גזירות יהושע

כיוונים מנוגדים בפסוקים

מהפסוקים לא ברור אם יהושע גזר את הגזרות מיוזמתו או שצווה על כך.
מצד אחד, במסירת הגזרות לישראל, יהושע אינו מזכיר שהגזרות הן בשם ה':
וַיֹּאמֶר יְהוֹשֻׁעַ אֶל הָעָם: "הָרִיעוּ! כִּי נָתַן ה' לָכֶם אֶת הָעִיר. וְהָיְתָה הָעִיר חֵרֶם – הִיא וְכָל אֲשֶׁר בָּהּ לַה'... וְרַק אַתֶּם שִׁמְרוּ מִן הַחֵרֶם פֶּן תַּחֲרִימוּ וּלְקַחְתֶּם מִן הַחֵרֶם וְשַׂמְתֶּם אֶת מַחֲנֵה יִשְׂרָאֵל לְחֵרֶם וַעֲכַרְתֶּם אוֹתוֹ"...
וַיַּשְׁבַּע יְהוֹשֻׁעַ בָּעֵת הַהִיא, לֵאמֹר: "אָרוּר הָאִישׁ לִפְנֵי ה' אֲשֶׁר יָקוּם וּבָנָה אֶת הָעִיר הַזֹּאת...".
— ספר יהושע, פרק ו', פסוקים י"ז-כ"ו
מצד שני, מתיאור חילול הגזרות הללו עולה דבר אחר:
א. לאחר שישראל מובסים בקרב הראשון עם העי, ה' מגלה ליהושע שישראל לקחו מהחרם: "חָטָא יִשְׂרָאֵל וְגַם עָבְרוּ אֶת בְּרִיתִי אֲשֶׁר צִוִּיתִי אוֹתָם וְגַם לָקְחוּ מִן הַחֵרֶם..." - ישראל עברו על ברית ה' בלקיחה מהחרם, ולא על גזרת יהושע.
ב. בספר מלכים, כשמסופר על עונשו של חיאל על בניית יריחו, נאמר: "בַּאֲבִירָם בְּכֹרוֹ יִסְּדָהּ וּבִשְׂגוּב צְעִירוֹ הִצִּיב דְּלָתֶיהָ – כִּדְבַר ה' אֲשֶׁר דִּבֶּר בְּיַד יְהוֹשֻׁעַ בִּן נוּן". מפורש לכאורה שה' הוא שגזר את הגזרה, ויהושע רק מסרה לישראל.
חז"ל והפרשנים העלו מגוון הצעות ליישוב הפסוקים.

עשה מדעת ה'

יש מפרשני המקרא שסברו שגזרות יהושע מקורן בדבר ה'.
כך למשל, סובר הרד"ק. הוא אינו רואה קושי שהדבר אינו מוזכר בפירוש משום שפעמים רבות המקרא אינו מפרש הכול, והדברים נלמדים מאליהם.
גם האברבנאל סבור שמקור הגזרות הוא א־לוהי. אך בשונה מהרד"ק, הוא סובר שהציווי הא־לוהי עליהן כן מובא בכתובים. לפני כיבוש יריחו, מלאך ה' מתגלה אל יהושע ואומר לו: "שַׁל נַעַלְךָ מֵעַל רַגְלֶךָ כִּי הַמָּקוֹם אֲשֶׁר אַתָּה עֹמֵד עָלָיו – קֹדֶשׁ הוּא". האברבנאל סבור שבהוראה זו ציווהו המלאך על שתי הגזרות: "'כי המקום אשר אתה עומד עליו קודש הוא' - שיהי חרם המקום וכל אשר בו, וזה: אם לשעתו ואם לדורות, שתמיד יהיה חרם לא תבנה", ולכן יהושע אומר לישראל "אָרוּר הָאִישׁ לִפְנֵי ה'" – כי ה' ציווה על כך.
החזקוני אף לומד כלל מהמילים: "אָרוּר הָאִישׁ לִפְנֵי ה'", שכל מקום שנאמר הביטוי: "לפני ה'" משמעו שהדבר היה על פי הדיבור האלוהי.
עוד הסבורים שעשה כן על פי ה': רבי אברהם בן הרמב"ם רבי משה אלשיך.

עשה מדעתו וה' הסכים עימו

במדרש במדבר רבה מובאין שלושה הסברים מדוע החרים יהושע את יריחו:
א. משום שיריחו נכבשה בשבת.
ב. מעין דין עיר הנידחת.
ג. על פי עיקרון מצות חלה, משום שנכבשה ראשונה מכל הארץ.
מכל מקום, לפי כל ההסברים, יהושע גזר זאת משיקול דעתו האישי. אכן, מתגובת ה' לחילול הגזרות מוכח שאף אם ה' לא יזם את הגזרות, הוא אישרר אותן למעשה ונתן להם מעמד מחייב לחלוטין.
כך מפורש בתלמוד הירושלמי: "שלושה דברים גזרו בית דין של מטה והסכים בית דין של מעלה עמהם... חרמה של יריחו", וכן במקום אחר בבמדבר רבה: "דבר זה עשה יהושע מדעתו, והסכים הקדוש ברוך הוא על ידו... ומנין שהסכימו על ידו? שנאמר: 'וְהָיְתָה הָעִיר חֵרֶם, הִיא וְכָל אֲשֶׁר בָּהּ לַה'".
כדעה זו סברו גם הרלב"ג והמלבי"ם[4].

ה' אישר אך לא הסכים עקרונית

גם בתלמוד הבבלי מובא שיהושע גזר את הגזרות מדעתו, וה' אישר אותן. אולם, הבבלי מדגיש שלמרות האישור הא־לוהי, דעת ה' לא הייתה נוחה בגזרה זו: "'וַיֹּאמֶר ה' אֶל יְהוֹשֻׁעַ: קֻם לָךְ' – מה תלמוד לומר: 'קֻם לָךְ'? – אמר ליה: 'אתה גרמת להם!'", וביאר שם רש"י: "שלא היה לך לאסור עליהם ביזת יריחו". הגמרא מוכיחה זאת מכיבוש העי, ששם אישר ה' לישראל ליהנות מהביזה: "וְעָשִׂיתָ לָעַי וּלְמַלְכָּהּ כַּאֲשֶׁר עָשִׂיתָ לִּירִיחוֹ וּלְמַלְכָּהּ – רַק שְׁלָלָהּ וּבְהֶמְתָּהּ תָּבֹזּוּ לָכֶם".
אכן, אף אם יהושע טעה ולא היה צריך לגזור, ודווקא עכן צדק וכיוון לדעת האל, עדיין נענש על שעבר על הגזרה משום שה' נתן ביד יהושע סמכות הנהגה על העם.
לפי זה היה מי שרצה ללמד זכות על עכן, שלא חטא מרשעות, אלא מטעות. כך הסביר למשל הרב יחזקאל פנט:
גם שמעל (‑עכן) בחרם לא נדמה משום זה שהיה רשע ח"ו, רק טעות נזדקר לפניו, שהיה סבור ששלא כדין עשה יהושע במה שהחרים את יריחו, משום שנאמר: "וְאָכַלְתָּ אֶת שְׁלַל אֹיְבֶיךָ"...
— ספר מראה יחזקאל, פרשת קורח
בפירוש "כלי יקר" מובאת דרשת חז"ל המחזקת הבנה זו: "ואראה (-עכן) שכתוב בתורה: 'וְאָכַלְתָּ אֶת שְׁלַל אֹיְבֶיךָ' - וערבו לי דברי תורה מדברי סופרים גזרתך (-יהושע) שגזרת!". דרשה זו מתבססת על היתר התורה המפורש לקחת משלל הערים הכבושות.

תוקף הגזרות בימינו

גזרת הלקיחה מהחרם הייתה לשעתה, אך גזרת בניית העיר הייתה לדורות. חכמי ישראל דנו אם יש לחוש לגזרה זו גם בימינו. לשאלה זו אף הייתה משמעות מעשית בעשרות השנים שלפני קום המדינה, כשיהודים פעלו לרכישת אדמות הארץ ויישובן, והפוסקים התבקשו לחוות דעתם הלכה למעשה.