google/wiki40b huggingface dataset:
הוריית כהן בנגע הצרעת

המקור במקרא

הלכות נגע הצרעת מפורטות במקרא בהרחבה בפרשת תזריע ובפרשת מצורע. התורה מגדירה בפרשיות אלו את צורות הנגעים, צבעיהם ומפרטת שהחלטת הנגע נקבעת על ידי אהרן הכהן או אל אחד מבניו הכהנים;
"אָדָם כִּי יִהְיֶה בְעוֹר בְּשָׂרוֹ שְׂאֵת אוֹ סַפַּחַת אוֹ בַהֶרֶת וְהָיָה בְעוֹר בְּשָׂרוֹ לְנֶגַע צָרָעַת וְהוּבָא אֶל אַהֲרֹן הַכֹּהֵן אוֹ אֶל אַחַד מִבָּנָיו הַכֹּהֲנִים" (ויקרא יג).
פשטני המקרא מסבירים כי ביטוי המקראי "אל אהרן הכהן או אל אחד מבניו" מקדים את אהרן לפני בניו ללמד כי על הנגוע להשתדל להראות את נגעו קודם כל אל הכהן הגדול -שהוא מובהק בדיני נגעים- ורק במקרה שאינו יכול, יביאנו אל אחד מבניו (כהן רגיל) מילים הללו גם מלמדים שגם כוהן שאינו שתוף במשמר העובד בבית המקדש כשר להורות בנגע הצרעת.
בספר דברים שנויה הקביעה כי הכהן ממונה על דיני הצרעת, בדיני עגלה ערופה; "וְנִגְּשׁוּ הַכֹּהֲנִים בְּנֵי לֵוִי כִּי בָם בָּחַר ה' אֱלֹהֶיךָ לְשָׁרְתוֹ וּלְבָרֵךְ בְּשֵׁם ה' וְעַל פִּיהֶם יִהְיֶה כָּל רִיב וְכָל נָגַע" (דברים כא ה), וגם בין הדינים שמזהיר משה בערבות מואב טרם כניסתם לארץ ישראל; "הִשָּׁמֶר בְּנֶגַע הַצָּרַעַת לִשְׁמֹר מְאֹד וְלַעֲשׂוֹת כְּכֹל אֲשֶׁר יוֹרוּ אֶתְכֶם הַכֹּהֲנִים הַלְוִיִּם כַּאֲשֶׁר צִוִּיתִם תִּשְׁמְרוּ לַעֲשׂוֹת" (דברים כד ח).

הדרישה שהכהן יהיה בקי בנגעים

חז"ל הורו, שרצוי שדווקא כהן שבקי בשמות הנגעים וגווניהם למיניהם ידון בנגע הצרעת, למרות זאת, גם במקרה שלא נמצא כהן שבקי בראיית נגעים, התורה מחייבת שהפסק ההלכתי תצא דווקא מפי כהן. הספרא דורש זאת מלשון הפסוק או אל אחד מבניו הכהנים, באומרו כי כל כהן ראוי לקבוע דינו של הנגע -ואף כהן בעל מום או שוטה -ולפי דעתו של הרמב"ם אף כהן קטן. כמו כן, לדעת המשנה, אפילו בן לוי או ישראל תלמיד חכם אינו רשאי להורות פסק מוחלטת בתחום זה.

טעמי המצווה

לטעם המצווה שקביעת נגע הצרעת מוטלת דווקא על הכהנים בני אהרן, יש מנמקים כי היות שנגע הצרעת הוא מחלה מידבקת שמטילה סכנה לאנשים שמתקרבים לאיש הנגוע, התורה בחרה את הכהנים, שהם מושגחים ביתר שאת מן השמים משאר בני ישראל להיקרב לאנשים מסוג זה -כי מן השמים ישמרו אותם מלהידבק במחלה.
לדעתו של פירוש הכלי יקר, מן השמים מסמנים לאיש הנגוע שהיה לו ללכת בעת בריותו אל הכהן ללמוד מפיו תורה והלכה, ומכיוון שלא עשה כן, יבא לו בעת מחלתו לשוב אל הדרך הרצוי מבחינה תורנית.
מבחינת תורת הקבלה, הריקאנטי מנמק כפי שיטתו כי "שורש הקבלי" של כהן הוא מספירת החסד וכן שורש קבלי של המים. הרב ממשיך באמרו שכמו שתנאי היטמאות מאכל בטומאת אוכלין הוא ש"יירטב" המאכל במים לפני ירידתו לטומאה (ראו הכשר לקבל טומאה), כן קביעת נגע הצרעת באה דווקא מפי כהן ש"יכשר" את האיש הנגוע להיקבע כטמא.
פליטת פרוטון

פליטת פרוטון, שידועה גם בשם רדיואקטיביות של פרוטון, היא סוג של תהליך רדיואקטיבי שבו פרוטון נפלט מאטום. פליטת פרוטון יכולה להתרחש כאשר גרעין האטום נמצא ברמה מעוררת גבוהה, לאחר קרינת בטא. במקרה זה, נקרא התהליך 'פליטת פוטון לאחר קרינת בטא'. כמו כן, התהליך יכול לקרות במצב מעורר רגיל, שבו האטום עשיר מאוד בפרוטונים. בכל מקרה, התהליך דומה מאוד לפליטת אלפא. כאשר פרוטון נפרד מנוקלאון, האנרגיה של פליטת הפרוטון חייבת להיות שלילית- ולכן הפרוטון לא יציב. פליטת פרוטון לא מתרחשת לעיתים קרובות באיזוטופים. קרינת פרוטונים יכולה להווצר דרך תגובות נוקלאריות, בדרך כלל על ידי מאיץ חלקיקים.
ב-2002, פליטת שני פרוטונים בו זמנית התרחשה בברזל-45 בניסוי בGSI ו GANIL. ב-2005, הוכח באופן מוחלט (באותם המקומות) שאבץ-54 יכול גם לפלוט שני פרוטונים בו זמנית.
ז'ראר דברה

ז'ראר דברה (בצרפתית: Gérard Debreu; ‏4 ביולי 1921 - 31 בדצמבר 2004) היה פרופסור לכלכלה באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה משנת 1962 ומתמטיקאי ממוצא צרפתי. בשנת 1975 התאזרח בארצות הברית. חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 1983.

חייו

דברה נולד למשפחה שעסקה בייצור תחרה, תעשייה מסורתית בקאלה.
לפני תחילת מלחמת העולם השנייה סיים את בחינות הבגרות, והחל בהכנותיו לבחינות הכניסה לאוניברסיטה. דברה עבר לגרנובל כדי להשלים את הכנותיו משום שהעיר הייתה באזור "חופשי" במהלך המלחמה. בשנת 1941 התקבל דברה למוסד אקול נורמל סופרייר. סמוך למועד בחינותיו הסופיות בשנת 1944 התגייס לצבא הצרפתי והועבר לאימונים באלגיר, ולאחר מכן שרת בכוחות הכיבוש הצרפתיים בגרמניה עד יולי 1945.
דברה סיים את בחינותיו במתמטיקה בסוף 1945 ותחילת 1946. בזמן זה החל מתעניין בכלכלה, ובמיוחד בתאורית שווי משקל כללי של לאון ולרה. בין השנים 1946 ל-1948 היה עוזר מחקר במרכז הלאומי לחקר מדעי. בשנתיים ומחצה הללו ביצע את המעבר ממתמטיקה לכלכלה. בשנת 1948 בא דברה לארצות הברית לאחר שזכה במלגת רוקפלר שאפשרה לו לבקר במספר אוניברסיטאות אמריקאיות, כמו גם באופסלה ובאוסלו. דברה הצטרף לאוניברסיטת שיקגו בקיץ 1950, שם נשאר חמש שנים.
בשנת 1954 פרסם דברה בשיתוף עם קנת' ארו מאמר פורץ דרך בשם "קיום שווי משקל בכלכלה תחרותית", במאמר זה ניתנה הוכחה מתמטית לקיומו של שווי משקל כללי, תוך שימוש בטופולוגיה ולא בשיטות של חשבון אינפיניטסימלי.
בשנת 1955 עבר דברה לאוניברסיטת ייל, שם פרסם את ספרו הקלסי "תאוריה של ערך: ניתוח אקסיומטי של שווי משקל כלכלי", ספר זה נחשב לאחת מהעבודות החשובות ביותר בכלכלה מתמטית. דברה חקר גם מספר בעיות של פונקציית התועלת. בתחילת שנות השישים עבד בסטנפורד והקדיש את מרבית זמנו להוכחה מורכבת שהופיעה בשנת 1962 על קיומו של שווי משקל כלכלי. בינואר 1962 החל לעבוד באוניברסיטת ברקלי, שם כיהן כפרופסור לכלכלה. בחופשותיו משם ביקר אוניברסיטאות בליידן, בקיימברידג', בבון ובפריז.
מחקריו המאוחרים יותר מתמקדים בתאוריה של פונקציות של עודף ביקוש תוך המחשה כי לכלכלה יש מספר סופי של מחירי שווי משקל. 
בשנת 1976 זכה דברה באות לגיון הכבוד הצרפתי. בשנת 1983 זכה בפרס נובל לכלכלה על שילוב שיטות אנליטיות בתאוריה הכלכלית ועל הניסוח החדש והמדויק של תאורית שווי משקל כללי. בשנת 1990 כיהן כנשיא האגודה האמריקאית לכלכלה. 
דברה התחתן בשנת 1946 ונולדו לו שתי בנות.
השובבים

היסטוריה

למרות שבשנותיה הראשונות לא פנתה לרדיו והחליפה נגנים רבים (נטע ארמה, ישי זומר, איתי איזנברג, שלומי מור, שלומי קזס ואסף אורלב), להקת השובבים הצליחה לבסס את עצמה בקרב מאזינים צעירים לאורך זמן, ומופיעה בהצלחה בפני קהל רב ואדוק בהופעותיה.
השובבים מאופיינים בתלבושות ססגוניות, שירים וקטעי מעבר קומיים, בסגנונות מוזיקליים משתנים, כאשר העיקרי מביניהם הוא רוק אמריקאי, עם נגיעות של פאנק, אתני, וספרדי/קובני. לשובבים קליפים רבים ומגוונים, סרט קצר שהוא מחזמר בשם "מריחוזמר" שזכה להשתתף בפסטיבל הקולנוע ירושלים ב-2009.
בתחילת 2011 החל המפיק המוזיקלי אבי ליבוביץ' (שהפיק מוזיקלית עבור ברברה סטרייסנד, אסף אבידן, "הדג נחש", "פאנקנשטיין", מרינה מקסימיליאן בלומין, "האורקסטרה של אבי ליבוביץ'" ועוד) להפיק עבור השובבים. הצטרפותו היוותה נקודת מפנה מבחינה מוזיקלית ומבחינת תוכן עבור השובבים. יחד עם ליבוביץ', הפיקו השובבים את אלבום האולפן הראשון שלהם "ג'אנק", שהשתחרר רשמית בשנת 2013.

אירוחים והתארחויות

השובבים זכו לחשיפה עם כתבות בידיעות אחרונות, במעריב, בחדשות ערוץ 2, חדשות ערוץ 10, בחדשות HOT3, "לונדון וקירשנבאום", "שי ודרור", "תוצרת הארץ" בערוץ 1, "צינור לילה", ובאתרים רבים נוספים.
במהלך הופעותיהם אירחו השובבים להקות ומוזיקאים רבים, ביניהם "רד בנד", "כל החתיכים אצלי", "לא דובים", "תירס סקסואל", באלדי אולייר, "של נעליך", "דון ויקטור", "הבנים של שמעון", "פישיבום", "צנזורה" ועוד.
פאבל ספירידיונוב

ביוגרפיה

פאבל נולד במוסקבה בברית המועצות באוקטובר 1990. בגיל צעיר מאוד עלה עם משפחתו לישראל. אמו ליודמילה הייתה כדורסלנית בעצמה ושיחקה באליצור רמלה.

קריירה

את קריירת הכדורסל החל בגיל צעיר מאוד בישראל ושיחק בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב עמה זכה באליפות ובגביע. היה גם שחקן נבחרת העתודה של ישראל ושיחק תחת השם דניאל רום.
זמן קצר לאחר מכן החליט לחזור עם משפחתו לרוסיה, החליף את שמו לשם רוסי, ושיחק בשורות נבחרת רוסיה עד גיל 20 וב-2008 החל לשחק בקבוצת טריומף ליוברצי.
ב-2014 טריומף שינתה שמה לזניט סנקט פטרבורג והמשיך לשחק בשורותיה. באותה שנה סייע לנבחרת רוסיה לזכות בגביע סטנקוביץ'. בתום העונה עבר ליניסיי קרסנויארסק.
סמל בורונדי

סמל בורונדי בנוי בצורת מגן כאשר במרכזו מצויר ראשו של אריה שואג. מאחורי המגן מוצבות 3 חניתות, ומתחתיו פרוסה כרזה עליה חרוט המוטו הלאומי של המדינה - "אחדות, עבודה, קידמה".
מרגל

ריגול בתנ"ך

בתנ"ך ישנם סיפורי ריגול מרובים. אחי יוסף נחשדים על ידיו בריגול. בני ישראל שולחים 12 מרגלים לארץ כנען לפני כיבוש הארץ. משה שולח מרגלים לפני כיבוש יעזר. יהושע שולח מרגלים ליריחו לפני כיבושה. בני דן שולחים מרגלים, כדי למצוא מקום חדש להתגורר בו. דוד שולח מרגלים, כאשר שאול מנהל מרדף אחריו. אבשלום שולח מרגלים בתוך העם, כדי לבדוק את הלך הרוחות בקשר למרידתו.
דיוניסיוס איש פוקאיה

ביוגרפיה

במסגרת המרד האיוני שהנהיג אריסטגורס ממילטוס קיבצו המורדים צי של ספינות מערים שונות. דיוניסוס היה המפקד של 3 ספינות שבאו מפוקאיה, מספר זעום לעומת המספרים שהביאו הערים האחרות. אולם במהלך אספת הקצינים התבלט דיוניסוס בנאום שנשא בפני חבריו לפיקוד: "ענייננו, אנשים איונים, עומדים על חודה של תער, או שנהיה חופשים או עבדים... ועתה אם אתם רוצים לקבל עליכם לשאת עמל, תהיינה לכם לפי שעה יגיעות, אחר כך יהיה בידכם להתגבר על אויביכם ולהיות חופשים. אבל אם אתם מתמכרים לחיי תפנוקים ולאי-סדרים, אין לי שום תקווה בשבילכם..." המפקדים האחרים התרשמו מדבריו ונתנו לו לפקד על כל הצי שכלל 353 טריארות. הוא דרש מאנשיו משמעת ברזל ואימן אותם יום ולילה בתרגילים מפרכים. האימונים כללו תנועה בטור עורפי, שהייתה התנועה הסטנדרטית של אוניות אל זירת הקרב, דייקפלוס (diekplous) ולוחמת סיפונים. זוהי העדות הכתובה הראשונה לשימוש בדייקפלוס, שנחשב לאחת מתנועות התקיפה לניגוח היעילות ביותר בלוחמה הימית בעת העתיקה. הדייקפלוס בוצע על ידי שייטת הערוכה בשורה חזיתית או פונה ועוברת מטור עורפי לשורה חזיתית. מטרת האוניות התוקפות הייתה להבקיע דרך (diekplein) אוניות האויב המסודרות גם הן במערך חזיתי, לשבור את משוטיהן תוך כדי ההבקעה ועל ידי כך לשתק את תנועתן. כשהן חסרות יכולת לנוע, חשופות האוניות הפגועות למהלומות ניגוח קטלניות נוספות. אולם האיונים זעמו על כך שאדם שהביא עמו רק שלוש ספינות נותן להם פקודות קשות כל כך, והפסיקו לציית לו. המצב בצי האיוני היה בכי רע, חוסר סדר שרר בכל. הפרסים שיחדו את הקפטנים של הספינות שבאו מסאמוס כדי שבשעת הקרב יערקו. קרב לאדה הוכרע למעשה עוד בטרם החל, כאשר התחיל הקרב נמלטו מרבית הספינות הסאמיות, מה שזרע פאניקה בצי וספינות מלסבוס נמלטו גם הן, הפרסים זכו בניצחון מוחץ. במהלך הקרב דיוניסוס שבה שלוש ספינות פרסיות, הוא נמלט אתן לפיניקיה ושדד ספינות מסחר. בכסף שהרוויח נמלט לסיציליה והפך לשודד ים. אולם בזז רק ספינות קרתגיות ואטרוסקיות ולא נגע לרעה ביוונים.
צביה כהן

צִביה כהן (נולדה ב-12 בפברואר 1930) היא עיתונאית ישראלית.
פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ

ביוגרפיה

פרידריך השלישי נולד בזימרן שברוזנות פפאלץ-זימרן ב-14 בפברואר 1515, ליוהאן השני, רוזן פפאלץ-זימרן וביאטריקס מבאדן, בתם של כריסטופר הראשון, מרקיז באדן-באדן ואוטיליה מקאצנלנבוגן. משפחתו של פרידריך הייתה לותרנית הדוקה, אולם בהשפעת אשתו מריה מברנדנבורג-קולומבאך עבר פרידריך בשנת 1546 לדת הקלוויניסטית.
בשנת 1557 מת אביו יוהאן השני, רוזן פפאלץ-זימרן, ופרידריך מונה לרוזן פפאלץ-זימרן. בשנת 1559 מת אוטו היינריך, הנסיך הבוחר מפפאלץ ללא יורשים, ופרידריך עלה לשלטון במקומו. לאחר עלותו לשלטון פרצה מחלוקת דתית חריפה בנסיכות בין הלותרנים לקלוויניסטים, ומשום כך הכריז פרידריך על ויכוח דתי שהתקיים בשנת 1561, ולאחריו החליט פרידריך שהדת הקלוויניסטית תהיה הדת השלטת בנסיכות. שריו שהשתייכו לדת הלותרנית והתנגדו למעשיו, פוטרו מתפקידיהם. בשנת 1566 הועלתה בדיאט של אוגסבורג דרישה נגדו לבטל את השינויים בנסיכות, אולם פרידריך התנגד וטען כי הוא מחויב רק לאל שנתן לו את שלטונו. בשנת 1570 ניסה פרידריך לבצע את הרפורמות הדתיות גם בפפאלץ העילית, אולם שם נתקל בהתנגדות של הלותרנים ובראשם יוהאן סילבן, שאף הוצא על ידו להורג בשנת 1572.
ב-26 באוקטובר 1576 מת פרידריך, ובנו לודוויג השישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ עלה לשלטון במקומו.
מרווין מינסקי

חייו

מינסקי נולד בעיר ניו יורק, למד בבית הספר פילדסטון ולאחר מכן בתיכון ברונקס למדעים. הוא המשיך ללימודים באקדמיית פיליפס, בעיר אנדובר, מסצ'וסטס. בשנים 1944–1945 שירת בצי האמריקאי.
בשנת 1950 קיבל תואר ראשון במתמטיקה מאוניברסיטת הרווארד, וארבע שנים לאחר מכן תואר דוקטור למתמטיקה מאוניברסיטת פרינסטון. מינסקי השתייך לסגל MIT מאז 1958, והיה פרופסור להנדסת חשמל ומדעי המחשב.
היה מעורב בהמצאות ופיתוחים רבים, כדוגמת אביזר התצוגה הראשון לראש, "צב" הלוגו, ומכונה שאותה בנה בשנת 1951 והייתה הראשונה שביצעה למידת מכונה באמצעות רשת נוירונים אקראית.
כתב יחד עם סימור פפרט את הספר "Perceptrons" שהיה לאבן יסוד בתחום הרשתות העצביות המלאכותיות. ביקורתו החריפה כלפי מחקר בלתי ריגורוזי בשדה זה, שהובעה בספרו, נחשבת אחראית במידה בלתי מבוטלת להעלמות תחום הרשתות העצביות המלאכותיות מהמחקר במדעי המחשב בשנות השבעים.
שימש יועץ מדעי לסרט "2001: אודיסיאה בחלל" ומוזכר בסרט וגם בספר. בתחילת שנות השבעים הוא ופפרט החלו לפתח תאוריה לה קראו "The Society of Mind" אשר מנסה להסביר את ההתנהגויות להן קוראים בני אדם "תבוניות" כאינטראקציה של חלקים בלתי-תבוניים. בשנת 1986 פרסם ספר מקיף על תאוריה זו, שבניגוד לספריו הקודמים כוון לקהל הרחב.
הלך לעולמו בביתו שבבוסטון.

פרסים ואותות הוקרה

מינסקי הוא זוכה פרס טורינג (1969), פרס יפן (1990), אות IJCAI למצוינות במחקר (1991) ומדליית בנג'מין פרנקלין (2001). בשנת 2014 הוענק לו פרס דן דוד.
משפט הקופים (סרט)

הסרט

כמעט כל עלילת הסרט מתרחשת בין כותלי בית המשפט. הסרט מתמקד בעיקר בשלושה: שני עורכי הדין, התובע מת'יו האריסון בריידי, המבוסס על דמותו של בראיין, ושגולם על ידי פרדריק מארץ', והסנגור הנרי דראמונד המבוסס על דמותו של דרו ושגולם על ידי ספנסר טרייסי; ועיתונאי ציני שנשלח לסקר את המשפט, שמבוסס על ה. ל. מנקן, בגילומו של ג'ין קלי.
עלילת משנה נוגעת בדמותו של המורה סקופס, שהיה דמות משנית גם במשפט שכן לא נחקר כמעט כלל על דוכן העדים.
בשיאו של הסרט חוקר דרו את ברייאן על אמונתו בתנ"ך המתבררת כאמונה מילולית בכתוב, שמובילה אותו לאבסורדים. לפי עלילת הסרט ברייאן מת במהלך נאום נמלץ שהוא נושא מיד לאחר הקראת גזר הדין באולם בית המשפט, במציאות נפטר ברייאן חמישה ימים לאחר המשפט.

פרסים ומועמדויות

הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר: לשחקן הטוב ביותר (טרייסי), לעיבוד הקולנועי, לצילום שחור-לבן ולעריכה.
בפסטיבל ברלין זכה מארץ' בפרס "דב הכסף" לשחקן הטוב ביותר וקריימר זכה בפרס על בימוי סרט מתאים לצפייה לדור הצעיר והיה מועמד לפרס דב הזהב לסרט הטוב ביותר.
הסרט היה מועמד גם לפרסי באפט"א וגלובוס הזהב.
הסרט זוכה לביקורות מעולות לאורך מספר עשורים, בעיקר על הפגנת המשחק של השחקנים הראשיים, בהם ג'ין קלי שאין לו בסרט כל תפקיד בשירה ובריקוד והוא מפגין משחק דרמטי. הוא קיבל דירוג גבוה במיוחד של 90% ביקורות חיוביות באתר "Rotten Tomatoes"‏.
זטא בפרסאוס

מאפיינים

ζ בפרסאוס הוא על-ענק כחול מסוג ספקטרלי B1 Ib, מסתו מוערכת בכ-15.5 מסות שמש, רדיוסו כ-26 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו היא כ-22,580 קלווין והוא קורן בעוצמה גדולה פי 3,285 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך בשל טמפרטורת פניו הגבוהה כמעט כל קרינתו היא בתחום העל-סגול כך שעוצמת הארתו הכוללת היא פי 47,000. בעבר דווח שבהירותו של ζ בפרסאוס משתנה בין דרגות 2.80 ו-2.93, אך הוא מסווג רק כחשוד ככוכב משתנה. למרות גילו הצעיר יחסית שעומד על כ-12.6 מיליון שנים בלבד, ζ בפרסאוס כבר סיים להתיך את המימן שבליבתו והוא נמצא לקראת סוף חייו שאז הוא צפוי להתפוצץ כסופרנובה.

כוכבים נלווים

במרחק זוויתי של כ-12.7 שניות קשת מ-ζ בפרסאוס נמצא כוכב הסדרה הראשית כחול מסוג ספקטרלי B9 V ועם בהירות מדרגה 9.16. ככל הנראה כוכב זה מקיף את ζ בפרסאוס A במרחק של לפחות 3,900 יחידות אסטרונומיות ובזמן הקפה של לפחות 50,000 שנים. במרחק זוויתי של כחצי דקת קשת נמצא כוכב עמום נוסף עם בהירות מדרגה 11, אך ככל הנראה הוא אינו קשור ל-ζ בפרסאוס ונמצא רק במקרה על אותו קו ראייה. במרחק זוויתי של כ-2 דקות קשת נמצא כוכב הסדרה הראשית לבן מסוג ספקטרלי A2 V עם בהירות מדרגה 9.92, ונראה שמרחקו ממערכת השמש דומה למרחקו של ζ בפרסאוס. אם השניים קשורים כבידתית, אז המרחק ביניהם הוא לפחות 28,000 יחידות אסטרונומיות (קרוב לחצי שנת אור) וזמן ההקפה הוא לפחות 1.5 מיליון שנים.
ניקולי

ניקולי (ביפנית: ニコリ, ניקורי) שיתוף בע"מ היא הוצאה לאור יפנית המתמחה במשחקים, ובמיוחד בתשבצי מספרים וחידות היגיון. ניקולי הוא גם כינוי של כתב עת המתפרסם אחת לשלושה חודשים (אשר שמו המלא הוא Puzzle Communication Nikoli) על ידי החברה. ניקולי החלה להתפרסם בעולם עם הפצתו של הסודוקו.
השם "ניקולי" מגיע משמו של סוס המרוץ שזכה באלפיים ג'ינים אירים ב-1980; נשיא ניקולי, מאקי קאג'י, הוא חובב מרוצי סוסים והימורים.
רצונה של ניקולי להתפרסם מתבטא במאגר החידות שלה שאינו תלוי בתרבות מסוימת. דוגמה לחידה שהיא תלוית תרבות או שפה הוא התשבץ, שנשען על שפה מסוימת ואלפבית מסוים. מסיבה זו החידות של ניקולי לרוב מבוססות על היגיון, ולעיתים קרובות על מספרים.
משחקה של ניקולי, הסודוקו, הוא החידה הנפוצה ביותר ביפן. הסודוקו החל להיות פופולרי בעולם המערבי ב-2005, אף על פי שבמקור הוא היה חידה אמריקאית, מאחר שדל מאגאזינס יצרו והפיצו אותו במשך שנים.
כתב העת המציא מספר סוגים חדשים של חידות, והביא כמה סוגים חדשים ליפן.
ניקוי ראש

יוצרי התוכנית

מוטי קירשנבאום הגה, הפיק וערך את התוכנית וזכה על כך בפרס ישראל. יעקב אסל היה הבמאי.
צוות הכותבים כלל את אפרים סידון, ב. מיכאל, חנוך מרמרי, קובי ניב (בתוכניות הראשונות היה דן בירון בצוות הכותבים לפני שהצטרף מרמרי באופן קבוע) ובעונה הראשונה גם את יעקב לזר, עמוס קינן ואלי שרייבר. המנהל המוזיקלי של התוכנית היה רוני וייס.

ירידת התוכנית מהמסך

התוכנית זכתה לפופולריות גדולה, שמאז לא הייתה כמותה. עם זאת, נועזותה של התוכנית הייתה בעוכריה וגרמה לירידתה לאחר כשתי עונות בלבד, קרוב לעלייתה של מפלגת הליכוד לשלטון ב-1977. עם זאת, יצוין כי איש ממנהלי רשות השידור לא כפה להוריד את התוכנית, אלא שהייתה זו החלטה של צוות הכותבים וההפקה. מאותה שנה, במשך כ-15 שנים לא נעשתה תוכנית סאטירה בטלוויזיה הישראלית, אלא רק פינות סאטיריות (שנכתבו לרוב על ידי צוות הכותבים של "ניקוי ראש" בראשות אפרים סידון) בתוכניות אירוח כמו: "עלי כותרת", "שעה טובה" ו"סיבה למסיבה". השחקנים שהיו משתתפים בפינות גם הם בוגרי "ניקוי ראש" כגון: דובי גל, רבקה מיכאלי והחקיין טוביה צפיר. רק בתחילת שנות ה-90 חזרו לעשות תוכניות סאטירה כמו – "נייס גיא", "צפיר הנפש", "החרצופים" ו"החמישייה הקאמרית" ואלו התאפשרו לשידור רק לאחר עליית ערוץ 2. 
בשנת 2005 התאחדו חברי "ניקוי ראש" למען מופע ההתרמה "יומטוב", שם הם ביצעו את שיר הנושא של התוכנית במילים אקטואליות שנכתבו על ידם ועל ידי אפרים סידון ומוטי קירשנבאום.
ב-2006 הוציא אמן ההיפ-הופ הישראלי סגול 59 סינגל בשם "אז במצב הנוכחי" שעסק בהשוואות בין ישראל של היום לישראל התמימה יותר לכאורה של שנות השבעים. השיר כלל סימפול של שיר הפתיחה של התוכנית בביצועו המקורי של צוות התוכנית.
ביולי 2012 החל הערוץ הראשון, לראשונה מאז השידור המקורי לשדר את רוב פרקי התוכנית המלאים בשידור חוזר במסגרת רצועת הנוסטלגיה "מנהרת הזמן" (עד אז, שודרו בערוץ בעיקר לקטים מן התוכניות). במסגרת השידורים הללו, שודרו שני פרקים גנוזים של התוכנית וכן סרט דוקומנטרי שלא שודרו מעולם.
בפברואר 2014 התאחדו חברי ניקוי ראש בהרכב חלקי, במסגרת התוכנית "מצב האומה".
בלילה של ה-25 בספטמבר 2015, עם פטירתו הפתאומית של מוטי קירשנבאום בלילה הקודם, שידר הערוץ הראשון רצף של פרקי הסדרה, כולל סרטו התיעודי של יעקב אייזנמן.
מוריס וינצ'בסקי

מוריס וינצֶ'בסקי (וינטשבסקי) (ביידיש: מאָריס ווינטשעווסקי; באנגלית: Morris Winchevsky;‏ 1856, יאנובה, רוסיה (ליטא) - 1932, ניו יורק) היה משורר יידיש חשוב, אידאולוג סוציאליסטי, עיתונאי ופולמוסן שהיה גם קומוניסט, מתרגם ליידיש ומסאי עברי. מראשוני הסוציאליסטים היהודיים.

ספריו

מכתביו של מוריס וינצ'בסקי נדפסו ביידיש כ-20 כרכים, ובהם מאמריו, שיריו מסותיו כתבותיו הסאטיריות הפיליטונים שלו וכו'.
לבד מהשירים שכתבם עברית, משיריו תורגמו בודדים בלבד לעברית. בספרייה הלאומית בירושלים שמורים שירי-זמר רבים שלו ביידיש על מנגינותיהם.
Cliché (Hush Hush)

רקע והוצאה

האלבום האולפן השני של סטאן התעכב עקב בעיות פיזיות עם מנהלה לשעבר "מרסל פרודן". ביוני 2013, אושפזה אלכסנדרה בבית חולים, וההופעות שלה בוטלו. בעוד תחילה טען הצוות שלה כי הייתה מעורבת בתאונה, היא האשימה מאוחר יותר את מנהלה האישי, כי הכה אותה. 
ב-18 ביוני, הגישה נגדו תלונה פלילית בטענה לסחיטה. לאחר מספר חודשים ב-10 באוקטובר, החליטה סטאן להוציא את האלבום, Cliché (Hush Hush).
דלית עופר

ביוגרפיה

עופר נולדה, גדלה והתחנכה בשכונת נווה שאנן שבחיפה. בשנת 1976 התגייסה לחטיבת שריון בסיני ובאוגוסט 1977 הגיעה לגלי צה"ל. תחילה, כמפיקה ביומן החדשות ולימים במגוון תפקידים במסגרת שירות סדיר, שירות קבע וכאזרחית עובדת צה"ל. בשנת 1996 סיימה את לימודי התואר הראשון בניהול ותקשורת, במכללה למנהל בתל אביב ובשנת 2001 סיימה בהצטיינות את לימודי התואר השני בתקשורת ועיתונאות באוניברסיטה העברית בירושלים.
מנובמבר 2006 ועד סוף דצמבר 2014, שימשה כמנהלת תחנת הרדיו גלגלצ. בסוף מאי 2015 החליטה לצאת לפרישה מוקדמת ולסיים את שירותה בגלי צה"ל.

גלי צה"ל

אחת התוכניות המזוהות ביותר עם דלית עופר היא התוכנית "ארבע אחרי הצהריים" שאותה יזמה וערכה לסירוגין עם יורם רותם. התוכנית, שהחלה שידוריה בשנת 1980 הפכה מהר מאד להיות הבית החם של אוהבי הזמר העברי לדורותיהם. שישה מארזים של אלבום משולש ממיטב השירים בתוכנית יצאו לאור בעריכתם של השניים ונמכרו בלמעלה ממאה ועשרים אלף עותקים.
דלית עופר הייתה ממייסדי התוכנית "המילה האחרונה" והייתה העורכת הראשית ובפועל של התוכנית מיום עלייתה לשידור (31.8.1998) ועד נובמבר 2006. התוכנית, בהגשת אורי אורבך, עירית לינור, ג'קי לוי, אברי גלעד, היוותה לראשונה במה שבה שידרו בצוותא שני אישים המייצגים את שני הצדדים האידאולוגיים בחברה הישראלית - חילוני-דתי/ שמאל-ימין תוך שהם דנים על אירועי היום בשילוב הומור. בין מגישי התוכנית לאורך השנים נמנו בין השאר גם גידי גוב, קובי אריאלי, חנוך דאום, נרי ליבנה, גיא מרוז ועוד.
עופר יזמה, ערכה והפיקה את התוכנית "אחרי המלחמה" עם יהודה פוליקר ויעקב גלעד, התוכנית ששודרה במאי 86', הייתה בין הראשונות שהעלו את נושא הדור השני לשואה לשיח הציבורי בישראל. בעקבות המפגש המוקלט כתבו השניים במיוחד לתוכנית 3 שירים, שהיוו מאוחר יותר את הבסיס לאלבומם של פוליקר וגלעד - "אפר ואבק".
המשדר האחרון אותו יזמה וערכה בגלי צה"ל היה "זאת המנגינה שלנו" (אוקטובר 2014) – 10 שעות ששודרו במקביל בגל"צ ובגלגלצ לזכר 72 חללי מבצע "צוק איתן".
במהלך 38 שנות עבודתה של דלית עופר בגלי צה"ל, ערכה תוכניות רבות נוספות. בין השאר את התוכנית "גל עברי ירוק", את הסדרה "מילים ומנגינות" עם חוה אלברשטיין, מצעדי פזמונים שבועיים ושנתיים ובהם עריכת "מצעד היובל של חיילי צה"ל", כמו כן ערכה יומני חדשות, את תוכניות הרדיו "שעתיים משתיים" ו"נכון לעכשיו" עם רפי רשף.
בין השנים 1986-1991 ו 1993-1998, ניהלה את מחלקת המוזיקה של גלי צה"ל.

טלוויזיה

עופר שימשה כיועצת מוזיקלית ועורכת בתוכניות מגוונות. בין השאר נתנה ייעוץ מוזיקלי לתוכנית בשידור חי עם דן שילון (1992), לתוכניות "החרצופים" (1996-8) "לא נפסיק לשיר" ו"כוכב נולד" (בעונה א' 2002–2003).
ערכה בין השאר את התוכנית קליפופ בהנחייתו של ליאור מילר (1996-7 רשת) ואת סדרת התוכניות "הצנועות והחסודות" (2003, ערוץ התכלת), "חגי ישראל" בהנחייתו של ג'קי לוי (2004, טלעד) ו"דרך המוזיקה" עם קובי אוז (2005 ערוץ המוזיקה). כמו כן שימשה כעורכת תוכנית האקטואליה "המטבחון" עם דן שילון (2003-4, טלעד).

חיים אישיים

עופר הייתה נשואה לצלם מיכה קירשנר ולהם בת. לאחר שהתגרשו נישאה לעו"ד אבנר (נרי) ירקוני ולהם 3 ילדים. מתגוררת בתל אביב.
טומאר

גאוגרפיה

טומאר נמצאת במרכז פורטוגל, 116 קילומטרים צפונית לליסבון ו-172 קילומטרים דרומית לפורטו.

היסטוריה

בטומאר התקיים ישוב מאז התקופה הרומית. בשנת 1159, לאחר סילוק המוסלמים במהלך הרקונקיסטה של פורטוגל, ניתן האזור למסדר הטמפלרים. הם אלו שבשנת 1160 החלו בבניית המבצר והמנזר, כחלק מקו ההגנה כנגד התקפות המוסלמים. בהמשך הפכה טומאר למרכז הפורטוגלי של הטמפלרים. ב-1314, כאשר האפיפיור קלמנס החמישי חיסל את מסדר הטמפלרים, המסדר המשיך לפעול ולשגשג בפורטוגל תחת שם חדש מסדר הצלוב. אחד מראשי המסדר הבולטים ביותר היה אנריקה הנווט, שעמד בראשו בין 1417 עד למותו ב-1460. אנריקה היה אחד מאלה שהניעו את המשלחות הפורטוגליות הראשונות בעידן התגליות. אנשי המסדר שבטומאר היו הממונים על המשלחות עד 1514. העושר שנצבר ממשלחות אלו איפשר את פיתוח העיר והתרחבותה.

הקהילה היהודית בטומאר

נראה שקהילה יהודית התקיימה בטומאר כבר בתחילת המאה ה-14. במחצית המאה ה-15, האסטרונום היהודי רבי אברהם בן שמואל זכות פעל תקופה מסוימת אצל אבירי מסדר הצלוב, בטירה של טומאר. בעקבות גרוש ספרד הגיעו יהודים רבים לטומאר והפכו למיעוט משמעותי בעיר. בהיותם בעלי מלאכה וסוחרים הם העשירו את העיר בתחומי פעילות חדשים. יש החושבים שתרומתם הייתה משמעותית להצלחת המסחר עם המושבות החדשות. אולם כבר ב-1497 שונתה המדיניות והיהודים אולצו להמיר את דתם. רבים מהם המשיכו לחיות בזהות כפולה כאנוסים, אחרים הצליחו לעזוב את פורטוגל.
בית הכנסת בטומאר נבנה במחצית המאה ה-15, ומוקם בלב מה שהיה הרובע היהודי. בית הכנסת חדל לתפקד ב-1497. הבניין עבר גלגולים שונים, עד שבשנת 1921 הוכר כמונומנט לאומי. ב-1939 הבניין שופץ ושומר כמוזיאון.
הספר השחור (יזידי)

הספר השחור (בכורדית: مسحە‌فا ڕه‌ش; מצחאף ראש) הוא אחד משני ספרי האמונה של הדת היזידית, לצד ספר ההתגלות היזידי ("כתאב קילווה"). שני הספרים כתובים בניב קורמאנג'י (ניב של כורדית).

תוכן הספר

לפי האמונה היזידית הספר, שאיננו מחולק לפרקים, מכיל את דברי האל, שנמסרו כאשר ירד מהר שחור. חלקו הראשון של הספר מכיל את מיתוס הבריאה היזידי. לפי מיתוס זה נבראו בראשית הפנינה הלבנה (היא העולם) ושבעת המלאכים ובראשם "מלאכּ טאוס", מלאך הטווס. האל ציווה על המלאכים להביא אבק ואדמה מהארץ ולבנות את גופו של אדם. אז טאוס מאלכ נפח באדם נשמת רוח חיים ולימד את האדם להתפלל לשמש המייצגת את האל העליון. מתוך ציות לאל, שציווה את המלאכים לא להשתחוות לשום ישות פרט אליו, לא השתחווה טאוס מלאכ לאדם, שעה שהמלאכים האחרים עשו זאת. לאחר מכן מסופר על נפילתו של האדם, בריאת עזר-כנגדו (אשה בדמות חווה) וגירושם מגן העדן.
חלקו השני של הספר מפרט את שמותיהם של מלכים יזידיים ורשימת כללי "כשרות" ובהם מאכלות אסורים וכללי טאבו בנוגע להיגיינה אישית. הספר מסתיים בגרסה שנייה, שונה, של סיפור הבריאה.

טקסט הספר

לפי האמונה היזידית, הטקסט המקורי של הספר מצוי בכפר קסר טז א-דין; אולם חוקרים מודרניים תמימי דעים שהספר פורסם בכתב לראשונה בראשית המאה ה-20, לאחר שתוכנו הועבר במשך דורות בעל-פה וכותביו היו מלומדים שאינם בני הדת היזידית.