google/wiki40b huggingface dataset:
יאן קולמנס

קריירה

קולמנס רשם את הופעת הבכורה של במשחקי גביע העולם במונדיאל 1982, כאשר בלגיה גברה על אלופת העולם דאז נבחרת ארגנטינה 0:1 במשחק הפתיחה של הטורניר בקאמפ נואו בדרך לשלב השני. במונדיאל 1986 הוביל קולמנס את נבחרת בלגיה למקום הרביעי, בהם כבש שלושה שערים, אחד מהם זכור במיוחד: שער נגיחה תוך כדי צלילה מול נבחרת ספרד ברבע הגמר.
ההופעות שלו העניקו לקשר הבלגי את הכינוי "הקפטן האמיץ". קולמנס פרש מהנבחרת אחרי מונדיאל 1990. בגביע העולם באיטליה כבש הקפטן הבלגי את השער השלישי בניצחון 1:3 על נבחרת אורוגוואי, אבל בלגיה הודחה על ידי אנגליה בשלב שמינית הגמר בזכות שער של דייוויד פלאט בדקה ה-119 בהארכה. באותו משחק שלח קולמנס כדור לקורה.
קולמנס החל את הקריירה בקבוצת ליירסה שם שיחק בין השנים 1974 ל-1978 וכבש 39 שערים ב-110 הופעות ליגה. בעונת 1978/1979 עבר קולמנס למועדון הפאר הבלגי קלאב ברוז', ושיחק בו במשך 13 שנים עד לפרישתו מפעילות ב-1991. קולמנס כבש 191 שערים ב-404 הופעות בליגה במדי ברוז'. הוא זכה 3 פעמים (1980, 1988, 1990) עם הקבוצה באליפות בלגיה, ולזכותו גם שתי זכיות בגביע הבלגי (1986, 1991).
אחרי שפרש ממשחק בעקבות פציעה בברך, הפך למנג'ר באלסט ב-1992. הוא הוביל את הקבוצה לליגה הבכירה בבלגיה ואף העפיל עימה לגביע אופ"א. ב-1998 הוא עבר לוסטרלו והוביל גם אותה להופעה בגביע אופ"א. ב-2005 חזר כמאמן לקבוצת בה הפך לסמל, קלאב ברוז', אבל פוטר מתפקידו אחרי סדרה של משחקים מאכזבים באפריל 2006. בעונת 2007/2008 חזר לאמן את וסטרלו, ובסוף עונת 2011/2012 סיים את תפקידו בקבוצה.
קולמנס נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 הכדורגלנים הגדולים של פיפ"א במרץ 2004.
אצ'יו ג'ורג'טי

פעילות בתקופת המלחמה והצלת יהודים

בתקופת מלחמת העולם השנייה, בית מלון בניהולו היה כבר מלא עד אפס מקום בפליטים מדרום איטליה, ובית המלון השני היה בסכנת סגירה. אך, כאשר שמע אצ'יו מאביו, כי פליטים איטלקים רבים מהדרום מחפשים מקלט, הוא הציע מיד לפתוח מחדש גם את המלון השני לקליטת פליטים.
ב-11 בספטמבר 1943, כשלושה ימים לאחר כניעתה של איטליה לבעלות הברית, קבוצת יהודים, שרובם היו יוצאי יוגוסלביה, שהייתה כלואה בטרוויזיו יצאו דרומה בשלוש מכוניות במטרה להגיע לכוחות בעלות הברית שפלשו לתוך שטח איטליה. לאחר נסיעה של 48 שעות, הקבוצה הצליחה למצוא משאית להמשך מסעם. הם המשיכו בדרכם עד שהגיעו לבלאריה. הם היו מצוידים במכתב המלצה ממשפחת ג'ורג'טי, בעלת שני בתי מלון בבאלאריה. בני משפחת ג'ורג'טי קיבלה את קבוצת היהודים היוגוסלביים בסבר פנים יפות וג'ורג'טי עצמו, רכש מיד את אמון הקבוצה שהגורל האיר לה פנים בעצם המפגש עם ג'ורג'טי. מיום הגעת הקבוצה העמיד ג'ורג'טי לרשותה תעודות זהות מזויפות והשיג עבורם תלושי מזון. ג'ורג'טי הכיר בעובדה כי קבוצת היהודים נאלצה לברוח ממקום למקום בגלל הסכנה שהייתה צפויה להם על ידי הגרמנים. בהזדמנויות רבות הזהירו היהודים את ג'ורג'טי שבעצם העזרה שהוא מעניק להם, הוא מעמיד את עצמו ואת משפחתו בסכנה גדולה. הוריו לחצו עליו להפסיק לסייע ליהודים. אך הוא לא היסס והמשיך לעזור להם ליצור קשרים עם הכמורה המקומית ועם גורמים אנטי- פאשיסטיים.
ג'ורג'טי השתמש בקשריו האישיים עם מפקד משטרת הקרביניארי המקומי אוסמן קארוניו (Osman Carogno), שהוכר אף הוא כחסיד אומות העולם, על מנת שיפרוש את חסותו על הפליטים היהודים. בשל התקרבות החזית הגרמנית באביב 1944, קארוניו וג'ורג'טי סייעו לנרדפים ככל יכולתם להקל עליהם בהכנות לברוח להרים ולחצות את הגבול לסן מרינו. הוא העביר אותם לכפר Pugliano Nuova, ולאחר מכן ברחו עד שהגיעו למחנה צבאי אמריקאי. גם במשך שהותם בהרים, המשיך ג'ורג'טי לסייע לקבוצת היהודים שהייתה בסכנה מתמדת עד לסיום המלחמה.
באוקטובר 1944, לאחר נסיגת הצבא הגרמני, נפגש ג'ורג'טי עם מרטין האוזר, שהיה מפקד בבריגדה היהודית, והעביר לו מידע על קבוצת היהודים להם סייע.

הכרה והנצחה

בשנת 1963 שלח מרטין האוזר להנהלת יד ושם בבקשה להכיר באצ'יו ג'ורג'טי כחסיד אומות העולם. בבקשה זו, פירט האוזר את כל אשר עשה ג'ורג'טי למען קבוצת היהודים היוגוסלבים. לבקשה הצטרפו יוסף קונפורטי וד"ר זיגה נוימן, שניים מהיהודים שהציל.
בשנת 1964 הוזמן ג'ורג'טי לישראל כאורחם של קונפורטי וד"ר זיגה נוימן. הוא השתתף בטקס ביד ושם ב-6 ביוני, שבו הוכר כחסיד אומות העולם. ביד ושם ניטע עץ הוקרה על פועלו להצלת יהודים במלחמה בשדרת חסידי אומות העולם. יוסף קונפורטי אף קרא לבנו נורי אצ'יו, על מנת לכבד את זכרו של ג'ורג'טי.
ב-25 באפריל 2004, ניטעו שני עצי אלון ביער חסידי אומות העולם שבאלאריה לכבודם של אצ'יו ג'ורג'טי ואוסמן קארוניו, במסגרת טקס הנצחה לשישים שנה לשחרור איטליה מהמשטר הפאשיסטי. כמו כן, הכיכר ביער נקראת על שמו של ג'ורג'טי. הטקס נערך בחסות העירייה המקומית, וגבריאל ניסים, נשיא ארגון Gariwo, המייסד של יערות חסידי אומות העולם באיטליה.
קשת מונגולית

קשת מונגולית היא קשת מורכבת מכופפת לאחור (Recurved composite bow), שהייתה בשימוש העמים המונגוליים של הערבה האסייתית.
חוה שפירא

קורות חיים

שפירא נולדה בשנת 1878 בסלאוויטא שבאוקראינה למשפחה חסידית דתית משכילה. אביה, יעקב שמאי שפירא, היה נכדו של הרב פנחס מקוריץ ובנו של בעל בית הדפוס "האחים מסלוויטא", ואמהּ, מנוחה לבית שיינברג, הייתה משכילה חילונית. השכלתהּ הושפעה באופן נרחב מהוריה, ובילדותהּ התחנכה שפירא חינוך תורני עם אחיה, לצד למידת קריאה וכתיבה וטקסטים עבריים חילוניים ממורה פרטי ובעידוד אמהּ.
בשנת 1895 נישאה ללימל רוזנבוים. כעבור שנתיים נולד בנהּ פנחס, ובשנת 1900 עברה המשפחה לוורשה. בתקופת מגוריה בעיר התערתה שפירא בקרב חוגי הסופרים העבריים, ובהם דוד פרישמן, י"ל פרץ, שלום עליכם, מנדלי מוכר ספרים, שלום אש ואחרים. מידיו של פרץ קיבלה שפירא תמיכה מקצועית נרחבת, והייתה בת בית בביתו ובחוג הספרותי שהתכנס בו. במקביל, החלו נישואיה להתערער לאור התהדקות יחסיה עם הסופר ראובן בריינין. בשנת 1903 נפרדה מבעלהּ, אך בריינין סירב לעזוב את משפחתו וחלופת המכתבים עמו נפסקה במהלך מלחמת העולם הראשונה. ארבע שנים נותרה שפירא נשואה ופגישותיה עם בנה התקיימו תחת מגבלות, עד לגירושיה בשנת 1907 ויציאתה לווינה.
מווינה הסדירה שפירא את קבלתהּ ללימודים אקדמיים באוניברסיטת ברן שבשווייץ, שבהּ הוסמכה כדוקטור לפילוסופיה בשנת 1910. לאחר תקופה קצרה בעיירת הולדתהּ עברה לחיות בברלין, בה שהתה בתקופת מלחמת העולם הראשונה, ובסופה התגוררה תקופה קצרה באודסה והשתקעה בצ'כוסלובקיה.
כתביה של שפירא התפרסמו לעיתים תכופות בכתבי העת העבריים "השילוח", "התורן", "התקופה", "העולם" ו"הדואר", וכן בעיתונות היידית "איזרייעליטישעס", "זעלבסוועהר" ו"פאמיליענבלאט". באלו, כמו גם בספריה, נקטה קו פמיניסטי ותבעה את שיתוף הנשים בתחיית הלשון העברית והתרבות הספרותית. מסריה הרדיקליים בנושאי חברה ופמיניזם הוצפנו בכתביה באמצעות משלים וסיפורת לילדים.
ממקום מושבה בפראג נלקחה שפירא לגטו טרזיינשטט, שבו נספתה בשנת 1943. יומנהּ האישי, המתעד את חייה בין השנים 1900–1941, מצוי בבית הסופר בתל אביב.
רחל אדטו

חיים אישיים

אדטו היא אם לשני בנים, ומ-2015 היא בת זוגו של העיתונאי אהרן ברנע.
ג'וש דובווי

ביוגרפיה

דובווי נולד בליינדון, בבית ספרו הופיע בהפקת בית הספר של המחזמר עלובי החיים.
ב-2010 ייצג את בריטניה באירוויזיון 2010, עם השיר עם השיר That Sounds Good to Me , לאחר שזכה בקדם האירווזיון הבריטי . באירווזיון עצמו, סיים דובווי במקום האחרון בגמר (אליו העפילה בריטניה באופן אוטומטי) כשקיבל 10 נקודות בלבד.
ב-2010 הופיע בההצגה אלאדין בתיאטרון. ב-2011 השתתף במופע של מועדון מעריצי האירוויזיון במינכן, בשנה זו גם יצא אלבומו הראשון.
באפריל 2012 השתתף דובווי במופע איחוד של נציגי בריטניה לאירוויזיון שנערך בגייטסהד.
ב-2013 הוציא דובווי שיר נוסף בשם "Game Over" תחת שם הבמה שלו באותה העת ג'וש ג'יימס.
החל משנת 2015 דובווי מתגורר בעיר אוטווה שבקנדה והוא מאמן דפוסי חשיבה.
שער הניצחון בפריז

היסטוריה

בניית השער הוזמנה בשנת 1806 על ידי נפוליאון בונפרטה לאחר ניצחונו בקרב אוסטרליץ. תכנון המבנה ארך כשנתיים והנחת יסודות המבנה ארכה כשנתיים נוספות. בשנת 1810 כאשר נפוליאון נכנס לפריז בתהלוכה לרגל נישואיו עם מארי-לואיז, דוכסית פרמה מאוסטריה, מאחר שבניית השער טרם הושלמה, הוקם דגם עשוי עץ בגודל השער העתיד להיבנות, על מנת שתהלוכה תעבור תחתיו. בשנת 1811 נפטר האדריכל ז'ן שאלגרן והחליף אותו בתפקיד האדריכל ז'אן-ניקולה הויו. בתקופת השבת המלוכה לשושלת בורבון ושלטונו של לואי ה-18 נעצרו עבודות הבנייה. העבודות החלו מחדש בתקופת שלטונו של לואי פיליפ, מלך צרפת בין השנים 1833–1836 בפיקוח האדריכל הויו ולאחריו לואי-אטיין אריקאר דה תורי. השער הושלם בשנת 1836.
ב-15 בדצמבר 1840 הובאה גופתו של נפוליאון לפריז, ותהלוכת ההלוויה עברה מבעד לשער בדרכה לארמון האינווליד.
בשנת 1871 צעדו מתחת לשער הכוחות המנצחים של האימפריה הגרמנית. בתום מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1918, ערכו הכוחות הצרפתיים מצעד ניצחון מתחת לשער על מנת להראות את ניצחונם על הצבא הגרמני לאחר התבוסה שהם נחלו בשנת 1871. לאחר כיבוש פריז בשנת 1940 ערך הוורמאכט, צבאה של גרמניה הנאצית, מצעד ניצחון מתחת לשער על מנת להראות את ניצחונם על הצרפתים. לאחר שחרור פריז על ידי בעלות הברית והכוחות הגולים של צרפת ב-1944 ערך שארל דה גול, מצעד ניצחון מתחת לשער.

קבר החייל האלמוני

מתחת לשער שוכן קבר חייל אלמוני ממלחמת העולם הראשונה. עצמות חייל אלמוני הועברו לאתר ביום שביתת הנשק בשנת 1920 ואש תמיד הודלקה בטקס רשמי. טקס זה נעשה בעקבות הטקס שנערך בקבר הלוחם האלמוני שבמנזר וסטמינסטר. מדי שנה נערך טקס באתר ב-11 בנובמבר, יום שביתת הנשק עם גרמניה בשנת 1918. ממשלת צרפת התכוונה לקבור את החייל האלמוני בפנתאון אולם בעקבות מסע שתדלנות ציבורי ומכתבים רבים שנשלחו על ידי הציבור הוחלט לקברו מתחת לשער.
ארון החייל הוצב בקפלה שבראש הקשת ב-10 בנובמבר 1920 ונקברה ב-28 בינואר 1921 כאשר על הקבר כתוב בצרפתית:
ICI REPOSE UN SOLDAT FRANÇAIS MORT POUR LA PATRIE 1914–1918
 "כאן קבור חייל צרפתי אשר נפל למען מולדתו 1914-1918"
בשנת 1961 הניחו נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי ורעייתו, הגברת הראשונה של ארצות הברית, ג'קלין קנדי, זר על הקבר יחד עם נשיא צרפת דאז שארל דה גול. בשנת 1963, לאחר רצח קנדי, בקשה ג'קלין קנדי כי באתר קברו של בעלה הנשיא שבבית הקברות הלאומי ארלינגטון תוקם אש תמיד בדומה לזו הנמצאת מתחת לשער הניצחון.
תאודור לשטיצקי

ביוגרפיה

מגיל צעיר הוכר לשטיצקי כילד פלא, ואחרי שלמד בווינה אצל קארל צ'רני וסימון זכטר היה למורה בגיל ארבע-עשרה; בגיל שמונה-עשרה כבר היה וירטואוז ידוע-שם בחוגי המוזיקה של וינה. במקביל להופעותיו כפסנתרן, נעשה למורה רב השפעה, תחילה בקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג, שייסד יחד עם אנטון רובינשטיין, ובהמשך בווינה. עם תלמידיו נמנים רבים מן הפסנתרנים המפורסמים ביותר בזמנם, כמו איגנצי ין פדרבסקי, ארטור שנאבל, אלכסנדר בריילובסקי, אוסיפ גברילוביץ', מרק המבורג, אלי ניי, סוורין אייזנברג, מייצ'יסלב הורשובסקי ועוד רבים אחרים. לשטיצקי היה גם מלחין, שחיבר יותר משבעים יצירות לפסנתר, שתי אופרות, שירים אחדים וקונצ'רטו לפסנתר בפרק אחד. הוא נישא ארבע פעמים, בפעם השנייה לתלמידתו אנה יסיפובה (1851 – 1914). ב-18 בפברואר 1906 הקליט שנים-עשר תפקידי פסנתר בשביל חברת ולטה-מיניון, ביניהן שבעה מחיבוריו הוא. לשטיצקי מת בשנת 1915 בדרזדן, גרמניה.
ERIC

ERIC (ראשי תיבות של "Education Resources Information Center" - בעברית, "מרכז מקורות מידע על חינוך") הוא שמו של מאגר מידע ביבליוגרפי, העוסק בתחום מדעי החינוך. המאגר מכיל רישום ביבליוגרפי של 1.2 מיליון פרסומים, מאמרים מדעיים בעלי ביקורת עמיתים, חסרי ביקורת עמיתים, ספרים, נירות עמדה, סיכומי כינוסים מדעיים ופרסומים אחרים בתחום החינוך שפורסמו החל משנת 1966 בשפה האנגלית.
המאגר הממומן על ידי מחלקת החינוך של ארצות הברית, מאפשר לגולשים גם להציע חומר להוספה אל מאגר המידע.
לאחר שנת 2004, ירדה איכות סינון החומר המוכנס למאגר, בשל קיצוצים בתקציב הפעלתו.
חומת אש

שם המונח

שם המונח תורגם מאנגלית לעברית. המונח שאול מקיר עמיד לאש בבניין, שמטרתו לשמור על השריפה מחוץ למתחם המוגן.

מוצרי חומת אש

מוצרי חומת אש מסופקים למגזר הפרטי כמו גם למגזר התאגידי.
בתחום חומות האש למגזר התאגידי ניתן למצוא יצרניות כגון: צ'קפוינט, פורטינט, מיקרוסופט וסיסקו.
חברת צ'קפוינט הישראלית היא מהחברות המובילות בעולם במגזר התאגידי. חברה זו הייתה הראשונה שפיתחה חומת אש שעובדת ביותר משכבה אחת של מודל ה-TCP/IP (טכנולוגיית ה-stateful inspection עליה רשמה צ'קפוינט פטנט בשנת 1997). בשנת 2003 נכנסה צ'קפוינט גם לשוק הביתי, עם רכישתה של התוכנה החינמית Zone Alarm של חברת Zone Labs. 
חברת פורטינט מספקת למגזר התאגידי חומות אש תחת שם המותג פורטיגייט.
חברת סיסקו מספקת למגזר התאגידי חומות אש מסוג ASA ו-PIX.
חברת מיקרוסופט פעילה גם היא בתחום התאגידי, עם מוצר I.S.A, המכונה כיום Forefront. כמו כן, בכל מערכת הפעלה מסוג חלונות, מאז גרסת מערכת ההפעלה Windows XP, מותקנת כברירת מחדל חומת אש בסיסית.
תוכנה חינמית מוכרת נוספת היא חומת האש של Comodo. 
בנוסף, כמעט כל יצרנית של תוכנות אנטי-וירוס, דוגמת סימנטק ו-ESET, משלבות במוצריהן רכיב חומת אש.
כאשר משתמשים בחומת אש בחומרה, היא יכולה להיות מחשב ייעודי (המופעל על ידי לינוקס או מערכת הפעלה ייעודית) או להיות משולבת במודם או הנתב.
הדרך (עיתון)

רקע

השבועון יום ליום, שייסד הרב עובדיה יוסף, שימש כביטאונה של מפלגת ש"ס משנת ה'תשנ"ג (1993). לטענת יו"ר ש"ס אריה דרעי, לאחר פרישתו מהתנועה, פיטר מחליפו אלי ישי את הצוות הבכיר של העיתון, בשל היותם מזוהים עם דרעי. לאחר חזרתו של דרעי לראשות התנועה התחוללו מאבקים בין ש"ס, שהחזיקה בחלק ממניות הבעלות על העיתון, למנכ"ל, שנחשב מקורב לישי. 
ביוני 2017 נמכר העיתון לנעמה עידן והמפלגה סיימה את שליטתה בעיתון. בשל כך הכריז אריה דרעי ב-30 ביולי 2017 על פתיחת ביטאון חדש למפלגה, בשם "הדרך", שיהיה מיועד לציבור הספרדי חרדי, "ולא לעמך".
הגיליון הראשון של העיתון הופיע בי"ח באב ה'תשע"ז ב-5,000 עותקים. לפי דיווחי העיתון הצטרפו אליו אלפי מנויים.
כחודש לאחר השקת העיתון, הופץ מוסף מיוחד בשם "עולם התורה" 'כותל המזרח בתפארתו', פרויקט אשר הוקדש כולו לסקירה מורחבת ומפורטת של כל "עולם הישיבות הספרדי" וזכה להד ציבורי גבוה.
באוקטובר 2017 פורסמו באתר חרדים10 טענות, כי הושהה שכרם של עובדים ברשת אל המעיין (המסונפת לש"ס ודרעי), שסירבו לחתום על מנוי לעיתון. ברשת אל המעיין הכחישו את הדברים.

מבנה העיתון

גיליון החדשות כולל מדור חדשות, מדור פוליטיקה מאת שרגא נצר, מדור מדיני ביטחוני מאת בנימין גרנות, מדור נדל"ן מאת נח ועקנין, מדור צרכנות מאת יהושע פיין, מדור "בהיכלי התורה" מאת נתנאל ביטון, טור דעה של אשר מדינה ומדור "מבחן בוזגלו" מאת צבי יעקבזון, מזכיר סיעת ש"ס בכנסת, שהתפרסם בעבר ב"יום ליום".
המגזין כולל כמה מדורים קבועים: טורי דעה של העורך אברהם דב גרינבוים, אבי מימרן וראובן זכאים. "עולם כמנהגו" מאת יאיר טולדנו, "דרך אגב" מבט אקטואלי מאת אהרון אוחנה, "כותל המזרח", המכיל תמונות מאירועים ושמחות של רבנים. 
המגזין התורני "תור הזהב" כולל כמה מדורים קבועים: "בית יוסף" - ממשנתו וכתביו של מרן הרב עובדיה יוסף. "דברי שלום ואמת" מאמרים מהרב שלום כהן נשיא מועצת חכמי התורה. "דברי חכמים" מאמרים מאת רבנים שונים. "על פי דרכו" טור מאת הרב יעקב ששון, מדור שו"ת עם הרב אביאל חיים חורי, ו"ברון יחד" על עולם השירה והפיוט מאת דוד חי צליח, וטור מאת החזן ציון יחזקאל, מלבד כתבות תוכן מסופרים מוכרים בכתיבה החרדית, כדוגמת הרב אביאל חיים חורי והרב גד העצני.
אֵם הדרך מגזין לנשים ומשפחה עם מספר מדורים ומדורי אירוח, מופיע בסוף המגזין, ופעם בחודש באופן נפרד.

בעלי תפקידים

עורך העיתון הוא אברהם דוב גרינבוים, לשעבר עורך עיתון בקהילה. עורך המשנה הוא אשר מדינה, ומנכ"ל העיתון הוא אליהו גינת, חבר מועצת העיר פתח תקווה. יצחק קקון (שהיה עורך יום ליום במשך 23 שנה) הוא מנהל המערכת. עקיבא אטון, בנו של הרב שבתי אטון, נמנה עם בעלי העיתון.
על הפקת העיתון אחראים חברת "פרסומי ישראל" בבעלות ישראל גולדברג.
Me Gusta

רקע וכתיבה

השיר נכתב, הולחן והופק על ידי נאטי נטשה, דדי יאנקי, ואלי TMW, ג'סטין קוילס ורפאל פינה. כמו כן, הועלה השיר לרשתות הזרמות המדיה השונות, בזמן שיצא כסינגל ובין היתר עלה לספוטיפיי, אפל מיוזיק, ודיזר.
בשנת 2019, הוציאה נטשה רמיקס רשמי עבור השיר, שבו אירחה את פארוקו.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוצה של נטשה ב-2 בדצמבר 2018 ובוים על ידי קרמיט רודריגז ודניאל דוראן. הקליפ זכה להצלחה רבה, וצבר 3 מיליון צפיות בפחות מיממה. בקליפ נראית נטשה כשהיא לבושה במספר תלבושות שונות, ואורות כחולים מאירים עליה.
נכון לאוקטובר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-115 מיליון צפיות.
קורפוס הפאנצר ה-47 (ורמאכט)

הקמת הקורפוס

הקורפוס גויס בגרמניה ב-20 ביוני 1940 בשם "הקורפוס ה-47", והועמד תחת פיקודו של יואכים למלזן, וב-25 בנובמבר 1940 הוסב הקורפוס לקורפוס ממונע.

מבצע ברברוסה

במהלך מבצע ברברוסה פיקד למלזן על הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר השנייה במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ולחם עמו בקרב סמולנסק ובקרב על מוסקבה.

החזית המזרחית 1942 - 1944

ב-21 ביוני 1942 הוסב הקורפוס לקורפוס פאנצר, והמשיך להילחם בחזית המזרחית, כחלק מארמיית הפאנצר השנייה במסגרת קבוצת ארמיות מרכז. ביולי 1943 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה התשיעית, והשתתף במתקפה הגרמנית על האגף הצפוני של מבלט קורסק במסגרת קרב קורסק. בספטמבר 1943 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השמינית במסגרת קבוצת ארמיות דרום, ולחם עימה במערכה בשטח אוקראינה. במהלך החודשים הבאים התחלף הפיקוד על הקורפוס בתדירות גבוהה. ב-14 באוקטובר 1943 מונה היינריך אברבאך למפקד הקורפוס, וב-24 בחודש החליף אותו גאורג-וילהלם פוסטל. ב-4 בנובמבר 1943 מונה ארהרד ראוס למפקד הקורפוס. ב-25 בחודש החליף אותו רודולף פון בינאו, וב-31 בדצמבר 1943 מונה ניקולאוס פון פורמן למפקד הקורפוס. בינואר-פברואר 1944 השתתף הקורפוס בניסיונות החילוץ של הכוח הגרמני, שכותר בכיס קורסון, במסגרת קרב קורסון-צ'רקאסי.

החזית המערבית 1944 - 1945

ב-4 במרץ 1944 מונה הנס פון פונק למפקד הקורפוס, וביולי 1944 הועבר הקורפוס לחזית המערבית תחת פיקוד הארמייה השביעית, ארמיית הפאנצר החמישית והארמייה הראשונה לסירוגין, במסגרת קבוצת ארמיות B. ב-4 בספטמבר 1944 מונה היינריך פון ליטוויץ למפקד הקורפוס, והקורפוס הועבר תחת פיקוד ארמיית הפאנצר החמישית, ולאחר מכן תחת פיקוד הארמייה ה-19 במסגרת קבוצת ארמיות G. בדצמבר 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר החמישית במסגרת קבוצת ארמיות B, ולחם עימה במהלך הקרב על הבליטה. בפברואר 1945 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הצנחנים הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות B, ולחם עימה עד לסיום המלחמה.
הילולה

הילולה היא חגיגה או סעודת מצווה אשר מקובלים וחסידים נוהגים לקיים ביום השנה לפטירת צדיק. במהלך ההילולה נהוג לעסוק במעשיו ותורתו של "בעל ההילולה". 
המקור הקדום ביותר למנהג נזכר בפירוש רש"י בשם תשובות הגאונים
ובתשובת הגאונים מצאתי כל הנך ריגלי דאמוראי היינו יום שמת בו אדם גדול קובעים אותו לכבודו ומדי שנה בשנה כשמגיע אותו יום מתקבצים תלמידי חכמים מכל סביביו ובאים על קברו עם שאר העם להושיב ישיבה שם
— רש"י מסכת יבמות דף קכב עמוד א
ההילולה המוכרת ביותר מתקיימת בל"ג בעומר, לזכרו של רבי שמעון בר יוחאי. ביום זה נוהגים רבים לפקוד את קברו שבמירון. ישנם מנהגים רבים הנוהגים בהילולת רשב"י. אחד המנהגים הוא הקריאה בזוהר בכלל ובספר האידרא בפרט בו מתואר יום פטירתו של רשב"י ושם מופיעה קריאה לעריכת הילולה ושמחה. 
הילולה בולטת נוספת היא של משה רבנו בתאריך ז' באדר. יש הנוהגים להתענות ביום זה תענית דיבור. 
בתנועת החסידות ישנה חשיבות מיוחדת להילולות, כאשר כל חצר חסידית חוגגת את ההילולות של האדמו"רים שלה. חסידים נוהגים לא לומר תחנון ביום פטירת הצדיק, מנהג שחלק מהפוסקים יצאו נגדו, בהם הרב עובדיה יוסף ובעל שו"ת שם אריה.
הנוהגים לקיים הילולה ביום פטירת צדיקים מסבירים כי ביום זה מתעלה ומתפשטת נשמתו ומתעצם כוחו של הצדיק בעולם כולו ולכן זהו יום של שמחה.
אוניברסיטת תעלת סואץ

אוניברסיטת תעלת סואץ (בערבית: جامعة قناة السويس) היא אוניברסיטה מצרית הפועלת באזור תעלת סואץ בשלושה קמפוסים, בפורט סעיד, איסמעליה ואל עריש. האוניברסיטה נוסדה בצו נשיאותי של נשיא מצרים אנואר סאדאת בשנת 1976, והחלה בקליטת תלמידים בשנת 1977.
באוניברסיטה פועלות 28 פקולטות ולומדים בה למעלה מ-20,000 סטודנטים. באוניברסיטה פועלים 53 מרכזי מחקר בתחומי החינוך ופיתוח קהילתי.
בקמפוס איסמעליה פועלות פקולטות להנדסה, חקלאות, מדעים, חינוך, רפואה, רפואה וטרינרית, מסחר, רפואת שיניים, מחשבים ומידע, רוקחות, תיירות ומלונאות, מדעי הרוח וסיעוד.
בקמפוס פורט סעיד, הנקרא אף קמפוס סואץ, פועלות פקולטות לחינוך, הנדסת מכרות ונפט, מסחר, חינוך הנדסי ומדעים.
בקמפוס אל עריש, הנקרא אף קמפוס צפון סיני, פועלות פקולטות לחינוך ולמדעי החקלאות והסביבה.
נישואים סיניים

נישואים סיניים מסורתיים הוא טקס חגיגי בחברות בעלות תרבות סינית, המערבות נישואין עם הסדרה מוקדמת בין משפחות הנישאים. בתרבות הסינית אהבה רומנטית היא מותרת, ומונוגמיה היא הדרך המקובלת לחיות כנשואים לרוב האזרחים (בעבר הייתה גם הפוליגיניה מותרת).

אטימולוגיה

בכתיבה עתיקה יותר של המילה 婚姻, נכתב ה-昏 לצד השורש 女. דבר זה רומז על זמן טקס החתונה שהוא בערב, ונחשב בתרבות הסינית לזמן מזל. בדומה ל-姻 יש את אותו אופן ביטוי של 因, אשר משמעותו היא "חברות" "אהבה" ו"הרמוניה" המצביעים על האופן הרצוי לחיים בין בני זוג נשואים.

הנישואים בראייה הקונפוציאנית

בחשיבה הקונפוציאנית, לנישואים יש חשיבות מרובה הן בהיבט המשפחתי והן בהיבט החברתי, וכן לטיפוח "הטוב והישר". גילוי עריות נחשב באופן מסורתי כנישואים בין שני בני אדם בעלי אותו שם משפחה. בראייה הקונפוציאנית הנישואים מחברים יחד משפחות בעלות שם משפחה שונה, וכך ממשיכות את שם המשפחה של האב. בשל כך האירוע חשוב לכלל המשפחה ולא רק לזוג הנישא. באופן כללי זוהי הסיבה שבגינה מועדפת לידת בנים על פני בנות. בהיסטוריה הסינית היו פעמים רבות שהנישואים השפיעו על היציבות הפוליטית והקשרים הבין מדינתיים של סין. משושלת האן והלאה
רוטב חמוציות

רוטב חמוציות הוא רוטב העשוי מחמוציות. לרוטב זה מספר גרסאות בעלות טעמים שונים, בהתאם למקום ייצורו. באירופה הרוטב חמוץ בעוד שבארצות הברית וקנדה הרוטב ממותק - מקור הטעם המתוק הוא בסוכר או תוספת קינמון. על אף שמו, אין זה רוטב במובן המקובל של המילה, אלא מאכל המזכיר יותר קונפיטורה או ריבת פירות.
הכנת הרוטב נעשית על ידי הרתחת חמוציות עם מים וסוכר, עד שהחמוציות פוקעות ונוצר נוזל סמיך דמוי ריבה. יש המוסיפים מיץ תפוזים או קליפות תפוזים.
זהו רוטב מסורתי שנהוג להגיש יחד עם תרנגול ההודו - המאכל המסורתי של חג המולד וחג ההודיה בארצות הברית ובקנדה.
בארצות הברית מיוצר הרוטב באופן מסחרי, ונמכר בקופסאות שימורים. בשל כמות הג'לטין הרבה שבו, מקבל הרוטב את צורת הקופסה, ונותר בצורה זו גם לאחר חילוצו מהקופסה. בשל הג'לטין גם נמנעים צמחונים מלאכול אותו.
סכנת א-תורכי

היסטוריה

השכונה הוקמה בתקופת שלטונו של איברהים פאשה בארץ ישראל, באמצע המאה ה-19. איברהים פאשה, שכבש את ארץ ישראל מידי העות'מאנים ב-1831, הביא עמו עשרות אלפי מצרים, שהתיישבו במקומות שונים ברחבי הארץ, וגם בשכונות שונות שהוקמו סביב יפו, ובהן אבו כביר וסלמה. סכנת א-תורכי, שהוקמה בסמוך לדרך הראשית שהובילה מיפו לירושלים (כיום דרך בן-צבי), הפכה עד מהרה למקום משכנם של פקידי ממשל טורקים, וזהו מקור שמה. שמה השני של השכונה, "סכנת א-סביל" (או "סכנת אל-סביל"), נובע ככל הנראה מקרבתה לסביל אבו נבוט או מקיומם של סבילים רבים בתחומה. השכונה כללה הן בתי עץ פשוטים והן בתי אבן, בהם גם בתי באר. סביבה היו אדמות חקלאיות. 
במהלך מלחמת העצמאות עזבו התושבים, ובתיהם ננטשו. כיום משמשים חלק מהמבנים למוסכים ולתעשייה זעירה, ומקצתם למגורים. על השטחים החקלאיים מסביב לשכונה נבנו חלקה המערבי של קריית שלום, חלקה המזרחי של יפו א' וכן המכון לרפואה משפטית ובית מעצר תל אביב.
קרינולינה

קרינולינה היא חצאית תפוחה אשר החל מ-1850 לערך הפכה לחצאית תחתית  פופולרית באירופה. על מנת ליצור את מבנה החצאית התחתית הקשיח נעשה שימוש בבד קשה או בשלד עשוי פלדה.

מקור השם

מקור שמה של השמלה בשם הבד הקשיח. שמו של הבד מבוסס על המילה הלטינית crinis שמשמעה "שיער" והמילה lin שמשמעה פשתן. ישנה פרשנות לפיה מקור השם במילה הצרפתית: crin שמשמעה שיער סוס ו-lin שפירושו בד לינן.  השתמשו בשם לשמלת תחתית, דהיינו שמלה מתחת לשמלה החיצונית שמוחזקת בברזל.
היסטוריה
חצאיות רחבות היו פופולריות בספרד החל מהמאה ה-15. הן הפכו לפופולריות ונלבשו על ידי נשות  האצולה והחברה הגבוהה.
חצאיות אלו הוכנסו לאנגליה על ידי קתרין מארגון כשנישאה לארתור הנסיך מוולש.
בעקבות המהפיכה הצרפתית ירדה השמלה המנופחת מגדולתה, ורק בשנות ה-50 של המאה ה-19 שבו נשות האצולה והחברה הגבוהה ללבוש חצאיות מנופחות כאשר הראשונות בסגנון זה היו מבד קשיח. בהמשך עם גדילת היקף השמלות וגודלן לא יכל הבד הקשיח לשאת את משקלן ונדרש שלד מתכת על מנת לשמור על צורתה של השמלה. שלדים אלה היו בתחילת הדרך עשויים חישוק עץ או עצמות לוויתן גמישות. חצאית החישוק הראשונה נרשמה כפטנט בארצות הברית בשנת 1846. בשנת 1858 נרשם פטנט על שמלה ששלדה היה עשוי רשת של קפיצים וחישוקים.
שלד הפלדה הראשון הומצא עם ידי ו.ס. תומסון ונרשם כפטנט בשנת 1858; תומסון רשם פטנט גם בצרפת ובבריטניה.
תפוצת העיתונים והמגזינים ומדורי האופנה הביאו לכך שקרינולינות הפכו פופולריות לא רק בקרב החברה הגדולה, אלא גם בקרב מעמדות הביניים, ובעקבות ייצור תעשייתי, גם בקרב מעמדות נמוכים.
גודלן של הקרינוליות הגיע לשיאו בשנות ה-60 של המאה ה-19, וצורתן התפתחתה בשנים שלאחר מכן כאשר במקום חישוק עגול נוצרה שמלת הקרינולט לה חלק מנופח רק בחלקה האחורי של השמלה.
כיום קרינולינות נלבשות לעיתים נדירות ביותר, לפעמים כחלק משמלת כלה.

ביקורות

שמלת הקרינולינה ספגה ביקורת כבר בשנות ה-50 של המאה ה-19. הקושי ללבוש את השמלה והקושי להתנייד עימה (לעבור מבעד לדלתות או להיכנס ולצאת מכירכרות) והקושי לשבת עימה היוו מקור לביקורת ולעג. הפוריטנים באנגליה מתחו ביקורת על השמלה הכולאת את האישה מחד, והבלתי צנועה מאידך (כאשר האישה ישבה או נפלה השמלה המנופחת הראתה את תחתוניותיה).
נאמר על המלכה ויקטוריה שהיא תיעבה קרינולינות.
עשרות נשים מתו כתוצאה משריפה בחצאית התחתית שלהן
אופיר עוז

קורות חייו

עוז נולד וגדל בבאר שבע. מתגורר כיום בקיבוץ מעברות.
ספרו השני "שם של התחלה" זכה בפרס משרד התרבות לסופרים בראשית דרכם, 2015. הסיפור הפותח את הרומן "פושעת" זכה בתחרות הסיפור הקצר של עכבר העיר וסטימצקי. ובמקום השני בתחרות Short Story Project, פורסם בכתבי העת: Michigan Quarterly Review, ובאתר Nebesht בשפה הפרסית.
ספרו הראשון, "אני הורגת אותך", יצא לאור ב-2007
החל משנת 2011 כותב את הבלוג "לשבור את המגירה", המתעד את מסע ההוצאה לאור של ספרו השני, בצירוף עצות לכותבים וליוצרים בתחום הפרוזה והשירה.
פרכוס חלקי מורכב

תיאור ההתקפים

לעיתים קרובות יש לפני פרכוס חלקי מורכב אאורה שהיא פרכוס חלקי פשוט. האאורה יכולה להתבטא בתחושת דז'ה וו, ז'מה וו, פחד, אופוריה או דפרסונליזציה. התקף אאורה יכול להתבטא כהפרעה בראייה כמו ראיית מנהרה או שינוי בגודלם של חפצים מקרופסיה או מיקרופסיה. בזמן שההכרה נפגעת האדם יכול להראות אוטומטיזם כמו תנועות בליעה, מציצה או ליקוק עלול להיות גם איבוד זיכרון (אמנזיה) סמוך לאירוע ההתקף. האדם יכול להיות מסוגל, עדיין, לבצע משימות שגרתיות כמו הליכה. יכול להיות שעדי ראייה לא יבחינו שמשהו אינו כשורה.
פרכוס חלקי מורכב יכול לנבוע מכל אונה של המוח. פרכוסים חלקיים מורכבים מקורם, בדרך כלל מהאונה הרקתית התיכונה, במיוחד מאזורי האמיגדלה, ההיפוקמפוס והנאוקורטקס. 
פרכוס חלקי מורכב מתרחש כאשר פעילות מוחית מופרזת וסינכרונית גורמת למודעות ותגובתיות פגומה הפעילות החשמלית החריגה עלולה להתפשט לשאר המוח וליצור התקף טוני-קלוני כללי משני.