google/wiki40b huggingface dataset:
השטן בגוריי

עלילה

הרומן מתאר את קורותיה של עיירה יהודית בפולין בתקופת גזירות ת"ח ת"ט, שבהן נרצחו אלפי יהודים במסגרת מרד הקוזאקים בהנהגת בוגדן חמלניצקי בפולין. הרומן ממשיך ומתאר את התקופה שלאחר תום הפרעות, התאוששותה האיטית של העיירה ותקוותם של יהודי הגולה כי הפרעות היוו למעשה חבלי משיח לקראת בואו של המשיח שבתי צבי. תנועת השבתאות מיוצגת ברומן על ידי יהודי שמגיע אל העיירה ומפיח בה את תקוות המשיח. בעיירה מתגבשים במהרה שני מחנות סביב שניים ממנהיגי הקהילה – אחד הרואה את הגאולה בדמותו של שבתי צבי, ואחרת הרואה בו משיח שקר ודוגלת בדבקות ביהדות המסורתית.
עם הופעתם של מביאי בשורה למיניהם, המהלכים קסם על יושבי העיירה, הולכת זו ונשבית בשבתאות. נביאים באים מבחוץ וקמים מבפנים וסוחפים את התושבים לאמונה כי הגאולה עומדת בפתח. היעדר החשש מפני העתיד מביא לסוג של ניהיליזם, לקיפאון כלכלי, חקלאי, מסחרי – ולהנחת המבטחים כולם באלוהים.
השטן המופיע בשם הספר אינו אדם מסוים. מביאי בשורה מתמקמים בגוריי בזה אחר זה, כולם כאחד מחדירים תקוות שווא בלב היהודים הכמהים לגאולה, תקווה אשר מתנפצת בפניהם במלוא עוזה עם חלוף הזמן. עם התרסקותה הרוחנית (והמוסרית) של העיירה מגיע לקנן בה שטן מוחשי יותר, בצורת דיבוק האוחז בנביאה בת העיירה, שלפנים הייתה משליחיו של שבתי צבי. האישה אחוזת הדיבוק הופכת למקור חדש של התעללות ואכזריות כלפי העיירה רדופת האסונות.

מיקום העלילה

ב'אחרית הדבר' שצירפה המתרגמת בלהה רובינשטיין לספר במהדורתה, העלתה השערה לפיה העיירה גוריי שבה מיקם בשביס את התרחשות הספר, היא רמז לעיירת מולדת משפחתו בילגוריי, אך ככל הנראה העלילה עוסקת בכפר הסמוך גורַיי (בפולנית: Goraj; ביידיש: גאריי) שבדרום-מזרח פולין, כ-60 ק"מ מדרום ללובלין וכ-20 ק"מ מבילגוריי.
קוציציים

מאפייני המשפחה

רוב המינים בני משפחה זו הם עשבים רב שנתיים, או שיחים.
משפחה זו מאופיינת בעלים נגדיים.
פרחי משפחה זו הם דו-מיניים, כלומר בעלי איברים זכריים ואיברים נקביים. הפרחים בלתי נכונים- כלומר אינם בעלי סימטריה רדיאלית מושלמת, והם מלווים בחפיות- עלים הצמודים לפרח. עלי הכותרת של הפרח מאוחים, דהיינו אינם ניתנים להפרדה ונראים מחוברים. מספר האבקנים ארבעה או שניים.
גביע פרחי משפחה זו מחולק לארבע או חמש אונות.
למשפחה פרי אופייני מטיפוס הלקט.

משפחת הקוציציים בצמחיית ארץ ישראל

על אף גודלה של המשפחה, רק שני מינים ממנה מיוצגים בצמחיית הבר של ארץ ישראל: קוציץ סורי וריסן נאכל
קוציץ סורי הוא עשבוני רב שנתי הנמנה עם הסוג קוציץ.
ריסן נאכל הוא בן-שיח רב-שנתי מדברי הנמנה עם הסוג ריסן.

בני משפחת הקוציציים כצמחי נוי

מספר גבוה יחסית של סוגים ממשפחה זו משמשים כצמחי נוי. מדובר בעיקר בשיחים וברב-שנתיים עשבוניים אשר הוכנסו לגן הנוי בשל ערכם האסתטי.
רוב מיני המשפחה המשמשים כצמחי נוי, מקור חינם בפרחיהם הגדולים והאופיניים של המשפחה. קבוצה אחת של צמחים נחשבת לאטרקטיבית עבור האדם בשל עליהם, אשר לעיתים הם צבעוניים כמו בסוג ברוד, או משנים את צבעיהם לאורך עונות השנה כדוגמת איצטרובלנית.
רוב צמחי הנוי במשפחה הם צמחי גינה, וסוגים מסוימים משמשים כצמחי בית.
סטיב בלייק

קריירה

בלייק שיחק בתיכון מיאמי יחד עם שחקן NBA לעתיד, יודוניס האסלם. הוא זכה באליפות המדינה, אך עיתון במיאמי חשף שהוא ועוד מספר שחקנים זייפו את כתובותיהם כדי להירשם לתיכון, והם נודו מהתיכון. הוא למד עד סוף הלמודים באקדמיית Oak Hill שבווירג'יניה. אחרי התיכון עבר בלייק לאוניברסיטת מרילנד. הוא נודע במכללה בזכות יכולת המסירה יוצאת הדופן שלו. ב-2001 הוביל בלייק את קבוצתו לפיינל פור המכללות וב-2002 זכה באליפות המכללות.
בלייק נבחר על ידי קבוצת וושינגטון ויזארדס במקום ה-38 בדראפט 2003. בעונת הרוקי שלו קלע בלייק 5.9 נקודות בממוצע למשחק. בעונתו השנייה בוושינגטון הוא שיחק רק ב-44 משחקים, וממוצעיו ירדו מעט כשהוא קלע רק 4.3 נקודות ממוצע.
ב-2005 חתם בלייק כשחקן חופשי בפורטלנד טרייל בלייזרס. הוא הפך לרכז הפותח בפורטלנד בשל פציעתו של סבאסטיאן טלפייר. בטריילבלייזרס הוא השתפר וביסס את מעמדו כרכז הפותח של הבלייזרס. את העונה הזו סיים בלייק עם 8.2 נקודות ו-4.5 אסיסטים בממוצע.
ביולי 2006 בלייק נשלח בטרייד למילווקי באקס יחד עם בריאן סקינר והא-סונג ג'ין בתמורה לג'מאל מגלור שעשה את הדרך ההפוכה. במילווקי רשם בלייק ממוצע של 3.6 נקודות למשחק, ממוצע הנקודות הנמוך בקריירה שלו.
ב-11 בינואר 2007 בלייק נשלח בטרייד לדנוור נאגטס, בעקבות חזרתם של ארל בויקינס וג'וליוס הודג' לסגלה של מילווקי באקס. בנאגטס הוא שב ליכולתו הטובה, והוא השיג 8.3 נקודות עם שני שיאי קריירה של ממוצעים, 6.6 אסיסטים ו-33.5 דקות. בנוסף הוא פתח בכל משחקי הפלייאוף של קבוצתו.
ב-1 ביולי 2007 הפך בלייק לשחקן חופשי וב-13 ביולי חתם על חוזה לשלוש שנים בפורטלנד טרייל בלייזרס. בעונתו הראשונה בבלייזרס קלע בלייק 8.5 נקודות בממוצע. בעונתו השנייה בפורטלנד הוא שבר שני שיאי קריירה, כשקלע 11.0 נקודות בממוצע והשיג את אחוזי העונשין הטובים ביותר שלו, 84%. ב-22 בפברואר הוא השווה שיא NBA כשמסר 14 אסיסטים ברבע אחד, במשחק נגד הלוס אנג'לס קליפרס. בעונתו השלישית בקבוצה ירדו ממוצעיו במעט כשקלע 7.6 נקודות למשחק.
ב-16 בפברואר 2010 הועבר בלייק בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס יחד עם טרוויס אאוטלו בתמורה למרקוס קמבי. בקליפרס הוא השיג את ממוצעיו הגבוהים ביותר בקריירה בקליעה מהשדה ומהשלוש (44% ו-43% בהתאמה).
ב-8 ביולי 2010 חתם בלייק על חוזה לארבע שנים בלוס אנג'לס לייקרס, עבור כ-16 מיליון דולר.
בספטמבר 2017 הודיע על פרישה ממשחק, והצטרף לצוות האימון של קבוצת פורטלנד טרייל בלייזרס.
הרדופיים

תיאור ההרדופיים

רוב מיני הצמחים ממשפחת ההרדופיים בעלי שרף חלבי רעיל מאוד, עליהם התמימים הם מנוגדים, או ערוכים בדורים, ופרחיהם הנכונים הם אנדרוגיניים. הגביע והכותרת הם בעלי 4-5 אונות, ובבסיס אונות הכותרת מעורות קבוצות שערות או קשקשים היוצרות עטרה. בכל פרח 4-5 אבקנים ועמוד - עלי אחד, והפרי עשוי שתי מפוחיות מרובות זרעים מצוידים בציצית - שערות, אך לעיתים הפרי הוא ענבה או בית גלעין.
מספר צמחי נוי נפוצים בארץ משתייכים למשפחת ההרדופיים: עץ הפיטנה (פלומריה ריחנית), וינקה גדולה, טרכלוספרמון יסמיני, קאריסה גדולת פרחים, קתרנתוס ורוד, תבטיה הרדופית ואדניום.
רעידות האדמה בגליל (363)

נזקים מרעידת האדמה

רעידת האדמה של 363 החריבה את היישוב סוסיתא, וגרמה לנזקים מהותיים ליישוב ציפורי, אשר נמצאת צפונית-מערבית לנצרת. נבראטין ובית הכנסת נבטין (שנמצאים צפונית-מזרחית לצפת) נחרבו ברעידת האדמה.
גם לפטרה נגרמו נזקים רבים מרעידת אדמה זו.
באיגרת של הבישוף קירילוס מירושלים מופיעה רשימת מספרי הנספים בכל עיר בארץ ישראל ברעידת האדמה.
רעידת אדמה זו הפסיקה את עבודות בניין בית המקדש השלישי, שהיו בהוראת קיסר רומא יוליאנוס הכופר.
מל מרמלשטיין

מל מרמלשטיין (נולד ב-25 בספטמבר 1926, באורוסוויג אוקראינה, ליד מוקצ'בו) הוא ניצול שואה ממוצא הונגרי. מרמלשטיין הוא הניצול היחיד ממשפחתו, שהושמדה כולה באושוויץ. מרמלשטיין יצא כנגד המכון לסקירה היסטורית, וניצח. בעקבות משפטו הוחלט פסק דין תקדימי, כי השמדת היהודים בתאי הגזים באושוויץ היא עובדה שלא ניתן לערער עליה בבתי משפט.

ביוגרפיה

ב-1980 המכון לסקירה היסטורית הציע פרס כספי של 50,000 דולר לכל מי שיכול להוכיח כי יהודים הושמדו בגז באושויץ. מרמלשטיין כתב בתגובה מכתב למערכת של העיתונים לוס אנג'לס טיימס, וג'רוסלם פוסט כנגד המכון. המכון חזר והציע למרמלשטיין אישית את הפרס אם יוכל להוכיח את דבריו. מרמלשטיין הגיש הצהרה נוטריונית בה הוא מעיד על כי ראה את אמו ואחיותיו מובלות לתאי הגזים. המכון לסקירה היסטורית סירב לתת לו את הפרס בטענה כי עדותו היא לא הוכחה מספקת. באמצעות עורך הדין ג'ון קוקס מרמלשטיין תבע את המכון בבית המשפט העליון בלוס אנג'לס, עבור הפרת חוזה, הטעיה, השמצה, הכחשה של עובדות מוכרות למטרות לא צודקות, וגרימה של מצוקה רגשית. שני הצדדים ביקשו מהשופטים להוציא הצהרה. מרמלשטיין טען כי הדרישה של המכון "לראיות" על שימוש בתאי הגזים, הוא כשלעצמו פוגעני. המכון לעומתו טען כי מרמלשטיין אכן לא הוכיח את ההשמדה של יהודים בגז ולכן לא חייבים לשלם לו. ב-1981, השופט תומאס ג'ונסון קבע לטובת מרמלשטיין וקבע את הקביעה המשפטית, כי השימוש בגז להשמדת יהודים הוא עובדה מוכרת, ואין צורך להוכיחה בבית המשפט. ב-1985 השופט רוברט וונקה פסק לטובת מרמלשטיין וקבע כי על המכון לסקירה היסטורית לשלם לו 90,000 דולר ולפרסם בפניו ובפני כל הניצולים התנצלות פומבית.
ב-1986 המכון תבע את מרמלשטיין תביעת דיבה, אך ביטל אותה שנתיים אחר כך. מרמלשטיין תבע פעם נוספת את המכון ב-1988 בעקבות פרסום במגזין שלהם. מרמלשטיין פרסם ספר ביוגרפיה הנקרא By bread alone. בספר סיפר אודות המאבק המשפטי שלו כנגד המכון. סרט הטלוויזיה לעולם נזכור, בכיכובו של לנרד נימוי, מ-1991, מספר את סיפורו של מרמלשטיין והתביעה כנגד המכון.
בית הפרחים

הקמה

המבנה, בשטח כולל של 902 מטרים מרובעים, הוקם בשנת 1975. הוא הוקם בקרבת בית המגורים של טיטו כדי לשמש לו כמקום עבודה ומנוחה נוסף. 
במבנה יש שלושה אגפים: אגף מרכזי שבו גינת צמחים ומעליו גג זכוכית, ומשני צידיו שני אגפים מקבילים ובהם מסדרונות רחבים. בצד המבנה הנגדי לכניסה נמצאת מרפסת פתוחה, המשקיפה על העיר. טיטו נקבר באגף המרכזי של המבנה, על פי בקשתו.
במשך כעשור לאחר התפרקות יוגוסלביה היה המבנה סגור לקהל הרחב. לאחר מכן שב המבנה ונפתח למבקרים. 
כיום נמצא המבנה בשטחו של המוזיאון להיסטוריה של יוגוסלביה. במבנה עצמו מצויה תצוגה של חפצים ומסמכים מימי שלטונו של טיטו.
מבקרים רבים מגיעים אל המבנה ב-25 במאי - יום הולדתו של טיטו, שהיה גם "יום הנוער" ביוגוסלביה הקומוניסטית. ב-2004 ביקרו בו 11 אלף איש, ומאז 1982 - 17 מיליון.
בשנת 2013 נפטרה ונקברה במבנה יובאנקה ברוז, אשתו השלישית ואלמנתו של טיטו.
גנאיוס מאליוס מאקסימוס

גנאיוס מאליוס מאקסימוס (Gnaeus Mallius Maximus), קונסול רומאי בן המאה ה-2 לפנה"ס.
מאקסימוס היה "איש חדש", כלומר הראשון מקרב משפחתו שנבחר למשרת הקונסול. ההיסטוריון תאודור מומזן מתאר אותו כ"אדם פשוט וחסר כישרון". מאקסימוס נבחר למשרת הקונסול בשנת 105 לפנה"ס, בעיצומה של מלחמת הקימברים והטווטונים. הוא נשלח, בראשותו של צבא חזק, לאזור דרום גאליה שהיה נתון לאיומם של הקימברים.
צבאו של מאקסימוס התמקם בצדו השמאלי של נהר הרון ולצדו התמקם כוח בראשותו של הלאגט שלו, מרקוס אואליוס סוקרוס. בצדו השני של הנהר התמקם הפרוקונסול קווינטוס סרוויליוס קאיפיו, שנשלח לאזור עוד בשנה הקודמת. שני המצביאים קיבלו הוראות לשתף פעולה זה עם זה ולאחד את שני צבאותיהם מול האיום הגרמאני.
כבר בשלב הראשון של משימתו נחל מאקסימוס מפלה. הקימברים התקיפו את סוקורוס, שבו אותו, הוציאו אותו להורג והשמידו את צבאו. בעקבות אובדן זה הורה מאקסימוס לקאיפיו לחצות את הנהר ושני הצבאות חברו ליד ארואסיו (אוראנג' המודרנית). אף על פי שקאיפיו נשמע להוראתו הראשונה של מאקסימוס, הוא סירב להתייחס אל פקודותיו האחרות ונמנע לחלוטין משיתוף פעולה איתו. מפגש שנערך בין שני המצביאים רק החמיר את המצב, ושני הצבאות סבלו מחוסר פיקוד אחיד וניתוק טקטי. התנהגות זו נבעה ככל הנראה מהבוז שרחש קאיפיו,  שהיה בן למשפחה מיוחסת, למאקסימוס, "האיש החדש".
הקרע בין שני המצביאים הוביל בסופו של דבר לתבוסתם. בעוד מאקסימוס נשא ונתן עם נציגי הקימברים, החליט קאיפיו, על דעת עצמו, לתקוף את מחנם. המתקפה כשלה לחלוטין וצבאו הושמד. ללא צבאו של קאיפיו סבל מאקסימוס מנחיתות מספרית, והקימברים, שניצלו את יתרונם המספרי והטקטי, תקפו אותו והשמידו את צבאו. לפי המקורות כ-80 אלף חיילים רומאיים ועוד כ-40 אלף חיילים מחיילות העזר, שגויסו מקרב בעלות הברית של רומא באיטליה, נפלו בקרב.
אף על פי שהיסטוריונים כגון ישראל שצמן ומ. קארי משערים שמספר האבדות מוגזם, הם מודים שזו הייתה אחת התבוסות הצבאיות הגדולות ביותר בהיסטוריה של הרפובליקה הרומית. הדים לתחושת האיום שרחשה ברומא בעקבות תבוסה זו ניתן למצוא במילותיו של ההיסטוריון בן התקופה, סאלוסטיוס: "באותו הזמן היה יד הגאלים על העליונה במלחמה עם מצביאינו קווינטוס קפיו וגניאוס מאנליוס וכל איטליה התחלחלה מפחד זה".
אחד הגורמים הבולטים לכישלון הצבאי היה חוסר תפקודו של מאקסימוס כמצביא: קארי מציין שהלה היה חסר ביטחון עצמי, הוא לא הצליח לאכוף משמעת בקרב חייליו ולא הצליח לאכוף את סמכותו על קאיפיו. בנוסף לכך החלטתו השגויה להציב את צבאו בין מחנה הקימברים לבין נהר הרון יצרה בעיה טקטית קשה שהקימברים ניצלו לטובתם.
מאקסימוס עצמו הצליח להימלט מגורל צבאו וחזר לרומא. בשנת 103 לפנה"ס החל הטריבון לוקיוס אפוליוס סטורנינוס, כחלק ממאבקו במנהיגי הסנאט והאצולה, לרדוף משפטית את המצביאים הכושלים של מלחמת הקימברים. סטורנינוס תבע לדין את מאליוס, יחד עם מספר מצביאים אחרים, באשמת "פגיעה בגדולת העם הרומי" (maiestas populi romani imminuta)‏. בסיומו של המשפט, שלווה במעשי אלימות, הורשע מאקסימוס ונידון לצאת לגלות.
רוברט ריטר פון גריים

ביוגרפיה

פון גריים נולד ב-22 ביוני 1892 בביירוית שבבוואריה. במלחמת העולם הראשונה שירת כקצין תותחנים וב-1915 הועבר לחיל האוויר. בשנות המלחמה הפיל 28 מטוסים וזכה בעיטור פור לה מריט ובעיטור הבווארי הצבאי של מסדר מקס יוזף שהקנה לו תואר אבירות (Ritter) ורשות לשאת את התואר "von". כך הפך שמו מרוברט גריים לרוברט ריטר פון גריים.
לאחר המלחמה למד משפטים, ולאחר מכן התבקש על ידי ממשלת צ'אנג קאי שק לבוא לסין ולעזור לבניית חיל האוויר הסיני. לאחר מספר שנים חזר לגרמניה וב-1933 נתבקש על ידי הרמן גרינג לעזור לבניית חיל האוויר הגרמני. בשנת 1934 נתמנה למפקד בית הספר לטיסה לאחר שעד אז התאמנו הטייסים הגרמנים בברית המועצות בחשאי היות שהסכם ורסאי אסר על גרמניה לבנות כוח אווירי.
במלחמת העולם השנייה פיקד תחילה על קורפוס האוויר ה-5, ומאז מאי 1943, לקראת קרב קורסק, פיקד על צי האוויר השישי של הלופטוואפה.
בסוף 1942 הופל בתוניס מטוסו של בנו הוברט שהיה טייס כמוהו בלופטוואפה. הוא נלקח בשבי ושהה במעצר כשבוי מלחמה בארצות הברית עד לסיום המלחמה.
בקרב קורסק הצטיין בהפעלת הכח האווירי וזכה בעיטור צלב האבירים עם עלי אלון וחרבות.
ב-26 באפריל 1945, כשחלק גדול מברלין היה כיבוש על ידי הצבא האדום התבקש פון גריים להגיע בדחיפות לבונקר של היטלר. הוא טס לברלין במטוס קטן דו - מושבי מסוג פיזלר ביחד עם ידידתו, הטייסת הנאצית הידועה האנה רייטש. בעת הנחיתה במסלול נחיתה מאולתר בטירגרטן נפגע המטוס מאש הרוסים ופון גריים נפגע ברגלו. רייטש השתלטה על הגה המטוס והצליחה להנחיתו.
היטלר קיבל בחמימות את פון גריים, העלה אותו לדרגת גנרל פלדמרשל ומינה אותו למפקד הלופטוואפה במקום גרינג שפוטר באשמת בגידה. השניים שהו בבונקר יומים במהלכם נתן להם היטלר כמוסות ציאניד אם ירצו להתאבד. כאשר שמע היטלר שהיינריך הימלר פתח במשא ומתן עם בנות הברית הוא הורה לרייטש ולפון גריים לטוס למפקדתו של קרל דניץ ולאסור שם את הימלר. ב-28 באפריל 1945 הם הצליחו להמריא תחת אפם של הרוסים שחשבו שזה מטוסו של היטלר המנסה להימלט.
ב-8 במאי 1945 הסגיר עצמו פון גריים לחיילים אמריקנים. הוא היה אמור להיות מוסגר לרוסים ומפחד מעינויים והוצאה להורג הוא התאבד בבליעת כמוסת ציאניד בתא המעצר בזלצבורג ב -24 במאי 1945. מילותיו האחרונות היו: "אני מפקד הלופטוואפה בלי לופטוואפה".
מדרש אגדה (בובר)

מדרש אגדה הוא חיבור מדרשי על חמישה חומשי תורה שהתפרסם לראשונה על ידי שלמה בובר בשנת תרנ"ד (1894) על סמך כתב יד נדיר שמצא בארם צובה (חלב) ונרכש על ידו. בכתב היד חסרים כמה קטעים, בהם גם סוף החיבור מפרשת כי תצא ואילך. משום כך, לא ניתן לדעת את שמו של מעתיק כתב היד ואת שנת הכתיבה, שעל-פי רוב היו רשומים בסוף כתב היד.
לדעת בובר, לנגד עיני המחבר עמדו פירוש רש"י על התורה ובו אמרותיו של רבי משה הדרשן, מדרש לקח טוב וכן מדרשים וספרים נוספים. ככל הנראה חי עורכו של המדרש בסוף האלף החמישי (המאה ה-12 - המאה ה-13).
שא טין

שא טין (בסינית: 沙田區) הוא אחד מ-18 תחומי המנהל של הונג קונג, הממוקם בטריטוריות החדשות. שטחו הכולל הוא 69.46 קמ"ר, והאוכלוסייה בו הגיעה בשנת 2001 ל-27,000 איש. צפיפות האוכלוסין בו היא 8,842 איש לקמ"ר.
בשא טין ממוקמת האוניברסיטה הסינית של הונג קונג ובגבול המחוז עם מחוז טאי פו ממוקם פארק המדע של הונג קונג.
רכבת ה-KCR עוצרת במקום בשני קווים; הקו המזרחי וקו טאי מו שאן.

נהר שינג מאן

נהר שינג מאן (城門河) - אורכו 7 קילומטרים ורוחבו המרבי 200 מטר. הנהר זורם באזור טאי וואי דרך שא טין ונשפך לים בנמל טולו. לגדות נהר שינג מאן מתנשאים בנייני מגורים גבוהים, מבני תעשייה וכפרים שונים.
מכון סטרלקה לתקשורת, אדריכלות ועיצוב

מכון סטרלקה לתקשורת, אדריכלות ועיצוב הוא מרכז חינוך בינלאומי ללא מטרות רווח הממומן על ידי ממשלת רוסיה הממוקם במוסקבה. המכון הוקם בשנת 2009 במטרה ללמד ולעבוד עם סטודנטים מכל רחבי העולם בנושא של עיצוב, אדריכלות ותכנון ערים. 
המכון ממוקם בבניין ההיסטורי של מפעל השוקולד אוקטובר האדום שנמצא על האי בלצ'וג במרכז נהר מוסקבה בסמוך אל חומות הקרמלין לאחר שהוסב למרכז של עיצוב בשנת 2007. 
המכון שואף לחנך את הדור הבא של אדריכלים, מעצבים ואנשי תקשורת לקראת המאה ה-21. בכל שנה, המכון מברך אנשי מקצוע צעירים ונותן להם את ההזדמנות לעבוד יחד עם מומחים בתחומים של תכנון ערים, אדריכלות ותקשורת מכל רחבי העולם. 
בשנת 2014 זכה המכון בפרס מטעם המגזין Domus בתור אחד מ-100 בתי הספר הטובים ביותר בעולם לאדריכלות באותה השנה.
אריאלה רובינוביץ

ביוגרפיה

רובינוביץ נולדה בגבעתיים, ולמדה בתיכון תלמה ילין.

קריירה

ב-1979 הופיעה לראשונה בסרט רגעים
ב-1981 שיחקה את נורית, חברתו של בנצי בסרט שפשוף נעים בסדרת אסקימו לימון.
ב-1983 גילמה את רותי בבחינת בגרות.
ב-1985 שיחקה את שוש, סמלת המחלקה בסרט בנות.
ב-1987 גילמה את חווה כרמלי בבלוז לחופש הגדול.
ב-1988 שיחקה בסרט הקיץ של אביה.
ב-2009 שיחקה בסרט הסטודנטים "ילדה גדולה" העוסק במערכת יחסים בין עורכת דין לבתה.

חיים אישיים

רובינוביץ מתגוררת כיום בתל אביב, ואם לשני ילדים ביתה היא בר מיניאלי, ובנה הבכור, אור, השתתף בעונה הראשונה והשנייה של נינג'ה ישראל.
אם כן ביטלת תורת עירוב מאותו מבוי

בהלכות עירובין, הכלל אם כן ביטלת תורת עירוב מאותו מבוי הוא כלל המתייחס לדין ביטול רשות שנועד להתיר טלטול בחצר ובמבוי במקום תקנות עירוב חצירות ושיתופי מבואות, ואומר שמותר להשתמש בתקנת ביטול רשות דווקא במצב "דיעבד" ולא באופן קבוע, ורק באופן שביטול הרשות אינו פועל כל אשר פועל העירוב חצירות. וזאת מהחשש שמא תתבטל תורת עירוב.

רקע

לפי תקנת חז"ל, וכחלק מאיסור טלטול בין רשויות היחיד שבו אסרו לטלטל בין השאר, בין רשות היחיד רגילה לבין רשות היחיד משותפת, אסור לטלטל חפצים מחצר למבוי, אלא אם כן השתתפו השכנים יחד בפת משותפת, בדומה לתקנת עירוב חצירות. במקום ששכחו לערב תיקנו חז"ל שכל הדיירים יבטלו את רשותם לאחד מהם, כך שהמקום נחשב לרשות היחיד רגילה, ואז יכול אותו היחיד שביטלו את החצר לטובתו, לטלטל בחופשיות בחצר.
לעומת זאת, כאשר יש גוי בחצר או במבוי, ובחצר או מבוי שבה דר יותר מיהודי אחד תיקנו חז"ל שלא ניתן לערב עמו אלא יש לשכור ממנו את רשותו. הבעיה היא כאשר הגוי לא מסכים להשכיר את רשותו. מעשה כזה התרחש בימיו של אביי, כאשר גוי בשם לחמן בר ריסתק לא הסכים להשכיר את רשותו בחצר. אביי פתר את הבעיה באופן כזה: הוא הורה ליהודים לבטל את רשותם ליהודי אחד מבני המבוי, כך שלפי כללי ביטול רשות נמצא שהלכתית גר במקום רק יהודי אחד, וכאשר גר יהודי אחד עם גוי, אין חיוב שכירת רשות.
על כך אמר רבא: "אם כן ביטלת תורת עירוב מאותו מבוי", כלומר אם תעשה כך, תתבטל תקנת העירוב ממקום זה, שהרי במקום לערב עירוב חצירות, יכול האדם לטלטל בחופשיות מביתו למבוי על ידי ביטול הרשויות, וקיים חשש שיעשה כך לעולם (שהרי תקנת עירוב חצירות לא תועיל כאן שהרי יש גוי). ולכן תיקן רבא תקנה אחרת, על ידי עירוב חצירות. 
חשש זה של "בטלת תורת עירוב", קיים בכל מקרה שיעשו את הביטול באופן קבוע, אם מפני שהעירוב חצירות אינו מועיל - כדוגמה זו, אם מפני שהביטול רשות מתיר את כל אשר הותר על ידי העירוב חצירות.

הסבר התקנה

המהרש"א מסביר כי החשש שחששו חז"ל שמא תתבטל תורת עירוב, אינו בכך שישתמשו תמיד בביטול רשות, שהרי מה אכפת לחז"ל שישתמשו בתורת ביטול רשות, אלא הסיבה היא שמא תשתכח תורת ערוב ויבואו לטלטל בלא עירוב, כדוגמת תקנת עיר של רבים שתיקנו לשייר במבואותיה חלק שאינו מעורב.

השלכות הלכתיות

הסתפקו הראשונים בגדר תקנה זו. האם בעיה זו של "אם כן תשתכח תורת עירוב מאותו מבוי" קיימת רק כאשר הגוי מסרב להשכיר את רשותו, כך שבהכרח יאלצו הדיירים להשתמש בתורת ביטול רשות, ולפי זה במקרה שהגוי מסכים לערב, אלא שבאופן חד פעמי לא עירבו מכיוון שהגוי לא היה במקום ולא ניתן היה לערב מערב שבת - מותר יהיה לערב - שהרי בשבועות הבאים יחזרו לערב על ידי עירוב חצירות רגיל, או שמא אין לחלק בזה כמו הכלל לא פלוג רבנן, ומכיוון שאם הגוי לא יתרצה להשכיר ישוב החשש של "אם כן בטלת תורת עירוב מאותו מבוי", גם באופן שהגוי מתרצה להשכיר אסור לבטל את הרשות לגוי אחד. התוספות הוכיחו שגם במקרה כזה אסרו חז"ל להשתמש בביטול רשות, ממעשה המובא בתלמוד.
Closing Time

רקע

וייטס התחיל את הקריירה המוזיקלית שלו ב-1970, בהופעות קבועות בימי שני ב"טרובדור", מועדון בלוס אנג'לס, קליפורניה. רוב השירים איתם הופיע וייטס באותה תקופה היו גרסאות כיסוי לשירים של בוב דילן, אולם הוא שילב בהופעות חלק מהשירים שיופיעו בשני אלבומיו הראשונים "Closing Time" ו-"The Heart of Saturday Night". בין השירים שהוא ביצע באותה תקופה ניתן למנות את: "Ice Cream Man", "Virginia Avenue", "Ol' '55", "I Hope That I Don't Fall in Love with You", "Shiver Me Timbers" ו-"Diamonds on my Windshield." במקביל, החל וייטס לעבוד כשומר בכניסה למועדון בשם "The Heritage" שהיה בית קפה במהלך היום. בנובמבר 1970, הופיע וייטס בפעם הראשונה בתשלום במועדון, עבור 25 דולר. באחת מהופעותיו ב"טרובדור" בקיץ של 1971, המנהל המוזיקלי של פרנק זאפה, הֶרבּ כהן, גילה במקרה את וייטס והפך להיות המנהל שלו. בזכות קשריו של כהן, הקליט וייטס כמה גרסאות דמו לשיריו בסוף קיץ 1971 עם המפיק רוברט דאפי.(, ראו גם) כדי להתמקד בקריירה שלו, החליט וייטס לעבור מסן דייגו ללוס אנג'לס בתחילת 1972 והתחיל להופיע בתדירות גבוהה יותר בטרובדור. באחת מההופעות האלו, גילה אותו דייוויד גפן בזמן שהוא שר את "Grapefruit Moon". בעקבות ההופעה שהרשימה את גפן, הוא התחיל משא ומתן עם כהן שהסתיים תוך חודשים ספורים עם החתמתו של וייטס לחברת התקליטים אסיילום.

הקלטות

לפני תחילת ההקלטות וייטס התיידד עם המפיק המיועד של אלבומו, ג'רי ייסטר, והשניים הקליטו באחר צהריים אחד בתחילת 1972 גרסאות מוקדמות לשירי האלבום בביתו של ייסטר. בזמן הקלטות אלו, וייטס הסביר לייסטר כיצד הוא רוצה שהמוזיקה תשמע מבחינת ההפקה והדגיש במיוחד שהוא מעוניין בנגן בס מוביל למוזיקה. ייסטר הביא את ג'ון סייטר בתופים, פיטר רילמס בגיטרה, טוני טרו בחצוצרה וגיטריסט נוסף בשם שפ קוק נשכר על ידו וכמו כן ביל פלומר נגן בס ג'זיסט הצטרף להקלטות. מפגשי ההקלטות העיקריים של האלבום קרו באולפני סאנסט רקורדס בהוליווד, איפה שאמנים כגון ג'וני מיטשל, ניל יאנג והדלתות הקליטו בתחילת 1972. במהלך ההקלטות, ובעיקר בתחילת המפגשים, ייטס וייסטר התווכחו רבות על הכיוון שהאלבום צריך ללכת אליו מבחינה מוזיקלית. וייטס רצה אלבום שהוא יותר ג'אז, ואילו ייסטר כיוון לסאונד של מוזיקת פולק. ההקלטות ארכו עשרה ימים בלבד, מתוכם היומיים הראשונים היו בבחינת התרגלות לאולפן ולתנאי ההקלטה.

עטיפה

עיצוב העטיפה של האלבום נעשתה על ידי קאל שנקל. שנקל קיבל את ההשראה לעבודה בעטיפה הקדמית מהתפיסות של וייטס על איך האלבום צריך להישמע. העטיפה מתארת את וייטס נשען על פסנתר שמקושט בבקבוק של בירה, סיגריות, מאפרה ונר קטן. מעל לראשו של וייטס מתנוססת מנורה כחולה בעיצוב הנהוג מעל לשולחנות של ביליארד. בעטיפה האחורית יש תמונה מינימליסטית של וייטס מתסכל היישר אל תוך המצלמה, ככל הנראה צולמה התמונה בזמן אחת מהופעותיו בטרובדור. שתי התמונות צולמו על ידי אד קאראף.
מחלקת הבקרה

מחלקת הבקרה היא מחלקה קטנה באגף המודיעין בצה"ל. תפקידה הוא לבחון את הערכות המודיעין ואת תוצריו בגישה מקצועית ביקורתית לרבות פונקציית "פרקליט השטן" או ה"איפכא מסתברא" (מארמית: ההפך מסתבר), כלומר לבדוק דווקא את האפשרויות הנראות בלתי סבירות, לנסות ולערער על הערכות מקובלות בחטיבת המחקר ולהציע הערכות נוגדות. המחלקה פועלת כגוף השייך לחטיבת המחקר.
מחלקת הבקרה הוקמה לאחר מלחמת יום הכיפורים במסגרת יישום הלקחים בעקבות המלצות ועדת אגרנט. ראש המחלקה הוא קצין בדרגת אלוף-משנה, הכפוף ישירות לראש אגף המודיעין, ולא לראש חטיבת המחקר. בעבר מילאו תפקיד זה, בין השאר, יעקב עמידרור ועמוס גלעד. ראש המחלקה, אל"ם רני, אמר בשנת 2008 בתשובה לשאלה האם היו מקרים שהערכת "איפכא מסתברא" התגלתה כנכונה:
אין לזה הרבה דוגמאות, כי אחרי הכל מדובר בחיל מקצועי עם כוח האדם האיכותי ביותר. אבל כן, הנסיגה מלבנון למשל. התחזיות המודיעיניות דיברו על גוג ומגוג בצפון, והמחלקה אמרה שהחזבאללה דווקא יהיה רגוע וישמור על שקט, מה שהתגלה כנכון ברוב התקופה שעד 2006.
מפרץ דיסקו

מפרץ דיסקו הוא מפרץ בחופה המערבי של גרינלנד.
המפרץ התגלה לראשונה על ידי אנשיו של אריק האדום אשר התיישבו בחופה המערבי של גרינלנד בשנת 985. המתיישבים גילו את המפרץ זמן קצר לאחר התיישבותם באי, ובחודשי הקיץ צדו את בעלי החיים הרבים שהתגוררו במפרץ: בעיקר את הנבתנים בשביל חטיהם, את כלבי הים בשביל עורם, ואת הלוויתנים שבמפרץ בשל בשרם.
לא ברור מתי החלה ההתיישבות האינואיטית באזור המפרץ, וככל הנראה הם סחרו עם הנורדים שהתיישבו באזור המפרץ. בתחילה, ככל הנראה, היחסים בין הנורדים לאינואיטים היו יחסי סחר טובים, אולם על פי התיעוד ההיסטורי היחסים הידרדרו והובילו ללוחמה בין הצדדים. בתקופת עידן הקרח הקטן, שהחל בראשית המאה ה-15, ננטש המפרץ בשל הטמפרטורות הנמוכות שמנעו גישה אל המפרץ בחודשי הקיץ. ההתיישבות המחודשת באזור המפרץ החלה רק במאה ה-18 ביוזמת מלך דנמרק אשר החליט לנצל את מקורות הטבע שבמפרץ.
כיום, אזור המפרץ, מהווה יעד תיירותי, ואתר דייג וציד.
פרויקט 57

פרויקט 57 היה פרויקט לניסוי בנשק גרעיני בסביבה פתוחה שנערך על ידי ארצות הברית במטווח חייל-האוויר נליס בשנת 1957. אזור הניסוי, הידוע כאזור 13, גובל בחלק הצפון-מזרחי של אתר הביטחון הלאומי נבדה.
פרויקט 57 היה פרויקט שמטרתו בדיקת בטיחות. חומרי הנפץ הנפיצים ביותר של הנשק הגרעיני פוצצו באופן אסימטרי כדי לדמות פיצוץ לא מכוון. המטרה של הניסוי הייתה לאמת שלא יהיו תוצרים גרעיניים כתוצאה מהפיצוץ, וכן ללמוד את היקף זיהום הפלוטוניום שיגרם ממנו.
האזור המזוהם גודר תחילה, והציוד המזוהם נקבר במקום. בשנת 1981, מחלקת האנרגיה של ארצות הברית חיטאה את האתר והוציאה אותו מכלל פעולה. מאות אלפי יארדים מעוקבים של אדמה ופסולת הוצאו מאזור 13 והושלכו במתקן פסולת באתר הביטחון הלאומי נבדה.