יוזף פילאטיס

ילדות

פילאטיס נולד במנשנגלדבך שבגרמניה, ב-9 בדצמבר 1883 (בספרות ניתן למצוא טענות שונות לגבי שנת היוולדו ומותו של פילאטיס). אביו מתואר כמתעמל אשר זכה במדליות שונות. לעומת זאת על פי רישומים שונים הוא היה מכונאי במקצועו. ידוע שבשלב כלשהו הוא ניהל מכון כושר בעזרת אשתו שהייתה נטורופתית במקצועה. ] פילאטיס היה ילד חולני ורזה (הוא סבל מאסתמה, רככת וחום ראומטי)].
בגלל שמו סבל מהצקות מצד ילדים אחרים. הילדים הגדולים יותר נהגו לקרוא לו "פונטיוס פילאטוס, רוצח ישו". בגיל 5 איבד את ראייתו בעין שמאל. בני משפחה סיפרו שהגורם לכך היה אבן שנזרקה על עינו על ידי ילדים שנהגו להציק לו.   
אולי האלימות שסבל ממנה כילד היא שהביאה את יוזף ואת אחיו פרידריך להתעניין בשיטות שונות של הגנה עצמית ופיתוח הגוף כבר בגיל צעיר.
רופא המשפחה שלו נתן לו ספר אנטומיה וכך התחיל פילאטיס ללמוד על הגוף. הוא סיפר שהוא למד כל עמוד, כל חלק קטן בגוף וניסה להזיז כל חלק בנפרד תוך כדי הלמידה. הוא נהג להסתתר ביערות ולהסתכל על תנועת החיות. הוא למד שיטות התעמלות מערביות ומזרחיות שכללו יוגה, זן ושיטות יווניות ורומיות עתיקות. בגיל 14 גופו היה כה מפותח עד שדגמן בשביל טבלאות ושיעורי אנטומיה.]
כשהיה מעט יותר בוגר היה מתאגרף ומתעמל מוצלח, ועסק גם בצלילה וגלישה.

חייו באנגליה

בשנת 1912 עזב פילאטיס את גרמניה ועבר לאנגליה על מנת להמשיך את אימוניו כמתאגרף. בעת שהייתו באנגליה עבד כמדריך להגנה עצמית ובקרקס. בשנת 1914 מופע הגלדיאטור שלו ושל אחיו פרידריך הפך ללהיט והם החלו במסע הופעות. ]
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה השלטונות האנגלים כלאו את פילאטיס במחנה ריכוז בלנקסטר ביחד עם גרמנים נוספים. שם החל ללמד היאבקות והגנה עצמית את חבריו למחנה, במטרה שהם ייצאו מהמחנה חזקים יותר ממה שהיו כאשר נכנסו אליו. כך הוא החל לפתח את השיטה שבהמשך קראה לה "contrology”.  
בהמשך הועבר למחנה אחר באי מאן, שם בעקבות הבנתו בגוף האדם הפך למעין אח וטיפל בחולים ופצועי מלחמה. הוא נהג לאמן את הפצועים בחלק מתהליך השיקום. תחילה היה מאמן אותם כנגד ההתנגדות של גופו שלו, ולאחר מכן החל לפרק מזרנים ולחבר את קפיצי המזרן לעמודי המיטות. כך הפך בעצם את מיטות בית החולים למעין מכשיר התעמלות, וכך נולד המכשיר שבהמשך קרא לו "הקדילאק" (באנגלית הוא נקרא Trapeze Table). ]
השמועה מספרת שכאשר פרצה מגפת השפעת הספרדית במהלך המלחמה, והרגה מיליונים, לא חלה אף אחד מתלמידיו של פילאטיס.

החזרה לגרמניה

עם סיום מלחמת העולם הראשונה חזר פילאטיס לגרמניה. הוא החל לאמן את המשטרה הצבאית של המבורג ובמקביל עבד עם לקוחות פרטיים. ב-1923 התבקש פילאטיס לאמן את הצבא הגרמני החדש. פילאטיס לא אהב את הנטיות הפוליטיות החדשות של גרמניה והחליט לעזוב לארצות הברית (הוא היה אז כבן 40).
בספינה בדרכו לארצות הברית פגש פילאטיס את קלרה, אשתו לעתיד (יש הטוענים כי קלרה היא אשתו השנייה, אך אין פרטים על אישה ראשונה). קלרה סבלה מדלקת מפרקים, ופילאטיס  אימן אותה על הספינה על מנת לשקם אותה מן המחלה.

ניו יורק

עם הגעתם לניו יורק פתחו פילאטיס וקלרה מכון (בעבר היה הבניין מכון אגרוף) בשדרה השמינית מספר 939. באזור היו לא מעט בתי ספר לריקוד ולהקות מחול. בגלל הקרבה הפכה השיטה לפופולרית בקרב רקדנים שנשלחו לשם על מנת להתחזק ולהשתקם מפציעות.
שנות ההצלחה העיקריות של פילאטיס היו 1926-1966. בשנים 1939-1951 נהגו בני הזוג לנסוע כל קיץ לג'ייקוב'ס פילו (jacob's pillow), מחנה מחול מפורסם. הוא היה חברם ומדריכם של הרבה רקדנים וכוריאוגרפים מפורסמים, וחלקם אף השתמשו בתרגילים של פילאטיס בשיעורי המחול שלימדו. פילאטיס לא לימד רק רקדנים. בין תלמידיו אפשר למצוא גם רופאים, כלכלנים ועוד. ]

הפילוסופיה מאחורי השיטה

יוזף פילאטיס תיאר את השיטה כ"שליטת המוח על השריר", וקיווה שהיא תיושם בחיי היום יום ולא רק במכון. הוא רצה "לחנך" את הגוף ולייעל את תפקודו. פילאטיס שם דגש על היגיינה של הגוף והעור, ולא היה מהסס לקפוץ עם מתאמניו למקלחת על מנת להראות איך משתמשים במברשת העץ שהמליץ להתקלח איתה (זו בלי הידית, כך שהגוף יצטרך להתפתל ולהתאמץ על מנת להגיע לכל אזור ואזור בגוף).]
בספרו "בחזרה לחיים דרך contrology" נותן פילאטיס עצות לא רק על איך להתעמל אלא גם על איך להתקלח, איך לאכול (רק מה שדרוש לגוף כדי לתפקד), איך לישון (בחדר שקט וחשוך, עם כמה שפחות בגדים וסדינים וחלון פתוח) ואיך ללכת ולעמוד. מעל הכל הוא מתעקש על ריכוז מוחלט בזמן ביצוע התרגילים. מטרת השיעורים היא לא לעייף, אלא לחדש.
למרות שיוזף פילאטיס היה מעין גורו של בריאות, הוא היה ידוע באהבתו לוויסקי, סיגרים ונשים. הוא היה מוכר כ"מסמר המסיבה". ] הוא נראה לא פעם רץ ברחבי מנהטן, בחורף, כאשר לובש לגופו רק תחתון של בגד ים שבו נהג להתאמן.]

מותו של פילאטיס

למרות שמועות שמתארות שריפה קשה בסטודיו, שבה פילאטיס רץ לתוך הלהבות על מנת להציל את הציוד, ונתלה על קורת גג במשך שעות כדי להינצל מהלהבות, האמת פחות מרגשת מהמיתוס. פילאטיס נפטר בשנת 1967 כתוצאה מבעיית ריאות.]
אכן בשנת 1965 הייתה שריפה במחסן שבבניין בו שכן הסטודיו, אך דירתו של פילאטיס נשארה ללא פגם. בבוקר לאחר השריפה נכנס פילאטיס למחסן על מנת לבדוק נזקים ורגלו נשרטה קלות. כך מספרת אחת מתלמידותיו, מארי באוון (שמוכרת היום כ"אלדר").

אחרי מותו

אשתו קלרה המשיכה לנהל את הסטודיו וללמד בו עד מותה בשנת 1977.
לאחר מכן אישיויות מהוליווד גילו את הפילאטיס דרך הסטודיו של רון פלצ'ר (אחד מתלמידיו של יוזף פילאטיס, שמוכר גם הוא כ"אלדר") בבוורלי הילס. כך החלה הפופולריות של השיטה לגדול. בסוף שנות השמונים של המאה העשרים השיטה החלה לפרוש כנפיים.

השיטה כיום

למרות שיש בנמצא תיאורים מדויקים למדי של התרגילים המקוריים של יוזף פילאטיס, חלק גדול מאופן ביצוע התרגילים אבד בתרגום. 
יש מספר מכונים שמלמדים פילאטיס מקורי (המוכר כפילאטיס קלאסי או פילאטיס אותנטי), וגם בו יש מספר שיטות על פי התלמיד של פילאטיס שלימד אותם, וחינך דור חדש של מדריכים ללמד אותם (תלמידים אלו מוכרים כ"אלדר": Elders).
בישראל ניתן למצוא לא מעט מכונים המלמדים את השיטה, אך מעט מהם מלמדים פילאטיס מקורי. פיזיותרפיסטים ומדריכים ממציאים תרגומים ווריאציות לתרגילים וקיים ויכוח בין מתרגלים של שיטות שונות לגבי עד כמה הדבר באמת יעיל ומוצלח.