google/wiki40b huggingface dataset:
וליטים

וליטים (בלטינית: Velites, ולס, Veles ביחיד) הוא סוג של חיל רגלים קל שהיה בשימוש בצבא הרומי בתקופת הרפובליקה הרומית התיכונה. השימוש בחיילים אלו החל עם המעבר של הצבא הרומי משיטת הפלאנקס לשיטה המאניפולוס במהלך המאה ה-4 לפנה"ס. הווליטים הורכבו מהאזרחים הצעירים והעניים ביותר שהיו חייבים בשירות צבאי ברפובליקה הרומית.

חימוש וסדר כוחות

חימושם כלל גלדיוס (סוג של חרב קצרה) ומספר כידוני הטלה (hasta velitaris, ידוע גם בשם Verutum). כידון זה היה באורך מטר, בעל חוד קצר ממתכת רכה והוא התכופף לאחר שפגע במטרתו, מה שמנע מהאויב להשתמש בו בשנית. כידון זה היה קצר בהרבה מהפילום וקל ממנו. להגנתם חבשו הווליטים כובע ארד, שריון קל, לרוב מעור או בד עבה ומגן קטן. בזכות שריונם וזיונם הקל, היו הווליטים הרגלים הניידים ביותר בצבא הרומי. בדרך כלל, בלגיון בעל סדר כוחות מלא היו כ-1,200 וליטים.

תפקוד

הווליטים נפרסו לפני הלגיון, אך לא הסתדרו בקו מוצק דוגמת קווי הלגיונרים. כעקרון, לא נהוג לספור את מערכם במספר קווי הלגיון. הווליטים היו הראשונים שיצרו מגע עם האויב על ידי הטלת כידוניהם לעברו. לאחר מכן היו הווליטים נסוגים לאחור ברווחים שבין המניפולים, או לאגפי הכוח.
הוולטים החליפו בעת המלחמה הפונית השנייה את הרוראריאי. על פי טיטוס ליוויוס הדבר קרה בעת המצור על קפואה.
השימוש בווליטים נמשך עד לרפורמה של גאיוס מאריוס שביטל את הסידור המניפול וארגן את הצבא הרומי במסגרת החדשה והאחידה בנשקה של הקוהורטה.
דירת נופש

דירת נופש היא דירה המיועדת לנופש ולא למגורים קבועים.

דירות נופש בישראל

בישראל המושג "דירות נופש" הופיע בתוכניות מתאר במקביל למלונאות ומשמעותו הייתה שנויה במחלוקת בין יזמים לארגוני הגנת הסביבה. 
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 נבנו בישראל לאורך חוף הים, פרויקטים של דירות נופש על קרקע שייעודה, על פי תמ"א 13 או על פי תוכניות מקומיות, הוא "אזור תיירות ונופש – שטח המיועד למלונות בדרגות שונות, אכסניות, בתי הבראה...". פרויקטים אלו כללו את סול מרין בנהריה, פנינת הים בעכו, מגדלי חוף הכרמל בחיפה, כפר הים בגבעת אולגה, מלון כרמל בנתניה, מרינה הרצליה, "סי אנד סאן" בתל אביב ומרינה אשקלון. מבקר המדינה מצא שדירות אלו שימשו בפועל למגורים והביע דעתו שדבר זה אינו ראוי. פרויקט מגורים נוסף שנבנה במסווה של דירת נופש הוקם בשמורת עין חמד. באותו מקרה בית המשפט העליון הורה על פינוי הבתים והם נותרו כפילים לבנים בשטח. 
לטענת היזמים, שקבלה אישור בוועדות תכנון שונות, דירות נופש הן דירות באזורים שאין בהם תשתיות תומכות, כמו תשתיות חינוך ובריאות או שהן דירות קטנות באופן שאינו נוח למגורים קבועים. לעומת זאת, בית המשפט העליון קבע במספר מקרים שהמושג דירת נופש משמעו דירת נופש לרווחת הציבור כולו, ככל שיחפוץ בכך, ועל כן סמכה ידה על הדרישה שהדירות תועמדנה להשכרה במשך תקופה העולה על שישה חודשים מדי שנה. בשנת 2018 אישר בית המשפט העליון לוועדה מקומית לתכנון ולבנייה לחייב בעלי דירות נופש לנהל אותן דרך חברת ניהול, לאחר שניסיונות הוועדה להביא להשכרת הדירות לנופש, באמצעים אחרים, כשלו. 
בניגוד להשכרת דירת מגורים הפטורה ממס בישראל, על מנת להקל על השוכרים, השכרת דירת נופש לתקופה קצרה חייבת במס ועל כן הוצאות רכישת הדירה ניתנת לקיזוז מתשלומי המס. רכישת דירת נופש אינה נחשבת כדירת מגורים לעניין תשלום מס רכישה וגם לא לעניין הפטור ממס שבח.
גדעון אלרֹעי

גדעון אלרעי (16 במאי 1932 – 31 במרץ 2007) היה רופא פנימי, פנאומולוג ופרופסור לרפואה פנימית בפקולטה לרפואה של הטכניון, מנהל מחלקה פנימית א' בבית החולים רמב"ם, נציב קבילות הציבור של בית החולים רמב"ם.

ביוגרפיה

לאחר סיום לימודיו התיכוניים בתיכון חוגים בחיפה, החל אלרעי את לימודי הרפואה בהולנד (אוטרכט) אותם סיים בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1958.
בשנת 1959 החל אלרעי את עבודתו הרפואית בבית החולים רמב"ם.
בשנת 1964 יצא אלרעי לסקוטלנד כדי להשתלם במחלות ריאה במרכזי המחקר מהמובילים בעולם. 
ברמב"ם עלה אלרעי בסולם התפקידים במחלקה הפנימית בה היה סגן מנהל המחלקה, מנהל היחידה לתפקודי ריאות ומנהל מחלקה פנימית א' (1977–1997). 
ב-13 במאי 1974, כרופא במילואים, נקלע אלרעי למעלות עת טבחו מחבלים בילדי בית הספר מצפת, ובעוד היריות נמשכות, הגיש עזרה לפצועים, כמעט לבדו, עד שהגיעה תגבורת.
במסגרת שרות המילואים בצה"ל, בחיל הים עסק אלרעי ברפואה היפרברית.
אלרעי סירב להשתתף בשביתת הרופאים הגדולה ב-1983, ושאל: "האם גם החולים הכריזו על שביתה?". אלרעי גם ראה בפרקטיקה הפרטית דבר פסול.
בין השנים 1994–1997 שהה במוסקבה עם בת-זוגו, פרופ' עליזה שנהר-אלרעי, שכיהנה כשגרירת ישראל שם. גם ברוסיה התעניין בחינוך הרפואי ובסוגיות האתיות הקשורות ברפואה. 
לאחר פרישתו מניהול המחלקה מונה אלרֹעי לנציב תלונות הציבור של בית החולים והוא מילא תפקיד זה עד לפטירתו הפתאומית ב-31 במרץ 2007.

הנצחתו

אחת לשנה מעניקה הפקולטה לרפואה של הטכניון פרס על שמו של פרופ' אלרעי למרצה המצטיין.
במלאת עשר שנים לפטירתו של אלרעי, ב-31 במרץ 2017 ערכה הפקולטה לרפואה על שם רפפורט, בטכניון, יום עיון לזכרו של אלרעי,
מכבי פתח תקווה (כדוריד)

היסטוריה

קבוצת הכדוריד הוקמה בשנות ה-60 וכללה את אבי פוזניאק, אבי פסקל פבלו שטמפטר השוער המצוין, מוטקה וגנר ושאולי פלדשטיין והודרכה על ידי ברוך חפץ. בעונת 1968/1969 ירדה הקבוצה ליגה, ועד שנת 1972 שיחקה הקבוצה בליגה השנייה בתור מכבי פתח תקווה. בשנת 1973 מיד לאחר מלחמת יום כיפור התאחדה הקבוצה עם מכבי רמת גן לה לא היה מגרש ביתי, הקבוצה המאוחדת הודרכה על ידי משה לגיל ובניהולו של שייקה אלון, הקבוצה הורכבה משחקנים צעירים כמו זאב זילברברג, רפי קוט, בני פאר, דני הופמן קובי הרלינג, זאב פשיחצקי רון פלוטניק אליהם הצטרפו בוגרי מחלקת הנוער, מחזיקי גביע המדינה ( המאמן- קובי הרלינג) שלמה מנדל, דני ציליבון, דודו צוגנהפט ואיציק לוי שהשלימו תלכיד מצוין שהוליך את הקבוצה לזכייה ראשונה והיסטורית בגביע המדינה בעונת 1976/1977. גם בעונות הבאות המשיכה הקבוצה בתנופה וזכתה באליפות המדינה בעונות 1977/1978, 1979/1980 ו-1980/1981; כמו כן זכתה בגביע נוסף בעונת 1980/1981 בה הודרכה על ידי יעקב סנדלר. בשנים אלה כיכבו בשורותיה השוערים דני הופמן ואהרון שולמן, זיו זילברברג, רפי קוט, קובי הרלינג, זיגי פריקמן, שמעון אלברמן, גורג' בלנסקו, שלמה מנדל, רון פלוטניק, דני ציליבון, דודו צוגנהפט, לאון גולן איציק לוי כאשר המנהלים המיתולגים היו יוסי שרון וזאב שול.
לאחר עונות מוצלחות אלה ירדה הקבוצה אל הליגה השנייה, בין היתר בשל בעיות כספיות. היא הצליחה לעלות חזרה לליגה הראשונה לאחר עונה אחת בליגה השנייה בשנת 1984. בעונת 1985/1986 דורגה הקבוצה במקום השלישי ואף שיחקה בגביע אירופה באיטליה, אך המצב הכלכלי לא היטיב עם הקבוצה והיא מצאה עצמה בתחתית הטבלה. בעונת 1993/1994 הקבוצה הגיעה שוב לגביע אירופה כשבשורותיה מככב שוער נבחרת רומניה ג'רביה ובסגל ניסים בכר איתי זיו שמעון קביליו, גיל סגל גיל שקד אמיר דרוקר. בשל בעיות כספיות חוזרות ונשנות אוחדה עם קבוצת הכדוריד של הפועל פתח תקווה בשנת 1997. לקבוצה החדשה קראו עירוני פתח תקווה.
הקבוצה המאוחדת שיחקה בליגת העל במשך כ-12 שנים. האיחוד פורק בשנת 2009 כשאוהדי הפועל הקימו את קבוצתם מחדש בליגה הארצית, ו"עירוני" הפכה להיות "מכבי". הקבוצה נקראה "עירוני" ושיחקה בליגה הראשונה עד סיום עונת 2010/11 ונשרה לליגה השנייה. 
החל משנת 2012 הקבוצה מתבססת על שחקני בית צעירים, מביניהם: אורן רוזמן, צח דוד, דוד רוזנפלד, מעוז אסולין, דן אשבל, מאור ליסיצה, עומרי גולדנברג, רון שטריקמן, עמית גולדנברג, מושיקו סעד.
בעונות לאחר מכן חתמו שחקנים מקבוצות העיר רעננה, הרצליה, רמת גן וקרית אונו, מביניהן: אלון רם, דור רוסו, דוד הררי, דניאל פידל ובן סיקסיק. בעונת 2014\2015 מונה למאמן בני אינגל.
בשקורטוסטן

היסטוריה

בימי הביניים המוקדמים היה האזור, בו שוכנת כיום בשקיריה, ערש-הולדתם של המדיארים (הונגרים) וגם כאשר שבטים בודדים, בהנהגתו של הצ'יף ארפאד, נדדו משם למרכז אירופה ויסדו את הונגריה, נותרו מרבית המדיארים שם - באזור שכונה "מאגנה הונגריה" (לטינית: "הונגריה הגדולה") - עד שהושמדו, במאה ה-13, בידי המונגולים. שטחה של בשקורטוסטן היה חלק מהנסיכויות הטטריות שהיו באזור עד שנכבש ב-1554 על ידי איוואן האיום, נסיך מוסקבה. בניגוד לטטרים, הבשקירים לא התנגדו בצורה פעילה בתקופה הראשונה, אך כאשר השלטון ניסה להתערב יותר מדי בחייהם, גזל את אדמותיהם ואכלס אותן בקוזקים (אורנבורג וצ'לייבינסק), הצטרפו הבשקירים למספר מרידות קוזקים, שהידועה בהן היא מרד ימליאן פוגצ'וב ב-1773–1774, שבעלי בריתו הבכירים היו הבשקירים סלווט יולייב ואביו יולאי אזנלין. סלווט הוכרז כגיבור לאומי בבשקורטוסטן לאחר מותו הטראגי במאסר ועבודות פרך באסטוניה. סמלה המודרני של בשקורטוסטן כולל את דמותו. לאחר דיכוי מרד פוגצ'וב, הבשקירים כמעט ולא התמרדו עוד והשלימו עם השלטון הרוסי.
ב-1918 התאחדו כל הרפובליקות בין אורל לוולגה למדינת אידל-אורל, שהכריזה על עצמאותה מרוסיה. בשנת 1919 הצטרפה המדינה לברית המועצות כרפובליקה אוטונומית בפדרציה הרוסית. ב-1990 הפכה הרפובליקה האוטונומית לרפובליקה סובייטית, ולאחר התפרקות ברית המועצות הייתה לרפובליקת בשקורטוסטן.

פוליטיקה

בראש הרפובליקה עומד הנשיא. הנשיא הראשון, מורטזה רחימוב, כיהן מ-17 בדצמבר 1993 ועד ליולי 2010, אז הוחלף על ידי רוסטם חמיטוב. הנשיא נבחר לתקופת כהונה של חמש שנים. בהתאם לצו נשיאותי של דמיטרי מדבדב ראשי הרפובליקות המרכיבות את רוסיה לא יכולים להיקרא "נשיא", ולכן תואר התפקיד הוחלף ל"ראש הרפובליקה". בשנת 2014 רוסטם חמיטוב ניצח בבחירות בפעם השנייה.
לרפובליקה פרלמנט (קורולטאי) בן 120 מושבים שנבחר כל חמש שנים. הבחירות האחרונות התקיימו בשנת 2013 ורוסיה המאוחדת זכתה ב-88 מושבים.

גאוגרפיה

הרפובליקה נמצאת במרכזו של מזרח החלק האירופאי של רוסיה והיא הרפובליקה השנייה בגודלה ברוסיה באירופה. בין שאר הסובייקטים בפדרציה היא במקום ה-30. היא גובלת מצפון במחוז סברדלובסק, במחוז פרם ובאודמורטיה, ממערב ברפובליקת טטרסטן, מדרום ודרום-מערב במחוז אורנבורג וממזרח במחוז צ'ליאבינסק.
הנהרות החשובים העוברים ברפובליקה הם קמה ויובליו בליה ואופה. קמה עצמו הוא יובלו של הוולגה, הזורם לים הכספי.

דמוגרפיה

האוכלוסייה מורכבת מרוסים, המהווים 36.1% מהאוכלוסייה (בהתאם לנתונים לשנת 2010), בשקירים, המהווים 29.5% מהאוכלוסייה, טטרים, המהווים 25.4% מהאוכלוסייה, ועמי וולגה-אורל נוספים, בהם מרי, אודמורטים, מורדבינים (כ-6% בסך הכל) וגם אוקראינים.
כ-67% מאוכלוסיית האזור הם מוסלמים סונים. בתקופת ברית המועצות פעלו שם 15 מסגדים בלבד. נכון להיום פועלים כ-1,000 מסגדים.

כלכלה

בסוף שנות ה-20, ביוזמת גאולוג רוסי בשם איוואן גובקין החלו חיפושי נפט שהצליחו לגלות עתודות נפט גדולות במיוחד. רוב כלכלתה מבוססת על ענף זה, אם כי בכפרים בשקירים רבים ממשיכים לעסוק בחקלאות ובמיוחד ברעיית צאן. חצי מהמפעלים נמצאים בעיר הבירה אופה.

יהדות

לאחר שבשנות הקומוניזם דוכאו חיי הדת היהודיים במקום שבה הקהילה לפרוח בשנים האחרונות. בבשקורטוסטן. כ-10,000 יהודים. בראש הקהילה עומד הרב דן קריצ'בסקי, שליח חב"ד לבירה אופה. במסגרת פעילותו הוקמו בתי יתומים, גני ילדים, בתי ספר ומרכז קהילתי.
ליבק נגד מסעדות מקדונלד'ס

ליבק נגד מסעדות מקדונלד'ס (באנגלית: Liebeck v. McDonald's Restaurants; ידוע גם כתביעת הקפה החם נגד מקדונלד'ס) הייתה תביעה משנת 1994 בארצות הברית אשר הסעירה את הדיון הציבורי בעניין תביעות נזיקין.

פרטי המקרה

בשנת 1992, סטלה ליבק, בת 79 מאלבקרקי שבניו מקסיקו, קנתה כוס קפה בסניף מקדרייב של מקדונלד'ס. היא שהתה במכונית חונה במושב שליד הנהג בזמן שניסתה להוסיף לקפה סוכר, אך הקפה הרותח, שהוחזק בין ברכיה, נשפך עליה. היא סבלה מכוויות מדרגה שלישית, ואושפזה למשך שמונה ימים. כתוצאה מהכוויות והטיפולים היא הייתה מוגבלת בתנועה במשך שנתיים. 
ליבק ביקשה ליישב את העניין עם רשת מקדונלד'ס, ודרשה 20,000 דולר עבור הוצאות רפואיות. מקדונלד'ס סירבו, והעניין הגיע לבית המשפט. ליבק תבעה את חברת מקדונלד'ס בטענה שהקפה היה חם באופן בלתי סביר; בעוד שבני אדם נכווים ב-147 מעלות פרנהייט, ספר ההדרכה של מקדונלד'ס דרש לחמם את הקפה ל-169 מעלות פרנהייט, על מנת לא לחמם את הקפה כל בוקר מחדש. חבר המושבעים פסק לטובתה סכום של 2,860,000 דולר, ואילו בית המשפט הפחית את הסכום ל-640,000 דולר.
לא הוגש ערעור, היות שמקדונלד'ס הגיעו להסכם סודי עם התובעת וההליך המשפטי הופסק, כך שלא ידוע מה הסכום ששולם בסופו של דבר.

לאחר המשפט

המקרה מצוטט לעיתים כדוגמה לתביעות נזיקין מוגזמות .
סרט תיעודי בנושא תביעות מסוג זה, בשם Hot Coffee נעשה ב-2011 על ידי חברת HBO, ובו פירוט רב על המקרה והשלכותיו.
אחדות העבודה - פועלי ציון

היסטוריה

מקימי המפלגה היו חברים וותיקים, יוצאי התנועה לאחדות העבודה פועלי ציון (שהייתה אחת משתי המפלגות שהקימו את מפ"ם ב-1948) וחברים חדשים שהצטרפו אליהם. מפלגת האם של "התנועה לאחדות העבודה פועלי ציון" הייתה התנועה לאחדות העבודה (אליה הצטרפה מפלגת פועלי ציון שמאל).
כל המפלגות האלה, שהייתה ביניהן קירבה רבה ואשר המשיכו למעשה זו את זו, כונו בקיצור "אחדות העבודה". אולם, יש להבדיל בינן ובין מפלגת אחדות העבודה שפעלה בארץ ישראל בשנים 1919–1930 (בראשות דוד בן-גוריון וברל כצנלסון ויחד עם מפלגת הפועל הצעיר הקימה את מפא"י). רק חלק מחברי "אחדות העבודה" הראשונה עבר לגלגולים הבאים של "אחדות העבודה".
בראש "אחדות העבודה - פועלי ציון" בראשית ימי המדינה, כמו גם בראש "התנועה לאחדות העבודה" לפני כן, עמד יצחק טבנקין (מנהיג הקיבוץ המאוחד ולימים מאבות התנועה למען ארץ ישראל השלמה). המפלגה נחשבה מפלגה "אקטיביסטית" (לעומת הקבוצה המתונה במפא"י, אותה ייצגו בתחילה משה שרת, יוסף שפרינצק ואחרים). עם זאת, מן הבחינה החברתית, נטתה עמדת "אחדות העבודה - פועלי ציון" שמאלה מעמדתה המרכזית של מפא"י.
ב-19 במאי 1965, לקראת הבחירות לכנסת השישית, התקשרה "אחדות העבודה - פועלי ציון" בהסכם עם מפא"י על פיו יתמודדו שתי המפלגות במשותף בבחירות לכנסת, במסגרת "מערך" משותף. הסכם זה נמנה עם הגורמים שהביאו ליציאת רפ"י ממפא"י. עם זאת, המשיכה "אחדות העבודה - פועלי ציון" להתקיים כמפלגה נפרדת עד לאיחודה עם מפא"י ורפ"י ב-1968, במסגרת מפלגת העבודה.
בתקופת המערך הראשון, החלו ההבדלים האידאולוגיים בין "אחדות העבודה - פועלי ציון" לבין מפא"י להתקהות בהדרגה, אם כי המשקעים של הריב ההיסטורי נשארו תקופה ארוכה. תהליך זה נמשך גם לאחר הקמת מפלגת העבודה, אולם, איחוי הקרע עם רפ"י, שהחל עם הקמת מפלגת העבודה, היה איטי עוד יותר. בתקופת שלאחר מלחמת ששת הימים, הציג יגאל אלון את תוכנית אלון שהייתה תוכנית הפשרה הטריטוריאלית הראשונה שהציג מנהיג מרכזי במפלגת העבודה. לעומת גישה זו, הייתה הגישה של אנשי רפ"י בכיוון של פשרה פונקציונלית. אולם, החלוקה שבין מרכיבי מפלגת העבודה לא איפיינה עוד את ההבדלים האידאולוגיים כבעבר. למשל, לעומת עמדתו של יגאל אלון, נקט יצחק טבנקין, המנהיג ההיסטורי של "אחדות העבודה - פועלי ציון" בעמדה מנוגדת והיה ממקימי "התנועה לארץ ישראל השלמה". לעומת גולדה מאיר, ראש הממשלה יוצאת ממפא"י, שהתנגדה לוויתורים, ניצב אריה לובה אליאב, יוצא מפא"י אף הוא, שכיהן כמזכיר כללי של מפלגת העבודה בשנים 1969–1971 והיה יונה מוצהרת.
גם לאחר הקמת מפלגת העבודה, המשיכו, למעשה, יוצאי המפלגות שהקימו את מפלגת העבודה (ובהן "אחדות העבודה - פועלי ציון") לקיים סיעות פנים מפלגתיות נפרדות (במסגרת סיעה משותפת אחת בכנסת), שחילקו ביניהן את התפקידים הפוליטיים במפלגת העבודה לפי מפתח מוסכם. רק לאחר שנים רבות, עם קבלת חברים חדשים למפלגת העבודה שלא במסגרת אחד המרכיבים, התפוגגה חלוקה סיעתית זו.
אנטואן ואטו

חייו

ואטו נולד בעיר ולנסיאן שבפלנדריה (היום בצרפת), שסופחה מעט לפני כן על ידי לואי הארבעה עשר מלך צרפת. אביו היה רצף מומחה. כבר בגיל צעיר הראה ז'אן-אנטואן עניין בציור והתקבל כשולייה לז'אק אלבר ז'רַן, צייר מקומי. לוואטו התחוור עד מהרה שאין לו כמעט מה ללמוד מז'רן, ולכן עזב ונסע לפריז (בערך בשנת 1702). שם מצא עבודה בגשר נוטרדאם ביצירת העתקים של ציורים פופולריים בסגנון ובמסורת הפלמיים.
בשנת 1703 עבד ואטו כעוזר לצייר קלוד גילו. בסטודיו של גילו נחשף ואטו לדמויות הקומדיה דל'ארטה - נושא שהיה אהוב על גילו, שהפך לאחד ממושאי הציור האהובים גם על ואטו. לאחר מכן עבר לעבוד אצל קלוד אודראן ה-3 - מעצב פנים. שם למד למלא את ציוריו באלגנטיות שמאפיינת אותם. אודראן היה האוצר של ארמון הלוקסמבורג, ושם נחשף ואטו לסדרה של ציורים מרהיבים מאת פטר פאול רובנס שצוירו עבור המלכה מריה דה מדיצ'י. הצייר הפלמי הפך לאחד ממקורות ההשראה העיקריים של ואטו, כמו גם ציירי ונציה, שאת יצירותיהם הכיר מאוחר יותר באוסף של פטרונו, הבנקאי פייר קרוזט.
בשנת 1709 ניסה ואטו לזכות במלגת הפרי דה רום, אך נדחה על ידי האקדמיה. בשנת 1712 ניסה שוב ונחשב לטוב כל כך עד שבמקום לקבל את המלגה לשנת שהייה אחת ברומא לה השתוקק, הוא התקבל כחבר מלא באקדמיה. הוא עבד במשך חמש שנים על "יצירת הקבלה" שלו, אך לא לשווא - היה זה הציור "העלייה לרגל לקיתרה" (Pélerinage à l'ile de Cythère) המוכר גם בשם "הפלגה לקיתרה". על יצירה זו העירו מבקרים רבים כי היא מציגה דווקא את היציאה מקיתרה (האי שהיה מקום הולדתה של ונוס, על פי המיתולוגיה, ועל כן מסמל את תמצית האהבה).
על אף שציוריו של ואטו מעלים על נס את האלגנטיות האריסטוקרטית של המעמד השליט (אם כי הוא דווקא חי את רוב חייו הקצרים תחת האקלים המדכא של תקופת שלטונו המאוחרת של לואי הארבעה עשר), מעולם לא היו לו פטרונים אריסטוקרטיים. האנשים שרכשו את ציוריו היו בורגנים כדוגמת בנקאים וסוחרי אומנות.
למרות העובדה שציוריו הבוגרים יותר נראים כמו הצגה של "חגיגות עליזות" (fêtes galantes), הם למעשה מציגים מלנכוליה מפוכחת, ותחושה של חוסר משמעות מוחלט של החיים, מה שהופך אותו מבין ציירי המאה ה-18 לאחד הקרובים ביותר לציירים הרגישים המודרניים. בכך הוא עולה על רבים מאלו שחיקו אותו, כמו ניקולס לנקרט וז'אן-בטיסט פאטר, ששאלו את נושאי הציור שלו, אך לא הצליחו ללכוד את רוחו.
בין ציוריו הידועים ביותר נמנים "העלייה לרגל לקיתרה" (שתי גרסאות), "פיירו" (המזוהה גם כ-"Gilles")‏, Fêtes venitiennes,‏ Love in the Italian Theater‏, Love in the French Theater‏, "Voulez-vous triompher des belles?"‏, Mezzetin ויצירת המופת האחרונה שלו, אותה צייר ממש על ערש דווי, L'Enseigne de Gersaint.
ידידיו של ואטו חששו בשל חוסר הזהירות שהפגין בקשר לעתידו ואיתנותו הכספית. נראה כאילו צפה את מותו בטרם עת, וכשחלה בשנת 1720 עקר לאנגליה כדי ליהנות ממזג אוויר טוב יותר, אך שב לצרפת כשמצבו הבריאותי היה בכי רע, והתארח בבית ידידו מר לפבר בעיר נוז'אן-סור-מארן, ושם נפטר בשנת 1721 בגיל 37 כתוצאה ממחלת השחפת.
שמלת ואטו (Watteau dress), שמלה ארוכה דמוית שק עם קפלים רפויים התלויים מהכתף בגב, בדומה לאלו שלובשות חלק ניכר מהנשים ביצירותיו, נקראת על שמו.
פפטיד

פֶּפְּטִידִים (מיוונית: πεπτος, "מתעכל") הם שרשראות קצרות של חומצות אמינו, החל משתי חומצות אמינו, הקשורות ביניהן בקשר פפטידי.

הבחנה בין פפטיד לחלבון

חלבונים מוגדרים גם הם כשרשרת של עד מאות חומצות אמינו. לכן, ההבחנה בין חלבון קצר לבין פפטיד ארוך אינה חד משמעית, וישנן כמה הגדרות שמבחינות בין פפטידים לחלבונים. על פי הגדרה אחת, פפטיד מכיל עד מספר מסוים (למשל 50) של חומצות אמינו, בעוד חלבון מורכב מיותר מ-50 חומצות אמינו. על פי הגדרה אחרת, פפטידים ניתנים לסינתזה מלאכותית, בעוד חלבונים אינם ניתנים לסינתזה מלאכותית בדרכים קונבנציונליות. הגדרה אחרת טוענת שפפטיד הוא חסר תפקיד ביולוגי בעוד לחלבון תפקיד ביולוגי. על פי הגדרה זאת, אותה שרשרת של חומצות אמינו תוכל להיות גם חלבון וגם פפטיד, תלוי בהקשר הביולוגי שלה. במקרים רבים, פפטיד הוא חלק מחלבון ומבצע משימות מסוימות במקום החלבון הארוך ממנו בהרבה.
ניתן לסווג פפטידים על פי אורכם. כך למשל דיפפטיד בנוי משתי חומצות אמינו, טריפפטיד משלוש חומצות אמינו וטטרהפפטיד מארבע. נונאפפטיד הוא פפטיד בן 9 חומצות אמינו, כדוגמת ההורמונים וזופרסין ואוקסיטוצין.

שימושים

השימוש העיקרי בפפטידים הוא בייצור נוגדנים. במקום להזריק חלבון שלם לגוף, ניתן להזריק פפטיד חלקי של החלבון, אשר יגרום לגוף לייצר נוגדנים לחלבון כולו.
תרופות שנועדו לחסום אתרים פעילים של חלבונים כגון תרופה נגד דחיית שתל.
הממתיק המלאכותי אספרטיים הוא פפטיד עם שתי חומצות אמינו: אספרטט ופנילאלנין כשהקצוות שלהן ממותלות.
שימוש נוסף בפפטידים הוא בספקטרוסקופיית מסה, כאשר חלבונים מזוהים על סמך פפטיד חלקי שלהם.
בפברואר 2005 הודיעו חוקרים מהטכניון שהצליחו ליצור מוליכים למחצה אורגניים על בסיס פפטידים.
מעבר יבוק (ספר)

משמעות שם הספר

בהקדמה לספר כותב אהרן ברכיה בחרוזים את הטקסט הבא:
וחברתי חידושים ודרושים שונים, אשר יחד כולם דברי פרישות וטהרה וקדושה משלשים, ותמכתים בימין הענוה והבושה.

ויחסתים בשם מעבר יבק, להקריבם, ולהקטירם, באהבה ובמורא, לפני כל העדה קדושה.

בתוך עלמות תופפות יעברו דרך גשר רעוע, מעולם התמורה והכליון אשר עוותו המצב השמיימי, להתקשר במעדנים, היחוד והברכה והקדושה.

ובזה תעבור המנחה מנחת ביכורים על פנינו, ונעבור את מעבר יבק להתאבק בה' איש מלחמה.

עד עלות השחר שהוא התחיה כי אז לא יעקב יאמר עוד לנשמתנו ולגופנו, רק ישראל, כי נהיה ממלכת כהנים ונזכה לראות אלהים פנים אל פנים, כי יזרח לנו שמש צדקה ומרפא.
— מתוך הקדמת המחבר עמוד 15 
המחבר מדמה את המוות והמעבר בין העולם הזה לעולם הבא, למעברו של יעקב את נחל יבוק לקראת פגישתו עם עשו אחיו (כאשר לפני המעבר הוא שלח מנחה לעשיו, ולאחריו נאבק עם מלאך). את ההיאבקות עם המלאך הגיבור מדמה המחבר להידבקות בה' לאחר המוות, כאשר את סיום ההיאבקות עם עלות השחר מקביל המחבר לתחיית המתים. המחבר מאריך בהקדמה בהקבלה זו מצדדים שונים, ואף דורש את יב"ק כראשי תיבות בדיעבד - ייחוד, ברכה, קדושה, הנמצאים בעולם הבא.

חלוקת הספר

הספר מחולק לחמישה חלקים, המכונים על ידי המחבר מאמרות.

מאמר ראשון - שפתי צדק

בפרק הראשון של המאמר, מבהיר המחבר את ההבדל בין קרן לבין פירות של מצוות. ממשיך למעלתה של מצוות גמילות חסדים, תוך מתן הסבר לסיבה מדוע המונח חסד, נאמר בלשון רבים. מכאן ממשיך למצוות ביקור חולים, שגם היא מצווה המתחלקת לקרן ופירות. ואומר כי ביקור החולה חייב להיות מלוּוֶה בתחנונים לרפואתו, ומי שמבקר ללא בקשת רחמים, לא יצא ידי חובת קיום המצווה. והביקור חולים המובחר, הוא שמתפלל על החולה, ומתוך כך מגיע לידי זעקה. ומשמעותה של זעקה היא שלאדם המתפלל אין עוד מילים, עד שזעקה מתפרצת מליבו, וערכה של זעקה זאת, כעשר תפילות, כיוון שהיא מעוררת, וביכולתה להמתיק את הדינים. עם זאת, מבהיר המחבר מדוע אסור לזעוק על החולה בשבת.
בפרק השני, מבהיר המחבר את חשיבות ביקור חולים, ואת "סדר בקשת הרחמים" שיש לומר על החולה.
בפרק שלישי, נכנס עניין האמונה. המחבר מבהיר שגם אם מחלתו של החולה היא תוצאה ישירה של מעשי בני אדם עליו לתלות את חוליו בהשגחה העליונה. ראוי שהחולה יצדיק על עצמו את הדין, וכדאי שיכוון למות על קידוש השם, וייחשב לו כאילו הפיל עצמו לכבשן האש לשם כך.
פרק רביעי, עוסק בחובת החולה לחזור בתשובה לפני מותו ולפרט את חטאיו. כן מוזכר גם הווידוי בתפילות היום (שחרית ומנחה), ומבואר הכוח שבהזכרת יציאת מצרים, והחלשת הסטרא אחרא, כתוצאה מהזכרה זאת. כן, מוזכרות התועלות הבאות לאדם לבניו ובני בניו מהזכרות אלו. הפרק מפרט את שכרו של המחזיר רשעים בתשובה, וחוזר ומדגיש עד כמה מועילים שברון לב ודמעות בווידוי של חולה.

מאמר חמישי - אמרי נועם

במאמר ראשון כולל המחבר דרושים והנהגות לחולה, דיני גוסס, סדר וידוי, סדר רחצת המת, סדר הקבורה, סדר האשכבה ועוד.
קבר איתמר בן אהרן הכהן

קבר איתמר הכהן

על פי מסורת יהודית, נקבר איתמר ליד גבעת פינחס, דרומית לשכם. סמוך לגבעה נוסד היישוב איתמר המנציח את שמו. 
בשנים האחרונות נבנה על-גבי ציון הקבר מסגד המשמש את תושבי עוורתא. רבים פוקדים את הקבר ביום ההילולה שחל בא' באב, תחת אבטחת כוחות צבא.
העדות הראשונה על מיקום הקבר נמסרה על ידי רבי יעקב השליח שביקר בארץ בסביבות שנת 1235 לספירת הנוצרים (למעלה מ-2,500 שנה אחרי זמן מותו המשוער של איתמר):
וכפר עוורתא לשמאל העולה לירושלים, ושם קברו של איתמר הכהן והוא מקום נאה מאוד
— 
אשתורי הפרחי כתב בספרו כפתור ופרח  בראשית המאה ה-14 כי הגיע לעוורתא, אשר שם קבורים אלעזר ואיתמר ופינחס ושבעים הזקנים.
רחוב הרצל (נתניה)

מבנה

הרחוב מחולק לשני חלקים: החלק המזרחי שפתוח לתנועת כלי רכב ובו שוכנים בית משפט השלום וקניון השרון, ולאורכו בעיקר חנויות בגדים, בנקים, חנויות נעליים ופיצוציות. החלק המערבי המשמש כמדרחוב ומוביל אל כיכר העצמאות, אחת הכיכרות המרכזיות של העיר, ואל החוף. באזור זה מצויות בעיקר מסעדות. בין שני חלקי הרחוב מפרידה כיכר ציון. באזור זה שכנה התחנה המרכזית הראשונה של העיר, וסביב לכיכר נצבים המבנים הראשונים של העיר.
במהלך האינתיפאדה השנייה אירעו שלושה פיגועי התאבדות ברחוב, כולם בכניסה לקניון השרון. בתקופת כהונתו של ראש העיר יואל אלראי היה רחוב הרצל סגור לתנועה בסופי שבוע החל מכיכר ציון ועד רחוב דיזנגוף (סמוך למדרחוב הרצל - החלק הסגור לתנועה). הכביש נסגר כדי לאפשר תנועה חופשית של הולכי רגל באזור הקניות. מאז הקמת קניון השרון, קניון הדרים ומרכזי הקניות באזור התעשייה החדש נדדו אליהם הקונים, ובלחץ הסוחרים החליט ראש העיר צבי פולג לפתוח את הכביש לתנועה, על מנת לאפשר גישה קלה ומקומות חניה. בחג הפורים מתקיימת בו העדלאידע המסורתית של העיר נתניה.
רחוב הרצל מהווה את המשכו של כביש 57 מקניון השרון ועד כיכר העצמאות.