google/wiki40b huggingface dataset:
סמנתה אגר

ביוגרפיה

אגר נולדה בפרוור המפסטד שבלונדון למוריאל, אם ממוצא הולנדי ולראלף אגר, קצין בצבא הבריטי.
החלה את דרכה המקצועית במחזות שייקספיריים וערכה את הופעות הבכורה שלה בתחילת שנות ה-60 בסרטיו של הבמאי ראלף תומאס "הפרא והמוכנות" ו"דוקטור במצוקה".
אגר זכתה לפרסום רב בשנת 1965 כאשר זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר ובפרס השחקנית הטובה ביותר של פסטיבל קאן על הופעתה בסרט האימה הפסיכולוגי של ויליאם ויילר "האספן" בתור הסטודנטית הצעירה לאומנות מירנדה גריי.
אגר שהייתה המועמדת המועדפת לזכות בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר הפסידה לבסוף את הפרס לג'ולי כריסטי.
אגר שיחקה לצידו של כוכב הקולנוע הבריטי קרי גרנט בשנת 1966 בקומדיה "תלך, אל תרוץ".
ב-1967 הופיעה אגר בעיבוד הקולנועי הראשון לספר "דוקטור דוליטל" בתפקיד אמה פאיירפקס אהובתו של ד"ר דוליטל (רקס הריסון).
ב-1970 הופיעה בדרמה הפוליטית של מרטין ריט "זעם הכורים" לצידם של שון קונרי וריצ'רד האריס.
ב-1976 השתתפה במותחן התקופתי "תמיסת שבעת האחוזים" בתפקיד מרי ווטסון אשתו של דוקטור ווטסון (רוברט דובאל).
ב-1979 שיחקה אגר בסרטו של דייוויד קרוננברג "צאצאים" בתפקיד נולה קארבת' המטופלת של הפסיכותרפיסט ד"ר האל רגלן (אוליבר ריד).
ב-1980 שיחקה בסרט הפעולה "המחסל".
ב-1997 דיבבה בסרט האנימציה "הרקולס" את האלה הרה אמו של הרקולס, אגר דיבבה את הדמות גם בסדרת האנימציה "הרקולס" שיצאה בשנה שלאחר מכן .
ב-1999 השתתפה לאחרונה בהפקה גדולה, הדרמה "אשת האסטרונאוט".
בשנים האחרונות התפרסמה אגר בעיקר בסדרות הדרמה "גבירתי הנשיא" ו"מנטל".
הייתה נשואה לשחקן טום סטרן בין השנים 1964–1971 ונולדו להם שני ילדים: השחקנית ג'נה סטרן והמפיק ניקולס סטרן.
לקסיס נקסיס

לקסיס נקסיס (אנגלית: LexisNexis) היא חברה המאפשרת חיפוש במאגרי נתונים אלקטרוניים של פסקי דין, עיתונות ומידע כלכלי. בשנת 1994 החברה נרכשה על ידי חברת ריד אלסווייר וכיום פועלת כחטיבה בתוכה.
החברה מאפשרת גישה וחיפוש ביותר משלושה מיליארד מסמכים מסוגים שונים, בהם קובצי חוקים ופסקי דין של מערכת המשפט האמריקאית, אלפי מהדורות יומיות של עיתונים וכן מידע כלכלי ממקורות שונים. כמו כן במאגרי החברה מידע ממערכת המשפט הצרפתית, האוסטרלית, הקנדית, הדרום אפריקאית והבריטית.
במאגר Nexis ישנה אפשרות לחיפוש ביותר מ-20,000 עיתונים, מקורות חדשות, רשומות ציבוריות ומאגרי מידע אחרים.
החברה הוקמה כ-Lexis בשנת 1970 כניסוי של לשכת עורכי הדין של אוהיו במטרה לאפשר גישה לפסקי דין. בשנת 1973 היא הושקה לציבור וניתן היה לחפש במאגרים משפטיים של ניו יורק ואוהיו. בשנת 1980 אוחסנו בה פסקי דין של כל מדינות ארצות הברית. באותה שנה נוסף גם שירות Nexis שאיפשר לעיתונאים לחפש במאגר מידע של עיתונים סרוקים.
לקסיס נקסיס מיוצגת בישראל על ידי חברת ארד-אופיר בע"מ.
קולפן

קולפן או מַקְלֵף הוא כלי מטבח המשמש לקילוף ירקות ופירות. הכלי בעל ידית העשויה לרוב פלסטיק אך גם עץ או מתכת, ובחלקו העליון של הכלי להב מתכת המשמש לקילוף הקליפה של הפרי או הירק.
הכלי משמש בעיקר לקילוף ירקות קשים כגון מלפפונים, גזרים ותפוחי אדמה ופירות קשים כגון תפוחי עץ ואגסים.
קולפן עשוי גם לשמש להכנת עיטורי מזון, כגון סלילי קליפת פרי הדר כעיטורי קוקטייל.

סוגי קולפנים

הקילוף בקולפנים ידיים מתבצע על ידי העברת הקולפן לאורך הפרי או הירק, ולאחר מכן סיבובו של הפרי והירק על מנת לקלף רצועה נוספת מהקליפה. בצורה זו מקלפים בכל מעבר רצועה אחת (לרוב ברוחב של כסנטימטר אחד), דבר הדורש מספר מעברים לרוחבו של הפרי או הירק כתלות בעוביו.
בקולפן מסוג לנקשייר (Lancashire), בקולפן אוסטרלי ובקולפן צרפתי מסוג "אקונום" (Econome), הסכין מהווה המשך לידית, בדומה לסכין מטבח רגילה. על מנת לעשות שימוש בקולפן זה יש להטות את הקולפן על מנת שיהיה ניצב לירק. בקולפן בצורת האות Y, הסכין נמצא בין שתי זרועות האות Y, והקילוף מתבצע כאשר הקולפן מקביל לירק או הפרי ולא בניצב לו.
בקולפן שווייצרי מסוג "גצה" (götze), ניתן לקלף את הפרי/ירק מלמטה למעלה וגם מלמעלה למטה, זאת בזכות השן השווייצרית הכפולה.
בקולפן ניצב, הקולפן מונח על השולחן, והפרי או הירק מסובבים באמצעות ידית, כאשר הסכין מהווה חלק מהמתקן המוצב.
סוחוי Su-9

היסטוריה

המטוס פותח עקב מחקרים אווירודינמיים במכון צאגי במהלך מלחמת קוריאה שהעלו קונפיגורציות אופטימליות למטוסי קרב סילוניים. המטוס עצמו עוצב על ידי המשרד לתכנון ניסויי סוחוי תחת מספר הדגם T-405 וטס לראשונה ב-1956. ה-Su-9 פותח במקביל לסוחוי Su-7 והמערב ראה את שניהם לראשונה ב-יום התעופה בטושינו ב-24 ביוני 1956, ובשל שהם היו דומים ה-Su-7‏ קיבל את קוד נאט"ו Fitter וה-Su-9 קיבל את הקוד Fitter-B בהתחלה.
1,150 יחידות של כלי הטיס יוצרו, על בסיסו יוצר ה-סוחוי Su-11 ועל פי מספר עדיויות חלק ממטוסי Su-9 עברו שודרגו והוסבו לדגם Su-11. המטוס לא נמכר לבעלות הברית של ברית המועצות ולא למדינות ברית ורשה אחרות. המטוס יצא משירות במהלך שנות ה-70 והוחלף על ידי סוחוי Su-15 ומיג-25.
יואב וילנר

ביוגרפיה

יואב וילנר נולד בקיבוץ דפנה, משם עבר עם משפחתו לרעננה ובגיל 22 עבר לתל אביב.
עם המעבר לתל אביב החל להתמחות בתחום שהיה חדש יחסית, קידום אתרים אורגני בגוגל (SEO), והחל לעבוד כפרילנסר עבור סוכנות פרסום בתחום.
משם המשיך למשרה מלאה בסוכנות שיווק נוספת, שם מונה לראש צוות של כ-4 עובדים מתחום השיווק הדיגיטלי. תוך כדי העבודה, יזם בלוג באנגלית שסיקר את התחום הדומיננטי של אותה תקופה, אפליקציות מובייל, ובתקופת השיא נהנה מכ-100,000 מבקרים חודשיים מארצות הברית.
בגיל 25 עזב את מקום העבודה ופתח חברה שלימים הייתה הראשונה בישראל שהתמקצעה בשיווק סטרטאפים, ראנקי. במסגרת החברה עבד עם יותר מ-300 סטרטאפים על הצמיחה, הפרסום והשיווק שלהם. בין לקוחותיהם, חברות כמו אמדוקס, AppsFlyer ואחרות.
כשצבר ניסיון החל לכתוב טורים למגזינים הגדולים בעולם, בין היתר: CNBC, Forbes, Inc, Entrepreneur, Yahoo, Venturebeat, TheNextWeb, ReadWrite, AdWeek ונוספים.
כמו כן, יואב משמש כמנטור לסטרטאפים בתוכניות האצה ששייכות לגוגל, מיקרוסופט, יהאו, Telefonica ואחרים בלונדון, ישראל וניו יורק.
בשנת 2015 פרסם סטרטאפ בריטי מחקר, לפיו יואב הוא מוביל דעה בטוויטר בתחום הFinTech.
בשנת 2017 עלתה כתבה במגזין פורבס העולמי, במדור "מתחת ל-30" ובו סוקר יואב כאחד ממשווקי הטכנולוגיה הצעירים שצריך להכיר באותה שנה.
זאב מזברז'

רבי בנימין זאב (וולף) מזברז' (-ג' בניסן תקפ"ב) היה אדמו"ר בדורות הראשונים של תנועת החסידות, בנו השלישי של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב.

תולדותיו

בצעירותו היה שובב ולפני שנהיה בר מצווה לקח אביו מהסופר את בתי התפילין לפני שהכניס לתוכן את פרשיות התפילין והוריד דמעות לתוכן בתפילה על בנו. נישא לבתו של הרב אשר צבי מפגריביץ' (בנו של רבי זאב ז"ק משארגד שהבעל שם טוב נסע אליו לקיים מצוות שימוש חכמים) והתגורר בזברז'.
נסע לחוזה מלובלין ולרבי מנחם מנדל מרימנוב. היה מפורסם בתמימותו ובאהבת ישראל המופלגת שלו אף לרשעים גמורים (לפי רמזו של אביו היה מכוון כנגד חומש ויקרא שעוסק בקודש ובקרבנות שצריכים להיות תמימים). חיבר ספרים בשם "רזין דאורייתא" ו"תפארת צבי זאב".
מתלמידיו היו רבי צבי הירש מזידיטשוב ורבי סנדר מקומרנה. כמו כן נסעו אליו צדיקים רבים ביניהן רבי מנחם מנדל מקוסוב (עם בנו רבי חיים מקוסוב), רבי צבי אלימלך שפירא מדינוב, רבי דוד שלמה אייבשיץ ורבי נפתלי מרופשיץ (עם בנו רבי אליעזר מדזיקוב).
פריפטרוס

פריפטרוס (ביוונית: Περίπτερος) סוג של מקדש יווני או רומאי בעל פורטיקו (מבנה כניסה נישא על עמודים) ומוקף באכסדרה של עמודים. האכסדרה מקיפה את המבנה המלבני המרכזי (הנאוס) מכל ארבעת צדדיו. המונח משמש לעיתים גם במובן הפשוט של היקף המבנה (בדרך כלל מבנה מקדש קלאסי) כאשר המבנה מוקף בעמודים ולרוב עבור מבנים מהסדר הדורי. 
מקדשים יוונים היו כמעט בלי יוצאים מן הכלל מסוג פריפטרוס - כמו הפרתנון באתונה או מקדש אפולו בפאסטום (עיר יוונית עתיקה בדרום איטליה). הרומאים העדיפו מקדשים מסוג פסאודו-פריפטרוס בהם העמודים ההיקפיים (מלבד בפורטיקו - מבנה הכניסה) טמונים בחלקם בתוך הקירות ולא עומדים חופשי כמו במבנה פריפטרוס. כך למשל במקדש פורטונוס ברומא.
אולכסנדר טורצ'ינוב

ביוגרפיה

טורצ'ינוב נולד בעיר דנייפרופטרובסק במרץ 1964. ב-1986 השלים את לימודיו בפקולטה הטכנולוגית של המכון למטאלורגיה בדנייפרופטרובסק. עבד זמן מה במפעל "קריבורוז'סטאל".

פעילותו הפוליטית

בשנים 1987–1990 היה למזכיר האזורי של הקומסומול ועמד בראש מחלקת ההסברה של הוועדה המחוזית של הקומסומול בדנייפרופטרובסק והיה מתאם מדיניותה של המפלגה הקומוניסטית בדנייפרופטרובסק.
בשנים 1990–1991, לאחר שאוקראינה הפכה למדינה עצמאית היה לעורך הראשי של סוכנות הידיעות UNA Press אוקראינה. וב-1991 עמד ראש המכון לתקשורת בינלאומית כלכלה ומשפט ושנה לאחר מכן עמד בראש הוועדה ללוחמה במונופול של מנהלת מחוז דנייפרופטרובסק.
ב-1993 מונה ליועצו הכלכלי של ראש ממשלת אוקראינה, לאוניד קוצ'מה. היה גם סגן נשיא איגוד התעשיינים האוקראיני לאחר התפטרותו של קוצ'מה מתקיד ראש הממשלה התמנה למנכ"ל המכון לרפורמות כלכליות ושיתף פעולה עם המכון הרוסי של האקדמיה האוקראינית למדעים.
ב-1994 הקים את התנועה הפוליטית "גרומאדה", שתמכה במועמדותו של לאוניד קוצ'מה לבחירות הנשיאותיות ב-1994. לאחר הקמת התנועה נבחר טורצ'ינוב לחבר הפרלמנט האוקראיני ב-1998 ומשהצטרפה יוליה טימושנקו לממשלה, מונה לוועדת התקציב של בית המחוקקים.
ב-1999 נטל חלק בהקמת תנועת המולדת ("בטקיבשצ'ינה") בראשותה של יוליה טימושנקו, בעודו מכהן כסגנהּ. כחלק מ"גוש יוליה טימושנקו" נבחר לפרלמנט מחדש ב-2002 בעת הבחירות הנשיאותיות בשנת 2004 היה אחד מסגני ראש מטה הבחירות של ויקטור יושצ'נקו.
בתחילת שנת 2005 מונה לעמוד בראש שירות הביטחון האוקראיני וביצע שלל רפורמות במהלכן הופרדו תפקידי הביון והחקירות מהארגון וסמכויות הריגול הועברו לידי ארגון חדש בשם "שירות הביון החיצוני של אוקראינה וסמכויות החקירה הועברו לידי לשכת החקירות הלאומית", כאשר שירות הביטחון האוקראיני מתמקד בטיפול בסיכול ריגול וחתרנות וניהול מבצעי לוחמה בטרור. ביולי 2005 הכריז כי בידיו הוכחות לפיהן חברת "רוסאוקראנרגו", היא חברת בת של גזפרום הרוסית וטען כי בראש החברה עומד סמיון מוגילביץ', איש עסקים רוסי שנחשד בפלילים ונטען כי עומד בראש אחד מארגוני הפשיעה הגדולים במזרח אירופה.
בספטמבר 2005, בשל פיטוריה של טימושנקו מתפקיד ראש הממשלה, התפטר טורצ'ינוב מתפקידו כראש שירותי הביטחון ומונה לעמוד בראש מטה הבחירות של מפלגתה של טימושנקו בבחירות הפרלמנטריות ב-2006. הוא נבחר מחדש כחבר הפרלמנט מטעם התנועה ומונה לסגן ראש סיעת "גוש יוליה טימושנקו".
במרץ 2006 עמד במוקד חקירה שניהלה הפרקליטות הכללית באוקראינה, שטענה כי טורצ'ינוב וסגנו אנדריי קוז'מיאקין השמידו מסמכים רגישים בעת כהונתם כראש וסגן שירות הביטחון האוקראיני.
במאי 2007, הנשיא ויקטור יושצ'נקו מינה אותו כסגן מזכיר המועצה לביטחון לאומי והגנה. באותה שנה שוב נבחר לחבר הפרלמנט ובדצמבר מונה לתפקיד סגן ראש ממשלת אוקראינה.
ב-2008 השתתף בבחירות המוניציפליות לראשות העיר קייב אך סיים במקום השני. באפריל 2012 שוב עמד במוקד חקירה שניהלה התביעה הכללית במדינה.

יו"ר הפרלמנט ונשיאה בפועל אוקראינה

ב-22 בפברואר 2014 נבחר ליושב ראש הראדה העליונה, ברוב של 288 מחוקקים. באותו היום מונה לממלא מקום נשיא אוקראינה, לאחר שויקטור ינוקוביץ' הודח מתפקידו כנשיא. טורצ'ינוב מילא את תפקיד הנשיא הזמני עד ל-7 ביוני 2014, אז העביר את התפקיד לנשיא הנבחר פטרו פורושנקו. ב-27 בנובמבר 2014 הודח מתפקידו כיושב ראש הראדה העליונה (כתוצאה מהבחירות לראדה שנערכו באוקטובר 2014 ).

חייו האישיים

טורצ'ינוב נשוי לאנה ולדימירובנה טורצ'ינובה מאז 1990 ולו בן יחיד, קיריל, שנולד ב-1994.
M (ג'יימס בונד)

רקע

איאן פלמינג ביסס את דמותו של M על האדמירל בצי המלכותי הבריטי ג'ון גודפרי, שהיה הממונה על פלמינג באגף המודיעין הימי במלחמת העולם השנייה. בספרו השלישי של פלמינג, מונרייקר, מתגלה שמו הפרטי של M- מיילס. בספר האחרון בסדרה אשר נכתב על ידי פלמינג, האיש בעל אקדח הזהב, מתגלה כי שמו המלא של M הוא סגן האדמירל מיילס מסרווי, והוא חבר במסדרים רבים כגון מסדר האמבט, מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש ומסדר האימפריה הבריטית. במשך ספריו, סיפק פלמינג פרטים נוספים על דמותו של M: מסרווי נכנס לתפקידו לאחר שקודמו נרצח, והוא הרוויח כ-6,500 לירות שטרלינג בשנה (125,000 לירות במונחים של שנת 2018).

גילום הדמות

השחקן הראשון אשר גילם את M היה ברנארד לי, אשר שיחק את הדמות בכ-11 סרטים משנת 1962 ועד 1979. לי מת מסרטן בינואר 1981, במהלך צילומי הסרט "לעינייך בלבד". מתוך כבוד ללי, לא נשכר שחקן חדש כדי למלא את התפקיד, ובמקום זאת התסריט נכתב מחדש, כך ש-M בחופשה במהלך העלילה. דיוקנו של לי כ-M מוצג במשרדי השירות בסרט "העולם אינו מספיק".
את לי החליף השחקן רוברט בראון אשר שיחק ב-4 סרטים. משחקו של בראון נחשב לנחמד ורך מזה של לי. לאחר כשש שנים בין ההפקות, הוחלט להחליף את בראון בג'ודי דנץ'. דמותה של M בשנים אלו התאפיינו ביחסים קרים מאוד עם בונד. דנץ שיחקה את M בכ-7 סרטים. בסרטה האחרון, M מחוסלת על ידי הנבל הראשי. לאחר מותה של M המגולמת על ידי דנץ', התפקיד עובר לידי רייף פיינס. דמותו שירתה כלוטננט קולונל בצבא הבריטי בצפון אירלנד. פיינס שיחק רק בסרט אחד.

הפקות לא רשמיות

בסרט הלא רשמי קזינו רויאל מ-1967, דמותו של M גולמה בתחילה על ידי ג'ון יוסטון, שהיה גם אחד הבמאים של הסרט. לאחר מכן התפקיד ניתן לג'יימס בונד עצמו, המגולם על ידי דייוויד ניבן.
בסרט הלא רשמי "לעולם אל תאמר לעולם לא" מ-1983, דמותו של M גולמה על ידי השחקן אדוארד פוקס.
רחל נדב

רחל נדב (1912 – 2003), "הפרימה בלרינה הישראלית הראשונה", הייתה רקדנית בלט ומחול תימני.

תולדות חייה

נדב נולדה בעדן שבתימן, במהלך מסע העלייה של משפחתה מהעיר איב לארץ ישראל. לאחר שהגיעה משפחתה לארץ ישראל התיישבה ביישוב נחליאל שליד חדרה. 
בשנת 1933 הפגיש אותה יהודה צדוק עם הרקדנית והכוראוגרפית רינה ניקובה, שחיפשה נערות תימניות על מנת לצרפן ללהקת הבלט שלה. ניקובה בחנה את נדב והתרשמה מתנועותיה ומכשרונה. כאשר הקימה ניקובה את "להקת הבלט התימני" שלה הייתה נדב ליד ימינה ולרקדנית הראשית. ניקובה ערכה עבור הלהקה כוריאוגרפיה משולבת קלאסית-תימנית ייחודית. רוב הבלטים ייצגו תמונות בניחוח תנ"כי. בין הריקודים היו "רות ונעמי" (בביצוע רחל ואחותה מזל נדב), "על נהרות בבל", "אליעזר ורבקה", "בני הנביאים" (לפי הבלדה של שאול טשרניחובסקי על אודות שמואל הנביא ושאול המלך) ועוד.
בשנת 1935 הופיעה הלהקה בין היתר בארמון הנציב העליון בירושלים (ארמון הנציב) ובאוניברסיטה האמריקאית בביירות, כמו כן הופיעה ברחבי הארץ בתוכניות שונות למבוגרים ולילדים ונטלה חלק ב"יריד המזרח".
בשנת 1937 יצאה הלהקה למסע הופעות בן שנתיים באירופה, שהחל עם הזמנתו של הברון מוריס דה רוטשילד להופעה בפריז. הלהקה זכתה להצלחה ולהתלהבות בשל השילוב האמנותי האוריינטלי-תנ"כי והמשיכה במסע ברחבי אירופה. "לא צריך להיות מומחה גדול בבלט, כדי להתמוגג מהריקודים האלו שמדברים אלינו בשפה כל כך מובנת." כתב מבקר הטיימס ב-1938, "הנשיות - הגראציה, החיות ובעיקר יכולת הביטוי של הרקדניות הצעירות הללו ביחד עם המיזוג שבין דראמה ושמחת חיים לצד להט המזרח משכנעים אותך שכנוע מלא".
בראשית שנות הארבעים נפרדה נדב מניקובה והקימה את "להקת רחל נדב", ששילבה, בדומה לאסכולת ניקובה, בלט קלאסי ומחולות עם תימניים. בשנת 1944 הוזמנה עם להקתה להשתתף בכנס המחולות הראשון בקיבוץ דליה. שנה לאחר מכן הזמינה אותה גורית קדמן להדריך בקורס למדריכי ריקודי עם. אחת התוכניות שהעלתה הייתה "ערב תנ"ך" בו הקריא אריה דוד אריאלי פרקי תנ"ך ונדב ביטאה את תוכן הפרק במחול.
בשנת 1948 הועלה רסיטל המחולות הראשון של רחל נדב בתל אביב. בין היצירות שהועלו היו המחולות "רועת הצאן", "מרים" ו"אקסטזה". יצירות נוספות שיצרה נדב באותה תקופה כללו את מחזור "שיר השירים" שכלל שלושה ריקודים "שחורה אני ונאוה", "אני ישנה ולבי ער" ו"חביבי מחבוב".
ב-1954 הצטרפה נדב ללהקת "קדמה" וב-1956 יצא למסע הופעות ארוך בארצות הברית. מרתה גרהם שצפתה בה העניקה לה מלגת לימודים ושנת הופעות יחד עם להקתה. נדב שהתה בניו יורק עד סוף 1961.
עם שובה לישראל פעלה נדב בקרב עולים חדשים, בפרט במושב אביעזר, שם עבדה עם עולים מהודו ויצרה להקת מחול מבוססת על מחול הודי.
ברקת באהיה

ברקת באהיה (באנגלית: Bahia Emerald) היא אבן ברקת הגדולה בעולם שהתגלתה עד היום והאבן היחידה הגדולה בעולם. משקלה של האבן כ-360 ק"ג (כ-1,900,000 קרט), היא הוערכה הכ-400 מיליון דולר, אך הערך האמיתי שלה אינו ידוע. האבן נכרתה בברזיל במדינת באהיה, ומכאן שמה.

היסטוריה

האבן נכרתה במכרות ברלי במדינת באהיה שבמערב ברזיל. נטען כי האבן הוחזקה על ידי המאפיה הברזילאית, שניסתה למכרה ללא הצלחה. לאחר מספר שנים היא הועברה לארצות הברית, כאשר בלואיזיאנה האבן אוחסנה בכספת בנק שטבעה למשך מספר חודשים בעקבות הוריקן קתרינה בשנת 2005. בשנת 2010 היה ניסיון למכור אותה דרך eBay תמורת 75 מיליון דולר. בהמשך, האבן הגיעה לידי דילרים של אבני חן בלאס-וגאס, בעסקה שהסתבכה בעקבות חטיפת אחד המעורבים. מאז האבן נמצאת במאבק משפטי מתוקשר בנוגע לבעלות בה, במהלך המשפט שמונה אנשים שונים טענו לבעלות באבן. כיום, ברקת באהיה מוחזקת על ידי משרד השריף של לוס אנג'לס, עד גמר המשפט וקביעת הבעלים החוקי של האבן.
הדוכסית

העלילה

ג'ורג'יינה (קירה נייטלי) היא בחורה צעירה הנישאת לדוכס עשיר ועתיר השפעה (רייף פיינס). לאחר שהדוכס מתאכזב מכך שהיא יולדת לו 2 בנות, היא נכנסת למערבולת של עצב, ומוצאת תנחומים בחברת בס פורסטר, אישה שבעלה בוגד בה ולא מאפשר לה לראות את שלושת בניה. ג'ורג'יינה עוזרת לבס בכך שהיא מזמינה אותה לגור בביתה, אך מהר מאוד מגלה שבס ובעלה מנהלים רומן. ג'ורג'יינה דורשת מהדוכס לגרש את בס אך הוא מסרב. ג'ורג'יינה הפגועה מוצאת תנחומים בזרועות אהוב נעוריה צ'ארלס גריי (דומיניק קופר), השואף להפוך לראש ממשלת אנגליה. ג'ורג'יינה מציעה לדוכס להתגרש ממנה ולהינשא לבס, ובכך לאפשר לה להתייחד עם אהוב לבה, אך הדוכס הזועם מסרב להצעה ואונס אותה. כתוצאה מהאונס היא מתעברת ויולדת בן, ההופך ליורש הרשמי של הדוכס. כל זה לא מביא את הדוכס לסלק את בס מביתו או להאיר פנים לג'ורג'יינה, והיא שוקעת ברומן עם גריי. כשהדוכס מגלה זאת הוא מכריח אותה להיפרד מעל גריי, ומאיים עליה שאחרת לא תראה את ילדיה, וכל שאיפותיו הפוליטיות של גריי ייחסמו. אז מגלה ג'ורג'יינה כי היא הרה מגריי, והדוכס מאלץ אותה למסור את התינוקת שנולדה לה למשפחתו של גריי. התינוקת נקראת אלייזה, ומסופר בסוף הסרט שהיא קראה לביתה על שם אימה- ג'ורג'ינה. הסרט מסתיים בכך שג'ורג'ינה נשארת כ"אסירה בביתה שלה", בעוד גריי שבור הלב הופך לראש ממשלה ונישא לאחרת. ג'ורג'ינה נותנת את ברכתה לדוכס ולבס, והשניים נישאים. בס הופכת להיות הדוכסית השנייה של דבונשייר.

מקורות היסטוריים

הסרט מבוסס על ספר ביוגרפי שכתבה הסופרת הבריטית-אמריקנית, אמנדה פורמן על ג'ורג'ינה קוונדיש, הדוכסית מדבונשייר.
Shania: Still the One

פיתוח

ב-8 ביוני 2011 הודיעה טוויין על המופע במסיבת עיתונאים. במהלך מסיבת העיתונאים אמרה על המופע: "תנו לדמיון שלכם להשתולל", "אני הולכת להשתגע מבחינה יצירתית". בנוסף היא אמרה כי שנה זו הייתה "שנת ריפוי" עבורה בעקבות הדברים שאירעו בחייה האישיים, כמו הגירושים והמחלה במיתרי הקול שלה. המופע נוצר על ידי טוויין עצמה, הופקה על ידי AEG Live ובוימה על ידי ראז' קפור.
במאי המופע הוסיף ואמר: "שאניה רוצה שהמעריצים שלה יחלקו את רוחה ואת הלהט שלה ב-4 ממדים והמופע הזה יתפוס את המהות, הנשמה וההשראה של שאניה והמוזיקה והלימוד הנצחיים שלה שהובאו לחיים עם יופי יוצא דופן וחזות חזותית אינטנסיבית. זה יהיה שילוב אינטנסיבי של מוזיקה, פנטזיה, מחזה ויופי שברירי של הטבע שהובאו יחד בלילה של בידור בלתי נשכח."
על מנת להתגבר על הדיספוניה הקולית שלה (מחלתה במיתרי הקול) אמרה טוויין: "אני נזהרת מאוד, אני עושה הרבה מקלחות אדים ובט מידלר המליצה על כמה תרסיסים. כולם נתנו לי את הטיפים הקטנים שלהם ואני פשוט מקפידה מאוד ומטפלת בעצמי".

תלבושות

מארק בוור היה מעצב התלבושות של המופע איתו עבדה טוויין כבר במהלך 15 שנים. חלק מהתלבושות במופע שאבו השראה מקליפים והופעות קודמות של טוויין כמו למשל הכובע אותו חבשה בקליפ של השיר "Man! I Feel Like a Woman!" או הגלימה מהקליפ של השיר "That Don't Impress Me Much" אשר עוצבה בגרסה שונה.

הצלחה מסחרית

במהלך השנתיים בהם הופיעה, גרפה טוויין 43.5 מיליון דולר ומכרה 346,021 כרטיסים.
דרמה קומית

קומדיה דרמטית או דרמה קומית היא סגנון קולנועי וטלוויזיוני המשלב קומדיה ודרמה בכמות שווה או כמעט שווה.

תיאטרון

באופן מסורתי הייתה הפרדה בתיאטרון בין קומדיה לטרגדיה. הסוגה הגבילה את המחזה וקבעה מראש האם סיום הסיפור יהיה חיובי או שלילי. המושג "דרמה" שימש לתיאור כל פעולה במחזה. בתחילת המאה ה-17 החל המושג "דרמה" לתאר מחזות יותר ריאליסטים, והמושג "קומדיה" תיאר מחזות שמטרתם להצחיק לאו דווקא כאלו שהסתיימו באופן חיובי. המושגים הם סובייקטיביים מאוד והקווים ביניהם מטשטשים פעמיים רבות, כפי שניתן לראות ביצירותיהם של אנטון צ'כוב וג'ורג' ברנרד שו.

ימיה הראשונים של הטלוויזיה

בניגוד לתיאטרון שבו הגבולות בין קומדיה לדרמה הטשטשו, בטלוויזיה נוצרה הפרדה מוחלטת בין הדרמה לקומדיה. קומדיות שמרו על אווירה קלילה ולא שילבו תוכן "רציני". בשנות ה-60 אימצה תעשיית הטלוויזיה את הפורמט הטלוויזיוני של אולפני יוניברסל: קומדיות בנות חצי שעה (תוכנית בת 22 דקות ו-8 דקות פרסומות) ודרמות בנות שעה (תוכנית של 42-45 דקות והשאר פרסומות). הקומדיות היו בעיקרן קומדיות מצבים (סיטקומים) קומדיות משפחתיות. תוכניות אלה הוקלטו מול קהל חי באולפן, או שהוסף להן צחוק מוקלט באופן מלאכותי. בתקופה קצרה, בסביבות שנת 1969, הופיעו כמה תוכניות שניסו לשלב בין דרמה לקומדיה. תוכניות אלה נקראה "קומדיות דרמה". תוכניות אלו השפיעו על קומדיות כמו מ.א.ש שניסו לשלב בין הדרמה לקומדיה. השפעה זו הגיעה גם אל הסיטקומים הקלאסים שהחלו לעסוק מדי פעם בנושאים רציניים כמו: הצלצול הגואל, חופשי על הבר, משפחת קוסבי, הנסיך המדליק מבל אייר, קרובים רחוקים מאוד, פרייז'ר, אריזה משפחתית, חברים, מלך השכונה, כולם אוהבים את ריימונד, חוקי המשחק, סקראבס, איך פגשתי את אמא.
שלמה רביץ

קורות חיים

רביץ נולד בנובוגרודק (נבהרדק) שברוסיה הלבנה למשה ופייגה. כבר מגיל צעיר ניכרו בו כישרונותיו המוזיקליים והוא התפרסם כילד פלא. בגיל 12 הלחין פרקי חזנות בעצמו. בגיל 15 נסע דרומה לקייב ואודסה, שם סיים בהצטיינות בית ספר גבוה למוזיקה. בגיל 17 כיהן כחזן בקהילת שאולאי ולאחר מכן בלובלין. בהיותו בן 21 נסע מערבה לווינה להמשך השתלמות בתורת המוזיקה. לאחר מכן שב לרוסיה וכיהן כחזן בערים ברדיצ'ב, חרקוב, הומל וקרמנצ'וג. כיהן שש שנים כחזן בבית הכנסת הראשי של ריגה. לאחר מכן כיהן תקופה קצרה בקהילת יוהנסבורג.
בשנת 1925 ביקר בארץ ישראל, אולם רק בשנת 1932 מילא את שאיפתו לעלות ולהשתקע בארץ. בין השנים 1934–1941 כיהן כחזן הראשי של בית הכנסת הגדול בתל אביב, ראשון החזנים בארץ אשר החזיק משרה קבועה (ואף הראשון להקים להקת 'משוררים' המלווה את תפילתו). 
רביץ השקיע רבות בחינוך ולימוד תורת החזנות והליטורגיה היהודית, ותחת ידו התחנכו דורות של חזנים. בסמינר לחזנות שהקים וניהל למדו נערים צעירים את נוסח התפילה וכן השתתפו במקהלות שעליהן ניצח. בהוצאת הסמינר יצאו לאור שני כרכים של נוסח התפילה שכתב רביץ, בכותרת: "קול ישראל: אנטולוגיה ישראלית-מסורתית לחזנות". רביץ הקפיד במיוחד על ההגיה הנכונה לפי כללי הדקדוק העברי ואף ערך מיצירותיהם של גדולי החזנות האירופית לפי כללי הדקדוק התקינים.
אחד המוסדות שבהם היה מעורב הייתה אגודת "עונג שבת" מיסודו של חיים נחמן ביאליק. רביץ ניהל את הפן המוזיקלי של אירועי שבת אלו, עם מקהלות תלמידיו. באירועים, שהתקיימו באולם "אוהל שם" בתל אביב, הושמעו פרקי חזנות לצד שירה עברית חלוצית. כמו כן, הנהיג שבאירועים אלו יעבור לפני התיבה לתפילת ערבית נער מתלמידיו, מלווה במקהלה.
ב-1978 הוענק לרביץ עיטור "יקיר העיר תל אביב-יפו".
שלמה רביץ האריך ימים, ואף בערוב ימיו בגיל מופלג המשיך לעסוק בהוראת החזנות ובניצוח. הלך לעולמו בגיל 109 בתל אביב.
וודו גלוו סקאלס

Voodoo Glow Skulls (בעברית: גולגולות וודו זוהרות) היא להקת סקא גל שלישי מחתרתית.
המוזיקה של הלהקה מתאפיינת בשילוב סגנונות של סקא, פאנק ומטאל. הלהקה הוקמה ב-1988 בריוורסייד, קליפורניה בידי שלושת האחים פרנק, אדי, וגורג' קסילס וידידם הוותיק ג'רי אוניל.
קלאב אפריקן

הדרבי הגדול של תוניסיה

הכדורגל התוניסאי ידוע כענף שבו קהל האוהדים הוא מחמי המזג בעולם כולו בכלל והאפריקה בפרט, ונחשב לאחד ממשחקי הדרבי החמים ביבשת, אחרי הדרבי של קאזבלנקה והדרבי של קהיר.  הדרבי של תוניס נערך בין קבוצות קלאב אפריקן ואספרנס דה תוניס ונערך באצטדיונן המשותף בעיר הבירה.  עד לפני כמה שנים היו אירועים אלימים במשחקים של שתי הקבוצות, בייחוד מצידם של אוהדי קלאב אפריקן אך בשנים האחרונות נעשו מספר צעדים של המשטרה המקומית לדיכוי מהומות אלו.

הופעות באפריקה

בעונת 1991 שיחקה הקבוצה בליגת האלופות האפריקאית, אז גברה ברבע הגמר על קבוצת וידאד קזבלנקה ממרוקו ובשלב חצי הגמר גברה על קבוצת נקנה רד דווילס מזמביה כאשר בגמר ניצבה מול קבוצת נאקיוובו וילה מאוגנדה וניצחה אותה בתוניסיה בתוצאה 6-2 כאשר תיקו 1-1 באוגנדה הספיק לה והיא זכתה בתואר לראשונה בתולדותיה.
גם בעונת 1997 שיחקה באותו המפעל, אז גברה בסיבוב הראשון על קבוצת דג'וליבה ממאלי, וגברה בסיבוב השני על קבוצת סנט-פייר מראוניון.  בשלב הבתים של המפעל שיחקה קבוצה נגד קבוצות א-זמאלכ ממצרים, אשאנטי גולד מגאנה ופרוויאריו ממוזמביק אך סיימה במקום השלישי בבית ולא העפילה לגמר.  בעונת 2008 שיחקה הקבוצה פעם נוספת באותו המפעל, אז גברה בסיבוב המוקדם על קבוצת סאלום מסנגל ובסיבוב הראשון גברה על קבוצת אסקו קארה מטוגו.  בשלב שמינית הגמר הפסידה הקבוצה לקבוצת אנימבה מניגריה.

הופעות בעולם הערבי

הקבוצה החלה את דרכה בטורניר גביע המחזיקות הערבי, בו זכתה בעונת 1995 כאשר גברה בגמר על קבוצת אטואיל דו-סאהל, גם היא מתוניסיה.
בליגת האלופות הערבית הקבוצה הגיעה לשלב הגבוה ביותר תחילה לגמר הטורניר, בעונת 1988, אז הפסידה בגמר לקבוצת אל-איטיפאק מסעודיה.  בעונת 1997 זכתה הקבוצה בטורניר לאחר שגברה על קבוצת אל-אהלי ממצרים.  בעונת 2002 סיימה הקבוצה פעם נוסת כמקום שני לאחר שהפסידה באותו הגמר לקבוצת אל-אהלי ג'דה.
לוטוס 1-2-3

לוטוס 1-2-3 הוא תוכנת גיליון אלקטרוני מתוצרת חברת התוכנה לוטוס (כיום חלק מיבמ).
לוטוס 1-2-3 שיצא לאור לראשונה ב-26 בינואר 1983, זכה להצלחה רבה בשנות השמונים, והרים תרומה מכרעת לחדירתם של מחשבי IBM PC למגזר העסקי. התוכנה פעלה במערכת ההפעלה DOS, והייתה דומיננטית בה בתחום הגיליון האלקטרוני. התוכנית הוסבה גם למערכות ההפעלה OS/2 ו"חלונות", אך בסביבת "חלונות" קמה לה מתחרה, "אקסל" של "מיקרוסופט", שתוך שנים מעטות הגיעה לשליטה בשוק.
חברת לוטוס נוסדה על ידי מיצ'ל קפור, חברם של מפתחי הגיליון האלקטרוני ויזיקלק (VisiCalc). תוכנת 1-2-3 המקורית פותחה על ידי ג'ונתן סקס אשר פיתח בעברו כבר שתי תוכנות גיליון אלקטרוני בזמן שעבד בחברת קונסנטריק דטה סיסטמס. לוטוס 1-2-3 יצא לאור ב-26 בינואר 1983 וכבר בשנתה הראשונה עברה במכירותיה את הגיליון האלקטרוני הנמכר ביותר, ויזיקלק.
דוד רוזן (רב)

ביוגרפיה

רוזן נולד ב-1951 במחוז ברקשייר שבאנגליה, כבן השלישי במשפחתו. הוא חונך בבריטניה ובירושלים. שירת בצה"ל. בשנים 1975-1979 כיהן כרבה של הקהילה היהודית הגדולה ביותר בדרום אפריקה וכן כדיין בבית הדין הרבני.
בשנים 1979-1985 כיהן כרב הראשי של אירלנד. בשנת 1985 עבר להתגורר בישראל. בשנת 1997 היה למנהל המשרד הישראלי של הליגה נגד השמצה.
היה אחד החברים בוועדה הביצועית מטעם קונגרס הרבנים והאימאמים למען שלום  וממייסדי שומרי משפט - רבנים למען זכויות האדם. בשנת 2012 מונה כחבר הדירקטוריון היהודי היחיד במרכז הבין-דתי שהקים עבדאללה, מלך ערב הסעודית.
משמש כמנהל הבינלאומי לעניינים בין-דתיים בוועד היהודי-אמריקני, כיועץ לעניינים בין-דתיים לרבנות הראשית בישראל וכחבר ועד בקרן לדו-קיוםוכן במועצה הציבורית של ארגון "בצלם".
בשנת 2005 קיבל רוזן תואר אבירות מטעם האפיפיור על תרומתו לפיוס יהודי קתולי וב-2010 קיבל תואר מפקד ממלכת בריטניה, אליזבת השנייה.

חיים אישיים

ב-1973 נישא ולו שלוש בנות.