google/wiki40b huggingface dataset:
דני גוטפריד

ביוגרפיה

גוטפריד החל את הקריירה שלו כפסנתרן קלאסי ואף זכה בפרס מוצרט והופיע עם תזמורות סימפוניות כסולן. את המעבר לתחום הג'אז עשה במסגרת שירותו הצבאי בתזמורת חיל האוויר תחת פיקודו של אריך טייך. בשנת 1962 צורף על ידי הסקסופוניסט ומנצח הג'אז מל קלר לרביעיית הג'אז של קול ישראל. בשנת 1965 פרש מהרביעייה ופיתח קריירה עצמאית כמוביל הרכבים שונים. 
בשנת 1971 הקים, יחד עם אלברט פיאמנטה את רביעיית "סדנת הג'אז" שהייתה חדשנית וראשונית בישראל בכך, שהקליטה את תקליט הג'אז האינסטרומנטלי הראשון שיצא בישראל (1971) בשם "מזרה ישראל יקבצנו" והייתה החלוצה במיזוג לחנים ישראליים, יהודים ומזרח תיכוניים עם הג'אז.  
בשנת 1981 הקים גוטפריד את המחלקה ללימודי ג'אז באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ועמד בראשה במשך שש שנים. לאחר מכן כיהן כמרצה בכיר באקדמיה עד לפרישתו לגמלאות בשנת 2008. בשנת 2010 רשמה אותו האקדמיה בספר הזהב שלה, בגין תרומתו הנכבדת לביסוס דמותה ויוקרתה.
בשנת 1985 הקים גוטפריד את התשתית ללימודי הג'אז בבית הספר התיכון האמנותי "תלמה ילין".
בשנת 1987 היה גוטפריד בין יוזמי פסטיבל "ג'אז בים האדום" באילת ומקימיו. הוא מונה למנהלו האמנותי של הפסטיבל, תפקיד אותו מילא עד הפסטיבל ה-22 (2008). גוטפריד הצליח למצב את הפסטיבל כאירוע הג'אז המרכזי של ישראל, אליו מגיעים מדי שנה עשרות אלפי מאזינים. במסגרת הפסטיבל הביא לישראל יותר מ-1,500 אמני ג'אז בינלאומיים, בהם רבים מהשמות הגדולים של עולם הג'אז. 
בשנת 1992 העלה גוטפריד את סדרת הג'אז במוזיאון תל אביב אותה ניהל במשך שש שנים, ולאחריה יזם והקים את סדרת הג'אז באופרה הישראלית החדשה אותה ניהל עד שנת 2004. הופיע עם רבים מגדולי הג'אז העולמי, בהם סמי דייוויס ג'וניור, בני גולסון, סטן גץ, דיזי גילספי, פרנק פוסטר, סם ריברס, רד רודני, וון פרימן, ג'והני פריגו, פרנץ ג'קסון, רנדי ברקר, שילה ג'ורדן, קווין מהוגני, מרק מורפי, נילס הנינג פדרסן, ג'ורג'י פיים, פיליפ קתרין וז'אן - לו לוניון. גוטפריד הופיע ברחבי העולם כסולן ועם להקותיו השונות, בהן חמישייתו עמה הופיע בשליחות משרד החוץ הישראלי בהודו 1998 ובאיטליה 2004. 
בשנת 1994 חנך גוטפריד את לימודי הג'אז במסגרת אסכולות לימודי ההמשך של האוניברסיטה הפתוחה.
בשנת 2007 זכה גוטפריד לפרס משרד המדע, התרבות והספורט על תרומתו רבת השנים לקידום הג'אז בישראל. בשנת 2008 רשמה אותו האקדמיה למוסיקה ומחול בירושלים בספר הזהב שלה, כהוקרה על תרומתו לקידום לימודי הג'אז ובשנת 2018 זכה בפרס משרד התרבות לאמנים ותיקים על שמו של אריק איינשטיין.
דני גוטפריד הוא אביהם של המנצח, המלחין והפסנתרן ירון גוטפריד, הפסנתרן והמלחין אבירם גוטפריד ואיש העסקים עודד גוטפריד.
במסגרת פעילותו הציבורית, גוטפריד, שהוא בעל תואר אקדמי בכלכלה וגם עורך דין בהשכלתו, הוא ממקימי איגוד המוזיקאים הישראלי שבראשו הוא מכהן. בנוסף, הוא מנכ"ל עמותת התמלוגים של מוזיקאי ישראל עילם.
מגדל ירושלים

היסטוריה

במגרש שבו שוכן המגדל נבנה בסוף המאה ה-19 בית מגורים גדול. הבית היה בבעלות ערבית אולם במקום התגוררו מספר משפחות יהודיות. בראשית שנות ה-60 יזמה חברת הבנייה רסקו את הקמת המגדל. המגדל תוכנן על ידי האדריכל ראובן טרוסטלר. הבנייה עצמה התבצעה בין השנים 1965 ל-1970. לאחר בניית המגדל נפרץ קו הגובה של ירושלים ונבנו מגדלים שונים בהם המגדלים בקריית וולפסון, מלון לאונרדו פלאזה, מגדל העיר ומרכז כלל.
המלון במגדל נפתח ביולי 1970. בסוף 1970 עברו משרדי משרד השיכון למגדל.

הבניין

הבניין, ששוכן ברחוב הלל במרכז ירושלים, נבנה בגובה של 17 קומות והיה לרב הקומות הראשון בירושלים. טרוסטלר תכנן לבניין שני אגפים, אגף לבית מלון ואגף למשרדים, מתחת לשני האגפים נבנו שתי קומות מסחריות. הבניין מחופה באבן נסורה ומחולק באמצעות "חלונות רצועה", חלונות אנכיים באגף המלון וחלונות אופקיים באגף המשרדים. הבחירה בסוג האבן ובחלונות הרצועה נעשה על מנת להוריד את הכובד של הבניין הגדול, שהיה חריג בסביבתו. מתחת לבניין נבנה חניון תת-קרקעי.
אחת הכניסות למבנה ממוקמת ברחוב דרום (המחבר את רחוב הלל לרחוב שמאי) מול הכניסות לקולנוע אורנע וקולנוע אוריון לשעבר. בכניסה זו נמצאו מספר חנויות, בהן האולם הראשון והמרכזי בירושלים למשחקי מחשב "משחקי צמרת". מתחם החנויות נקרא בפי הירושלמים "פסאז' רסקו". השילוב של הכניסות לבתי הקולנוע ואולמות משחקי המחשב הפכו את הכניסה לאתר בו התקבצו בני נוער רבים בשנות השמונים.
יעקב אלבז

יעקב אלבז, יליד ירושלים. בשנות הארבעים שירת בלח"י, ובשנות השבעים היה בין מנהיגי תנועת "הפנתרים השחורים". בשנת 2007 פורסם מאמר בעיתון "הארץ" בו נחשף כי היה סוכן סמוי שהושתל בתנועה על ידי משטרת ישראל.
בשרותו בלח"י יצר קשרים ענפים עם ראשי הליכוד ומי שהיו לימים ראשי המדינה: מנחם בגין, יצחק שמיר, חיים קורפו ואחרים.
שנים לאחר מכן ריכז את התנועה הפוליטית שהוקמה כדי להביא את שמואל פלאטו שרון אל הכנסת והצליח בכך.
דמגוגיה

דמגוגיה היא שיטת שכנוע מניפולטיבית להעברת מסרים בהתבסס על פנייה לרגש הפחד, או לחלופין, שימוש באמירות ריקות מתוכן רלוונטי למסר הנדון. 
לעיתים, השימוש בדמגוגיה גובל בעיוות המציאות, באמצעות אזכורים סלקטיביים של עובדות, ושימוש בכשלים לוגים. 
שימוש בדמגוגיה נחשב לנפוץ בקרב פוליטיקאים וכן בתחומי השיווק והפרסום. דמגוגיה עלולה להתקיים גם בחלק מהתקשורת המסחרית - לדוגמה בצהובונים, כותרות של עיתונים, בדיווחי התקשורת על מחקרים מדעיים ועוד.
הדמגוגיה שונה משיטות רטוריות אחרות כמו הומור וסרקזם.

מקור המונח

הביטוי התפתח במקור באתונה הדמוקרטית, ובא לתאר קבוצה של אנשי ציבור אשר כוחם צמח מן העם (ה"דמוס"); זאת להבדיל ממנהיגי האוליגרכיה האתונאית ששאפו לכך שהשלטון יהיה בידי המיעוט הראוי לכך. המנהיגות הדמגוגית למדה את מלאכת הרטוריקה מידי מורי ההוראה הסופיסטים. נאומיהם בפני אספות העם התאפיינו בשלהוב ההמונים תוך יצירת מלודרמה רגשית גדולה.]

מחקר הדמגוגיה

המחקר בתחום עמדות ושכנוע בפסיכולוגיה החברתית מראה כי טיעונים דמגוגיים, במקרים רבים, הם יעילים לא פחות מטיעונים בדרכי הגיון; זאת משום שבטווח הארוך האדם אינו זוכר מי העביר את המסר, את מידת אמינותו, או את טיעוניו, אלא את המסר בלבד, ולעיתים אף את העובדה כי היו שלל טיעונים שתמכו בו (גם אם הללו היו שטחיים).]
אוטו השני, דוכס בוואריה

ביוגרפיה

אוטו נולד ב-7 באפריל 1206 בקלהיים, ללודוויג הראשון, דוכס בוואריה ולודמילה מבוהמיה, בתם של פרידריך, דוכס בוהמיה ואליזבת מהונגריה, דוכסית בוהמיה.
בשנת 1228 קיבל אוטו מאביו את רוזנות הפלטינט שעל הריין, ובשנת 1231 נרצח אביו לודוויג הראשון, דוכס בוואריה, ואוטו ירש גם את דוכסות בוואריה. מכיוון שיצאו שמועות שאביו נרצח על ידי בית הוהנשטאופן, היה לאוטו יחסים מרוחקים עם פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בתחילת שלטונו נאלץ אוטו להתמודד עם סכסוכים עם הבישופים בנחלותיו, ובשנת 1232 תפס אוטו את נקראו, וכתוצאה מכך הסתכסך עם היינריך השני, בישוף וורמס.
במהלך סכסוכו עם פרידריך השני, דוכס אוסטריה תפס אוטו את העיר ולס, מה שגרם לו להסתכסך עם היינריך השביעי, מלך גרמניה. אוטו נאלץ להסגיר את בנו לודוויג להיינריך ופרידריך כבן ערובה, אולם העקבות כך השתפרו יחסיו עם הקיסר, ובעזרת תמיכתו נאלצו היינריך ופרידריך לשחרר את לודוויג. אולם רק בשנת 1241 השלים אוטו סופית עם הקיסר פרידריך השני, עקב החשש מפלישת המונגולים לאירופה, ובעקבות סכסוכו עם וצלאב הראשון, מלך בוהמיה. בשנת 1242 מת אלברכט הרביעי, רוזן בוגן, ואוטו ירש את רוזנות בוגן ואף נטל לעצמו את שלט האצולה שלהם הכחול-לבן, שהפך לסמל בוואריה עד היום. אולם שניים מבית בוגן ערערו על כך, ואוטו הוציאם להורג בכיכר השוק בהנגרסברג.
בשנת 1245 פרצה בגרמניה מלחמת אזרחים, ונציבו של אוטו בריינלנד - קונרד מאלזי נשבה על ידי תומכי האפיפיור ונשלח לנירנברג אל קונרד הראשון, רוזן העיר נירנברג. אוטו ביקש את שחרורו, אולם קונרד סירב בטענה שזיגפריד השלישי, ארכיבישוף מיינץ קרא לאלזי פושע. בשנת 1246 מת פרידריך השני, דוכס אוסטריה מבית באבנברג ללא יורשים, ובעקבות כך פרץ מאבק ירושה בין אוטו לוצלאב הראשון, מלך בוהמיה. באותה שנה גם התחתנה בתו אליזבת עם קונרד משוואביה, בנו של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובעקבות כך נודה אוטו על ידי האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי.
בשנת 1250 שכנע ברטולד מרגנסבורג את אוטו לחזור בתשובה, אולם לאחר מותו של אוטו ב-29 בנובמבר 1253 לא נערך לו טקס קבורה דתי, ורק 12 שנים מאוחר יותר לאחר בקשה מאלמנתו ומבניו, אישר האפיפיור קלמנס הרביעי לקבור אותו בטקס דתי. לאחר מותו של אוטו, בניו לודוויג השני, דוכס בוואריה והיינריך השלושה עשר, דוכס בוואריה ירשו את נחלותיו.
Angellore

היסטוריה

רוסריוס וולרן הכירו אחד את השני דרך האינטרנט במרץ 2007. ביולי של אותה שנה, במהלך פסטיבל אביניון, הם הקימו את הלהקה Angellore, שנקראה על שם שיר מאלבום המופת Widow's Weeds של להקת המטאל הגותי טריסטניה. באוגוסט 2007 הם הלחינו, כתבו והקליטו את הדמו הראשון שלהם Ambrosia. רוסריוס נגין בגיטרה, בקלידים וגם שר, ואילו ולרן ניגן בשאר הכלים וגם הפיק את הדמו. הלהקה לא הייתה מרוצה מאיכות ההקלטה אך למרות זאת העלתה את הדמו למייספייס. הדמו שהועלה למייספייס משך את תשומת לבו של המוזיקאי מרקוס מאראדו מפורטוגל ושילב את הלהקה בפרויקט שלו Merankorii, שיצא כאלבום בפברואר 2009.
בשנים האלה הלהקה הקליטה שני אלבומי EP:‏ Les Promesses de l’Aube ו-Elégies aux Ames Perdues. בסתיו 2009 הצטרף ללהקה המתופף רוני, חבר ותיק של ולרן. בדצמבר של אותה שנה הקליטה הלהקה את אלבום הבכורה שלהם באולפני AV. ההקלטה נמשכה זמן רב ורק ב-2012 יצא האלבום, "Errances", בהתחלה כאלבום דיגיטלי למכירה באינטרנט ושנה אחר כך - גם כתקליטור פיזי. האלבום זכה לביקורות טובות. 
ב-2015 הוחתמה הלהקה בחברת התקליטים Shunu Records ובאוגוסט של אותה שנה הוציאה את אלבומה השני "La Litanie des Cendres".

סגנון

Angellore מתארת את סגנונה כ"דום מטאל אווירתי", אך ההשפעה הגותית בשיריה ניכרת. Angellore מנגנת דום-דת' איטי ומלודי, המשלב באופן אינטנסיבי אלמנטים של מטאל גותי. בנוסף לכלי הנגינה המסורתיים של המטאל הלהקה משלבת גם נגינה בגיטרה אקוסטית וכינור (על ידי הנגנת קתרין ארקז). הלהקה משתמשת במספר סגנונות שירה בהן שירת היפה והחיה, גרואלינג, שירה נקייה, שירת בריטון גברית ושירה נשית.
הלהקה מונה בהשפעותיה את להקות הדום-דת' הגותיות Draconian ו-Saturnus, ולהקות הדום מטאל Empyrium ו-Shape of Despair.
ברבה

גאוגרפיה

ברבה ממוקמת כ-5.5 ק"מ מבירת המדינה סן חוסה וכ-1.13 ק"מ מבירת המחוז ארדיה.

תנועה ותחבורה

העיר ממוקמת ליד הכביש 126.
טפיל משנה-התנהגות

טפיל משנה-התנהגות הוא יצור טפילי שגורם לשינויים מובחנים בהתנהגות הפונדקאי שלו, אשר מסייעים לטפיל לקדם את מחזור החיים שלו.
במספר טפילים, המניפולציה על התנהגות הפונדקאי מגדילה את הסיכוי שהפונדקאי ייטרף. דבר זה יכול לסייע לטפיל לעבור לפונדקאי חדש, אשר נמצא במקום גבוה יותר בשרשרת המזון. בטפילים נוספים, שינויי ההתנהגות עשויים לשרת את הטפיל בדרכים אחרות, למשל לגרום לפונדקאי לעבור לסביבה שבה יהיה נוח לטפיל להתפתח או להתרבות.
קיימים טפילים שמשפיעים באופן ישיר על מערכת העצבים המרכזית של הפונדקאי, ובכך גורמים לשינוי בהתנהגותו. עם זאת, במרבית המקרים ההשפעה פועלת דרך מנגנונים פחות ישירים, כאשר אינטראקציה של הטפיל עם מערכת החיסון של הפונדקאי, או עם מערכות פיזיולוגיות אחרות בגוף הפונדקאי, היא שמובילה בעקיפין לשינוי עצבי והתנהגותי.
היכולת של טפילים מסוג זה להשפיע על התנהגויות מורכבות ועל מנגנוני קבלת החלטות בפונדקאים שלהם הופכת אותם למוקד משמעותי למחקר. חקר התופעה נוגע הן בהבנת תהליכי קו-אבולוציה בין טפילים לפונדקאים, והן בהתנהגות בעלי חיים ובזיהוי המנגנונים העצביים שעומדים מאחוריה.

מנגנונים פיזיולוגיים

התנהגותם של בעלי חיים נשלטת על ידי מערכת העצבים שלהם. לפיכך, על מנת שטפיל ישנה את התנהגות בעל החיים שמאכסן אותו עליו להשפיע על תפקוד מערכת העצבים.
עם זאת, לא קיימים מקרים רבים שבהם הודגם כי הטפיל משפיע באופן ישיר על מערכת העצבים של הפונדקאי. דבר זה נובע גם מקשיים בזיהוי המנגנון הפיזיולוגי המדויק שמוביל לשינוי ההתנהגותי. אך מעבר לקושי המחקרי, ההערכה היא כי במרבית המקרים התהליך מתרחש דרך מנגנון עקיף, שבו ההשפעה הישירה של הטפיל היא על מערכת פיזיולוגית מסוימת, והשינוי במערכת זו הוא שמוביל לבסוף לשינויים בתפקוד מערכת העצבים.
דפוס חוזר שתואר בטפילים משני-התנהגות רבים הוא מנגנון השפעה שמתווך דרך אינטראקציות בין הטפיל למערכת החיסון של הפונדקאי. הסבר אחד לכך הוא שבאופן כללי, הישרדותם של טפילים תלויה מאוד בקשרים עם מערכת זו ובעריכת מניפולציות עליה. לכן, נראה כי מבחינת ההסתגלות של הטפיל, הרחבה של מניפולציה חיסונית קיימת כך שתשפיע גם על התנהגות הפונדקאי היא צעד אבולוציוני "קטן" ומתבקש.
חאן כפר אוריה

חאן כפר אוריה הוא חאן השוכן בלב המושב כפר אוריה שבשפלת יהודה ליד העיר בית שמש.

היסטוריה

המבנה העתיק הוקם בשנת 1875 כחווה חקלאית של אגודת אחוזה הנוצרית מיפו. בראשונה הייתה החווה בבעלות אפנדי שאריסיו עיבדו את הקרקע. אף על פי שמעולם לא חנו בו שיירות מסע ולא עברה באזור דרך ראשית קיבל המבנה את השם "חאן".
בשנת 1909 אדמות המושב ומבנה החאן נקנו על ידי יצחק הורודשיץ עבור אגודת ביאליסטוק שבפולין. האדמות הוחכרו לערביי הסביבה ולכן הבעלים מסרו ב 1913 לאליעזר קרסנר לנהל את אחוזתם והוא נגש במרץ להוציא את האדמה מידי המחזיקים בה ולהחזירה לנחלה ליהודים. את מחצית הקרקע שחרר בדרכי שלום, במשא ומתן ממושך ומיגע שניהל בסבלנות רבה, ובנוגע למחצית השנייה עמדו שמונת השייחים מהכפרים הסמוכים בסירובם להסתלק מהקרקע, ורק אחרי שהוא השיג את עזרת השלטון בשם הצדק ובשלמונים - והשייחים הסרבניים נאסרו, הסכימו לחתום על הוויתור ועל השלום. אז הציב את גבולות המושבה ואף חפר בה באר, הנקראת על שמו "באר אליעזר" עד היום.
מאיר רוטנברג הזמין לחווה חלוצים מאנשי העלייה השנייה כדי לרכוש ניסיון בעבודה חקלאית. קבוצת החלוצים נקראה חבורת סג'רה וכללה 13 חברים ושלוש חברות, ביניהם היו א. ד. גורדון, נח נפתולסקי, יצחק טבנקין, אווה טבנקין, בן-ציון ישראלי, יוסף זלצמן ויצחק פינרמן, שבאו ליישב את המקום. החבורה שהתה בחאן קרוב לשנה וב-2 בנובמבר 1913 עזבו. חלק מהפועלים שהוכשרו במקום הקימו אחר כך קיבוצים כגון דגניה א', דגניה ב' וגבע.
בזמן שהותם, הפועלים התאכסנו בקומה הראשונה של המבנה ובקומה השנייה נבנה חדר מיוחד עבור מנהל החווה אליעזר קרסנר, עמו הפועלים לא הסתדרו על רקע דתי. באחד העימותים אף נעלו העובדים את הפקיד בקומה השנייה לשם קבלת דרישותיהם. 
בראשית מלחמת עולם א', כשהשלטון הטורקי החל להצר את צעדי היהודים, הכריח הקאימקם שברמלה את אליעזר קרסנר לעזוב את כפר אוריה ולחזור לגדרה.

מחדרו בחאן בכפר אוריה כתב א.ד. גורדון סדרת מכתבים ידועה לרחל המשוררת טרם צאתו לקונגרס הציוני בווינה (1914).
יצחק בן צבי לימים נשיאה השני של מדינת ישראל שסייר במקום בשנת 1915 כתב: "על אחת הגבעות הקטנות, המשמשות מעבר טבעי מפלשת אל הרי יהודה, מתנוסס בניין גבוה ונישא, הדומה למבצר בודד מוקף עצים מסביב... זהו כפר אוריה, אחוזה חדשה".
הביקור במבנה חאן כפר אוריה הותיר רושם גם על הסופר משה סמילנסקי שכתב בשנת תרע"ג בספרו: "במורדו של אחד מהרי החלוץ של הרי יהודה המוצקים נתגלתה לנו חצר אבנים בודדה ולה שער גדול ובריחו ברזל...התקרה-כיפה, החלונות הרחבים והגבוהים – כיפות והכל מן המסד ועד הטפחות, בנוי אבנים גדולות מידה".
ברל כצנלסון שעבר במקום תיאר את החווה כמקום מוזנח ולא נקי ואת התנאים הקשים שבהם חיים החלוצים.
בשנת 1929 במסגרת מאורעות תרפ"ט, ערביי הכפרים הסמוכים צבאו על החווה, גרשו את המתיישבים ושרפו את החווה. החווה נשארה בעזבונה עד לשנת 1944. בשנה זו הגיעו לחווה יוצאי כורדיסטן ששיקמו את הריסות החאן.

בתקופת מלחמת השחרור עת היה היישוב מבודד ואספקה ללוחמים (לימים לוחמי חטיבת גבעתי) ותושבי המקום הוצנחה במטוסים, מונה למפקד המקום שלמה צ'יץ להט לימים אלוף בצה"ל וראש עיריית תל אביב שהציב עמדות הגנה על מושב כאשר המרכזית שבהם התנוססה בראש החאן.

מבנה החאן

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

המבנה כיום

כיום מבנה החאן מוזנח ועלוב ומסתיר את עברו וייחודו. 
בשנת 2011 התפרסם כי החאן נכלל בתוכנית ממשלתית לשימור אתרי מורשת לאומית, תוכנית אשר תתרום לחאן מבחינה כלכלית ומבחינה תדמיתית.
טומאסו מוצ'ניגו

טומאסו מוצ'ניגו (באיטלקית: Tommaso Mocenigo;‏ 1343–1423) היה הדוכס ה-64 של ונציה. מוצ'ניגו כיהן כדוג'ה מאז מינויו, בשנת 1414 ועד פטירתו.
קודם למינויו פיקד מוצ'ניגו על הצי הצלבני בקרב ניקופוליס בשנת 1396. לאחר קרב זה המשיך מוצ'ניגו לפקד על הצי הוונציאני ונצח במספר קרבות כנגד הצי של גנואה. מוצ'ניגו שירת את לה סרניסימה כשגריר בקרמונה, ובעת כהונה זו, בשנת 1414, נפטר קודמו, מיקלה סטנו, ומוצ'ניגו נבחר לתפקיד הדוג'ה. מוצ'ניגו נאלץ להימלט מהעיר קרמונה בחשאי, מחשש שיאסר על ידי שליט העיר בשל מינויו.
במהלך כהונתו חתם מוצ'ניגו על הסכם שלום עם האימפריה העות'מאנית, אולם לאחר זמן קצר שבה הלחימה בין ונציה לאימפריה, בעקבות הניצחון על העות'מאנים בקרב גאליפולי.
מצ'ניגו אילץ את הפטריארך של אקוויליה לוותר על טריטוריות לטובת הרפובליקה בשנת 1420, ושב וכבש את פריולי ואת דלמטיה. בתקופת כהונתו פרח המסחר בעיר, ומצ'ניגו שיפץ ובנה מחדש את ארמון הדוג'ה, וייסד את הספרייה של הארמון.
הדי סלימאן

חייו

סלימאן נולד ב-1968 בפריז לאם איטלקייה ואב תוניסאי. בנעוריו התעניין בצילום, ובגיל 16 החל להכין את בגדיו בעצמו. הוא למד היסטוריה של האמנות וב-1992 החל לעבוד עם יועצת האופנה ג'ין-ג'אק פיקארט בפרויקט המאה של בית האופנה לואי ויטון. בשנת 1995 סיים את עבודתו שם ומונה למנהל קו הגברים בבית האופנה איב סן-לורן. כשנה לאחר מכן מונה למנהל האומנותי של הקו. 
לאחר תצוגת סתיו- חורף 2000, בה הציג את הצללית הגברית השחורה המפורסמת שלו, עזב סלימאן את איב סן-לורן. סלימאן סירב להצעת עבודה בבית האופנה ז'יל סאנדר עקב עזיבת המעצב המייסד וקיבל על עצמו את תפקיד המנהל הקריאייטיבי ב"דיור הום". 
סלימאן התיידד עם מספר מוזיקאים בעת שעיצב להם תלבושות להופעה על במה, ועודד אותם ליצור קטעים מוזיקליים לתצוגות האופנה שלו. באותן השנים העמיק את התעניינותו בצילום, והוציא מספר ספרים: אודות סצנת המועדונים בברלין, תחיית מוזיקת הרוק ואודות המוזיקאי האלמוני עד אז פיט דוהרטי. 
בשנת 2006 עלה לאינטרנט הבלוג שלו, בו תועדו תצלומים של צעירים כמו גם מוזיקאים מהגדולים בעולם. בקיץ של אותה השנה, החליט שלא לחדש את חוזה העבודה שלו בדיור הום וסירב למספר הצעות עבודה מבית האופנה. עם השעייתו של ג'ון גליאנו מבית האופנה דיור, נקשר שמו כמועמד להחליפו.
ב-2012 מונה סלימאן רשמית למנהל קריאייטיבי באיב סן-לורן וחולל מספר שינויים, ביניהם העברת סטודיו העיצוב מפריז ללוס אנג'לס ושינוי את שם המותג ל"סאן לורן פריז".
טארק רמדאן

ביוגרפיה

רמדאן הוא בנו של סעיד רמדאן ונכדו של חסן אל-בנא, אשר בשנת 1928 ייסד את תנועת האחים המוסלמים במצרים. גמאל אל-בנא, רפורמיסט מוסלמי בעל דעות ליברליות, הוא הדוד רבא שלו. אביו היה דמות קיצונית בולטת באחים המוסלמים, אשר הוגלה על ידי גמאל עבד אל נאצר ממצרים לשווייץ, שם נולד טארק. סעיד רמדאן היה מקורב לסייד קוטב והיה מעורב בקנוניה נגד ממשלת מצרים אשר סייד קוטב נתלה בעקבותיה.
טארק רמדאן למד פילוסופיה, ספרות ומדעי החברה באוניברסיטת ז'נבה, וסיים את התואר שנה מוקדם מהמקובל. הוא סיים תואר שני בפילוסופיה וספרות צרפתית (מושג הסבל בפילוסופיה של ניטשה), ודוקטורט בערבית ולימודי אסלאם. הוא אף למד באוניברסיטה האסלאמית אל-אזהר בקהיר. כמו כן, הוא עמית מחקר בכיר באוניברסיטת דושישה בקיוטו.
רמדאן לימד במכללת דה סוסיר, תיכון בז'נבה, והיה מרצה מן המניין בנושא דת ופילוסופיה באוניברסיטת פרייבורג בין השנים 1996 ל-2003. באוקטובר 2005 החל ללמד בקולג' סנט אנתוני באוניברסיטת אוקספורד כמרצה אורח. בשנת 2005 היה לחוקר בכיר בקרן לוקאהי.
באמצעות כתביו והרצאותיו תרם באופן משמעותי לדיון בסוגיית המוסלמים במערב והתחדשות האסלאם בעולם המוסלמי. הוא פעיל הן ברמה האקדמית והן ברמה העממית בהרצאות רבות ברחבי העולם בנושא צדק חברתי ודיאלוג בין תרבויות. הוא תומך בלימוד מחדש של פרשנות של טקסטים אסלאמיים, מדגיש את אופיים ההטרוגני של המוסלמים במערב ומדגיש את הצורך בתרומתם לחברה המערבית.
רמדאן ייסד את תנועה המוסלמים השווייצרים, בה לקח חלק בסמינרים בין-דתיים וישב בוועדה בנושא "האסלאם והחילוניות".
בשנת 2007 התקבל להיות פרופסור ללימודי האסלאם באוניברסיטת ליידן, אך סירב לקחת את התפקיד, בטענה לסיבות מקצועיות. הוא גם היה פרופסור אורח בנושא "זהות ואזרחות" באוניברסיטת ארסמוס ברוטרדם. פרופסור רמדאן משמש כיום כנשיא צוות חשיבה האירופי EMN - רשת מוסלמית אירופאית בבריסל.
ב-6 ביוני 2007 קנס שופט בית המשפט הפלילי בסיין סן דני הסמוכה לפריז את רמדאן בסכום של 2,500 אירו, באשמת העלבת שני שוטרי משמר הגבול הצרפתי בנמל התעופה שארל דה גול במרץ אותה שנה. נכון ל-2009, הוכרז טארק רמדאן כאישיות לא רצויה בתוניסיה, מצרים וערב הסעודית.
בשנת 2017 התפרסם כי רמדאן נעצר ונחקר על ידי הרשויות הצרפתיות בעקבות תלונות שתי נשים הטוענות שאנס אותן. בנוסף לתלונות על מעשי אונס, היו תלונות נגד רמדאן על הטרדות וניצול מיניים, תוך ניצול סמכותו כמורה דרך וכמרצה. ארבע נשים שווייצריות התלוננו שרמדאן הטריד אותן מינית כשהיו קטינות, ושתיים מהן סיפרו שהוא קיים עמן יחסי מין כשהיו בנות 14 ו-15.
רמדאן נשוי ואב לארבעה.
יובל שגב

קריירה

את הקריירה הטלוויזיונית החל שגב בגיל 16, כשהנחה את "אנטנה", תוכנית אירוח קומית בערוץ קהילתי. לאחר שירותו הצבאי כסאונדמן בקריה שבתל אביב, החל ללמוד משחק בסמינר הקיבוצים ואף בסדנת ליצנות בפריז.
כשחזר לארץ, החל יובל להופיע בבמה הפתוחה של תיאטרון "תמונע", ויחד עם חבריו יונתן לב ונדב בושם הופיע במופע הייחודי "ישבנים קוראים שירה". לאחר מכן הופיע שגב ככתב לוקסמבורגי הזוי ומגוחך בשם "רנו פסקאל" בפינת וידאו מיוחדת באתר "נענע".
עקב הצלחת הפינה, העלה שגב בשנת 2005 תוכנית טלוויזיה הומוריסטית בשם "עולמו של רנו פסקאל" בערוץ ההומור "ביפ". בסדרה הופיע שגב במגוון דמויות, ביניהן רנו פסקאל, נתניה פולג וחמיד אל מוסלסל. בנוסף, באותה שנה השתתף שגב כשחקן משנה בתוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת" ובתוכנית הדרמה "אמא'לה", לצד אורנה בנאי. בשנת 2007 הצטרף לצוות השחקנים בתוכנית "של מי השורה הזאת?" ובהמשך השנה השתתף בתוכנית הסאטירה "גלגל החדשות". בשנת 2008 הקים את "קקי הפקות" והפיק את סדרת הטלוויזיה "חיות פשע", ששודרה בערוץ "ביפ" אותה הוא גם כתב וביים. בנוסף הופיע בסדרה הקומית "פאפאדיזי".
ב-2010 הוא שיחק, ביים והפיק סדרה קומית, אותה כתב ביחד עם רועי עידן, בשם "בובי ואני" בערוץ "ביפ".
בשנת 2013 שיחק בסדרה הקומית "מלבי אקספרס" בערוץ 10.
בשנת 2015 שיחק בסדרת הדרמה "המדרשה" בערוץ 2.
בשנת 2018 שיחק בסדרה הקומית ״הפסיכולוגית״ בכאן 11.
מגבר רעש נמוך

מגבר רעש נמוך או LNA (ראשי תיבות של: Low Noise Amplifier) הוא מגבר אלקטרוני המשמש להגביר אותות נמוכים ביותר, כגון אותות הנקלטים על ידי אנטנה. המגבר ממוקם על פי רוב בסמוך לאנטנה כדי למנוע ככל האפשר את האיבוד של התווך המוליך את האות אליו.
סידור רכיבים כזה נפוץ במערכות מיקרו-גל כמו GPS (או GNSS אחרים) מפני שהאיבוד בכבל קואקסיאלי גבוה בתדרי מיקרו-גל. לדוגמה איבוד של 10% לאורך כמה מטרים של כבל יגרום לנפילה של 10% ב SNR (יחס אות-רעש).
Halestorm

פעילות

הלהקה הוקמה בשנת 1997 כשהאחים לזי וארג'י הייל (בני 13 ו10 בהתאם) החליטו להקים להקה שעוסקת ברוק ובמטאל.
ללהקה שלושה אלבומים, Halestorm (שוחרר בשנת 2009)
The strange Case of... (2012)
הסינגל Love bites (So Do I) מהאלבום, זיכה אותם בפרס "הופעת הרוק/המטאל הטובה ביותר" בטקס פרסי הגראמי בשנת 2012.
Into the Wild Life (2015).
היילסטורם שיתפו פעולה עם אמנים רבים, הבולטים שבהם הם איימי לי, The Pretty Reckless, בן מודי ולינדסי סטירלינג.
היילסטורם ידועים בהופעות הרבות שלהם ברחבי העולם וארצות הברית בפרט.

חברי הלהקה

לזי הייל - סולנית, קלידים, פסנתר, גיטרת קצב, גיטרה אקוסטית. (1997-הווה)
ארג'י הייל - תופים, כלי הקשה, קולות רקע. (1997-הווה)
ג'וי הוטינגר - גיטרה מובילה, קולות רקע. (2003-הווה)
ג'וש סמית' - גיטרת בס, קולות רקע. (2004-הווה)

חברים לשעבר

ליאו מסינגר - גיטרה ראשית. (2000-2003)
רוג'ר הייל - גיטרת בס. (1998-2003)
גיורא פלאי

ביוגרפיה

בשנת 1954 פלאי זכה באליפות ישראל בשחמט לנוער. בשנת 1957 הוא לראשונה השתתף באליפות ישראל בשחמט וסיים במקום ה-6. בשנים 1959 ו-1962 היה חבר נבחרת ישראל באליפות העולם בשחמט לסטודנטים. הוא צבר 12.5 נקודות ב-22 משחקים.
באליפות ישראל בשחמט בשנת 1965 הוא סיים במקום החמישי ובשנת 1974 במקום ה-12.
פלאי פעיל בשחמט בהתכתבות החל משנות ה-80 של המאה ה-20.
פייר דאק

חייו

נולד למשפחה יהודית בעיר שאלון-סור-מארן (כיום שאלון-אן-שמפאן, בירת חבל שמפאן-ארדן) בצרפת. בניה של המשפחה, שמוצאה היה מחבל אלזס, לחמו למען צרפת בצבא המהפכה ובמלחמת צרפת פרוסיה ב-1870. אחיו הבכור של איזאק נהרג במלחמת העולם הראשונה בהגנה על צרפת נגד הגרמנים. אביו היה קצב במקצועו, ואיזאק השתמש בהמשך בשפת הקצבים בפזמוניו. 
איזאק נודע כפזמונאי פייר דאק מאז שנות השלושים של המאה העשרים. ב-1938 יסד את העיתון ההומוריסטי "עצם עם לשד". הוא הופיע בקברטים של פריז ושם ללעג את המצבים המגוחכים של חיי יום-יום.
בתקופת הכיבוש הנאצי של צרפת, שימש כאחד מדוברי רדיו לונדון. באחד השידורים אמר: "רדיו פריז משקר, רדיו פריז הוא גרמני". בתגובה, קריין רדיו פריז פיליפ אנריו, שעבד בשירות התעמולה הנאצית, הציג את פייר דאק כפליט יהודי שכלל אינו צרפתי. הוא השיב: "כאשר תמות, ייכתב על קברך (אם יהיה לך קבר כלל), 'מת למען היטלר אחרי שהוצא להורג בירייה על ידי הצרפתים'". 
אחרי המלחמה שב פייר דאק לפריז וב-1949 פגש בפרנסיס בלאנש. הם הגישו סידרה רדיופונית בהמשכים ברדיו אירופה 1 מ- 1956 עד 1960. סידרה זו זכתה להצלחה רבה בצרפת.
לפני מותו ב-1975 אמר: "המוות הוא חוסר ידע לחיות".