google/wiki40b huggingface dataset:
שטיפת פה

שטיפת פה, או מֵי פה, היא מוצר המשמש להיגיינת הפה. שטיפת הפה באה לחטא את הפה מחיידקים, למנוע את הצטברותם על השיניים ("רובד חיידקים"), למנוע דלקת חניכיים, למנוע ריח רע מהפה וכיבים. חלק משטיפות הפה דורשות מרשם רופא. רופאי השיניים מסכימים כי שטיפת הפה אינה מבטלת את הצורך בצחצוח השיניים או בשימוש בחוט דנטלי.
לעיתים, משתמשים במי מלח לשטיפת הפה נגד דלקות ופצעים בפה, או לאחר עקירת שיניים.

יעילות

יעילות השימוש בשטיפת הפה שנויה במחלוקת. מחקרים מראים כי עבור אוכלוסייה רגילה הנהנית מאספקה של פלואור במי השתייה ושאינה חולה בתחלואה דנטלית מוגברת, רוב השטיפות הקיימות אינן יעילות יותר משטיפה במים זכים. בנוסף, החומרים הפעילים הנמצאים במשחות השיניים, ובראשם הפלואור, מספקים בדרך כלל.  עם זאת, שטיפות פה מסוימות יכולות להיות לעזר לאנשים עם מגבלות גופניות (כגון, בעלי פיגור שכלי או נכות מוטורית, שאינם יכולים לצחצח שיניים ביעילות) או לאנשים הסובלים מבעיות מיוחדות בחלל הפה (כגון נטייה גבוהה לעששת, מחלות חניכיים אגרסיביות או נמקיות, פצעים בחלל הפה וכן מספר שבועות מצומצם לאחר ניתוח חניכיים, עקירות שיניים או ניתוח שתלים - כל עוד ישנו פצע פתוח בחלל הפה).  
אחד החומרים היעילים ביותר כנגד הצטברות רובד החיידקים על השיניים ונגד דלקת חניכיים הוא כלורהקסידין גלוקונט. עם זאת, שימוש ממושך בחומר זה עלול לגרום למספר תופעות לוואי זמניות/הפיכות: פגיעה זמנית בתחושת הטעם, והכתמה של השיניים (שניתן להסירה בטיפול פשוט במרפאת השיניים). 
בנוסף, נמצא כי החומציות הגבוהה בשטיפות דנטליות רבות עלולה לפגום בזגוגית השן.
מחקר מ-2017, על אנשים בריאים בעלי עודף משקל, מצא כי המשתמשים במי פה פעמיים ביום או יותר, היו בסיכון גבוה ב-55% ללקות בסוכרת או במצב טרום סוכרת (שבו ערכי הסוכר גבוהים מאוד) תוך שלוש שנים, בהשוואה לאלה שהשתמשו במי פה פעם ביום או כלל לא. הסברה היא שחומרים אנטי בקטריאליים שמשפיעים על חיידקי הפה ופוגמים בהיווצרות תחמוצת החנקן בפה. פגיעה זו, החוקרים סבורים, משפיעה על תהליכים מטבוליים בגוף, מה שמגביר את הסיכון ליתר לחץ דם ואף לסיכון לסוכרת.
תלמה ריטר

חייה

ריטר נולדה בברוקלין שבניו יורק. בתקופת לימודיה בבית הספר התיכון השתתפה בהצגות תלמידים ולאחר זאת עבדה בתיאטראות רפרטואריים, למדה משחק באקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה והמשיכה לפתח קריירה בימתית, שבמהלכה פרשה לחופשה בת שנתיים כדי לגדל את שני ילדיה מבעלה, ג'וזף מוראן, שחקן שעשה הסבה למנהל בענף הפרסום.

קריירה

בתחילת הקריירה שלה הופיעה ריטר במחזות בתיאטרון ובתוכניות רדיו, אך לא הטביעה את רישומה על קהל הצופים. ב-1947 שיחקה בסרטה הראשון, "נס ברחוב 34". תפקידה היה קטן, אך הופעתה הקצרה עשתה, לדעת רבים, רושם רב]. ב-1949 הופיעה בסרטו של ג'וזף ל. מנקייביץ', "מכתב לשלוש נשים", גם הפעם בתפקיד קטן למשך זמן קצר, אך הוא זיכה אותה בתגובות חיוביות].
ב-1950 ליהק מנקייביץ' את ריטר לתפקיד 'בירדי', בסרטו "הכל אודות חוה", עליו קיבלה מועמדות ראשונה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. את המועמדות השנייה שלה לפרס קיבלה על הופעתה בסרט הקומדיה המטורפת "The Mating Season". במהלך שתים עשרה השנים הבאות, עבדה ריטר בסרטים רבים. נוסף לכך, גם הופיעה במספר רב של סדרות טלוויזיה, כגון: "אלפרד היצ'קוק מגיש", "תיאטרון ג'נרל אלקטריק" ו"The United States Steel Hour". מאוחר יותר הופיעה בתפקידי משנה כגון האחות המטפלת בג'יימס סטיוארט המגובס בסרט "חלון אחורי" משנת 1954, וסוכנת הבית של דוריס דיי בסרט "דו-שיח בחדר המיטות" משנת 1959.
אף כי ריטר ידועה בעיקר בתפקידים קומיים, היא הופיעה לעיתים גם בתפקידים דרמטיים כמו ב"Pickup on South Street" ו"יוצאי הדופן".
ריטר הייתה מועמדת לפרס אוסקר 6 פעמים, אך לא זכתה בו אפילו פעם אחת. רק גלן קלוז, שלה שבע מועמדויות, הייתה מועמדת ליותר פרסי אוסקר על משחק מבלי לזכות. זאת ועוד, ריטר היא השחקנית היחידה שהייתה מועמדת לפרס ארבע שנים ברציפות.

מותה

בפברואר 1969, זמן קצר לאחר שהופיעה בתוכנית של ג'רי לואיס, עברה תלמה ריטר התקף לב ומתה בגיל 67.
הרחבת העירוב של משחק

בתורת המשחקים לעיתים קרובות מתברר שאין דרך פעולה בודדת בה משתלם לשחקן לנהוג, והסיכוי הטוב ביותר שלו להרוויח הוא אם הוא יגריל את דרך הפעולה שלו. הרחבת העירוב של משחק היא מודל מתמטי שמציג משחק לא שיתופי (כלומר, כזה שבו השחקנים לא מסוגלים לחתום על הסכמים מחייבים) בצורה תכסיסית שבו משתמשים השחקנים בתכסיסים מעורבים - תכסיסים שאינם דרך פעולה מוגדרת אחת, אלא יכולים להיות אחד מכמה דרכי פעולה בהסתברות מסוימת (ומכאן ה"עירוב" שבשמם).
הרחבת העירוב של משחק היא אם כן הרחבה של המודל הבסיסי של משחק. היתרון בה הוא שמשפט המינימקס מבטיח כי במשחק סכום אפס תהיה דרך פעולה אופטימלית לשני השחקנים - כלומר, יהיה קיים לכל אחד מהשחקנים תכסיס מעורב שהוא הטוב ביותר עבורו. דבר זה לא מתקיים בהכרח אם לא מורשים תכסיסים מעורבים. כמו כן, במשחק לא שיתופי כללי מבטיח משפט נאש שתהיה לפחות נקודת שיווי משקל נאש אחת אם ניתן לעשות שימוש בתכסיסים מעורבים.

הגדרה פורמלית

מבחינה מתמטית, הרחבת העירוב מוגדרת כך: יהי  משחק n שחקנים בצורה תכסיסית. הרחבת העירוב של המשחק היא המשחק  כאשר לכל i,  הוא תכסיס מעורב (בתורת המשחקים) של השחקן i, ופונקציית התשלום  מתאימה לכל בחירת תכסיסים מעורבים על ידי השחקנים את הרווח שהשחקן i משיג מכך.
טכנאי קול

טכנאי קול או טכנאי סאונד (מכונה לרוב סאונדמן) הוא בעל מקצוע שעוסק בהיבטים הטכנולוגיים של אמצעי ההקלטה וההשמעה.
תפקידו של טכנאי הקול באולפן הוא בחירת מיקרופונים, עיצוב הצליל בערוצים השונים, ערבול הצליל ותפעול מכשירי ההקלטה. בהפקה עם הקלטה רב ערוצית הערבול, העריכה ועיצוב הצליל הסופי נעשה לאחר ההקלטה.
במקרים רבים משתלב תפקידו של הטכנאי באולפן בהפקה המוזיקלית וההחלטות המתקבלות על ידיו הן אומנותיות ולא רק טכניות, כדוגמת אלן פרסונס, אשר הפיק את האלבום "The Dark Side of the Moon", או נייג'ל גודריץ', אשר הפיק את האלבום "OK Computer".
במקרים אחרים, טכנאים אחראים לתפעול של מערכות הגברה, הקלטות חוץ לטלוויזיה, תעשיית הקולנוע ושידורי רדיו וטלוויזיה.
טכנאי קול גם אחראים במידה רבה לפיתוח של מכשירים שונים ועד היום ניתן למצוא טכנאי קול בצוותי-הפיתוח של חברות שונות.

בקרת צליל

הכלים החשובים ביותר לטכנאי הם אוזניות או רמקולים אמינים במיוחד (מוניטורים) שאותם הטכנאי מכיר היטב, זאת לשם קבלת "תמונה אמיתית" של הצליל. עזרים אלו בנוסף לאוזניו של הטכנאי הם מעין מערכת ייחוס אקוסטית אישית העוזרת לו לקבל החלטות נכונות ולהבין את המתרחש בהפקה. ישנם מקרים בהם הטכנאי משתמש באותה מערכת הגברה של הקהל או של המאזינים וכאן הוא משמש כמאזין או כנציג הקהל עם אמצעים ואפשרות להשפיע על איכות הצליל וצורתו הסופית.
M62

היסטוריה

הצביר התגלה על ידי שארל מסיה ב-7 ביוני 1771, אך רק 8 שנים מאוחר יותר, לאחר תצפית נוספת שכללה רישום מדויק של מיקומו הוא הוכנס לקטלוג מסיה, שם תואר כערפילית יפהפייה דומה לשביט קטן עם מרכז בהיר מוקף בזוהר עמום. בשנת 1814 גילה האסטרונום ויליאם הרשל שזהו צביר כוכבים וציין שהוא נראה כמיניאטורה של M3.
בהירותו של הצביר היא מדרגה 7.4 כך שהוא עמום יחסית, בעיקר ביחס לצבירים M10 ו-M12 הנמצאים באותה קבוצת כוכבים ומרשימים בהרבה ודומה ל-M14 ול-M9. ניתן להבחין בו רק באמצעות משקפת איכותית או טלסקופ ועל מנת לצפות בכוכבי הצביר, שהבהירים שבהם הם מדרגת בהירות 15, יש צורך בטלסקופ מקצועי. בשל עמימותו קשה לאתר אותו, הוא נמצא על הגבול עם קבוצת הכוכבים עקרב מעט פחות מ-5 מעלות צפון-צפון-מזרח לכוכב ε בעקרב, כ-8 מעלות ממזרח-דרום-מזרח לאנטארס וכ-10 מעלות מצפון-מערב לשאולה. מעט פחות מ-4 מעלות מצפון לו, נמצא הצביר הכדורי M19.

מאפייני הצביר

צורתו של M62 א-סימטרית, חלקו הבהיר והצפוף ביותר לא נמצא במרכז הצביר אלא נוטה לכיוון דרום מזרח. הסיבה לעיוות זה בצורתו של הצביר היא קרבתו היחסית למרכז הגלקסיה, כ-6,100 שנות אור בלבד, כך שהוא מושפע מכוחות גאות חזקים. קוטרו של M62 הוא כ-100 שנות אור ומסתו מוערכת בכ-1.2 מיליון מסות שמש מרחקו ממערכת השמש הוא כ-22,500 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-15 דקות קשת - כמחצית קוטרו של הירח המלא. בצביר התגלו בו כ-90 כוכבים משתנים, רובם מסוג משתני RR בנבל. עוצמת ההארה הכוללת של הצביר היא פי 45,000 מעוצמת ההארה של השמש והספקטרום הכולל של אור הצביר מתאים לסוג ספקטרלי F9. בצביר התגלו מקורות רבים יחסית של קרינת רנטגן, ככל הנראה מדובר בזוגות כוכבים שקרובים מאוד זה לזה.
הפילהרמונית של שלזיה

הפילהרמונית של שלזיה (בפולנית: Filharmonia Śląska w Katowicach) היא מוסד מוזיקלי בקטוביץ, שלזיה, פולין. הפילהרמונית של שלזיה נוסדה בקטוביץ בשנת 1945. בשנת 1973 מקהלה מעורבת.
לפילהרמונית של שלזיה בקטוביץ מעמד חשוב ומבוסס בחיי התרבות של איחוד הערים של שלזיה עילית. במהלך עשרות שנים, הופיעו עם התזמורת רוב המוזיקאים ידועי השם, בהם איגור אויסטרך, סביאטוסלב ריכטר ועוד.
רמת שרת

היסטוריה

הסכם על הקמת שכונה, על אדמות הכפר הערבי הנטוש אל-מאלחה, נחתם בשנת 1964, על ידי חברת "שיכון ופיתוח", חברת "וולפסון קלור מאיר" בנק ירושלים ומשרד השיכון. תחילה ניתן לשכונה השם "מנחת", אך מספר שנים לאחר מותו של משה שרת (שנפטר בשנת 1965) הוחלט לקרוא לשכונה על שמו "רמות שרת" (ובהמשך "רמת שרת"). הקמת השכונה בפועל החלה בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, בשלב א' הוקמו כ-450 יחידות דיור. התושבים הראשונים התגוררו בבנייני דירות שלושה חדרים (ברח' קדיש לוז), שנועדו לזוגות צעירים, ליוצאי שכונות עולים בירושלים ולזכאי דיור אחרים. בשנת 1976 השכונה כבר הייתה מאוכלסת אך התשתיות והפיתוח הסביבתי לא הושלמו והיא עוד לא חוברה לרשת הטלפון. 
החל משנת 2003 ניכר רישומה של עליית יהודי צרפת. בשנת 2008 החלו מספר משפחות חרדיות לעבור לשכונה, אולם עקב מחירי הדירות הגבוהים יחסית בשכונה, מגמת ההתחרדות נעצרה.
רוב הבתים בשכונה הם בתי דירות ובהם אחד ממגדלי הדירות הגבוהים בירושלים עד שנות ה-90 של המאה ה-20 - "בניין הכוכב". חלק קטן מבתי השכונה הן וילות וקוטג'ים בסגנון "בנה ביתך".
בעשור הראשון של המאה ה-21 השלימה החברות "אזורים" (במקור "שיכון ופיתוח") ו"וולפסון קלור מאיר את פרויקט "אזורי רמת שרת", במגרש הפנוי האחרון שהיה ברשותם בשכונה. 
עם השלמת פרויקט "סביוני רמת שרת" על ידי חברת אפריקה ישראל מגורים בשנת 2018 מוצו כל עתודות הקרקע לבינוי בשכונה. 
בזכות קרבתה למתחם הולילנד נהנית השכונה מגישה ישירה אל כביש בגין.

אתגרים

השכונה בנויה על גבי צלע הר, במבנה טופוגרפי תלול. הדבר מקשה על התנועה הרגלית בין חלקי השכונה ועל תחושת שייכות שכונתית. בזכות הפרויקט של "סביוני רמת שרת" בשכונה נבנים כעת מרכז מסחרי, פארקים ועוד. לפני ההודעה על פרויקט "סביוני רמת שרת" הייתה בשכונה תדמית של שכונה ללא תחושה של קהילתיות. עם זאת, בגבולות השכונה היה את מתחם הולילנד והן עם רמת דניה יש פארקים רחבי ידיים, יש בה מספר גני שעשועים והמתנ"ס שלה פעיל.
השכונה נמצאת בהקמה הדרגתית במשך שנים רבות, חלק מהמגרשים הריקים בה הם מגרשים של "בנה ביתך" שלא כולם בנויים וחלק מהם מיועדים לבנייה רוויה. לצד חלק מכבישיה הראשיים (דוד מרץ, פרץ ברנשטיין) אין מדרכות לכל ארכם. מאידך, קיום מספר שטחים פתוחים בשכונה וקרבה לשטחים פתוחים כעמק הצבאים מזמנים לשוכנים בה מפגשים עם בעלי חיים כדורבנים וקיפודים ומגוון רחב של ציפורים.
לשם קבלת שירותים עירוניים וציבוריים שונים (בריאות, דואר, מרכז מסחרי מקומי, בית ספר תיכון וכדומה) השכונה נסמכה על שכונת קריית היובל.
יחידת תצ"מ 5707

היסטוריה

ביולי 1974, לאור לקחי מלחמת יום הכיפורים (ובתוכה מבצע דוגמן 5), הוקמה￼ יחידת התצפית וההכוונה של חיל האוויר. בפקודת ההקמה הוגדר תפקיד היחידה כזיהוי מטרות בעלות עניין לחיל האוויר, והזרמת המידע, בזמן אמת, למרכז השליטה האחראי על הפעלת המטוסים. בראשית דרכה הייתה היחידה יחידת מילואים, שפעלה במשולב עם יחידות דומות של אמ"ן. רוב פעילות התצפית התבצעה מתל פארס ומהר נידל, אך לעיתים גם מאתרים חלופיים. היחידה תפקדה כזרוע הקרקעית של מערך איסוף המודיעין של חיל האוויר, והייתה הכלי העיקרי לאיסוף מודיעין חזותי בזמן אמת על הנעשה לאורך גבולה הצפוני של ישראל. פרט לתצפית, הייתה היחידה אחראית גם על הכוונת מטוסים ומסוקים לעבר המטרות שרכשה.
הניסיון המבצעי שנרכש במהלך הפעלתה של היחידה במלחמת לבנון הראשונה הביא לכך שב-1982 אורגנה היחידה מחדש כיחידה סדירה, עם מספר עמדות תצפית המאוישות ברציפות על ידי לוחמים לאורך כל השנה. במהלך אותה מלחמה, נטלה היחידה חלק פעיל במבצעים המוצלחים להשמדת מערך טילי הנ"מ הסורי בבקעת הלבנון.
בעקבות פעילות היחידה במלחמת לבנון הראשונה עלתה חשיבותה ונודעו יכולותיה הרבות. עם סיום הלחימה, החלו גם עבודות להקמת עמדת "ארזים" בלבנון. במהלך שנת 1983, לאור ההתעניינות הרבה ביחידה, הוחלט על הקמת עמדת תצ"מ במוצב החרמון. בשנת 1984 הוקמה עמדת תצפית גם במוצב "חזקה" שברמת הגולן.
השינוי המשמעותי באופייה של היחידה חל בשנת 1994, כאשר, בעקבות ארגון מחדש של היכולות המיוחדות של חיל האוויר, הוחלט להקנות ליחידה כשירויות מבצעיות חדשות, שהשתלבו בכלל הכשירויות ההתקפיות המסווגות של מטוסי ומסוקי חיל האוויר.
מסלול ההכשרה הוארך, והלוחמים קיבלו הכשרה מקיפה מלוחמי יחידת שלדג, בלחימה במתארים שונים, ובמיומנויות קומנדו, סיור והסוואה מגוונות. 
ב-23 בדצמבר 1994 נפל סמל גיא סודאי, לוחם היחידה, במהלך מבצע בלבנון. 
סודאי הוא החלל היחיד בתולדותיה של היחידה, ומוקירי זכרו הקימו אנדרטה לזכרו.
היחידה נטלה חלק משמעותי במבצעים רבים, כולל במבצע ענבי זעם, בפעילויות לאיסוף מודיעין ולהכוונת מטוסי ומסוקי קרב, מחוץ לגבולותיה של ישראל, וכן בשטחי יהודה, שומרון ועזה, בהם פעלה היחידה בעיקר לאיתור, זיהוי ותקיפה של מחבלים, כמו גם למעצר והפללת מבוקשים.
בשנת 1997, מונה לסגן מפקד היחידה, רס"ן ברק ביתנון, שבתפקידו הקודם, שירת כמפקד בית הספר לקומנדו, ביחידת שלדג.
בשנת 1998, הפך סא"ל ברק ביתנון למפקד היחידה, ותקופתו נחשבת למוצלחת ביותר מבחינה מבצעית.
בתחילת שנות האלפיים הוענקה ליחידה תעודה מטעם הרמטכ"ל כהוקרה על פעולותיה המבצעיות בגזרות השונות במסגרת מבצע "גאות ושפל" (האינתיפאדה השנייה).
ב-4 באוגוסט 2003 נסגרה היחידה, כחלק מתוכנית ארגון מחדש בחיל האוויר, אשר כללה צמצום של מספר הטייסות והיחידות בחיל.
זקן ואן דייק

זקן ואן דייק (מאנגלית: Van Dyke; נכתב גם Vandyck או Van Dijk) הוא סגנון של עיצוב שיער הפנים, ונקרא על שמו של הצייר הפלמי מהמאה ה-17 אנתוני ואן דייק. זקן ואן דייק מורכב באופן ספציפי מגידול של שפם ובנוסף זקן תייש, בעוד שיער הלחיים מגולח כולו. אפילו לסגנון זה קיימות מספר וריאציות, ביניהן גידול שפם בעל קצוות מסולסלים, החלפת זקן התייש בשיער מתחת לשפה התחתונה וכו'.
סגנון זקן זה היה נפוץ באירופה של המאה ה-17. הוא נגמר בבריטניה יחד עם הרסטורציה בשנת 1660, כאשר סגנונות ופאות צרפתיות הפכו פופולריים. זמן מה לאחר מכן, לעומת זאת, גברים מסוימים, שנודעו בכינויים "vow-beards" (בתרגום מילולי: "נודרי הזקן") המשיכו להתגלח בסגנון הואן דייק, תוך שבועה כי ימשיכו לעשות כן עד שהמלך יישוב להתגלח באופן זה. הסגנון הפך פופולרי בארצות הברית במאה ה-19. בעיתון Chicago Chronicle גינתה המבקרת אידית' סשנס טאפר את סגנון הואן דייק יחד עם זקן התייש, כשני סממנים של גברים "שהיו אנוכיים, זדוניים, ויהירים כטווס".
הסגנון מכונה לעיתים "זקן צ'ארלי", אשר נקרא אחרי המלך האנגלי צ'ארלס הראשון, שאת דיוקנו צייר האומן ואן דייק, בעת שהיה מגולח בסגנון זה.

זקן ואן דייק בהיסטוריה

הזקן נראה על ואן דייק עצמו, ועל הרבה מהדמויות אותן צייר בדיוקנאותיו, ביניהם המלך צ'ארלס הראשון. מהפכן המרקסיזם הרוסי ולדימיר איליץ' לנין נראה גם הוא מגולח בסגנון הואן דייק.
הזקן ראה תחייה במאה ה-19 ונראה בקרב דמויות ידועות רבות, ביניהן הגנרל קסטר (אשר לבש סגנונות רבים כמו גם) והשחקן מונטי וולי. הקולונל הרלנד סנדרס, המפורסם מלוגו רשת המסעדות KFC, נחשב גם הוא לבעל זקן ואן דייק.
באנגלית pickedevant היא מילה נרדפת לזקן ואן דייק.
כריסטופר סאמבה

קריירת מועדונים

סאמבה נולד בקרטיי להורים מהגרים מהרפובליקה של קונגו, סאמבה התחיל את הקריירה שלו בסדאן מהליגה השנייה. למרות שרשם רק 3 הופעות, הוא חתם בקיץ 2004 בהרטה ברלין. 
ב-25 בינואר 2007 חתם בבלקברן רוברס ל-3 וחצי שנים תמורת 450,000 פאונד. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת הסיבוב הרביעי של הגביע האנגלי נגד לוטון טאון. ב-31 בינואר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בהפסד 3-0 נגד צ'לסי. ב-17 במרץ 2008, סאמבה הבקיע את השער הראשון שלו בבלקבורן בהפסד 2-1 נגד וסטהאם יונייטד. את עונתו הראשונה בבלקבורן הוא סיים עם 19 הופעות בכל המסגרות ו-2 שערים. ב-22 באוקטובר 2007, האריך את חוזהו עד קיץ 2012. בעונת 2008/2009 שיחק לסירוגין גם בעמדת החלוץ. בנובמבר 2009 חתם ל-5 שנים נוספות במועדון. ב-13 במרץ 2010 ערך את ההופעה ה-100 שלו בה הוא גם הבקיע בניצחון 0-2 נגד פולהאם. ב-3 במאי 2010, סאמבה כבש את שער הניצחון בניצחון 1-2 נגד ארסנל. את עונת 2010/2011 התחיל סאמבה כקפטן המועדון, אך לאחר 4 חודשים סרט הקפטן נלקח ממנו לאחר שהביע את רצונו לעזוב את המועדון.
ב-24 בפברואר 2012, סאמבה חתם באנז'י מחצ'קלה ל-4 שנים. ב-5 במרץ 2012 הוא ערך את הופע הבכורה שלו באנז'י ניצחון 0-1 נגד דינמו מוסקבה. ב-6 במאי 2012 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 1-3 בבית נגד רובין קאזאן.
ב-13 בינואר 2013, סאמבה חתם ל-4 וחצי שנים בקווינס פארק ריינג'רס תמורת 12.5 מיליון פאונד.
ב-2 ביולי 2013 חזר סאמבה לאנז'י מחצ'קלה.
ב-29 באוגוסט 2013 סאמבה חתם בדינמו מוסקבה.

קריירה בינלאומית

סאמבה החל לשחק בנבחרת קונגו בשנת 2004, והוא היה אף הקפטן שלה.
ג'וני נמוניק

תקציר העלילה

ג'וני נמוניק (קיאנו ריבס) הוא סוחר נתונים עם שתל קיברנטי במוחו אשר מאפשר לו לאחסן במוחו נתונים אשר רגישים מדי עבור רשתות מחשבים רגילות. המוח של ג'וני מסוגל לשאת 80 ג'יגה בייט של נתונים, או 160 ג'יגה בייט אם הוא משתמש במכפיל. ג'וני משתמש בשתל על מנת לשמש כשליח בין גורמים שונים. באחד מהמשימות הוא טוען על השתל נתונים בכמות החורגת מהמגבלות של השתל (ועל כן הוא עשוי למות אם הנתונים לא יוסרו בזמן מהשתל), אלא מכיל גם מידע בעל ערך רב יותר מכפי שדמיין אי פעם. הוא צריך להביא את הנתונים אל היעד בזמן ולהימנע מלהיהרג על ידי מתנקשים שנשלחו בעקבותיו.
קונרד שומאן

האנס קונרד שומן (בגרמנית: Hans Conrad Schumann;‏ 28 במרץ 1942 - 20 ביוני 1998) היה חייל בצבא גרמניה המזרחית, שערק לגרמניה המערבית בזמן בנייתה של חומת ברלין. שומן צולם בעת שחצה את הגבול, וצילומו היה לאחד מסמלי המלחמה הקרה וברלין המחולקת.

חייו

שומן נולד בעיירה אוסטראו שבסקסוניה. בגיל 18 התגייס, והוצב במשטרת ההפגנות. לאחר אימון בסיסי בדרזדן וקורס מש"קים בפוטסדם, הוצב בברלין המזרחית. 
ב-15 באוגוסט 1961, יומיים לאחר שגרמניה המזרחית החלה בהקמתה של חומת ברלין, הוצב שומן בעמדה בפינת הרחובות ברנאואר ורופינר. באותה העת טרם נבנתה החומה במקום, והגבול בין שני חלקיה של ברלין לא היה אלא גדר תיל נמוכה ("תלתלית"). אזרחים מערב גרמנים קראו לשומן להגיע אליהם. הוא דילג מעל גדר התיל, והובל מהמקום בניידת של משטרת ברלין המערבית. 
זמן מה לאחר העריקה, עבר שומן להתגורר בבוואריה, ועבד במפעל של חברת אאודי באינגולשטאט. לאחר נפילת החומה אמר כי רק מאז נפילתה חש חופשי באמת. גם לאחר נפילת החומה ואיחוד גרמניה לא שב שומן לסקסוניה, ונותר להתגורר בבוואריה. בעוד שבמערב נחשב לגיבור, חבריו במזרח ראו בו בוגד. ב-1998 שם קץ לחייו, לאחר שסבל מדיכאון.

תצלום הבריחה

הרגע בו דילג שומן מעל הגדר נלכד בעדשת המצלמה של הצלם המערב גרמני פטר לייבינג. התצלום הפך לאייקון המזוהה עם המלחמה הקרה בכלל ועם ברלין המחולקת בפרט.
בשנת 2011 נכלל התצלום בתוכנית זיכרון העולם של אונסק"ו, הכוללת מסמכים ותיעודים בעלי חשיבות להיסטוריה האנושית. בסמוך למקום בו קפץ שומן מעל הגדר הוצב פסל בהשראת התצלום, בשם "קופץ החומה" (Mauerspringer).
קלאודי בלקלי

ביוגרפיה

אביה אלן בלקלי היה חבר בלהקת הטרמלוס, שהייתה פופולרית בשנות השישים של המאה העשרים. אחותה קריסטן בלקלי היא זמרת וחברה בלהקת האינדי "Little Spitfire".
בלקלי למדה בבית הספר למשחק "Central School of Speech and Drama". ב-1998 זכתה בפרס איאן צ'ארלסון על הופעתה במחזה "השחף" בתיאטרון וסט יורקשייר פלייהאוס שבלידס. תפקידה הידוע ביותר הוא כאמה טימינס בסדרת הדרמה של ה-BBC "הדרך לקנדלפורד".
תפקידים בולטים נוספים של בלקלי היו בסרטו זוכה האוסקר של רוברט אלטמן "פארק גוספורד" בתפקיד מייבל נסביט, וב-2005 בסרט "גאווה ודעה קדומה" בבימויו של ג'ו רייט בתפקיד שרלוט לוקאס. ב-2007 שיחקה בתפקיד מרתה בסדרת הטלוויזיה "קרנפורד", עיבוד לספריה של אליזבת גסקל.
ב-2010 גילמה בלקלי את דמותה של סינתיה לנון בהפקה של ה-BBC "לנון העירום", דרמה המבוססת על חיי ג'ון לנון בשנים 1964 ועד 1971.
ב-2013 הופיעה בלקלי בהצגת הבכורה של המחזה "Chimerica".
איזידורוס מסביליה

ביוגרפיה

נולד בקרטחנה שבהיספניה  ועבר לסביליה בגיל צעיר (לפי גרסה אחרת נולד בסביליה). התייתם מהוריו בגיל צעיר ולמד אצל אחיו ליאנדר הקדוש, ומאוחר יותר החליפו בתפקיד בישוף סביליה. הוא סייע בהמרת דתם של הוויזיגותים, בני המעמד השליט שכבשו את ספרד במאה ה-5, מהזרם האריאני לאורתודוקסיה הקתולית, דתם של תושבי הארץ. כמו כן ישב בראש מועצות דתיות שונות. 
יצירתו העיקרית, "האטימולוגיות" (Etymologiae), שנכתבה בלטינית, היא אנציקלופדיה בת 20 כרכים, המאגדת את כל הידע הדתי והחילוני של התקופה. אף כי מדובר בעבודת עריכה מחדש של אוסף מקורות יותר מבמחקר מקורי, נודעה לספר השפעה גדולה על דורות רבים של מלומדים בימי הביניים, והוא הופץ בעותקים רבים. בנוסף לאטימולוגיות כתב איזידורוס גם חיבור על ההיסטוריה של הגותים וחיבורים תאולוגיים ומדעיים שונים.
איזידורוס חי בחצרם של הויזגותים. הוא היה היסטוריון שלהם וניסה לפאר את מעמדם. רבים מחשיבים את הוונדלים למי שבזזו את רומא בצורה החמורה ביותר, רק משום שאיזידורוס הדביק להם את הרס שכיות החמדה. זאת עשה על מנת לשבח את הוויזיגותים.
כמו כן, ידוע כי איזידורוס התנגד להתנצרות הכפויה שעברו היהודים על ידי הגותים בספרד.
מת בסביליה ב-4 באפריל 636. בשנת 1598, הוכרז כקדוש, ובשנת 1722 הוכרז כדוקטור של הכנסייה. יום חגו חל ב-4 באפריל.
מחמוד דמרה

מחמוד דמרה (נקרא גם אבו עווד) היה מפקד כוח 17 ומבכירי קציני הביטחון ברשות הפלסטינית בשטחי יהודה ושומרון.
דמרה מונה למפקד כוח 17 ברמאללה, ארגון צבאי האחראי על אבטחת אישים ברשות, בשנת 1996. הוא היה אחד מהאנשים הקרובים ביותר לראש הרשות יאסר ערפאת, וזאת אף על פי שהדיח אותו מתפקיד מפקד כוח 17 ברמאללה. גם אחרי שהודח, נשאר דמרה אחד האנשים הקרובים ביותר לערפאת, בייחוד בתקופת מבצע חומת מגן, כשכוחות צה"ל כיתרו את המוקטעה בה שהה ערפאת. לאחר מות ערפאת, כאשר מחמוד עבאס נבחר לראש הרשות הפלסטינית (2005), חזר דמרה לתפקיד מפקד כוח 17, ונחשב למספר 2 של מפלגת הפת"ח.
לדמרה מיוחסים על ידי ישראל מספר פיגועים אשר בוצעו על ידי אנשי פת"ח בהוראתו של יאסר ערפאת. דמרה נחשד בכך שהורה על ביצועם וסיפק נשק והכוונה לפיגועים. הוא גם נצפה יורה פצצת אר פי ג'י לעבר טנק של צה"ל, הטנק היחיד שניזוק במהלך מבצע חומת מגן. לפי החשד, דמרה גם עמד בראש התשתית שביצעה את פיגוע הירי הסמוך לעפרה ב-31 באוקטובר 2000, שבו נהרגו זוג הורים ונפצעו 3 מילדיהם. כן מיוחסים לו מספר פיגועי ירי והנחת מטעני חבלה שכוונו נגד ישראלים.
לאחר שש שנים בהן נחשב מבוקש על ידי ישראל, נעצר דמרה ב-5 בספטמבר 2006, במהלך פעילות של כוחות צה"ל בכפר ביר זית שליד רמאללה.
קורפוס הפאנצר ה-46 (ורמאכט)

הקמת הקורפוס

הקורפוס גויס בגרמניה ב-20 ביוני 1940 בשם "הקורפוס ה-46", והועמד תחת פיקוד היינריך פון ויטינגהוף, וב-25 באוקטובר 1940 הוסב הקורפוס לקורפוס ממונע.

הקרבות בבלקן

באביב 1941 השתתף הקורפוס בפיקודו של פון ויטינגהוף במערכה בבלקן, כחלק מהארמייה השנייה, ואף לחם במערכה על יוון.

מבצע ברברוסה

במהלך מבצע ברברוסה פיקד פון ויטינגהוף על הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר השנייה ולאחר מכן חלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ולחם עמו בקרב סמולנסק. בקרב על מוסקבה היה הקורפוס חלק מארמיית הפאנצר הרביעית, במסגרת קבוצת ארמיות מרכז.

החזית המזרחית

ב-11 ביוני 1942 מונה הנס צורן למפקד הקורפוס, וב-14 ביוני הוסב הקורפוס לקורפוס פאנצר, והמשיך להילחם בחזית המזרחית, כחלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז. ב-28 באוקטובר 1942 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית, ובהמשך הועבר תחת פיקוד הארמייה הרביעית וארמיית הפאנצר השנייה. ב-20 בנובמבר 1942 מונה הנס-קרל פון אזבק למפקד הקורפוס, וב-20 ביוני 1943 חזר צורן לפקד על הקורפוס. ביולי 1943 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה התשיעית, והשתתף במתקפה הגרמנית על האגף הצפוני של מבלט קורסק במסגרת קרב קורסק. ב-5 באוגוסט 1943 מונה הנס גולניק למפקד הקורפוס לאחר שצורן נהרג בקרבות, וב-13 בספטמבר 1943 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השנייה במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ובינואר 1944 הועבר הקורפוס לקבוצת ארמיות דרום, לחם עימה במערכה בשטח אוקראינה כחלק מארמיות הפאנצר הראשונה והרביעית. במהלך החודשים הבאים התחלף הפיקוד על הקורפוס בתדירות גבוהה. ב-21 במרץ 1944 מונה פרידריך שולץ למפקד הקורפוס, וב-3 ביולי החליף אותו פריץ בקר. ב-23 ביולי מונה שמילו פון ליטוויץ למפקד הקורפוס, וב-28 באוגוסט החליף אותו מקסימיליאן פלצמן. באוגוסט 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה התשיעית, במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, שהפכה בהמשך לקבוצת ארמיות A, וב-20 בספטמבר מונה ולטר פריז למפקד הקורפוס. בינואר לחם הקורפוס במסגרת מבצע ויסלה-אודר, וב-21 בינואר מונה מרטין גאריס למפקד הקורפוס. בפברואר הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השנייה במסגרת קבוצת ארמיות ויסלה, ולחם עימה במערב פרוסיה, ובמרץ הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית, ולחם עימה עד סוף המלחמה.
רודניה

תולדות היישוב

העיירה, השוכנת על גדות נהר מלאיה ברזינה (Malaya Berezina), כ-68 ק"מ צפונית מערבית לסמולנסק, נזכרת לראשונה בשנת 1363. בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית, ובשנת 1926, תחת השלטון הסובייטי, הוענקו לרודניה זכויות עיר.

יהודי רודניה

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 2,235 יהודים, שיעור גבוה באוכלוסייתה. בתקופה הסובייטית פעלו בעיירה מספר קולחוזים יהודיים.
ב-14 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ותוך כחודש רוכזו כ-1,200 היהודים שנותרו בעיירה בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, בו סבלו מצפיפות ומרעב, והועסקו בעבודות כפייה. עד ספטמבר 1941 רצחו הגרמנים כ-120 מיהודי הגטו.
ב-21 באוקטובר 1941 נמסר ליהודי הגטו שבעיירה כי הם עתידים להיות מועברים לסמולנסק. כאשר התרכזו, ערכו בהם הגרמנים סלקציה, ולמעט כ-300 בעלי מלאכה, רצחו מחוץ לעיירה את כל היהודים. בד בבד נרצחו יהודים שהסתתרו בבתיהם בגטו.
בפברואר 1942 רצחו הגרמנים את אחרוני היהודים שנותרו בעיירה, ביחד עם כ-300 יהודים נוספים ממיקולינו.