מצודת קרן נפתלי

טופוגרפיה וגאוגרפיה

המצודה נבנתה על פסגה תלולה בגובה של כ-300 מטר מעל עמק החולה וכ-80 מטר מעל המישור שלמרגלותיה ממערב. 510 מטר מעל פני הים. קרן נפתלי נמצאת בדרום רכס רמים הנמשך עד הר צפייה בצפון. רכס זה הוא המשכו של ציר הקמר הראשי, השבור, של הגליל הנמשך בקו הר תרען, הר כמון, הר מירון ומשגב עם. בראש קרן נפתלי נקודת טריאנגולציה (510, 12.5). מרום הפסגה מראה של החרמון בצפון, רמת הגולן במזרח ועמק החולה למרגלותיו. כ-300 מטר מדרום למצודת ישע, מובילה דרך עפר למדרון המזרחי של ההר, אל מצפור קרן נפתלי. המצודה נמצאת על הפסגה מדרום למצפור, על שביל ישראל.

היסטוריה

במקום הייתה התיישבות מצומצמת בתקופת המקרא, בימי הבית הראשון, כנראה במאות ה 9-10 לפנה"ס. עדות לכך ניתן לראות בחרסים שנמצאו בשטח. הממצאים העיקריים שייכים למצודה גדולה מהתקופה ההלניסטית, חשמונאית ורומית קדומה, המאות השלישית עד הראשונה לפנה"ס. המצודה הוקמה בתקופה ההלניסטית כחלק ממערך ההגנה על העיר קדש, אשר הייתה מרכז מנהלי חשוב של עיר הנמל צור. שלטה על הדרך הראשית העוברת לאורכו של עמק החולה, וכן על חלק מדרך זו שעלתה מעמק החולה דרך קדש לתבנין ולצור בלבנון. תל קדש וקרן נפתלי נמצאים משני צדי בקעת קדש, וביניהם קו ראייה נוח מאד. המצודה שלטה על מעיין עינן, שהוא אחד המעיינות הגדולים באזור. המעיין נובע למרגלותיה. 
היא נכבשה על ידי מלכי בית חשמונאי בעת כיבושם את הגליל העליון, בסביבות 110 לפנה"ס. יוסף בן מתיתיהו מתאר בספרו (קדמוניות היהודים יג, 158-162) את הקרב בין יונתן החשמונאי לשליט הסלווקי דמטריוס השני:
" ויונתן עלה מן הגליל, מן המים הקרויים מי גניסר...והתקדם למישור הקרוי חצור, ולא ידע שהאויב שם. אך משנודע לאנשי דמטריוס יום אחד לפני כן שיונתן עתיד לעלות עליהם, שמו לו מארב....כשראו חיילי יונתן שנסו, כי האויבים בורחים, חזרו והתלכדו ממנוסתם ומיהרו לרדוף אחריהם, וכך עשו עד קדש, ששם היה מחנה האויב."
עדות להתיישבות יהודית ניתן למצוא במקווה הטהרה ובמטבעות מהתקופה החשמונאית. המקווה דומה בצורתו למקווה החשמונאי שנמצא בגמלא ולאחד המקוואות החשמונאיים שנמצאו ביריחו. בשלב מאוחר יותר, לאחר שנכבש המקום על ידי הרומאים, הפך המקווה להיות בור שפכים. נמצאו בו אפר, עצמות בעלי חיים (פרות, כבשים, חזירים, צבאים, יחמורים), וכן חרסים מהמאה הראשונה לפנה"ס. מילוי המקווה מעיד על כך שהמקום נכבש על ידי נוכרים. בנוסף ניתן למצוא עדות נכרית בנרות השמן עליהם היו מצוירים דמויות (בתקופה זו היה בתוקף איסור עבודה זרה על ידי היהודים).
כיבוש המצודה בידי הרומאים נעשה כנראה בימיו של הורדוס, אשר יצא למסע מלחמה כנגד הגליליים בשנת 38 לפנה"ס. יוסף בן מתיתיהו מתאר את המהומות שהיו בגליל (מלחמת היהודים א טז, ה), "יציאתו סילקה כל מעצור ממעוררי המהומות בגליל, הם הרגו את מפקדו פתולמאיס בהתקפת פתע והשמו את המדינה. וקבעו מאורותיהם בביצות...כשהודיעו להורדוס על ההתקוממות חש מיד לעזרה....סילק במצור את כל מעוזיהם." הביצות עליהן כותב יוסף בן מתיתיהו הן, כפי הנראה, ביצות עמק החולה. מתיאור זה ותיאורים נוספים ניתן להסיק שהיו חילות חשמונאיים במצודות בגליל. 
סביב המצודה נבנתה מערכת מצור, ולאחר כיבושה, ישב במקום חיל מצב של חיילי הורדוס, והם אלו, כפי הנראה שהפכו את המקווה לבור שפכים. המצודה ניטשה לאחר מכן עוד בימיו של הורדוס. בזמן המרד הגדול כנגד הרומאים (66-70 לספירה), לא הייתה קרן נפתלי בידי היהודים, ועל כן גם לא הייתה חלק ממערך הביצורים של יוסף בן מתיתיהו בגליל.
במאות השנייה והשלישית לספירה, היה במקום יישוב נכרי קטן של עובדי אלילים. שברי הפריטים האדריכליים שנמצאו ושתי ההקדשות לאלים היווניים מעידים על הימצאותו של מקדש פגאני במקום. מספר מבנים שנבנו על ידי תושבים ערביים, בתחילת המאה ה-20 בטרסה המזרחית ובקצה הגבעה, גרמו להרס רוב הפריטים.