ורנר הרצוג

ביוגרפיה

נולד בשם ורנר הרצוג סטיפטיק (Werner Herzog Stipetić) במינכן שבגרמניה למשפחה נוצרית כשאמו אוסטרית ממוצא קרואטי, ואביו גרמני. לקראת סוף מלחמת העולם השנייה עברה משפחתו, מאימת הפצצות בנות הברית על מינכן, לכפר טשרנג שבאלפים ה[בוואריה|בוואריים]]. בגיל 12 חזר עם משפחתו למינכן. הרצוג טען שערך באנציקלופדיה על עשיית סרטים ומצלמת ה-35 מ"מ שגנב מבית הספר לקולנוע הספיקו לו כדי להתחיל להתעניין בתחום. בפרשנות על "אגירה, זעם האל", הוא מצהיר, "אני לא רואה בזה גניבה, זה היה צורך, הייתה לי איזו זכות טבעית למצלמה". הוא למד באוניברסיטת מינכן על אף שקיבל מלגת פולברייט לאוניברסיטת דוקסני בפיטסבורג שבפנסילבניה.
בראשית שנות ה-60 עבד כרתך במפעל ברזל כדי לממן את סרטיו הראשונים.
הרצוג היה נשוי שלוש פעמים ויש לו שלושה ילדים. מ-1999 הוא נשוי ללנה, והשניים חיים בלוס אנג'לס.
בינואר 2006 התהפך השחקן חואקין פיניקס במכוניתו בכביש שמעל שדרות סאנסט. הרצוג, שגר בקרבת מקום, עזר לו להיחלץ ממנה. כעבור כמה ימים, במהלך ראיון של ה-BBC, נורה הרצוג מרובה אוויר, על ידי אדם בלתי ידוע. הרצוג המשיך את הראיון ואף הראה הפצע למצלמה, התנהג כאילו שום דבר יוצא דופן קרה והעיר "זה לא כדור משמעותי".
הרצוג הוא גם חבר בחבר המושבעים ב"סטודיו הדיגיטלי" Filmaka, פלטפורמה לקולנוענים צעירים המקלה עליהם להציג את עבודותיהם לאנשי מקצוע בענף.

קריירה

יחד עם קולנוענים אחרים, הרצוג הוביל את פריחתו של הגל החדש בקולנוע המערב גרמני. הסרטים שנוצרו כחלק מתנועה זו היו בהושפעו מתנועת הגל החדש הצרפתי והופקו ברובם בתקציב נמוך. מלבד שחקני קולנוע מקצועיים, הרצוג ידוע בליהוק תושבי המקום בו הוא מצלם.
הוא וסרטיו זכו והיו מועמדים לפרסים רבים. הפרס המשמעותי הראשון בו זכה היה דוב כסף עבור "סימנים של חיים" סרטו מ-1968. ב-1975 "החידה של קספר האוזר" זכה בפרס השופטים המיוחד (הידוע גם בשם "כסף פאלם") בפסטיבל קאן. ב-1979 הסרט Nosferatu Vampyre היה מועמד גם כן לדוב הזהב. הרצוג זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר עבור Fitzcarraldo ב-1982 בפסטיבל קאן. סרטים נוספים בבימויו שהיו מועמדים לפרס דקל הזהב הם "וויצק" ו-"מקום בו חולמות הנמלים הירוקות". 
סרטיו היו מועמדים לפרסים גם בפסטיבלים חשובים אחרים ברחבי העולם. "אגירה, זעם האל" היה מועמד לפרס סזאר ב-1976. "דיטר הקטן חייב לעוף" היה מועמד לפרס אמי ב-1997.] "החבר הכי טוב שלי" היה מועמד לפרס האקדמיה האירופית לקולנוע ב-1999, ו-Scream of Stone ו-The Wild Blue Yonder היו מועמדים לפרסים בפסטיבל הסרטים של ונציה. בשנת 1987 הוא ואחיו למחצה לאקי סטיפטיק זכו בבוואריה בפרס ההפקה הטובה ביותר עבור הפקת הסרט "קוברה ורדה". בשנת 2002 זכה בפרס "הדרקון של הדרקונים" פרס כבוד במהלך פסטיבל הסרטים בקרקוב.
הרצוג זכה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-49 של סן פרנסיסקו בפרס כבוד על בימוי. ארבעה סרטים שלו הוקרנו בפסטיבל הסרטים הבינלאומי. גריזלי מן, בבימויו של הרצוג, זכה בפרס אלפרד סלואן בפסטיבל סאנדנס ב-2005. "מפגשים בקצה העולם" זכה בפרס הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של אדינבורו ב-2008.
הרצוג הבטיח פעם לאכול הנעל שלו אם ארול מוריס ישלים את פרויקט "בתי הקברות לחיות מחמד" שעליו מוריס עבד, במטרה לעודד את מוריס להשלים את הסרט. בשנת 1978 כאשר הסרט "שערי שמים" של מוריס הציג בבכורה, הרצוג בישל ואכל בפומבי את הנעל שלו, אירוע שתועד והופיע מאוחר יותר בסרט הקצר של לס בלנק, "ורנר הרצוג אוכל את הנעל שלו". הרצוג אמר שהוא מקווה שהאירוע יעודד יוצרים שמתקשים להשלים את הפרויקטים עליהם הם עובדים.
ב-2009 שניים מסרטיו היו מועמדים בתחרות בפסטיבל ונציה. הרצוג היה הנשיא של חבר המושבעים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-2010.