקו כמלטש יהלומים כדי להקדיש את כל זמנו למשחק השחמט. קולטנובסקי שרת תקופה קצרה בצבא הבלגי, שם עיסוקו העקרי היה קילוף תפוחי אדמה. תוך כדי קילוף תפוחי אדמה ניתח עמדות שחמט בראשו, וכתוצאה תפוחי האדמה היו נקלפים לקוביות קטנות יותר ויותר.
בגיל 21 קולטנובסקי ביקר בתחרות השחמט הבינלאומית במראנו, כאשר כוונתו הייתה להירשם לאחת התחרויות בדרגים הנמוכים. עקב טעות טכנית של המארגנים לגבי זהותו שובץ לתחרות רבי האמנים, במקום שחקן שהוזמן אך לא הגיע. קולטנובסקי הסכים בשמחה ואם כי סיים בתחתית הטבלה, זכה לניסיון חשוב וסיים בתיקו משחק עם זיגברט טאראש. לאחר מכן השתתף בעוד 25 תחרויות בינלאומיות, הטובות בתוצאותיו היו מקום ראשון בתחרות אנטוורפן בשנת 1932, בתחרויות ברצלונה בשנים 1934 ו-1935 וכן זכייה באליפות בלגיה בשחמט בשנים 1923, 1927, 1930 ו-1936. באותה תקופה הוא היה בין השחמטאים הבלגים הבולטים לצד ארטור דונקלבלום.
בשנים אלו אליפות ארצות הברית הפתוחה הייתה בשיטת ליגה בה היו בתי מוקדמות ובית גמר. שנה לאחר מכן קולטנובסקי חזר כמנהל התחרות, תוך שימוש בשיטה השווייצרית להגרלת זוגות השחקנים. הוא ניהל בשיטה זו את אליפות ארצות הברית הפתוחה בשנת 1947, ולאחר מכן תר בארץ וקיים תחרויות רבות בשיטה זו. בתוך זמן קצר אומצה השיטה השווייצרית במרבית תחרויות השחמט בארצות הברית.
בשנת 1946 ניסה להעפיל לגמר אליפות ארצות הברית הפתוחה אך הודח בשלב המוקדם. במקביל לתחרויות הרבות שניהל קיים משחקים סימולטניים רבים. לאחר כישלונו באליפות 1946 לא שיחק יותר שחמט תחרותי, למעט שני משחקים כחבר בנבחרת האולימפית של ארצות הברית באולימפיאדת 1952 בהלסינקי. בשני המשחקים סיים בתיקו: האחד נגד רב אמן אלכסנדר קוטוב שהיה בעת ההיא אחד מהשחקנים החזקים ביותר בעולם, והשני עם האמן הבינלאומי טיבור פלוריאן, במשחק שנראה שקולטנובסקי אמור היה לזכות. בשנת 1950 הוענקה לקולטנובסקי דרגת אמן-בינלאומי לשחמט על ידי פיד"ה ובשנת 1988 קיבל תואר רב אמן לשם כבוד.

משחקים סימולטניים

קולטנובסקי נהג לשחק משחקים סימולטנים עוורים שעוררו את התפעלות הקהל. בראשית 1935 הוא שיחק נגד 20 איש, זכה ב-10 משחקים והשיג תיקו בעוד 7. בשנת 1937 קבע קולטנובסקי שיא עולמי במשחק עיוור סימולטני כאשר שיחק בו זמנית ב-34 משחקים, אירוע שדווח בהרחבה בכל העולם. שיאו עדיין מופיע בספר השיאים של גינס. שנים מאוחר יותר מיגל ניידורף ויאנוש פלש הצהירו כי שברו שיא זה, אך האירוע בו שברו את השיא לא נוטר באותה דרך שבו נוטר האירוע של קולטנובסקי. בשנת 1960 שיחק קולטנובסקי 56 משחקים עיוורים, בהגבלת זמן של 10 שניות למסע. קולטנובסקי ניצח ב-50 משחקים וסיים 6 בתיקו. 
בשנת 1950 קבע קולטנובסקי שיא במשחק סימולטני כששיחק נגד 271 איש, ניצח נגד 251 והשיג תיקו נגד 17.

סגנון

קשה להגדיר את סגנון משחקו, אך נגד שחקנים חזקים דומה שנקט בפתיחת רגלי המלכה בלבן תוך שימוש תכוף בפתיחת קול.
יחסי גרנדה–יפן

סקירה כללית

היחסים בין יפן לגרנדה כוננו בשנת 1975.
היחסים הדו-צדדיים בין גרנדה ליפן התחזקו במשך השנים, ויצאו משתי המדינות ביקורים רמי ונמוכי דרג למדינה השנייה, כולל ארבעה של ראשי ממשלה גרנדיים. ביפן חיים שלושה תושבים גרנדיים בלבד. יפן וגרנדה משתפות פעולה באופן גובר ומתמיד ויפן עוזרת בפיתוח גרנדה ותורמת סכומי כסף גדולים.
ינס נובוטני

קרלסרוהה

נובוטני שיחק במועדון הנוער של קרלסרוהה ועלה לקבוצה הבוגרת בשנת 1991, בגיל 17. נובוטני השתלב במהרה בקבוצה, ועוד בטרם מלאו לו 20 שנים, סייע לקבוצה לסיים במקום החמישי בבונדסליגה בשנת 1993, ולהעפיל לגביע אופ"א בעונה העוקבת, בו הודחה קרלסרוהה בפנדלים מול אוסטריה זלצבורג בחצי הגמר. נובוטני שיחק בקרלסרוהה חמש עונות, בהן הקבוצה שמרה על יציבות יחסית בצמרת הבונדסליגה, ועזב בשנת 1996 לאחר שצבר 103 הופעות בבונדסליגה, בהן כבש שבעה שערים.

באייר לברקוזן

בקיץ 1996 חתם נובוטני בבאייר לברקוזן, ושיחק בקבוצה זו במשך עשור, וכבר בעונה הראשונה שלו בקבוצה, 1996/97, סיימה לברקוזן במקום השני אחרי באיירן מינכן. נובוטני הפך עד מהרה לעוגן הגנתי בקבוצה, ביחד עם קארסטן ראמלו, והקבוצה סיימה בתקופתו במקום השני בבונדסליגה עוד שלוש פעמים נוספות, אך לא הצליחה לזכות באליפות. הצלחתו הגדולה של נובוטני בקבוצה הייתה בליגת האלופות בעונת 2001/02, בה הקבוצה הגיעה עד למשחק הגמר, בו הפסידה 2-1 לריאל מדריד, במשחק בו נובוטני לא שיחק מאחר שנפצע והוחלף בגומלין של חצי הגמר מול מנצ'סטר יונייטד כבר בדקה העשירית. אותה פציעה גרמה לנובוטני להחמיץ את מונדיאל 2002 וכמעט את כל עונת 2002/03, בה לברקוזן ספגה 56 שערים והייתה לאחת ההגנות החלשות בליגה, בהיעדרו של נובוטני, ואף כמעט נשרה אל הבונדסליגה השנייה. בעונה העוקבת, כאשר נובוטני שב מהפציעה, לברקוזן חזרה אל הצמרת, סיימה במקום השלישי והעפילה שוב לליגת האלופות. בשנת 2006 עזב נובוטני את לברקוזן, אחרי עשר עונות, בהן כבש ארבעה שערים ב-231 הופעות בבונדסליגה.

דינמו זאגרב

בקיץ 2006 חתם נובוטני במועדון הקרואטי דינמו זאגרב על חוזה לשלוש שנים. בתחילת דרכו בקבוצה, שיחק מספר משחקים אף על פי שסבל מפציעה. נובוטני שב ממשחק ידידות של נבחרת גרמניה בו שיחק 90 דקות למרות הפציעה, וביקש ממאמנו לשחק במשחק ליגה מאחר שאשתו וילדיו הגיעו לזאגרב במיוחד, ומאמנו שיתף אותו במשחק בחוסר רצון. פציעתו של נובוטני החמירה בעקבות משחק זה. והוא נאלץ לעבור ניתוח שהשבית אותו שוב לתקופה ארוכה. בינואר 2007 הודיע נובוטני על פרישה מכדורגל, מאחר שלטענתו לא יוכל בגיל 33 לחכות עשרה חודשים עד שיחלים מהפציעה, כפי שהשתמע מתחזיות הרופאים.

קריירה בינלאומית

לנובוטני 48 הופעות בנבחרת גרמניה, בהן כבש שער אחד. נובוטני ייצג את גרמניה ביורו 2000 וביורו 2004, בשניהם לא צלחה הנבחרת הגרמנית את שלב הבתים, ובמונדיאל 2006 שנערך בגרמניה, אליו זומן עקב ניסיונו, על אף שלא שיחק שנתיים במדי הנבחרת. עם זאת, שימש בעיקר גיבוי מהספסל לפר מרטסאקר וכריסטוף מצלדר, ושיחק רק במשחק על המקום השלישי. את מונדיאל 2002, בו הפסידה נבחרתו במשחק הגמר לנבחרת ברזיל, החמיץ נובוטני בגין פציעה ארוכה.
Super Mario Odyssey

עלילה

באוזר, יחד עם הברודאלים, משפחה של ארנבים אשר מתכננים את החתונה, חוטפים את הנסיכה פיץ' מממלכת הפטריות ולוקחים אותה אל ספינת האוויר, שם באוזר מתכנן להתחתן איתה. מריו מגיע להציל אותה אולם לרוע המזל באוזר סילק אותו באמצעות כובעו ומריו נפל אל ממלכת הכובעים. כאשר מריו נעלם, באוזר דרך על כובעו של מריו והתחיל את החתונה כדי להינשא לפיץ'. באוזר קרע את הכובע לחתיכות והעיף אותן באמצעות המדחף. חתיכה מהכובע נמצא על ידי קאפי. מריו פגש את קאפי, אחד מתושבי אי הכובעים, ולמד שבאוזר חטף גם את טיארה, אחותו הקטנה של קאפי. קאפי הצטרף אל מריו ולקח את צורתו של כובעו של מריו, ונתן לו כוח ללכוד יצורים וחפצים אחרים ולשלוט בהם. הם מטיילים בממלכה הקרובה על מנת לשפר את הספינה שלהם, האודיסאה, והתחילו לרדוף אחרי את באוזר.
מריו וקאפי מטיילים בכל מיני ממלכות על מנת לאסוף כוחות ירח כדי למלא דלק לאודיסאה ולהילחם בברודאלים, אשר גנבו חפצים ממספר ממלכות לחתונה של באוזר. בסופו של דבר, הם לכדו את באוזר בממלכתו והביסו את הברודאלים. אולם, באוזר ברח לחתונה על משטח הירח. מריו וקאפי עפו על האודיסאה אל הירח על מנת להתעמת עם באוזר בקתדרלה. מריו ובאוזר נלחמו במערה התחתית. מריו ניצח בקרב והציל את פיץ' ואת טיארה, אולם המערה החלה לקרוס. מריו לכד את באוזר בכובעו וברח אל המשטח יחד עם פיץ' וטיארה. לאחר שפיץ' הודתה למריו על עזרתה, באוזר החל להביא לה פרחים, דבר אשר גרם למריו לעשות כמוהו. אולם פיץ' דחתה את שניהם. פיץ, קאפי וטיארה עלו על האודיסאה. מריו ובאוזר היו עצובים לפני שפיץ' אמרה למריו שצריך לחזור הביתה. מריו הגיע אל הספינה בזמן, ואילו באוזר נשאר בירח.

ביקורות

המחשק מכר 13.76 יחידות וזכה למשחק הנמכר ביותר לנינטנדו סוויץ'. כמו כן המשחק זכה לביקורות טובות וזכה במגוון פרסים, ביניהם משחק השנה.
At the Gates

At the Gates (תעתיק: "אט דה גייטס", פירוש השם "בשער") היא אחת מלהקות הדת' מטאל המלודית המרכזיות בשוודיה, ונחשבת על ידי רבים כמשפיעה ביותר בז'אנר.

היסטוריה

הלהקה הוקמה בעיר גטבורג שבשוודיה ובגלגולה הראשון נקראה גרוטסק (Grotesque). סגנונה של הלהקה משלב את המהירות והזעם של הת'ראש מטאל עם הדת' מטאל השוודי.
האלבום המפורסם ביותר של את דה גייטס הוא "Slaughter Of The Soul", משנת 1995. יש הטוענים שאלבום זה, על אף ואולי עקב הצלחתו הגדולה, היה יותר קליט וניכר שהיה בו פחות מהצליל הלא מתפשר כמו באלבום "With Fear I kiss The Burning Darkness".
הלהקה הייתה חלק מגל הדת' מטאל הסקנדינבי שפרץ באותה התקופה וכלל להקות דוגמת In Flames, Dark Tranquillity, היפוקריסי, Edge of Sanity ואחרות. הלהקה גם השפיעה על הרבה להקות מטאלקור אמריקאיות, כמו בלאק דהילה מרדר ו-Darkest Hour.
חברי הלהקה יצאו לדרכים נפרדות ב-1996; המתופף אדריאן ארלנדסון, הבסיסט יונאס ביורלר ואחיו הגיטריסט אנדרס הקימו את להקת The Haunted. הסולן תומאס לינדברג, הידוע בכינויו טומפה, השתתף בלהקות שונות, ביניהן Skitsystem, Disfear, The Crown, Lock Up, Nightrage ו-The Great Deceiver. לאחר מכן אדריאן ארלנדסון עזב את דה הונטד ועבר אחרי זמן מה ללהקת הבלאק\גותי קריידל אוף פילת'. 
ב-2007 הודיעה הלהקה על איחוד לצורך מסע הופעות יחיד שיתקיים באמצע 2008. שם המסע היה Suicide Final Tour והוא כלל הופעות רבות בארצות הברית, קנדה ופסטיבלי מטאל שונים ברחבי אירופה והמזרח. 
בדצמבר 2010 הודיעה הלהקה על איחוד נוסף לצורך הופעה יחידה בעיר מולדתם גטבורג שבשוודיה. לאחר מכן הפכה ההופעה היחידה הזו לחלק ממסע הופעות שני. 
ב-2014 הוציאה הלהקלה אלבום חדש לחלוטין, 19 שנים לאחר התרדמת שנפלה על פעילותה, והכריזו על האלבום At War with Reality. הלהקה יצאה למסע הופעות לקידום האלבום באוגוסט 2016. 
ב-2017 הודיעה הלהקה כי במהלך 2018 יושק אלבומה החדש.
אורנה ברביבאי

ביוגרפיה

ברביבאי נולדה ברמלה וגדלה בעפולה. בתם של צילה טויס, עולה מעיראק, ואלי שוחטמן, עולה מרומניה. גדלה במשפחה מרובת ילדים, כבת הבכורה מבין שבעה. למדה בבית ספר בעפולה ובפנימיית כפר גלים.
התגייסה לצה"ל בשנת 1981 ואת מרבית שירותה עשתה בחיל השלישות. היא פיקדה על קורס קציני שלישות בבה"ד 11, שימשה ראש מדור נשים בבקו"ם, מפקדת לשכת הגיוס באר שבע, שלישת אוגדת מילואים, ראש ענף מיון ושיבוץ במפקדת זרוע היבשה וראש מחלקת סגל בזרוע היבשה, מאז הייתה לפורצת דרך בקרב נשים בצה"ל. בנובמבר 2003 מונתה לשלישת פיקוד המרכז, השלישה הפיקודית הראשונה בתולדות צה"ל, בספטמבר 2005 קודמה לדרגת תת-אלוף ומונתה לקצינת שלישות ראשית, בתקופה שבה הוכפף החיל לזרוע היבשה, והייתה האישה הראשונה שמונתה למפקדת חיל שאינו חיל נשים. בדצמבר 2006 מונתה לראש חטיבת כוח האדם בזרוע היבשה.
ביוני 2008 מונתה לראש מטה אגף כוח האדם (אז עדיין בשמו "אגף משאבי אנוש"). באותה שנה נבחרה על ידי העיתון "גלובס" לאחת הנשים המשפיעות ביותר בישראל.
ב-23 ביוני 2011 מונתה לראש אגף כוח האדם והועלתה לדרגת אלוף, ובכך הפכה לקצינה הראשונה בתולדות צה"ל בדרגה זו, במינוי קבע. לקראת סיום כהונתה נערך מבצע צוק איתן, שבו טיפלה אישית במסירת ההודעה על קביעת החיילים הנעדרים, אורון שאול והדר גולדין, כחללים. בשנת 2014 השיאה משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות. באוקטובר של אותה שנה סיימה את תפקידה ופרשה מצה"ל.

לאחר השירות הצבאי

עם פרישתה מהמערכת הצבאית מונתה ליו"ר מגבית התרומות של קרן ויצ"ו בישראל וב-2015 למנכ"לית הקרן התאגידית פילנתרופית למיזמים לאומיים. ברביבאי חברה בוועד המנהל של ארגון "מעוז", המכון הישראלי לדמוקרטיה וקופ"ח כללית, לימדה באוניברסיטת בר-אילן ומשנת 2017 מלמדת במרכז הבינתחומי הרצליה. בספטמבר 2015 נבחרה לכהן כיושבת ראש הוועד המנהל של המכללה האקדמית עמק יזרעאל.
ב־1 בינואר 2019 הצטרפה לרשימת יש עתיד לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת ושובצה במקום ה-4. לאחר הקמת רשימת כחול לבן, המשותפת למפלגת יש עתיד ומפלגות חוסן לישראל ותל"ם, שובצה במקום ה-10, ונבחרה לכנסת העשרים ואחת כשהרשימה כולה קיבלה 35 מנדטים. נכנסה גם לכנסת העשרים ושתיים. בכנסת הזו הייתה חברה בועדת החוץ והביטחון.
לברביבאי תואר ראשון במדעי החברה והרוח מאוניברסיטת בן-גוריון, תואר שני במנהל עסקים משלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל ותואר שני במדעי החברה מאוניברסיטת חיפה. בוגרת המכללה לביטחון לאומי, תוכנית "מפנה", קורס ניהול לדרג הבכיר בצה"ל וקורס פיקוד ומטה.
נשואה לעו"ד משה ברביבאי, שבעברו היה אף הוא קצין שלישות בצה"ל. הם הורים לשלושה ומתגוררים בתל אביב.
אדם ליבנה

ד"ר אדם ליבנה (לנדסברג) (1929, לבוב, פולין – 2009) היה חוקר ומבכירי מדעניה של רפא"ל. כיהן כמדען ראשי של משרד התקשורת בשנים 1986–1990. שימש שנים רבות כראש קבוצת התקשורת IEEE ישראל, ונמנה עם פעיליה. בשנותיו האחרונות נמנה עם סגל המחלקה לאווירונאוטיקה וחלל בטכניון. שימש כמדען בכיר ברשות לפיתוח אמצעי לחימה (רפא"ל) עם התמחות בתחום RF ותקשורת לוויינית.
שרד את השואה כנער צעיר, ובתום המלחמה הגיע לאיטליה למוסד החינוכי, בית שיזופולי בסלבינו כחלק מקבוצת ילדי סלבינו. עלה לארץ ישראל והוגלה לקפריסין, ומשם בחזרה לקבוצת משמר השרון.
התנדב לפלי"ם, ולאחר מכן שירת כחובל בחיל הים. לאחר שחרורו מצה"ל למד הנדסת חשמל בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון, ולאחר סיום לימודיו הצטרף לרפא"ל, שם הקים את היחידה לסימולציית לוחמה אלקטרונית, אשר עסקה בדימוי התנהגות טילי נ"מ כחלק מחקר אמצעי שיבוש 
(ECM) . הישג מיוחד של רפא"ל, שלנדסברג לקח בו חלק מרכזי,  יחד עם משה זכאי ויעקב זיו, הוא הנדסה לאחור של הטיל SA-6 מתוך שברי טילים שנלכדו במלחמת יום הכיפורים, וסוללת SA-6 שלמה ותקינה, שכוח קרקעי של צה"ל השתלט  עליה בהמשך המלחמה. כך יכלה רפא"ל לתת לחיל האוויר הישראלי מענה כנגד איום הטילים. באביב 1974 כבר סיפקה רפא"ל מערכת בשם "קורמורן" לשיבוש הטיל. בהתמודדות הבאה של חיל האוויר מול המערכת במלחמת שלום הגליל מערכת ה-SA-6 כבר לא היוותה איום על המטוסים וסוללות SA-6 סוריות רבות הושמדו בה ביעילות ללא כל אבדות במבצע ערצב 19.
את תואר הדוקטור קיבל מהמכון הפוליטכני של ברוקלין . בשנת 1986 נענה לקריאת שר התקשורת אמנון רובינשטיין והצטרף למשרד התקשורת כמדען ראשי של המשרד. כיהן בתפקידו כארבע שנים.
ליבנה נפטר ב-2009.
הותיר אחריו רעיה, פרופ' אראלה ליבנה, וארבעה ילדים.
מועדים בינלאומיים

חודשים

אוקטובר הוא חודש הפיצה וגם חודש המודעות לסרטן השד.
נובמבר הוא חודש הטבעונות.
חודש מרץ הוא חודש המודעות לאנדומטריוזיס ואדונומיוזיס
סיימונס טאון

היסטוריה

סיימונס טאון נוסדה ב-1680, ונקראה על שם סימון ואן דר סטיל, המפקד ההולנדי של מושבת הכף באותה העת, ומי שב-1691 יהפוך למושל הראשון שלה. עם זאת, רק ב-1741 החלה העיירה להתפתח, כאשר חברת הודו המזרחית ההולנדית בחרה בה כמרכזה בדרום אפריקה בעונת החורף. 
לאחר שהבריטים השתלטו על המושבה בראשית המאה ה-19, הם הקימו, ב-1813, בסיס של הצי המלכותי הבריטי בסיימונס טאון. ב-1957 עבר הבסיס לידי הצי הדרום-אפריקאי. 
ב-1832 הוכרז הנמל של סיימונס טאון כנמל חופשי.
ב-1985 התמקמה בחוף בולדרס שבפאתיה הדרומיים של סיימונס טאון להקה של פינגווינים שחורי-רגל. על אף קרבתו של החוף לבתי העיירה, התבססו הפינגווינים במקום, והמושבה שהקימו הפכה למוקד משיכה לתיירים. במקום הוקמו תשתיות המאפשרות למבקרים לצפות בפינגווינים מקרוב.
פורדיזם

פורדיזם הוא מונח שטבע אנטוניו גרמשי ככינוי גנאי למשטר הקורפורטיבי הקפיטליסטי בראשית המאה העשרים. גרמשי ביקש לתאר בביטוי "צורה אולטרה-מודרנית של ייצור ושל שיטות עבודה—כמו זו המוצעת על ידי המתקדמת ביותר מבין צורות העבודה האמריקניות, התעשייה של הנרי פורד". במפעל ייצור המכוניות היילנד פארק של פורד במדינת מישיגן הונהג ייצור על–פי עקרון הסרט הנע, כשכל פועל עוסק בייצור חלק קטן מן המכונית.
גרמשי טען כי הפורדיזם הוא השיטה שבאמצעותה מנסה הקפיטליזם להתמודד עם הנטייה האנדמית שלו, על–פי התאוריה המרקסיסטית, לנפילת שיעור הרווח. בכך ביקש גרמשי להסביר מדוע תורת הדלות הגוברת של מרקס לא התממשה ולא הביאה למהפכה הקומוניסטית במערב. לטענתו, מערכת הייצור הפורדיסטית פעלה תוך שילוב של כוח ושכנוע: לפועלים הוצע שכר עבודה ורמת חיים גבוהים יותר ועידוד לשמש קודם כל כצרכנים, ובתמורה היה עליהם לתפקד באופן מושלם כבורג צייתני בתוך מנגנון עבודה היררכי. 
מודל הייצור הפורדיאני היה שלב במעבר מעבודת בעלי מלאכה לייצור המוני של מוצרים פשוטים, אחידים וזולים יחסית, כך שלקבוצה רחבה בהרבה של אנשים התאפשר לרוכשם. תרומתו העיקרית של פורד כאן הייתה הדגש על סטנדרטיזציה, עם מרכיבים סטנדרטיים, הליכי ייצור סטנדרטיים, דרישות מיומנות נמוכות וסטנדרטיות מפועלים ומוצר סטנדרטי. לצורך כך, פיתח פורד את פס הייצור הנע, שבו המפעיל ביצע בכל פעם משימה פשוטה אחת, החוזרת על עצמה, כשהרכיב עובר ממנו אל הפועל הבא.  שיטה יעילה זו אפשרה להגדיל במידה ניכרת את פוריות העבודה של הפועלים והביאה לצניחה במחיר המכונית מ-780 דולר בשנת 1910 ל-360 דולר בשנת 1914, שנה אחרי הפעלת פס הייצור. 
בגלל המונוטוניות והדרישה לריכוז מלא בעת העבודה, הייתה תחלופת העובדים במפעלי פורד גבוהה מאוד, דבר שגרם לו להפחית בארבעים אחוז את מספר שעות העבודה ולהגדיל את השכר לפועל פי עשרים וחמישה (השכר לפועל פשוט לפני כינון מפעלי פורד היה פחות מחצי דולר ליום). 
המכונית מודל טי של פורד הייתה הדגם המוכר ביותר של שיטת העבודה הפורדיאנית, אך בשנות השלושים כבר הועם זוהרה של השיטה נוכח שיטות ייצור ושיווק עדיפות של מתחרתה הגדולה של פורד, ג'נרל מוטורס. תחת הנהגתו של אלפרד פ. סלואן אורגנה ג'נרל-מוטורס במבנה הפוך לזה של פורד: עם כמה סדרות מודלים, משברולט ועד קדילק, ומבנה מנהלי מבוזר יותר, שבו המחלקות השונות בחברה תפקדו במובנים רבים כחברות עצמאיות. על פס הייצור, עם זאת, התנהלו שתי החברות באופן דומה למדי. 
המודל הפורדיאני החל לשקוע בשנות השישים וביתר שאת משנות השבעים אחרי ששיטות ייצור חדשות, חלקן על פי מודלים שהגיעו מיפן, הפגינו את היתרונות שיש לייצור גמיש ו'רזה' יותר, שבו פועל הייצור ממלא מגוון תפקידים רחב. המונח המתאר את הכלכלה היום הוא לרוב פוסט-פורדיזם.
שנה גלקטית

שנה גלקטית (נקראת גם שנה קוסמית) היא פרק הזמן הדרוש להקפה אחת של השמש סביב מרכז הגלקסיה  של שביל החלב, כאשר אותו פרק זמן מוערך בין 225 מיליון שנה ל-250 מיליון שנה ומהירות התנועה היא 828,000 קמ"ש (230,000 מטר לשנייה). הגדרה של תקופת זמן זו מהווה דרך יותר נוחה לחישובים של פרקי זמן ארוכים.
ויקטור גורבטקו

קורות חיים

ויקטור גורבטקו נולד בעיירה ונצי במחוז קרסנודאר. בשנת 1953 הוא סיים בית הספר לטיסה ובשנת 1956 קיבל הסמכה לטייס קרב. הוא שירת ביחידת חיל האוויר הסובייטי עד לשנת 1960.
בשנת 1960 הוא התקבל ליחידת הקוסמונאוטים והחל הכנות לטיסה לחלל.
בשנת 1969 ויקטור גורבטקו שוגר לחלל בפעם הראשונה בחללית סויוז 7. 
בשנת 1977 ויקטור גורבטקו שוגר לחלל בפעם השנייה בחללית סויוז 24 וביצע מספר מחקרים במהחל שהייה בתחנת החלל סאליוט 6.
בשנת 1980 ויקטור גורבטקו טס לחלל בפעם השלישית בחללית סויוז 36 וחזר בחללית סויוז 37.
בשנת 1982 הוא עזב את יחידת הקוסמונאוטים ושירת בתפקידים שונים בחיל האוויר הסובייטי עד לשנת 1992.
בשנת 2017 ויקטור נפטר ונטמן בבית העלמין הצבאי הפדרלי להנצחה.
איוואן רילסקי

איוואן רִילְסְקִי ("מרילה"; בבולגרית: Свети  Иван Рилски;‏ 867, סקרינו, האימפריה הבולגרית הראשונה – 18 באוגוסט 946, מנזר רילה, הרי רילה, האימפריה הבולגרית הראשונה) היה קדוש נוצרי אורתודוקסי, שפעל בתחומי בולגריה של ימינו. 
רילסקי היה נזיר מתבודד, שהוכרז כקדוש עוד בחייו. חסידיו הקימו לזכרו כנסיות רבות, כאשר האתר המפורסם מביניהם הוא מנזר רילה, מקום בו הלך לעולמו ובשנת 1983 הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. בשנת 2008 נתגלתה בחפירות ארכאולוגיות כנסייה שהוקמה לזכרו, ליד עיר הבירה העתיקה של האימפריה הבולגרית בווליקו טרנובו.

תולדות חייו

רילסקי נולד בשנת 867 לספירה בכפר סקרינו שבהרי אוסוגובו, ליד הנהר סטרומה בקרבת העיר דופניצה של ימינו. הוא חי בזמנם של המלכים בוריס הראשון, בנו סימאון הראשון ונכדו פטר הראשון. בגיל 25 הפך רילסקי לכומר בכנסיית דמטריוס הקדוש ואחר בחר בחיי פרישות. הוא חי בהתבודדות באתרים שונים, לפני שבחר באתר שהרי רילה, שם התגורר במערה שהותאמה לתנאי מגורים. שמו יצא למרחוק כקדוש המסוגל לחולל נסים, ונוצרה סביבו עדת חסידים שהלכו בדרכו וכן נהירה של אוכלוסייה מקומית לקבל את ברכתו. כך, החלו להתפתח סביב מערת ההתבודדות (הרמיטאז'), מבנים ארעיים אשר בהמשך הפכו לקומפלקס מנזר רילה. שמעו של הנזיר הסגפן, הגיע גם לאוזני המלך פטר הראשון, בבירה טרנובו והוא הגיע אישית כדי לפגוש את רילסקי, כדי לקבל עצה ותמיכה רוחנית, אך התקשה להגיע למערת ההתבודדות בשל תנאי השטח הקשים. מתוך סיפורי הפולקלור הבולגריים, אנו למדים, כי רילסקי סירב לפגוש את המלך פנים מול פנים, כדי לא לאבד מענוותו וחוסן אמונתו, בשל כבוד המלכים שהורעף עליו. מסופר כי השנים נפגשו ממרחק וקדו האחד לשני, לאות כבוד. רילסקי הסכים לקבל רק מנחת מזון ולא כל תשורה אחרת.

מקום קבורתו

לאחר מותו הועברו שרידי גופתו לסופיה על ידי המלך פטר הראשון. לאחר כיבוש העיר בשנת 1183 על ידי המלך ההונגרי בלה השלישי, הועברו עצמותיו לעיר הבירה של הממלכה ההונגרית באסטרגום ונותרו שם 4 שנים, עד שהוחזרו לסופיה בשנת 1187. בשנת 1194, ציווה הצאר איוואן אסן הראשון, שליט האימפריה הבולגרית השנייה, להעביר את עצמותיו של רילסקי לבירת הממלכה, טרנובו. העות'מאנים, אשר כבשו את העיר בשנת 1393, לא פגעו בשרידים, ובשנת 1469 הם הועברו באישור הסולטאן מוראט השני למקום מנוחתם האחרונה במנזר רילה.

איוואן רילסקי בפולקלור הבולגרי

רילסקי הוא הקדוש הנוצרי החשוב ביותר בעיני הבולגרים ובכלל זה בני העם החיים בתפוצות תבל. הוא נחשב למייסד מנזר רילה, שהוא אתר העלייה לרגל החשוב ביותר לתושבי המדינה ואחד מהמתוירים ביותר בקרב תיירים המגיעים אליו מחו"ל. צלמית של רילסקי מופיעה על גבי מטבע בולגרי של 1 לב ועל שטר באותו ערך. הבולגרים מציינים במהלך השנה שני ימי חג לזכרו של רילסקי, האחד ב-18 באוגוסט והשני ב-19 באוקטובר. הכנסייה האורתודוקסית בבולגריה מציינת בתאריך ה-1 ביולי בכל שנה את השבת עצמותיו מהונגריה לבולגריה.
אהרן בן אליעזר

אהרון בן אליעזר (היה ידוע בכינוי שגיא נהור]) היה משורר ליטורגי, שחי בצפת משנת 1545. הוא היה מחברו של אוסף של שירים ותפילות אשר יצא לאור בשנת  1561 במנטובה. שמו של הקובץ הוא הספר המצנפת. החוברת שלו מתייחסת בעיקר לתפארתה של ישראל, וכוללת מספר השירים על שלוש עשרה יסודות של האמונה היהודית.