חנא שמרוק

ביוגרפיה

שמרוק נולד בשנת 1921 בוורשה בירת פולין, בן לאביגדור ואסתר שמרוק. בילדותו התחנך תחילה בגן יהודי של תנועת "הבונד", ואחרי כן בבית ספר יהודי שהיה מיזוג של בית ספר פולני ועברי. בכיתה ג' עבר לחדר מתוקן, שם למד יידיש, פולנית, תלמוד ותנ"ך. מהבית ידע גם רוסית.
למד בגימנסיה יהודית. בשנת 1938 החל ללמוד היסטוריה וספרות באוניברסיטת ורשה, אך עם הפלישה הנאצית לפולין ב-1939 נמלט לברית המועצות. שהה כפליט בעיר קובל, שם שימש כמורה. הוא רצה להמשיך ללמוד באוניברסיטה, אולם נעצר בידי השלטונות הסובייטיים וגויס לצבא האדום. שהה בברית המועצות שבע שנים, עד 1946. כשחזר לפולין עם תום המלחמה, התברר לו שכל משפחתו הושמדה בשואה, והוא יצר קשר עם סבו ומשפחתו, שישבו בארץ ישראל עוד מסוף שנות ה-30. שמרוק החל את מסעו לארץ ישראל בשנת 1946, אך התעכב במחנות העקורים בגרמניה כשנתיים, עד 1948. עלה לישראל בשנת 1949 והתגייס לצה"ל. כבר בעת שירותו בירושלים עודדו אותו מפקדיו להירשם לחוג ליידיש שנפתח זה לא מכבר באוניברסיטה העברית בירושלים. 
היה מתלמידיו הראשונים של דב סדן. השלים באוניברסיטה העברית תואר ראשון (1954), שני (1957) ושלישי (1961). הוא נמנה עם ראשוני החוג ליידיש: כבר משנת 1957 היה מתרגל בחוג, בשנת 1962 התמנה כמרצה בכיר, ב-1965 כפרופסור חבר לספרות יידיש ובשנת 1971 התמנה כפרופסור מן המניין.
הרחיב את תחומי מחקרו לתרבות אשכנז. בשנת 1957 הקים את "המרכז לחקר ולתיעוד יהדות מזרח אירופה". בשנת 1982 הקים את "המרכז לחקר יהודי פולין ותרבותם". היה חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
זמן קצר לאחר שהתאלמן ב-1989 חזר שמרוק לפולין, השתקע בעיר הולדתו ורשה ונישא לקריסטינה בוויס (Krystyna Bevis), עיתונאית פולנייה נוצרייה, שילדה לו בן, אביגדור.
בשנת 1983 זכה שמרוק בפרס איציק מאנגר, בשנת 1986 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ובשנת 1996 הוענק לו פרס ישראל על "חקר לשונות היהודים".
חנא שמרוק נפטר בשנת 1997 בוורשה בעקבות מחלה, בגיל 76. לאחר מותו נטמן לבקשתו בבית הקברות היהודי בוורשה.
ארכיונו נמסר לאחר מותו למחלקת  הארכיונים בבית הספרים הלאומי.

מחקריו

שמרוק היה מראשית דרכו המחקרית גם היסטוריון וגם חוקר יידיש. עבודת הדוקטור שלו עסקה בנושא היסטורי: הקיבוץ היהודי וההתיישבות היהודית בבילורוסיה הסובייטית (1923-1918) וגם בהמשך פרסם בכתב העת ציון מחקרים היסטוריים. הוא ראה עצמו כהיסטוריון של ספרות יידיש. 
אני רואה עצמי כהיסטוריון של ספרות יידיש. לעתים מגיע אני לתופעות ספרותיות מן המחקר ההיסטורי - אך לא להיפך. כך, למשל, אירע במחקרי אודות הספרות החסידית, אליה הגעתי מן החקר ההיסטורי של תנועת החסידות ולא מתוך עיסוקי הספרותי.
— ראיון עם פרופ' חנא שמרוק, משא לספרות, אמנות ועיון, יום חמישי, ה בסיון תשל"ט 31 במאי 1979

שמרוק ראה את שפת יידיש ותרבותה כחלק מתרבות ישראל המלאה כולל קשריה עם הספרות העברית, התנ"ך והתלמוד. כשנשאל אם אין לראות ביידיש פריזמה ייחודית של ציוויליזציה בת אלף שנה ענה: 
אם בביטוי ײִדישע ציװיליזאַציע הכוונה רק למה שנוצר ביידיש, אני דוחה את ההשקפה הצרה הזאת מכל וכול. אין רמב"ם ביידיש ואין מעשה מגוחך יותר מלוותר על הרמב"ם בשם היידישיזם. תרבותנו אחת היא ואין להגביל אותה ללשון אחת.
— לזכרו של חנא שמרוק: דברים שנאמרו במלאות שלושים למותו
 
שמרוק היה חוקר בעל ידיעות רחבות בכל תחומי מדעי הרוח והתעניין במגוון רחב של נושאים מפרשנות מקרא ועד שירה מודרנית, מאמנות רוסית ועד תולדות החינוך בימי הביניים. 
הוא פיתח תחומי מחקר חדשים בתרבות יידיש כמו מחקר היצירה העממית, תולדות עיתונות יידיש וכדומה. הוא עסק רבות בקשר בין ספרות יידיש הקדומה לספרות הלא יהודית. הוא ערער על התפיסה המקובלת עד ימיו שספרות יידיש הקדומה, החל מכתב יד קיימברידג' (1382 היו משוררים נודדים בוהמיים שנקראו במחקר שפּילמאַן, מושג שנלקח מתולדות הספרות הגרמנית. שמרוק הוכיח שתיאורית השפילמאן אינה נכונה לגבי ספרות יידיש. 
שמרוק עמד על כך שהיצירה ביידיש עד מחצית המאה ה-19 נכתבה מתוך תפיסת עולם דתית בעיקרה ובכך יצא נגד המסורת שראתה ביידיש מבשרת של החילוניות. הוא ביקר את הערכת היתר של ההשכלה בתולדות היהודים במזרח אירופה על ידי ההיסטוריונים כמו שמואל אטינגר, רפאל מהלר ואחרים.
שמרוק דן במחקריו בספרות יידיש מתחילתה במאה ה-14 ועד ימינו, כולל בנושאים כמו ספרות השונד הלא קנונית, שהוא היה הראשון שדן בה. הוא עסק גם בספרות החסידית ביידיש, כמו סיפוריו של רבי נחמן מברסלב ויצירות סופרי ההשכלה הראשונים כמו יוסף פרל. מבין הסופרים במאה העשרים עסק בחיים גרדה, איציק מאנגר ואברהם סוצקבר.