יוהאן הויזינחה

יוֹהאן הויזינגה או הויזינחה (Johan Huizinga)‏ (7 בדצמבר 1872 - 1 בפברואר 1945) היה היסטוריון הולנדי, מאבות חקר היסטוריית התרבות. נחשב לאחד ההיסטוריונים החשובים במאה העשרים.

ביוגרפיה

יוהאן הויזינחה נולד בחְרוֹנינגן שבצפון הולנד. באוניברסיטה של אותה העיר למד בלשנות השוואתית והתמחה בסנסקריט. משפחתו השתייכה משך דורות רבים לכת המנוניטים, כת פרוטסטנטית שנוסדה במאה ה-16. בשנת 1897 הגיש את עבודת הדוקטור שלו, שעסקה בתפקידו של השוטה בדרמה ההודית. רק ב-1902 החל לגלות עניין בהיסטוריה של ימי הביניים והרנסאנס. הוא עסק בלימודי המזרח עד שהפך פרופסור להיסטוריה כללית והולנדית באוניברסיטת חרונינגן ב-1905. לאחר מכן, ב-1915 התמנה פרופסור להיסטוריה כללית באוניברסיטת ליידן (Leiden). הוא החזיק במשרה זו באופן יציב עד שנת 1942. במקביל למחקר והוראה של ההיסטוריה, כיהן גם כעורכו של כתב העת הספרותי "דה חידס" (De Gids, "המדריך"), וכראש המחלקה לספרות באקדמיה המלכותית למדעים של הולנד.
בשלב מסוים בקריירה שלו בליידן הוא אף התמנה לרקטור של האוניברסיטה. כרקטור הויזינחה ידוע בתקרית אקדמית שבה באביב של שנת 1933 סירב להכניס לאקדמיה פרופסור נאצי בשם פון לרס (Von Leers). בעקבות הרצאה פומבית בה ביקר את השפעת הנאצים על המחקר בהולנד (1941), נעצר במחנה סינט-מיכילסחסטל (Sint-Michielsgestel). למעשה, משנת 1942 עד למותו ב-1945 הוא הוחזק בסוג של מעצר על ידי הנאצים. אף על פי שלקה בעיוורון, עד לרגעיו האחרונים לא חדל מלכתוב. הוא מת בדה סטך (De Steeg) שליד ארנהם (Arnhem) במזרח הולנד.

"ארסמוס ועידן הרפורמציה" (1924)

ביוגרפיה אינטלקטואלית שמתארת את פועלו של ארסמוס על רקע המרחב הגאוגרפי, ההיסטורי והאנושי שבו חי. הספר נמצא באתר של פרויקט גוטנברג.

"אמריקה" (1926); "בצל המחר" (1936)

אלו הם ספריו האידאולוגיים ביותר. אמריקה כולל אסופת מאמרים ורשימות שהויזינחה החל לגבש עם תום מלחמת העולם הראשונה. הספר יצא לאור לאחר שהויזינחה חזר מביקור שערך בארצות הברית. ברשימותיו הוא מנתח את אידיאל התרבות האמריקאי מנקודת מבט מתבוננת של אנתרופולוג השם ליבו לפרטים, תוך הסתמכות על ג'ון דיואי שאותו הוא תופס כאבי החשיבה הסוציולוגית של אמריקה באותם הימים. 
בצל המחר מהווה ניסיון להתמודדות ישירה עם משבר המודרניות ועם האידאולוגיה הפשיסטית. על אף הפער בשנות הפרסום ניתן לתפוס את שני הספרים כיחידה בעלת מהות משותפת אשר מציגה ביקורת על המציאות המודרנית ועל מצב התרבות בת זמנו.

"האדם המשחק" (1938)

בספר זה מנסה הויזינחה לתת מענה לשאלת-העל: מה מקורה של התרבות? תשובתו הכללית היא שכל תרבות נשענת על יסודות משחקיים. במהלך הספר הוא דן בהשפעת המשחק על התרבות האירופית ומנתח את תבניות המשחק המתקיימות במכלול תחומי החיים. הוא גורס כי התרבות הטרום- מודרנית פועלת על פי כללי משחק אמיתיים או טהורים ואילו התרבות המודרנית אינה משחקת על פיהם שכן היא חוטאת בניסיון לגייס דעת קהל, לסחוף המונים באמצעים תועמלניים ולא משחקיים. 
בימינו, עצם הרעיון שהמשחק והתרבות הם עניינים שלובים זה בזה נדמה כברור, אולם הויזינחה כותב את הדברים בתקופה שבה לא היו עדיין משחקי מחשב או מציאות מדומה. על רקע התקופה ובתוך הקונטקסט של אותם ימים הוא הציג תפיסה חדשנית שפתחה שדה שלם ורחב בחקר תבניות התרבות.

"אדם ורעיונות" (1959)

קיבוץ מאמרים חשובים של הויזינחה לאסופה. בין היתר נמצאים כאן מאמרים על פטריוטיות ולאומיות בהיסטוריה האירופית, על אידיאלים היסטוריים ועל דרכו האישית לעיסוק בהיסטוריה.
בעבודותיו עוברת כחוט השני המגמה או הרצון לאזן בין תופעות תרבותיות שונות, להציג את האידיאל מול פניה של המציאות כאשר כף המאזניים נוטה לחיוב ולשלילה בהתאם. הניסיון הזה למצוא גשר של זהב במכניזם התרבותי של המערב שקוע בתפיסתו את עצמו כהיסטוריון הולנדי והדגש הגאוגרפי כאן חשוב. לפי הויזינחה ההולנדים הם אנשי המציאות השמרניים. גם המשוררים שבהם לא יתנתקו לגמרי מן הקרקע. ובכל זאת, השירי שבו כהיסטוריון קרא לו לכתוב על מחשבות, תפיסות ואידיאלים ולא אחת, להתאכזב.