google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ון דאולנד

חייו

הסברה המקובלת היא שדאולנד נולד בלונדון. ידוע שבשנת 1580 נסע לפריז, שם הועסק בשירותו של השגריר בחצר המלוכה הצרפתית. באותה תקופה הפך לקתולי, וטען מאוחר יותר שבשל כך לא הוצעה לו משרה בחצר הפרוטסטנטית של המלכה אליזבת (למרות שדבר החלפת הכנסייה שלו לא נודע בציבור, ומוזיקאים קתוליים אחרים זכו לקבל משרות בחצר המלכה).
הוא הועסק במשך שנים רבות בחצרו של כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק. בשנת 1606 שב לאנגליה, ובשנת 1612 זכה למשרה בחצרו של ג'יימס הראשון כנגן לאוטה. לא ידוע על יצירות שחיבר מאז ועד מותו בלונדון בשנת 1626.
רוב יצירותיו נכתבו ללאוטה. יש בהן מספר ספרים של יצירות ללאוטה סולו, שירי לאוטה (לזמר/ת ולאוטה), שירים למספר קולות בליווי לאוטה, ומספר יצירות לחמש ויולות דה גמבה ולאוטה .
אחת מיצירותיו המוכרות ביותר היא שיר הלאוטה "Flow My Tears", להלן הבית הראשון שלו:
Flow, my teares, fall from youre springs,

Exiled for ever, let mee mourn

Where night's black bird hir sad infamy sings,

There let mee live forlorn.
שנים לאחר מכן כתב את יצירתו הכלית הידועה Lachrimae או Seaven Teares Figured in Seaven Passionate Pavans לחמש ויולות דה גמבה ולאוטה, המבוססת על "Flow My Tears." הייתה זו אחת היצירות הרב-כליות המוכרות ביותר בתקופתו. הפבאן שכתב, "Lachrymae antiquae", היה אחד מלהיטי המאה ה-17.היצירה זכתה לעיבודים שונים וכן לסדרות של ואריציות מאת מלחינים כמו: תומאס מורלי, ויליאם בירד, היינריך שיידמן, יאקוב ואן-אייק ורבים אחרים. מוטיב הפתיחה של היצירה לבדו שימש לפתיחתם של פבאנים רבים.
המוזיקה של דאולנד הייתה מלנכולית באופיה, לפי האופנה המוזיקלית בתקופתו. הוא כתב יצירה תחת משחק המילים בכותרת Semper Dowland, semper dolens (תמיד דאולנד, תמיד מדוכא), אשר עליה נאמר כי היא מסכמת חלק ניכר מיצירתו.
שירו של דאולנד Come Heavy Sleepe, the Image of True Death, נתן את ההשראה ליצירתו של בנג'מין בריטן Nocturnal after John Dowland for guitar, אשר נכתבה בשנת 1964 עבור הגיטריסט ג'וליאן ברים. ביצירה זו שמונה וריאציות המבוססות על נושאים מתוך השיר או הליווי שלו בלאוטה, אשר נפתרות לנגינת גיטרה של השיר עצמו.

מורשתו במוזיקה העכשווית

יוצרים עכשווים הקליטו ביצועים של יצירותיו של דאולנד. בשנת 1999 הוקלט בחברת ECM New Series האלבום "In Darkness Let Me Dwell" ובו ביצועים חדשים לשיריו של דאולנד, בביצועם של הטנור ג'ון פוטר, נגן הלאוטה סטפן סטבס, והכנרת מאיה הומבורגר, יחד עם מוזיקאי הג'אז האנגלים ג'ון סורמן וברי גאי.
אלביס קוסטלו כלל הקלטה של יצירתו של דאולנד "Can she excuse my wrongs" (יחד עם Fretwork ו-The Composers ensemble) כרצועת בונוס בהוצאה המחודשת של אלבומו The Juliet Letters.
באוקטובר 2006 הושק לחנויות אלבומו של סטינג Songs from the Labyrinth בחברת ההקלטות דויטשה גרמופון. סטינג, אשר תואר כמעריץ של דאולנד, הפיק את האלבום יחד עם נגן הלאוטה אדין קרמזוב.
מיטילנה

היסטוריה

האי לסבוס והעיר מיטילנה בפרט לוקחות חלק גדול בהיסטוריה של יוון הקלאסית ובמלחמות אתונה וספרטה. מיטילנה הוקמה במאה ה-11 לפנה"ס. 
בשנת 427 לפנה"ס, במהלך המלחמה הארכידאמית מרדו תושבי מיטילנה באתונאים אך המרד דוכא. כעונש על המרד הוחלט באתונה להוציא להורג את כל הגברים של מיטילנה, ואת הנשים והילדים להפוך לעבדים. הפעולה לא התרחשה לבסוף מכיוון שבהצבעה חוזרת הוחלט להרוג רק את המורדים ולהרוס את חומות העיר. 
במלחמה הקורינתית תושבי מיטילנה סייעו לתרסיבולוס, מפקד הצי אתונאים בים האגאי לנצח את הספרטניים.
ג'ון אינמן

ביוגרפיה

אינמן נולד בפרסטון, בלנקשייר שבאנגליה. כשהיה בן 12 עברה משפחתו לבלקפול, שם אמו ניהלה אכסניה ואביו היה ספר.
הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה ב-1970 בסדרה "Two In Clover". ב-1972 התבקש להופיע בצילומי הפיילוט של "מישהו מטפל בך?". הופעתו כללה תפקיד זוטר, אולם במהרה הוא התבקש לצעוד לקדמת הבמה, ודמותו קיבלה "נפח". אינמן גילם את "מיסטר המפריז" בתפקיד שבו התנסה במציאות, שכן בגיל 17 עבד בעיצוב חלונות ראווה.
תפקידו כמר המפריז זיכה אותו בתואר "איש השנה ב-BBC" בשנת 1976, וקוראי ה-TV TIMES זיכו אותו בתואר "האישיות הקומית".
בשנים 1980–1981 כיכב גם בגרסה האוסטרלית של הסדרה ובשנת 1977 בסרט המבוסס על הסדרה.

לאחר "מישהו מטפל בך"

לאחר סיום התוכנית, נודע שמו של אינמן כאמן פנטומימה בסוגה הנקראת pantomime dame, והופיע בלמעלה מ-40 הפקות. ב-2004 הופיע שוב בטלוויזיה בסדרות "Doctors" ו-"Revolver". ב-23 בדצמבר מיסד את יחסיו עם בן זוגו מזה 35 שנה, רון לינץ'.
בשנותיו האחרונות סבל מהתרופפות מצב בריאותו. ב-1993 הובהל לבית חולים לאחר התקף ברונכיט, ובשנת 1995 התמוטט בזמן הופעה. ב-2001 אושפז עקב קשיי נשימה. בדצמבר 2004 נאלץ לבטל הופעה עקב דלקת כבד, ולאחר מכן לא עבד עוד. בגיל 71 נפטר בבית החולים "סיינט מרי" בלונדון.
X-40

היסטוריה

ה-X-40 נבנה ביחס של 85% מגודלו של ה-X-37 על מנת לבחון את התכונות האווירודינמיות וטכנולוגיות הניווט של ה-X-37. ב-2001 הדגים הכלי בהצלחה את יכולות הדאייה של גופו ה"שמן" וקצר הכנפיים של ה-X-37.

מבחנים

מבחן הדאייה הראשון של ה-X-40 בוצע בבסיס חיל האוויר הולומאן שבניו מקסיקו ב-11 באוגוסט 1998. המבחן בוצע בשיתוף חיל האוויר האמריקאי תחת השם "Space Maneuver Vehicle". הכלי שוחרר מגובה של כ-9,200 רגל (2,800 מטר) ובמרחק 4 ק"מ מקצהו של מסלול הנחיתה. הכלי שוחרר מעל גביו של מסוק UH-60 בלק הוק (בניסויים מאוחרים יותר נעשה שימוש בCH-47 צ'ינוק).
הכלי החל בנחיתה דומה לזאת של מעבורות החלל ונחת משמאל לקו המרכז של מסלול הנחיתה. לאחר הנגיעה בקרקע נפרשו מצנחי הבלימה בהצלחה והוא נעצר לאחר כ-2,100 מטרים.
איל וינטר

אייל וינטר הוא פרופסור מן המניין לכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים. תחומי המחקר שלו הם תאוריה מיקרו-כלכלית, תורת המשחקים, תמריצים בארגונים, מימון וכלכלה התנהגותית.

ביוגרפיה

וינטר נולד לאם שהיא דור שישי בארץ ישראל ולאב, הנס, שעלה מגרמניה בהיותו בן 13, לאחר עליית הנאצים לשלטון. בשנת 1983 קיבל תואר ראשון במתמטיקה, סטטיסטיקה וכלכלה מהאוניברסיטה העברית. בשנת 1989 השלים דוקטורט בתורת המשחקים בהנחיית בצלאל פלג, באותה אוניברסיטה. 
כיהן כפרופסור במכון האוניברסיטאי האירופי בפירנצה, (European University Institute)  באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס ובאוניברסיטת מנצ'סטר ובאוניברסיטה העברית כראש המחלקה לכלכלה וראש המרכז לחקר הרציונליות.
וינטר הוא חבר המועצה של האגודה הבינלאומית לתורת המשחקים וחבר צוות העריכה של כתב העת Games and Economic Behavior. הוא זכה בפרס הומבולדט למחקר לשנת 2011.
בשנת 2012 יצא לאור ספרו "רגשות רציונליים - איך הרגש מצליח במקום שבו השכל נכשל". 
בשנת 2015 מונה על ידי משרד ראש הממשלה ומשרד התקשורת לבחון את עסקת המיזוג המוצעת בין סלקום וגולן טלקום.
מתגורר במבשרת ציון.
אחים אנחנו

היסטוריה

המפלגה הוקמה על ידי פעיל הליכוד דוד אבבה בשנת 2012 לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה, לאחר שהצהיר שהמפלגות הגדולות אינן מיצגות את יוצאי אתיופיה. מאוחר יותר הצטרפו אליה פעילים יוצאי הודו ובראשם הרב דניאל טלקר נשיא אגודת אליהו הנביא וינון. מטרת המפלגה היא למנוע אפליה. מספר 2 במפלגה הוא דורון יהודה, יו"ר ארגון נכי הפוליו בישראל.
בבחירות לכנסת התשע עשרה שנערכו ב-22 בינואר 2013, קיבלה המפלגה 2,900 קולות ולא עברה את אחוז החסימה.
מהר"ם מרוטנבורג

קורות חייו

המהר"ם נולד, כנראה סביב שנות 1220, בעיר וורמס שבגרמניה שבה שימש אביו, רבי ברוך, כרב. בין רבותיו היו רבי יחיאל מפריז ורבי שמואל מפלייזא, שאותם פגש כשנסע ללמוד בישיבות צרפת, ורבי יצחק בן משה בעל האור זרוע.

כששב לגרמניה שימש כרב במקומות שונים, ונחשב כסמכות הרבנית וההלכתית החשובה ביותר של יהדות אשכנז. שמו נקשר בעיקר בעיירה רוטנבורג על הטאובר השוכנת מדרום לעיר וירצבורג שבגרמניה, ששם הוא הקים ישיבה.
בין תלמידיו היו הרא"ש, המרדכי, רבי יצחק מדורא, רבי שמשון בן צדוק בעל ספר התשב"ץ, רבי מאיר הכהן מרוטנבורג בעל 'הגהות מימוניות', רבינו דן אשכנזי, ואחרים.

הסיבה לכליאתו

לעת זקנתו החמירו רדיפות היהודים בגרמניה. היהודים נחשבו אז בגרמניה לעבדי האוצר (Servi Camerae Regis) ולכן הייתה אסורה עליהם הגירה מגרמניה משום שזה היה נחשב אז בעיני השלטונות כבריחה. המהר"ם שהיה מעורב בארגון של הגירה שמטרתה הייתה עלייה לארץ ישראל ולפי אברהם גרוסמן אף לפתח את היישוב היהודי בירושלים, החליט לברוח יחד עם משפחתו מגרמניה. יהודי מומר שהלשין עליו בעת שכבר הגיע לאיטליה, הביא להחזרתו לגרמניה, ולכליאתו ביום ד' תמוז שנת ה'מ"ו (1286) על ידי הקיסר רודולף הראשון לבית הבסבורג במבצר אנזיסהיים שבחבל אלזס באשמת בריחה מגרמניה וניסיון לארגון בריחה המונית ממנה. הקיסר תבע סכום עצום של 20,000 מארק תמורת פדיונו, ותלמידו, הרא"ש, אסף את דמי הכופר.

מצבו בכלא

בתחילה לא ניתן לו כלל לעסוק בלימוד תורה, עד שריחם עליו אחד משרי הממשלה וביקש שיקלו עליו במאסרו, והביאו לו, על פי בקשתו, קלף ודיו.
כמו כן אפשרו לו ללמוד ולהתדיין עם אחד מתלמידיו הגדולים, רבי שמשון בן צדוק, בעל ספר התשב"ץ, שבו תיעד בפירוט רב את מנהגי רבו. עם זאת כתב המהר"ם שאין בידו את חיבורי בעלי התוספות, ולפיכך - "אם יימצא שהתוספות וספרי הפוסקים חולקים עליי, ... דעתי מבוטלת להם". בהיותו בכלא כתב הוא פירוש למשניות סדר טהרות. בפירושו לפרק רביעי של מסכת אהלות המתחיל במילים "מגדל הפורח באוויר", כותב המהר"ם: "כל אלו הדברים סבבתי והוספתי בפרק 'מגדל הפורח באוויר' במגדל אזנשהיים בהיותי תפוס שמה, מלבד מה שכתבתי כבר עליו בהיותי בביתי. שבח והלל לאלקי תהילתי אשר לא הסיר תפילתו וחסדו מאיתי, ובמחשכים היה לי דברו נר לרגלי ואור לנתיבתי, ולא עזבני ואל יטשני כל ימי היותי, ואף כי אחרי מותי."

על המהר"ם בשירה העברית

שאול טשרניחובסקי כתב בשנת 1942 את השיר שני הקברים ובו סיפור הבאתו לקבורה של המהר"ם בידי אלכסנדר זיסקינד ווימפן. והוא מסיים במלים:
אִם יֵשׁ, עוֹד יֵשׁ, בְּקִרְבֵּנוּ כַּשְּׁנַיִם, כְּמוֹתָם,
לֹא פַסוּ מֵעַמֵּנוּ שְׁאָר-רוּחַ וְלֶב-תָּם.
דייוויד רמניק

צעירותו ומשפחתו

רמניק נולד בהאקנסאק, ניו ג'רזי . בנם של ברברה לבית סיגל, מורה לאמנות ואדוארד סי. רמניק, רופא שיניים.

גדל בהילסדייל, ניו ג'רזי , למשפחה יהודית חילונית וסיפר "הספרים עמדו במרכז עולמי".

חברו מילדות היה הקומיקאי ביל מאהר
הוא למד בבית הספר התיכון פיזק ואלי בהילסדייל.

הוא בוגר אוניברסיטת פרינסטון (1981).
הוא נשא לאישה את כתבת הניו יורק טיימס אסתר פיין, לזוג שלושה ילדים.

רמניק דובר רוסית היטב.

הקריירה בוושינגטון פוסט

רמניק החל את קריירת העיתונאות שלו בוושינגטון פוסט ב-1982 מעט אחרי שסיים את חוק לימודיו באוניברסיטת פרינסטון.

משימתו הראשונה הייתה לכתוב על ליגת הפוטבול האמריקאית.

כעבור שש שנים, ב-1988, הוא התמנה לכתב העיתון במוסקבה, עבודה שסיפקה בידו חומר לספרו "קברו של לנין". הוא זוכה פרס ג'ורג' פולק למצוינות בעיתונות לשנת 1993.

הקריירה בניו יורקר

רמניק התמנה לחבר מערכת בניו יורקר בספטמבר 1992, לאחר שעבד עשר שנים בוושינגטון פוסט.
מאמרו של רמניק בניו יורק משנת 1997 ‏"Kid Dynamite Blows Up", אודות המתאגרף מייק טייסון, היה מועמד ל-National Magazine Awards 
ביולי 1998 התמנה לעורך הניו יורקר במקומה של טינה בראון 
רמניק מינה את הנדריק הרצברג, כותב הנאומים לשעבר של ג'ימי קרטר ועורכו לשעבר של ניו ריפבליק, לכותב "Talk of the Town", בעמודו הראשון של המגזין.
ב-2005 רמניק הרוויח מיליון דולר כעורכו של הניו יורקר.
ב-2003 כתב מאמר מערכת כנגד מלחמת עיראק.
ספרו של רמניק, "אובמה מילדות עד נשיאות", ראה אור בשנת 2010. הוא מתבסס על מאות ריאיונות עם חברים, עמיתים ואנשים ששהו במחיצתו של אובמה, עד שנהפך לנשיא ארצות הברית. הספר זכה לביקורות רבות בעיתונות.
ב-2010 רמניק יצא בקמפיין שדרש את שיחרורה של סקינה מוחמדי אשטיאני, איראנית שנידונה למוות בסקילה לאחר שהורשעה בניאוף והורתה על הוצאתם להורג של בעלה בידי מאהבה.
היחידה לאבטחת התחבורה הציבורית

היחידה לאבטחה תחבורה ציבורית היא יחידת סמך שפעלה בשיתוף משרד התחבורה ומשטרת ישראל בשנים 1994–2007, ואשר הוקמה מחדש בשנת 2014.
היחידה הוקמה בעקבות גל הפיגועים באוטובוסים ב-1994 בו נרצחו 35 ישראלים: הפיגוע בתחנת אגד בעפולה (6 באפריל), הפיגוע בתחנה מרכזית חדרה (13 באפריל), והפיגוע בקו 5 בתל אביב (19 באוקטובר).
בשיאה מנתה היחידה 750–800 מאבטחים, 50 ניידות ו-15 צוותי כלבנים. עלות היחידה הייתה 90 מיליון שקלים לשנה והיא מומנה בחציה על ידי תקציב משרד התחבורה ובחציה האחר על ידי העלאת תעריפי התחבורה הציבורית.
בשיא פעילותה, בשנת 2005, הצליחו שני מאבטחים לסכל פיגוע בבאר שבע ומנעו את האסון בגופם, כאשר התנפלו על מחבל מתאבד והתפוצצו יחד איתו. פעולתם מנעה פגיעה בעשרות נוסעים.
בדצמבר 2007, לאחר ששככו רוחות האינתיפאדה השנייה ובעקבות עבודה של המטה ללוחמה בטרור, שהמליצה על סגירת היחידה בעקבות השינויים בהערכת המצב לגבי גדר ההפרדה וקשיים בתפיסה התפעולית של האבטחה, החליטה הממשלה על פירוק היחידה. בעת פירוקה מנתה היחידה כ-170 מאבטחים.
ההחלטה על פירוק היחידה לוותה בהתנגדות ובביקורת עזה מצד חברות האוטובוסים וחלק מאנשי הביטחון. בעקבות פירוק היחידה, חויבו בעלי התחנות המרכזיות להציב שמירה ובידוק.
עקב פרוץ המהומות בקרב הפלסטינים וערביי ישראל בשנת 2014 הוחלט בהצעת שר התחבורה ישראל כ"ץ להקים מחדש את היחידה עם 300 מאבטחים, בנוסף לביצוע הדרכה והכשרת 10,000 נהגי אוטובוסים בקרב מגע וזיהוי חשודים.
.et

et. היא סיומת האינטרנט הלאומית  של שמות התחום (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים באתיופיה. הסיומת נרשמה בשנת 1991, ומנוהלת על ידי ארגון Ethio Telecom. ניתן לרשום אתרים תחת סיומת זו גם בסיומות אינטרנט משניות.
פירגון

פירגון הוא מונח לא רשמי בעברית מודרנית, ומושג נפוץ בתרבות הישראלית, שמתאר פעולה חיובית של אהדה, עידוד ותמיכה באדם, שנועדה לחזק את הרגשתו הטובה. מטרת הפירגון היא להפגין נדיבות רוח, חיבה, אמפתיה ושמחה אמיתית כלפי האדם, לרוב בגין משהו שהוא עשה או קרה לו או עתיד לקרות.
צורת הפועל של המילה, "לפרגן", מתארת פעולה, שמטרתה לגרום למישהו להרגיש טוב ולתת לו חיזוק בלי מניעים נסתרים והעדר שליליות.

הגדרות

במילונים ולקסיקונים לעברית חדשה מוצעות מספר הגדרות למונח פירגון. במילון ספיר, למשל, מתואר המונח כ"מחווה של חוסר קנאה, ראיה בעין טובה, אהדה". ב"מילון הצירופים" יש התייחסות לפירגון עצמי - "פירגן לעצמו. יזם עבור עצמו אירוע מהנה, רכישה נחשקת או בילוי ... השימוש הוא בדרך כלל בהוראת תמיכה או עידוד של הזולת".
חלופות עבריות המוצעות במילונים למילה "לפרגן", הן 'לראות בעין טובה' (לעומת 'לראות בעין צרה או רעה'), 'לדרוש בטובתו של...', 'לקבל באהדה', 'לשמוח בהצלחה או הישג של אדם', וכדומה.

אטימולוגיה

מקור המילה על-פי האקדמיה ללשון העברית - הפועל 'פרגן' ושם הפעולה 'פירגון' - מיידיש, המילה "פארגינען" (ההגייה farginen), ומכאן גם הפ"א הרפה בראש המילה.
המקור הרחוק יותר הוא המילה הגרמנית Vergoennen, משם לקחה אותו היידיש, ומשם היא אומצה לעגה (סלנג) העברית.

יום הפרגון הבינלאומי

החל מ-2014, ב-17 ביולי בכל שנה נחגג "יום הפרגון הבינלאומי" (International Firgun Day). ביום זה, אנשים בכל העולם חולקים מחמאות או מביעים גאווה אמיתית בהישגים של אחרים בערוצי המדיה החברתית. היוזמה החלה על ידי ארגון ללא מטרות רווח ישראלי בשם "Made in JLM" בשנת 2014. הארגון אף מנהל האקאתון לשיווק האירוע בלילה לפני 17 ביולי, ומפעיל כלי אינטרנטי המאפשר ניסוח אוטומטי של פירגונים במספר שפות, בשם "Firgunator".
אביבה סמדר

ביוגרפיה

אביבה סמדר נולדה בתל אביב, דור חמישי בארץ ישראל. הייתה חברה בתנועת נוער. בגיל 15 החלה ללמוד פיתוח קול אצל מורה ברמת גן, שעמה עבדה על קול הסופרן קולורטורה שלה. אולם כעבור ארבע שנים, על רקע כאבי גרון תדירים, ויתרה על הזמרה האופראית. למדה חינוך ומוזיקה בסמינר לוינסקי, ובנוסף למדה מטאורולוגיה. עם תום לימודיה התגייסה לצה"ל. לאחר שחרורה החלה לעבוד כמורה ביישובי סְפר שונים (זכריה, כסלון ועוד), וארגנה שם, בזמנה הפנוי, מקהלות זעירות וחוגים דרמטיים. מקץ חמש שנות הוראה, לאחר מספר ניסיונות בהופעות לא-מקצועיות, החליטה לפנות לקריירה כזמרת. נסעה לאירופה והתמסרה ללימוד שירי עמים ושפתם במקור. הופיעה ברחבי תבל בפסטיבלים רבים. כשחזרה לביקור בישראל כלל הרפרטואר שלה למעלה מ-200 שירי עם, שאותם למדה מפי ה"עמך" של הארצות בהן שהתה (פורטוגל, ספרד, הולנד, שווייץ וארצות סקנדינביה). כן נרשמו לזכותה מאות קונצרטים של הופעות יחיד בכל רחבי אירופה, בהם ידעה לרתק את קהל חובבי הפולקלור כשהיא מלווה את עצמה בגיטרה הפורטוגזית שלה.
בישראל נטלה סמדר חלק במרבית תוכניות הרדיו בהן ניתן לשבץ את סוג שירתה – "במעגל", "כרטיס כניסה", "הערב", "ערב אימפרוביזציה" "מועדון הזמר", "עמנו באולפן", "התקליט החדש", "ערבי בידור" – וכן הספיקה, להופיע בפני הקהל הישראלי ברסיטל שירי עמים, שהתקיים באודיטוריום של "בית הרופא" ב-29 בספטמבר 1965. כדוגמת מרבית הפרמיירות שלה, הוקלט אף קונצרט זה על מנת לתרום לכרך השלישי בסדרת התקליטים (12 אינץ) הכוללים מבחר שירים שאספה ולמדה. סדרת תקליטים זו מופיעה תחת הכותרת "אביבה סמדר – פנים אל פנים / Aviva Semadar – Vis a vis".
היא הופיעה ברחבי העולם עם זמרים כמו מהליה ג'קסון ואחרים, שידרה תוכניות רדיו פופולריות מגוונות בגרמניה בעיקר בנושא מוזיקת עם. בשנת 2003 פרשה מפעילות מוזיקלית. היא מתגוררת בקלן שבגרמניה.
הפזמונאי יוסי גמזו חיבר והעמיד לשימושה הבלעדי של סמדר שירים, שנכתבו למנגינות פרי עטה.
דני רייכנטל

דני רייכנטל (נולד ב-15 במרץ 1967) הוא מוזיקאי ומלחין ישראלי.
הוא מתמחה בעיקר בהפקת שירים לאמנים ובהלחנת פסקולים לסרטים (לדוגמה לסרט "נמס בגשם") ולסדרות טלוויזיה.
הוא הופיע בעונה 5 של האח הגדול כאחד המתמודדים והיה המודח הראשון התוכנית.
רייכנטל גרוש ואב לבן ומתגורר בתל אביב.
מרב שין בן-אלון

השכלה

סיימה בהצטיינות של המחלקה לאמנות ב"בצלאל" (1990),
למדה אמנות ב"ניו יורק סטודיו סקול" בניו-יורק (1991)
סיימה תואר שני בהצטיינות בתוכנית הבינתחומית בפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב (2013).

פעילותה האמנותית

ציור 1990-2000
מתום לימודיה במחלקה לאמנות בבצלאל ב-1990 ובמהלך 10 השנים שלאחר מכן התמקדה יצירתה בציור. בשנים אלו עבדה בעיקר בשמן על בד בפורמטים שונים כשנושאי העבודה עוסקים בזהות, נשיות ואובדן. הדימויים בתקופה זו עוסקים בגוף תוך התייחסות למקטעים ממנו. דימויים בולטים הם השד או הטבור העוסקים בחוויית מות האם ובצלקת של הפרידה ממנה. דימויים ריאליסטיים אלו מתאפיינים בצבעוניות מונוכרומטית של אפורים בלבד. לקראת סוף שנות התשעים מופיעים דימויים של עור ובהם צלקות, חתכים ופצעים והצבעוניות הופכת ליותר ריאליסטית.
מדיה מעורבת 2000-2002
בשנת 2000, עשור לאחר סיום לימודיה בבצלאל הפסיקה שין בן-אלון לצייר. התחושה שהציור אינו מהווה עבורה כלי ביטוי מספק יצר צורך לחפש אחר אמצעי עבודה חדשים. שין בן-אלון התחילה לעבוד עם חולצות ישנות, מתחה אותן על מסגרות הציור מצידן הפנימי ולאחר מכן סרקה אותן לעבודות הדפס. סדרה זו נקראה 'תפרים'.
בנוסף באותה תקופה החלה האמנית לכתוב. הכתיבה החלה להופיע על הקירות בסטודיו ובהמשך בחללי תצוגה שבהם יצרה מיצבים תלויי מקום.
מיצבים 2002-2012
החל משנת 2002 ובמשך עשור התמקדה יצירתה של שין בן-אלון במיצבים תלויי מקום. העבודות, שנוצרו לחללים שונים, עסקו בדיאלוג בין החלל, הטקסט והאריגה של מערכת הדימויים לכלל מהלך אחד שמטרתו להכתיב את הכוריאוגרפיה של הצופה בחלל.
מרבית המיצבים בתקופה הזו נקראו 'מיצבי-טקסט' וכללו טקסטים סיפוריים שנכתבו על ידי האמנית. מיצבים אלו נבנו בחלל ובהשראתו ועם תום התערוכה הוסרו או נמחקו. המיצבים הוצגו בתיאטרון תמונע, במשכן לאמנות בעין חרוד, בגלריה נחשון בקיבוץ נחשון, בגלריה באום אל פחם, בגלריה העירונית ברחובות, במרכז ההנצחה בטבעון ועוד.
באותה תקופה וכחלק בלתי נפרד מהתמקדותה בעבודות מיצב אצרה שין בן-אלון במשך שלוש שנים את הגלריה בתיאטרון תמונע; חלל תצוגה לא קונבנציולי שם יצרה את "פרויקט פסאז' " סדרת תערוכות שבה הוזמנו אמנים להתייחס לחלל הגלריה שאיננו קובייה לבנה אלא חלל מעבר.
רישום (2012-2015)
החל משנת 2012 התמקדה עבודתה ברישום על נייר תוך שמוש בטכניקות שונות כגון צבעי מים, טושים ועטים. חלק מרכזי בעבודה כלל עבודה בספרי סקיצות. פעולת הרישום היומיומית בספרים קשרה בין פרקטיקת הציור לזו של הכתיבה ויצרה יומן המבוסס על כלכלת דימויים דו-כיוונית שבה דימויים שצולמו או נלקחו ממקורות אינטרנטיים ונשמרו במצלמת האייפון, היוו בסיס לרישומים שהפכו תוך זמן קצר לפרויקט ברשתות החברתיות. בתערוכת היחיד 'חמישה קירות' (2015) שהוצגה בגלריית הקיבוץ הציגה מיצב רישומים שהיה מבוסס על דיאלוג בין דורי עם התערוכה 'חמישה צעירים' שהוצגה בגלריה בשנות השבעים ושוחזרה שם בשנות התשעים.
כתיבה
בשנים 2005–2012 פרסמה ברשת בלוג בשם פרוססיה, בלוג שעסק בתהליכי יצירה.
בשנים 2013–2012 כתבה מאמרים באנטייטלד מגזין קבוצתי על עיצוב ואמנות, ובמעקבים טור ראיונות בערב רב על הרשתות החברתיות כחללי תצוגה אלטרנטיביים.
בשנת 2015 פרסמה dBook ספר אמן בהוצאה עצמית ובמהדורה מוגבלת הכוללת 50 רישומים מתוך ספרי הסקיצות שלה שנעשו בשנים 2013–2014.
מיידון

תקציר פעולות צה"ל במיידון

בשנת 1982, בעת מלחמת לבנון הראשונה, נכנסה לעיירה פלוגת טנקים מחטיבת "בני-אור", כדי לחפות על כיבוש הכפר עין א-תינה הסמוך. הקרב שהתפתח בהמשך, שבו נהרגו חמישה חיילי צה"ל מירי דו-צדדי, זכה בצה"ל לכינוי קרב קמ"ט-קק"ש.
ב 25 בדצמבר 1986 פעל כח צה"ל בסיוע מסוקי תקיפה נגד ריכוזי מחבלים בכפר השיעי מיידון בגיזרה המזרחית בדרום לבנון. צה"ל הרס חמישה מבנים בכפר בהם היו מחבלים וחיסל שני רכבים שאחד מהם נשא מקלע כבד. במבנים שנהרסו על ידי מסוקי התקיפה זוהו בוודאות חמושים שנמלטו מהם. הכפר מיידון, שהוא בעיקרו כפר נטוש הנמצא דרומית לאגם קרעון, שימש בסוף שנת 1986 כמוקד שבו פעל חזבאללה.
בשנת 1987 הניח כוח מיחידת שלדג מארב צלפים בקרבת העיירה, במהלכו נהרגו כשלושים פעילי חזבאללה. בשנת 1988 פשט כוח גדול של צה"ל על העיירה, בפעולה הידועה בשם מבצע חוק וסדר. על פי טענת ארגון "חזבאללה", באותה תקופה שהה הנווט הישראלי השבוי רון ארד בכפר א-נבי שית בבקעת הלבנון, ובליל הפעולה הוא נהרג.
הר הסוכר

הר הסוכר (בפורטוגזית: Pão de Açúcar), או חרוט הסוכר, הוא הר השוכן בעיר ריו דה ז'ניירו בברזיל. נופם של חופי ריו הנשקף מפסגת הר הסוכר הפך אותה (יחד עם פסגת הקורקובדו) לאחת משתי הפסגות המפורסמות בעיר. מבחינה גאולוגית הר הסוכר הוא הר בדד עשוי גרניט, והוא מתנשא לגובה של 396 מטר מעל פני הים.
הר הסוכר נקרא כך מכיוון שהוא מזכיר חרוט סוכר מזוקק, בדומה לאלו שיוצרו בבתי החרושת לסוכר בברזיל בתקופה הקולוניאלית. הסבר אחר לשמו של ההר הוא הקרבה שלו למילים Pau-nh-acuqua ("גבעה גבוהה") בשפת הטופי-גוארני.
ניתן לעלות לפסגת ההר ברכבל (בפורטוגזית: bondinho - בּוֹנְגִ'ינְיוּ) בעל חלונות זכוכית שקופים. הרכבל יוצא מרובע אורקה (Urca) ועושה את הדרך בת 1,400 המטרים לפסגת הר הסוכר עם עצירה אחת בפסגת הר אורקה (Morro da Urca).
ההר נחשב אטרקציה למטפסים, ובתחתיתו ממוקם אחד מאתרי הטיפוס העירוניים הגדולים בעולם, עם יותר מ-270 מסלולי טיפוס שונים.
ביטחון תזונתי

ביטחון תזונתי (באנגלית: Food security) הוא מונח המתאר מצב שבו משק בית או לחלופין אדם פרטי מקבל גישה ישירה ויום יומית למזון. לעומת זאת חוסר בביטחון תזונתי הוא מצב שבו למשק בית או אדם אין גישה ישירה או יום יומית למזון.
ברחבי העולם ישנם כ-925 מיליון אנשים הסובלים מרעב המוני בשל עוני ולעומת זאת ישנם כ-2 מיליארד אנשים הסובלים מאי ביטחון תזונתי בגלל רמות שונות של עוני. בסוף 2007 נערך מחקר העריך את עליית אי ביטחון התזונתי בגלל סיבות רבות כמו: עליית שער הדולר, עלייה ברמת הייצור של דלק ביולוגי, עליית מחירי הנפט, גידול האוכלוסייה העולמית, שינויי אקלים, אובדן של קרקע חקלאית לטובת מגורים ומסחר והביקוש הצרכני הגובר בסין ובהודו שנטען כי העלה את מחירי האורז, עם זאת השפעתם של גורמים רבים נמצאת תחת דיון.
מחנה הריכוז אורניינבורג

היסטוריה

המחנה הוקם במרץ 1933 במרכז העיר אורניינבורג, שבועות אחדים לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה על ידי כוחות אס אה שהשתלטו על מפעל נטוש. העצירים הושמו ב"מעצר מגן" בלי מעורבות של מערכת המשפט, ולרוב אף בלי שיוחסה להם עבירה מסוימת. מרבית העצורים שוחררו לאחר מספר שבועות, אחרים הועברו למחנות ריכוז אחרים.
ב-16 במאי 1933 אושר המחנה כמחנה ממשלתי, ותוקצב ככזה.
אורניינבורג שימש כמחנה בעיקר עבור אסירים מברלין ומברנדנבורג. האסירים הראשונים שהגיעו אליו היו 40 צעירים יהודים בגילאי 13- 20, שהגיעו מפנימיית וולציג (Wolzig) והואשמו בהסתה קומוניסטית.
החל מ-27 במרץ 1933 ניתנו מספרים לאסירים. המספר האחרון שתועד במסמכי המחנה היה 2874. מספרים של אסירים ששוחררו לא ניתנו לאסירים אחרים.
בכל תקופת המחנה נרשמו רק שתי בריחות מוצלחות ממנו. אחת מהן הייתה של גרהרט סיגר (Gerhart Seger), שהצליח להימלט לפראג וכתב על המתרחש במחנה; היינריך מאן הוסיף הקדמה לדבריו. היה זה אחד המסמכים הראשונים שתיארו את פעולותיהם של הנאצים במחנות הריכוז. 
המחנה מילא תפקיד חשוב במסע הטרור של המשטר הנאצי כנגד האופוזיציה בתקופה הראשונה להתבססותו בברלין. מתנגדים פוליטיים שהצליחו להימלט מגרמניה הפיצו ידיעות על הזוועות המתחוללות במחנה אורניינבורג, ומכונת התעמולה הנאצית גויסה להזמתם. לאחר חיסולו המעשי של האס אה בליל הסכינים הארוכות, עבר מחנה אורניינבורג לידי האס אס, שהחליט על סגירתו ב-13 ביולי 1934 והחליפו במחנה הריכוז זקסנהאוזן. 
בעת פירוקו של המחנה ביולי, הוחזקו בו למעלה מ-3,000 אסירים, מתוכם מתו לפחות ששה עשר, בהם המשורר והאנרכיסט אריך מיזם. בנוסף הוחזקו בו גם פרידריך אברט הצעיר וקורט הילר.
גשפאלטנהורן

גאוגרפיה

ההר ממוקם באזור היונגפראו בין ההרים צ'ינגלשפיץ (ממזרח) דודלנהורן (ממערב) בוטלאסה (מצפון) וקרחון צ'ינגל (מדרום).
אברהם לוינהרץ

ד"ר אברהם לוינהרץ (1890–1961) היה מתמטיקאי ופיזיקאי ישראלי, שלימד בבתי ספר ובסמינר למורים ונמנה עם הצוות שתכנן את הקמת הטכניון. הוא ייסד ביחד עם ד"ר מקס מאיר את הגימנסיון העברי במריאמפול שבליטא. ד"ר לוינהרץ היה מנהלו השני של הגימנסיון וניהל אותו בשנים 1921 עד 1926. ד"ר לוינהרץ, יהודי גרמני, שבנוסף להשכלתו בפיזיקה ובמתמטיקה, סיים בהצטיינות דוקטורט בפילוסופיה על שם עמנואל קאנט.

ביוגרפיה

לוינהרץ נולד בעיירה ברנדנבורג שבגרמניה בשנת 1890.
הוא היה קצין בצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה. על תפקודו במלחמה קיבל צלב הצטיינות מהקיסר הגרמני.
בשנת 1913 צורף על ידי שמריהו לוין ועל ידי אחד העם לחבר המורים, שהתעתד להקים בחיפה את הטכניון. באותה תקופה שימש כמורה למתמטיקה בבית המדרש למורים בירושלים שניהל דוד ילין. בשנת 1914 גויס לצבא הגרמני וחזר לגרמניה. לאחר מלחמת העולם הראשונה, היה שותף ליסוד הגימנסיון העברי במריאמפול בו לימד במשך עשר שנים וניהל את בית הספר בשנים 1921 עד 1926.
בשנת 1930 עבר לגרמניה וניהל בית ספר תיכון.
בשנת 1935 עלה לישראל ולימד בבית הספר הריאלי בחיפה. הוא העדיף להקים בתי ספר נוספים במתכונת דומה לבית הספר הריאלי, תוך שמירה על קשר פדגוגי איתו. הוא הקים בית ספר תיכון בטבריה וניהל את בית ספר היסודי אחדות בקריית מוצקין. במקביל עסק בהקמת בית ספר תיכון. על פועלו קיבל בשנת 1959 אות של יקיר קריית מוצקין.
לאחר שפרש לגמלאות, היה יושב ראש המורים לפיזיקה וארגן תוכנית השתלמויות עבור מורים בתחום זה. ביחד עם מכון ויצמן הקים מערכת השתלמויות למורים לפיזיקה.

משנתו החינוכית

לוינהרץ לימד בעיקר מתמטיקה ופיזיקה אבל לא ויתר על הקניית ערכים בתחומים הומניסטים. באותה תקופה, טרם הסתיים תהליך של תחיית הלשון העברית. יש שהטילו ספק ביכולת ללמד מדעים בעברית. לוינהרץ היה תומך מובהק של לימוד בעברית. במלחמת השפות, שדחתה את הקמת הטכניון, היה מראשי המצדדים בלימוד בעברית ולא בגרמנית. בהיעדר ספרים בעברית בתקופה בה לימד בגימנסיון העברי במרימפול, כתב בכתב יד ספרים בפיזיקה, שמילאו את החסר.
משנתו החינוכית כללה גם חינוך לאומי וציוני.