google/wiki40b huggingface dataset:
מחכים למשיח

הקלטת האלבום

לאחר חוסר ההצלחה של אלבומו הקודם "על פני האדמה", שב חנוך להקליט ביחד עם משה לוי, אך הפעם תחת צמצום תקציבי של חברת התקליטים סי בי אס. המפיקה אתי אנטה עזרה להפיק כלכלית את האלבום בקושי רב ובדרכים לא מקובלות, כגון הקלטה באולפן שלא הסתיימה בנייתו. בתחילה הוקלטו השירים  "זה לא נוח" ו"אין מחלוקת" באולפני "קולינור" ותוכננו לצאת כסינגלים, אך תוך זמן קצר כתב חנוך את השירים "מחכים למשיח", "לא עוצר באדום" ו"לצאת מהלחץ" שהיוו את הבסיס לאלבום. בשל המחסור הכספי, מרבית השירים הוקלטו באולפני "סינטרון", שהיה תוך כדי בנייתו, ולכן תעריפו היה זול יחסית. למיקס של האלבום הובא לארץ טכנאי מיקסים אנגלי בשם ג'ון מקסוול.

מוזיקה ומילים

מילות השירים נוצרו בהשראת המצב החברתי-פוליטי שנוצר בעקבות מלחמת לבנון הראשונה והמשבר הכלכלי של אמצע שנות ה-80. בראיון ליוסי חרסונסקי ב"מעריב לנוער" באוקטובר 1985 אמר חנוך: 
המצב בארץ הלך והחמיר, במיוחד כשהתחלתי לעבוד על התקליט. נראה לי מאוד טבעי לגעת בדברים שהרגיזו אותי, שהציקו לי. עקרונית, את הפרונקל פוצצה המלחמה (מלחמת לבנון) והאנשים ששלטו פה בזמנה. יותר מדי עיצבנו אותי. הדמגוגיה שעפה כאן נראתה לי ממש מסוכנת. הרגשתי שהעסק במדינה הזאת מתחיל ללכת אחורה, שמתחיל להיווצר הרס, שהדיכאון מתחיל לשלוט בכל מקום... העם הזה מנווט על ידי אנשים שמוליכים אותו שולל. ב'לא עוצר באדום' אני מדבר על זה
סגנונו המוזיקלי של האלבום מגוון וקיימים בו כמה שירים רומנטיים שקטים ("Déja vu", "קרן שמש מאוחרת") לצד שירים רועשים וקצביים יותר ("מחכים למשיח" (שיר הנושא, ממנו לקוח הביטוי "הציבור מטומטם ולכן הציבור משלם"), "לא עוצר באדום").  הסגנון המוזיקלי מתאפיין בסאונד של מכונות תופים וסינתיסייזרים והוא מכוון להיות מסחרי כמו שמעיד משה לוי "הצלחתי לשכנע אותו (את חנוך) ללכת על קו יותר מסחרי מאשר בתקליטים קודמים" .
שיר הנושא של האלבום במקור תוכנן להיות שיר איטי ביחס לגרסה המקורית, אך אי הבנה בין חנוך למשה לוי גרמה ללוי להכפיל בטעות את קצב השיר. טייק השירה שהונצח בשיר נוצר גם במקרה. לאחר מספר ניסיונות לא מוצלחים להקליט את השירה, שלום חנוך ניסה דרך אחרת לשיר, לפי משה לוי "הוא (חנוך) בחר לשיר לפני הקצב ולא עליו. טייק שלם הוא עשה ככה, כדי ללמוד מזה וללכוד ניואנסים, שאולי חלק מהם יכניס לגרסה הסופית. הקשבנו לטייק וקלטנו שזה זה. זה הטייק שלנו. זה מה שנכנס לתקליט".
השיר "זה לא נח" כנראה נכתב כתגובה על תגובת הקהל ל"חתונה לבנה". יואב קוטנר מספר ש"כשהשיר הגיע הוא באמת נשמע כמו קונטרה לתגובות על ‘חתונה לבנה'. קראו לו אז ‘בוגד', שאלו למה הוא לא שר את ‘מאיה' יותר". השיר "Déja vu" לפי לוי הוא "קצת פארודיה על הסאונד הלטיני ששלט אז ברדיו" ולפי לוי חנוך לא רצה להכניס אותו לאלבום, אך  אתי אנטה שיכנעה את חנוך להשאיר את השיר.
הר הקסמים

העלילה

האנס קאסטורפ, בורגני צעיר, נוסע לבקר את בן-דודו יואכים צימסן החולה בשחפת בבית ההבראה של דאבוס שבהרי שווייץ, בכוונה להישאר שם שלושה שבועות, אך נשאר לבסוף במקום שבע שנים ולוקה אף הוא במחלה. 
האנס מוקסם מהעולם הנפרש לעיניו בבית ההבראה, שמהווה מעין מיקרוקוסמוס סימבולי לחברה האנושית, ובעיקר לחברה האירופית של אותם ימים. השהות בבית ההבראה מסמלת גם את החיים בעולם האירופי המתנוון של תחילת המאה ה-20 על כל הלכי הרוח שבו. 
קאסטורפ מתאהב באחת מנשות בית ההבראה, מאדאם שוֹשא, ומשוחח ארוכות עם שני אינטלקטואלים: האיטלקי סֶטֶמבּריני, צאצא של מורשת ההשכלה, והישועי נאפטה - יריבו של העולם הרומנטי והדקדנטי - הבוחר בהמשך לשים קץ לחייו. דמות מיוחדת נוספת היא זו של ההולנדי פפרקורן, המייצג את האינסטינקט האירציונלי ואת שליטת החושים והטבע על האדם. 
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914 נקרע קאסטורפ מהאווירה המכושפת של בית ההבראה, ונשלח לשדות הקרב שבהם הוא נוטל חלק בקטל הגדול. גורלו נותר לא-ידוע, אפוף אווירת מוות.
התסריטאי

עלילה

הסדרה מתארת את חייו של כאתב (יוסף סוויד), בן דמותו של קשוע, עיתונאי וסופר פלסטיני אזרח מדינת ישראל, יוצרה של סדרת הטלוויזיה "עבודה ערבית". כמו דמותו של קשוע במציאות, גם כאתב חי בשכונה חילונית בירושלים. הוא נשוי, ויש לו בת ושני בנים. הוא יליד טירה, אך עזב אותה לפני שנים רבות.
העלילה עוסקת בכאתב, שסיים לכתוב את העונה השלישית של "עבודה ערבית", אך אינו מעוניין לכתוב עונה נוספת לסדרה זו. במקום זאת, הוא מעוניין לכתוב סדרה על אדם החווה את משבר גיל הארבעים, שחופף למה שהוא חש בחייו המלווה בתסכול תסכול מנישואיו ועבודתו.
כאתב חי בסביבה חילונית. רבים מחבריו הם יהודים. הוא מרבה לצאת לבלות, לשתות אלכוהול, ולחזור הביתה בשעות הלילה המאוחרות. יחסיו עם אשתו עלו על שרטון, והוא אינו מרבה לקחת חלק במטלות הבית. הוא מתקשה לכתוב את הסדרה שהציע, והיא לבסוף נדחית בידי גוף השידור אליו הגיש תסריט. גם רעיון לסדרה אינטרנטית בכיכובו, אינו יוצא לפועל לבסוף. לצד עיסוקו בכתיבה הוא מתפרנס ממתן הרצאות.
אף שהוא חי בסביבה יהודית, לכאתב זהות פלסטינית מודגשת. כאשר הוזמן להשתתף בפסיטבל ספרות ים תיכונית שנערך באיטליה, הוא חש קונפליקט בעת שהוצג כישראלי, ונתמך על ידי שגרירות ישראל במדינה.
בפרק האחרון של הסדרה מופיע סייד קשוע בדמות עצמו, כשכאתב מסיע אותו לנמל התעופה בן-גוריון, והם דנים במצב המייאש בארץ.

על הסדרה

ההפקה היא שיתוף פעולה בין רשות השידור ל"קשת" (ומשודרת במסגרת שתיהן), והיא נעשתה בשיתוף קרן גשר לקולנוע רב-תרבותי. הסדרה זכתה לביקורות חיוביות רבות.
טלעת יעקוב

טלעת יעקוּבּ (בערבית: طلعت يعقوب; 1944 – 17 בנובמבר 1988) היה מזכ"ל החזית לשחרור פלסטין וממייסדיה.
נולד בכפר עבאסייה שבחיפה. בעקבות מלחמת השחרור נמלטה משפחתו ב-1948 מהכפר והשתכנה במחנה הפליטים עקבת ג'אבר שליד יריחו. את לימודיו התיכוניים סיים בירושלים, ואחר נדד לדמשק בירת סוריה, שם סיים את לימודיו בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת דמשק. 
בגיל 21 ייסד בדמשק ארגון קטן בשם פלוגות השיבה, שהורכב בעיקר מצעירים פלסטיניים שגדלו במחנות הפליטים הסמוכים לדמשק. חודשיים לאחר מכן התאחד הארגון הצעיר עם ארגונו המבוסס יותר של אחמד ג'יבריל החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית. בחודש אפריל 1977, על רקע מלחמת האזרחים בלבנון, פרש יחד עם חברים נוספים, כדי להקים את החזית לשחרור פלסטין.
בסוף 1983, לאחר חילוקי דעות קשים בתוך החזית, חל בה פילוג משולש, ויעקוב עמד בראש אחד הפלגים הללו. יעקוב, שבמשך שנים נקט אוריינטציה פרו-סורית, נותר נאמן למשטרו של חאפז אל-אסד גם לאחר הפילוג הזה. ואולם, החל מאמצע שנות השמונים החל לגלות סימנים של התמתנות. בנובמבר 1988 אף השתתף במושב של המועצה הלאומית הפלסטינית שהתקיים באלג'יר, ובו הכריז יאסר ערפאת על הקמת מדינה עצמאית לעם הפלסטיני.
ב-17 בנובמבר 1988, מיד לאחר כינוס המועצה, מת לפתע טלעת יעקוב מדום לב. במקומו מינו אנשי החזית לתפקיד את אבו נידאל אלאשקר. שנה לאחר מכן התאחדו פלגיהם של טלעת יעקוב ושל אבו עבאס בתיווך לוב והפת"ח.
לוקה (עיר)

היסטוריה

לוקה היא עיר עתיקה שנוסדה על ידי האטרוסקים והפכה לקולוניה רומית בשנת 180 לפני הספירה. רשת רחובות העיר העתיקה עדיין משמרים את תכנון הרחובות הרומים, במקום בו נמצאת כיכר סן מישל היה הפורום הרומי של העיר ועדיין אפשר לראות שרידים של אמפי תיאטרון בכיכר דל-אנפיטארטו. בשנת 56 לפנה"ס התקיימה בעיר ועידת לוקה שבה הוכרז הטריומוויראט הראשון.
בימי הביניים המוקדמים, היא הייתה בירתה של טוסקנה בתקופת השלטון של השושלת הקרולינגית עד שנת 1000 לערך, אז עברה הבירה לפירנצה. עם זאת, היא שמרה על עצמאותה מול פירנצה במסגרת הרפובליקה של לוקה. לאחר קונגרס וינה (1814) הועברה העיר לשלטון בית הבסבורג האוסטרי ועד 1847 הייתה עיר עצמאית במסגרת דוכסות לוקה, אז התמזגה לדוכסות הגדולה של טוסקנה עד איחוד איטליה (1859). העיר מפורסמת בין היתר בחומות שמקיפות אותה שנבנו בתקופת הרנסאנס בין 1504 ו-1645 ונותרו בשלמותן, למרות שהעיר התרחבה מעבר לחומות.

יהדות לוקה

בלוקה הייתה קהילה יהודית חשובה ואף ישיבה עוד מימי הביניים. משפחת קלונימוס, שהשפיעה השפעה מכרעת על התפתחות הלימוד התורני באשכנז, היגרה מלוקא שבלומברדיה (ייתכן שהמדובר בלוקה של היום) למגנצא (מיינץ). לעניין הגירתה של המשפחה הוקדש מחקר משמעותי בחקר יהדות ימי הביניים. כמו כן, ידוע שעיקר פעילותו התורנית של רבי משולם בן קלונימוס, מגדולי הדור במאה העשירית, הייתה בלוקא, ולא במגנצא.
בתקופת מלחמת העולם השנייה והשואה ניצלו רבים מיהודי לוקה על ידי רשת "דלאסם", שהייתה חלק מתנועת המחתרת האיטלקית. לאחר המלחמה הקים את הקהילה מחדש ג'ורג'ו ניסים, יהודי פעיל המחתרת האיטלקית, יחד עם רעייתו מרים.
פסק דין טוי ביז נגד ארצות הברית

טוי ביז נגד ארצות הברית הוא פסק דין של בית המשפט לסחר בינלאומי של ארצות הברית משנת 2003 שקבע שלצורכי מכס, דמויות הפעולה (action figures) של סדרות הקומיקס של חברת טוי ביז נחשבות לצעצועים ולא לבובות, משום שהן מציגות "יצורים לא-אנושיים". ההחלטה הפחיתה את שיעור המכס על הדמויות למחציתו. חשיבות פסק הדין היא בביקורת הקשה שנמתחה בעקבותיו על החברה מצד המעריצים והציבור, בשל הסתירה שנוצרה בין טענות החברה בבית המשפט לבין הערכים שדמויות סדרות הקומיקס של החברה מנסות לקדם.

רקע

חוקי ארצות הברית מבחינים בין שני סוגים של דמויות צעצוע לעניין מכס: בובות, שכוללות בהגדרתן דמויות אנושיות, וצעצועים, שכוללים בהגדרתם "יצורים לא-אנושיים". מכיוון שמכסים על בובות היו גבוהים יותר, טענה "טוי ביז", חברה בת של מארוול קומיקס, שדמויות הצעצוע שלה (כולל דמויות האקס-מן וארבעת המופלאים) מייצגות יצורים לא-אנושיים, ולכן זכאיות לשיעור המכס הנמוך יותר. ב-3 בינואר 2003, לאחר שבחנה יותר מ-60 דמויות צעצוע, פסקה השופטת ג'ודית ברזילי לטובת החברה, והעניקה לה פיצויים על מכסי ייבוא גם למפרע.

תגובות

מכיוון שרעיון מרכזי בסדרות הקומיקס של חברת מארוול הוא שמוטאנטים כמו האקס-מן הם אנושיים לכל דבר ועניין מבחינת זכויותיהם וההתייחסות שצריכה להיות אליהם מצד החברה והאנשים ה"רגילים", נוצרה סתירה לכאורה, בין הערכים שסדרות אלה מנסות לקדם לבין טענות החברה בבית המשפט, כי דמויות אלה הן "בלתי אנושיות". סתירה מהותית זו עוררה תגובות שליליות וביקורת חריפה כנגד החברה שהביעו המעריצים. מארוול הגיבה לביקורת כלפיה וניסתה ליישב את הסתירה שבין ערכי המוסר שבעלילת הסדרה לבין רצונה להשגת רווחים כספיים גבוהים יותר, בכך שטענה, כי "הגיבורים שלנו הם בני אנוש חיים ונושמים, אבל בני אנוש בעלי יכולות יוצאות-דופן... החלטה שלדמויות האקס-מן אכן יש מאפיינים "לא-אנושיים" רק מוכיחה שלדמויות יש כוחות מיוחדים".
יחסי מלזיה–צ'כיה

היסטוריה

לאחר כינון היחסים הדיפלומטיים של מלזיה עם ברית המועצות ב-1968, הרחיבה מלזיה את היחסים שלה עם שלל מדינות הגוש הסובייטי ובהן צ'כוסלובקיה. בשנת 2000, סגן ראש ממשלת צ'כיה ביקר במלזיה. ובשנת 2006 ערכו סגן שר החוץ הצ'כי ונשיא הסנאט הצ'כי ביקור רשמי במלזיה.

יחסים כלכליים

היחסים בין שתי המדינות מתפתחים בהצלחה, בעיקר במסחר. מרבית הייצוא ממלזיה כולל מכונות, גומי, קקאו וחשמל, בעוד שעיקר הייצוא מהרפובליקה הצ'כית למלזיה כולל מוצרים הנדסיים, כלי מכונות ומנועים חשמליים.
בשנת 2000 היקף הסחר בין שתי המדינות עמד על למעלה מ-7.7 מיליארד דולר, וחברות צ'כיות מחפשות כיום הזדמנויות להשקעה ובהקמת מפעלים במלזיה. כמה אנשי עסקים מלזיים גם הגיעו לפראג כדי ליצור קשרים עם חברות צ'כיות בעיקר בנושא אנרגיה מתחדשת.

יחסים חינוכיים

בשנת 2000 החלה ממשלת צ'כיה להציע מלגות למלזיים לתארים שניים ושלישיים בכל שנה, ובספטמבר 2006 הגיעה הקבוצה הראשונה של 70 סטודנטים מלזיים והחלו את לימודיהם בנושא תרופות. בעקבות ההצלחה, גדל מספר המחקרים המלזיים בצ'כיה ל-200 בשנת 2008.
דויד בלאקוול

ביוגרפיה

בלאקוול נולד למשפחת פועלים בדרום מדינת אילינוי שבארצות הברית, והיה הבן הבכור מבין ארבעת הילדים במשפחה. אף על פי שבאותה תקופה עדיין הייתה נהוגה הפרדה גזעית בארצות הברית, בקהילה בה גדל היה בית ספר "מעורב" בו למדו לבנים ושחורים יחד. בלקוול בלט כתלמיד מצטיין בתחום המתמטיקה, קפץ כיתה פעמיים, וסיים את לימודיו בבית הספר התיכון בגיל 16. לאחר מכן החל ללמוד באוניברסיטה של מדינת אילינוי באורבנה-שמפיין בכוונה לקבל תעודת הוראה ולהיות למורה למתמטיקה. בגיל 19 הוענק לו תואר ראשון במתמטיקה, תואר שני שנה לאחר מכן, ותואר דוקטור למתמטיקה ב-1941, כאשר היה בן 22. הוא קיבל מלגה לפוסט-דוקטורט במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטת פרינסטון, אך נאלץ לעזוב כעבור שנה עקב מדיניות ההפרדה הגזעית שהייתה נהוגה שם. לאחר שעזב את פרינסטון ניסה לקבל משרה והציג את מועמדותו ל-105 אוניברסיטאות ומכללות. ג'רזי ניימן תמך במועמדותו למשרה באוניברסיטת ברקלי, אך הוא לא קיבל את המשרה, שוב עקב מדיניות הפרדה גזעית. הוא לימד בשורה במספר מכללות ואוניברסיטאות "שחורות" עד 1954, ולבסוף קיבל באוניברסיטת ברקלי משרת מרצה אורח, שוב בתמיכתו של ניימן. כעבור שנה היה לפרופסור מן המניין במחלקה לסטטיסטיקה של אוניברסיטת ברקלי, האדם האפריקאי-אמריקאי הראשון שהגיע לדרגה זו באוניברסיטת ברקלי. בלאקוול נשאר בברקלי עד פרישתו ב-1988.הוא נפטר בשנת 2010, בגיל 91.

עבודתו המדעית

תרומתו הנודעת ביותר לסטטיסטיקה היא משפט ראו-בלאקוול, בתורת האמידה, המציע דרך קונסטרוקטיבית לשיפור אמד חסר הטיה כלשהו לאמד אופטימלי. המשפט שפורסם ב-1947, מבוסס על תוצאה תאורטית שפרסם ק. ר. ראו שנתיים קודם לכן. מאוחר יתר היה לסטטיסטיקאי בייסיאני תחת השפעתו של ג'ימי סאבייג'.
תרומות חשובות נוספות של בלאקוול למדע כוללות את פיתוח מודל לערוצי תקשורת הנקרא על שמו (תורת האינפורמציה), תרומות לתאוריה של משחקים עם אינפורמציה לא מלאה (תורת המשחקים), מחקר התפלגות דיריכלה ותהליכי דיריכלה (תורת ההסתברות), ותרומות לתחום הכלכלה המתמטית שהוא היה בין מייסדיו, ותרומות רבות בתחום הסטטיסטיקה הבייסיאנית.

הכרה ופרסים

בלאקוול זכה בחייו, וגם אחרי מותו, בפרסים ואותו כבוד רבים. בין היתר הוענקו לו 15 תוארי דוקטור לשם כבוד, הוא היה חבר כבוד בחברה המלכותית לסטטיסטיקה, וחבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. בלאקוול כיהן כנשיא המכון לסטטיסטיקה מתמטית, נשיא אגודת ברנולי וסגן נשיא האיגוד האמריקאי לסטטיסטיקה. ב-1979 זכה בפרס על שם ג'ון פון ניומן. ב-2012 הוענקה לו, לאחר מותו, המדליה הלאומית למדעים על ידי הנשיא ברק אובמה.
ישיבת בית אל

דרך הישיבה

הישיבה מחנכת את תלמידיה לאור תורתו של הרב קוק ובנו הרב צבי יהודה, ובראשם הקשר והחיבור של עם ישראל לארץ ישראל ולתורת ישראל. כמו כן, הישיבה מצהירה על קו חינוכי של גדלות בכל תחומי החיים מתוך תודעת שליחות לעם ישראל. הישיבה מדגישה באופן יחסי את לימוד הבקיאות, לצד לימוד עיון. מדי חודש נערכים מבחנים על עשרים דפי גפ"ת. כמו כן מתקיימים בישיבה לימודי אמונה (מחשבת ישראל). הישיבה ממשיכה את הקו האידאולוגי של ישיבת מרכז הרב וחלק מהרבנים, כולל הרב מלמד, הם בוגרי ישיבה זו.
הישיבה מחנכת לשירות בצה"ל ומרבית הבחורים מתגייסים דרך מסלול הסדר מרכז או ישיבות ההסדר (חיצוני לישיבה) ומיעוטם לשירות מלא.
ג'וסיה וילארד גיבס

ביוגרפיה

גיבס נולד למשפחה בעלת שושלת של אקדמאים כבר מהמאה ה-17. לאחר שסיים ללמוד בבית הספר הופקינס, בניו הייבן שבקונטיקט, נרשם גיבס לקולג' של אוניברסיטת ייל בגיל 15. הוא סיים את לימודיו בשנת 1858, וזכה בפרסים במתמטיקה ולטינית.
בשנת 1863 קיבל גיבס את תואר הדוקטור הראשון בארצות הברית בהנדסה מאוניברסיטת ייל. הוא החל להרצות באוניברסיטה, שנתיים בלטינית ושנה אחת בפילוסופיית הטבע (כיום מדעי הטבע, בעיקר פיזיקה). בשנת 1866 עבר לאירופה כדי ללמוד בפריז, ברלין, והיידלברג, שם הושפע מקירכהוף והלמהולץ. בתקופה הזאת אקדמאים גרמנים היו הסמכויות המובילות בכימיה, תרמודינמיקה ומדעי הטבע התיאורטים. שלוש השנים הללו מסתכמות לכל הזמן שבילה מחוץ לניו הייבן בחייו.
בשנת 1869 חזר גיבס לאוניברסיטת ייל והתמנה לפרופסור לפיזיקה מתמטית (הראשון בארצות הברית) ב-1871, וקיבל משרה בה החזיק לשארית חייו. בין השנים 1876 ו-1878 כתב גיבס סדרה של מאמרים שעסקה באנליזה גרפית של מערכות כימיות במצבים שונים. הם התפרסמו יחד תחת השם "על שיווי משקל של חומרים הטרוגנים", אחת העבודות הידועות ביותר שלו. כיום הוא נחשב לאחד ההישגים המדעיים הגדולים של המאה ה-19, ואחד היסודות של הכימיה הפיזיקלית. במאמרים אלו השתמש גיבס בתרמודינמיקה כדי להסביר תופעות כימיות-פיזיקליות, שבעבר היו אוסף עובדות מבודדות. במאמרים אלו התייחס לנושאים נוספים כגון אנרגיה חופשית ופוטנציאל כימי, צבר, מיסודות הפיזיקה סטטיסטית וחוק הפזות של גיבס. בנוסף לכך כתב גיבס גם על תרמודינמיקה תאורטית. בשנת 1873 הוא פרסם מאמר על ייצוג גאומטרי של כמויות תרמודינמיות.
בשנת 1880–1884 שילב גיבס את הרעיונות של שני מתמטיקאים, אלגברת הקווטרניונים של המילטון (ויליאם רואן המילטון), ומכפלת וודג' (הרמן גראסמן), ויצר את האנליזה הווקטורית (שנוסחה באופן עצמאי על ידי הפיזיקאי המתמטי והמהנדס הבריטי אוליבר הביסייד). הוא הגה את האנליזה הווקטורית על מנת להבהיר ולקדם את הפיזיקה המתמטית. בשנים שלאחר מכן הוא המשיך לפתח את האנליזה הווקטורית, כתב על אופטיקה ופיתח תאוריה חשמלית חדשה על האור. הוא נמנע במכוון מלהמשיך לכתוב על מבנה של חומרים, החלטה נכונה לאור פריצות הדרך המהפכניות בנושא חלקיקים תת-אטומים ומכניקת הקוונטים.
ב-1889 גיבס עבד על הפיזיקה הסטטיסטית, והניח את היסודות ומסגרת מתמטית למכניקת הקוונטים ותאוריות מקסוול. בנוסף לכך הוא תרם גם לקריסטלוגרפיה ויישם את שיטות הווקטורים שלו למסלולים של כוכבי שביט וכוכבי לכת.
גיבס מעולם לא התחתן, וחי את כל חייו בבית ילדותו עם אחותו וגיסו. הוא נפטר בשנת 1903 בניו הייבן בגיל 64.
נחל יתלה

נַחַל יִתְלָה הוא נחל הזורם בשמורת טבע נחל כפירה שבהרי ירושלים. אזור הנחל משתרע בין כביש ירושלים-ת"א לבין השטחים הבנויים של ירושלים, ומהווה בית גידול למאות זנים של צמחים וחיות בר. 

הנחל נקרא על שמה של העיר יתלה, מיישובי שבט דן, המוזכרת בתנ"ך: 
"לְמַטֵּה בְנֵי-דָן לְמִשְׁפְּחֹתָם יָצָא הַגּוֹרָל הַשְּׁבִיעִי. וַיְהִי גְּבוּל נַחֲלָתָם צָרְעָה וְאֶשְׁתָּאוֹל וְעִיר שָׁמֶשׁ וְשַׁעֲלַבִּין וְאַיָּלוֹן וְיִתְלָה..." (ספר יהושע, פרק י"ט, פסוקים מ'-מ"ב).
 מעל הנחל עובר התוואי של קו הרכבת המהיר לירושלים באמצעות גשר הרכבת מעל נחל יתלה. תוכנית זו זכתה להתנגדות של הארגונים הירוקים בשל הפגיעה האקולוגית והנופית הצפויה לשמורה.
אני פרנקי

עלילת הסדרה

סיגורני גיינס היא מדענית העובדת בחברה המפתחת רובוטים, אנדרואידים למערכות גנטיות אלקטרוניות. גיינס מצליחה לפתח אנדרואיד המצויד בבינה מלאכותית המצליח לתקשר עם הסובבים אותו, ואף להבין ולחוש רגשות. האנדרואיד בנוי כגוף של נערה מתבגרת, שסיגורני מכנה אותה "פרנקי". כשחברות ענק מתחילות לחפש את פרנקי במטרה להפוך אותה לחיילת רובוטית מאומנת, סיגורני מחליטה להחביא את פרנקי כבת שלה, ומשלבת אותה בבית ספר רגיל.
מהיר ועצבני 5

עלילה

הסרט מתחיל בבריחתו של דומיניק מאוטובוס לבית הכלא בעזרתם של אחותו מיה והבלש לשעבר בראיין אוקונור. מיה ובראיין מגיעים לביתו של וינס בריו דה ז'ניירו, שם מגלה מיה שהיא בהיריון. בתיווכו של וינס, בראיין ומיה מצטרפים לאנשיו של הרנן רייס, ראש ארגון הפשע המקומי, ומנסים לגנוב מכוניות מרכבת. דום מגיע זמן קצר לפני המשימה ומצטרף אליהם. במהלך השוד הם מבינים שאנשיו של רייס מעוניינים במכונית אחת מסוימת. הם מנסים לקחת אותה בעצמם ומתחיל עימות בין הצדדים, במהלכו הורג זיזי, עוזרו של רייס, שלושה מאנשי DEA. לבסוף תופסים סוחרי הסמים את בראיין ודום ומענים אותם, אך הם בורחים.
צוות ה-FBI בפיקודו של לוק הובס נשלח לברזיל במטרה לתפוס את דום, מיה ובראיין. לאחר שהם נמלטים ממרדף רגלי של ה-FBI, מתוודה מיה בפני דום ובראיין שהיא בהריון. הם מגיעים למסקנה שהם לא יכולים להמשיך להיות במנוסה מתמדת ומחליטים לבצע שוד אחרון ואז להיעלם למדינה אחרת. הם מתכננים לגנוב יותר מ-100 מיליון דולר השייכים לרייס ולצורך כך מגייסים צוות הכולל את חבריהם מהסרטים הקודמים: האן, טאג', רומן, ג'יזל, ריקו וטגו, ומאוחר יותר מצטרף גם וינס. רייס מבין שכספו בסכנה ומאחסן אותו בכספת גדולה בתחנת המשטרה.
ה-FBI מגיע למחבוא של החבורה, והובס מגיע למקום בג'יפ המשוריין שלו ופוגע במכוניתו של דום ,על מנת שדום לא יימלט מידיו. לאחר מכן, דום והובס נאבקים זה בזה במחבוא.
לאחר המאבק האלים של דום והובס, ה-FBI מפתיעים את החבורה ועוצרים אותם, אולם הם מצליחים להימלט הודות למארב של אנשיו של רייס לרכבי ה-FBI המובילים את החבורה. הם מחליטים להמשיך בתוכניתם, גונבים את הכספת מתחנת המשטרה ונמלטים. לאחר מרדף ממושך, זיזי עומד להרוג את דום, אך בראיין מגיע והורג אותו. לוק מגיע למקום, נותן לבראיין ולדום 24 שעות לברוח אך מורה להם להשאיר את הכסף.
לאחר שבראיין ודום עוזבים, מגלה לוק שהם העבירו את הכספת עם הכסף למשאית ושהכספת שאצלו ריקה. טאג פותח את הכספת, הם מתחלקים בכסף ונפרדים. האן וג'יזל ביחד והם נוסעים לפריז. טאג ורומן ממשיכים להיות חברים וקונים מכוניות נדירות, ריקו וטאגו הולכים למונקו. מיה ובראיין מגיעים לחוף טרופי, ולאחר מכן מצטרפים אליהם גם דום וחברתו השוטרת אלנה. בראיין ודום מחליטים לעשות מרוץ אחרון.
בסוף הסרט מוניקה מהסרט השני מגיעה ללוק ואומרת שהתקיים שוד בברלין והפושעת היא לטי, חברתו של דום, שלכאורה מתה. בכך למעשה מוכשרת הקרקע לסרט השישי.

מוזיקה

את המוזיקה המקורית לסרט הלחין וכתב בריאן טיילר שהלחין את המוזיקה לסרט הרביעי והשלישי. בין היתר, הפסקול המקורי של הסרט, כמו כל סרט של "מהיר ועצבני", משלב מוזיקת היפ הופ. אבל הפסקול של הסרט משלב מלבד היפ הופ גם פאנק ומוזיקה אלקטרונית.
מוצב אלוף

מטרת המוצב

מטרת המוצב הייתה לאפשר הגנה וחסימה של מעבר כלי שיט ואמל"ח (השלשה) דרך הים בין מצרים לשטחי רצועת עזה וכן מניעת העברת מחבלים דרך הים. בצמוד למוצב מצידו הצפוני היה הכפר השוודי, כפר של פליטים פלסטינים שהוקם ב-1965, בסיוע של גדוד שוודי מכוחות האו"ם ששירתו בגזרה ומכאן.

היסטוריה

המוצב הוקם בשנת 1982 עם השלמת פינוי חצי האי סיני והעברתו לידי מצרים בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים.
המוצב הוקם בנקודה הצפונית של גבול ישראל-מצרים בין תחומי השליטה שנקבעו וסומנו בהסכם בין האימפריה העות'מאנית לאימפריה הבריטית בשנת 1906 (ידוע גם כקו עקבה רפיח). מנקודה זו יצא גם ציר פילדלפי, גדר המערכת והכביש אשר נסלל במקביל לגבול.
בשנת 1990 הורחבה גדר המערכת סמוך למוצב מציר פילדלפי לאורך החוף ועד לתוך הים.
בשנת 1996 התרחשה במוצב "תקרית השחיין" בה ניסו שני שחיינים לחדור למוצב דרך מצרים מהים ונבלמו על ידי לוחמי חיל הים שירו לעברם מעמדות המא"ג המערביות. החל משנת 1997 חיל הים שילב במוצב כח מיוחד של לוחמים שעברו הכשרה בקומנדו הימי כדי לאפשר השגת מודיעין וביצוע פעולות מעבר לגבול באזור רפיח המצרית ועד לשטח מעגנת דיר אל בלח. המוצב שילב באופן קבוע ארבעה לוחמים מיוחדים של חיל הים ומש"ק בדרגת סמ"ר, לצד ארבעה לוחמים של לוחמי חי"ר (נח"ל וגבעתי לסירוגין).בשנת 2000 הכיר חיל הים באופן רשמי בפעילות הייחודית של הלוחמים במוצב זה והעניק להם סיכה ייחודית עבורם.
החל משנת 1998 לוחמי חיל הים החלו לעסוק בעבודה מסווגת של מודיעין והכנת הגזרה הדרומית ליציאה של צה"ל מאזור רצועת עזה, שפונתה בשנת 2005 בתוכנית ההתנתקות.
המוצב פונה בספטמבר 2005.
הבונקרים באלבניה

הבונקרים באלבניה (באלבנית: Bunkerët e Shqipërisë) מהווים תופעה ייחודית במדינה זו בקנה מידה עולמי. במשך כ-40 שנה נבנו בהוראתו של הדיקטטור אנוור הוג'ה למעלה מ-700,000 בונקרים באלבניה. בונקר אחד לכל ארבעה תושבים, ובממוצע – 24 בונקרים לקמ"ר.

רקע היסטורי

הוג'ה עמד בראש הפרטיזנים האלבנים ששחררו את אלבניה משלטון איטליה ב-1944. הוא הנהיג משטר קומוניסטי נוקשה בנוסח סטליניסטי ומאואיסטי. הוא ניתק את הקשרים עם ברית המועצות לאחר שניקיטה חרושצ'וב יצא נגד משטרו של סטלין והנהיג את מדיניות ההפשרה.
הוא פרש מברית ורשה ב-1968 לאחר הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה וניתק את קשריו עם הרפובליקה העממית של סין לאחר ביקורו של ריצ'רד ניקסון ב-1972. קשריו עם טיטו היו מתוחים ביותר עקב היחס לאלבנים בקוסובו. הוג'ה האשים אותו בשאיפות לטיהור אתני בקוסובו וברצון להפוך את אלבניה למדינה השביעית של יוגוסלביה. עם יוון היה למעשה במצב מלחמה והוא חשש שיוון רוצה לכבוש את דרום אלבניה המכונה אצל היוונים כצפון אפירוס. אלבניה הפכה למדינה המבודדת ביותר בעולם. הוג'ה נתקף בחשש של פלישה לאלבניה והחל בתהליך של בנייה מסיבית של בונקרים.

הבונקרים

בניית הבונקרים החלה ב-1967 ונסתיימה ב-1986 לאחר מותו של הוג'ה. הבונקרים נבנו בחופים, הרים, כרמים, שדות ובתוך הערים. המשטר פיתח דוקטרינה של "צבא העם" ופיתוח מלחמת גרילה. כל תושב עבר מגיל 12 אימון בירי בקלצ'ניקוב. כל משפחה בכפר הייתה אחראית על ניקיון הבונקר שלה. הבונקרים נבנו מבטון ופלדה בגדלים שונים מבונקר לשלושה אנשים עד בונקר גדול. ההוצאה על הבנייה הזו דלדלה את קופת המדינה שהייתה ריקה בלאו הכי.
במלחמת קוסובו השתכנו פליטים אלבנים בבונקרים שעמדו בהפגזות של הסרבים. ב-2004 נתגלה מצבור של 16 טון גז חרדל באחד הבונקרים. ממשלת ארצות הברית תרמה 20 מיליון דולר להשמדת המצבור הזה.

הבונקרים כיום

כיום הבונקרים מוזנחים ונהרסים. חלק מהם הפכו למסעדות ובתי קפה ואלה שלאורך החוף נהרסו בגלל בעיות בטיחות. האלבנים מתייחסים בסלחנות לתופעה זו המהווה אטרקציה תיירותית ומוכרים למשל מזכרות של מאפרות בצורת בונקרים. חלק מהבונקרים מהווים מקום להתייחדות של זוגות צעירים והביטוי הנפוץ הוא: "האלבנים איבדו את בתוליהם בבונקרים והאמריקאים במושב האחורי של המכונית".
במרכז טירנה הוצב ב-2013 מיצב המתאר את הבידוד שכפה הקומוניזם על בני האדם. המיצב מורכב מבונקר שהובא למקום מרובע המגורים של הוג'ה ומקטע מחומת ברלין.
GSG-9

היסטוריה

היחידה הוקמה בעקבות טבח הספורטאים הישראלים במינכן באולימפיאדת מינכן 1972 וחוסר יכולתה של מערכת הביטחון במערב גרמניה להיאבק נגד מתקפות טרור ואירועי חטיפה ובני ערובה המוניים כגון זה.
היחידה הוקמה רשמית ב-17 באפריל 1973 כחלק ממשמר הגבול הפדרלי הגרמני (Bundesgrenzschutz), שהוכפף למשטרה הפדרלית ב-2005. שם היחידה נובע מהיותה היחידה התשיעית של משמר הגבול, לאחר ששמונה היחידות האחרות לא היו ברמת מוכנות גבוהה, ולכן הוקמה היחידה התשיעית.
היחידה מתנהלת על פי מודל האימונים של סיירת מטכ"ל ומשתפת פעולה עם הימ"מ הישראלי בתרגילים משותפים ללוחמה בטרור.
GSG-9 מתערבת במקרים של לקיחת בני ערובה, חטיפה, טרור ואיומי סחיטה. היחידה משמשת לעיתים גם כיחידה לאבטחת מתקנים, נטרול מטרות, איתור נמלטים ולעיתים ניהול פעולות חשאיות בהוראת ראש המשטרה הפדרלית. יתר על כן, היחידה פעילה מאוד בפיתוח שיטות וטקטיקות לביצוע משימות אלה. לבסוף, היחידה עשויה לספק ייעוץ למשרדים שונים ולמקבילותיה בעולם. היחידה מסייעת למשטרה הפדרלית (Bundespolizei) ולסוכנויות פדרליות ומקומיות אחרות לפי דרישתן במבצעים הדורשים את התערבותה. 
ב-1977, מפקד משמר הגבול הישראלי צבי בר זיכה את GSG-9 בתואר "היחידה ללוחמה בטרור הטובה בעולם". באותה שנה הצליחה היחידה להכריע באופן מיטבי את משבר חטיפת טיסה 181 של לופטהאנזה. היחידה זכתה פעמיים ברציפות בשנים 2005-2006 בתחרות SWAT World Challenge, כאשר ב-2005 היא זכתה בכל 7 האירועים בתחרות.
בשנים 1972–2003 היחידה השתתפה ב-1,500 משימות. בין השאר, גרמניה הציעה לסייע להודו בעקבות פיגועי נובמבר 2008 במומבאי. היחידה סייעה לאמן ולשדרג את המשמרות לביטחון לאומי - היחידה העיקרית ההודית ללוחמה בטרור. היחידה גם סייעה לצוותי המשא ומתן של משטרת מומבאי.
SoundCloud

היסטוריה

SoundCloud הוקמה בברלין בשנת 2007 על ידי מעצב הקול השוודי אלכסנדר יונג והאמן השוודי אריק וואלפורס, ואתר האינטרנט שלה הושק בסוף 2008. במקור, האתר נועד כדי להקל על מוזיקאים לשתף פעולה על ידי הקלת שיתוף הקלטות ראשוניות ודיון עליהם, אך מאוחר יותר הפך לאתר להוצאה לאור של שירים. 
במאי 2010, הודיעה SoundCloud כי רשומים לשירות כמיליון משתמשים. ב 15 בינוי דיווחה SoundCloud על 5 מיליון משתמשים רשומים, ובתחילת 2012 דיווחה על 10 מיליון משתמשים רשומים. במאי 2012 הוכרז כי לSoundCloud רשומים 15 מיליון משתמשים ושקצב גידול המשתמשים עולה ב-1.5 מיליון משתמשים בכל חודש.