google/wiki40b huggingface dataset:
המוזיאון האתנוגרפי הפתוח של טביליסי

פעילות

המוזיאון ממוקם ממערב לאגם הצבים על גבעה המשקיפה על רובע ואקה בטביליסי. במקום זה היה בעבר כפר והועברו אליו מבנים מכל מחוזותיה ההיסטוריים של גאורגיה. שטח המוזיאון מכסה 520 דונם המסודרים ב-14 אזורים, ומציגים כ-70 מבנים ומעל ל-8,000 מוצגים.
תערוכת המבנים מאופיינת בבתי אבן בעלי גג שטוח בסגנון גאורגי עתיק המכונה "דָרבָּזי" ממזרח גאורגיה, בתי עץ מרושתים בעלי גג גמלוני מקש או מקרשים ממערב גאורגיה, מגדלי-שמירה מהמחוזות ההרריים של גאורגיה, חבסורתי, פשאבי, סוואנתי וסמגרלו, ושבכות לאחסון תירס מאימרתי, יקבים קאחיים שנקראים מראני, וטחנות-מים כארתליות. כמו כן נמצאים במוזאון אוסף של פריטי משק בית מסורתיים כמו כישורים, מסרגות לסריגה, כלי חרסינה, בגדים, שטיחים, כלי חרס ורהיטים, ארון קבורה משפחתי של בזיליקת השילוש הקדוש מתיאנתי המתוארך למאות ה-6- 7.
משנת 2004, מארח המוזיאון את פסטיבל הקיץ של הפולקלור הגאורגי, "ארט-גנה", שנוסד ומנוהל על ידי מוזיקאי הרוק ומעריץ הפולקלור הגאורגי, זזה קורינתלי ("זומבה").
ישראל פיינברג (ראש עיר)

ביוגרפיה

פיינברג נולד לאהרון ולשרה באיזווסנוסנק שליד אודסה באוקראינה, אז חלק מן האימפריה הרוסית. פיינברג למד בבית ספר תיכון באודסה, והצטרף לפעילותה של תנועת צעירי ציון. בשנת 1926 עלה לארץ ישראל, והיה בין מקימי קיבוץ "הכשרה" בפתח תקווה. פיינברג עבד כפועל ונטל חלק במאבק של ציבור הפועלים שתמך בעבודה עברית.
בשנות השלושים המאוחרות החל פיינברג לעבוד בלשכת המס בפתח תקווה, ובמשך שנים רבות שימש כמנהל הלשכה. כמו כן הוא היה מזכיר סניף מפא"י ומפלגת העבודה בפתח תקווה, כיהן מטעמה כחבר מועצת העיר וכסגן ראש העיר. בדצמבר 1966 התפטר פנחס רשיש מראשות עיריית פתח תקווה, לאחר 15 שנות כהונה בתפקיד, 
כדי לפנות מקום לפיינברג, על פי צו מפלגתו, ככל הנראה על פי הסכמה שהושגה עוד לפני הבחירות למועצה בנובמבר 1965. פיינברג המשיך בתפקיד ראש העיר עד שנת 1978. תקופת כהונתו הייתה תקופת בנייה לצעירים ולעולים ובמהלכה פותח אזור התעשייה ונבנו בו מפעלים חדשים. בשנות כהונתו בתפקיד חלה רפורמה בתחום החינוך, פותחו השירותים הרפואיים במרכז הרפואי "גולדה" ו"בית רבקה", והושקעו מאמצי פיתוח בחזות העיר וברווחת התושבים.
פיינברג היה פעיל מרכזי במסגרת מרכז השלטון המקומי, חבר מרכז מפלגת העבודה וממייסדי אגודת "לב אל לב" בפתח תקווה.
חטיבת הביניים "עלומים" בעיר קרויה על שמו.
ירון מאירי

ביוגרפיה

ירון מאירי גדל והתחנך בעיר רחובות. לאחר שירותו הצבאי, בו שימש כקצין מודיעין, פנה ללימודי מזרחנות באוניברסיטת תל אביב והמשיך ללימודי דוקטורט. במקביל פיתח את עיסוקיו האמנותיים, ובין היתר ביים אירועי תרבות וטקסים לאומיים.
בשנת 1999 הקים את "חברה טובה" - חברה להפקות, מופעי בידור ופרסומות ונמנה עם מובילי במאי הארץ בתחום התערוכות והמיצגים.
במקביל, עבד כיועץ אסטרטגי, כותב ובמאי בזירה הפוליטית, וייעץ לחברות בינלאומיות שונות בתחומי השיווק, הפרסום וחווית לקוח, בהן קונצרן JLL וחברת קוקה-קולה הבינלאומית.
בשנת 2002 חבר מאירי לבעלים של חברת "אורפאן", ויחד הקימו את "קבוצת אורפאן" לאחר מיזוג בין שתי החברות. מאז הוא מוביל את החברה ומשמש כמנהלה האמנותי, במסגרת פעילותה בתחום המוזיאונים והתיירות החווייתית.
סגנונו האומנותי משלב את המילה הכתובה, מוזיקה ומוטיבים מעולם הבמה והתיאטרון לצד שימוש בטכנולוגיות חדשניות ואינטראקציה עם קהל. במלך שנות פעילותו ב"קבוצת אורפאן", פיתח מאירי דיספלינות של תצוגות, מרכזי למידה והדרכה אותן ניתן לחוות בארץ במרכזי המבקרים של חברות "מגדל", "ידיעות אחרונות", במוזיאון הרצלילינבלום לבנקאות ונוסטלגיה תל אביבית, במרכז למורשת יהדות תימן וקהילות ישראל ברחובות ואתרים נוספים. כמו כן היה אחראי לגיבוש תכנים ל"פארק קולנוע" העולמי, הפרושים בארצות הברית, מקסיקו, יוון, פולין ועוד. 
בשנת 2012 הגה ויזם את פרויקט TIME CAPSULE NETWORK : אטרקציה תיירותית ייחודית מבוססת מקום שמשלבת מופע מדיה אומנותי עם אמצעים טכנולוגיים ובימתיים מתקדמים. המיזם נפתח לראשונה בעיר טולדו שבספרד בספטמבר 2014. סניף נוסף נפתח בירושלים ב-2016 בשם "אני ירושלים".
בשנת 2019 תכנן, הפיק וניהל את הקמת מרכז המידע לחדשנות מוניציפלית של החברה למשק וכלכלה (משכ"ל) - MiC. המרכז מסייע לרשויות המקומיות בהטמעת מערכות חכמות ובתהליכים שונים בתחומי השלטון המקומי.
כמו כן נתן ייעוץ אומנותי לחברת קוקה קולה בכל אזור אסיה לרבות הקמת מרכז המבקרים של קוקה קולה בארץ, ותכנן את ה"עופוריה" בשמורת החולה, "בית שיח נשים" בפתח תקווה, מוזיאוני סובלנות ויהדות באמריקה הלטינית.]
ב-2009 הוציא את ספרו "ישר למוח", בה שיתף את קורות מחלת בנו.
פטריק דה גייארדון

פטריק דה גייארדון (בצרפתית: Patrick de Gayardon de Fenoyl. ‏23 בינואר 1960 - 13 באפריל 1998) הוא צנחן צרפתי.
דה גייארדון התפרסם בכך שבחן את גבולות הצניחה: הוא היה צנחן עטור פרסים, מאבות הבייס וגלישת שמיים (Skysurfing). דה גייארדון פיתח את גלישת השמיים והוסיף לה תרגילים רבים. 
דה גייארדון פיתח את חליפת הכנפיים וכך גם מצא את מותו. במהלך ניסוי של פריט ציוד חדש, בעת צניחה עם חליפת כנפיים בהוואי, התרסק דה גייארדון ומת.
דה גייארדון ביצע כ 12,000 צניחות חופשיות במהלך חייו. הוא היה אלוף צרפת פעמיים, אלוף העולם והוא מחזיק עדיין בשיאי גובה רבים. לפני עיסוקו בצניחה עסק בטניס, גולף, סקי ולמד משפטים.
שובו של חייל

תקציר העלילה

קיטי בולדרי (ג'ולי כריסטי) היא אשתו של קפטן כריס בולדרי (אלן בייטס) הלוחם בצרפת בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. היא גרה באחוזה מפוארת עם משרתים רבים, ביחד עם ג'ני בולדרי (אן מרגרט), אחייניתו של כריס המשמשת לה כבת לוויה.
השנה היא 1916, כשג'ני מעירה לקיטי שזה שבועיים לא הגיע מכתב מכריס, היא אינה מודאגת ומפריעה לה יותר עליית מצרכי המזון.
לאחוזה מגיעה אישה שלפי בגדיה ניכר שהיא מרמה חברתית נמוכה יותר. היא מציגה את עצמה בתור מרגרט גריי (גלנדה ג'קסון).
מרגרט מודיעה שהיא קבלה מכתב מכריס שהוא מאושפז בבית חולים בלונדון. קיטי בתחילה לא מאמינה וחושבת שהיא באה לסחוט כסף אך מרגרט מציגה את המכתב ואומרת שהכירה את כריס לפני 20 שנה ואינה מבינה מדוע שלח את המכתב דווקא לה.
קיטי וג'ני מגיעות לבית החולים ופוגשות את כריס. הוא אינו פצוע אך אינו מכיר אותן ומבקש שיפגישו אותו עם מרגרט. קיטי הנעלבת עוזבת את בית החולים.
לבסוף משכנעת ג'ני את קיטי, כי למען החשת ריפויו של כריס, רצוי להחזירו הביתה. כריס מגיע ולא זוכר מאומה מהבית. מסתבר שנמחקו מזכרונו 20 שנה בגלל "הלם הפגזים". כל דרישתו היא להיפגש עם מרגרט. קיטי נענית לו בחוסר ברירה. בעלה של מרגרט, ויליאם, (פרנק פינלי) מבין את חומרת הבעיה ולא אוסר עליה להיפגש עם כריס.
היחסים בין כריס ומרגרט מתהדקים, הוא מתחיל להיות מאושר ומתנהג בצורה ילדותית. קיטי מזמינה לייעוץ את ד"ר אנדרסון (איאן הולם).
למרגרט נודע כי לכריס ולקיטי היה ילד שמת ממחלה והם לא מדברים על זה. כריס השאיר את חדר הילדים עם כל הצעצועים כפי שהיה. כאשר היא מספרת לרופא על הילד הוא מעדיף לא לספר זאת לכריס כי זה עלול להחזיר לו את הזיכרון ואתו את מוראות המלחמה.
לבסוף הן מחליטות לספר לכריס על הילד. קיטי וג'ני מביטות מהחלון על מרגרט שנפגשת בחוץ עם כריס. הם מתחבקים ומרגרט מדברת אתו מוסרת לו בובה מחדרו של הילד. הן רואות כי הוא נראה שמח. הוא מתמתח וחוזר לאחוזה בצעידת חייל, זכרונו חזר אליו.
טרון (סרט)

תקציר העלילה

קווין פלין הוא מתכנת משחקי וידאו צעיר ומוכשר העובד בחברת התוכנה ENCOM. הוא מפתח מספר משחקי וידאו בשעותיו הפנויות ושומר אותם על המחשב המרכזי של החברה במטרה לפתוח יום אחד חברת משחקים משלו, אך המשחקים נגנבים על ידי עובד אחר בחברה, אד דילינג'ר (דייוויד וורנר), אשר מונע מפלין גישה לשרת ומציג אותם כאילו הם שלו וזוכה לקידום. בעקבות זאת פלין מתפטר (או מפוטר, זה לא ברור). דילינג'ר יוצר תוכנת מחשב (Master Control Program או MCP) בעלת בינה מלאכותית אשר מפתחת מודעות עצמית ומשתלטת על עולם המחשב ועל התוכנות שבו.
שלוש שנים אחר כך, פלין מנסה שוב ושוב לפרוץ למחשב הראשי כדי למצוא הוכחות שהמשחקים הם פרי פיתוחו אך ללא הצלחה. הוא מתגנב לתוך החברה בעזרת ידידיו הוותיקים כדי לנסות למצוא הוכחות אך נשאב לתוך עולם המחשב על ידי התוכנה הראשית (ה-MCP) וגם סארק (עוזרו של ה-MCP). שם הוא נאלץ להתחרות בסדרת משחקים כמו מרוץ אופנועים וירטואלי נגד תוכנות אחרות (בדומה לגלדיאטורים). הוא מתחבר לתוכנה אבטחה בשם טרון (שהיוצר שלה הוא ידידו אלן בראדלי) וביחד הם יוצאים כדי להשמיד את התוכנה הראשית.

השפעת הסרט

הסרט היה הסרט הראשון באורך מלא שעשה שימוש בטכנולוגיית CGI ליצירת דמויות ועצמים ממוחשבים. בקופות הסרט לא עמד בצפיות של דיסני למרות שמכר הרבה כרטיסים ואף קיבל ביקורות טובות, הוא נחשב לסרט חשוב בהתפתחות הגרפיקה הממוחשבת הקולנועית ולסרט קאלט בקרב קהילות האקרים וגיקים למיניהם.
האמנית היטו שטיירל לוקחת השראה מהסרט בעבודה Factory of the Sun (מפעל השמש) מ-2015.
אחת הסיבות לכישלון הסרט נעוץ בעובדה שהוא יצא ב-1982, בתקופה שלרוב האנשים לא היה הרבה ידע במושגים שונים בסרט כגון RAM ווירוס מחשב. רק בתחילת שנות ה-90 הסרט חזר לתודעה הציבורית. בשנת 2004 יצא משחק המחשב "טרון 2.0" כמשחק המשך לסרט. הרבה סרטים (כדוגמת "מטריקס") שאבו ממנו אלמנטים עלילתיים על מציאות מדומה.

סרט המשך

בכנס קומיק-קון שנערך בסן דייגו ב-24 ביולי 2008 שוחרר קדימון לסרט המשך ל"טרון", בשם "טרון: המורשת".
תעלת אילינוי ומישיגן

תעלת אילינוי ומישיגן (באנגלית: Illinois and Michigan Canal) היא תעלה באורך 155 קילומטרים שחיברה בין שכונת ברידג'פורט שעל נהר שיקגו לבין העיירה לה-סאל פרו שעל נהר אילינוי. התעלה נחנכה על ידי ראש עיריית שיקגו בשנת 1848 ואיפשרה מעבר אוניות מסחר מאזור האגמים הגדולים לנהר המיסיסיפי ומשם למפרץ מקסיקו. בזכות התעלה הפכה שיקגו להיות מרכז התחבורה המרכזי בארצות הברית. בשנת 1900 נפתחה תעלת התברואה והאוניות של שיקגו אשר מילאה מאותה עת את תפקיד תעלת אילינוי ומישיגן שהפסיקה לחלוטין את פעילותה בשנת 1933.
בשנת 1964 הוכרו שמונה מבנים ששימשו לוויסות התעלה בין לוקפורט ללה-סאל פרו כאתר היסטורי לאומי של ארצות הברית.
חלקים מהתעלה מולאו בעפר אך מרבית השטח שומר כחלק מ"מסדרון המורשת הלאומי של תעלת אילינוי ומישיגן".
רוית אסף

ביוגרפיה

רוית אסף נולדה בבאר שבע ובגיל 6 עברה עם משפחתה לראשון לציון. לאחר 10 שנים עברו ליישוב להבים שבדרום הארץ. בשנת 1990 התמודדה אסף בתחרות נערת השנה של "מעריב לנוער" וזכתה במקום השני. בשנת 1991 השתתפה בתחרות "מיס נגב" וב-1992, בגיל 18, זכתה בתחרות מלכת היופי של ישראל. בתחרות מיס עולם של אותה שנה זכתה בתואר "מיס פוטוגניק". מיד לאחר הזכייה נסעה לפתח קריירת דוגמנות באירופה ואחרי שנתיים חזרה לישראל. בגיל 20 התגייסה לצה"ל ושירתה בחיל הים.
לאחר סיום השירות הצבאי עסקה בדוגמנות במקביל ללימודי ניהול וכלכלה באוניברסיטה הפתוחה. במקביל פתחה אסף חנויות בגדים בקניון עזריאלי ובירושלים. לאחר סיום לימודיה, בשנת 1999 הקימה אסף בתי ספר לאיפור מקצועי בבאר שבע, בירושלים, באשדוד ובתל אביב, אותו היא מנהלת עד היום. בשנת 2004 סיימה לימודי שמאות מקרקעין.
ב-2009 הנחתה תוכנית טלוויזיה בנושא פנאי וסגנון חיים בערוץ 2, בשם "החיים מתחילים".
היא לקחה חלק בארגון ושיפוט תחרויות יופי כמו מיס פרוגרס וסבתוש, לבחירת הסבתא היפה בישראל.
ב-2014 השתתפה יחד עם בן-זוגה לשעבר, אבי חזן, בתוכנית המציאות הישראלית "עד סוף העולם", ששודרה בערוץ 10,  ושניהם זכו במקום הראשון בפרס של מיליון שקלים, שייסגרו בקרן עבור בנם המשותף.
אסף הייתה נשואה לדוגמן אבי חזן ולהם ילד אחד. היא נשואה בשנית לעורך הדין יובל ישראלי ולהם שני ילדים.
יואב ירום

שירותו הצבאי

ירום נולד וגדל בחיפה. בשנת 1992 התגייס לצה"ל ושובץ בסיירת גולני. לאחר קורס קציני חי"ר, חזר לסיירת והיה אמור להתמנות למפקד צוות. במסגרת חניכת הצוות שהיה אמור להיות בפיקודו, השתתף בדצמבר 1993 בפעילות מבצעית בדרום לבנון, בסמוך למוצב כרכום ברצועת הביטחון, במהלכה נפגע ממוקש ואיבד את רגלו. לאחר תקופת שיקום ביקש לחזור ולשרת בסיירת, וקיבל הבטחה לחזרתו ממפקד החטיבה, משה קפלינסקי, וכי התנאי לכך הוא הצטיינותו בבוחן בר-אור הכולל בין השאר ריצה ל-2,000 מטר. לאחר שעמד במשימה חזר לסיירת ומונה לקצין אמצעי לחימה של היחידה. לאחר מכן מונה למפקד צוות ביחידה. בהמשך שירת כסגן הפלוגה המסייעת ולאחר מכן כמפקד הפלוגה בגדוד 51, והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון. בין היתר פיקד על לוחמי הפלוגה במבצע שבר ענן בדרום לבנון, במהלכו הופתע הכוח בפיקודו ממארב של חזבאללה. בקרב שהתפתח נהרג חייל מהפלוגה וחייל נוסף מכוח החילוץ. הכוח בפיקודו הרג את שלושת המחבלים וחילץ את הנפגעים, ביניהם מפקד הגדוד, אילן אטיאס, לשטח ישראל. בהמשך יצא להשתלמות בצבא ארצות הברית. בשובו מונה למפקד פלנ"ט גולני, והובילה בין היתר במבצע חומת מגן. במסגרת מבצע שערכה הפלוגה בפיקודו בכפר טובאס, נפצע מירי במהלך חילוץ מפקד צוות פצוע. לאחר הבראתו הוא שב לפיקוד על הפלנ"ט. לאחר מכן מונה לסגן מפקד יחידת אגוז. 
בשנת 2005 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדס"ר גולני, והוביל אותו במלחמת לבנון השנייה, בין היתר בקרב בינת ג'בייל. את תפקידו סיים בשנת 2007. בהמשך מונה לסגן מפקד חטיבת גולני בין השנים 2008–2009, כולל במהלך מבצע עופרת יצוקה. לאחר מכן שימש כמפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי. ב-17 במאי 2012 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת שומרון, והוביל אותו בין היתר במהלך החיפושים אחר שלושת הנערים הישראלים החטופים ביוני 2014 ובמבצע לחיסול תשתיות החמאס ביהודה ושומרון. בתפקידו כיהן עד שנת 2014. בשנת 2014 מונה למפקד חטיבת אלכסנדרוני, ב-20 באוגוסט 2017 סיים את תפקידו. בשנת 2017 מונה לסגן מפקד עוצבת געש.
ב-17 ביולי 2016, מפקד פיקוד הצפון, אביב כוכבי, מינה צוות מומחים בראשותו של ירום, לתחקור ולבחינת נסיבות האירוע בו נהרגו שני חיילי צה"ל, מפיצוץ רימון במוצב בחרמון.
כריסטוף (זמר)

ביוגרפיה

כריסטוף התפרסם לראשונה ב-1963 עם הוצאת להיטו הגדול Aline בנוסף הוציא את השיר גם באיטלקית אך השיר לא הצליח ולא זכה לתפוצה בניגוד לגרסת המקור בצרפתית. ב-1965 הוציא את שירו השני: בלדה בשם Oh Mon Amour אותו שר בצרפתית ובאיטלקית, השיר זכה להצלחה יחסית אך לא כמו קודמו. לאחר הפסקה קצרה הצטרף ב-1971 לחברת התקליטים מוטרוס של המפיק פרנסיס דריפוס. ב-1973 הוציא את Les paradis perdus סינגל ואלבום באותו השם. ב-1974 הוציא את אלבומו המצליח ביותר Les mots bleus  שזכה להצלחה גדול ובהמשך אם דורג במקום ה-45 ברשימת האלבומים הצרפתים הטובים בכל הזמנים על יד מגזין הרולינג סטון. ב-1977 הוציא את הסינגל  Daisy. בשנות ה-80 הוציא את הסינגלים "Succès fou" ו-"Clichés d'amou" והחל לבצע גרסאות כיסוי לשירים משנות ה-40 וה-50 בין היתר ל-Arrivederci Roma באיטלקית וגרסה צרפתית ללהיט המקסיקני בסמה מוצ'ו, ב-1985 כתב את השיר Ne Raccroche Pas שנטען כי נכתב על סטפני, נסיכת מונקו לאחר שהייתה מעורבת בתאונה בה נהרגה אמה השחקנית גרייס קלי. ב-1986 כתב את השיר להיט הפופ Boule de flipper עבור קורין צ'ארבי, השיר זכה להצלחה גדולה ביחס לשירים אותם ביצע.
לאחר הפסקה נוספת הוציא ב-1996 את אלבומו ה-11 Bevilacqua ב-2001 הוציא אלבום נוסף Comm' si la terre penchait וב-2002 שאחרי למעלה משני עשורים בהם לא הופיע קיים כריסטוף הופעה באולימפיה, ב-2003 הוציא גרסה מחודשת להיטו אלין
מיוג'ו

מיוג'ו (ביפנית: 明星 – כוכב בהיר או כוכב השחר) היה כתב עת ספרותי שיצא לאור ביפן בין השנים 1900–1908. כתב עת זה היה מיזם של חוג שירה שנקרא "שינשישה" (החברה החדשה לשירה), אשר נוסד על ידי טקאן יוסאנו ב-1899. הוא נודע בעיקר בעקבות תרומתו לפיתוח ולקידום הגרסה המודרנית למשקל 31 ההברות של שירת הוואקה היפנית. כותבים מפורסמים כמו אקיקו יוסאנו שתרמו רבות לכתב העת הפכו את סגנון השירה המסורתית לסגנון החושני של התנועה הרומנטית.
בהמשך הפך סגנונו של כתב העת מכתב עת העוסק בשירת הוואקה בלבד לכתב עת מודרני המקדם אמנות חזותית ושירה מערבית. הוא נחשב כבעל השפעה מכרעת על התפתחות השירה בתחילת המאה ה-20.
כתב העת יצא לאור לתקופה קצרה ונסגר בגלל מחלוקות פנימיות בחוג ה"שינשישה". הרבה מחבריו המקוריים עזרו בהמשך ליצירת כתב עת ספרותי בשם "סובארו". בהמשך היו ניסיונות שונים לחדש את הוצאתו, בפעם הראשונה בין השנים 1921–1927 ובפעם השנייה בין השנים 1947–1949.
אנדריי קילצ'ינסקי

אנדריי קילצ'ינסקי (נולד בשנת 1937) הוא צייר ישראלי שריגל עבור ארצות הברית בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20.

ביוגרפיה

קילצ'ינסקי נולד בפולין לאם יהודיה ואב קתולי. אביו, שהוכר לימים כחסיד אומות העולם, היה קומוניסט ובעת מלחמת העולם השנייה הקים מחתרת פרטיזנית.
ב-1958 עלה קילצ'ינסקי לישראל. הוא השתתף במלחמת ששת הימים בגזרת רמת הגולן. באותה תקופה התפרנס כצייר.
ב-1977 התבצר קילצ'ינסקי בבניין שגרירות גרמניה בתל אביב כשהוא חמוש באקדח במחאה על האנטישמיות והסחבת בהליכים המשפטיים נגד פושעים נאצים בגרמניה. במאי 1978 הצית עצמו ליד השגרירות על אותו רקע ונפגע קל מכוויות. כעבור כמה ימים נעצר בחשד שהצית את חנות העתיקות של יוסף שטיגליץ בתל אביב כנקמה על כך שהלה העיד בעבר לטובת פושע המלחמה ההולנדי פטר מנטן. בדצמבר 1978 התבצר במרכז התרבות של שגרירות גרמניה בתל אביב עם בת ערובה, במחאה על חוק ההתיישנות הגרמני המונע העמדה לדין של פושעים נאצים.
ב-1980 תבע מן היועץ המשפטי לממשלה, יצחק זמיר לעצור את נשיא בוואריה, פרנץ יוזף שטראוס, שהיה באותה עת בביקור בישראל, בהתאם לחוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם.
ב-1981 נעצר כשניסה להפריע לקונצרט מיצירות ריכארד ואגנר שהתקיים בהיכל התרבות בתל אביב.
ב-1987 התמודד במסגרת ועידת הליכוד על תפקיד יושב ראש המרכז.
ב-1992 עזב קילצ'ינסקי את ישראל.
ב-2001 נחשף שקילצ'ינסקי ריגל בישראל בשירות הסי איי איי בשנים 1985-1991. נטען כי מידע שהעביר הביא למעצר ג'ונתן פולארד. למרות זאת קילצ'ינסקי לא נחקר כאשר חזר להתגורר בישראל בשנת 2001.
בשנת 2005 עתר ג'ונתן פולארד לבג"ץ בדרישה לעצור את קילצ'ינסקי ולהחזיקו כקלף מיקוח כל עוד לא ישוחרר פולארד מן הכלא האמריקני.
מאשתו השנייה, פנינה, יש לקילצ'ינסקי שתי בנות: סמדר, שחקנית ושרון, דוגמנית.
מרי שפירו

קורות חיים

סיימה את קולג' פרנקלין אנד מארשל בפנסילבניה ב-1977. ב-1980 קיבלה תואר ראשון במשפטים (J.D) מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
שפירו מונתה כבר ב-1988 ליו"ר רשות ניירות הערך, תחת הנשיא רונאלד רייגן. הנשיא בוש האב, שב ומינה אותה לתפקיד ב-1989. הנשיא קלינטון מינה אותה כממלאת מקום בפועל של הרשות לני"ע ולאחר מיכן מינה אותה כיו"ר הרשות האמריקנית לפיקוח על חוזים עתידיים (CFTC), ב-1994.
ב-1996 היא הצטרפה ל-NASD, האיגוד הלאומי של הברוקרים (כיום FINRA, רשות לפיקוח על התעשייה הפיננסית) והייתה לסגן יושב ראש הארגון ולמנכ"ל. כמנכ"ל NASD, היא פיקחה על איחודו של הארגון עם הרגולטורים של הבורסה לניירות ערך בניו יורק לשם הקמת הקמת גוף רגולציות לתעשייה הפיננסית והארגון הפך ל-FINRA. היא גם חברה במועצת המנהלים של חברת האנרגיה והחשמל "דיוק אנרג'י" וכן במועצת המנהלים של חברת המזון "קראפט". בינואר 2008, הנשיא בוש מינה אותה לוועדה המייעצת לנשיא בענייני השכלה פיננסית.
הספר מסביליה

המחזה

את המחזה כתב המחזאי הצרפתי בומרשה, והוא הועלה לראשונה בשנת 1775 בתיאטרון "קומדי פראנסז". 
עלילת המחזה היא כדלקמן: הדוקטור ברטולו הזקן רוצה להתחתן עם רוזין, בת חסותו, אך רוזין רוצה להתחתן עם הרוזן הצעיר אלמוויוה, שמאוהב בה עד מעל לראשו. לשני האוהבים הצעירים עוזר הספר והמשרת של הרוזן, פיגארו, אשר מצליח לסכל את תוכניותיהם של ברטולו ועוזרו, דון באזיל. 
לבד מהיותו קומדיה משעשעת, במחזה גם יסודות של ביקורת חברתית על שרירות לב השלטון ואי-השוויון בין המעמדות. למחזה שני מחזות-המשך, נישואי פיגארו (1784) ו"האם הפושעת, או טרטיף השני" (1790 לערך).
בשנת 1948 הועלתה ההצגה בתרגומו של נתן אלתרמן בתיאטרון הקאמרי, הבמאי היה יוסף פסובסקי.

האופרה

האופרה "הספר מסביליה" היא האופרה הפופולרית ביותר שחיבר המלחין בן המאה ה-19 ג'ואקינו רוסיני (1868 - 1792). אופרה זו הוזמנה אצל רוסיני בשנת 1815 על ידי האימפרסריו הווינאי דומניקו ברבז'ה והוצגה לראשונה בתיאטרון ארגנטינה ברומא בשנת 1816. הצגתה הראשונה של האופרה הייתה כישלון, בגלל קבוצת בריונים שחוללו מהומה בשעת ההצגה. את הבריונים האלה שלח המלחין האיטלקי ג'ובני פאיזיילו, שכעס על שרוסיני השתמש כרקע לאופרה שלו במחזה, שפאיזיילו עצמו התקין לפניו לאופרה, בהצלחה רבה. כישלונה הראשוני של האופרה גרם לרוסיני מורת רוח רבה, אך הצלחתה לא איחרה לבוא. היא הוצגה בווינה שבאוסטריה ובערים נוספות מלבד רומא ברחבי איטליה ובסופו של דבר, הייתה זו האופרה של רוסיני שזכתה במקום של כבוד בהיסטוריה האופראית ודחקה את רגלי האופרה של פאיזיילו. את תמליל האופרה חיבר צ'זרה סטריביני על פי המחזה של בומרשה.

המוזיקה באופרה

נאמן לדרכו, כתב רוסיני את המוזיקה לאופרה "הספר מסביליה" תוך שלושה שבועות בלבד. הפתיחה המפורסמת לקוחה מהאופרה אורליינו מפלמירה (1813). רוסיני השתמש בה כתחליף לפתיחה המקורית שאבדה. רוסיני השתמש בפתיחה זו גם לאופרה אליזבתה מלכת אנגליה  (1815) אף האריות הנה צוחק בשמיים, זורח אור ראשון, דרך לסוכן, קול צלצל לפני רגע קט בליבי, הדיבה ואחרות מוכרות מאוד לקהל הרחב.

האופרה בישראל

ההצגה הועלתה לראשונה בארץ-ישראל המנדטורית בשנת 1947 בתיאטרון הקאמרי למוזיקה שכתב פרנק פלג.
ב-29 בנובמבר 1948, במלאת שנה לפתיחת האופרה הישראלית, הועלתה הצגת הבכורה של האופרה בעברית בהופעה חגיגית בבית "הבימה".
באופרה זו, השנייה בהפקות האופרה הישראלית, נטלה אדיס דה-פיליפ לראשונה על עצמה את מלאכת הבימוי. בתוכניית ההצגה לא הופיעה דה-פיליפ כבמאית.
הייתה זו ההצגה הראשונה ששודרה בשידור חי ב"קול ישראל".
פטמירה אלושי

מועדונים

אלושי נולדה כפטמירה באיירמאיי באפריל 1988 בעיר איסטוק שבקוסובו, אשר באותו זמן הייתה מחוז אוטונומי תחת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. ב-1993, עזבה יחד עם הוריה את העיר ועברה איתם לגרמניה. ב-1993, החלה לשחק בקבוצת הילדים של גייזנקירשן. היא שיחקה שם עד 1998, אז החלה לשחק בקבוצת נוער מהעיר מנשנגלדבך. בשנת 2004, חתמה אלושי על החוזה המקצועני הראשון בקריירה שלה, כשהצטרפה לקבוצת דיסבורג 2001 מהבונדסליגה. את הופעת הבכורה שלה בקבוצה היא ערכה בספטמבר 2004, וחודש לאחר מכן היא כבשה את שערה הראשון.
במשך חמש העונות שלה בדיסבורג, לא הצליחה אלושי לעזור לקבוצה לזכות באליפות הליגה, כשמיקום השיא שלה היה המקום השני במשך ארבע עונות רצופות. בעונתה האחרונה בקבוצה, היא הייתה אחת משחקניות המפתח שהובילו את דיסבורג לזכייה בליגת האלופות - בפעם הראשונה בתולדות הקבוצה. באותה עונה, היא כבשה את אחד משערי הניצחון של דיסבורג 0-7 על טורבינה פוטסדאם בגמר הגביע הגרמני. עונה לאחר מכן, עזבה אלושי את דיסבורג וחתמה ביריבה הגדולה של הקבוצה - טורבין פוטסדם. עם פוטסדם זכתה אלושי סוף סוף באליפות הליגה, ואף הוסיפה זכייה שנייה ברציפות עונה לאחר מכן. בעונה הראשונה שלה במועדון, היא הייתה שותפה לזכיית הקבוצה בליגת האלופות, לאחר ניצחון בגמר על אולימפיק ליון. עונה לאחר מכן, נפגשו פוטסדם וליון פעם נוספת בגמר, אך הפעם ידה של ליון הייתה על העליונה.
בעקבות הצלחתה עם פוטסדם, הייתה אלושי מועמדת לפרס שחקנית השנה בעולם ב-2010. בסופו של דבר היא סיימה במקום השלישי, אחרי מרטה הברזילאית, וחברתה לנבחרת - בירגיט פרינץ. לקראת עונת 2011/12, אלושי עזבה את טורבין פוטסדם ועברה למועדון הכדורגל פרנקפורט, בהעברה שנחשבת לעסקה הכי יקרה בתולדות הליגה הגרמנית לנשים.

נבחרת גרמניה

באוקטובר 2005, כשהיא בת 17 בלבד, ערכה אלושי את הופעת הבכורה שלה בנבחרת גרמניה במשחק נגד סקוטלנד. שנה לאחר מכן, היא הייתה שותפה לזכייה של גרמניה באליפות אירופה לנערות, לאחר ניצחון בגמר על נבחרת צרפת. מספר חודשים אחר כך, היא כבשה שלושה שערים באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה ברוסיה, אך גרמניה הודחה כבר ברבע הגמר לאחר הפסד לארצות הברית.
הטורניר הגדול הראשון שלה היה גביע העולם 2007 שנערך בסין. עקב גילה הצעיר, שימשה אלושי בעיקר כשחקנית מחליפה, אך בכל זאת היא זכתה לשחק בגמר הטורניר, בו ניצחה גרמניה 0-2 את ברזיל. שנה לאחר מכן, היא הייתה שותפה לזכייה הקבוצתית של הגרמניות במדליית הארד בטורניר של אולימפיאדת בייג'ינג. במשחק על המדליה נגד יפן, היא כבשה את שני שערי הניצחון, לאחר שנכנסה כמחליפה בדקה ה-60.
ב-2009, זכתה אלושי בתואר האירופי הראשון שלה, כשהייתה חלק מהסגל שזכה באליפות אירופה שנערכה בפינלנד. היא הייתה אחת משחקניות המפתח של הנבחרת במהלך הטורניר, ואף כבשה שלושה שערים. זו הייתה הזכייה החמישית ברציפות של גרמניה באליפות אירופה, והשביעית בסך הכל. שנתיים לאחר מכן, הוזמנה אלושי לסגל הנבחרת לקראת גביע העולם 2011, אך גרמניה לא עמדה בציפיות והודחה כבר ברבע הגמר על ידי יפן. אלושי לא צורפה לסגל הנבחרת למשחקי גביע העולם 2015 כיוון שנכנסה להריון.
ב-28 בפברואר 2017 הודיעה אלושי על פרישה.

חיים אישיים

הוריה של אלושי איסמט ו-Ganimete שהנם אלבנים מקוסובו היגרו מאיסטוק (Istog) קוסובו לגרמניה ב-1993. באוקטובר 2009 היא פרסמה אוטוביוגרפיה בגרמנית "השער שלי לחיים - מפליטות לאליפות העולם" ("Mein Tor ins Leben – Vom Flüchtling zur Weltmeisterin"). ב-2011 היא החלה קשר עם שחקן הכדורגל הקוסובי אניס אלושי ובדצמבר 2013 הם התחתנו. המשפחות הכירו מקוסבו. במשחקי גביע העולם 2015 היא הודיעה שהיא בהריון ולא צורפה לנבחרת.
סילביו פיולה

קריירת משחק

פיולה החל לשחק במועדון פרו ורצ'לי, במסגרתו שיחק לראשונה בסרייה א' מול בולוניה 1909 ב-16 בפברואר 1930. הוא כבש 13 שערים בעונתו הראשונה בקבוצת הבוגרים. במהלך תקופת המשחק שלו בפרו ורצ'לי, בסרייה א', הוא כבש 51 שערים ב-127 משחקי ליגה.
בשנת 1934, הוא עבר לשחק במדי לאציו, הקבוצה מולה כבש לראשונה בליגה ב-11 בנובמבר 1930. הוא שיחק בלאציו במשך 9 עונות רצופות. במהלך התקופה שלו בלאציו, פיולה זכה פעמיים בתואר מלך השערים של הליגה האיטלקית, בשנת 1937 וב-1943.
ב-1944 שיחק בטורינו, בה קבע ממוצע כיבושים גבוה, לאחר שכבש 27 שערים ב-23 הופעות בלבד. ב-1945 עבר למועדון נובארה ובין השנים 1945 ל-1947, פיולה שיחק ביובנטוס, לפני שחזר לשחק בנובארה, בה נשאר למשך 7 עונות נוספות.

קריירה בינלאומית

משחקו הראשון בנבחרת איטליה היה מול אוסטריה ב-24 במרץ 1935, משחק הבכורה שלו, בו הוא גם כבש לראשונה במדים הלאומיים. הנבחרת בה השתתף זכתה בגביע העולמי ב-1938 לאחר שכבש צמד בניצחון במשחק הגמר 4-2, נגד הונגריה.
פיולה שיחק ב-34 משחקים בינלאומיים בנבחרת איטליה, בהם כבש 30 שערים. מספר הופעותיו קטן עקב מלחמת העולם השנייה, שמנעה את היערכותם של משחקי הספורט הבינלאומיים. הופעתו האחרונה במדים הלאומיים הייתה בשנת 1952, במשחק בו איטליה סיימה בתיקו 1-1 מול נבחרת אנגליה. הוא נפטר בגטינרה בשנת 1996, בגיל 83.
אצטדיון קבוצת פרו ורצ'לי נקרא על שמו.
פטר אנדריאס מונק

פטר אנדריאס מוּנק (בנורווגית: Peter Andreas Munch‏; 15 בדצמבר 1810 - 25 במאי 1863) היה היסטוריון נורווגי הנודע בשל מחקרו על ההיסטוריה של נורווגיה בימי הביניים. 
היה בין הלא-קתולים הראשונים אשר הורשו להיכנס לספריית הוותיקן למטרת חקירה. שם חיבר את עיקר מפעלו, Det norske Folks Historie, (היסטוריה של העם הנורווגי) בשמונה כרכים. 
אחיינו הוא הצייר אדוורד מונק.