google/wiki40b huggingface dataset:
חמדה בן-יהודה

ביוגרפיה

חמדה בן-יהודה נולדה בשם ביילה יונס (אחר כך שונה שמה לבֶּל, ואחר כך לפולה), בעיר דריסה שבמחוז ויטבסק של האימפריה הרוסית (ברוסיה הלבנה),
לרבקה-לאה, לבית ברביש, ולשלמה נפתלי הרץ יונאס (1896-1840), סוחר אמיד שהיה מחסידי הרבי שמואל מלובביץ' וברבות השנים היה למשכיל, למשורר ולאחד מראשוני חובבי ציון.
לחמדה היו שלושה אחים ושלוש אחיות, מהם: דוד (הבכור), דבורה, סוניה, פנינה (ככל הנראה ילידת 1885) ואוניה (יוסף, יליד 1888 לערך).
חמדה למדה בגימנסיה רוסית לבנות במוסקבה ואחר כך למדה כימיה בבית-המדרש לנשים למדעי הטבע בעיר. ב-1892, לאחר מות אחותה, דבורה, ביקש אליעזר בן-יהודה מאביה וממנה כי תינשא לו, והם הסכימו. באותה שנה  עלתה לארץ ישראל (יחד עם הוריה ועם אחותה פנינה ואחיה אוניה), נישאה לאליעזר ועִברתה את שמה לחמדה.
מילדי אחותה ביקשה שיקראו לה "אַמָא, כמו אבא".
כעבור שנים, חמדה כתבה לאב"י ובו התוודתה על אהבתה אליו: "בהיותי עוד ילדה קטנה שם באותם המקומות שעברת אהבתי בך לא רק את יופייך, את גופך, אלא גם את נפשך הטהורה, את שכלך הכביר, את דעתך הצלולה, את ידיעותיך, דעתך ומחשבותיך ואת גבורתך. הכל אהבתי בך ואהבתי כמו משוגעת".
עם הגיעה לארץ-ישראל הפכה לפעילה מאוד בפרויקט השפה העברית של בעלה. היא בעיקר דאגה לבל יפריעו לו בעבודתו, אך גם כתבה סיפורים קצרים בעברית, כתבה מאמרים בעיתוניו של בן-יהודה – "הצבי", "האור", "השקפה" – ולעיתים אף ערכה אותם. אחרי מותו של אליעזר, המשיכה (יחד עם בנה אהוד) בפרויקט מילון בן-יהודה ודאגה להוצאה לאור של הכרכים שנכתבו אך לא פורסמו, בעזרתו של עוזרו הנאמן של בן-יהודה במשך 22 שנים - משה בר נסים, וכן למציאת חוקרים שישלימו את הכרכים החסרים.
חמדה גידלה את ילדיו של בן-יהודה מדבורה ואת ילדיהם המשותפים בקושי ובדוחק רב בביתם שברחוב החבשים (כיום רחוב אתיופיה) 11 בירושלים. "אין מה לאכול", כתבה בספרה "בן יהודה, חייו ומפעלו", "אין בגד ללבוש... אין נעליים לפעוטים. אין דבר. אני מרגישה כי 'אגזול' את העולם כולו, ובלבד שאמציא לבן-יהודה את כל הנצרך לקיומו!".
בשנותיה האחרונות התגוררה ברחוב עין-גדי 28 שבתלפיות בירושלים, בית שנודע לימים בשם "בית בן יהודה". היא נפטרה ב-1951, בגיל 78, ונקברה בבית הקברות סנהדריה; לאחר מלחמת ששת הימים הועברה לקבורה לצד בעלה בהר הזיתים בירושלים. על מצבתה חרוטות מילותיו: "בעזרתך: יומי ארוך ופעלי ברוך ועז מחי ואיתן כחי ולא נס לחי".
בן-יהודה הייתה אם לשישה: אהוד ודבורה (שנפטרו בגיל צעיר), עדה, אהוד-שלמה, דבורה-דולה וזלפה.
לזרום עם זה

עלילת הסרט

דני מכבי (אדם סנדלר) הוא מנתח פלסטי מלוס אנג'לס שמעמיד פנים שיש לו נישואין כושלים כדי להשיג בחורות. היחידה שיודעת על כך היא הקולגה שלו, קתרין מרפי (ג'ניפר אניסטון). יום אחד דני מצליח לצאת עם פאלמר דודג' (ברוקלין דקר), מורה למתמטיקה. אך לאחר שהיא מוצאת טבעת בכיסו היא מחליטה לסיים את הקשר.
דני משקר לפאלמר כשהוא אומר לה שהוא מתגרש מאישה בשם דבלין שהייתה אויבת של קתרין בתיכון. לאחר מכן, הוא מבקש מקתרין להתחפש לדבלין אחרי שפאלמר ביקשה להיפגש איתה. כשפאלמר שומעת את קתרין מדברת עם ילדיה, היא מניחה שדני הוא האב והיא מבקשת לפגוש אותם.
כתוצאה מסחיטת ילדיה של קתרין, המשפחה ופאלמר נוסעים להוואי. שם הם פוגשים בדבלין אדמס (ניקול קידמן) האמיתית. קתרין מציגה את דני כבעלה מפני בושתה מדבלין. לבסוף, פאלמר מחליטה שכדאי לעבור שלב קדימה ולהינשא לדני, אך לאחר התלבטות ביטל דני את החתונה ברגע האחרון (טקס חתונה אינטימי בהוואי) ומחליט להתחתן עם קתרין.

ביקורות והכנסות

הסרט קיבל בעיקר ביקורות שליליות ממבקרי הקולנוע. אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק ציון "רקוב" לסרט עם דירוג של 18%.
בסוף השבוע הראשון לצאתו בהפצה כללית הסרט הכניס כ-30.5 מיליון דולר וכך הוא התברג בראש טבלת שוברי הקופות באותו שבוע. שבוע לאחר מכן הסרט התברג במקום הרביעי עם הכנסות של 18.4 מיליון דולר אחרי הסרטים "רווקים לשבוע", "נומיאו ויוליה" ו"זהות לא ידועה". נכון ל-22 במרס 2011 הסרט הכניס כ-98,355,726 מיליון דולר בארצות הברית וכ-52,157,627 מיליון דולר בחוץ לארץ.
וילהלם הראשון, רוזן הסן התחתית

ביוגרפיה

וילהלם השראשון נולד ב-4 ביולי 1466 בקאסל, ללודוויג השני, רוזן הסן התחתית ולמכטילד מווירטמברג-אוראך, בתו של לודוויג השני, רוזן וירטמברג-אוראך. וילהלם נקרא גם וילהלם הזקן, כדי להבדילו מאחיו וילהלם האמצעי - וילהלם השני, רוזן הסן, ומבן דודו וילהלם הצעיר - וילהלם השלישי, רוזן הסן העילית. בשנת 1471 מת אביו, ווילהלם ירש את נחלותיו.
אחרי שעלה לרגל לארץ הקודש בשנת 1491, ובשל כך כונה אביר הקבר הקדוש, הוא כנראה נדבק בעגבת, ובעקבות כך ויתר על כיסאו לטובת אחיו וילהלם השני ב-3 ביוני 1493. לאחר מכן הוא בילה את חייו בשפאנגנברג, עד מותו ב-8 בפברואר 1515.
אגם בואו (אלברטה)

גאוגרפיה

האגם ממוקם דרומית לפסגת בואו, מערבית למעבר דולומיט ומזרחית לרכס ואפוטיק. מעל האגם מתנשאים קרחון ואפטה, קרחון בואו, קרחון קרואופוט, הר תומפסון ופסגת בואו. 
אגם בואו הוא אחד האגמים לאורך הכביש המהיר אייספילדס המקשר בין הפארק הלאומי באנף, והפארק הלאומי ג'ספר (אגם נוספים לאורך הכביש הם אגם הקטור, אגם לואיז, אגם פיטו, אגם מיסטאיה, אגם ווטרפאול (אגם עופות המים), אגם צ'פרן (אגם חפרו) ואגם סאנוואפטה.
אגם בואו הוא האגם הקרוב ביותר למוצא נהר בואו. שטחו של האגם 3.21 קמ"ר והוא אגם קרחוני שמקור מימיו בקרחון בואו. מי הקרחונים מזינים את האגם באבק סלעים הנותן לאגם צבע כחול ייחודי.
אורכו המרבי של האגם 3.2 ק"מ, רוחבו 1.2 ק"מ, והוא ממוקם בגובה של 1,920 מטרים מעל פני הים.
רווחה

רווחה הוא מצב שבו יש לאדם כסף די צורכו, בעלות על רכוש, בריאות טובה, אושר, או חלק ממרכיבים אלה. שכר העבודה של האדם מהווה כלי חשוב להשגת מטרות אלו. ברוב המדינות המפותחות, מסופקים חלק מצרכים אלו על ידי הממשלה, ארגוני צדקה, קבוצות דתיות או ארגונים אחרים כגון האו"ם.
בארצות הברית ובקנדה מקבלת הרווחה קונוטציה של עזרה כלכלית לנזקק ולעני בשל חוסר יכולתו לדאוג לכך. באירופה, לעומת זאת, מקבלת מילה זו משמעות רחבה יותר, במובנים של ערבות אוניברסלית, וסולידריות חברתית. היא קיימת למען העני והעשיר כאחד, ופועלת להבטחת רמת חיים סבירה ותמיכה סוציאלית עבור כל האזרחים, בלי סטיגמה של צדקה.

עושר מול רווחה

בעוד המילה "עושר" מתייחסת אך ורק למצב כלכלי נתון, מתייחס המונח "רווחה" למכלול רחב יותר של מרכיבים. האדם הפרטי, החברה או הקהילה הנתונים ברווחה, נמצאים במצב שבו המשאבים (מקורות) שברשותם מרובים יותר מהצרכים, או שווים להם, במצב שבו סך הרווח גדול מסך ההשקעה. משאבים, לעניין זה, אינם בהכרח כסף או שווי כסף. את איכות החיים ורווחתו של האדם או הקבוצה ניתן להעריך גם במשאבים אחרים, כדוגמת יופי, יצירות אמנות, מעמד חברתי, השכלה גבוהה ובריאות. אדם יכול להיות עשיר אך לא לחיות ברווחה. ככל שרבים המשאבים העומדים לרשותו של האדם ביחס לצרכיו, כך גדלה רמת הרווחה שבה יהיה נתון.
צ'ונאד סגדי

קורות חיים

סגדי נולד במישקולץ שבהונגריה. אביו, מיקלוש סגדי, הוא אמן עממי לגילוף עץ, ואמו, קטלין מולנאר, היא מהנדסת תוכנה. אחד מאחיו, מרטון סגדי, אף הוא פוליטיקאי, והיה מועמדה של מפלגת יוביק לראשות עיריית מישקולץ, אך עזב את המפלגה בשנת 2012.
הוא למד באוניברסיטה על שם גאשפאר קארולי של הכנסייה הרפורמית בהונגריה .
לפני חשיפת מוצאו היהודי של סגדי, הוא היה ידוע באמירותיו האנטישמיות. הוא היה ממקימי המשמר ההונגרי, שלבשו בגדים שחורים וראו עצמם ממשיכיו של צלב החץ, המפלגה ההונגרית הנאצית במלחמת העולם השנייה. המשמר ההונגרי נאסר בחוק ב-2009, על פי צו בית משפט בבודפשט. לאחר מכן היה חבר בכיר במפלגה הלאומנית יוביק וכיהן כסגן הנשיא שלה עד 2012.
מ-2009 עד 2014 כיהן סגדי בפרלמנט האירופי שבבריסל. בתחילת דרכו התבטא בעד יציאת הונגריה מהאיחוד האירופי, ולכינון "ברית טוראנית חדשה" בין הונגריה למדינות במרכז אסיה, אזור הנחשב למקורה של השפה ההונגרית.

חשיפת מוצאו היהודי

בחודש יוני 2012 חשף לציבור שגילה לאחרונה כי סבו וסבתו מצד אמו הם יהודים. סבתו שרדה את מחנה הריכוז אושוויץ, וסבו עבד זמן רב במחנות כפייה. סגדי התחיל ללמוד ערכי יהדות, לשמור שבת, לאכול אוכל כשר ולבקר בבית כנסת. הוא נפגש עם רב בשם שלמה כובש (בהונגרית: Köves), המכהן כרב הקהילה ההונגרית המאוחדת (עמי"ך), שחשב בתחילה שמדובר בבדיחה, אך עזר לו ללמוד על היהדות.
סגדי אומר שמאז הוא "בעל שורשים יהודיים - אבל 100 אחוז הונגרי". כיהודי, הוא הגיע לישראל, וביקר ביד ושם ובכותל המערבי.
ב-28 ביוני 2012 פרסם סגדי הודעה בה הצהיר כי הוא מתפטר מכל תפקידיו במפלגת יוביק. הוא הביע את רצונו להישאר חבר בפרלמנט האירופי. על פי פרסומים בעיתונות, סגדי הואשם על ידי מפלגתו כי הציע שוחד כדי למנוע את חשיפת מוצאו, ונדרש להתפטר מכל תפקידיו במפלגת יוביק ומייצוגה בפרלמט האירופי.
דוברות מפלגת יוביק פרסמה הצהרה כי הדרישה להתפטרותו אינה נובעת ממוצאו היהודי של סגדי אלא מההאשמה בשוחד ובשחיתות. סגדי נדרש גם להתפטר מתפקידו בפרלמנט האירופי, אף על פי שנבחר בבחירות אישיות, אך סירב. בראיון שבוצע עמו בתוכנית "עובדה", סגדי לעומת זאת טען כי ראשי המפלגה הפצירו בפניו תחילה להצניע את הסיפור, ולאחר מכן ביקשו ממנו להשאר חבר במפלגה כדי להראות שהיא אינה אנטישמית.
בהמשך הוצנעו אירועים אלה על ידי המפלגה, שהודיעה רשמית רק על כשלונו בבחירות לסגנות נשיאות המפלגה במאי 2012 תוך איזכור "בעיות" בכהונתו בפרלמנט האירופי,
ומאז, שמו אינו מופיע בפרסומיה.
סרט דוקומנטרי על חייו כנאו-נאצי המגלה שורשים יהודיים נמצא בתהליך הכנה בחורף 2013-2014. בינואר 2014 שודרה כתבה בתוכנית הטלוויזיה "עובדה", המתארת את המהפך שעבר סגדי ממנהיג מפלגה נאו-נאצית ליהודי המתחבר ליהדותו.

שינוי עמדותיו הפוליטיות

סגדי כבר אינו חבר הפרלמנט האירופי, בה ייצג את הונגריה מטעם מפלגת יוביק, ומאז גילוי יהדותו חל שינוי ניכר בעמדותיו. הוא התבטא נגד הקיצוניות הלאומנית המתפשטת באירופה, כולל מפלגת יוביק.
פעילותו כוללת קידום הקשרים בין האיחוד האירופי לישראל
ותמיכה בישראל בהקשר לסכסוך הישראלי-פלסטיני.
הוא הביע התנגדות למדיניות האיחוד האירופי בטענה כי אין בסיס היסטורי לדרישה להקמת מדינה פלסטינית וכי ההתיישבות הישראלית בשטחי הגדה המערבית אינה מנוגדת לחוק הבינלאומי.
אתר האינטרנט שלו ודף הפייסבוק בהם פרסם סגדי את דעותיו בעבר אינם פעילים עוד.
יהודה לייב מאשבוים

הרב יהודה לייב מאשבוים (ט"ו באייר תרס"ח, 16 במאי 1908- ?) היה רבה של טרסטינה שבמחוז ביאליסטוק לפני מלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה

נולד בבריסק לרב משה מאשבוים שהיה מגיד מישרים בבריסק. בילדותו למד תורה אצל מלמדים בבריסק. בבחרותו למד בישיבת תורת חסד והיה לתלמידו הקרוב של הרב משה סוקולובסקי בעל ה"אמרי משה", שם נודע כעילוי גדול. היה מידידיו הקרובים של הרב אהרן ליב שטינמן בישיבה. לאחר פטירת האמרי משה הוא הספיד אותו בישיבה כבחיר התלמידים.
בשנת תרצ"ג (1933), בהיותו בחור, חיבר את הספר "ברכת הארץ" על ענייני עומר ושתי הלחם, והוציאו לאור בשנת תרצ"ד לעילוי נשמת רבו האמרי משה. הוא זכה להסכמותיהם של הראי"ה קוק, הרב שלמה נתן קוטלר, הרב שמחה זליג ריגר והרב איסר זלמן מלצר. השניים האחרונים אף כתבו הערות לספר.
בשנת תרצ"ה (1935) נשא את בתו של הרב שלום יצחק סגל רבה של טרסטינה שנפטר זמן קצר לאחר נישואיו. הוא מונה למלא את מקום חמיו כרבה של טרסטינה.
אביו, הרב משה מאשבוים היגר לארצות הברית לפני מלחמת העולם השנייה, אולם הוא נשאר בעירו למלא את תפקידו. בשואה הוא נלקח עם אשתו ובנו שלום יצחק בן השלוש למחנה טרבלינקה שם הם נרצחו.
לאחר השואה הוציא אביו את ספרו ברכת הארץ במהדורה נוספת והוסיף דברי מבוא על בנו. בתקופת מלחמת העולם השנייה אבדו כתבים נוספים שלו על הרמב"ם ועל התלמוד.
Oriel Chambers

היסטוריה

תכנונו של פטר איליס לבניין ה-Oriel Chambers זכה בתחרות, שאורגנה על ידי יזם מקומי, בין אדריכלים מקומיים. הבנייה הושלמה בשנת 1864 כפי שמונצח בגמלון הבניין. שטחו 4,000 מטרים רבועים המתפרסים על פני 5 קומותיו.
בתכנונו, שאף איליס להגדיל את שטחי החלונות כך שכמות האור שתכנס למשרדים תהיה רבה ככל שניתן. הפתרון לכך יוצג על ידי גַּבְלִיות (Oriels) - חלונות היוצאים ממישור הקיר שהפכו למאפיין בולט וחזרתי בכל חזיתות הבניין.
בתחילה, ספג הבניין ביקורות. ב-16 ביוני 1866 התפרסמה במגזין Building ביקורת:
מחסן הלבנים הפשוט ביותר בעיר מתעלה על מקבץ בועות הזכוכית הבולטות ברחוב ווטר 14 המכונות Oriel Chambers. האם אנו לא רואים את הכישלון החרוץ - אשר הוא מדכא אם לא מגוחך - בעינינו. היינו צריכים לפקפק באפשרות קיומו. היכן ובמה יופיו אמור להימצא?
ברם, הפוטנציאל של תכנון זה לא חמק בקרב עמיתיו של איליס. ג'ון וולבורן רות, שנשלח על ידי אביו לליברפול בזמן מלחמת האזרחים האמריקאית, זמן קצר לאחר המערכה באטלנטה, שהתרחשה ב-1864, היה באותה תקופה נער מתבגר שנחשף לביקורות סביב הנושא. כאשר שב לארצות הברית, הוא יישם את רעיונותיו שגיבש באנגליה במסגרת לימודי אדריכלות ולימים הפך לאדריכל חשוב באסכולת שיקגו, לאחר שייצא את רעיונותיו של איליס מעבר לאוקיינוס האטלנטי. טורים ארוכים של חלונות מסוג זה (הנקראים גם Bay windows) אפיינו מספר גורדי שחקים אמריקאיים שתוכננו על ידי משרד האדריכלים "ברנהאם ורות" בשנות ה-80 של המאה ה-19.
חשוב מכך, בניין ה-Oriel Chambers והבניין ברחוב קוק 16 בליברפול, שתוכנן אף הוא בידי איליס, הם בין הבניינים הראשונים בעולם שבישרו על תחילת תקופת האדריכלות המודרנית. נוסף לשימוש הנרחב בזכוכית בחזיתותיהם, בשניהם נעשה שימוש במסגרת מתכתית, עובדה שהופכת אותם לשני הבניינים הראשונים בעולם בהם הותקן קיר מסך מודרני. יצירת פתחים כה גדולים בחזיתותיהם התאפשרו בזכות השימוש בעמודי ברזל פנימיים בהיקף הבניין הנושאים את משקל התקרות. תכנון שלד נושא מברזל נחשב פתרון חדש יחסית בייצוב בניינים שכן, השיטה הרווחת באותה תקופה הייתה תכנון קירות נושאים עבים.
במאה ה-20 זכה הבניין לביקורות אוהדות והכרה בתכנון המודרני שלו. ניקולס פווסנר, היסטוריון מתחילת המאה ה-20, כינה אותו כ"אחד הבניינים המרשימים ביותר של בתקופתו באירופה". ובאחד מספריו המוקדמים, "חלוצי התכנון מודרני" (Pioneers of Modern Design) מתאר כך:
העדינות של עבודת הברזל בגַּבְלִיות הזכוכית וקירות המסך עם התומכות האנכיות הנסוגות אך בו בזמן עדיין נראות מבחוץ, מקדימות את זמנן באופן שכמעט בלתי יאמן.
האדריכל אדם קרוסו תיאר את בניין Oriel Chambers במילים:
החלונות הקרומיים שלו הם ביטוי לחלל הפנימי הפתוח הפורץ החוצה אל חלל הרחוב.

כיום

בזמן מלחמת העולם השנייה, נפגע חלק קטן מהמבנה מהפצצות המטוסים הגרמנים. בשנות ה-50 של המאה ה-20 שופץ והורחב מעבר לתוכניות המקוריות ולכן הוא שונה כיום במעט מהתכנון המקורי של איליס.
בשנת 2006 נרכש הבניין מחברת DCT Developments על ידי חברת הנדל"ן, Bruntwood, תמורת יותר מ-5 מיליון ליש"ט.
השוכר הראשי בבניין היה משרד עורכי דין המתפרס על חלקים שונים ונרחבים בבניין מאז שנת 1965.

בתרבות הפופולרית

ה-Oriel Chambers והבניין ברחוב קוק 16 הוזכרו באופן מובלט בפרק הראשון של הסדרה Grundy's Northern Pride כבניינים האהובים ביותר בצפון אנגליה. הסדרה עלתה לאוויר ב-9 בינואר 2007 והופקה על ידי חברת התקשורת הבריטית ITV.
יואל קטן

ביוגרפיה

יואל קטן נולד בירושלים בשנת תשט"ז, לד"ר משה קטן (פאול קליין, בלועזית) ושולמית (סלמה) קטן, שעלו מספר שנים קודם לכן מצרפת. הוא הילד התשיעי מתוך שנים-עשר ילדים. למד בישיבת בני עקיבא נתיב מאיר בירושלים.
באמצע שנות ה-70 למד בישיבת הגולן ברמת מגשימים. לאחר כמה שנים עבר ללמוד בישיבת הר עציון באלון שבות. בשנת תש"ם נשא לאישה את ד"ר חנה קטן. בשנת תשמ"ב הגיע לישיבת שעלבים, שם למד בכולל אברכים. בשנת תשמ"ז עבר קורס רבנים צבאיים ומאז שירת במילואים כרב צבאי. מאז שנת תשמ"ו שימש מספר שנים כר"מ בישיבה תיכונית שעלבים. לימד גם בישיבת ההסדר שעלבים ובמכון ההוראה שלה. כיום הוא מלמד בישיבת דרך חיים.
מאז שנת תשמ"ג משמש כחוקר במכון שלמה אומן שעל יד ישיבת ההסדר שעלבים, העוסק בההדרת ספרות תורנית על פי כתבי יד. בשנת תשנ"ב מונה למנהל המכון. במסגרת המכון הוציא לאור, בשיתוף עם אחרים, ספרי ראשונים, בהם שו"ת התשב"ץ לרשב"ץ, ספר מצוות גדול ושו"ת זכרון יהודה לרבי יהודה בן הרא"ש. 
כתב וערך ספרים אחדים ופרסם עשרות מאמרי מחקר תורניים במגוון תחומים. הצטרף למערכת "המעין" ו"אסיא" באמצע שנות ה-90. בשנת תשס"ב מונה לעורך הרבעון 'המעין'. במשך כמה שנים ועד חודש שבט תשע"ח, כתב טור ביקורת ספרות תורנית בשם 'קריית ספר' בשבועון "בשבע".
עוסק גם בנושא הרפואה וההלכה. בשנת תש"ן החל ללמד קורס בנושא במכללת יעקב הרצוג. מרצה בתחום זה גם במכון ההוראה שליד ישיבת שעלבים, בכנסים תורניים (חלקם אורגנו על ידו ועל ידי אשתו, בשיתוף עם הרב יגאל שפרן) ולפני ציבורים נוספים בישראל. פרסם (יחד עם אשתו) מספר מאמרים העוסקים בהלכה וגינקולוגיה.
לפני ביצוע תוכנית ההתנתקות הביע תמיכה בדעתו של הרב אברהם שפירא שיש לסרב פקודה לבצע פינוי יישובים.
מתגורר במבוא חורון.

משפחתו

אשתו, ד"ר חנה קטן, היא רופאת נשים, ומחברת מאמרים וספרים מנקודת מבט רפואית ותורנית.
אחיו, פרופ' רפאל קטן הוא אונקולוג במרכז רפואי שיבא.
הרב מיכאל הרשקוביץ, הרב יעקב הורוביץ, והרב יצחק בן שחר הם גיסיו.
אתנאיוס

"החכמים במשתה"

היצירה "החכמים במשתה" או "משתה החכמים" (ביוונית: Δειπνοσοφισταί, דֵּיִפְּנוֹסוֹפִיסְטַי) שייכת לסוגת הסימפוזיון בספרות היוונית העתיקה (symposium literature). זוהי מעין אנציקלופדיה שערכיה מסודרים כשיחה מלומדת המתנהלת במהלך משתה (סימפוזיון). משתאות שכאלה אכן התקיימו בחצר שליטי מצרים התלמיית, והם ששימשו דגם לסוגה הספרותית. החיבור שכתב אתנאיוס הקיף במקורו כשלושים ספרים, מהם שרדו לימינו חמישה-עשר בלבד, וכן תקציר (אפיטומה) של כמה מהחלקים החסרים (שני הספרים הראשונים וחלקים מן השלישי, האחד-עשר והחמישה-עשר).
המשתה בספרו של אתנאיוס נמשך כמה ימים, וחלק מן המשתתפים בו נושאים שמות היסטוריים, כמו המארח הרומי לארנטיוס, שם פטרונו הספרותי של אתנאיוס, והפילוסוף גאלנוס. האורחים משוחחים ביניהם בענייני ספרות, היסטוריה, פילוסופיה, משפטים, רפואה, מוזיקה ועוד, ומבחינה זו חיבורו של אתנאיוס הוא אוצר בלום של ידע. נזכרים בו שמותיהם של כ-1250 סופרים וכ-1000 מחזות, והאורחים מצטטים לכאורה מזכרונם למעלה מ-10,000 שורות מיצירות ספרותיות שונות, אשר על חלק נכבד מהן איננו יודעים משום מקור אחר. אשר למקורותיו של אתנאיוס, הוא השתמש כפי הנראה בלקסיקונים שהיו בהשג ידו, אך את רוב החומר ליקט בעצמו ממספר רב של יצירות ספרותיות. 
הגרסה השלמה של החיבור, למעט החלקים החסרים, נשתמרה בכתב יד אחד בלבד, הנקרא כתב יד A. היא נערכה על ידי גאורג קייבל (Kaibel) ויצאה לאור בהוצאת טויבנר ב-1886-1890. תמצית החיבור (אפיטומה) נשתמרה בשני כתבי יד, הנקראים C ו-E, וראתה אור ב-1936 בעריכת ס"פ פפינק (S.P. Peppink).
רבא בריה דרבה

רבא בריה דרבה הוא אמורא בבלי, בדור השישי לאמוראי בבל.

תולדות חייו

רבא נולד לרבה בר נחמני, ששימש כראש ישיבת פומבדיתא. 
אף על פי שלאביו רבה, היו כמה בנים שהיו אמוראים, הרי שהוא הבולט מביניהם. מאמריו ופסקיו מוזכרים פעמים רבות בתלמוד, אנו מוצאים אותו מתכתב עם רב יוסף, מי שמילא את תפקיד ראש ישיבת פומבדיתא לאחר פטירת אביו, כשהוא כותב אליו "ילמדנו רבינו" בלשון כבוד, ודן בהלכה עם אמוראים רבים אחרים.
גם העובדה הבאה תוכיח שהוא היה הבולט מבין בניו של רבה (אף על פי שגם אחיו רב חייא היה אמורא). רבא בר מרי דרש בבית המדרש את הפסוק "ומי אוהב בהמון - לו תבואה", פשוטו של הפסוק הוא "כל האוהב בהמון" מי שאוהב הרבה כסף "לו תבואה" יש לו הרבה כסף, ומשמעו שאדם שאוהב תלמידי חכמים, גם בניו תלמידי חכמים, כי התורה מחזרת עליו ועל זרעו. כאשר אמר זאת רבא בר מרי, הופנו עיני חכמי בית המדרש לעבר רבא בריה דרבה, שאביו רבה היה ידוע כאוהב תלמידי חכמים ולומדי תורה, וככל הנראה לכן זכה לבן תלמיד חכם כרבא.
הצוות לבחינת הגברת התחרותיות בענף הבנקאות

הצוות לבחינת הגברת התחרותיות בענף הבנקאות או "ועדת זקן" (על שם ראש הוועדה, המפקח על הבנקים, דודו זקן) הוקם בדצמבר 2011 בעקבות המלצות ועדת טרכטנברג שקבעה כי מערכת הבנקאות ריכוזית מה שמביא לעלויות עודפות של 8 מיליארד ש"ח בשנה.
ביולי 2012 הגיש הצוות את מסקנות הביניים שלו שכללו צעדים להגדלת מספר השחקנים בשוק על ידי עידוד הקמת בנק אינטרנטי, אגודת אשראי וכניסת בנקים בינלאומיים, צמצום פערי הידע של הצרכנים, הקלה על מעבר בין הבנקים, פיקוח מחירים על חלק מהעמלות ופישוט המבנה שלהן. 
במרץ 2013 הגיש הצוות את המסקנות הסופיות שכללו את כל המלצות דו"ח הביניים וגם המלצות ליצור מנגנון להקצאת אשראי ממקורות פנסיוניים לטובת משקי הבית, הקלה על מעבר מבנק לבנק והוזלת ניהול חשבון לעסקים קטנים.

תפקידי הוועדה

בכתב המינוי של הוועדה שהגישו לה שר האוצר יובל שטייניץ ונגיד בנק ישראל פרופ' סטנלי פישר, הוגדר כי תפקידה לבחון ולהמליץ על אמצעים ומהלכים שונים להגברת התחרותיות בשוק הבנקאות הישראלי דרך פישוט המוצר הבנקאי, הגברת כוח המיקוח של הלקוחות ושיפור ושכלול נתוני האשראי של משקי הבית והעסקים הקטנים.

עבודת הוועדה

במהלך עבודתו סקר הצוות את ההיבטים התחרותיים במערכת הבנקאות בישראל דרך שיחות עם גורמים שונים במגזר הפיננסי, סקירת ספרות רלוונטית, עבודות אמפריות בתחום ונתונים מתוך הדו"חות הכספיים של הבנקים. 
בצד אלה סקר הצוות את ההתפתחויות בשוק האשראי הישראלי בעשור האחרון.

ממצאי הדו"ח

מהדו"ח עולה כי מערכת הבנקאות הישראלית מתאפיינת בריכוזיות גבוהה וביעילות תפעולית נמוכה מה שבא לידי ביטוי ברווחיות שאיננה חורגת מהמקובל בעולם למרות מחירי השירותים הגבוהים.
מבחינה של השינויים בעשור האחרון עלה כי הקטנת תפקידה של הממשלה כלווה מרכזי במשק הביאה להסטה של הון פרטי מאגרות חוב ממשלתיות למגזר הפרטי. נוצר והתרחב שוק לאגרות חוב קונצרניות שאפשר לחברות גדולות נגישות לאשראי שאינו בנקאי. רפורמת בכר ופנסיית החובה הגדילו מאוד את היצע האשראי החוץ בנקאי. תהליך זה הביא לתחרות גדולה יותר בשוק האשראי ללווים גדולים.
לעומת זאת, בתחום האשראי הקמעונאי, אשראי למשקי בית ואשראי לעסקים קטנים, המערכת הבנקאית שומרת על בלעדיות ומפעילה "כוח שוק" רב בשוק זה.
לשיפור המצב המוצג כאן בחנה הוועדה מספר כלים רגולטורים ביניהם שינויים מבניים בשוק, הסרת חסמים לתחרות וצעדים נקודתיים של פיקוח מחירים והגברת האכיפה.

מידע בידי הלקוח

המלצה ליצירת פורמט אחיד לדיווח תקופתי על כלל הנכסים, ההתחייבויות והתנאים שהלקוח זוכה להם בבנק. לדברי הוועדה פורמט כזה יקל על התחרות ויקל על הלקוחות להתמקח על התנאים להם הם זוכים.

הסדרת היבטים בשוק האשראי החוץ בנקאי

תיקון תקרת האשראי והחלתה גם על הבנקים

הגברת התחרות על משקי הבית

קביעת שיעור מופחת לעמלות על מק"מ וקרנות כספיות

שמירת הטבות והנחות באשראי ובפיקדונות

בהלוואות או פיקדונות בהם מציע הבנק הטבה או הנחה לעומת הריבית התעריפית, תהיה ההטבה לכל תקופת הפיקדון או ההלוואה.
דורותי פרקר

ביוגרפיה

דורותי פרקר נולדה בלונג ברנץ', ניו ג'רזי וגדלה במנהטן. שנות ילדותה ונעוריה עברו עליה בצל מותם של רבים מבני משפחתה. אמה מתה כשהייתה בת ארבע, אמה החורגת כשהייתה בת תשע, דודה טבע בטיטניק כשהייתה בת תשע עשרה ואביה נפטר כשהייתה בת עשרים.
למרות שאביה היה יהודי, פרקר למדה בבית ספר קתולי, אך הפסיקה לפקוד את ספסל הלימודים בהיותה בת שלוש עשרה.
בשנת 1914 מכרה שיר למגזין ואניטי פייר, בו החלה לעבוד באופן קבוע מספר חודשים מאוחר יותר. בתחילה עבדה בעריכה אך כעבור זמן מה החלה לכתוב ביקורות תיאטרון. בהמשך כתבה ביקורות ספרים למגזינים נחשבים כדוגמת ניו יורקר.
פרקר כתבה סיפורים ושירים רבים, המתאפיינים בציניות, מודעות עצמית, הומור עוקצני ומקבריות. היא כתבה גם לקולנוע, וביחד עם בעלה השני, אלאן קמפבל, חיברה את התסריט זוכה האוסקר לסרט כוכב נולד מ-1937.
כמו כן כתבה לתיאטרון, את המחזה "הרמוניה רכה" (עם אלמאר רייס) ומחזה קצר עם המחזאי הנודע ג'ורג' .ס. קאופמן.
פרקר ידועה גם בזכות חייה הפרטיים הסוערים. היא הייתה נשואה מספר פעמים- לאיש הבורסה אדווין פארקר ולתסריטאי אלאן קמפבל (פעמיים), וניהלה רומנים רבים עם כמה וכמה גברים (בין השאר הסופר פ. סקוט פיצג`רלד, הסאטיריקן רינג לארדנר, העיתונאי ג'ון מקקיין והטייקון הפשיסטי סיוארד קולינס). היא ניסתה להתאבד מספר פעמים. פרקר הייתה אלכוהוליסטית כבדה, חסרת כל כשרון דומסטי והתנהלותה הכספית הייתה תמיד על סף האסון. על אף עוקצנותה הקשה הייתה ידידה נאמנה וטובה, אהובה על רוב ידידיה.
מלבד הכתיבה, הייתה גם פעילה פוליטית. היא הייתה ממקימות התנועה האנטי-נאצית בהוליווד ותמכה באופן נלהב בארגונים שפעלו למען זכויות השחורים. בשנות החמישים נחשדה בקומוניזם, נחקרה על ידי ה-FBI. וכתוצאה מכך נכנסה לרשימה השחורה של הוליווד.
פרקר מתה ביוני 1967 בחדר המלון בו התגוררה, והיא בת 73. בצוואתה ציוותה להוריש את כל הונה למרטין לותר קינג.
על פי שירה של פרקר "The Flaw in Paganism" ("הטעות שבפגאניזם"), כתב אהוד מנור את השיר "בשביל זה", שעוסק ברגע לפני מותה של אם ובת. השיר הולחן ובוצע על ידי יהודית רביץ באלבומה "געגוע", שיצא בשנת 2000.
עופר בר-יוסף

ביוגרפיה

בר-יוסף נולד בישראל המנדטורית כבן הבכור במשפחה בת ארבעה ילדים. משפחת אביו עלתה ממרוקו בעוד שמשפחת אמו באה מריגה, ונמנית עם מייסדי חדרה. כבר בגיל צעיר הושפע בר-יוסף מהארכאולוגיה, דרך אוספי העתיקות של אביו והחוקר האמריקאי ויליאם פוקסוול אולברייט. בגיל 17 הצטרף לקיבוץ, ולימים התגייס לצה"ל. 
בגיל עשרים, במסגרת שירותו הצבאי, נטל חלק בחפירותיו של משה שטקליס במערת כּבּרה. כעבור שנתיים התנדב לחפירה נוספת בטראסת נחל אורן. בזמן לימודיו האקדמיים בנושא ארכאולוגיה וגאוגרפיה באוניברסיטה העברית, נטל חלק בחפירות נוספות (תל עוּבּידיה, נחל אורן, מערת כבארה ואתר ליד עין-גב). יחד עם חוקרים אחרים, עבד על פיתוח שיטות מחקר חדישות ויעילות יותר שנוסו בחפירות מערת היונים. בזמן עבודתו על תואר בתחום הפלאוליתי, נקרא לחפירות תל עובידיה, להחלפת שטקליס שנפטר.
בשנות ה-60 וה-70 הוסיף לחקור את מערת היונים, תל עובידיה ואתר בג'בל מע’רה שבסיני. כמו כן, השתתף בר-יוסף בחפירות נוספות במערת כבארה בשנות ה-80. בר-יוסף חקר וחפר אתרים נוספים בגאורגיה, טורקיה, מזרח אירופה וסין. עמלו תרם רבות להבנתם ובחינתם של שלבים חשובים שהביאו לתפוצת האדם על פני העולם, של התפתחות החברות האנושיות ושל מקור החקלאות.
אות מלחמת יום הכיפורים

האות

במרכז האות פס אדום רחב סמל לחללים הרבים של המלחמה, משני צדדיו פסים בתכלת ובלבן המזכירים את פסי הטלית, המרמזת ליום הכיפורים בו פרצה המלחמה.
ככל אותות המערכה בישראל, האות מעוצב בצורת סרט בגודל 40×10 מ"מ המחובר באמצעות סיכות לבגד. האות יוצר מבד ארוג, לאחר מלחמת לבנון השנייה החל ייצור האות ממתכת מצופה אמייל.

ענידת האות

האות נענד על מדי א' בצד שמאל של החזה מעל לכיס. חייל שקיבל צל"ש במהלך המלחמה עונד אותו על גבי האות.