google/wiki40b huggingface dataset:
קלמנס ברנטנו

חייו

קלמנס ברנטנו נולד ב-9 בספטמבר 1778 למשפחת סוחרים אמידה מפרנקפורט. מוצאו של אביו היה מאיטליה. אחותו היא הסופרת והמלחינה בטינה פון ארנים, שהייתה חברה קרובה של גתה ובטהובן. 
ברנטנו למד בהאלה וביינה, ולאחר מכן התגורר בהיידלברג, וינה וברלין. בחוג חבריו נמנו כריסטוף מרטין וילנד, יוהאן גוטפריד הרדר, יוהאן וולפגנג פון גתה, פרידריך שלגל, יוהאן גוטליב פיכטה ולודוויג טיק.
בין השנים 1798 ו-1800 התגורר ברנטנו בעיר יינה, המוקד הראשון של תנועת הרומנטיקה הגרמנית. ב-1801 עבר לגטינגן והתחבר עם מי שעתיד להפוך לגיסו, המשורר והסופר אכים פון ארנים. ב-29 באוקטובר 1803 נשא ברנטנו לאישה את הסופרת סופי מרו. שנה לאחר מכן עבר להיידלברג וסייע לפון ארנים בעריכת הבטאון של התנועה הרומנטית "Zeitungen für Einsiedler" ("העיתון לנזיר"), וכן של "קרן הפלא של הנער", אסופה של שירה עממית גרמנית. לאחר פטירת אשתו ב-1806, נשא ברנטנו לאישה את אוגוסטה בוזמאן. בין השנים 1808 ו-1818 התגורר בעיקר בברלין, ובין 1819 ל-1824 בעיר דילמן בווסטפאליה, שם התחבר לאמונה הקתולית ופרש לחיי נזירות לאחר שמאס באורח חייו חסר המנוח. 
במנזר של דילמן הפך לעוזרה של הנזירה המבורכת אנה קתרינה אמריך והעלה על כתב רבים מדבריה. לאחר מותה של אמריך פרסם ברנטנו את רשימותיה וכתביה. אחד מכתבים אלה סייע בסוף המאה ה-19 לזהות בוודאות את מיקומו של בית האם מרים, בקרבת חורבות העיר אפסוס בטורקיה. במאה ה-20 החלו החוקרים להטיל ספק כמה מהרשימות שייחס ברנטנו לנזירה אמריך היו אכן שלה, ועלה החשד שרבים מהפרסומים הם מפרי עטו.
בהמשך חייו, התגורר ברנטנו ברגנסבורג, פרנקפורט ומינכן ועסק בהפצת האמונה הנוצרית. נפטר בעיר אָשָאפֶנְבּוּרג (כיום בבוואריה).

עבודתו הספרותית

ברנטנו, אשר כתביו המוקדמים פורסמו תחת שם העט "מריה", משתייך לאסכולת היידלברג של הסופרים הרומנטיים הגרמנים, ויצירותיו ידועות בעודף התיאורים הדמיוניים וצורות ביטוי ביזאריות ובלתי צפויות. בין עבודותיו הידועות ניתן למנות את אוסף הנובלות הרומנטיות הקצרות Romanzen vom Rosenkranz, אשר פורסמו ב-1852, לאחר מותו; את סיפוריו הקצרים ובמיוחד את "הסיפור של קספר הצדיק ואנה היפה" (Geschichte vom braven Kasperl und dem schönen Annerl). סיפורים נוספים שאסף במהלך חייו פורסמו לאחר מותו על ידי עורכים שונים.

אזכורים של יצירותיו

שירו "הוורד הלבן" שימש, בין השאר, השראה לשמה של מחתרת "הוורד הלבן" שהתנגדה לשלטון המפלגה הנאצית בגרמניה.
עבודותיו של ברנטנו מוזכרות בנובלה דוקטור פאוסטוס מאת תומאס מאן. 13 שירים המתוארים כעבודותיו המוקדמות של המלחין גיבור הנובלה מבוססים על שירים אמיתיים מפרי עטו של ברנטנו.
סנודוניה

הפארק הלאומי סנודוניה

כאמור, בשנת 1951 סנודוניה הפכה באופן רשמי לפארק הלאומי השלישי שהוכרז בממלכה המאוחדת (אחרי אזור האגמים ואזור הפסגות בצפון ומרכז אנגליה). שטח השמורה כולל 2,130 קילומטרים רבועים ונכללים בה הרי סנודון, הנחלים, הנהרות והעמקים שסביבם ורצועת חוף באורך 60 ק"מ בצד הצפון-מערבי של ויילס, שנמצאת בשימור.
השמורה נקראת כך על שם הרי סנודון, אשר הפסגה הגבוהה ברכס נמצאת באזור הצפון-מערבי שלה. בדומה לפארקים לאומיים אחרים בבריטניה (ובשונה מהנהוג בשאר העולם), הפארק הלאומי מורכב משטחים בבעלות פרטית (כ-69.9%) לצד ארגוני שימור לאומיים בהם נציבות היערות (15.8%) וארגון השימור הלאומי (National Trust; כ-8.9%). עד לשנת 1998, כל שטחי הפארק היו במחוז גוויניד' אשר היה גם אחראי לניהולם. משנה זו חלק מהשטח הועבר למחוז קונווי וניהול השמורה משותף לשני מחוזות אלו לצד האספה הלאומית של ויילס, כאשר הניהול מתבצע באמצעות 'הרשות הלאומית של פארק סנודוניה'.
בפארק מבקרים כ-6 מיליון מטיילים בשנה, מה שהופך אותו לפארק השלישי הכי פופולרי באנגליה וויילס. במיוחד נפוצים בשטחי הפארק טיולי שטח וטיולי הרים.

גאוגרפיה

רוב שטחי סנודוניה מאופיינים באזורים הרריים ורכסי הרים, בהם ההרים הגבוהים ביותר בוויילס ומהגבוהים בבריטניה. בין רכסי ההרים ישנם גם עמקים, נהרות ונחלים; בהם נהר הקונווי ונהר המאודאך וכן מספר אגמים וביניהם אגם באלה (גוף המים הטבעי הגדול ביותר בוויילס), אגם טראוספיניד' ואגם טריוורין.
מרכיב נוסף בפארק הוא רצועת החוף שהוגדרה כשטח שימור מיוחד. החוף באורך של 60 ק"מ מתחיל בחצי האי ל'ין בצפון ויילס ומגיע לאורך החוף המערבי, עד למרכז ויילס. בין היתר כוללים החופים מערכות דיונות ייחודיות לצד טבע וחי ייחודי. השימור לאורך החוף מגביל את הפיתוח והבנייה, דבר התורם להגנה על הטבע הייחודי ברצועת החוף.
אף על פי שרוב שטחי הפארק אינם מיושבים, בסנודוניה ישנן מספר עיירות קטנות. במרכז הפארק נמצא שטח שהופרד ממנו כדי לאפשר פיתוח תעשייתי סביב פסטיניוג שבעבר כללה מספר מכרות צפחה. מבחינת התחבורה, מספר כבישים עיקריים עוברים דרך סנודוניה, בהם A5 החוצה אותה בצפון, A470 העובר פחות או יותר לאורך המרכז מצפון לדרום ו-A494 החוצה את שטח הפארק בדרום.
דואולה

דואולה היא סימן מוזיקלי מתחום הקצב.
דואולה היא חלוקת פעמה לשתיים, כאשר חלוקתה הטבעית של אותה פעמה היא לשלוש. במשקל של שש שמיניות (8\6), אשר בו יש שתי פעמות בנות שלוש שמיניות כל אחת, חלוקת כל פעמה לשתיים תיצור שתי שמיניות מנוקדות (שמינית ועוד חלק שש עשרה), אשר מעליהן נהוג לכתוב את הספרה 2, על מנת להסב את תשומת הלב של הנגן לחלוקה הלא-סטנדרטית של הפעמה.
נדיה אוורמן

נדיה אוורמן (בגרמנית: Nadja Auermann; נולדה ב-19 במרץ 1971) היא דוגמנית גרמנייה.

ביוגרפיה

אוורמן נולדה בברלין וב-1989 היא התגלתה בבית קפה בעירה מה שהוביל אותה לחתום חוזה בסוכנות הדוגמנות קארין מודלס בפריז וב-1991 עברה לעבוד עבור סוכנות אלית.
תמונותיה הופיעו בתחילה בווג הצרפתי ובמותג האופנה האיטלקי בנטון, ב-1994 היא הופיעה על השער של הרפרס בזאר וווג.
היא דיגמנה עבור ורסצ'ה והצטלמה ביחד עם סינדי קרופורד וסטפני סימור, היא הופיעה בקמפיינים של פראדה, שאנל, דולצ'ה וגבאנה וכריסטיאן דיור, במהלך הקריירה שלה היא הופיעה על יותר מ-100 שערי מגזינים וביניהם אסקווייר וגרסאות של ווג נוספות ברחבי העולם ועבדה עם צלמי אופנה רבים וביניהם ריצ'רד אבדון.
היא הוזכרה רבות בשל דמיונה למרלן דיטריך ועיתונאי הניו יורק טיים כינה אותה "פני נערת קרח ורגליי קופץ במוט", היא הוכרה על ידי ספר השיאים של גינס כדוגמנית בעלת הרגליים הכי ארוכות, כשחקנית היא השתתפה בשני סרטים בגרמניה.
אורמן הוציאה בושם הקרוי על שמה, ב-1997 היא ילדה את בתה עם מי שהיה בן זוגה, ב-1999 היא נשיאה לשחקן הגרמני וולפראם גרנדזקה ונולד להם בן.
יוסף ידידיה קרמי

רבי יוֹסֵף יְדִידְיָה קַרְמִי (~ה'ש"מ, 1580 בערך - המחצית הראשונה של המאה ה-17) היה רב מקובל ופייטן בן יהדות איטליה. נודע בעיקר בשל סידור התפילה שלו "כנף רננים".

ביוגרפיה

נולד במודנה שבאיטליה לר' בנימין יקותיאל קרמי שהיה נציגם של מגורשי דוכסות מילאנו מול השלטונות. הוא פעל כמורה ומחנך לתלמידים כבר מראשית העשור השני של המאה ה-17, ובמקביל החל ב-1623 לשמש כחזן ומנהל התפילה בבית כנסת פרטי של משפחת אוסיליו במודנה.
ספרו "כנף רננים" הכולל תפילות, קינות, זמירות ובקשות, שחיבר קרמי לבקשת אנשים שונים ולקראת מועדים שונים, מבוסס על מדרשי חז"ל ועל ספר הזהר וספר "פרדס רימונים" של הרמ"ק. הספר התקבל יפה לאחר שמיד עם הדפסתו התחולל סביבו פולמוס גדול. גיסו של המחבר, רבי אהרן ברכיה ממודנה, שהיה אף הוא מקובל וחיבר תפילות ותחינות משל עצמו, חשד שהוכנסו בתפילות שבספר כוונות קבליות התואמות לקבלת הרמ"ק ואינן תואמות לקבלת האר"י, ואולי בשל כך יש לאסור את הדפסת הספר. הוא עורר את חברי בית הדין של מודנה ובראשם רבי דניאל טרבוט לחקור את הנושא, ולאחר זמן מה התיר בית הדין את הדפסת הספר ועיטר אותו בהסכמה נלהבת. בהמשך הצטרפו להסכמה זו רבנים רבים אחרים מרבני איטליה.
גם הגיס המתנגד הסכים לחלקים בספר שעוררו מאוחר יותר התנגדות כמו וידוי מיוחד שנדפס בו, המחבר כותב על כך: "יודעי ספר... זנו עיניהם ממנו ובראשם גיסי... ר' אהרן ברכיה איש מודינא... נתן עיניו בו וימצא חן וחסד לפניו".
ריו גראנדה דו סול

היסטוריה

למרות היותה מדינה כפרית, שימשה ריו גראנדה דו סול לאורך ההיסטוריה ככן השיגור לרבות ממלחמות ברזיל באזור הדרום. המדינה היוותה גם מרכז למריבות ומרידות פנימיות במאה ה-19. ז'טוליו ורגאס, אשר הנהיג את ברזיל כדיקטטורה החל משנת 1930 ולאחר מכן נבחר לנשיא בשנת 1950, היה יליד ריו גראנדה דו סול.
אוכלוסייתה של ריו גראנדה דו סול מורכבת בראש ובראשונה ממהגרים אירופאים, בעיקר פורטוגלים, איטלקים וגרמנים, וכן קבוצות קטנות יותר של פולנים, ספרדים, רוסים, ליטאים, אוקראינים ויהודים. בשנות ה-60, התיישבו מספר קבוצות מיפן בכמה מקומות לאורך המדינה.
המשפחות הגרמניות הראשונות הגיעו לריו גראנדה דו סול בשנת 1824 והתיישבו בעיירה סאו לאופולדו (São Leopoldo), ומאותה עת, במשך למעלה ממאה שנים, הגיעו לברזיל כרבע מיליון גרמנים ורובם התיישבו בריו גראנדה דו סול ובשכנתה סנטה קטרינה.
האיטלקים החלו להגיע לאזור רק לקראת סוף המאה ה-18 והתיישבו בעיקר באזור ההררי של צפון המדינה. תוך זמן קצר, נהפך אזור זה למחוז החשוב ביותר לגידול ענבים וייצור יינות בכל ברזיל, למרות שהאקלים באזור אינו אופטימלי לייצור יין משובח. בשנים האחרונות חלה התקדמות משמעותית בענף זה, במיוחד בייצור יין נתזים לבן.
במשך 180 שנה התפתחו בריו גראנדה דו סול ניבים רבים, בעיקר מגרמנית ומאיטלקית, המיוחדים אך ורק לאזור זה.

תיירות

תיירות אקולוגית פופולרית באזור העיירות הגרמניות גְרָמָאדוֹ (Gramado) וקָנֶלָה (Canela). מזג האוויר החורפי המאפיין אותן הוא אחת האטרקציות המושכות ביותר את הברזילאים. התיירות מפותחת מאוד גם באזורי ייצור היין בצפון. מרחבי הערבה של הגָאוּשׁוֹס (Gauchos), הבוקרים הברזילאים, מושכים סקרנים רבים מברזיל ומכל העולם.
עיבל (ספר)

עלילת הספר

הספר מגולל את מסעו של עיבל, צעיר ישראלי, ביוון. העלילה מתחילה כאשר עיבל מגיע באחד ממסעותיו לכפר קטן, ובו הוא מתאקלם ויוצר קשר עם התושבים המקומיים: ניטיר - צעירה יפה שמקבלת את פניו עם בואו, מזמינה אותו לביתה ומארחת אותו. דאנה - כומר העיר, שמאמין בדת ייחודית הסוגדת לאלת ה"אין", ושאיתו נסחף עיבל בשיחות פילוסופיות על דת ומהות. קללינד - אישה מסתורית ושקטה, שגרה לבדה וסובלת ממחלת לב שאינה מאפשרת לה להתאמץ, ובנארה - איש אילם ומוזר, שנמצא תמיד בסביבתו של עיבל אך אינו מדבר.
לאורך הספר עיבל הולך ומשתלב בקהילה של העיירה הקטנה ביוון. הוא מתאהב בניטיר, מתיידד עם קללינד ועם הכומר דאנה, ויוצר איתם קשרי חברות אמיצים. לאורך כל הסיפור מהרהר עיבל בהתאבדות, ואף מנסה להתאבד מספר פעמים.
בסוף הספר מצליח עיבל, אחרי מאמצים רבים, למות.

חשיבות וסגנון

כרומן ביכוריו של הפנר, בספר זה התגבש והתפתח סגנון הכתיבה הספרותי שייחד אותו בהמשך דרכו כסופר. הכתיבה מרוכזת ותמציתית, סגנונה חופשי ואסוציאטיבי, והיא מכילה רבדים רבים. ספר זה היה בשעתו לספר פולחן.
ישו כוכב עליון (סרט)

הסרט

העלילה מבוססת על סיפור השבוע האחרון בחיי ישו על פי המסופר ב"ספרי הבשורה" (האוונגליונים), הכלולים בברית החדשה, בתוספת פרשנות מקורית ו"השלמות" פרי דמיונם של המחברים. העלילה משלבת מוטיבים קומיים ואספקטים מודרניסטיים. הסרט זכה להצלחה קופתית לא רק בזכות הפסקול המקורי שלו, אלא גם הודות לרוח "ילדי הפרחים" המנשבת בו, האלמנטים הקומיים-פארודיים, והשחקנים המשתתפים בו. חלקם זכו לתהילה עוד קודם לכן כשחקנים הראשיים הן בהפקה הבימתית והן באלבום האולפן מ-1970.
בסרט מוטיבים אנכרוניסטיים מכוונים. כך למשל נעשה שימוש בכלי נשק מודרניים כטנקים ומסוקי קרב לצד חניתות ומגינים, מטוסים לצד אתר ארכאולוגי מימי הורדוס וכן פרטי לבוש, מיקרופונים, ואף ראיונות עיתונאיים.
הסרט צולם בישראל ב-1973 וניתן לזהות בו לא מעט אתרים מוכרים כגון עבדת, בית שאן, בית גוברין - מראשה והרודיון.

נימות גזעניות

בסצנה המתבססת על הבשורה על-פי מתי כ"ז ויוחנן י"ט, מתכנס האספסוף היהודי מול חצר לשכתו של הנציב הרומי פונטיוס פילטוס ותובע בתקיפות: "צלוב אותו!". הם אף מאיימים על פילטוס שאם לא יעשה כן, הם ידווחו לרומא כי הוא אינו נאמן לקיסר ולכן יודח. במלים אחרות, פילטוס מוצג (כמסופר בברית החדשה) כמי שנכפה עליו לצלוב את ישו בגלל שנאה עיוורת של אספסוף יהודי, ולא משום שישו נתפס כמורד במלכות. אם לא די בכך, שתי דמויות שנויות במחלוקת אינן מגולמות על ידי שחקנים לבנים: מרים המגדלית המוצגת כזונה מגולמת על ידי איבון אלימן (Yvonne Elliman), ילידת הוואי, ויהודה איש קריות הבוגד מגולם על ידי שחקן שחור. ישו לעומת זאת, המגולם על ידי טד נילי, הוא בעל תווי פנים צפון אירופיים - עורו לבן ושיערו בהיר.
מגדל הפסגה

מגדל הפסגה (באנגלית: Peak Tower; בסינית: 凌霄閣) הוא מרכז קניות ומסעדות הממוקם בבקע ויקטוריה (Victoria Gap) הממוקם בראש פסגת ויקטוריה שבהונג קונג, בסמוך לשיאה של הפיסגה. במבנה זה ממוקמת התחנה העליונה של הפוניקולר רכבל הפסגה. מרכז הקניות והרכבל מצויים בבעלות ובניהול קבוצת מלונות הונג קונג ושנגחאי (Hongkong and Shanghai Hotels) - המנהלים גם את מלון פנינסולה. למבנה צורת ווק ייחודית.
המגדל ממוקם בגובה 396 מטרים מעל פני הים, 156 מטרים מתחת לשיאה של פסגת ויקטוריה. המגדל הוקם בבקע בפסגה, במטרה שלא לפגוע בקו הרקיע הטבעי של הפסגה, ותכנונו נעשה כך שגובהו לא יעלה על 428 מטרים מעל פני הים. ניתן אמנם לראות את המגדל מאזור סנטרל ומנמל ויקטוריה אולם שיאו של המגדל נמוך משיאה של פסגת ויקטוריה.

היסטוריה

בשנת 1868 הקים סר ריצ'רד מקדונל, מושל הונג קונג בית נופש על הפסגה במטרה ליהנות מאקלימה הנוח ביחס לאזור החוף של האי הונג קונג. בעקבותיו החלו עשירי האי להקים מבני נופש בפסגה. זמן מה לאחר מכן, בשנת 1873 הוקם על הפסגה מלון בבעלותו של אלכסנדר פינדלי סמית' (המלון נהרס בשריפה בשנת 1938), אשר בשנת 1881 ביקש וקיבל אישור להקים רכבל המוליך אל הפסגה.
בשנת 1971 החלה בניית מרכז קניות במיקום תחנת הרכבל העליונה. מרכז קניות ומגדל תצפית זה (הדור הראשון של מגדל הפסגה) נפתח לציבור ב-29 באוגוסט 1972. בראש המגדל ניצבה "מסעדת המגדל" שניצבה על מבנה גשר שנתמך על ידי שני עמודים.
המבנה הנוכחי הושלם בשנת 1997 בתכנונו של האדריכל הבריטי טרי פארל. למבנה שבע קומות ושטחו 10,400 מ"ר. במבנה ממוקמים מסעדות, חנויות, מוזיאון "המוזריות של ריפלי" (Ripley's Believe It or Not! Odditorium), וכן אטרקציה שנקראה "ההרפתקאה ההיסטורית של הונג קונג" (Hong Kong's Historical Adventure) במסגרתה נסעו המבקרים בין סצנות המתארות את ההיסטוריה של הונג קונג.
בשנת 2000 נסגרה "ההרפתקאה ההיסטורית של הונג קונג" ובמקומה נפתח מוזיאון השעווה מאדאם טוסו הונג קונג.
המבנה שופץ בשנת 2006 ונוספה לו קומה נוספת ומרפסת תצפית הצופה לעבר נמל ויקטוריה ונמל אברדין.
ליאור שגב

קריירה

שגב גדל בקרית ביאליק, למד בתיכון אורט ביאליק ושיחק בקבוצת בית הספר במסגרת ליגת העל לתיכונים. לאחר מכן שיחק בקבוצת עירוני נהריה מהליגה הלאומית בעונת 2001/02 ועלה עימה לליגת העל. בעונה שלאחר מכן עבר להפועל צפת וירד עימה לליגה הארצית. שיחק שתי עונות בהפועל ירכא, בעונתו הראשונה עלה עימה לליגה הלאומית, בשנייה שב עם קבוצתו לליגה הארצית. בעונת 2005/06 עבר לאליצור רמלה, בה שיחק 21 משחקים בהם קלע 11.3 נקודות בממוצע למשחק. לאחר מכן המשיך לנדוד בליגה הלאומית כשעבר למכבי אשדוד.
בעונת 2007/08, שיחק בבית"ר בנימינה, בה הציג יכולה מעולה של 18.1 נקודות, 4.1 ריבאונדים, 8.5 אסיסטים ו-2.6 חטיפות בכ-32.8 דקות בממוצע למשחק, מה שהקנה לו מקום בחמישיית העונה ואת תואר השחקן המשתפר של העונה בליגה הלאומית. בעקבות יכולתו בבינימינה, שגב חתם בהפועל חולון. הוא החל את העונה בצורה טובה עם 6 נקודות, 2.2 ריבאונדים ו-5.8 אסיסטים בממוצע בחמשת משחקיו הראשונים בקבוצה, אך לאחר משחק שבו לא שותף נגד הפועל ירושלים החל לצנוח ביכולתו בעיקר בגלל קיצוץ משמעותי בדקות המשחק שקיבל. עם זאת שגב סייע לקבוצתו לזכות בגביע המדינה לאחר ניצחון בגמר על מכבי חיפה.
ב-1 ביוני 2009, חתם שגב בהפועל גלבוע גליל ובחודש דצמבר עבר לעירוני נהריה.
בעונת 2012 שיחק שגב בקבוצת ברק נתניה מליגת העל בכדורסל, לאחר עונה זו חתם במכבי חיפה, אתה זכה באליפות המדינה.
לאחר מכן חתם בעירוני נהריה מהליגה הלאומית, לה תרם משמעותית בזכייתה באליפות שהשיבה אותה לליגת העל לראשונה מזה 4 שנים.
בעונת 2014/15 נשאר בליגה השנייה כאשר שב לשחק בברק נתניה, איתה עלה עד לחצי גמר הפלייאוף.
ביולי 2015 חתם בקבוצת הליגה הלאומית אליצור קריית אתא, שם נפצע בצורה קשה בברכו וכתוצאה מכך סיים את הקריירה.
בעונת 2016/17 שימש כמאמן במחלקת הנוער במכבי קריית מוצקין ובמהלך העונה שב מפרישה כדי לשחק בקבוצה הבוגרת בליגה הארצית מחוז צפון. במשחק המכריע בסדרת הגמר קלע שגב שלשה בשנייה האחרונה והביא לקריית מוצקין ניצחון, שהעלה אותה לליגה הלאומית.
ב-29 בדצמבר  הודיע שגב על פרישה ממשחק פעיל לאחר פציעה
אנטון שינדלר

אנטון שינדלר (בגרמנית: 
Anton Felix Schindler;‏ 13 ביוני 1795 - 16 בינואר 1864) היה חבר, מזכיר וביוגרף מוקדם של לודוויג ואן בטהובן. שינדלר נולד במדלוב שבמורביה ומת בפרנקפורט.

היווצרות חוסר אמון

אף כי כבר בשנות ה-50' של המאה ה-19 היוו הסתירות בדין וחשבון של שינדלר בולטות דיין להניע את אלכסנדר וילוק תאייר להתחיל במחקר לכתיבת הביוגרפיה החלוצית שלו עצמו, הייתה זו סדרה של מאמרים מוזיקולוגיים שהתפרסמו מאז שנות ה-70' של המאה ה-20 שחיסלה מן היסוד את המוניטין של שינדלר כמקור מוסמך ומהימן. הוכח, ששינדלר זייף פסקאות ב"ספרי השיחה" של בטהובן (שלתוכן הכניס הרבה פסקאות בדויות לאחר מותו של בטהובן) וכי הגזים באורך היכרותו הקרובה עם המלחין ("11 או 12" השנים שלהן טען היו ככל הנראה לא יותר מחמש או שש). כמו כן סבורים, ששינדלר השמיד יותר ממחצית ספרי השיחה. "בטהובן התמציתי" (The Beethoven Compendium) (קופר 1991, עמ' 52) מרחיק לכת עד לאמירה, שהנטייה של שינדלר לאי-דיוק והמצאות חסרות-יסוד הגיעה לממדים כאלה, שאין כל אפשרות לסמוך על משהו מרשומותיו כל עוד אין לו סימוכין בראיות אחרות. במועד מאוחר יותר בחן תאודור אלברכט מחדש את שאלת אמינותו של שינדלר, ובאשר להשמדה לכאורה של מספר עצום מספרי השיחה, הגיע למסקנה, שלא ייתכן שהאמונה הנפוצה הזאת הייתה נכונה.
תורוואלד נילסן

תורוואלד נילסן (בנורווגית: Thorvald Nilsen ‏ 6 באוגוסט 1881 - 19 באפריל 1940) היה קצין-צי וחוקר קטבים נורווגי. הוא נולד בקריסטיאנסנד. כיהן כרב החובל של האונייה "פראם" במשלחת הקוטב הדרומי של רואלד אמונדסן בשנים 1912-1910. אמונדסן הזמין אותו במברק למשלחתו אחרי שקצין-צי אחר, שהיה אמור להצטרף אליה, נספה בפגיעת ברק. נילסן, שניסה קודם להתקבל למשלחת ללא הצלחה, השיב בחיוב למברק וצורף למשלחת כמשנה לאמונדסן. במהלך תקופה זו שימשה האונייה גם לתצפיות אוקיינוגרפיות ומדידות בדרום האוקיינוס האטלנטי.
בשנת 1913 עוטר בתואר אביר מדרגה ראשונה של מסדר אולאף הקדוש. הוא שירת כקצין צי בנורווגיה במשך מלחמת העולם הראשונה ואחריה השתקע בבואנוס איירס, שם הלך לעולמו בשנת 1940.
עדנה מזי"א

ביוגרפיה

מזי"א נולדה בתל אביב בשם עדנה קוטלוביץ'. למדה לימודי תואר שני באוניברסיטת תל אביב במגמת פילוסופיה ותיאטרון ובהמשך לימדה שם כתיבה דרמטית.

חיים פרטיים

למזי"א שני ילדים מנישואיה ליואב מזי"א שהסתיימו ב-2004. בתה אלישבע מזי"א היא מנכ"לית תיאטרון החאן.
מסעות ההלך

חלק ראשון

גיבור הספר הוא משיחי (שם המעיד על בעליו, באנגלית: Christian), הלך היוצא למסע מעיר ההרס (העולם הזה) אל העיר השמיימית (העולם הבא). על גבו של ההלך משא כבד, המייצג את חטאיו. הוא פוגש במבשר, וזה מורה לו את הדרך אל השער המוביל אל דרך המלך לעיר השמיימית. ההלך לא מצליח לשכנע את אשתו ואת ילדיו להצטרף אליו, והוא עוזב את ביתו, כדי להציל את נפשו.
בדרכו אל השער ההלך כמעט טובע בביצת הדיכאון, אבל עזרה מושה אותו מתוכה. שומר השער - רצון-טוב - מפנה את ההלך אל דרך המלך ואל מקום הישועה, שם יוכל להשתחרר ממשאו. ואומנם, ההלך מגיע לגבעה שבראשה צלב ולמרגלותיה קבר פתוח, ושם מותרות רצועות המשא והוא נופל ונעלם בתוך הקבר. שלושה אנשים זוהרים מברכים את ההלך, מלבישים אותו בבגדים חדשים, ונותנים לו מגילה שעליו למסור בפתח העיר השמיימית.
ההלך מטפס במעלה גבעת הקושי, מתארח בארמון ושמו יופי בראש הגבעה, ויורד אל עמק הענווה מעברה האחר. שם הוא נאבק בשד אפוליון (אבדון) במשך חצי יום ולבסוף פוצע אותו בחרב הפיפיות שלו.
בלילה הוא נכנס לגיא צלמוות וכשהוא יוצא ממנו זורחת השמש על יום חדש.
ההלך פוגש בנאמן, שבא, כמוהו, מעיר ההרס, ושניהם ממשיכים אל יריד ההבלים בעיר הבל. הם נכלאים בגלל סלידתם מהסחורות שמציע היריד, ונאמן נשפט ומוצא להורג בדקירות, בסקילה ובשריפה על המוקד. ההלך בורח וממשיך בדרכו, והפעם מתלווה אליו מלא-תקווה מהעיר הבל.
השניים חוצים בשלום את האדמה המכושפת ובאים אל ארץ בעולה. הם חוצים את הנהר העמוק (המסמל את המוות) שמפריד בינה ובין הר ציון ובאים אל העיר השמימית שעל ההר.

חלק שני

החלק השני מציג את מסעם של בני משפחתו של ההלך. הם עוברים באותם מקומות שההלך עבר בהם, אבל מסעם מתארך, שכן הבנים נישאים בדרך ומולידים ילדים. מורה הדרך שלהם הוא נדיב-לב. הוא הורג ארבעה ענקים ומשתתף בגירוש החיה המפלצתית שהפילה חתתה על העיר הבל.
בהקדמה למהדורה מ-1957 כותב אלכסנדר וויתרספון, פרופסור לאנגלית באוניברסיטת ייל:
חלק II, שהופיע ב-1684, הוא הרבה יותר מסתם ספר המשך או הדהוד של החלק שקדם לו. הוא מבהיר ומבסס ומחזק את הסיפור מחלק I. אלומת האור מפנסו של באניין מתרחבת ומאירה גם את משפחתו של כריסטיאן ואנשים אחרים, נשים וילדים. יש יותר אירועים ותקריות מחיי היומיום, ומקומו של האושר בחיי עולי הרגל הולך וגדל יחסית למקומם של הקשיים. אל האמונה והתקווה מחלק I מצטרפת מידת הצדקה, הטובה במידות. שני החלקים של מסעות ההלך מהווים שלם, והשלם הזה הוא, ללא ספק, הספר הדתי המשפיע ביותר שנכתב בשפה האנגלית.
עולי הרגל בחלק השני פגיעים וחלשים יותר מאלה שבחלק הראשון: נשים, ילדים ואנשים עם בעיות פיזיות ונפשיות. כאשר החבורה עוזבת את ביתו של גָיוס, מתמהמה הססן ונראה כאילו בכוונתו להישאר שם. נדיב-לב מעודד אותו להצטרף ואומר לו כך:
אולם, אח יקר, ... שליחותי היא לנחם נכאי רוח ולתמוך בחלשים. חייב אתה להתלוות אלינו. נמתין לך ונושיט לך את עזרתנו. למענך לא נדבוק בדעות ובמעשים מסוימים, לא נתפלמס לפניך בנושאים שנויים במחלוקת, נהיה לך הכול, ובלבד שלא תיוותר מאחור.

תרגומים

מסעות ההלך תורגם ליותר מ-200 שפות.
מיסיונרים פרוטסטנטים נהגו לתרגם אותו מיד אחרי שתרגמו את הביבליה.

תרגום שמות הגיבורים

רוב השמות בספר מייצגים תכונות ומושגים והם תורגמו בהתאם. מספר קטן תועתק, למשל מתי. שמו של הגיבור במקור הוא כריסטיאן (Christian) ושם אשתו כריסטיאנה. בכל שלושת התרגומים שלעיל שם הגיבור הוא משיחי, על פי מקור המילה היווני: christo, כלומר, 'זה שמשוח'.
רעיונות

הרקע לחיבור "רעיונות"

"רעיונות" נתחבר בעשור האחרון לחייו של מרקוס אורליוס, בין השנים 170–180 לסה"נ. מרביתן של שנים אלו עברו על אורליוס בניהול מלחמות כנגד שבטים גרמאניים שפלשו לגבולה הצפוני של האימפריה הרומית. חלקים מהחיבור נכתבו בקרנונטום, מקום מפקדתו של אורליוס בשנת 171 לסה"נ, בזמן המערכה בצפון. החיבור כמעט ואיננו מכיל מידע על אודות המאורעות שהתרחשו במועד כתיבתו. תחת זאת, הוא מוקדש ברובו לעיונים פילוסופיים. אופי החיבור מתבאר על רקע הפילוסופיה הסטואית, שממנה הושפע אורליוס, ובייחוד – על רקע משנתו של הפילוסוף הסטואי אפיקטטוס.

תוכן החיבור

התוכן וצורת הארגון של "רעיונות" משקפים היטב את נסיבות חיבורו: הספר בנוי מקטעים קצרים המופיעים בסדר שרירותי, ללא עריכה או ניסיון לארגון-על. הספר הראשון מבין שנים-עשר הספרים המרכיבים את החיבור חריג ביחס לשאר חלקי היצירה. ספר זה נושא אופי אוטוביוגרפי, ובו אורליוס מזכיר דמויות שונות מחייו, אשר להן הוא מוקיר תודה. אורליוס מונה את תכונותיהם החיוביות של מטיביו, ומציין מה למד הוא מהם. בין היתר נזכרים בספר אביו, אמו, אבי-סבו של מרקוס, והקיסר אנטונינוס פיוס, שהיה אביו המאמץ. להערכותיו של אורליוס את האישים הסובבים אותו קיים ערך מבחינה היסטורית; הערותיו מסייעות, לשם דוגמה, בשרטוט דיוקנו של הקיסר אנטונינוס פיוס.
ספרים 2–12 של החיבור מכילים קטעים קצרים בנושאים מגוונים. קטעים אלו מכילים ברובם ניסוחים שונים של תמות קבועות המיוסדות על ההשקפה הסטואית, החוזרות ונשנות לאורך החיבור. כאמור, על טכניקה זו של ניסוח וכתיבה לשם הפנמה המליץ אפיקטטוס. עקרון ה"חיים לפי הטבע" הסטואי הוא אחד מהתמות המרכזיות הנשנות בחיבור, לדוגמה: "'כל הקורה, בצדק קורה'. אם תבחן אמרה זו בקפידה, תיווכח כי כך הוא [...]". תמה סטואית בולטת נוספת המופיעה בחיבור היא חסינותה של הנפש מפני סיבות חיצוניות. בניסיון להטמיע בעצמו הכרה זו, אורליוס חוזר וכותב אודותיה שוב ושוב, לדוגמה: "האירועים כשלעצמם אינם יכולים לגעת בנפש כל עיקר; אין להם נתיבים אל הנפש, ואין הם יכולים להופכה או להניעה, שהרי היא בלבד הופכת ומניעה את עצמה .[...]". לאורך החיבור אורליוס מטיף לעצמו מוסר, המכוון לתיקון אורחותיו: "התבונן פנימה; אל נא תפסח לא על תכונתו היסודית של כל עניין באשר הוא ואף לא על ערכו", ואף מבקר את עצמו בחריפות במספר מקומות: "מותך ממשמש ובא אך עדיין אינך מתנהל בפשטות [...]". המוות נזכר אף הוא פעמים מספר ב"רעיונות", אשר כאמור, נכתב בערוב ימיו של אורליוס.
בחיבור חוזרות ונשנות תמות סטואיקניות רבות נוספות: מחזוריות התמורות בטבע, דבקות בשכל ופרישה מהבלי העולם, חובת הפרט למלא את תפקידו כלפי החברה, עשיית צדק וגמילות-חסדים, הימנעות מכעס, יחס מבטל כלפי כבוד, האחווה השוררת בין בני-האדם, ועוד.

"רעיונות" כיומן אישי

בצד הערך הפילוסופי שיש ל"רעיונות", טמונה בו גם איכות ספרותית: החיבור, שנכתב כיומן אישי, מאפשר הצצה בעולמו הפנימי של אורליוס, שהיה סוער: מהחיבור עולה כי מרקוס לא היה שרוי תדיר בשלווה סטואית, אלא התחבט בין עקרונות הסטואה לתורתו של דמוקריטוס, בין אמונה לספקנות, וחווה מפעם לפעם פרצי רוגז וייאוש.
החיבור נחתם במילים: "אדם, חיית כאזרח בזו העיר הגדולה; מה חשוב לך אם נמשך הדבר חמש שנים או חמישים שנה? [...] צא אפוא בשלווה; הן המשחרר אותך שליו אף הוא".