google/wiki40b huggingface dataset:
ביוכימיה

בִּיּוֹכִימְיָה היא מדע החוקר את התכונות הכימיות המאפיינות מולקולות המיוצרות בתאים חיים וייחודיות להם, ומאפשרות להם לבצע את תפקידם. הביולוגיה המולקולרית היא מדע החוקר את תפקידן של מולקולות אלה.

מקום הביוכימיה בין המדעים

הביוכימיה מהווה גשר בין הביולוגיה והכימיה. הביוכימיה היא המדע המדויק ביותר במדידותיו השייך לתחום הביולוגיה. מלבד תחום הביולוגיה המולקולרית, נשענת הביוכימיה בעיקר על הכימיה האורגנית. מודלים מתחום הפיזיקה והמתמטיקה נדירים יחסית בביוכימיה. לביוכימיה נגיעה ואחיזה כמעט בכל תחום ביולוגי שהוא, כולל תחומים שנדמה כי הם רחוקים ממנה מאוד, כגון זואולוגיה וביולוגיה אבולוציונית.
אחד מעיסוקיה העיקריים של הביוכימיה כיום הוא חקר החלבונים, מכיוון שלחלבונים קשר ישיר לתכונות האורגניזם (פנוטיפ). מכיוון שגנים מקודדים ליצור של חלבונים, ניתן לראות בביוכימיה את המדע הממשיך במקום בו דרכו של מדע הגנטיקה מסתיים. כשם שגנטיקה היא מדע הגנום (סך כל הגנים באורגניזם), ביוכימיה היא מדע הפרוטאום (סך כל החלבונים באורגניזם).
לביוכימיה תפקיד מרכזי בהבנת מנגנוני מחלות, בחקלאות ובייצור תרופות.

לימודי ביוכימיה

על אף שהביוכימיה מהווה שילוב של כימיה וביולוגיה, הרי שמטרתה ויעדיה הם ביולוגיים. מדענים וחוקרים בתחום הביוכימיה למדו ברוב המקרים במסלולים ביולוגיים. ברוב המקרים יש ללמוד לתואר ראשון בביולוגיה או בכימיה, ורק בתואר השני ניתן להתמקד בביוכימיה. בשנים האחרונות נפתחות בהדרגה תוכניות לתואר ראשון בביוכימיה באוניברסיטאות רבות. 
כל מסלול לתואר ראשון בביולוגיה כולל לפחות קורס חובה אחד בביוכימיה (המתמקד בעיקר בחלבונים ובאנזימים), ולעיתים קורס נוסף (המתמקד בסוכרים, שומנים ונושאים אחרים). במסלולים לתואר ראשון בכימיה ניתן בדרך כלל ללמוד ביוכימיה כקורס העשרה או בחירה. כמו- כן, ישנו מסלול של לימודי הנדסה ביוכימית בטכניון בחיפה, המשלב לימודי ביוכימיה עם לימודי הנדסה.

ביוכימיה והמחקר בישראל


בשנת 1997 במכון ויצמן למדע תוך איחוד שתי מחלקות הוקמה מחלקה לביוכימיה ובראשה הועמד חיים גרטי. כיום היא אחד המחלקות הגדולות במכון.
פרס נובל לכימיה הוענק ב-10 בדצמבר 2004 למדענים הישראלים מהטכניון אברהם הרשקו ואהרון צ'חנובר על מחקרם אודות אפיון מערכת פירוק החלבון בתא, מערכת היוביקוויטין.
זהו פרס נובל הראשון שהוענק לישראלים בתחום מדעי הטבע.
רובי ברידג'ס

רקע

העבדות נאסרה בחוק עם סיום מלחמת האזרחים האמריקנית בשנת 1865, אבל גם שנים רבות לאחר מכן עדיין נמשך מאבק השחורים לשוויון זכויות. 
התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית נכנס לתוקף ב-1868 וקבע כי שחורים הם אזרחים שווי זכויות. למרות התיקון הזה מדינות הדרום המשיכו לחוקק חוקים גזעניים, שזכו מאוחר יותר להיקרא מדיניות "נפרדים אך שווים" או "חוקי ג'ים קרואו". חוקים אלה קבעו כי מתקנים, דיור ושאר שירותים שהמדינה מספקת יכולים להינתן בנפרד לכל גזע, ובלבד שיהיו (לכאורה) שווים. במשך עשרות שנים הממשלים במדינות הדרום עשו ככל יכולתם כדי להפריד בין הגזעים בתחומי השירות, מבני הציבור והחינוך.
בשנת 1954, בעקבות מאמץ ממושך של התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית ביטל בית המשפט העליון של ארצות הברית את העיקרון "נפרדים אך שווים" וכפה על מדינות הדרום לשתף את בתי הספר, האוניברסיטאות ושאר שרותי הציבור לשחורים ולבנים כאחד.

הציור "הבעיה איתה כולנו חיים"

הצייר נורמן רוקוול תיאר את צעידתה של ברידג'ס לבית הספר ביצירתו "הבעיה איתה כולנו חיים" (באנגלית: "The Problem We All Live With"). בציור נראית ילדה קטנה הולכת לבית הספר, מוקפת בארבעה נציגים של שלטון החוק, שניים מקדימה ושניים מאחור. ברקע נראה קיר מלוכלך מעגבניות שהושלכו לעבר הילדה בת השש, בדרכה לכיתה א'.

פעילותה בבגרותה

רובי ברידג'ס כתבה ספר שנקרא "מבעד לעיני" ("Through my Eyes") ובו היא מספרת על שנת הלימודים הראשונה שלה, מנקודת מבטה. 
היא ממשיכה להתגורר בניו אורלינס ובשנת 1999 הקימה את "קרן רובי ברידג'ס", במסגרתה היא מקיימת הרצאות, מוזמנת לכנסים ופועלת למען קידום ערכי סובלנות, כבוד והערכה כלפי האחר.
תל אביב (שיר, עומר אדם)

הפקה

השיר נכתב במטרה לקדם את מצעד הגאווה בתל אביב ויצא לאור בשנת 2013. הוא הופק כקליפ צבעוני על ידי צוות ליין המסיבות הלהט"בי אריסה, עם רקדני הצוות וביניהם אוריאל יקותיאל שהופיעו בו, וצולם בחוף הילטון בתל אביב. הזמר שנבחר לבצע את השיר היה עומר אדם, שאינו משתתף בצילומי הקליפ.
החיבור בין סוגת המוזיקה הים-תיכונית לבין קהילות הלהט"ב התקיים כבר מספר שנים קודם. זמרים כדוגמת מרגלית צנעני, דודו אהרון ואחרים, הופיעו בפני להט"בים באירועים שונים, חלקם רשמיים, בעשור השני של המאה ה-21. מעבר לכך, המוזיקה המבוצעת על ידי הצוות הגאה של "אריסה" היא מוזיקה ים-תיכונית. אך השיר "תל אביב" חצה גבול תרבותי שעשור שנים קודם לא היה נראה כסביר, במדינת ישראל, כאשר לראשונה נבחר ביצוע של זמר ים תיכוני לייצג את חגיגות אירועי הגאווה בישראל, ולראשונה מאז מרגלית צנעני שהופיעה בסיום המצעד בספורטק], הופיע זמר ים תיכוני בעל-שם כזמר מוביל על הבמה המרכזית בסיום מצעד הגאווה . 
השיר "תל אביב" חרג במהרה מפס-קול לקליפ והפך לשיר בפני עצמו המושמע בתחנות ים תיכוניות. המבקרים גמרו עליו את ההלל כתופעה תרבותית המשלבת שני קהלים שונים לכאורה, ובכך מייצגת את תרבות הפופ הים-תיכוני הישראלי העכשווי, ומהווה חלק ממגמה של ביטול סטריאוטיפים בחברה הישראלית והבאתה למקום תרבותי חברתי משותף.
בשיר נעשה שימוש ייחודי במילות סלנג להט"בי, מילים שהשימוש בהן קודם לכן לרוב לא חרג מגבולות קהילת הלהט"ב בישראל, ושימש כאמצעי פנימי לבידול מאוכלוסיית דוברי העברית הכללית. לדוגמה: "פגשה אחד, גבר-גבר ורג'אל (=גברי מאוד)", "תסתכל כמה לירדים (=יפֵי-תואר) מסביב"; 
השיר הושמע רבות ברדיו, במועדונים ובאירועים לכלל הציבור הישראלי, ונצפה רבות ברשת האינטרנט. בין השאר אף הופץ ברשת כשהוא מתורגם לשפת הסימנים. בעיתונות הגאה הוזכר השיר כאחד מעשרת השירים המשפיעים על קהילת הלהט"ב בישראל בכל הזמנים. 
השיר בוצע על ידי אלקנה מרציאנו בשלב הגמר של תוכנית המציאות "The Voice" בישראל בשנת 2014, והביא אותו לניצחון. 
בשנת 2016, הוציאה הזמרת אישתאר, המתגוררת בצרפת, גרסה בצרפתית לשיר הנקראת "A Paris".
אורי לשמן

השכלה

לשמן הוא תלמידם של פרופ' יצחק סדאי ופרופ' נעם שריף. ב-2007 קיבל את הדוקטורט שלו PhD במחלקה למוזיקולוגיה, אוניברסיטת בר-אילן. נושא הדוקטורט: "טקסט וסבטקסט במוזיקה של קורט וייל בין השנים 1933-1935". את לימודיו לתואר ראשון ושני עשה באקדמיה למוזיקה באוניברסיטת תל אביב: M.A בניצוח תזמורת, בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב, בהצטיינות יתרה, ב-2001. B.A בקומפוזיציה ובניצוח תזמורת, האקדמיה למוזיקה באוניברסיטת תל אביב, בהצטיינות, ב-1998.
את לימודי התיכון עשה בתיכון ע"ש תלמה ילין, מגמת המוזיקה.

הוראה

לשמן מרצה בכמה מוסדות מרכזיים בארץ: במרכז הבינתחומי הרצליה - בבית הספר לתקשורת, במרכז נבזלין לעמיות יהודית במסגרתו פיתח ומלמד קורס שנתי של עשרים ושש הרצאות שנקרא "השיר הישראלי בראיה היסטורית, חברתית ותרבותית". בסדרת הרצאות זו, הזמר העברי מהווה גם כלי שדרכו לומדים הסטודנטים על תולדות הציונות, הקמת המדינה, שירה עברית, לשון עברית, זהות ישראלית וכמובן על היצירה התרבותית הישראלית.
לשמן מרצה במכללת לוינסקי; מרצה במסלול המצטיינים בקריה האקדמית אונו; מרצה קבוע בהשתלמויות מורים עבור משרד החינוך; בבית הספר "מיוזיק"; מרצה מטעם "אסכולות", האוניברסיטה הפתוחה; מרצה מטעם מכון מגיד, האוניברסיטה העברית; מרצה במכון אבשלום ובמכללת השחר. כמו כן מרצה אורי לשמן בקתדרות שונות ברחבי הארץ, ארגונים חברתיים וארגונים עסקיים.

ניצוח

לשמן מנצח על תזמורות רבות בארץ ובעולם ביניהן הפילהרמונית הישראלית, בית האופרה "Teatro Verdi" בטרייסטה – איטליה והפסטיבל הלאומי בטרייסטה לאופרטות, הפילהרמונית הישראלית, הפילהרמונית של בלגרד, הפילהרמונית של יוהנסבורג, הפילהרמונית ובית האופרה של קייפ-טאון, הפילהרמונית של סיביו, תזמורת הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית החדשה חיפה, הסינפונייטה הישראלית באר שבע ועוד.
משנת 2003 מוזמן לשמן באופן קבוע לנצח על התזמורת הפילהרמונית של יוהנסבורג וכמו כן הוא משתתף קבוע בפסטיבל "MIAGI" הנערך כל שנה בדרום אפריקה.
לשמן ניצח על התזמורת הקאמרית הישראלית בקונצרטים רבים, ביניהם על יצירתו "לאה" (מונו-אופרה), על האופרה "הנזל וגרטל" שכתב לה עיבוד מיוחד לתזמורת קאמרית, בשיתוף עם האופרה הישראלית, על הפרמיירה הישראלית ליצירתו של המלחין הפולני פרייסנר "רקוויאם לחבר" (Zbigniew Preisner: Requiem for my Friend), על הפרמיירה עולמית לאופרה "צחוק של עכברוש" שהלחינה אלה שריף וכתבה נאוה סמל, ועוד.

רדיו

בשנים האחרונות מגיש לשמן באופן קבוע, מדי שבוע, תוכנית רדיו על מוזיקה קלאסית ב-106.2 FM, תחנת הרדיו של המרכז הבינתחומי. כמו כן מגיש תוכניות ספיישל בקול ישראל.
ביתניה תחתית

ביתניה תחתית הוא שמה של חווה חקלאית שנוסדה ב-1913 על ידי יק"א, ממערב לנהר הירדן ומדרום לחוות כנרת ליד דגניה א. המקום הוא אתר מורשת.
בתחילה נקראה החווה א-סַחְ'נֶה (המקום החם). השם ביתניה ניתן לה על ידי יהושע ברזילי שהיה סופר ופעיל ציוני. הוא ביקר במקום בימיה הראשונים של החווה ונתן לה את השם בהשראת הביטוי "ביתן המלך" הנזכר בתנ"ך (מגילת אסתר, פרק א', פסוק ה'). השם הוא צרוף המילים ביתן-יה. בתחילה כונתה החווה בשם "ביתניה", אך לאחר שב-1920 הוקמה ביתניה עילית שנקראה על שם החווה, החלו לקרוא לחווה ביתניה תחתית, כדי להבדיל בין שני האתרים.

היסטוריה

החווה שימשה כתחנת ניסיונות לבדיקת התאמתם של זני ירקות ועצי פרי שונים לתנאי הגידול באזור, והיא נוהלה על ידי האגרונום גרשון בן-צור. בתחילה הוקצה לחווה על ידי יק"א שטח של 900 דונם (במקורות אחרים מופיע הנתון 500 דונם). החווה הוקמה על שטחי אדמה שהיו שייכים לפני כן לאיכרי מנחמיה, שבתמורה קבלו אדמות אחרות. במקום נבנו מספר צריפים למגורי עובדי החווה. חלקם גרו במושבה כנרת ובמנחמיה. הגידולים הניסיוניים הראשונים של החווה היו בהדרים ובירקות המתאימים לגידול בעמק הירדן, כמו ארטישוק, אספרגוס ועגבניות, ששווקו גם בדמשק. מקור המים לחווה היו מי נחל יבנאל, שהובלו אליה בתעלות פתוחות ובאמת מים שהתפצלה לשתי תעלות אחת הובילה מים לכפר השכן עבודיה והשנייה לחוות ביתניה. זמינות מי מעיינות נחל יבנאל איפשרו לחווה לגדל חקלאות שלחין.
מבני מגורים החלו להיבנות בסתיו 1913 והחווה כללה מספר בתים שנבנו מלבני חומר ותבן, לשיכון הפועלים. במקום עבדו 20 פועלים קבועים ועוד כעשרה זמניים. במקום ניטע פרדס על שטח של 550 דונם.
כשנה לאחר הקמתה, התעורר סכסוך בין הפועלים למנהל העבודה במקום. את המאבק הוביל חיים שורר בדרישה שטופסי החשבונות יוצאו בעברית ולא בצרפתית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נלקחו חלק מהפועלים על ידי הצבא הטורקי שישב בסמח' לצורך עבודות כפיה. המקום הוחזק על ידי מספר קטן של פועלים שהביא להזנחה במקום. לאחר המלחמה נפתחה החווה מחדש והפכה להיות חוות הניסיונות היחידה באותה עת בארץ ישראל. בשנות ה-20 של המאה ה-20 נסגרה החווה שוב ואדמותיה נמסרו ליישובים סמוכים.
לאחר המלחמה עברה החווה כמה גלגולים, בהם ניסיון של חברת קדמת כנרת לגדל ירקות לייצוא, שנעשית על ידי חברים מקבוצת "בתלם" שהקימו לאחר מכן את עין גב, וקבוצת הכשרה מתנועת הפועל המזרחי (ב-1940), אך היחסים בין קבוצת הפועלים הדתיים לבין הקיבוצים השכנים עלו על שרטון, ואנשיה עזבו את החווה והצטרפו למושב הזורעים שבבקעת יבנאל. במאורעות 1936–1939 נבנה במקום בית ביטחון הקיים עד היום. בשנת 1946 התיישב במקום קיבוץ אלומות, שעבר אחר כך לגבעת ביתניה עילית.
ממבני החווה שרד מבנה יחיד בעל שתי קומות ועליו מגדל שמירה.
ביתניה תחתית נמצאת על הדרך שחיברה בין קבוצת כנרת למנחמיה. בתחילת הדרך מצוי קברו של חבר כנרת יוסף זלצמן, שנרצח במקום ממארב בדרכו חזרה מעבודתו בשדה. הוא היה הקרבן הראשון של קבוצת כנרת.
בשנת 1998 לערך החל לפעול במבני החווה, מיזם התיירות "מרכבות הירדן" - טיולי מרכבות רתומים לסוסים באזור. המקום מופעל על ידי אורי שרת, נכדו של יהודה שרת.
ביתניה עילית, שהייתה הניסיון ההתיישבותי הראשון של תנועת השומר הצעיר בארץ ישראל, הוקמה במקום המשקיף על החווה ושאבה את שמה משם החווה.
תומא למאר

קריירת מועדונים

למאר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת המשנה בצרפת במשחק הפתיחה של עונת 2013-14 כאשר הוא נכנס כמחליף בדקה ה-78 בניצחון קן 3-1 על דיז'ון.
ב-22 בנובמבר 2016, למאר הבקיע את שער הניצחון במשחק הבית של מונקו 2-1 על טוטנהאם במסגרת שלב הבתים בעונת 2016/2017 בליגת האלופות, ובכך סייע לקבוצה לסיים את שלב הבתים במקום הראשון בבית E.
ב-27 ביולי 2018 חתם למאר באתלטיקו מדריד.

נבחרת צרפת

למאר זומן לסגל של נבחרת צרפת לצמד המשחקים נגד נבחרת שוודיה ונבחרת חוף השנהב. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו נגד חוף השנהב כאשר הוא מחליף בדקה ה-78 את אדריאן רביו, משחק שנגמר בתיקו אפס.
למאר זכה עם צרפת במונדיאל 2018 שהתקיים ברוסיה.
יעקב גוטשלק

יעקב מיכאל גוֹטשַלק  (1941 – כ"א בטבת תשס"ד, 2004) היה מתרגם ישראלי, מתרגם מגרמנית לעברית. בין השאר תרגם ספרים של תומאס מאן, יוהאן וולפגנג פון גתה, אריך מריה רמרק והיינריך בל.

תולדות חייו

יעקב גוטשלק נולד בתל אביב להורים ילידי גרמניה. למד בתיכון עירוני ה' בעירו, נסע ללמוד רפואה בהמבורג שבגרמניה המערבית, אך הפסיק את לימודי הרפואה ובמקומם למד ספרות. בשנת 1974 הכיר בחורה בשם שושי קופ שבאה לביקור בגרמניה. הוא חזר לארץ, התחתן עמה ונולדו להם ארבעה ילדים. משפחתו הייתה אחת הראשונות שהתיישבו במעלה אדומים, ושם החל בפרק השני של חייו, כשהוא מסתגר בחדר העבודה אפוף העשן ומתרגם.
גוטשלק תרגם את "שער הניצחון" של אריך מריה רמרק, "מה ייצא מהילד הזה?" של היינריך בל, "ייסורי ורתר הצעיר" של גתה ועוד ספרים רבים אחרים. לעיתים הלך בעקבות מתרגמים אחרים: כשמת עזריאל אוכמני בעיצומו של תרגום "מות וירגיל" של הרמן ברוך, גוטשלק השלים את המלאכה. ב-1977 החל מרדכי אבי-שאול לעבוד על תרגומו של "דוקטור פאוסטוס", יצירת המופת של תומאס מאן, אך אחרי שמונה פרקים חלה, ובהסכמתו המשיך גוטשלק בתרגום. אחרי מות אבי-שאול הוא נואש מהניסיון לאחד את התרגום ותירגם מחדש גם את שמונת הפרקים הראשונים.
גוטשלק נפטר בשנת 2004, והוא בן 63.
מייסרה מסרי

ביוגרפיה

מסרי נולד בעכו. למד תיאטרון בבית-הספר למשחק "בית צבי" ושם סיים את לימודיו בשנת 1993.
ידוע גם כחבר, מייסד ומנהל הרכב צוות בידור - "פתאפית אל סוכר". שהוקם בשנות השמונים בעיר עכו בצפון, עם מספר חובבנים צעירים, כגון האמנים: אוסאמה מסרי, איברהים וחליל קדורה. 
מסרי שיחק וביים הצגות רבות למגזר הערבי, וביניהם שיחק ב:"מנהרת הזמן" (1988), "סיפורי ג'וחא" (1989), "נשוי לשתיים" (1990), "האוטובוס" (1992), "הדיוואן" (1993), "בין החומות" (1995), "חלום ערבי" (1996).
בשנת 1997 התחיל לעבוד במרכז לתיאטרון שבעיר עכו ושיחק בהצגות: "וגר זאב עם כבש" 1999, עכו 2000 - "בראי הזמן",
"ליל הכללות" 2001, "בבל" 2005, "יאמה כאן" 2007, ו"חומוס ציפס סלט" (2008). 
בשנת 2000-2001 שיחק בסדרת הטלוויזיה: "משפחה דה לוקס" ששודרה בערוץ הראשון, לצד: בסאם זועמוט, נסרין פאעור, וענת חדיד.
בשנת 2002 ביים מסרי הצגת יחיד בשם " רוק אריות ". בשנת 2004 שיחק בהצגת הילדים: "פינוקיו" בשפה הערבית שאותה גם עיבד. 
בשנת 2003 הנחה מסרי את תוכנית הטיולים והפנאי "שמן וזעתר" ששודרה בערוץ 33 ומשודרת כיום בשידורים חוזרים. בשנה זו שיחק מסרי גם בסרט הקולנוע: "הכלה הסורית" בתפקיד פאדי.
בשנת 2007 שיחק מסרי בהצגה לילדים, שנכתבה על ידי אחיו האומן אוסאמה מסרי, מחזה בשם "הילד הרע", חלק מהשירים והלחנים במחזה זה נכתבו על ידי האמן פיראס רובי, מסרי הדגיש את רצון צוות המרכז לייצג את התיאטרון בעכו.
בשנת 2008 שיחק בהצגה "חומוס ציפס סלט" שהועלתה ב"פסטיבל עכו 2008". ובה שולבו משחק, מחול, סאטירה, דרמה וביקורת חברתית העוסקת בבעיית הסכסוך הישראלי-ערבי בארץ ישראל. 
בשנת 2009 השתתף במופע תיאטרון ומחול בשם: "חוויה מתקנת", שנכתבה על- ידי: יואב ברתל ואביגיל רובין המתייחסת למהומות אשר התרחשו בעיר עכו בשנת 2008. במחזה זה שיחק מסרי את דמותו של מטיף דת מוסלמי. 
בשנת 2010 ביים הצגה קומית אשר לקחה חלק באירועי פסטיבל עכו בשם: "אסלי", המחזה עוסק בשגרת חייה של משפחת פשע.
בשנת 2011 שימש כשופט מוזיקלי בתחרות שירה למגזר הערבי בשם "הערביזיון", אשר שודרה בערוץ 33, ובערוץ הראשון. 
לקראת סוף שנת 2011 השתתף בהצגה בשם: "הגיבור העייף" המתארת סיפור מסע היסטורי ואישי. המחזה הוצג ב"מרכז לתיאטרון עכו", בהצגה זו גילם מסרי את תפקיד 'הגיבור'. 
בשנת 2013 השתתף בהצגה הקומית "אנשים שונים" בערבית "ناس جناس" בימוי: נביל עזר, הפקה: המרכז לתיאטרון של עכו 
בשנת 2014 השתתף בהצגה קומית "השכן" בערבית ,جار وجار" בימוי: נביל עזר, במרכז לתיאטרון עכו.
בשנת 2015 השתתף בסדרת טלוויזיה "סלמה", בתפקיד מסייפר עוזרו של השח'. ששודרה בערוץ  הראשון בבימויו של כמיל שריף, כתיבת תסריט: דיתה גרי.
בשנת 2016 שיחק ההצגה בשם "נשים חזקות" שהוצגה בתיאטרון עכו.
באותה שנה ביים וניהל בשיתוף עם סמדר יערון להקת נוער צעיר בשם "הילא". אשר הופיעה במספר מקומות בארץ במחזה בשם "הילא הדור הבא".
בשנת 2018 השתתף בסרט עכו חלומות בתפקיד סמיר.
באותה שנה 2018 השתתף עם סמדר יערון בהצגה "הערבי האחרון" בתפקיד הערבי האחרון.
מכנובקה

תולדות היישוב

היישוב נזכר לראשונה בשנת 1648, עת פשטו עליו גייסות חמלניצקי, ורצחו את היהודים ואת הפולנים המקומיים בו. בחלוקת פולין בשנת 1793 נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית.

יהודי מכנובקה

בעיר פעלה חסידות מכנובקה, שושלת חסידית מבית חסידות סקווירא.
בשנת 1897 נמנו ביישוב 2,435 יהודים, קרוב למחצית מתושביו. בין מלחמות העולם נמנו בכפר כ-2,500 יהודים. במהלך התקופה הסובייטית עזבו את היישוב יהודים רבים, ופעלו בו מועצה יהודית ממלכתית ובית ספר יידי.
ב-14 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבש היישוב בידי הגרמנים, ואלו החלו בביצוע מעשי התעללות ושוד ביהודיו, תוך חטיפתם לעבודות כפייה. ב-10 בספטמבר 1941 רצחו שוטרים גרמנים ואוקראינים כ-830 יהודים מהיישוב, וכן יהודים נוספים מכפרי הסביבה, ביער ז'ז'לב, כ-5 ק"מ מהיישוב. כמה עשרות יהודים שניצלו מהטבח, וכן יהודים נוספים מהסביבה, רוכזו לאחר מכן בגטו שהוקם בכפר, אשר ב-8 באוגוסט 1942 נרצחו כ-90 מיושביו.
ב-13 בדצמבר 1942 חוסל סופית הגטו שביישוב, עם רצח אחרוני יושביו בידי הגרמנים והאוקראינים.
עינת עמיר

ביוגרפיה

עמיר נולדה בירושלים ב-1979 לאב מהנדס ואם עובדת סוציאלית. היא הבכורה מבין שלושה אחים. סיימה לימודיה התיכוניים בתיכון ליד האוניברסיטה. בין השנים 2001–2004 למדה עמיר במדרשה לאמנות בבית ברל. פרויקט הגמר שלה, שכלל עבודות וידאו וסאונד, זיכה אותה בפרס הצטיינות. בשלוש השנים שלאחר סיום לימודיה הציגה מספר תערוכות יחיד, ביניהן: "קילינג מי סופטלי" במוזיאון חיפה לאמנות, "נסיגה מחפירה תחת לחץ" במוזיאון הרצליה לאמנות, ו"מכירה" בגלריה רוזנפלד בתל אביב. 
ב-2007 הוזמנה עמיר להיות עורכת-אורחת של גיליון מספר 10 של כתב העת המדרשה. גיליון זה הוקדש כולו, לראשונה בישראל, ליחסים בין פמיניזם לאמנות ישראלית. בנוסף לגיליון גם אצרה עמיר, יחד עם אילנה טננבאום, תערוכה באותו נושא בשם "מרוץ שליחות" במוזיאון חיפה לאמנות. 
ב-2007 עברה עמיר לניו יורק, ובשנת 2009 השלימה תואר שני באמנות באוניברסיטת קולומביה אשר בניו יורק. לאחר סיום לימודיה הוזמנה להשתתף לראשונה בביאנלה לפרפורמנס של העיר ניו יורק, פרפורמה, שם הציגה את העבודה "צופה אידיאלי". בעקבות כך הוזמנה עמיר להעלות מיצג מיוחד לפתיחת התערוכה המקיפה "מאה שנים של פרפורמנס" במוזיאון המומה פי אס 1 בניו יורק. בשנת 2010 הוזמנה להשתתף בתוכנית שהות בפלה דה טוקיו בפריז, במסגרתה גם הציגה בשתי תערוכות במוזיאון זה. 
ב-2011 הציגה עמיר מספר תערוכות ברחבי אירופה, ביניהן" Enough About You” מיצג שאפתני בלילית פרפורמנס סטודיו במאלמו; "_____Please”, תערוכת יחיד רחבת היקף במוזיאון האוניברסיטאי באוניברסיטת ספיאנצה ברומא, וכן את המיצג "Coming Soon Near You” בדאלאס קונטמפוררי ארט סנטר, בטקסס.
בשנת 2012 הוזמנה עמיר להשתתף בתוכנית השהות ארטפורט בתל אביב והייתה אחת מששת האמנים הראשונים שהוזמנו לתוכנית זו. בשנת 2013 הוזמנה עמיר להציג את אחד מהפרויקטים המרכזיים בביאנלה לפרפורמנס של העיר ניו יורק, פרפורמה, ויצרה לשם כך את עבודתה רחבת ההיקף "כמיטב יכולתנו". העבודה כוללת הן מיצב וידאו והן מיצג השתתפותי, והוצגה במקביל בניו יורק ובישראל, במוזיאון פתח תקווה.
עמיר חיה בתל אביב.

פסיכולוגיה חברתית ואמנות

בשנת הלימודים האקדמים 2016–2017 הצטרפה עמיר למעבדה לרגשות בחקר סכסוכים בראשות פרופ' עירן הלפרין במרכז הבינתחומי הרצליה. במסגרת המעבדה עמיר וחוקרים שונים עורכים ניסויים שהם גם עבודות אמנות. במהלך השנה האקדמית, נערכו שני שיתופי פעולה האחד עם הפסיכובלשנית ד"ר אורלי אידן והשני עם יוסי חסון. 
הניסוי ועבודת האמנות כשל פרגמטי שיצרו אידן ועמיר עסק בשאלות הקשורות לשפה. איך שפה מייצרת את המציאות? וכיצד היא משפיעה על החוויות הרגשיות שלנו? במיצג הוזמנו המשתתפים להקשיב לטקסטים שעסקו בסוגיית מהגרי העבודה בישראל. בעבודה המשותפת של חסון ועמיר השתתפו מעל ל-800 איש. במהלך המיצג נבדקה מידת האמפתיה של המשתתפים והצופים במייצג כאשר הם בוחנים את רמת האמפתיה שלהם בשעה שהם שומעים תיאור מקרה יהודי ומערבי אזרחי ישראל.
אוניית צב

אוניית צב וכן גֶּאוֹבּוּקְסֶאוֹן וקוֹבּוּקְסוֹן (거북선) הם השמות בהם נקרא סוג של אוניית משוטים מלחמתית סְפוּנָה, בה השתמש הצי המלכותי הקוריאני בתקופת שושלת ג'וסיאון מתחילת המאה ה-15 עד המאה ה-19.
אוניות צב קדומות יותר, אלו הנקראות "גוויסאון" (귀선; 龜船), נזכרות לראשונה ברשומות של 1413 ו-1415 בספרי השנים של שושלת ג'וסיאון, בתיאור קרב ראווה בין גוויסאון לאוניית מלחמה יפנית. השימוש בהן התמעט ובסוף פסק לגמרי בתקופת השלום היחסי הארוכה בין קוריאה ליפן.
אוניות צב נטלו חלק בלחימה נגד הצי היפני במהלך שני נסיונותיו של טויוטומי הידיושי לכבוש את קוריאה בשנים 1598-1592, וההיסטוריוגרפיה המסורתית ייחסה להן חשיבות רבה במלחמה זו. ברם, חשיבות זו שנויה כיום במחלוקת, בין השאר מפני שמעולם לא השתתפו יותר מחצי תריסר אוניות-צב יחד בקרב ימי אחד. תכנון האונייה ועיצובה מיוחסים לשר הצי הקוריאני יי סון-סין. אוניות הצב שבנה היו מצוידות בחמישה סוגים שונים של תותחים, לכל הפחות. המאפיין הבולט ביותר שלהן היה גליף חרטום בצורת ראש דרקון, שיכול היה לירוק אש מלועו. כל אחת מן האוניות הייתה מחופה בסיפון שלם, מגן מפני מטר חיצים, כדורי מוסקטים וכלי נשק מתלקחים. הסיפון כוסה בדורבנות ברזל כדי למנוע מן האויב לפשוט על האונייה וללוכדה. הטענה, כי הסיפון היה מחופה בלוחות ברזל, עודנה שנויה במחלוקת.
אנרי פרמן

ביוגרפיה

פרמן נולד בפריז להורים ממוצא אנגלי. אביו היה עיתונאי אנגלי שעבד בפריס. למד ציור בבית ספר לאמנות. לפני שעסק בתעופה, היה אלוף רכיבה על אופניים ועסק בספורט של מרוצי מכוניות. לאחר שהיה מעורב בתאונת דרכים חמורה עזב את מרוצי המכוניות. היה בן למשפחה עשירה ויכול היה להשקיע כסף בתעופה שהייתה ענף חדש ומתפתח. בשנת 1907 רכש מטוס דו כנפי מיצרן המטוסים הצרפתי גבריאל וואזן (Gabriel Voisin). 
פרמן הכניס מספר שיפורים במטוס שנקרא וואזן פרמה I וטס בו 20 טיסות שהארוכה בהן הייתה למרחק של 771 מטר שנמשכה 52.6 שניות. ב-9 בנובמבר 1907 זכה בגביע Archdeacon כאשר טס 1030 מטר בדקה וארבע עשרה שניות. באותה עת הייתה זו הטיסה היחידה שנמשכה מעל דקה שלא באמצעות מטוס של האחים רייט. תוך הכנסת שיפורים נוספים במטוס, הצליח פרמן ב- 13 בינואר 1908 לעבור במסלול מעגלי סגור באורך קילומטר בזמן של דקה וזכה בפרס Deutsch-Archdeacon שבצידו 50,000 פרנק. ב-30 באוקטובר 1908 טס 27 קילומטר במשך 20 דקות מ-Bouy עד Reims. טיסה יבשתית בטווח משמעותי לעמת הטווח בן הקילומטר של תחילת השנה.
אנרי פרמן הקים מפעל לבניית מטוסים עם שני אחיו ובנה מספר מטוסים שהראשון בהם נקרא אנרי פרמן III. באוגוסט 1909. למטוס היה מנוע בעוצמה של 50 כוחות סוס, גלגלים קפיציים. באוגוסט 1909 פרמן זכה בתחרות הטיסה למרחק הגדול ביותר כאשר טס 180 קילומטר בשלוש שעות וחמש דקות. הוא זכה בפרס על נשיאת שני נוסעים ומקום שני על גובה טיסה של 110 מטר. המטוס של פרמן הפך למטוס האירופאי הנפוץ ביותר לפני מלחמת העולם הראשונה ובשנת 1910 בתחרות האווירית לונדון מנצסטר הטיסו שני הטייסים Louis Paulhan, Claude Grahame-White מטוסים תוצרת פרמן.
דגם המטוס של שנת 1914 של מפעלי פרמן שימש כמטוס סיור וכמטוס תצפית ארטילרית במהלך מלחמת העולם השנייה. המטוס תוצרת מפעלי פרמן שכונה גולית, היה מטוס הנוסעים הראשון למרחקים ושימש לטיסות קבועות בקו פריס - לונדון החל מה-8 בפברואר 1919. בשנת 1919 קיבל אות לגיון הכבוד ופרש לגמלאות בשנת 1937 כאשר הממשלה הצרפתית הלאימה את התעשייה האווירית בצרפת.
קייזרסלאוטרן

היסטוריה

יישוב פרהיסטורי באזור קייזרסלאוטרן התקיים לפחות עד שנת 800 לפנה"ס. במיזאו, עיר שנמצאת 29 קילומטרים מערבית לקייזרסלאוטרן, נחשפו קברים קלטיים בני 2,500 שנה. הממצאים נמצאים כיום במוזיאון ההיסטוריה בשפאייר.
קייזרסלאוטרן קיבלה את שמה מפרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בימי הביניים הפך נהר הלאוטר את החלק העתיק של העיר לאי. כמו כן, בשנים 1152-1160 נבנתה טירתו של פרידריך, מול בניין העירייה ניתן עדיין לראות שרידים מהטירה. טירה אחרת, ננשטיין, נבנתה לשמירה על המבוא המערבי של העיר.
השטיפטקירכה (Stiftkirche), הכנסייה העתיקה ביותר בקייזרסלאוטרן, נבנתה בין השנים 1250 ו-1350. בשנת 1267, לאחר שאוכלוסייתה גדלה, קיבלה העיר צ'רטר מרודולף הראשון, מלך גרמניה.
ב-1519, הפך פרנץ פון זיקינגן לבעלי טירת ננשטיין. זיקינגן היה פרוטסטנטי וננשטיין הפכה למעוז האצילים המקומיים שתמכו ברפורמציה. זיקינגן והאצילים פתחו בקרב מול הארכיבישוף של טריר, אך הם הפסידו בקרב וחזרו לננשטיין, שכותרה על ידי צבא נסיכים גרמנים קתולים חמושים בתותחים. זיקינגן עצמו נהרג בזמן ששאיפותיהם הפרוטסטנטיות של שאר האצילים דוכאו בידי הנסיכים.
רוזן האזור, יוהאן קזימיר, הגיע לקייזרסלאוטרן בזמן מלחמת שלושים השנים. כיבוש ספרדי נוקשה במשך עשר שנים הסתיים כשצבאות פרוטסטנטיים שוודיים שחררו את האזור. ב-1635 גדודים קרואטים של צבא הקיסר האוסטרי נכנסו לקייזרסלאוטרן ורצחו 3,000 מ-32,000 התושבים. העיר נבזזה ונשדדה במשך שלושה ימים. לאנדשטול ניצלה מגורל דומה כשנכנעה ללא קרב. רק 160 שנה מאוחר יותר חזרה האוכלוסייה לכמותה מלפני הקרב.
צרותיה של העיר לא תמו עם שלום וסטפליה ב-1648. מושל פפאלץ נתקל בבעיות רבות והורה על השמדת כל הטירות, כולל טירת ננשטיין. הצרפתים פלשו וכבשו את האזור מספר פעמים ושכנו בעיר בשנים 1686-1697. האזור כולו היה מוכה קרבות בין הצרפתים לגרמנים במאה ה-18. ב-1713, השמידו הצרפתים את טירת ברברוסה ואת מגדלי העיר. מ-1793 עד הבסתו של נפוליאון בקרב ווטרלו, הייתה העיר תחת כיבוש צרפתי.
לאחר נסיגת צרפת, הפכו קייזרסלאוטרן ופפאלץ למחוז בבוואריה. שלטון בוואריה הסתיים ב-1918, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בה כבשו הצרפתים מחדש את האזור.
במלחמת העולם השנייה הופצצו כ-60 אחוז מהעיר על ידי מטוסי בעלות הברית. מסילת הרכבות והכבישים הראשיים היו המטרות העיקריות. המתקפות הכבדות ביותר אירעו ב-7 בינואר 11 באוגוסט ו-28 בספטמבר בשנת 1944. מקרב 20,000 הבתים שהיו בעיר, 11,000 נהרסו או נפגעו.
ב-20 במרץ 1945 חצה צבאו של עומר בראדלי את נהר הריין. קייזרסלאוטרן נכנעה ללא התנגדות והמלחמה נסתיימה באזור זה.

אתרים בעיר

כיום, קייזרסלאוטרן היא עיר מודרנית וטכנולוגית.
בעיר מספר אוניברסיטאות ידועות, מוסדות מחקר בינלאומיים ומכללות טכניות.
בניין העירייה הוא אחד המבנים הגבוהים בעיר, הוא נמצא בעיר התחתית. הבניין עוצב בדומה לבניין העירייה של דבנפורט, איווה, ארצות הברית - אחת מהערים התאומות של קייזרסלאוטרן. בקומה העליונה ניתן לצפות בתמונה פנורמית של העיר והאזורים סביבה.
בקייזרסלאוטרן גנים בוטנים גדולים בסגנון יפני.

ספורט

קבוצת הכדורגל של העיר, פ.צ. קייזרסלאוטרן משחקת כיום (נכון לעונת 2018/19) בליגה הגרמנית השלישית.