google/wiki40b huggingface dataset:
גן מנשה

היסטוריה

הברון דה מנשה רכש את הפרדס עליו ניצב הגן בשנת 1934, ותכנן להקים במקום את ביתו. עד שבנה אותו נטע בו גן גדול, אך הבית לא הוקם מעולם, והגן הפך לאחד הגנים הפרטיים הגדולים והמרשימים ביותר בארץ.
בשנות ה-30 הזמין פליקס דה מנשה את חיים ומרים יפה לנהל ולטפח את הגן ולעבוד בפרדס הסמוך לו. משפחת יפה נענתה להזמנה, ועברה להתגורר בבית הממוקם על ראש הגבעה. משפחת יפה קיימה חיי משק בגן - בני המשפחה גידלו תרנגולות ועזים וייצרו גבינות. עד שנות השישים היה הגן וביתם של מרים וחיים יפה רכושו של ג'ורג' דה מנשה, בנו של פליקס. חיים יפה הקים את הגן (וכן גן קודם בבעלות הברון, באזור פתח תקווה) ותחזק אותו עד למותו.
גן מנשה היה למקום מפגש של חברי השומר, הפלמ"ח וההגנה. בגג הבית היה סליק ועל הגג - תחנת קשר שהוסוותה בשובך יונים. אלחוטאית של הפלמ"ח שהוצגה בפני אורחים כעוזרת בית, גרה בבית דרך קבע, שהתה בעמדה בלילה וישנה ביום.
חיים ומרים, הוריהם של אברהם יפה, אורי יפה ושאול יפה וחנה יפה תמיר, אף הפכו אותו למקום מפגש מרכזי לשחקני תיאטרון, ביניהם אהרן מסקין וחנה רובינא, ואף שחקנים מחו"ל כמו השחקנית האיטלקייה סופיה לורן. 
בשנות השישים מכר ג'ורג' את השטח לשאול אייזנברג. משפחת אייזנברג שינתה את שם המקום ל"גן שאול". 
בגן מנשה הוסרט הסרט "הכלה וצייד הפרפרים", המבוסס על מחזהו של ניסים אלוני משנת 1966; הסרט הוקרן בטלוויזיה הישראלית בשנת 1974.

הגן כיום

בגן כר דשא גדול, גינות קקטוסים, צמחייה טרופית וצומח ים תיכוני. עוד בגן פינות מסתור, מנהרת אבני דולומיט עליהן מטפטפים מים, המהווה בית גידול לשרכים וכן עצים ושיחים נדירים. 
את הגן (המודרני) תכננו וביצעו אדריכלי הנוף ליפא יהלום ויצחק קוטנר (מעצב הגן הבוטני במקוה ישראל). המקום כיום (2017) מטופל על ידי משפחת אייזנברג ומתקיימים בו סיורים ופעילויות המאורגנים על ידי המוזיאון הארכאולוגי של כפר סבא.
בספטמבר 2016, החל משא ומתן לבניית מרכז מסחרי במקום הגן.
שבתי סבתו

ביוגרפיה

נולד במצרים למשפחה יהודית יוצאת ארם צובא, היא חַלֶבּ שבצפון סוריה. סבו הרב אהרן שויקה (שוויכה) היה רב בחלב ובמצרים, נצר למשפחת רבנים ידועה, והשפעתו על משפחת סבתו הייתה רבה. בילדותו עלתה משפחתו לארץ. אביו בעל השכלה תורנית ואמו בעלת השכלה כללית. אביו עמד על כך שילדיו יקבלו השכלה כללית והשכלה תורנית ולאחר מכן יחליטו על הכיוון הלימודי המועדף עליהם. הוא למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר.
לאחר שירותו הצבאי כחובש קרבי בסיני בתקופת מלחמת ההתשה, למד בישיבת מרכז הרב. כבר אז העדיף את לימוד הבקיאות תחילה וסיים את כל הש"ס בשנה (שבעה דפים ליום). מגמה זו הובילה אותו בשנת תשמ"ב, בהיותו ר"מ בישיבת בית אל, לפעול בקרב אברכים ללימוד כל הש"ס. לאחר שבע שנים שבהן למדו תחת הדרכתו החליט על הקמת ישיבה תיכונית ברוח זו, ישיבת נתיבות יוסף.

פרסומיו

כדי להשריש את לימוד הש"ס בהיקף (בקיאות) ייסד גם את "התלמוד המוקלט", (הש"ס המוקלט על ידי הרב שבתי סבתו) שיעורים מוקלטים על כל הש"ס (בהתחלה בקלטות ולאחר מכן בתקליטור MP3).
הרב סבתו הוציא לאור עשרות חוברות בסדרת "התלמוד החזותי" - תרשימים המסייעים בהבנת סוגיות הגמרא. החוברות מיועדות ללמידה בבתי ספר. חלק מהחוברות מוחשבו בפרויקט "התלמוד החזותי המדורג".
הרב סבתו כותב שירי קודש ושלשה תקליטורים משיריו יצאו לאור תחת השם מִשִּׁירִי אֲהוֹדֶנּוּ.
בשנת תשע"ה הוציא הרב סבתו את הסדרה ותשאני רוח, דרשות על חמישה חומשי תורה. שנה לאחר מכן יצא ספר נוסף בסדרה, על המועדים. הסדרה זיכתה את הרב סבתו ב'פרס היצירה היהודית' ע"ש הרצי"ה קוק לשנת תשע"ז.

השקפה

הרב סבתו בעל השקפה דתית לאומית. הוא מאמין בכוחו של הכלל אף בשאלות הנוגעות לארץ ישראל. לאור זאת תמך בהצעה לא לממש את תוכנית ההתנתקות בלא משאל עם.

משפחתו

הרב סבתו נשוי לרונית, לבית משפחת עובד, ולהם ששה ילדים. בנו הרב יצחק הוא ראש הישיבה הגבוהה שבנשיאותו.
דודיו (אחי אמו) הם פרופסור יעקב שויקה ופרופסור יצחק שווה. אחד מאחיו הוא ראש ישיבת מעלה אדומים והסופר הרב חיים סבתו.
ערבית דרוזית

ערבית דרוזית (בערבית: اللهجة الدرزية) היא ניב של השפה הערבית המדובר בקרב הדרוזים. ניב זה מעולם לא הוכר כניב רשמי על ידי הגופים המפקחים על השפה הערבית (ובראשם האקדמיה ללשון ערבית במצרים), והוא כינוי להגייה ספציפית של השפה הערבית אשר נפוצה בקרב הדרוזים ונחשבת לקרובה ביותר להגיית הערבית הספרותית.
הערבית הדרוזית היא אתנולקט המדובר בקרב בני העדה הדרוזית דוברי הערבית בפריסה כלל-עולמית. ההגייה הדרוזית היא אחידה בדרך כלל, אם כי אוצר המילים משתנה בהתאם לארץ המגורים של הדובר ולניב המקובל במקום. לעיתים, מאמצים הדרוזים את הניב המקומי ומוותרים על ההגייה האופיינית לדרוזים; מקרים כאלו נפוצים בעיקר בלבנון, שבה הדרוזים המתגוררים בערים הגדולות ובעיקר בפרברי ביירות מאמצים את הניב הלבנוני ואת ההגייה האופיינית לנוצריי לבנון, זאת להבדיל מ"דרוזיי ההרים", דרוזים המתגוררים בהר הלבנון ובהרי השוף, המקפידים על ההגייה הדרוזית.
בדרך כלל, ההגייה הדרוזית מבדילה את הדרוזים משאר האוכלוסייה דוברת הערבית במקום. לדוגמה: במדינת ישראל, שבה מיעוט ערבי גדול, הדרוזים מהווים מיעוט בין דוברי הערבית במדינה, והגייתם נבדלת מזו  של ערביי ישראל, המשתמשים בניב הפלסטיני, ומזו של הבדואים, הדוברים בניבים בדואיים שונים האופייניים לאזור.  דרוזיי הר הדרוזים מבדילים עצמם בהגיית האותיות משאר אוכלוסיית סוריה, ביניהם דרוזים המתגוררים בערים גדולות.
המאפיין הייחודי של הערבית הדרוזית הוא ההקפדה על הגיית כל האותיות כפי שנהוג לבטא אותן על פי הערבית הספרותית. לדוגמה: הדרוזים מקפידים לבטא את האות קאף (ق) כקו"ף דגושה כמקובל, להבדיל משאר הניבים הערביים, בהן מקובל להגות את האות כאל"ף או כגימ"ל. כמו כן, הוגים הדרוזים את האות ת'א (ث) כעיצור שיני חוכך אטום (ת״ו רפויה), להבדיל מניבים של ערבית המדוברת שבהם מקובל לבטא אות זו כת"ו דגושה. 
כיוון שההגייה הדרוזית שונה משאר הניבים של הערבית המדוברת, יש דוברי ערבית המתקשים להבין ניב זה. במדינות מסוימות הביטוי "ערבית דרוזית" מהווה מושא ללעג: בלבנון, דובר "ערבית דרוזית" הוא אדם המקפיד על הגיית האות קא"ף כקו"ף דגושה או אדם אשר הגייתו גרונית מדי, תושבי רצועת החוף הלבנונית נוהגים להשתמש בכינוי זה על מנת ללעוג לדרוזיי הר הלבנון, אשר הגייתם שונה. במדינת ישראל, שבה הדרוזים דוברים בנוסף לשפת האם שלהם גם עברית (אשר בקרב הדור הצעיר נמצאת בשימוש רב) ומשתלבים במשרדים ממשלתיים ובכוחות הביטחון, המושג "ערבית דרוזית" מתאר לעיתים שפה ערבית אשר חדרו אליה מילים וביטויים בעברית, ומהווה אף בדיחה פנימית בתוך העדה הדרוזית].
עד התביעה (סרט)

הפקה

הסרט מבוסס על ספרה של אגאתה כריסטי בעל אותו שם. הסצנות הקומיות בין סר ווילפרד (צ'ארלס לוטון) וגברת פלימסול (אלזה לנצ'סטר) לא היו במקור בספר, אך נוספו כיוון שלוטון ולנצ'סטר היו נשואים בזמן צילומי הסרט. הביקורות היו חיוביות כך שהסרט נחשב לסרט הטוב ביותר שמבוסס על ספריה של כריסטי.
סצנת הפלאשבק של לאונרד וול (טיירון פאואר) כאשר הוא פוגש את אשתו, כריסטין הלם (מרלן דיטריך), במועדון לילה בגרמניה עלתה כ-90,000 דולר בעקבות פעלולנים רבים.
סוף הסרט נשמר בסוד, ואף הגדיל לעשות הבמאי, בילי ויילדר, ולא לתת לשחקנים את העמודים האחרונים של התסריט. על רקע כתוביות הסיום של הסרט מבקש קריין מהצופים בסרט שלא לגלות את סיומו לחבריהם על מנת שתשמר להם חווית הצפייה, וזה היה אף המוטו בכרזות הפרסומת של הסרט.
ישנם הטוענים כי דיטריך הפסידה מועמדות לפרס אוסקר כיוון שהיא צוירה בסרט כנואפת, דבר שהיה טאבו בארצות הברית בזמנו.]

ביקורות והכנסות

הסרט זכה לביקורות חיוביות עם ציון של 100 אחוזים באתר "Rotten Tomatoes". ביקורת של המגזין "TV Guide" נתן לסרט ארבעה כוכבים וחצי מתוך חמישה.
הסרט היה מועמד לשישה פרסי אוסקר; השחקן הטוב ביותר (צ'ארלס לוטון), השחקנית המשנה הטובה ביותר (אלזה לנצ'סטר), הבמאי הטוב ביותר (בילי ויילדר), העריכה הטובה ביותר והסאונד הטוב ביותר. בנוסף הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר (אלזה לנצ'סטר) והיה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה, פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה (צ'ארלס לוטון), פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה (מרלן דיטריך) ופרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע (בילי ויילדר).
מכון הסרטים האמריקאי דירג את הסרט במקום השישי ברשימת הדרמות המשפטיות הטובות ביותר. בנוסף, הסרט היה מועמד לרשימות מאה שנים... מאה מותחנים ומאה שנים... מאה גיבורים ונבלים.
מוחמד החמישי

רקע

מוחמד החמישי הוא בנו של יוסף, סולטאן מרוקו. הוא היה המלך העשרים בשושלת העלאווית המולכת במרוקו מאז אמצע המאה ה-17.
הוא נמנה עם תובעי העצמאות של מרוקו, והוגלה ממרוקו עם משפחתו על ידי השלטון הצרפתי למדגסקר. במקומו הובא לארמון ברבט מוחמד אבן ערפאת, קרוב רחוק של מוחמד בן יוסף, שהיה אז כבן 70. הגלייתו של מוחמד בן יוסף הגבירה את שאיפות העצמאות העממיות, המונים יצאו לרחובות להפגנות בכל הערים הגדולות במרוקו, התעמתו עם השוטרים והצבא הצרפתי ודרשו להחזיר את המלך מהגלות. ב-1 באוקטובר 1955, אחרי התפטרות מוחמד אבן ערפאת מהשלטון, החליטה ממשלת צרפת לאפשר את חזרתו של מוחמד בן יוסף למרוקו יחד בנו מולאי חסן (לימים המלך חסן השני) ולבטל את משטר החסות הצרפתי. בעקבותיה ביטלה גם ספרד את משטר החסות שלה, על החלקים שבהם שלטה, והמדינה זכתה לעצמאות. מרוקו התקבלה לאו"ם ב-3 במרץ 1956, והצטרפה לליגה הערבית. לאחר קבלת העצמאות המדינית שינה מוחמד החמישי את תוארו מ"סולטאן" ל"מלך". למרות מאבקו לעצמאות, הצליח המלך מוחמד החמישי לשמור על יחסי קירבה ושיתוף עם צרפת, מעצמת החסות לשעבר.

יחס למיעוט היהודי

קיימת מחלוקת האם מוחמד החמישי הגן בפועל על היהודים אל מול משטר וישי במהלך מלחמת העולם השנייה או, לחלופין, האם היה חותמת גומי של השלטון הצרפתי. לאחר תבוסת צרפת לגרמניה הנאצית וייסוד משטר וישי ביולי 1940, גברו חששותיהם של היהודים במרוקו מפני הבאות. למרות שעמד בראש מדינת חסות שנשלטה על ידי הממשלה הצרפתית, בפגישה שנערכה בין המלך למנהיגים היהודים באותה תקופה הוא הצהיר שהוא מחויב לדאוג לשלום נתיניו היהודים. למרות הצהרותיו, בשנים 1940-1941 החקיקה האנטי-יהודית שיושמה בצרפת נאכפה גם במרוקו, על ידי צווים מלכותיים עם חותמת המלך עליהם. 
 משטר וישי תכנן לנקוט בהמשך צעדים חמורים אף יותר נגד יהודי צפון אפריקה, אך מבצע לפיד ושחרור מערב צפון אפריקה על ידי האימפריה הבריטית בשלב מוקדם יחסית של המלחמה מנע את המשך התדרדרות המצב.
בשנת 1948 התרחשו פרעות בערים אוג'דה וג'ראדה נגד היהודים, זמן קצר לאחר שמוחמד החמישי נשא נאום אנטי-ציוני חריף, מה שפגע בתדמיתו החיובית בקרב היהודים.
עם קבלת העצמאות, המלך קרא למנהיגים היהודים ואמר להם שכפי שהבטיח להם בעבר, ליהודים יינתנו אותן הזכויות כמו למוסלמים.] בנאומו הראשון לאחר קבלת העצמאות חזר על כך שיינתן חופש דת מלא לכל נתיניו כולל היהודים. מספר יהודים קיבלו תפקידי מפתח במשרדים ממשלתיים ושר הדואר היה יהודי.
המלך היה מודע לגלי עלייה ההמונית ממרוקו לישראל אך תמיד חזר על כך שמרוקו זקוקה ליהודיה. כאשר הופיע בפני המלך אחד המנהיגים מהקונגרס היהודי העולמי כדי לשכנע אותו לשחרר את היהודים הוא ענה לו:
"היהודים חיים על אדמת המגרב הברוכה זה אלפי שנים. גם לפני בוא האסלאם, הם חיו בינינו בכבוד ובהערכה, ועל פועלם למען מרוקו הם יישארו קרובים ללבי תמיד. אפילו שיעברו למדינות רחוקות היהודים של מרוקו ימשיכו להיות נתינים שלנו, ואנו חייבים להגן עליהם אפילו בהיותם רחוקים מאיתנו. אנחנו נלווה אותם בדרכם החדשה עם הרבה כבוד וחששות ושאלוהים יסלח להם על טעותם”.
מנהיגי הקהילה היהודית הקטנה החיה במרוקו כיום, סרז' ברדוגו ואנדריי אזולאי, פנו ליד ושם כדי שמוחמד החמישי יירשם כחסיד אומות העולם עבור מה שהם הגדירו כ"הערכה על פועלו בהצלת יהודי מרוקו בזמן השואה". עמדת יד ושם היא כי המלך מוחמד החמישי אינו עומד בקריטוריונים של "פנייה רשמית של הנאצים להסגרת היהודים", מאחר שבהצהרותיו ומעשיו המלך לא העמיד עצמו בסכנת חיים.
גואו ג'יאנמיי

ביוגרפיה

גואו נולדה באזור מוכה העוני של מחוז הואה שבפרובינציה חנאן. חזיונות העוני, הנחשלות ואי-השוויון ודיכוי הנשים בדורות קודמים של משפחתה ובכפר שהתגוררה בו הניעו אותה להקדיש את מפעל חייה לזכויות האישה בסין.
היא למדה לתואר בעריכת דין באוניברסיטת בייג'ינג והשלימה את לימודיה בשנת 1983. לאחר מכן, עבדה במשרד המשפטים של סין, בפדרציית הנשים הכלל-סינית (中华全国妇女联合会) ובהתאחדות עורכי הדין של סין רבתי.
היא משמשת כעת כמנכ"לית המרכז לחקר משפט נשים ולסיוע משפטי לנשים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת בייג'ינג. היא הייתה בין מייסדי המרכז בשנת 1995, שהיה לארגון החוץ ממשלתי הראשון ללא מטרת רווח שהתמחה בסיוע משפטי לנשים. בשנת 2010 אוניברסיטת בייג'ינג התנתקה באופן רשמי מהמרכז. המרכז כיום אינו מסונף לאוניברסיטה, אולם הוא קשור לבית הספר למשפטים שבה.

הישגים ופרסים

לגואו הייתה יד בשינוי חוק הנישואין בסין בשנת 2001 ובאישור 'התקנות לסיוע משפטי' ב-2003.
בשנת 2010 הוענק לגואו פרס סימון דה בובאר, וארגון העבודה הבינלאומי הכריז עליה כשגרירה הראשונה נגד אפליית חולי איידס בסין.
ב-2011 זכתה גואו באות האומץ הנשי הבינלאומי.

פרסומים

גואו פרסמה שמונה ספרים וערכה שלושה כרכים של "משפט בחיי היומיום" (Everyday Life Law) ושל "מדריך לתיקי סיוע משפטי לנשים" (A Guide to Women's Legal Aid Cases).
The Voice (רוסיה)

פורמט

התוכנית מהווה עיבוד לתוכנית The Voice הולנד, כאשר הערוץ הראשון הודיע שהתוכנית תיקרא בשם Голос (קול). בכל עונה, המנצח מקבל ₽1,000,000 (≈$16,000) וחוזה עם יוניברסל מיוזיק גרופ.
התוכנית כוללת שלושה שלבים: מבחן עיוור, שלב הקרב וביצועים חיים. ארבעת המאמנים, כולם מוזיקאים מפורסמים, בוחרים צוותים של המתמודדים בתהליך המבחן העיוור. בשלב השני, כל שני מתמודדים של כל מאמן מתחרים אחד נגד השני בביצוע אותו השיר כשהמאמן בוחר אחד מהם שממשיך לשלב הבא. בשלב האחרון, המתמודדים הנותרים מתחרים אחד נגד השני בשידור חי. קהל צופי הטלוויזיה עוזרים להחליט מי עובר באמצעות הצבעה בהודעת טקסט או באמצעות יישומון התוכנית. כשאחד מקבוצת כל מאמן נשאר, המתמודדים מתחרים אחד נגד השני בפרק הסיום.
פטיו

פטיו (מספרדית: patio) הוא חצר פנימית מרוצפת, המהווה חלק מובנה ואינטגרלי מהמבנה המקיף אותה. מקור המושג פטיו באדריכלות הספרדית של ימי הביניים, אך דוגמאות מוקדמות יותר לצורה אדריכלית זו ניתן למצוא בפרס של המאה הראשונה לספירה.
הפטיו הקלאסי צורתו רבועה, כאשר המבנה מקיף אותו מכל ארבעת עבריו, רצפתו מרוצפת והוא פתוח כלפי כיפת השמים. חדרי הבית מקושרים אל הפטיו בדלתות ובחלונות, ובכך מעניק הפטיו חלל מגורים ואירוח נוסף לשימוש בעלי הבית בעת מזג אוויר נאה. לעיתים קרובות כולל הפטיו צמחייה השתולה בערוגות ברצפתו – פרחים, שיחי נוי ואף עצים ענפים, ואלמנטים של מים – באר, מזרקה, תעלת מים או בריכת נוי.
הפטיו נפוץ בבתי מגורים קלאסיים בספרד, במנזרים ובארמונות. במיוחד הוא רווח במחוזות אנדלוסיה שבדרום ספרד, שהיו נתונים תחת הכיבוש המוסלמי. הפטיו האנדלוסי נודע בפארו הרב, בסימטריה מוקפדת ובאלמנטים עיטוריים בהשפעת האדריכלות האסלאמית. הקולוניאליזם הספרדי הביא את מושג הפטיו לקולוניות הספרדיות שמעבר לים, ועל כן הפטיו הוא אלמנט אדריכלי רווח גם ברבות ממדינות אמריקה הלטינית.
באדריכלות בת-זמננו עשוי הפטיו להיות מתוחם במבנה רק משלושה או אף משניים מעבריו, ולהתחבר לחצר חיצונית או למדשאה. לעיתים יחופה בפרגולה או סוכך כלשהו, ויכלול קירות זכוכית קבועים או נפתחים.
יוריצה ורנייש

קריירת מועדונים

ורנייש שיחק באוסייק מליגת העל הקרואטית החל משנת 1997, והציג יכולת גבוהה. בשנת 2000 הוחתם בבאייר לברקוזן מהבונדסליגה, בצוותא עם חברו לאוסייק, מרקו באביץ', ושניהם הצטרפו לקרואטי נוסף ששיחק בבאייר לברקוזן, בוריס ז'יבקוביץ'. ורנייש שיחק שלוש עונות בבאייר לברקוזן, כאשר בשתי העונות הראשונות זכה לדקות משחק רבות, אך בעונה השלישית, 2002/03, בה באייר לברקוזן נקלעה למאבקי תחתית קשים, ורנייש כמעט שלא שיחק בקבוצה הבוגרת, ואף ערך מספר הופעות בקבוצת המילואים. העונה המוצלחת ביותר של ורנייש בבאייר לברקוזן הייתה עונת 2001/02, אז סיימה הקבוצה במקום השני בבונדסליגה, והגיעה לגמר ליגת האלופות 2002, בו הפסידה באייר לברקוזן בתוצאה 2-1 לריאל מדריד. ורנייש ישב על הספסל במשחק זה ולא שיחק.
לקראת עונת 2003/04 חתם ורנייש בשטוטגרט, שם שיחק שתי עונות ושיתף פעולה בקישור עם אלכסנדר חלב וחברו לנבחרת קרואטיה זבונימיר סולדו, ובהמשך הצטרף אליו גם חברו לבאייר לברקוזן, בוריס ז'יבקוביץ'. בתום עונת 2004/05 עזב ורנייש את שטוטגרט, והחל לשחק בוורדר ברמן. בעונתו הראשונה בוורדר ברמן, 2005/06, היה ורנייש שחקן הרכב קבוע, וסייע למועדון לסיים במקום השני בבונדסליגה, מרחק חמש נקודות מהאלופה, באיירן מינכן, בזכות שיתוף פעולה פורה בקישור עם טים בורובסקי, יוהאן מיקו וטורסטן פרינגס. הצלחה זו זיכתה את ורדר ברמן בכרטיס לליגת האלופות בעונת 2006/07, ממנה הודחה בשלב הבתים אותו סיימה במקום השלישי, והמשיכה לגביע אופ"א, שם הודחו ורנייש וברמן על ידי אספניול. באותה עונה, סיימו ורנייש וברמן במקום השלישי בבונדסליגה, ושוב זכו בכרטיס לליגת האלופות לעונת 2007/08. גם הפעם סיימה הקבוצה שלישית בשלב הבתים ונשרה לגביע אופ"א, שם הודחו ורנייש וברמן על ידי גלאזגו ריינג'רס. באותה עונה סיימה הקבוצה במקום השני בבונדסליגה, מרחק עשר נקודות מהאלופה באיירן מינכן, וגם בעונת 2008/09 הודחו ורנייש וברמן בשלב הבתים בליגת האלופות, ונשרו לגביע אופ"א. הפעם הקבוצה הגיעה עד למשחק הגמר, בו הפסידה הקבוצה 2-1 לשחטאר דונייצק לאחר הארכה. ורנייש לא שיחק בגמר זה. בבונדסליגה ורדר ברמן חוותה עונה חלשה באותה עונה, וסיימה במקום העשירי בלבד, כשבמקביל, מספר ההופעות של ורנייש בהרכב פחת משמעתית.
בפגרת החורף של עונת 2009/10 הושאל ורנייש לגנצ'לרבירליגי הטורקית, שם ערך 13 הופעות, לאחר שאיבד את מקומו בהרכב ורדר ברמן. בתום עונה זו חזר לברמן. לקראת עונת 2011/12 עזב ורנייש את ורדר ברמן לאחר שצבר 90 הופעות ליגה והבקיע חמישה שערים, ועבר לאריס סלוניקי היונית, ואחר כך לרייקה הקרואטית, ובתום עונת 2012/13 פרש ממשחק פעיל.

קריירה בינלאומית

ורנייש שיחק בכל הנבחרות הצעירות של קרואטיה, ובשנת 1998 זכה במקום השלישי באליפות אירופה עד גיל 18 עם נבחרת קרואטיה עד גיל 18. בשנת 1999 ערך את הופעת הבכורה בנבחרת קרואטיה הבוגרת, ונכלל בסגל הקרואטי למונדיאל 2002, בו נכנס כמחליף בשני משחקים, ולמונדיאל 2006, בו לא שותף כלל. משני המונדיאלים הודחה קרואטיה בשלב הבתים. בשנת 2007 ערך ורנייש את ההופעה ה-26 והאחרונה שלו במדים הלאומיים.
בראד שניידר

ביוגרפיה

שניידר נולד וגדל בדנוור שבקולורדו בן למשפחה יהודית. ב-1983 סיים תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול מאוניברסיטת נורת'ווסטרן, לאחר מכן התגורר במשך שנה בקיבוץ עין דור בישראל וב-1988 סיים תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת נורת'ווסטרן.
עבד כיועץ בחברת PWC, וכיועץ לענייני ביטוח ועסקים בחברות נוספות עד שב-2008 הקים חברת ייעוץ משלו. שניידר פעיל בקהילה היהודית באזור שיקגו, הוא שימש חבר בהנהלת הוועד היהודי-אמריקני וכיהן במשך ארבע שנים כיושב ראש ארגון הברית הלטינו-יהודית בשיקגו.
ב-2012 זכה בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לנציגות המחוז העשירי של אילינוי בבית הנבחרים של ארצות הברית, בבחירות הכלליות גבר על מועמד המפלגה הרפובליקנית, חבר הקונגרס המכהן בוב דולד ברוב של 50.6%. בבחירות ב-2014 הפסיד לדולד לאחר שקיבל רק 48.7% מהקולות. ב-2016 נבחר שוב לאחר שגבר על דולד ברוב של 52.6%. 
שניידר נשוי לג'ולי ואב לשניים. מתגורר בדירפלד שבאילינוי.
הלל משה מעשל גלבשטיין

ביוגרפיה

נולד בביאליסטוק לצבי הירש, עסקן מקומי, ולבלומה לאה, מצאצאי השל"ה. בצעירותו התרשם משטיבל חסידי קוצק שבעירו ונעשה לחסיד קוצק. פעמים מספר נסע לקוצק בלא ידיעת הוריו. הוא נישא לבתו של רבי אליהו מסוקולקה, מחסידי קוצק שבעיר. לאחר מכן ישב בקוצק עשר שנים, והתקרב לרב מנחם מנדל מקוצק. באישורו של רבו שהה במשך כחצי שנה בלובביץ' על מנת ללמוד מדרכה של חסידות חב"ד. למד אצל רבי מנחם מנדל בעל ה"צמח צדק" וגם לאחר חזרתו לקוצק ראה בו את רבו.
לאחר פטירת הרבי מקוצק נסע לרבי יצחק מאיר אלתר מגור. לאחר פטירתו החליט הרב גלבשטיין לעלות לארץ ישראל. בקיץ ה'תרכ"ט הוא הגיע לירושלים והיה חסיד קוצק הראשון בארץ. לצורך פרנסתם פתחה אשתו מאפייה והוא השקיע את עצמו בלימוד תורה. ציווה על אשתו לסגור את החנות כאשר הרווח יגיע לכדי פרנסת השבוע, בטענו שגם האחרים צריכים להתפרנס.
האדר"ת, רבה של ירושלים, למד איתו באופן קבוע שיעור בהלכה. הרב שניאור זלמן פרדקין, רבה של לובלין שעבר לגור בירושלים, נהג להתייעץ איתו בשאלות קשות. גם ההמהרי"ל התפעל ממנו. ארבע פעמים בשנה היה נוסע לחברון, ללמוד יחד עם הרב חיים חזקיהו מדיני.
הרב גלבשטיין הרבה בצומות ובסיגופים, כאשר הוא יושב ליד החלון שממנו נשקף הכותל המערבי, תוך ציפייה לגאולה. הוא הגה רעיון להציב משמרות להר הבית, כמו שהיה בזמן המקדש, וזאת על פי שיטתו שמצוות שמירת המקדש נוהגת גם בזמן הזה. את דעתו זו פרסם בספרו "משכנות לאביר יעקב", דבר שיצר דיון נרחב בין גדולי התורה בירושלים בעת ההיא.
נפטר ביום כ"ד בחשון תרס"ח, בהיותו בחברון, ושם הובא למנוחות.
בני משפחתו מקיימים מדי שנה עלייה לקברו ביום פטירתו.

פולמוס שמירת המקדש בזמן הזה

בשנת ה'תרמ"א פרסם הרב גלבשטיין את ספרו 'משכנות לאביר יעקב', שבו טען שמצוות שמירת המקדש נוהגת גם בזמן הזה וניתן לקיימה גם על ידי שמירה מחוץ להר הבית.
כמה מחכמי דורו שאליהם פנה בעניין, כגון הרב אליהו דוד רבינוביץ' תאומים (האדר"ת) ורבי אברהם בורנשטיין מסוכטשוב (בעל אבני נזר), חלקו עליו. ה'אבני נזר' כתב בתשובה לדבריו שמצוות השמירה נחשבת 'עבודה' ומצריכה לבישת בגדי כהונה, שאינם קיימים היום. עוד כתב שאף הלווים אינם יכולים לקיים מצוות שמירה, מאחר שהדין הוא שמשורר (=לוי שנתמנה לשיר) ששיער חייב מיתה, וייתכן שאותו לוי נתמנו אבותיו לשירה ולא לשמירה.
הרב גלבשטיין נשאר איתן בדעתו. הוא הדפיס את המכתב בראש ספרו 'משכנות לאביר יעקב' (שנדפס בתרמ"ח) ואת חלקו הראשון של הספר הקדיש להסברת שיטתו באריכות, בפרט בדעת הרמב"ם, ולמענה לקושיותיו של ה'אבני נזר'.
בשנת ה'תרפ"ב הוציא לאור הרב חיים אלעזר שפירא ממונקאטש, בעל "מנחת אלעזר", קונטרס בשם 'עולת תמיד', שבו שלל גם הוא בחריפות את שיטתו של הרב גלבשטיין.
היברידיזציה באתר

היברידיזציה באתר (הכלאה באתר; באנגלית: In situ hybridization או בקיצור: ISH) היא שיטה המאפשרת לקבוע את מיקומו של רצף DNA מסוים על גבי הכרומוזום, באמצעות גדיל מתאים של DNA או RNA המשמש כגלאי. הכלאה, בהקשרה כאן, פירושה חיבור בין שני גדילי DNA בעלי רצף בסיסים משלים. "אין סיטו", משמעותו בלטינית "במקומו המקורי", או "במקומו הטבעי".
השיטה דומה מאוד לשיטת תספיג דנ"א, רק שכאן ההכלאה של הגלאי נעשית עם הכרומוזום עצמו. הגלאי מסומן בדרך כלל פלואורסצנטית, אז מכונה השיטה Fluorescence In Situ Hybridization או בקיצור FISH. הדגרת הגלאי עם תתקין של כרומוזומים, גורמת לו לעבור הכלאה עם הרצף המשלים שלו. ניתן לצפות בגלאי המוכלא באמצעות מיקרוסקופ פלואורצסנטי, כאשר הוא מייצג את הרצף המבוקש. ניתן להשתמש בסימון פלואורוסצנטי בצבעים שונים עבור גלאים שונים, וכך להשיג הבחנה חזותית בין הרצפים השונים המאותרים בו.
מספר צעדים טכניים נוספים מגבירים את יעילות ה-FISH: ניתן במקביל לקבוע את הפספוס האופייני על גבי הכרומוזום (לכל כרומוזום יש פספוס אופייני שנראה כמו פסים כהים לצד בהירים במיקרוסקופ אור), ובכך לסייע למקם בצורה יותר מדויקת את הגלאי. לאותה מטרה, ניתן להשתמש בשני גלאים בעלי רצפים שונים שיצבעו בצבע פלואורסצנטי שונה. כך ניתן לקבוע את הסידור הפיזי של שני סמנים שונים על הכרומוזום.
ב-FISH משתמשים גם לצרכים רפואיים. לדוגמה, אם קובעים שחולה בתסמונת גנטית לוקה בחסר באזור מסוים של הכרומוזום, אז הגן שאחראי לתסמונת נמצא באזור המחוק. שימוש בשיטה על זו על חולי סרטן גילה שמחיקות או תוספות הן אופיינות לסוגי סרטן מסוימים.
לשיטת FISH תפקיד חשוב במחקר. השיטה סייעה בחשיפת פרטים חדשים על הטופולוגיה של הגרעין. הסתבר, שהכרומוזומים אינם נוטים להיות מפוזרים בגרעין אלא שכל כרומוזום ממוקם באזור ספציפי. יותר מכך, מסתבר שמיקום הכרומוזום משתנה בהתאם לסוג התא. כלומר, מיקום הכרומוזום נמצא תחת בקרה מתמדת.
מוסר אביך

מהדורות

"מוסר אביך" נכתב בשנים בהן שימש הרב קוק כרבה של העיירה זוימל שבליטא. בהקדמה לספר הסביר הרב קוק את הסיבה לכתיבת הספר: 
"נראה שאי-אפשר לצאת ידי חובה בעניין חובות הלב רק אם יסדר ספר לעצמו בלימודים הדרושים לו בזה, בין הפרטיים ואפילו הכוללים גם כן יותר יבין על ידי מה שיחדש בהם מרוחו, ומי שהוא כבר באופן זה של הדעת, שיכול להעריך מערכה שכלית בעצמו, אי-אפשר לו לבוא אל השלמות אם לא יעבוד בשכלו בזה"
.
בשונה מספרי מוסר אחרים ביהדות, ספר זה משמש כולו כמבוא ללימוד המוסר ולבניין הנפש. הספר מסמן את הקווים הכלליים לתיקון המידות, ומדגיש את הנקודות הראויות לתיקון, בפרט בדורנו. בדומה לספרים אחרים של הרב קוק, גם מוסר אביך מושתת על דברי קבלה, המועברים תחת ידו בצורה נגישה ובהירה יותר ללומדים.

מהדורות

הספר יצא לאור לראשונה בי"ח אב ה'תש"ו (1946) - כחמישים שנה לאחר כתיבתו - בעריכת הרב צבי יהודה הכהן קוק, בנו של המחבר, ובהוצאת "ירושלים" (דגל ירושלים) שעל יד ישיבת מרכז הרב. החל מהמהדורה השנייה שיצאה בשנת ה'תשל"א ואילך, יוצא לאור הספר על ידי מוסד הרב קוק, בצירוף קובץ פסקאות של הרב קוק על מידות שונות, בשם מידות הראי"ה.
מהדורה מנוקדת של הספר עם ביאור, בשם "אל הנפש: מסע אל הנפש וכוחותיה, בעקבות ספרו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק "מוסר אביך", בהוצאת ראש יהודי, בתל אביב. (מהדורה ראשונה יצאה בג' באלול תשס"ח ושנייה בכסלו תשס"ט). גם אל הוצאה זו נוסף 'מדות הראי"ה'.
או"ם שמום

"אוּ"ם שְׁמוּם" הוא מטבע לשון בתרבות הפוליטית הישראלית אשר מבטא יחס של ביטול כלפי ארגון האומות המאוחדות (האו"ם).
את הביטוי טבע דוד בן-גוריון בעת שכיהן כשר הביטחון בממשלת משה שרת, במהלך ויכוח בישיבת הממשלה ב־29 במרץ 1955 שבה הציע לכבוש את רצועת עזה מידי מצרים בעקבות ריבוי פיגועי הטרור של חוליות הפדאיון.
מבחינה מורפולוגית, הביטוי מורכב מהכפלת השם 'או"ם' בתוספת התחילית "שְמְ-" (צורה המבטאת ביטול או זלזול, שקיבלה העברית הישראלית מן היידיש).

הביטוי בתרבות הפוליטית הישראלית

לדעת עמוס כרמל, האמרה נזכרת בעיקר כראיה לקרתנות שיוחסה לבן-גוריון ולהולכים בעקבותיו.
ואולם, הביטוי מעולם לא איבד מהפופולריות שלו, היה בשימוש בקרב מדינאים ואזרחים רבים.
הביטוי עולה בעיקר כתגובה להחלטות של האו"ם ומוסדותיו שנחשבות לדעת הדובר לאנטישמיות או אנטי-ציוניות, כגון ההחלטה שקבעה כי הציונות היא גזענות. הביטוי מביע סלידה וחוסר התייחסות להחלטות האו"ם או לדרישותיו, ומתייחס לאו"ם כמוסד אטום ולא-רלוונטי, שהחלטותיו אינן מעניינות את ישראל, בפרט כאשר הוא מקבל החלטות אנטי-ישראליות בכוח הרוב של מדינות הגוש המזרחי (בעבר), מדינות ערב והמדינות הבלתי-מזדהות, וכי על ישראל לדאוג בעצמה לאינטרסים החיוניים שלה.
בדצמבר 1966, על רקע החלטת גינוי נוספת שהתקבלה באו"ם, אמרה גולדה מאיר (ששימשה אז בתפקיד מזכ"לית מפא"י, ועד תחילתה של אותה שנה כיהנה כשרת החוץ של ישראל במשך קרוב לעשור): "מעולם לא אמרתי: 'או"ם-שמום'. [אבל] תמיד אמרתי, ואני אומרת זאת גם עכשיו: לבטחונה של ישראל – אחראית מדינה אחת בלבד: מדינת ישראל".
ב-1997, כשהתקבלה באו"ם החלטת גינוי לישראל על הקמת שכונת הר חומה במזרח ירושלים, הגיב ראש הממשלה בנימין נתניהו באומרו: "אם זה מה שיש לאו"ם לעשות, אז הוא באמת שמום". בדצמבר 2012 הציג ראש הממשלה נתניהו (בקדנציה השנייה שלו) עמדה דומה, כאשר אמר בראיון טלוויזיה "לא מעניין אותי מה האו"ם אומר".
הביטוי זכה לשימוש מחודש על ידי רבים לאחר המלצת בית הדין הבינלאומי לצדק בהאג בעניין גדר ההפרדה.
בשנת 1998 ציטט מזכ"ל האו"ם קופי אנאן את המונח בעברית בעת ביקורו בכנסת, והוסיף כי 'בעולם של ימינו, בלי האו"ם לא יהיה לנו כלום'.בראיון ביום הביקור לעיתונאי דני זקן מקול ישראל ששודר ביומן החוץ  ברשת ב' אמר "על הישראלים לדעת כי כעת 'אום is not שמום' "
ישנם ביטויים שגורים נוספים בתרבות הישראלית המביעים עמדה קרובה: "העולם כולו נגדנו", "עם לבדד ישכון" ו"עלינו לסמוך רק על עצמנו".