google/wiki40b huggingface dataset:
טאהר אל-מסרי

ביוגרפיה

טאהר אל-מסרי נולד בשנת 1942 בשכם למשפחה פלסטינית מכובדת ששורשיה ממצרים. שימש כשר החוץ של ירדן במחצית השנייה של שנות ה-80 ובראשית שנות ה-90. כשנחתם בפברואר 1985 הסכם שיתוף פעולה בין אש"ף לבין ממלכת ירדן, אל-מסרי יצא לברית המועצות על מנת להסביר את המדיניות הירדנית בסוגיה הפלסטינית. באוקטובר 1987 נכח אל-מסרי בפגישה של המלך חוסיין עם המזכיר האמריקני ג'ורג' שולץ, שהציע כינוס מעצמות להכרעה בסוגיה הפלסטינית. חוסיין סירב להצעתו של שולץ. בפרוץ האינתיפאדה הראשונה בדצמבר 1987 חוסיין החליט על ניתוק הזיקה בין ירדן לגדה המערבית, החלטה לה התנגד אל-מסרי. את ההכרזה על הניתוק ביצע חוסיין ללא להודיע מראש לשר החוץ שלו, שכעס מאוד על כך. אל-מסרי גם התנגד לפלישה לעיראק  בתקופת מלחמת המפרץ הראשונה.
ב-19 ביוני 1991 מונה אל-מסרי לראש ממשלת ירדן בידי המלך חוסיין, במקומו של מודר בדראן שהתנגד לפתיחת משא-ומתן חשאי עם ישראל. אל-מסרי, לעומת זאת, נתפס כליברל, ולכן מינה אותו חוסיין לתפקיד. אולם, בעקבות הבחירות שנערכו בירדן בנובמבר 1989 (הראשונות מאז ועידת רבאט ב-1974), עלה כוחם של האחים המוסלמים ושל ארגונים אסלאמיים אחרים בפרלמנט, שהתנגדו בכל תוקף להסכם מדיני עם ישראל. בהצבעת אי-אמון שנערכה בפרלמנט, הצביעו 50 מתוך 80 הצירים להפלת הממשלה. אל-מסרי מצא שידיו כבולות והתפטר לאחר כחצי שנה בתפקיד, ב-21 בנובמבר 1991, למרות הפצרותיו של המלך חוסיין. הוא הוחלף בידי קרוב-משפחתו של המלך זיד בן שאכר.
בהמשך כיהן אל-מסרי כיושב ראש הבית התחתון בפרלמנט הירדני. לאחר הסכם השלום בין ישראל לירדן באוקטובר 1994 אל-מסרי התנגד לנורמליזציה ביחסים בין שתי המדינות, בטענה שהעם הירדני לא יקבל יחסים חמים עם מדינה שהייתה עוינת במשך שנים רבות. הוא גם התנגד לסעיף בהסכם השלום שהכיר בריבונות ירדנית במקומות הקדושים בירושלים, כי לטענתו מקומות אלו כבושים ולכן ממילא לישראל אין שום ריבונות עליהם. כשהובא הסכם השלום לאישור בפרלמנט הירדני, אל-מסרי בחר להימנע.
אל-מסרי שירת במועצה ליחסי חוץ בשנת 2002 והוא נציב הליגה לחברה אזרחית. בשנים 2010-2012 היה יושב ראש הסנאט הירדני.
ביצת המלאך

עלילה

העלילה בסרט, כאמור, כמעט ולא קיימת. ילדה שאוספת צנצנות מלאות במים ושומרת על ביצה שכנראה יקרה לה ולא ידוע תוכנה הפנימי, חיה בעולם כמעט מחוסר אנשים בלי אור יום. היא פוגשת חייל שמחזיק בידו מין חפץ שנראה כמו צלב. לאחר זמן מה מתפתחת שיחה והחייל מספר לה גרסה אמנזית של תיבת נוח.

רקע

הסרט נעשה כפרויקט ביכורים של הבמאי והתסריטאי אושי לעולם המבוגרים. אושי גודל וחונך כנוצרי קתולי, משפחתו הייתה ממיעוט נוצרי קתולי ביפן. בתקופה של הסרט אושי איבד את אמונתו והפך לאתאיסט. יש הטוענים שזה משתקף בסרט זה.

פירושים

משום שהסרט לא ברור, קיימים מספר פירושים מקצועיים ולא מקצועיים כמספר הצופים. כולם שמים דגש על לפחות אחד מהנושאים הבאים: פירוש סמלים מהתאולוגיה ותורת הנסתר הנוצרית, מאבק מיסטי בין התרבויות העתיקות לתרבות המודרנית והפוסט-מודרנית, תפקיד אלוהים והקדושים בסרט, והיחס והרצייה של אלוהים משתי הדמויות בסרט.

טריוויה

חלקים מהסרט הועתקו לסרט מדע הבדיוני האוסטרלי "In the Aftermath".
וולדהוף מנהיים

היסטוריה

מועדון וולדהוף מנהיים הוקם בשנת 1907, והחל לשחק בליגות אזוריות שונות בדרום גרמניה. עד לשנות ה-40 של המאה ה-20 המועדון כשל לצלוח את הליגות האזוריות ולהגיע למשחקי הגמר שכללו קבוצות מכל רחבי גרמניה. בשנת 1940 המועדון רשם את הישג השיא שלו לאותה תקופה, כאשר סיים במקום הרביעי לאחר הפסד לשאלקה 04 בחצי הגמר, ולאחר מכן הפסד במשחק על המקום השלישי לראפיד וינה, ששיחקה אז בגרמניה במסגרת האנשלוס על אף היותה קבוצה אוסטרית. לאחר מלחמת העולם השנייה, וולדהוף מנהיים המשיכה להתנדנד בין ליגות אזוריות, ואפילו הגיעה לליגה השנייה בגרמניה עוד לפני הקמת הבונדסליגה בעונת 1963/64, אך שבה לליגות האזוריות. עם הגעת ספונסר חדש בשנת 1972, חברת Chio, הקבוצה חזרה לליגה השנייה, והייתה לקבוצת מרכז טבלה לאורך שנים רבות. 
בעונת 1982/83 המועדון רשם עלייה מפתיעה אל הבונדסליגה לראשונה בתולדותיו, ושיחק בבונדסליגה במשך שבע עונות רצופות, כאשר הישג השיא של המועדון היה המקום השישי בבונדסליגה בעונת 1984/85. במהלך התקופה של המועדון בבונדסליגה, שיחקו בשורותיו שחקנים כיורגן קולר, פריץ ואלטר, מאוריציו גאודינו וכריסטיאן וורנס. בעונת 1989/90 המועדון נשר בחזרה לבונדסליגה השנייה, שם שיחק שבע שנים רצופות, ובעונת 1996/97 נשר אל הליגה השלישית. כעבור שנה, נעשה ניסיון לאחד את הקבוצה עם יריבתה העירונית המושבעת, VFR מנהיים, אך ניסיון זה לא צלח. בתום עונת 1998/99 עלתה וולדהוף מנהיים בחזרה לבונדסליגה השנייה, אך בשנת 2003 הורדה אל הליגה הרביעית בגין עבירות תקציב על ידי התאחדות הכדורגל הגרמנית, וניסיון איחוד נוסף עם VFR מנהיים באותה שנה, לא עלה יפה. בעונת 2007/08 עלתה וולדהוף מנהיים לליגה השלישית, אך בשנת 2010 שוב הוענשה על ידי התאחדות הכדורגל הגרמנית בגין עבירות תקציביות, והורדה לליגה החמישית. כעבור עונה, עלתה וולדהוף מנהיים לליגה הרביעית, שם היא משחקת נכון לשנת 2018. בשנה זו התמודדה וולדהוף מנהיים מול אורדינגן 05 בפלייאוף על הזכות להעפיל אל הליגה הגרמנית השלישית, אך לא עמדה במשימה זו ונשארה בליגה הרביעית. באפריל 2019 הבטיחה וולדהוף מנהיים את העפלתה אל הליגה הגרמנית השלישית.
סקנדרבו קורצ'ה

היסטוריה

המועדון נוסד ב-1925 כתוצאה מאיחוד של מספר מועדונים קטנים מהעיר קורצ'ה, המפורסם שבהם הוא "ולאזריה קורצ'ה" שנוסד בשנת 1909. המועדון נקרא על שמו של סקנדרבג, שנחשב לגיבור לאומי באלבניה. המגרש הביתי של המועדון הוא אצטדיון סקנדרבו המכיל 5,724 מקומות.
בשנת 1933 זכה המועדון באליפות הראשונה שלו. בשנים שלאחר מכן המועדון לא זכה באף תואר ואף שיחק מספר עונות בליגה השנייה. בשנת 2011 זכה המועדון באליפות השנייה שלו והראשונה לאחר 78 שנים, מאז המועדון זכה באליפות בכל העונות שבאו לאחר מכן (נכון ל-2015).
בעונת 2015/2016 הפך סקנדרבו למועדון האלבני הראשון שמצליח להגיע לשלב בתים של מפעל אירופי, לאחר שהפסיד בפלייאוף מוקדמות ליגת האלופות לדינמו זאגרב ונשר לשלב הבתים של הליגה האירופית.
פרדי פוקס (שחקן)

ביוגרפיה

פוקס נולד בהמרסמית' בלונדון למשפחה של שחקנים.
אמו היא השחקנית ג'ואנה דייוויד (שם נעורים ג'ואנה אליזבת' הקינג) ואביו הוא השחקן אדוארד פוקס. דודו ג'יימס פוקס ובני דודו ג'ק, לורנס ולידיה פוקס אף הם שחקנים. אחותו הגדולה היא השחקנית אמיליה פוקס.
מ-1994 עד 2002 התחנך פוקס ב"ארנולד האוס סקול", בית ספר פרטי לבנים באזור סנט ג'ונס ווד בלונדון. אחר כך למד בפנימייה בריאנסטון סקול בעיר השוק בלנדפורד פורום בדורסט. את הכשרתו המקצועית רכש בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון, וסיים את לימודיו ב-2010.

קריירה

תפקידיו הבולטים הם בדמות הזמר מרילין בסרט הביוגרפי על בוי ג'ורג' "Worried About the Boy" מ-2010, המלך לואי השלושה עשר בסרט "שלושת המוסקטרים" מ-2011, אדווין דרוד בעיבוד של ה-BBC לרומן "תעלומת אדווין דרוד" מאת דיקנס (2012), ופרדי בקסטר בסדרות הטלוויזיה "מלפפון" (2015) ו"בננה" (2015). בתיאטרון הופיע פוקס בתפקיד לורד אלפרד "בוזי" דאגלס, המאהב הצעיר של אוסקר ויילד במחזה "The Judas Kiss" בשנים 2012 עד 2013 לצדו של רופרט אוורט בתיאטרון המפסטד בלונדון ובסיבוב הופעות בממלכה המאוחדת ואחר כך בווסט אנד.
ב-2016 זכה פוקס במקום השלישי בפרסי איאן צ'ארלסון על הופעתו בתפקיד רומיאו במחזה "רומיאו ויוליה" בתיאטרון קרוסיבל בשפילד. בזכות מיומנותו בתפקיד רומיאו נקרא ב-2016 לגלם שוב את הדמות בהפקה של קנת בראנה בכיכובה של לילי ג'יימס בתיאטרון גאריק מכיוון שהשחקן הראשי וגם המחליף שלו נפצעו. פוקס שיחק בתפקיד רומיאו החל מ-26 ביולי ועד לסיום ההפקה ב-13 באוגוסט 2016.

חיים אישיים

בראיון במסגרת קידום הקומדיה "מלפפון" של ערוץ 4 אמר פוקס שהוא אינו מגדיר את המיניות שלו. "היו לי חברות", הוסיף, "אבל לא הייתי רוצה לומר שאני כזה או אחר, ייתכן שמתישהו בחיי אתאהב בגבר". הוא אמר גם שביסקסואליות לעיתים קרובות אינה מובנת כהלכה, וייתכנו יחסים משמעותיים בין בני אדם כשזה "לא משנה מאיזה מין הם".
נייג'ל שורט

ביוגרפיה

נייג'ל שורט גדל באזור מנצ'סטר. הוא התחיל לשחק שחמט בצעירותו. בגיל 10 הוא ניצח את ויקטור קורצ'נוי במהלך משחק סימולטני. בגיל 12 הוא השתתף לראשונה באליפות בריטניה בשחמט, ובגיל 14 זכה בתואר. בשנים 1980–1983 הוא השתתף באליפות העולם לנוער, ובשנת 1983 זכה במקום השני לאחר גארי קספרוב.
בשנת 1984 הוענק לו תואר רב אמן, הוא היה רב אמן הצעיר ביותר באותה עת.
בשנת 1990 הוא הודח ברבע הגמר של אליפות העולם בשחמט על ידי ג'ונתן ספילמן. ב-1993 הוא העפיל לגמר תוך ניצחון על אנטולי קרפוב ויאן טימן. בעקבות סכסוך עם נשיא פיד"ה שורט וקספרוב פרשו מהארגון, ונערך דו-קרב בין השניים מחוץ למסגרת פיד"ה. נייג'ל שורט הפסיד בדו-קרב וגארי קספרוב המשיך להיות אלוף העולם. באליפות העולם 1995 הוא הודח בחצי הגמר על ידי גטה קמסקי.
הוא ניצח בתחרויות רבות, ולמרות הפסדו בדו-קרב על תואר אלוף העולם מחוץ לפיד"ה, המשיך להתחרות בהצלחה בתחרויות רבות שאורגנו על ידי פיד"ה.
בשנת 1989 הוא היה בעל מד כושר גבוה ודורג במקום הרביעי בעולם.
נייג'ל שורט היה כתב בתחום השחמט וגם מאמן.
בובי ווד

קריירת מועדונים

ווד, יליד הואי, החל לשחק כילד בקבוצת Powder Edge בהונולולו. בשנת 2005 בקבוצת ארווין סטרייקרס מקליפורניה. שנתיים לאחר מכן, בגיל 15, עבר לשחק בקבוצת מינכן 1860 הגרמנית.ב-29 בינואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הוגרת, כששותף כמחליף בתיקו 1-1 מול דיסבורג במסגרת הבונדסליגה השנייה. ב-30 בנובמבר הבקיע את שערו הראשון במשחק מול ו.פ.ר. אאלן.
בפברואר 2015 חתם על חוזה השאלה לקבוצת ארצגבירגה אווה מהבונדסליגה השנייה עד לעונת 2017. ווד הספיק לשחק בתשעה משחקים, בהם הבקיע שלושה שערים, אך בסיום העונה המועדון ירד לליגה השלישית. ביולי אותה שנה חתם על חוזה לשלוש עונות בקבוצת אוניון ברלין. במהלך העונה הבקיע 17 שערים.
לקראת עונת 2016/2017 חתם בקבוצת המבורג מהבונדסליגה לארבע עונות. במשחק הבכורה בקבוצה הבקיע את שערו הראשו, שער שנבחר כשער השבוע.
ב-9 ביולי 2018 הושאל להנובר 96 לעונה אחת. בתום עונה זו, בה הבקיע ווד שלושה שערים, נשרה האנובר לבונדסליגה השנייה. בתום עונת ההשאלה, חזר ווד להמבורג.

נבחרת לאומית

במאי 2013 זומן לראשונה לסגל הרחב של נבחרת ארצות הברית לקראת משחקי גביע הזהב, שהתקיימו ביולי אותה השנה. את הופעת הבכורה רשם במשחק ידידות מול נבחרת בוסניה והרצגובינה באוגוסט 2013. שער הבכורה בנבחרת הובקע ביוני 2015 מול נבחרת הולנד.
פלפל גורג'י

קורות חיים

גורג'י נולד בתחילת שנות ה-30 בבגדאד לאבו אלפאצ'ה, בן למשפחת סוחרים שהייתה פעילה בשוק העתיק "סוק חנון". בילדותו נודע כבעל קול מיוחד. הוא למד בבית הספר המוסלמי "אל אהלי" ערבית קלאסית ומוזיקה מוסלמית. גורג'י טופח על ידי הזמר חסן חבּכּה וב-1950 התקבל לתחנת הרדיו קול עיראק. הוא הושמע ברדיו במשך תקופה קצרה, אולם לאחר שהתגלתה זהותו היהודית, אביו דאג להבריחו לאיראן. לאחר כחצי שנה עלה לישראל. בישראל עבד בעבודות מזדמנות, אך בלילות הופיע בפני קהל בחאפלות.
בארץ השתלב בקרב מוזיקאים רבים שעלו מעיראק. מוזיקאים אלו המשיכו לפתח בישראל את המוזיקה העיראקית ויצרו תמלילים, לחנים ועיבודים חדשים. פלפל גורג'י לקח בכך חלק מרכזי, הוא כתב והלחין שירי פסטה, עבודייה ומקאמאת בערבית ספרותית ומדוברת. בין השירים המוכרים של גורג'י בקרב קהילת יהודי עיראק הוא "ניסאתני" (שכחת אותי),] המספר את סיפורו של יוסף בבית האסורים.
גורג'י נפטר בשנת 1983 בחצר ביתו. בשנת 2001 הוציאה חברת התקליטים "מגדה" אלבום ובו הקלטות שנעשו, בעיקר בשנות השישים, על ידי רשות השידור וכן הקלטות מאוסף פרטי של משפחתו.
ורסטה

וֶרְסְטָה (רבים: ורסטאות) היא יחידת מידה לאורך, שהייתה בשימוש באימפריה הרוסית.  היא מוגדרת כאורכם של 500 סאז'נים, שהם 1,066.8 מטר. השימוש בורסטה כיחידת מידת מרחק הופסק בשנת 1918 עם מעבר לשיטה מטרית.
30 ש"ח לשעה

עונה ראשונה

העלילה מספרת את סיפורן של שלוש נשים קשות יום, שקופות בעיני סביבתן, עובדות ניקיון בחברת כוח אדם, המפוטרות מעבודתן. על מנת לשרוד הן מחליטות לעקוף את המעביד שפיטר אותן, לאחד כוחות ולהציע שירות ללקוחות באופן ישיר. מתוך רצון להמשיך ולשרוד בעיר הגדולה הן קובעות כללי עבודה נוקשים והופכות לקואופרטיב שוויוני. כל אחת תעבוד כפי יכולתה ותקבל לפי צרכיה.
העלילה המרכזית על שלוש נשים המגיעות משלושה מגזרים מרוחקים זה מזה בחברה הישראלית והנאלצות לשרוד ביחד בעולם קשה, מתובלת בסיפוריהן האישיים, אהבותיהן, מצוקותיהן, חיי המשפחה ועוד.
כשהבנות הופכות כבר לחברה מצליחה, הן מחליטות להעסיק בעצמן עובדות. כאן מתרחש שינוי – הבנות הפכו ממנוצלות למעסיקות והן מעסיקות את העובדת החדשה בתנאים פחות טובים משלהן אך טובים בהרבה מהתנאים בשוק.

עונה שנייה

העונה השנייה ממשיכה את  התעצמות הקואופרטיב שבנו הבנות, עד שהוא מאיים להידמות לחברת כח האדם אותה הן עזבו. גיבורות הסדרה הופכות ממועסקות מנוצלות למעסיקות מנצלות, ככל שהן מצליחות יותר.  
ועם זאת, וזהו לב ליבה של העונה השנייה, הן מגלות שלמרות שלכאורה זכו בעצמאות כלכלית הן עדיין תלויות בעולם הגברי. 
העונה השנייה מתמודדת יותר עם שאלות המגדר, שאלות טבע האדם באשר הוא אדם. האם סולידריות יכולה להיווצר מעמדה של כוח או רק מעמדה של חולשה?  האשליה השיוויונית מתנפצת ורגעי חמלה מושגים רק ברמה הבין אישית. יחסי נשים גברים מתחדדים כיחסי מנוצל ומנצל.  עם זאת הטון של עונה זו אירוני יותר ומלווה בהומור. ברמה הפילוסופית, ממשיכה העונה השנייה את הראשונה בעיסוק בבעיות מוסר מהזווית הנוצרית, המרקסיסטית או היהודית.

הרקע לסדרה

יוסי מדמוני, התסריטאי, החל בכתיבת הסדרה בשנים בין 2005 ל-2006, כאשר כיהן כיו"ר איגוד התסריטאים
. הוא התרשם מהצורך לגבש חבורה סולידרית מאנשים שנאבקים על קיומם באופן עצמאי, ובהשראה זו הוא החל בכתיבת התסריט. שבוע לאחר תחילת הצילומים, התחילה המחאה החברתית. 
הסדרה מרבה לעסוק בשאלות של אתיקה בעבודה, עוני ועושר, שנאת זרים, ונושאים נוספים הקשורים למוסר, בעיקר השוואה בין מוסר מרקסיסטי למוסר נוצרי.
אנט אוטול

קורות חייה

אמהּ של אוטול הייתה מורה לריקוד, ואוטול החלה ללמוד ריקוד בגיל שלוש. כשהייתה בת 13, משפחתה עברה ללוס אנג'לס והיא החלה ללמוד משחק. הופעתה הראשונה הייתה בגיל 15 בתוכנית הטלוויזיה The Danny Kaye Show .
אוטול היא אמא לשתי בנות מנישואיה הקודמים לשחקן ביל גילינגר. היא נשואה מאז 1999 למוזיקאי והשחקן מייקל מקיין.

קריירה מוזיקלית

פיגועי 11 בספטמבר התרחשו באחד מהימים שבהם אוטול שהתה בוונקובר לשם צילומי העונה הראשונה של "סמולוויל". מאחר שכל הטיסות בוטלו, היא ומקיין שכרו רכב כדי לנסוע חזרה לביתם שבלוס אנג'לס. היא מספרת שבמהלך הנסיעה הארוכה עלתה מנגינה בראשה, ומאז היא מלחינה וכותבת שירים.
מנוע מגח סילון

מנוע מגח סילון (באנגלית: Ramjet, רמג'ט) הוא מנוע כלאיים בין מנוע סילון למנוע רקטי. מנוע המגח סילון הוא מנוע סילון שאינו משתמש בטורבינה לדחיסת תערובת הדלק והאוויר.
דחיסת תערובת הדלק והאוויר מתבצעת במנוע זה על ידי תנועתו באוויר. כאשר מהירות האוויר קרבה למהירות הקול, נוצרת תופעת המגח. תופעת המגח היא דחיסה עצמית של פרודות האוויר, כלומר, דחיסה ללא כוח חיצוני.
יתרונותיו של מנוע זה כוללים: הספק גדול יותר ביחס למנוע סילון, יכולת לעבודה בלחץ אטמוספירי נמוך, המנוע אינו מכיל חלקים נעים כך שהשחיקה נמוכה וכן יכולת לעבוד במהירות גבוהה ממהירות הקול. בין חסרונותיו: מסוגל לפעול רק בתנועה, או כשקיימת זרימת אוויר חזקה, וכן הצורך במבנה מנוע שיעמוד בלחצים הפנימיים הגבוהים השוררים בו.
אביתר מתניה

ביוגרפיה

אביתר מתניה נולד בשנת 1966, בן לנעמי ואליהו מתניה. בהיותו בן 7 נהרג אחיו, אהוד, במלחמת יום הכיפורים, ולימים מתניה כתב על כך ספר שמספר על השכול מנקודת מבטו של ילד. מתניה הוא בוגר בית הספר הריאלי העברי בחיפה בשנת 1984 (מחזור ס"ה).
מתניה מתגורר ביישוב שוהם, נישא ב-1992 למאיה ולו חמישה ילדים.

השכלה ופעילות אקדמית

מתניה הוא בוגר תוכנית תלפיות, בעל תואר ראשון בפיזיקה ובמתמטיקה מהאוניברסיטה העברית, תואר שני במתמטיקה מאוניברסיטת תל אביב ותואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בתחום שיפוט וקבלת החלטות.
שימש מרצה באוניברסיטה העברית בתחומי אסטרטגיה, פסיכולוגיה, קבלת החלטות וביטחון לאומי. לצד זאת שימש כעמית מטעם מפא"ת בסדנת תל אביב למדע טכנולוגיה וביטחון באוניברסיטת תל אביב וכן פרסם מגוון מאמרים בתחומי הביטחון הלאומי, המודיעין והסייבר.
מתניה מכהן כפרופסור בבית הספר למדע המדינה, ממשל ויחסים בינלאומיים וכראש התוכנית ללימודי ביטחון וכחבר במרכז הבינתחומי למחקר סייבר ע"ש בלווטניק באוניברסיטת ת"א, וכן כפרופסור נלווה בבית הספר לממשל ע"ש בלווטניק באוניברסיטת אוקספורד.

תפקידים מקצועיים ופעילות ציבורית

מתניה הוא ההוגה והיוזם של תוכנית חבצלות של אגף המודיעין ומיוזמי תוכנית נחשון ליצירת פוטנציאל לעתודה מובילה למדינת ישראל.
לפני מינויו לראש מטה הסייבר הלאומי עמד כעשור בראש תחום תלפיות ופסגות במפא"ת (המנהל למחקר ופיתוח אמצעי לחימה ותשתיות טכנולוגיות) שבמשרד הביטחון. במסגרת זו מנוהלות תוכניות המצוינות הצבאיות-אקדמיות תלפיות ופסגות.

ראש מטה הסייבר הלאומי

בדצמבר 2011 מונה מתניה להקים את מטה הסייבר הלאומי ולשמש כראש המטה הראשון, והחל את תפקידו ב-1 בינואר 2012.
במסגרת עיסוקו כראש המטה היה ממונה על ייעוץ לממשלה בנושא מדיניות סייבר לאומית וקידום יישומה. בין היתר היה אמון על קידום התשתיות הלאומיות בתחום הסייבר, קידום הגנת הסייבר של מדינת ישראל, עידוד התעשייה, קידום מחקר ופיתוח בתחום הסייבר, גיבוש אסטרטגיה לפיתוח ההון האנושי בסייבר וקידום יישומה ועוד.

ראש מערך הסייבר הלאומי

בפברואר 2015 ממשלת ישראל קיבלה את החלטת הממשלה מס' 2444, בדבר "קידום ההיערכות הלאומית להגנת מרחב הסייבר", במסגרתה אימצה את המלצתו של מתניה בדבר אסטרטגית ההגנה הלאומית של מדינת ישראל והקמת גוף ייעודי להגנה על המגזר האזרחי במרחב הסייבר, הרשות הלאומית להגנת הסייבר. עם קבלת החלטת ממשלה זו, החל מתניה לשמש אף כראש מערך הסייבר הלאומי, הכולל את הרשות הלאומית להגנת הסייבר ואת מטה הסייבר הלאומי כשתי יחידות סמך עצמאיות למשרד ראש הממשלה. במסגרת כך, היה מופקד כראש המערך על אישור תוכניות העבודה של הרשות.
בהמשך להמלצתו של מתניה, קיבלה ממשלת ישראל בדצמבר 2017 את החלטה 3270 בדבר "איחוד יחידות מערך הסייבר הלאומי", ולפיה אוחדו מטה הסייבר והרשות הלאומית להגנת הסייבר לכדי יחידת סמך אחת בשם מערך הסייבר הלאומי וחדלו להתקיים כיחידות נפרדות.
מתניה סיים את תפקידו בינואר 2018 והוחלף על ידי יגאל אונא כראש מערך הסייבר הלאומי
גלוסקמה

גלוסקמה (ביוונית: γλωσσόϰομος - גְּלוֹסּוֹקוֹמוֹס - קופסה או תיק) היא תיבה קטנה שמשמשת לקבורה משנית, ומטרתה לשמש כמקום מנוחתם האחרונה של שיירי שלד האדם לאחר שהבשר כלה.

הגלוסקמאות הראשונות

השימוש בגלוסקמאות החל בתקופת הנחושת, גלוסקמאות מתקופה זו מאופיינים בכך שהם בצורת בית, או יצור מיתולוגי, ועשויים חרס או אבן.
בפרס, הזרתוסטראים השתמשו בבאר עמוקה למטרה זו עוד מלפני כ־3,000 שנה וקראו לה "אסטודאן" (תרגום מילולי - "המקום לעצמות"). ישנם טקסים ותקנות רבות באשר ל"אסטודאן" בכת הזרטוסטראים. הארים האיראנים באזור מרכז אסיה קראו לגלוסקמה "טאנבאר" והשתמשו בה כבר בזמנים עתיקים.

הגלוסקמה ביהדות בית שני

במאה הראשונה לספירה התפשט מאוד השימוש בגלוסקמאות בעולם היהודי בארץ ישראל, כאמצעי ל"קבורה משנית": המת היה נקבר באופן "רגיל" באדמה או בתוך גומחה חצובה במערת קבורה, ולאחר כשנה, כאשר הגופה הפכה לשלד, נאספו עצמותיו והוכנסו לגלוסקמה. גודלה המינימלי של הגלוסקמה חייב היה, אפוא להיות, באורך העצם הארוכה ביותר, שהיא עצם הירך, וברוחב העצם הרחבה ביותר, שהיא עצם האגן. לרוב נשמרו גלוסקמותיהם של בני משפחה אחת במערת קבורה אחת, זה בצד זה. דוגמה יפה לכך ניתן למצוא במערת הקבורה מימי הבית השני בחצר כנסיית דומינוס פלוויט שעל הר הזיתים, שם נתגלו כ-60 גלוסקמאות.

מקורות

מקורות יהודיים רבים מלמדים כי הקבורה המשנית הייתה פופולרית מאוד בשלהי ימי הבית השני, ונקראה בשם "ליקוט עצמות". המשנה, למשל מתארת את התהליך הטבעי לקבורת אדם: "נתעכל הבשר - מלקטין את העצמות וקוברין אותן במקומן", וכך גם ב מסכתות הקטנות, מסכת שמחות: "אמר רבי אלעזר בן רבי צדוק, כך אמר לי אבא בשעת מיתתו: בני, בתחילה קברני בביקעה, ובסוף לקט את עצמיי ותנם בדלוסקמא, ואל תלקטם בידך, וכן עשיתי לו." מסכת זו אף מפרטת כמה עניינים והלכות הנוגעים לליקוט עצמות: "כל העצמות אדם מלקט חוץ מעצמות אביו ואמו, דברי רבי יוחנן בן נורי, ורבי עקיבא אומר: אחד אלו ואחד אלו אדם מלקט. ליקוט עצמות אינו עד שיכלה הבשר; כלה הבשר, אין הצורה ניכרת בעצמות.". התוספתא מתארת את השימוש בגלוסקמאות כחלק שגרתי בחיי האדם:"כך היו חבורות שבירושלם נוהגין - אילו לבית המשתה ואילו לבית האבל, אילו לסעודת אירוסין ואילו לסעודת נשואין, אילו לשבוע הבן ואילו לליקוט עצמות.". 
חז"ל אף נדרשו לשאלה - האם הקבורה המשנית היא מעשה של שמחה לקוברים מחדש, או שמא של אבל? - ""אמר רבי מאיר: מלקט אדם עצמות אביו ואמו מפני ששמחה היא לו. רבי יוסי אומר: אֶבל הוא לו"" (משנה, מסכת מועד קטן, פרק א', משנה ה').
הר האושר (סרט)

תקציר העלילה

בחורף 2000, תיעד יושע עם צוות הצילום שנלווה אליו את כל שלבי ההקמה של אמפיתיאטרון ענק, עבור מאה אלף מאמינים שעתידים היו להשתתף במיסה שיקיים האפיפיור ב"הר האושר". אותו מקום בו נשא ישו מנצרת את "הדרשה על ההר" בפני תלמידיו לפי האמונה הנוצרית.
"הר האושר" הוא עדות, למאמץ שהושקע בהצלחת ביקורו של האפיפיור בישראל.
קטעי הקריינות בסרט מבוצעים על ידי ליאם ניסן.
ביאלוזירקה

יהודי ביאלוזירקה

יהודים החלו להתיישב בעיירה בראשית המאה ה-18, והתפרנסו לאחר חלוקת פולין ממתן שירותים לעוברים בין רוסיה ופולין. בתחילת המאה ה-19 פעל בעיירה בית דפוס עברי.
מראשית המאה ה-20 התקיימה בעיירה פעילות ציונית, ובתחילת שנות העשרים עלו לארץ כמאה מבני העיירה. באחוזה בקרבת העיירה התקיימה הכשרה חלוצית, וחלק מבוגריה היו ממייסדי כפר ויתקין.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה קרוב ל-900 יהודים, מתוך כ-2,200 תושבים. מספטמבר 1939 נכללה העיירה בשטחי ברית המועצות.
ביולי 1941, לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים. בשבוע הראשון לכיבוש נרצחו בפומבי מספר נערות יהודיות מהעיירה. עד מהרה הוקם בעיירה יודנרט, שנצטווה להעביר לגרמנים תשלומי כופר.
ב-28 בפברואר 1942 גורשו יהודי העיירה לגטו שהוקם בלאניבצי הסמוכה, והועסקו שם בעבודות כפייה. באמצע אוגוסט 1942 הובלו יהודי העיירה, יחד עם יתר יהודי הגטו, לבורות ירי בדרך המובילה לקרמניץ, ושם נרצחו. 
כ-20 יהודים בני העיירה שרדו את השואה, אך לא שבו להתגורר בה.
כיכר ואצלב

כיכר ואצלב (בצ'כית: Václavské náměstí) היא כיכר עירונית מרכזית בעיר פראג, בירת הרפובליקה הצ'כית המהווה את המרכז העסקי והתרבותי של העיר החדשה. בכיכר התרחשו מספר אירועים חשובים לאורך ההיסטוריה, אשר התקיימו בה הפגנות, חגיגות ומפגשים חברתיים אחרים. הכיכר קרויה על שמו של ואצלב הראשון, שהיה הקדוש המגן של בוהמיה. 
הכיכר ממוקמת במרכז ההיסטורי של פראג שהוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו. 
לכיכר צורה מלבנית באורך 750 מטרים. במעלה הכיכר מצויים המוזיאון הלאומי הצ'כי ואנדרטת ואצלב ובתחתיתה הגבול בין העיר החדשה והעיר העתיקה, המוביל אל אתרים היסטוריים נוספים כגון כיכר העיר העתיקה, גשר קארל ומצודת פראג. 
ב-1348 ייסד קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את העיר החדשה ואת הכיכר. תוכניתו כללה בין היתר בנייה של מספר שטחים פתוחים בהם יפעלו שווקים. 
הנאצים ניצלו את הכיכר לקיום הפגנות המוניות במהלך המרד בפראג בשנת 1945 ומספר מבנים בסמוך למוזיאון נהרסו והוחלפו בחנויות כלבו. 
ב-16 בינואר 1969 הצית עצמו הסטודנט הצעיר יאן פאלאך במרכז הכיכר במחאה על הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה; בעקבות התאבדותו החל גל של מעשי התאבדות בהצתה של סטודנטים נוספים כצעד מחאה נגד הפלישה הסובייטית. בכיכר אנדרטה לזכרו ולזכר מתאבדים אחרים. 
כיום מהווה הכיכר מוקד תיירות ראשי בפראג, המושכת אליה כ-12 מיליון תיירים מדי שנה. 
החל ב-1 באפריל 2012 נאסרה כניסת מכוניות לחלקה התחתון (הצפוני) של הכיכר.
ענת אדמתי

ביוגרפיה

אדמתי נולדה בקריית גת לשרה ועזרא אדמתי, מדריך בשרות ההדרכה של משרד החקלאות. השלימה תואר ראשון בהצטיינות במתמטיקה ובסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית ב-1979, תואר שני בחקר ביצועים באוניברסיטת ייל ב-1981 ותואר שלישי בהצטיינות בחקר ביצועים באוניברסיטת ייל ב-1983. את עבודת הדיסרטציה עשתה תחת הנחייתו של פרופסור סטיבן רוס בנושא מודלים ומדידה של אינפורמציה אסימטרית בשווקים הפיננסים.
החל משנת 1983 היא חברת סגל באוניברסיטת סטנפורד בבית הספר למנהל עסקים. הייתה גם פעמיים מרצה אורחת באוניברסיטת תל אביב.
ספרה "בגדי הבנקאים החדשים: בעיות בבנקאות והדרכים לטפל בהן" (2013) היה לרב מכר וזכה בפרסים רבים.
בשנת 2014 נכללה ברשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר של השבועון "טיים" בקטגוריה "פורצי דרך", וברשימת 100 ההוגים הגלובליים של מגזין "פוריין פוליסי".
נשואה לדייוויד קרפס, פרופסור לכלכלה באוניברסיטת סטנפורד, ולהם שלושה ילדים משותפים.
שמואל אהרנסון

שמואל (סם) אהרנסון (1883, זכרון יעקב – 1950, חיפה) היה אגרונום יהודי מארץ ישראל, בנם של אפרים-פישל ומלכה אהרנסון, ממייסדי זכרון יעקב, ואחיהם של אהרֹן, צבי, אלכסנדר, שרה ורבקה.
לפי מספר מקורות, שמואל היה בנה הראשון של המושבה זכרון יעקב. שמואל אהרנסון למד בבית הספר העממי שבמושבה, שנוסד על ידי הברון רוטשילד, ולאחר מכן בבית הספר החקלאי של כל ישראל חברים שבמקווה ישראל (בין השנים 1896–1898 לערך). עם סיום לימודיו אלו נסע לאלג'יריה הצרפתית על מנת ללמוד בבית הספר הגבוה לחקלאות ברואיבה, שם קיבל תואר אגרונום. לאחר תום לימודיו חזר לזכרון יעקב ועבד במשק החקלאי של הוריו. כמו כן פעל כיזם וכסוחר; בין השאר ייצא סוסים ערביים אצילים מהאזור לאירופה.
בשנת 1910 נשא לאישה את מרים (מרי) שטרנברג (נולדה בשנת 1888 בזכרון יעקב), ולאחר נישואיו החל לעבוד בתחנת הניסיונות החקלאיים בעתלית (חוות אהרנסון), שהוקמה על ידי אחיו הבכור אהרן באותה שנה. יחד עם אחיו הצעיר אלכסנדר נמנה עם ראשי אגודת הגדעונים, שהוקמה בשנת 1913 בהשראת אהרן. כמו אחותו  רבקה לא הצטרף למחתרת ניל"י, ובזמן מלחמת העולם הראשונה נסע לארצות הברית. יחד עם זאת תמך בפעולות אחיו הבכור אהרן כמנהיג ניל"י, ובין השאר היה מעורב עמו בהכנה מאחורי הקלעים של 'הצהרת בלפור'.
אחרי כיבוש הארץ על ידי הבריטים חזר עם משפחתו לזכרון יעקב, וניסה לשקם את תחנת הניסיונות בעתלית. בשנת 1920 נבחר מטעם רשימת התאחדות האיכרים לאספת הנבחרים הראשונה. בהמשך, הקים מחלבה מתקדמת ופעל כיזם כלכלי בתחומים אחדים. בשנת 1938 עבר עם משפחתו לחיפה. נולדו לו שני בנים: ידידיה (יליד 1912) ואהרן  (יליד 1925), שאביו שמואל קראו על שם אחיו הבכור הנערץ.

לקריאה נוספת

רן אהרנסון, "בית אהרנסון השני", אריאל 123-122 (אוג' 1997), עמ' 119-114 

Efraim Halevi, Balfour 100 | ‘Mack’: Aaron Aaronsohn, the NILI intelligence network and the Balfour Declaration, Fathom, summer 2017