google/wiki40b huggingface dataset:
נורית צדרבוים

ביוגרפיה

צדרבוים נולדה בישראל בשנת 1949, ילדותה ונעוריה עברו עליה בשכונת נווה שאנן שבחיפה. שירתה בנח"ל, במחנה שמונים ובקיבוץ בארות יצחק, נישאה לבן משק והייתה חברה בקיבוץ מספר שנים. מנישואים אלה נולדו ילדיה ברק וחלי. בעלה, צבי יוסף יעקב (בונדי), נהרג במלחמת יום הכיפורים כסרן בסיירת שריון. נישאה בשנית לעו"ד עזריאל צדרבוים, נולדו להם שני ילדים, מושי ונועם. בשנים 1976 – 2018 התגוררה בקריות, ופעלה בחיפה ובגליל המערבי. בשנת 2018 העתיקה את מגוריה לנתניה, והקימה סטודיו לאמנות בתל אביב ב'מקרר'.
תוך כדי גידול משפחה רכשה השכלה בתחומי האמנות, ספרות, חינוך, מנהל, מזואולוגיה - אוצרות, הנחיית קבוצות ואימון NLP. עבודת הדוקטור בינתחומית (אמנות פסיכולוגיה ופילוסופיה) באוניברסיטת אנגליה רסקין . פעלה ופועלת כאמנית פלסטית, כמרצה, כאוצרת כחוקרת ויועצת אמנות וכמשוררת. פיתחה תוכניות לימוד, עסקה באוצרות, הקימה וניהלה את המרכז הבינתחומי ללימודי אמנות במכללת הגליל המערבי, ניהלה פרויקטים חברתיים, לקחה חלק בוועדות שונות, הובילה פרויקטים באמנות בארץ ובחו"ל, הציגה בכחמישים תערוכות יחיד וקבוצתיות. פרסמה ספרי שירה והגות ומאמרים בספרים וכתבי עת. הקימה מרכזי אמנות במוסדות חינוך.
חברה באגודות יוצרים (איגוד האמנים הפלאסטיים, אגודת הסופרים העבריים, האיגוד הישראלי לעיתונות תקופתית).
במסגרת תפקידיה הנוכחיים משמשת כעיתונאית במגזין לאמנות 'כאן – מציאות ישראלית באמנות'. אוצרת התערוכות של כתב העת 'בגלל'(בִּגְלַלֶרְיָה), חברה בוועד המנהל של 'שלומי תיאטרון על הגבול', חברה בוועדת הקבלה של אגודת הסופרים העבריים, חברה במועצה האקדמית של המכללה האקדמית ASA.

ציוני דרך בקריירה

עם סיום לימודיה בשנות השמונים התקבלה לאגודת הציירים והפסלים בחיפה, שימשה בוועדת תערוכות, השתתפה בתערוכות קבוצתיות והציגה תערוכות יחיד.
ביצעה ציורי קיר, תפאורות במה, השתתפה בפרויקטים אמנותיים סביבתיים וחברתיים, הייתה בין מקימי עמותת 'סדנא 24' בבית היוצר אשר פעלה בחיפה בניהולו של גרשון קניספל. כתבה מספר תוכניות לימוד באמנות אותן הדריכה בהשתלמויות מורים בסמינרים ומרכזיות פדגוגיות. באותן שנים לימדה במוסדות חינוך, מרכזיות פדגוגיות, מכללת תל–חי, מכללת שאנן, בית ספר למחוננים בשלומי, סמינר גורדון ועוד, ופעלה כאמנית בסטודיו הפרטי.
בשנות ה–90 השלימה את לימודי המוזיאולוגיה באוניברסיטת חיפה ועשתה תואר שני במדעי ההתנהגות ואמנות. הקימה את המרכז הבינתחומי ללימודי אמנות במכללת הגליל המערבי ועמדה בראשו], השתתפה בפרויקטים אמנותיים, סביבתיים וקהילתיים, הקימה את המרכז לאמנות חזותית באולפנת שח"ם בקריית אתא, הייתה נציגת המכללה בתוכנית שותפות 2000 של הסוכנות היהודית, ושימשה כיו"ר ועדת אמנות בקהילה של שותפות 2000. במסגרת פעילות זו הובילה פרויקטים משותפים בארץ ובחו"ל, והייתה המנהלת האמנותית ואמנית פעילה בפרויקט האמנות הבינלאומי הרב תחומי 'יצחק', והציגה את המיצב שלה 'אוהל שרה'.
בשנים אלה פיתחה את תחום האמנות בקהילה במכללת הגליל המערבי ופעלה עם סטודנטים בפרויקטים אמנותיים סביבתיים חברתיים ותרבותיים (פסטיבל רנסאנס במבצר יחיעם, אבן בגליל) בהם שימשה לסירוגין כחברה בוועדות היגוי, כמובילת סטודנטים או כאמנית פעילה יוצרת ומציגה.
משנות ה-2000 ואילך - השלימה את עבודת הדוקטור, במהלכה פרשה מתפקידה במכללת הגליל המערבי, שימשה כיועצת אקדמית בבית הספר הניסויי ושם גם כראש תחום האמנות - בישיבה תיכונית בקריית אתא, פיתחה את התחום 'בית מדרש יוצר'.
כיום, מרצה בכירה במכללה האקדמית לחברה ואמנויות, מרצה במסלול הכשרה הוליסטי למטפלים באמנות ותנועה במכללת וינגייט. כותבת במגזין כאן – מציאות ישראלית באמנות, אוצרת של כתב העת ב'גלל'.
תורת החבורות החישובית

תורת החבורות החישובית היא ענף של מתמטיקה חישובית העוסק באלגוריתמים לפתרון בעיות הנובעות מתורת החבורות.

חישובים בחבורות אבסטרקטיות

בעיות רבות בחבורות נתונות על ידי יוצרים ויחסים אינן ניתנות לחישוב אלגוריתמי (ראו תכונת מרקוב ובעיות דן). עם זאת, יש שיטות (שאינן מבטיחות עצירה) לחישוב האינדקס של תת-חבורה בחבורה נתונה: ראו אלגוריתם טוד-קוקסטר ואלגוריתם קנות'-בנדיקס.

חישובים בחבורה הסימטרית

חישובים רבים בחבורות סופיות אפשר לממש בחבורת התמורות . החבורה נתונה בדרך כלל על ידי קבוצת יוצרים.
החישובים נעזרים בתת-חבורות המייצבים  של החבורה G. למשל, את סדר החבורה G אפשר לחשב על ידי הכפלת האינדקסים בשרשרת תת-החבורות .
את החישוב הנאיבי אפשר להאיץ באמצעות שימוש בבסיסים: בסיס לחבורה G הוא קבוצת נקודות  המקיימת  (ולכן איבר  מוגדר היטב על ידי הפעולה שלו על B). בסיס חזק לקבוצת יוצרים X הוא בסיס, המקיים את התנאי  לכל תת-קבוצה . אלגוריתם שרייר-סימס מקבל קבוצת יוצרים לחבורת תמורות, ומחזיר קבוצת יוצרים טובה יותר ובסיס חזק ביחס אליה.
דייוויד מורס

ביוגרפיה

מורס נולד בהמילטון, מסצ'וסטס לג'קלין וצ'ארלס מורס, ולו שלוש אחיות.

קריירה

את תפקידיו כשחקן החל מורס בתחילת שנות ה-70 בתיאטרון הרפרטואר בבוסטון, והיה ידוע בקרב קהילת תיאטרון ניו יורק בתחילת שנות ה-80, לפני שעבר לתפקידים בטלוויזיה ובקולנוע. בשנת 1982 הוא לוהק לצוות השחקנים של הסדרה "מקום אחר" (St. Elsewhere), שנמשכה עד שנת 1988. מאז החל לשחק בתפקידי משנה בסרטים "אחוות הורד" (1989), "הבן הטוב" (1993), "12 קופים" (1995), "הפריצה לאלקטרז" (1996), "מהלך מסוכן" (1996, לצד ג'ין הקמן ויו גרנט), "נשיקה ארוכה ללילה" (1996, לצד ג'ינה דייוויס וסמואל ל. ג'קסון), "קונטקט" (1997), ו"המתווך" (1998, לצד קווין ספייסי וסמואל ל. ג'קסון). מורס השתתף בשני סרטים עצמאיים שכתב וביים שון פן - "The Indian Runner" משנת 1991 ו"שומר הדרך" משנת 1995.
מורס שיחק בשלושה סרטים המבוססים על ספריו של סטיבן קינג - "לנגולירס" (1995), "גרין מייל" (1999) ו"לבבות באטלנטיס" (2001), ובשניים מסרטיו של ריצ'רד דונר - "מהלכים פנימיים" (1980) ו-"16 רחובות" (2006, לצד ברוס ויליס).
בשנות ה-2000 השתתף מורס בסרטים "רוקדת בחשיכה" (2000, סרטו של לארס פון טרייר), "סימן חיים" (2000, לצד ראסל קרואו), בסרט העצמאי "חוק השחיטה" (2002), וכן בסרטים "בלב העמק" (2005, לצד אדוארד נורטון), "התקרבותה של גרייס" (2005, לצד ג'ורדנה ברוסטר), ו-"דיסטרביה" (2007, לצד שיה לה-באף). בשנת 2002 החל לשחק בסדרת הפשע "פריצה" בתפקיד הראשי כמייק אולשנסקי, שוטר לשעבר שהודח עקב פרשת שחיתות. ב-2004 שב לשחק בעונתה השנייה של הסדרה. 
מורס הופיע בתפקידי אורח בסדרות רצח מאדום לשחור, הפרקליטים, האוס (תפקיד שזיכה אותו במועמדות לאמי בשנת 2007), וממשיך להשתתף בהצגות תיאטרון. בשנת 2006 השתתף בסרט טלוויזיה-איחוד לסדרה "מקום אחר".
ב-16 במרץ 2008 יצאה מיני סדרה ביוגרפית המבוססת על חייו של ג'ון אדמס, נשיאה השני של ארצות הברית. מורס מגלם את ג'ורג' וושינגטון לצד שחקנים כפול ג'יאמטי, לורה ליני וטום וילקינסון.    
בשנת 2009 שיחק בסרט הטלוויזיה "אמפייר סטייט" לצד קת'לין קווינלן. באותה שנה קיבל מורס פרס מטעם פסטיבל הקולנוע העצמאי גות'אם ואיגוד מבקרי הקולנוע בוושינגטון די סי, אותו חלק במשותף עם אנסמבל שחקנים על משחקם ב"מטען הכאב" כמו כן, שיחק בדרמה של רודריגו גרסיה "אמהות וילדים" בכיכובה של נעמי ווטס.     
בשנת 2011 זכה מורס בפרס השחקן מטעם פסטיבל הקולנוע הבינלאומי קארלובי וארי על משחקו בסרט "משתף פעולה". באותה שנה שיחק בסרט הפשע "מרדף עצבני" לצד ניקולס קייג' ואמבר הרד. בשנת 2012 שיחק בסרט "החיים המוזרים של טימותי גרין", סרט לכל המשפחה בכיכובם של ג'ניפר גארנר וג'ואל אדגרטון. בשנת 2013 כיכב בדרמת הפשע "מק'ניק", בו גילם את יוג'ין מק'ניק. בשנת 2015 שיחק בסרט האימה "הילד" לצד מייק ווגל.
בשנת 2018 שיחק כסוהר במיני-סדרת הטלוויזיה הבריחה מדנמורה.

חיים אישיים

משנת 1982, מורס נשוי לסוזן ווילר דאף ולהם שלושה ילדים.
ג'ורג' שולץ

קורות חיים

שולץ נולד בניו יורק, כבנם היחיד של מרגרת לבית פראט וברל ארל שולץ. הוא גדל באינגלווד, עיירה בצפון ניו ג'רזי. הוא ממוצא גרמני. סיים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת פרינסטון ב-1942 והצטרף לחיל הנחתים האמריקאי, בו שרת עד 1945 והגיע עד דרגת קפטן. ב-1949 קיבל תואר דוקטור מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, הוא לימד במחלקת הכלכלה ובבית הספר לניהול מ-1948 עד 1957 עם שנת היעדרות ב-1955 אותה לקח כדי לשרת במועצת הכלכלה של הנשיא דווייט אייזנהאואר כחבר בכיר.
ב-1957, שולץ הצטרף לבית הספר לעסקים של אוניברסיטת שיקגו כפרופסור ליחסי עבודה. ב-1962, מונה לראש המחלקה.
שולץ כיהן כמזכיר מחלקת העבודה בקבינט של הנשיא ריצ'רד ניקסון בשנים 1969 ו-1970, לאחר מכן היה מנהל המשרד למנהל ותקציבים. במאי 1972 עבר לתפקיד מזכיר מחלקת האוצר, בו נשאר עד מאי 1974. בתקופה הזו שולץ, יחד עם פול וולקר וארתור ברנס, תמכו בהחלטתו של ניקסון לשים קץ לסטנדרט הזהב ולשיטת ברטון וודס.
ב-1974 עזב שולץ את השירות הממשלתי כדי להפוך לנשיא ומנהל קבוצת בכטל. ב-16 ביולי 1982, הוא מונה על ידי הנשיא רונלד רייגן לתפקיד מזכיר המדינה של ארצות הברית השישים במספר. במדיניות החוץ שלו נטה שולץ לשמאל, ולעיתים קרובות היה בחילוקי דעות עם אנשיו הימניים יותר של ממשל רייגן. בעיקר נודעה התנגדותו הגלויה לעסקת החליפין בה העבירה ממשלת ארצות הברית נשק לאיראן תמורת שחרור בני ערובה, מה שהיה לבסוף לפרשת איראן-קונטראס. שולץ היה תומך נלהב בפלישת ארצות הברית לניקרגואה. ב-1983, במהלך נאום מול הקונגרס, הוא אמר "אנו חייבים לחתוך את הסרטן הניקרגואי החוצה". כמו כן, הוא התנגד לכל סוג של משא ומתן עם ממשלתו של דניאל אורטגה ואמר: "משא ומתן הוא לשון נקייה לכניעה אם צילו של הכח אינו נופל על שולחן הדיונים".
ג'ורג' שולץ עזב את משרת מזכיר המדינה ב-20 בינואר 1989 וקיבל לאות הוקרה על פועלו את מדליית החירות הנשיאותית, הוא המשיך להיות בעל קול במפלגה הרפובליקנית, בין השאר ייעץ לג'ורג' וו. בוש במהלך הקמפיין של שנת 2000 והיה חבר בכיר ב"וולקנים", קבוצה של יועצים פוליטיים לנשיא בוש שכללה גם את דיק צ'ייני, פול וולפוביץ וקונדוליסה רייס. יועצו הבכיר ביותר וחברו הקרוב הוא צ'ארלס היל, שמחזיק בעמדות במכון הובר ובאוניברסיטת ייל.
לאחר שעזב את משרתו הרשמית ב-1989, שולץ הפתיע רבים מחבריו השמרנים כשהפך לרפובליקני הראשון שקרא ללגליזציה של סמים. הוא הוסיף את חתימתו למודעה, שפורסמה בניו יורק טיימס ב-8 ביוני 1998, שתוכנה היה "אנו מאמינים שהמלחמה הגלובלית בסמים מזיקה כיום יותר מהשימוש בסמים עצמו".
באוגוסט 2003, שולץ מונה יחד עם וורן באפט לראש המועצה להתאוששות כלכלית של קליפורניה, קבוצה שייעצה לקמפיין של ארנולד שוורצנגר למשרת מושל קליפורניה.
ב-5 בינואר 2006 השתתף בבית הלבן בפגישה של בכירי ממשל בוש עם מזכירי הגנה ומדינה לשעבר כדי לדון במדיניות החוץ של ארצות הברית.
בפברואר 2016 העניק לו ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, פרס הערכה על שירותו לישראל.
פרברי הגיהנום

עלילת הסדרה

הסדרה עוקבת אחר ג'ורג' אלטמן, אב חד הורי העושה את כל המאמצים כדי לגדל על הצד הטוב ביותר את בתו טסה בת ה-16, לאחר שהוא מגלה קופסת קונדומים בארון שלה הוא מחליט שהגיע הזמן לעזוב את מנהטן ולעבור לגור בסביבה בריאה ומוגנת יותר עבור בתו: בפרוורים.
לטסה, נערה חובבת קולנוע איכותי ומוזיקת אינדי, שאת כל חייה העבירה בעיר הגדולה-זה נשמע כמו גיהנום ובחוסר אונים היא נגררת אחרי אביה ושם היא מגלה שמאחורי הבתים היפים והמדשאות המושלמות מסביב לביתם החדש אנשי המקום הם צבועים, תימהוניים ומרושעים, לאחר ההכרות עם הסביבה העוינת בעלת המראה הפסטורלי גורמת לג'ורג' לתהות אם הוא לא העביר את חייו אל סביבה טובה יותר עבורו ועבור בתו ורק בעזרת מספר אנשים מקומיים לומדים האב וביתו איך לנווט בין הקשיים של חיי הפרוורים.
אהבה במחשבה

תקציר

עלילת הסרט מתרחשת בברלין בשלהי שנות ה-20 של המאה ה-20. בסצנת הפתיחה, פול מתושאל בידי המשטרה בנוגע למכתב שכתב, לאחר מכן הסרט חוזר לאחור והאירועים שהובילו את פול לתחנת המשטרה נחשפים לצופה.
פול הוא משורר צעיר וביישן ממעמד הפועלים שמאס בבדידות. חברו, גנטר, הוא אריסטוקרט והומו מוצהר, המאוהב בבחור בשם האנס. בסוף שבוע אחד, פול מתארח בביתו של גנטר בזמן שהוריו נעדרים. פול מתאהב באחותו של גנטר, הילדה, שמנהלת רומן עם האנס למורת רוחו של אחיה. במהלך הסרט פול וגנטר מנהלים שיחות על אהבה, ומסכימים ביניהם שאם לא יוכלו לממש את אהבותיהם, יתאבדו יחדיו.
גנטר מארגן מסיבה בסוף השבוע במהלכה משתכרים הנערים, פול מבין שהילדה לא מעוניינת בו ושוכב עם אלי, חברתה של הילדה ושכנתם שמאוהבת בו. אל המסיבה מגיע גם האנס, שמנשק את גאנטר, אך בהמשך כשהוא נמצא עם גאנטר והילדה, הוא בוחר בה, וגאנט עוזב את המקום.
האנס מבלה עם הילדה את הלילה שאחרי המסיבה, ובינתיים פול וגאנטר מחליטים להוציא את תוכניתם לפועל. הם נשארים ערים כל הלילה וכותבים את מכתבי ההתאבדות שלהם, אך כשמגיע הבוקר פול חוזר בו מהחלטתו, וגאנטר יורה בהאנס ומתאבד. הסרט מסתיים בחזרה לחקירה של פול ובסצנת המשפט שלו.
קארל למל (הבן)

חייו

נולד בשיקגו לקארל למל, מייסד חברת סרטי יוניברסל.
השתלב בעסקי אביו, ועבר עמו לבברלי הילס, ומשם ניהל את אולפני חברת סרטי יוניברסל בין השנים 1928 ו-1936.
היה אחראי על הפקת סרטים רבים ומצליחים בשנות ה-30' המוקדמות, וביניהם "במערב אין כל חדש" (1930), "דרקולה" (1931), "גשר ווטרלו" (1931), "פרנקנשטיין" (1931), "המומיה" (1932) ו"הפרקליט" (1933).
לאור ההוצאות הכספיות הגדולות שהיו כרוכות בסרטים שהפיק, נקלעה חברת סרטי יוניברסל לחובות כספיים כבדים, אשר הובילו להדחתו מניהול בשנת 1936.
נפטר בלוס אנג'לס משבץ מוחי בשנת 1979.
הרכבת התחתית של סלוניקי

אודות הפרויקט

השלב הראשון של המיזם יכלול קו רכבת באורך של 9.6 ק"מ, 13 תחנות ודפו בקצהו המזרחי. העבודות החלו, מהקצה המערבי של הקו, כבר בחודש יוני 2006, אך הן אינן צפויות להסתיים לפני 2018. עלותו המוערכת של שלב זה עומדת על כ-1.1 מיליארד אירו. הקרונות של הרכבת התחתית של סלוניקי יהיו זהים לזו של קופנהגן ולרכבת דוקלאנדס הקלה בלונדון, והמנהרות לכיווני הנסיעה המנוגדים תהיינה נפרדות. הרכבת התחתית תכלול 18 רכבות ללא נהג, והתחנות יצוידו בקירות ובדלתות זכוכית שיחצצו בין הרציפים לבין פסי הרכבת. המיזם נבנה על ידי תאגיד איטלקי-יווני אנסלוברדה-אנסלדו אס.טי.אס. (Ansaldobreda-Ansaldo STS), וחברת "אטיקו מטרו" האחראית על הפעלתה של הרכבת התחתית באתונה מפקחת עליו.

הממצא הארכאולוגי

עיקר המחקר הארכאולוגי, המתבצע במקביל לעבודות ההקמה של קו הרכבת, מתמקד בתחנות שבתחום העיר הבצורה מימי תאודוסיוס ובתחנות הסמוכות מחוץ לחומה. המחקר שנכלל בלוח הזמנים להקמת הפרויקט, חשף ממצאים ארכאולוגיים רבים והפתיע את החוקרים בעושרו. בתחנות האגיה סופיה ווניזלו שבתוך החומות התגלו קטעים מהדקומנוס מקסימוס של העיר הביזנטית, על המזרקות והאכסדרות שלאורכה. הדרך המקורית רוצפה בשיש אך במאה ה-6 הוחלף זה בפיסות אבן גדולות. בתחנת וניזלו התגלתה כיכר עירונית שלאורכה בתי מלאכה ושווקים, ואשר שכנה לצד ויה אגנטיה הקדומה שחצתה את העיר. בתחנות שמחוץ לחומות העיר הקדומה התגלו שרידים לפולחן נוצרי קדום, ובתחנת סינטריוואני שממזרח לחומה התגלתה כנסייה עתיקה שנבנתה מעל מבנה פולחני פרה-נוצרי, ובפסיפס שבה נראית דמותו של עוף החול. כנסייה נוספת ושדה קבורה התגלו בתחנת דימוקרטיאס שממערב לחומה. שיטת הקבורה במקום מעידה על כך ששדה הקבורה היה בשימוש עד הכיבוש עות'מאני במאה ה-15.

תוכניות עתידיות

התוכנית העתידית להארכת המערכת כוללת בשלב הראשוני שלוחה דרומה אל קלמריה (Καλαμαριά) וצפונה לסטוורופולי (Σταυρούπολη). כמו כן נשקלת האפשרות להארכות נוספות אל קודליו (Κορδελιό) מצפון מערב ואל נמל התעופה הבינלאומי סלוניקי מקדוניה בדרום מזרח.
תצפית (צבא)

תצפית (באנגלית: Look-out, Observation) בהקשר הצבאי היא התבוננות ומעקב בראייה אחר המתרחש במרחב שטח מוגדר לשם איסוף מודיעין חזותי או הכוונת פעולות צבאיות. תצפית יכולה להיעשות בראייה ישירה של אדם, בסיועו של אמצעי אופטי כלשהו; היא יכולה להיעשות גם על ידי פלטפורמה בלתי מאוישת - כלי רכב או כלי טיס - המשמשת כתווך המעביר את המראות שהוא קולט אל תצפיתן אנושי הנמצא באתר מרוחק ממנו. עם הזמן עלתה מאד חשיבותה של התצפית האווירית, הנערכת באמצעות כלי טיס שונים.
את המילה תצפית חידש הבלשן יצחק אפשטיין. ממילה זאת נגזר בצה"ל הפועל התנייני לְתַצְפֵּת.

מרחב התצפית, נושא התצפית ומיקומה

המרחבים העשויים להיות נושא לתצפית הם מגוונים. כך, תצפית עשויה להיעשות על בנין מסוים או על חלק ממנו ; על רחוב במקום יישוב; על מקבץ בניינים (כמו מפעל או בסיס צבאי); על שטח פתוח - החל משטח בן מספר מטרים מרובעים ועד לשטח בעל טופוגרפיה מגוונת, המשתרע על פני מספר קילומטרים מרובעים.
מושאי התצפית האפשריים הם מגוונים אף הם. בין השאר הם יכולים להיות תנועת אנשים ספציפיים או תנועת אנשים בכלל ; תנועה של כלי רכב מסוגים שונים או כלי רכב בכלל; פעולות לוגיסטיות ופעולות בינוי במחנות ובמפעלים.
בהתאם לאפשרויות שנימנו יכול טווח התצפית להשתנות ממספר מטרים ועד למספר קילומטרים, וכאשר המדובר בתצפית הנעשית באמצעות כלי טיס (כולל לוויינים) - גם עד עשרות ומאות קילומטרים.
מיקום התצפית נגזר מטבע הדברים מן המרחב והפעילות המהווים נושא לתצפית, ממטרות התצפית וכן משיקולים אחרים, הספציפיים לפעולה הננקטת. כעמדת תצפית קרקעית תיבחר בדרך כלל נקודה מוגבהת כלשהי ביחס למרחב שעליו נעשית התצפית - בניין גבוה, גבעה, סוללה, רכס, תל או הר, אשר מהם משתרעים קווי ראיה ישירים אל הנקודות במרחב המשמשות נושא לתצפית (אם כי לעיתים נעשה שימוש באמצעי תצפית המייתרים את הצורך בקיום קו ראייה אל יעדי התצפית). גם נקודה המוגבהת באמצעים מלאכותיים - כמו מגדל או תורן - יכולה לשמש לתצפית.
נקודת התצפית תיבחר כמעט תמיד מראש, כאשר קיומם של קווי ראיה ישירים ממנה אל היעדים המבוקשים יכול להיבדק ולהיקבע מראש על ידי עריכת ניתוח טופוגרפי של סביבת התצפית (כלומר ניתוח המאתר את העצמים הצפויים לקטוע את קווי הראייה הישירים אל היעדים, והמסייע לבחור את נקודת התצפית בהתאם לכך).
נקודות התצפית הקרקעיות יהיו לרוב מוסוות על מנת להסתיר את קיומן. לכך יש מטרה כפולה - לשם הגנת העמדה והנמצאים בה, כמו גם על מנת שלא להרתיע את מושא התצפית מפעילותו, באופן שניתן יהיה לעקוב אחריו בצורה מועילה.
נקודות תצפית עשויות להיות מבוצרות במידה כזו או אחרת - לדוגמה בונקר בטון לתצפית ארטילרית. חסרונה של נקודת תצפית מבוצרת הוא היותה עמדה קבועה, שמיקומה ידוע בדרך כלל לאויב ושעל כן היא פגיעה יותר לתקיפה מצדו.

אמצעים לתצפית קרקעית

לאמצעים טכנולוגיים הייתה מאז ומתמיד חשיבות רבה לקיומן של תצפיות, וחשיבות זו הולכת וגוברת בעידן הטכנולוגיה המתקדמת.
תצפיתן הנמצא בנקודת תצפית קרקעית או על גבי כלי רכב יעשה כמעט תמיד שימוש באמצעי תצפית כלשהו. אמצעי התצפית הבסיסי הוא משקפת שדה פשוטה, אך לצורך תצפית עוצבו דגמים רבים של משקפות משוכללות וארוכות טווח יותר (ובהן משקפות שעוצבו על מנת להקטין את סכנת הפגיעה בתצפיתן). אמצעי תצפית משוכללים יותר עשויים לכלול אמצעי הדמיה תרמית או הדמיית מכ"ם, המשולבים באמצעים לתקשורת נתונים.
מצלמות ומכשירי מכ"ם יכולים להיות מותקנים בעמדות תצפית קרקעיות בלתי מאוישות, ולשדר את המראה הנקלט בהם אל תצפיתן הנמצא באתר אחר, כמו מרכז פיקוד ושליטה. כאלו הן למשל מצלמות המותקנות על גבי תורן גבוה על מנת שיצפו על פני מרחב גדול, והניתנות לכוונון באמצעות התצפיתן המרוחק.
ארתור הוברט

ביוגרפיה

נולד בשליכטרן , גרמניה, לאב סוחר מתכות. למד בפולדה ונישא. ב-1938 נשלח לבוכנוואלד, ומיד עם שחרורו נמלט מאימת הנאצים לאנגליה עם אשתו ובנו הקטן. הזוג הוברט הגיע יום לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה והתיישב בבלקברן. עם כניסת בריטניה למלחמה (מבצע דינמו) הוגלו יחד עם פליטים יהודים ונתיני אויב אחרים לאי מאן בגלל היותם נתיני מדינת אויב.
בתחילת דרכו באנגליה עסק במסחר מתכות, הוא הצטרף כבר ב-1944 לחברה שעסקה בגרוטאות מתכת, ובהמשך נעשה שותף עם אחיו ולטר וכמה מידידיו בחברת מתכות גדולה שהונפקה לבורסה ב-1964 כשהוברט משמש יו"ר החברה. ב-1976 מכר הוברט את החברה. וב-1987 עלה לישראל והשתקע בירושלים שבה חי עד מותו באוקטובר 1991.
הוברט תמך בעיקר במוסדות חינוך יהודיים אורתודוקסיים ברחבי אנגליה, אירופה ושאר העולם. בין היתר תרם ב-1971 רבע מיליון ל"י לישיבת פוניבז'. על שמו נקרא אחד מחדרי הישיבות הגדולים בקומת הכניסה לבניין הישיבה המרכזי "אולם הוברט". בשנת 1978 זכה בתואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת בר-אילן בשל תרומותיו למוסד זה.
מועדון ה-50-40-90

מועדון 50 - 40 - 90 הוא כינוי בלתי רשמי לקבוצה של שחקנים בליגת ה-NBA שהשיגו לפחות 50% קליעה מהשדה, 40% קליעה מהשלוש ו-90% קליעה מקו העונשין במהלך עונה שלמה. על מנת להיכלל ברשימה יש לעמוד במינימום עונתי הכולל לפחות 300 קליעות מהשדה, 82 קליעות מעבר לקו השלוש ו-125 זריקות עונשין. דרישות אלה נמצאות בתוקף מאז עונת עונת 1999/2000, למעט עונת עונת 2011/12, שהייתה קצרה עקב שביתת השחקנים.
במועדון 50-40-90 חברים שבעה שחקנים: סטיב נאש, לארי בירד, מארק פרייס, רג'י מילר, דירק נוביצקי, קווין דוראנט וסטף קרי. נאש הוא השחקן היחיד שהגיע להישג זה ב-4 עונות שונות.

חברים

מאז שהליגה הכניסה למשחק את קו השלוש בעונת 1979/80 נכנסו למועדון 50-40-90 רק שבעה שחקנים: סטיב נאש, לארי בירד, מארק פרייס, רג'י מילר, דירק נוביצקי, קווין דוראנט וסטפן קרי. בירד ונאש הם 2 השחקנים היחידים שהגיעו להישג יותר מפעם אחת: בירד עשה זאת פעמיים (1986/87, 1987/88) ונאש 4 פעמים (2005/06, 2007/08, 2008/09, 2009/10). בעונת 2006/07, היה נאש קרוב להגיע להישג פעם נוספת, כאשר סיים את העונה עם 89.9% קליעות מהעונשין, כאשר הייתה חסרה לו קליעה אחת בלבד על מנת להגיע ל-90%. סטפן קרי הוא השחקן היחיד ב"מועדון" שהגיע להישג ובאותה עונה קלע לפחות 30 נקודות למשחק. בירד החמיץ את ההישג של קרי כשממוצעיו היו 29.93 ב-1988. נאש וקרי הם היחידים שנכנסו למועדון כשאחוזיהם מהשלוש עמדו על יותר מ-45.
בעונת 2007/08 השיג חוסה קלדרון 52–43–91 (אחוזים בהתאמה), אך לא נכלל ברשימה, משום שקלע רק 109 זריקות עונשין במהלך העונה – 16 זריקות פחות מהמינימום הנדרש.
סטיב קר הוא השחקן היחיד בתולדות הליגה שהשיג 50-50-90 (אחוזים בהתאמה) במהלך עונת 1995/96, אך לא עמד בקריטריון המינימום לקליעות מהשדה ומהעונשין. קייל קורבר היה קרוב להשיג 50 – 50 – 90, כשסיים את העונה עם 49 – 49 – 90 אחוזים (לאחר עיגול הנתונים), אך הוא לא עמד בקריטריון המינימום של זריקות עונשין.

שיטת החישוב

אחוזי הקליעה בליגת ה-NBA מחושבים עד 3 ספרות אחרי הנקודה העשרונית, אך כאשר הם נכתבים כאחוזים מופיעות רק 2 ספרות אחרי הנקודה והמספר מעוגל כלפי מעלה או כלפי מטה בהתאם לספרה השלישית. לדוגמה: 0.899 יוצג כ-90% ואילו 0.891 יוצג כ-89%.
חיים שורר

ביוגרפיה

שורר נולד בעיירה אובודובקה שבפלך פודוליה, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה) לחיה-שרה (דוּבִּינסקי) ומאיר שורר. למד ב"חדר", בגימנסיה בקישינב ובישיבה באודסה, ובמקביל היה פעיל בתנועה הציונית ובתנועת "צעירי ציון", והיה מראשוני החברים באגודת הנוער "נס ציונה" שנוסדה בקישינב ב-1910. בשנת 1913 עלה לארץ ישראל. משך תשע שנים עסק בעבודה חקלאית ביהודה, בגליל היה פועל בחווה החקלאית בביתניה תחתית ובחווה החקלאית בחולדה, ולאחריהן התיישב בנהלל והיה מראשוני המתיישבים בה. עוד קודם עלייתו לישראל החל לפרסם מאמרים בשפה הרוסית בעיתון "ראזסווייט" ('השחר'). בתום מלחמת העולם הראשונה חזר לקישינב, ושהה שם כשנה עם משפחתו, כשהוא עובד במרכז "החלוץ" ומפרסם מרשמיו בעיתונות עברית. בארץ, בשנת 1920 פורסמו שניים מסיפוריו בביטאון "האדמה" בעריכת יוסף חיים ברנר, מהם הומחז אחד והוצג לציבור בהשתתפותו. במסגרת פעילותו התנועתית היה חבר "הפועל הצעיר" בארץ וכתב בשבועון התנועה, וכן השתתף תקופה קצרה בעריכתו לצד יוסף אהרונוביץ'.
לאורך שנות חייו בארץ היה חבר מזכירות האיחוד העולמי פועלי ציון-ההתאחדות, מזכירות מפא"י, מועצת הפועלים בכפר סבא, ויצא בשליחות הקרן הקיימת לישראל לפולין ולרומניה. בוועידת יסוד המפלגה נבחר למזכיר מפא"י, וכיהן בתפקיד שלוש שנים, לצד מזכירים נוספים. בשנת 1933 יצא לשנת שליחות בגליציה מטעם המפלגה, ובמהלך שנות ה-30 השתתף במספר קונגרסים ציוניים וכן בקונגרס האינטרנציונל הסוציאליסטי. בשובו מגליציה ערך במשך שנתיים, עם אליעזר שוחט, את 13 כרכי האנתולוגיה של תנועת "הפועל הצעיר". במלחמת העולם השנייה התנדב לשורות הצבא הבריטי, ושרת בסוללה הארצישראלית הראשונה לתותחנות נגד-מטוסית. הוא תיאר את קורותיו ביחידה בספר "החייל 9172".
בעיתון "דבר" השתתף מראשיתו, אך השתייכותו הפוליטית לתנועת "הפועל הצעיר" והשתתפותו במאבקיו של יוסף שפרינצק על שמירת אופי התנועה במסגרת מפא"י, הם שעיכבו את צירופו כחבר מערכת העיתון עד 1936. במהלך השנים שימש עורך לילה, עורך "דבר ערב", עורך "דבר לעולה" ועורך "הדור", ובשנת 1953 מונה לעורך העיתון הראשי. שנה לאחר מכן הוזמן לביקור בברית המועצות, הושפע ממנו רבות והחל לעסוק בכתיבה להגברת התודעה למצב יהדות רוסיה. ספרו "ארבעים יום בברית המועצות" זיכה אותו בפרס סוקולוב. בשנת 1966 פרש לגמלאות, וב-1968 נפטר. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
על שמו רחוב בצפון תל אביב.

משפחתו

שורר היה נשוי תחילה לזמירה סֶמִינובסקי, וממנה נולד לו בן, זיוי. ב-1925 התגרשו השניים, וב-1926 נישא ליהודית (1906–1990), ממנה נולדו לו בן נוסף, ערן שורר (1929–1971; סופר ואיש קול ישראל) ובת, סיוָנה שורר.
אחיו הצעיר, מיכאל שורר (1896–1966), שעלה ארצה ב-1921, היה פקיד בעיריית תל אביב, בורר מקצועי ואיש ציבור.
ועדת ראשי השירותים

ועדת ראשי השירותים (בראשי תיבות: ור"ש) היא ועדה המורכבת מראשי שירותי המודיעין של ישראל,  שתפקידהּ לתאם בין פעולות השירותים השונים. ראש הוועדה הוא ראש המוסד.
הוועדה הוקמה באפריל 1949 בשם ועדת התיאום הבין-שירותית העליונה בעקבות פרשת הוצאתו להורג של מאיר טוביאנסקי, ביוזמת ראובן שילוח, יועץ לתפקידים מיוחדים במשרד החוץ ואיש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית בעברו, וראש אמ"ן חיים הרצוג, במטרה למנוע אירועים דומים בעתיד.
בוועדה היו חברים נציגי השב"כ, המחלקה המדינית, מחלקת המודיעין הצבאי ומשטרת ישראל.
בסוף אותה שנה הטיל דוד בן-גוריון על שילוח להקים את "המוסד לריכוז ותיאום פעולות המודיעין", לימים "המוסד", שבשנה הראשונה לקיומו שימש רק כגוף לתיאום בין שירותי המודיעין והביטחון בישראל, ולעמוד בראשו.
יש המבקרים את הוועדה וטוענים כי סמכויותיה מוגבלות מדי וכי החלטותיה אינן מחייבות למעשה את גופי המודיעין.
רוטב ולוטה

רוטב ולוטה (בצרפתית: Sauce Velouté) הוא אחד מחמשת "רוטבי האם" - חמשת הרטבים הקלאסיים של המטבח הצרפתי לפי סיווגו של השף אוגוסט אסקופייה.
רוטב זה מוכן על ידי הכנת ציר בשר זך (ציר עוף, עגל או ציר דגים), לו מוסיפים תערובת רו סמיכה העשוייה מחמאה וקמח.