google/wiki40b huggingface dataset:
השכנים של צ'יץ'

השכנים של צ'יץ' היא להקת נוער קהילתית ישראלית שהוקמה בשנת 1991 במרכז רוזין ברמת אביב ג' שבתל אביב.

קורות הלהקה וצוותיה

הלהקה התחילה כחוג לדרמה ביוזמתה של תמר רפופורט, בבימויו ובניהולו האמנותי של ירון כפכפי. כפכפי גיבש את צוות הלהקה הראשון שכלל תיכוניסטים בגילאי 15 עד 17. בין בוגרי הלהקה נמנים נועה תשבי, יעל בר זוהר, יהודה לוי, ניקי גולדשטיין, יניב גוטוירט ומושיק גלאמין .
שם הלהקה "השכנים של צ'יץ'", הוצע על ידי במאי הלהקה בגלל מיקומו של בית הלהקה, מרכז רוזין, בסמוך לביתו של צ'יץ'. צ'יץ' היה כינויו של שלמה להט ראש העיר של תל אביב באותה עת, שהתגורר בשכונת אפקה הגובלת ברמת אביב ג'.   במשך כשנתיים שינתה הלהקה את שמה לשם ״השכנים מתל אביב״ כיוון שלאחר סיום כהונתו של שלמה להט כראש עיר, לא היה ברור אם שם הלהקה יהיה מקובל על ראש העיר הבא אחריו (שהיה רוני מילוא). 
תוכנית הלהקה הראשונה הייתה "מעבר לצלילי המוזיקה", ערב של קטעים מתוך מחזות זמר. בתקופה זו נועה תשבי, חברת להקה, החלה לשמש גם כאשת הקשר שלה עם עיתונאים, מפיקי תיאטרון ומפיקי טלוויזיה. 
ללהקה נוספו שלוש קבוצות עתודה של שחקנים וזמרים צעירים יותר. לאחר שצוות הלהקה המקורי התבגר ופרש, אוישה הלהקה על ידי צוות "השכנים מלמטה", להקת העתודה הצעירה. הרכב זה העלה בשנת 1993 גרסת רוק לאופרה "כרמן" של ז'ורז' ביזה. ההפקה צולמה שנה לאחר מכן כהפקת טלוויזיה בשני חלקים עבור "טלעד" ושודרה בערוץ 2. בשנת 1996 החזירו השכנים את המחזמר ״דוד״ לעוד שתי עונות.
כפכפי העביר את שרביט הבימוי לאחר עזיבתו בשנת 1997 לידי הבמאי עידן עמית. שי פישמן, מוזיקאי בן 19, קיבל את שרביט הניהול המוזיקלי והלחנת מחזות הזמר של כל ארבע הלהקות. תחת שרביטו של פישמן העלו הלהקות יותר מ-15 הפקות מלאות הכוללות את: "ישראל 5:0", "רק להצליח", "הקברט של רחב", "החלום, להקה", "קיץ של אהבה" (על פי חלום ליל קיץ של שייקספיר), "סודות הארכיון", "איזה נוער", רמי ויולי". עד 2006, במאי הלהקות כללו את מאיר ורדי, ליאור זוהר-זרחין וסיגי פרל. פישמן עזב את להקת השכנים של צ'יץ ב-2005.

הלהקה כיום

היום הלהקה עובדת במרכז רוזין, ומופיעה בישראל ובעולם לקהילות היהודיות עם מגוון מופעים.  
כיום, הלהקה נמצאת תחת בימויו וניהלו המוזיקלי של עידן ליפר, בוגר בית הספר ג'וליארד למוזיקה, ובית הספר AMDA למחזות זמר.
בשנת 2015 הציגה הקבוצה הבוגרת של הלהקה את אופרת הרוק "רנט" עיבוד עברי לאופרת הרוק המפורסמת מארצות הברית. קבוצת העתודה של הלהקה הציגה את המחזמר "13" - עיבוד עברי למחזמר המפורסם מברודוויי. 
והקבוצה הצעירה הציגה את המחזמר ״אנני״, עיבוד עברי למחזמר המצליח.
A Horse with No Name

רקע

השיר נכלל באלבום הבכורה של להקת אמריקה שנקרא בשם זהה לשמה. כאשר יצא האלבום הוא הופץ תחילה באירופה ללא השיר, וזכה להצלחה מתונה. וורנר ברוס ביקשו מהלהקה להוציא שיר אחר שיושמע רבות בתחנות הרדיו. חמישה חודשים לאחר יציאת האלבום שהתה הלהקה באולפן הקלטות במחוז דורסט והקליטה מספר שירים, ביניהם את השיר שנקרא תחילה בשם "Desert Song" ווורנר ברוס החליטו להוציא. שני הדמואים הראשונים הוקלטו ונועדו לשקף את תחושת המדבר החם והיבש ששרר בציור של סלבדור דאלי וסוס מוזר בציור של מאוריץ קורנליס אשר אליהם נחשפה הלהקה.
בעצת המפיק איאן סמוול שונה שם השיר לשמו הנוכחי.

תוכן השיר

השיר מתאר מסע דרך המדבר. על אף חוסר הנוחות בסביבה, הדובר מוצא מנוח בסביבה זו. על פי דיואי באנל הסוס מייצג אמצעי להיכנס למקום מלא שלווה. המקום השלו נמצא במדבר, שעבור דיואי נחשב כמקום רצוי, בזמן ששהה באנגליה הגשומה.

ביקורות

תחנת רדיו בקנזס סיטי אסרה את השמעת השיר משום שחשבה שהשיר מעודד שימוש בסמים, כשהמילה Horse (סוס) היא מילת סלנג שפירושה הרואין.
על השיר נאמר שביצועו מזכיר בסגנונו את ניל יאנג. בצירוף מקרים הדיח A Horse with no name את שירו של יאנג מן המקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100.
כנגד השיר הובעה ביקורת על משפטים במשלב נמוך, כגון "The heat was hot" (החום היה חם), There were plants, and birds, and rocks, and things" (היו צמחים, וציפורים, וסלעים ודברים), ו"'Cause there ain't no one for to give you no pain." (כי אין אף אחד לתת לך שום כאב).

ביצוע השיר בסרטים וסדרות

השיר הושמע בסרט הבריטי-צרפתי משנת 1998 "Hideous Kinky" בעת שהוצג מסע במדבר במרוקו.
השיר היה גם חלק מפסקול הסרטים The Devil's Daughter, The Trip ו"אייר אמריקה". כמו כן הושמע השיר בסרט חלום אמריקאי ובסרט "The Nice Guys".
A Horse With No Name הושמע גם באחד מפרקי הסדרה חברים, הסדרה בוג'ק הורסמן ובסדרה שובר שורות
לכלוך

ניקוי

לכלוך הגוף מוסר באמצעי היגיינה אישית - רחצה, צחצוח שיניים, חפיפת שיער, גזיזת ציפורניים וכדומה. בין המכשירים והחומרים המאפשרים שמירה על ההיגיינה האישית: סבון, שמפו, נייר טואלט, מברשת שיניים ומשחת שיניים, קיסם שיניים, מקל ניקוי אוזניים, צמר גפן, ספוג ועוד. ביוון העתיקה וברומא העתיקה, לפני היותם של סבונים יעילים, נעשה שימוש בסטריגיל, מכשיר מתכתי מעוקל, לקירצוף הגוף מלכלוך. לפני הקירצוף נמרח הגוף בשמן מבושם, הקירצוף הסיר את השמן עם הלכלוך והזיעה.
היפטרות מלכלוך על משטחים ועצמים נעשית על ידי פעולות מכניות באמצעות כלים ומכשירים - טאטוא על ידי מטאטא, שטיפת רצפה באמצעות מגב וסחבה, כביסה (ידנית או במכונת כביסה; בעבר באמצעות קרש כביסה), שטיפת כלי אוכל (ידנית או באמצעות מדיח כלים).
לשיפור הניקוי נעשה שימוש בחומרים כימיים - סבון, נוזלי ניקוי (למשל נוזל ניקוי רב תכליתי, נוזל לניקוי אסלות, ליזול, אקונומיקה, נוזל כביסה), אבקות ניקוי (למשל אבקת כביסה) ואף חומרים אורגניים כגון חומץ, חומצת לימון. כמו כן קיימים מוצרים לניקוי משטחים ספציפיים העשויים זכוכית, נירוסטה, עץ, עור ועוד. לניקוי טקסטיל שלא על ידי שטיפה במים מבוצע ניקוי יבש באמצעות ממס אורגני.
ניקוי בהתזה משמש למשל לניקוי מבנים. ניקוי בלחץ מים משמש לשטיפת מכוניות. ניקוי בהתזת חול משמש לניקוי גופי אוניות משאריות צבע.

טיפול בפסולת

במשק בית פסולת מאוחסנת זמנית בפח אשפה ביתי או בשקית אשפה ומועברת לאחר שהצטברה למכל פסולת ציבורי. יש הנוקטים בשיטות הפרדת הפסולת לפי סוג מרכיביה (פלסטיק, נייר וקרטון, פסולת אורגנית, זכוכית), אם מיוזמה אישית או על פי תקנות הרשות המקומית או המדינה, ובהמשך מעבירים את הפסולת למכלים ציבוריים מותאמים לסוג הפסולת. הפסולת מועברת על ידי הרשויות למיחזור, מזבלה, שריפה, או גריסה.
יש המשתמשים בטוחן אשפה ביתי לטחינת האשפה האורגנית וסילוקה למערכת הביוב.

בריאות ונוירוזה

בחברות מודרניות, בשל המודעות לתרומת ההיגיינה לבריאות, הלכלוך צומצם מאוד. ישנה סברה כי ייתכן שהלכלוך צומצם יותר מידי - על פי השערת ההיגיינה אי היחשפות מספקת בילדות לפתוגנים משפיעה על התפתחות מערכת החיסון כך שישנה עלייה בפגיעות למחלות אלרגיות.
בני אדם ובעלי חיים עשויים לאכול אובייקטים בלתי מזינים, שבהקשר אכילתם נתפסים כלכלוך או זבל (כגון עפר, צבע מגורד מקירות, חימר, חול), זאת בשל הפרעה נפשית (הפרעת פיקה) או חוסר תזונתי במינרלים. התופעה קיימת לעיתים אצל נשים הרות.
מיזופוביה היא פוביה ספציפית פתולוגית שמתבטאת בפחד קיצוני מלכלוך וממגע עם משטחים שנתפסים כלא נקיים, מחשש להידבקות בזיהומים או בחיידקים. לעיתים היא נלווית להפרעה טורדנית-כפייתית.
אי התגליות (דיסני)

אי התגליות (באנגלית: Discovery Island) הוא אי ששטחו כ-46,540 מ"ר, הממוקם באגם ביי (Bay Lake) בדיסניוורלד, במדינת פלורידה שבארצות הברית.

היסטוריה

בראשית המאה ה-20 כונה האי בשם "האי רז" (Raz Island) על שם המשפחה שהתגוררה באי. בשלהי שנות ה-30 האי נרכש על ידי דלמר ניקולסון בעלות של 800 דולרים. ניקולסון כינה את האי בשם "אי המפרץ השלו" (Idle Bay Isle), והתגורר באי עד שנות ה-50. לאחר שהאי נרכש, שונה שמו לאי ריילס (Riles Island) והאי שימש כאתר ציד לנופשים. בשנת 1965 נרכש האי על ידי חברת בת של חברת וולט דיסני, על מנת להפוך את האי לחלק מאתר הנופש דיסניוורלד.
האתר נפתח בשם "אי המטמון" (Treasure Island) ב-8 באפריל 1974 ושימש כשמורת טבע בה יכלו המבקרים לצפות בבעלי חיים מוגנים. האי שימש כמקום מושבם של דרורים חופיים שקיעתיים (Ammodramus maritimus nigrescens), אשר נכחדו בשנת 1990. האתר נסגר ב-8 באפריל 1999, אולם בעלי החיים שבשמורה הועברו ממנה ב-9 ביולי 1999 לממלכת החיות של דיסני.
לאחר סגירת האי הוכנה תוכנית להפוך את האי ל"אי הערפל" (Myst Island) בו יוכלו המבקרים לחוות בעצמם את המשחק מיסט (MYST), אבל התוכנית לא בוצעה משיקולי תקציב.
כיום האי אינו פתוח לקהל, והוא ממתין לפיתוח נוסף. חברת וולט דיסני מתכננת להפוך את האי לאתר שיקרא "מסלול הג'ונגל של דיסני" (Disney's Jungle Trek) במטרה להתחרות ב"מערת התגליות" הסמוכה בפארק עולם הים. במסגרת מסלול זה מתוכננים המבקרים לשחות עם כרישים או דולפינים במהלך סיור מודרך שיימשך כחמש שעות.
על האי נמצא בניין ששמו ארמונו של מוגלי  אך יש קונספירציות שאומרות שמתגוררות שם רוחות.
בנוסף, על האי נכתבה קריפיפסטה בשם:"ננטש על ידי דיסני"
סרק סרק

העלילה

ראש השב"כ עמוס שניר (עמוס לביא), מכנס צוות של מומחי ביטחון כדי למנוע התנקשות עתידית בראש הממשלה אריאל שרון, זמן קצר לפני ששרון עומד לבצע את תוכנית ההתנתקות. שרון נענה לאזהרות האבטחה, נמנע מלהופיע באירועים פומביים, למעט העצרת הממלכתית לציון יום הזיכרון לשואה ולגבורה שתיערך ביד ושם. עמוס שניר משוכנע שבכנס הזה תבוצע התנקשות בשרון. הוא מכנס את הצוות, 60 שעות לפני קיום הטקס. הם בודקים את הפרופיל של כל אחד מהמשתתפים בכנס, כדי לזהות מי ביניהם הוא המתנקש הפוטנציאלי. בין המומחים: הקרימינולוגית עדי כהן (שרון זליקובסקי), איש השירות איתן (אריה צ'רנר); איש השירות דני פדידה (לירון לבו); ארז אליצור (אייל שכטר), בעל חברת אבטחה שהוא איש ביטחון בגמלאות ועוד.
צוות המומחים בודק מספר חשודים בהם: איתמר אורן (אייל אהרונוביץ'), מתנחל ראש ארגון יהודי קיצוני. אשתו נפגעה בהתקפת טרור שבמהלכו הם איבדו את תינוקם, שעמד להיוולד. חשודים נוספים הם: קרן אדרי (ריימונד אמסלם), עולה מצרפת שכותבת דוקטורט על השואה, ומנהלת רומן עם מנהיג ארגון טרור פלסטיני. ד"ר מיכאל לנגה (ג'ולי פברגאס), רופא, עולה חדש מספרד. ראש השב"כ שניר, השוקד על מטלות הביטחון, טרוד גם בדאגות משפחתיות: הוא חושד שאשתו נירית (אליזבט קדם) בוגדת בו עם בני השכן (אלברט אילוז). בנוסף לכך, בנו נתפס גונב בבית הספר ואביו חיים (שמוליק שילה) חולה מאוד, אך גם הוא עומד להשתתף בטקס ביד ושם, שבו עומדת להתרחש ההתנקשות באריק שרון.

שם הסרט

שם הסרט, "סרק סרק", נלקח מקריאה שנשמעה בעקבות הירי ברצח יצחק רבין, והובילה לתאוריות קשר על כוונתה.
התקן האמריקאי לבנייה ירוקה LEED

התקן האמריקאי לבנייה ירוקה, המוכר בשם LEED (קיצור של Leadership in Energy and Environmental Design), הוא סדרה של מערכות דירוג בתחומי התכנון, הקונסטרוקציה, התפעול והתחזוקה של מבנים ירוקים כדוגמת בתי מגורים ושכונות.
התקן, שפותח בידי המועצה האמריקנית לבנייה ירוקה (USGBC), מיועד לעזור ליזמים, בעלי דירות ואנשי אחזקה לפתח אחריות סביבתית ולהשתמש במשאבים בצורה יעילה. הצעות לשינוי ושיפור הסטנדרטים שמציג התקן נעשות באופן שוטף ומתמיד ונבחנות על ידי כ-20,000 מחברי המועצה האמריקנית לבנייה ירוקה.
השימוש בתקן החל בשנת 1998 ומאז יושמו עקרונותיו ביותר מ-7,000 פרויקטים ב-31 מדינות.
בתחילה, סוכנויות פדרליות אמריקניות וגורמי ממשל מדיניים ומקומיים רבים עודדו את השימוש בתקן LEED. אולם, 4 מדינות (אלבמה, ג'ורג'יה, מיין, מיסיסיפי) החרימו בפועל את השימוש בתקן זה.
בניין בית הספר ללימודי סביבה ע"ש פורטר באוניברסיטת תל אביב קיבל את ההסמכה הסופית של התקן האמריקאי לבנייה ירוקה, בדירוג הגבוה ביותר: LEED Platinum, אם כי מבחינת ניצול הקרקע הבניין לוקה בחסר.
טילדה סווינטון

ביוגרפיה

סווינטון נולדה בלונדון לג'ודית בלפור (לשעבר קילן), ילידת אוסטרליה, וסר ג'ון סווינטון מסווינטון, מייג'ור ג'נרל סקוטי במשמר הסקוטי, שקודם לכן עמד בראש משמר המלכה. למשפחתה שורשים גם במונקסיטון וניוקאסל, וניתן להתחקות אחר אילן היוחסין שלה עד למאה התשיעית.
סווינטון למדה בשלושה בתי ספר: "שער המלכה" בלונדון, בית הספר לבנות "ווסט היט'", ובקולג' "פטס" למשך תקופה קצרה. בשנת 1983 היא סיימה את לימודיה באוניברסיטת קיימברידג' עם תואר במדע המדינה והחברה. בזמן שהייתה בקיימברידג' הצטרפה למפלגה הקומוניסטית בבריטניה.

קריירה

סווינטון צברה לעצמה מוניטין כשחקנית לא שגרתית וכ"מהמרת". היא נמנעה דרך קבע מלקיחת תפקידים קונבנציונליים. היא עבדה בתיאטרון טראברס שנמצא באדינבורו, ובתיאטרון הרויאל שייקספיר קומפני, לפני שהחלה לשחק בקולנוע באמצע שנות השמונים. עבודתה בסרטים כוללת מספר תפקידים בסרטי הבמאי דרק ג'רמן, וכן התפקיד הראשי ב"אורלנדו", עיבוד של סאלי פוטר לרומן של וירג'יניה וולף.
סווינטון התפרסמה לזמן מה כאשר הופיעה כמוצג חי בגלריית סרפנטיין שבלונדון. היא עמדה בתצוגה לפני הציבור במשך שבוע, כחלק מהמיצג האומנותי של קורנליה פרקר. בשנה שלאחר מכן, המופע, המכונה "האולי", חזר שנית בגלריה ברומא. היא הופיעה בוידאו קליפ של אורביטל בשם "The Box".
לאחר מכן התרכזה סווינטון בתפקידים ופרויקטים שגרתיים יותר, ובהם סרטים הוליוודיים. ביניהם, "מים עמוקים" משנת 2001, בעבורו היא הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב. היא הופיעה כמלאך התככן גבריאל בסרט "קונסטנטין" יחד עם קיאנו ריבס, ובתפקיד משני בסרטים כמו "ונילה סקיי" עם טום קרוז ו"החוף" בו כיכב גם לאונרדו דיקפריו. בנוסף סווינטון הופיעה בסרטים בריטיים כגון "The Statement" משנת 2003 ו-"Young Adam" משנת 2004 וישבה בחבר השופטים בפסטיבל הקולנוע בקאן של שנת 2004.
בשנת 2005 הופעתה כמכשפה הלבנה והמרושעת ג'אדיס, בגרסת הסרט "האריה, המכשפה וארון הבגדים" קצרה שבחים רבים כפי שעשה תפקידה כאודרי קוב בסרטו של מייק מיליס "מצוץ מהאצבע".
ב-24 בפברואר 2008 זכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, על משחקה בסרט "מייקל קלייטון".
בשנת 2012 שיחקה בתפקיד ראשי בקומדיה הרומנטית "ממלכת אור הירח" בבימויו של וס אנדרסון. בשנת 2016 שיחקה את העתיקה בסרט גיבורי-על מבית מארוול קומיקס, "דוקטור סטריינג'" לצידם של בנדיקט קמברבאץ', צ'יווטל אגיופור ורייצ'ל מקאדמס. היא הופיעה פעם נוספת בתור העתיקה בסרט "הנוקמים: סוף המשחק" שיצא ב-2019.
בשנת 2017 שיחקה בסרט "אוקג'ה" בתפקיד לוסי מירנדו, מנכ"לית "מירנדו", תאגיד גלובלי של מוצרי בשר.

חיים אישיים

סווינטון חיה בניירן שבצפון סקוטלנד עם בן זוגה סנדרו קופ, ולה שני ילדים, קסבייר בירן והונור בירן.
בוא, בוא עמנואל

בוא, בוא עמנואל (בלטינית: Veni, veni, Emmanuel‏, באנגלית: O Come, O Come, Emmanuel) הוא מזמור לעונת חג המולד, אחד הפופולריים ביותר בעולם דובר-האנגלית.

רקע

הטקסט של "בוא, עמנואל" שאוב משבעת האנטיפונים הנאמרים, במסורת הכנסייה המערבית, אחד מדי יום בתפילת ערבית בשבוע שלפני חג המולד. האנטיפונים נסובים אודות נבואות הברית הישנה המבשרות על ישו לפי האמונה הנוצרית, וכל אחד מכיל תואר או כיבוד אחר המתייחס אליו: חׇכְמָה, ה', חֹטֶר מִגֵּזַע יִשָׁי, מַפְתֵּחַ בֵּית דָּוִד, הַשַּׁחַר, מֶלֶךְ הַגּוֹיִם ועִמָּנוּ אֵל. עיבודים המבוססים על האנטיפונים שנועדו לזמרה רגילה הופיעו עוד במאה התשיעית. הטקסט של "בוא, עמנואל" הופיע לראשונה בצורה מזוהה בשפה הלטינית, באסופת ההמנונים של הכנסייה הקתולית שיצאה בקלן ב-1710. מאחר שהאוסף שימש בכל המוסדות הישועיים, המזמור הפך למוכר במהרה. ב-1851 תרגם אותו הכומר האנגליקני ג'ון מייסון ניל לאנגלית. המקור העתיק, הטון הפורמלי וריבוי האזכורים למקרא ייקרו את "בוא, עמנואל" בעיני אנשי התנועה האוקספורדית, שקראו אז לשיבה למסורות העתיקות ולסגנון קתולי יותר בתוך הכנסייה האנגליקנית. גרסה ערוכה במקצת הוכנה על ידי ניל לשם הכללה בספר המזמורים הקלאסי Hymns Ancient and Modern שנדפס ב-1861. הפופולריות העצומה של האסופה הקנו לו מעמד קנוני בעולם דובר-האנגלית: הוא פורסם ב-442 ספרי מזמורים שונים לפחות. על אף שקיימים תרגומים נוספים, גרסת ניל השנייה היא המוכרת ביותר. הנעימה המקובלת הולחנה על ידי תומאס הלמור, ששאל נעימה צרפתית מימי הביניים. "בוא, עמנואל" פופולרי גם בעולם דובר-הגרמנית ובמדינות נוספות. 
המזמור זכה לגרסאות כיסוי מרובות על ידי זמרים ידועים. ממבצעיו המפורסמים הם ויטני יוסטון, מריה קארי, קלי קלרקסון, טאריה טורונן  ונוספים.
קובי מחט

ביוגרפיה

מחט נולד וגדל בתל אביב. התגייס ב-1991 כלוחם לחיל השריון ושירת כמפקד טנק. הוא בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה ותואר שני בהתנהגות ארגונית ומנהל עסקים, שניהם מאוניברסיטת תל אביב.
מחט כתב, בין היתר, קומדיות טלוויזיוניות כמו "זבנג!" ו"כוכבי השכונה", עם אבי גרייניק ועידן אלתרמן, ומספר פרקים לסדרה "שמש". בשנת 2000 הצטרף לצוות מנחי ערוץ הילדים ונמנה עם מנחי "ששטוס", "המגנט", "הדיבורית" והאולפן היומי. שיחק בסדרות ערוץ הילדים "לחיי הערבה" ו"הצלצול הוא בשבילי", בה גילם מספר דמויות. מחט השתתף  בפסטיגל 2001 עם השיר "חולה עליה". בשנת 2004 השתתף בסדרה "הפיג'מות", לצד אלונה טל, עודד פז, קובי פרג' ואחרים.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 מחט הנחה את שידורי הכדורגל בימי שבת, פינת ספרים בתוכנית האירוח של אודטה שוורץ ושעשועון בערוץ 2.
בשנים 2005–2007 גילם את דמותו של יואל בסדרת הנוער "השמיניה".
במהלך 2010 שיחק בסדרת הדרמה "עספור", והחל להנחות לצד אפרת אנזל את תוכנית הבוקר "לחיות טוב" בערוץ 2.
בשנת 2011 משחק בסדרה "אליפים", והגיש את התוכנית "המקום האמיתי" עם טל מוסרי, רוני דואני, דנה פרידר, עודד פז ודון לני גבאי.
ב-2011 ביים והפיק את סדרת הילדים "המכולת של הדוד חיים" ל-yes, ואת קלטת הילדים "מיקי" שזכו להצלחה גדולה. מאז ביים והפיק סדרות ילדים רבות, בהן "רוי בוי", "יניב המגניב", "מאיה פפאיה", וגם את העונות החדשות יותר של "מיקי" ו"הדוד חיים". בתחילת ינואר 2012 פרש מחט מערוץ הילדים לאחר 12 שנים שהנחה בו.
בשנת 2012 החל להשתתף בעונה השלישית של סדרת הדוקו-ריאליטי "TLV - עושים את תל אביב" כמורה למשחק של נדב קרני.
בנובמבר 2012 החלה בערוץ 2 שידורה של התוכנית "אספת הורים" בהנחייתו של מחט לצד פרופסור עמוס רולידר. ובאותה שנה החל להנחות תוכנית ייעוץ גם כן בערוץ 2 בשם "זמן משפחה".
ב-2014 ביים את סרט הקולנוע לילדים "גויאבות" בכיכובם של חנה לסלאו, יובל שם טוב, חיים אוסדון. הסרט יצא לבתי הקולנוע בקיץ 2015.
ב-2015 ביים את הסדרה "מיקי בספארי" עבור שירות ה-VOD של yes.
ב-2016 ביים את סרט הקולנוע לילדים "האוצר מעבר לנהר".
ב-2017 ביים את סרט הקולנוע לילדים ולנוער "ג'סטה", בכיכובם של נאיה פדרמן, און רפאלי ומתן לקס. ב-2018 ביים את סרט ההמשך "עד הקצה - ג'סטה 2".
בנובמבר 2017 החל להגיש בערוץ רשת 13 לצד יעל בר זוהר ודנה פאן-לוזון את תוכנית הבוקר "העולם הבוקר- החיים הטובים", וב-27 באותו חודש, עבר להגיש באותו ערוץ עם בר זוהר את התוכנית "הערב".
מחט נשוי ואב לבת ובן.
מת'יו מקפדיין

ביוגרפיה

מתיו מקפדיין נולד בנורפוק שבאנגליה, בין השנים 1992 עד 1995 למד ב"אקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה", ובמהרה הפך לשחקן מוכר על הבמות בבריטניה. בין תפקידיו הבולטים בתיאטרון ניתן למנות את אנטוניו במחזה "הדוכסית ממאלפי", צ'ארלס סורפייס ב"בית ספר לרכילות" ובנדיק ב"מהומה רבה על לא דבר". תפקידו כבנדיק היה זכור במיוחד, אותו גילם בדמות קצין-מוקיון. ב-2005 זכה לשבחים על תפקידו כנסיך האל במחזות "הנרי הרביעי" חלק ראשון ושני, שעלו בתיאטרון המלכותי הלאומי בכיכובו של מייקל גמבון.
תפקידו החשוב הראשון בטלוויזיה היה ב-1998 בסרט "אנקת גבהים", עיבוד טלוויזיוני לספרה של אמילי ברונטה "אנקת גבהים", בו שיחק בתפקיד הרטון הרנשאו. תפקידים נוספים בדרמות טלוויזיוניות היו בהפקות של ה-BBC, ב-1999 ב-"Warriors" וב-2001 הופיע ב"העולם על פי מלמוט", סדרה על פי רומן של אנתוני טרולופ. עוד ב-2001 כיכב בדרמה "קרובים רחוקים מאוד" שכתב וביים סטיבן פוליאקוף.
ב-2002 נבחר לככב בסדרה "ספוקס", שזכתה לפופולריות רבה ולשבחי הביקורת. הוא המשיך לשחק בסדרה בעונה השנייה ב-2003 ועזב את הסדרה בפרק השני של העונה השלישית.
מקפדיין הופיע בסרטי קולנוע אחדים, בהם "אניגמה" מ-2001, "מייבי בייבי" שביים בן אלטון ו"סודות וצללים" של בראד מקגאן. הופעתו החשובה ביותר בקולנוע הייתה ב-2005 בתפקיד מר דארסי בסרט הקולנוע "גאווה ודעה קדומה", לצדה של קירה נייטלי.
ב-2003 החל במערכת יחסים עם קִילִי הוֹז, שותפתו לסדרה "ספוקס". הם נישאו ב-8 באוקטובר 2004, בדצמבר אותה שנה נולדה בתם הבכורה, מגי, ובספטמבר 2006 נולד בנם ראלף.
יחסי פינלנד–צרפת

סקירה כללית

המגעים בין שתי המדינות החלו מיד עם הכרתה של צרפת בעצמאותה של פינלנד ב-4 בינואר 1918. היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין המדינות כוננו ב-24 בינואר באותה השנה.
על פי סקר ה-BBC World Service כמחצית מהפינים סבורים כי לצרפת יש השפעה חיובית בעולם, כרבע מהם סבורים כי לצרפת יש השפעה שלילית בעולם והשאר אינם מחזיקים בדעה ספציפית.
באנסקה ביסטריצה

היסטוריה

באנסקה ביסטריצה נמצאת באזור מכרות ונוסדה כעיירת כורים. שרידים לפעילות כרייה אנושית באזור באנסקה ביסטריצה נמצאו כבר מהתקופה של 2000-1700 לפני הספירה. שרידים אלו מעידים על חציבת נחושת ובמידה פחותה גם מחצבים אחרים. ההערכה היא שהעיר נוסדה במאה התשיעית לספירה. בשנת 1255 זכה העיר בזכויות של עיר מכרות חופשית, מתוך רצון של המלך לקדם התיישבות בה, והעיר שגשגה בזכות המכרות שבסביבתה, בהם מכרות נחושת, כסף (מתכת), זהב וברזל. הזכויות שהוענקו לעיר משכו אליה מהגרים גרמנים שגם הקימו בה כנסייה. בשנת 1494 הוקמה בעיר חברת אונגרשר הנדל שניהלה את המכרות. מפחד מפלישה של העות'מאנים, חומות העיר חוזקו בשנת 1589. בשנת 1620 נבחר הנסיך גאבור בתלן להיות מלך הונגריה על ידי כינוס של הפרלמנט בעיר. 
בשנת 1829 הוקם בעיר מפעל נייר שהורחב מאוד לקראת סוף המאה בין השנים 1892-1895. המפעל נבנה מחדש לאחר שרפה שכלתה את המפעל בשנת 1904. 
מסילת ברזל שחברה את העיר לזבולן נחנכה בשנת 1873 והאיצה את פיתוחה של העיר. 
בשנת 1944 הייתה באנסקה ביסטריצה מרכז של התנועה הלאומית הסלובקית ובה החל המרד כנגד שלטונו של יוזף טיסו.

יהודים

יהודים החלו להגיע לעיר בסביבות שנת 1855 והקימו קהילה באופן רשמי בשנת 1862. בית כנסת נבנה במקום בשנת 1867 ובשנת 1866 הוקם במקום בית ספר יהודי. בבית הכנסת התנהלה התפילה בליווי מקהלת נשים ועם פיצול הקהילות בשנת 1869 השתייכה קהילת באנסקה ביסטריצה לזרם הנאולוגי. בשנת 1867 הוקמה במקום אחת האגודות הציוניות הראשונות בממלכת הונגריה. הקהילה היהודית מנתה 247 נפשות בשנת 1869, 561 נפשות בשנת 1880 ו-1025 נפשות (כ-11% מהאוכלוסייה בעיר) בשנת 1900. בשנת 1990 חיו בעיר כ-50 יהודים. בעיר זו גדלה הצנחנית הארצישראלית חביבה רייק ואליה חזרה בזמן מלחמת העולם השנייה לארגן את הנהגת היהודים.
בלי בג"ץ ובלי בצלם

בלי בג"ץ ובלי בצלם הוא ביטוי שטבע ראש ממשלת ישראל, יצחק רבין, לאחר חתימת הסכם אוסלו ומשמעותו: כל האמצעים כשרים בדיכוי מרידה. בנאום טלוויזיוני בערוץ הראשון ב-1 במרץ 1994 אמר רבין: "המשטרה הפלסטינית תילחם בחמאס בלי בצלם, בלי בג"ץ ובלי אמהות נגד שתיקה". הביטוי נאמר כנימוק לתמיכה בהסכם השלום עם הפלסטינים, ושיקף דעה שיאסר ערפאת יפעיל עינויים, יפגע בקבוצות אוכלוסייה ואף יהרוג את מתנגדיו בכל אמצעי, ובכך יילחם בטרור טוב יותר מישראל, מאחר שאינו מתמודד עם ביקורתם של גופים כדוגמת בג"ץ ובצלם, המחויבים לזכויות האדם.
זהבה גלאון, מראשי מרצ ובצלם, כינתה אמירה זאת "אמירה אומללה". ח"כים מהימין נהגו לצטט את הביטוי. אהוד ברק טען בראיון שהאמירה מראה על העוינות מצד כל אנשי השלטון, כולל הוא עצמו, נגד ארגונים אלו, עם ההכרה בצורך לכבד אותם ותוך ניסיון לעקוף אותם.
ארגונים עוינים לישראל, וכן ארגוני שמאל טענו שביטוי זה מוכיח את מדיניות ההפרדה (הקשורה לדעתם למדיניות אפרטהייד פושעת) ואת חוסר הכנות הישראלית לשלום שוויוני עם הערבים. היו שראו בביטוי המשך למדיניותו האלימה של רבין, כשר ביטחון בעת האינתיפאדה כשקרא להשתמש באלות (אך לא בנשק חם) ו"לשבור להם ת'ידיים ות'רגליים" ביטוי דומה: "ואנחנו נשבור להם ת'עצמות" שימש את הרמטכ"ל דדו אלעזר בעת מלחמת יום הכיפורים, אך זה כוון אך להשגת הכרעה במלחמה קונבנציונלית בין צבאות.
בשנים האחרונות משתמשים בביטוי באופן מושאל משמאל ומימין. בימין השתמשו בביטוי כדי לתקוף פינוי מאחז שבוצע בניגוד לפסיקת בג"ץ וללא כיבוד זכויות האדם של תושביו. וכן על מנת להצביע על התנהגותם האלימה של קבוצות לוחמה מוסלמיות קיצוניות כמו החמאס ואחרים נגד מוסלמים אחרים. שימוש שונה בביטוי נעשה בפנייה לציבור לפעולה ישירה, ללא הסתייעות בגופים רשמיים.
בתי ורשה (ירושלים)

בתי ורשה (נקראת גם נחלת יעקב) היא שכונה חרדית בשולי מאה שערים, סמוך לכיכר השבת. השכונה מורכבת משני טורי בתים דו-קומתיים מקבילים הנמתחים במקביל לרחוב מאה שערים בין רחוב שטראוס לרחוב "חיי אדם".

הקמת השכונה

השכונה הוקמה ביוזמת כולל ורשה בהנהגת האדמו"ר מלעלוב רבי דוד בידרמן עבור תלמידי חכמים עניים ובכך הפכה לשכונת "כולל" ראשונה מחוץ לחומות. למרות שהמגרש אותר כבר בשנת 1884, קשיים בגיוס כספים עיכבו את הקמת השכונה. גיוס הכסף לבניית השכונה החל ב-1885 והקרקע נרכשה בשנת 1891 על ידי יהושע הלפמן. אולם אז אזל הכסף ולא נותר ממון להקמת הבתים. בשנת 1894 תרם הנדבן יעקב טננוורצל מלובלין את הכסף הדרוש והבתים נקראו על שמו "נחלת יעקב". בידיעה בעיתון החבצלת מיום 13 במאי 1898 נאמר שבשכונה 65 בתים המושכרים לכל משפחה לחמש שנים, שלאחריהן עליה לפנות את הדירה לאחרת ו"הבתים טובים ונהדרים, גדולים ורחבי ידיים ונחמדים למראה פנימה והחוצה ומשמחים לב כל איש". ב-1924 תרם הנדבן דוד וינגרטן להרחבת השכונה ולהוספת קומה שנייה. ברשומות הטאבו מופיע הנכס כ"הקדש בידרמן".
לצד שער הכניסה לשכונה חקוקה בטבלת אבן הכתובת:
הנדיב המפורסם כמהר"ר [כבוד מורנו הרב רבי] יעקב שרגא בר' יצחק אייזיק טעננוורצל מלובלין אשר נדבה רוחו להעלות אל הר ה' פה עיה"ק תובב"א [עיר הקודש תבנה ותכונן במהרה בימינו אמן] והפריש מהונו סך שנים וחמישים אלף רובל וקנה אחוזת הארץ הזאת ורב הבתים נבנו ממעותיו אלה והקדיש אותם קדש לה' לטובת עניים דכולל ורשא.
בין שני טורי בתי השכונה נחפרו שלושה בורות מים, אך בניגוד לשכונות רבות אחרות בירושלים, לא הספיקו מי הבורות לספק את תצרוכת המים של השכונה ותושביה נאלצו לרכוש מים מערבים או משכונת כרם אברהם. 
כיוון שכולל ורשה כלל גם חסידים וגם פרושים, נבנו בשכונה שני בתי כנסת, "בית יצחק פרושים" ו"אוהל שמואל" החסידי. החדרים מתחת לבית כנסת זה תוכננו על ידי יעקב טננוורצל לשמש כתלמוד תורה ומשהושכרו למגורים נגרם קרע בין הכולל לבין הנדבן.
קלוטילד קורו

ביוגרפיה

קורו נולדה בפרבר במחוז רמות הסן כאחת מארבע בנות ולה שלוש אחיות. היא התחילה את קריירת המשחק שלה ב-1988 כששיחקה במיני סדרה בטלוויזיה הצרפתית.
ב-1991 הייתה מועמדת לפרס סזאר וזכתה בפרס האקדמיה האירופית לקולנוע בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר על משחקה בסרט "Le petit criminel".
ב-1995 שיחקה בסרט "Elisa" לצד ונסה פאראדי וגם על משחקה בסרט זה הייתה מועמדת למספר פרסים. ב-1998 היא נכללה ברשימת "הכוכבים העולים" על ידי איגוד קידום הקולנוע האירופאי.
ב-1999 שיחקה בסרט "הרתעה" לצד טימותי האטון וקווין פולאק, בשנת 2000 זכתה בפרס "Prix Romy Schneider" המוענק מדי שנה לשחקנים צעירים העובדים בתעשיית הקולנוע הצרפתית.
ב-2003 נישאה קורו לאמנואלה פיליברטו, נסיך ונציה, בנו של ויטוריו אמנואלה, נסיך נאפולי, הטוען לכתר מלכות איטליה ובנו של מלך איטליה האחרון אומברטו השני ותוארה הרשמי הוא קלוטילד, נסיכת ונציה. לקלוטילד ולבעלה שתי בנות, הנסיכה ויטוריה והנסיכה לואיזה והם לוקחים חלק באירועים של משפחות המלוכה האירופאיות השונות.