אה"מ שפילד (D80)

בנייה וכניסה לשירות

במהלך בניית האונייה אירעה התפוצצות, בה נהרגו שני פועלים ונפגע קטע מן הגוף. הקטע הפגוע הוחלף בקטע מהאונייה האחות, הרקולס, שהייתה בשלבי בנייה עבור הצי הארגנטינאי.
"שפילד" הייתה האונייה הראשונה בסדרת המשחתות מטיפוס 42, ולכן הוקדשו השנים הראשונות של שירותה לבחינת המערכות השונות שהותקנה בה, ובמיוחד מערכת הטילים נגד מטוסים מדגם סי דארט. הצורך בבחינת הטילים על ידי "שפילד" עלה עוד יותר בשל שריפות ובעיות טכניות שאירעו במשחתת אה"מ בריסטול, שנועדה לכתחילה לבצע את הניסויים. רק ב-1980 הפכה "שפילד" למבצעית באופן מלא. אחד ממפקדי האונייה במהלך שנות הניסויים היה קפטן סנדי וודוורד, שמאוחר יותר יהיה מפקד קבוצת המשימה שמרכזה נושאת המטוסים אה"מ הרמס.

ההתקפה

בבוקר ה-4 במאי 1982 שייטה שפילד, בפיקוד קפטן ג'יימס סולט (James Salt) יחד עם שתי משחתות נוספות מסוגה מדרום מזרח לאיי פוקלנד, במשימת לוחמה נגד צוללות, כמסך הגנה לכוח המשימה הימי הבריטי. האונייה נמצאה באותה עת במצב כוננות 2, וההערכה בחלק מהאוניות הייתה שהסיכון העיקרי הוא מצוללות ולא מתקיפה אווירית. יומיים קודם לכן הטביעה צוללת בריטית את הסיירת הארגנטינית גנרל בלגראנו, והבריטים היו דרוכים בעיקר לקראת אפשרות של התקפת צוללות ארגנטיניות, ומפקד המשחתת הורה על שינוי כיוון השיט של האונייה מדי 90 שניות כדי להתמודד עם סיכון אפשרי מתקיפה על ידי צוללת ארגנטינאית. מפעילי המכ"ם ב"שפילד" התקשו בזיהוי המטוסים הארגנטינאיים; ייתכן שלמשחתת לא היו אמצעי זיהוי עמית-טורף וייתכן שהופעלה נגדם לוחמה אלקטרונית
מעט לפני שמונה בבוקר אותרו האוניות הבריטיות על ידי מטוס סיור ימי ארגנטיני מדגם לוקהיד נפטון. המטוס הארגנטינאי עקב אחרי האוניות וכיוון לעברן שני מטוסי דאסו ברגואה סופר אטנדר שהמריאו משדה תעופה צבאי שליד העיר ריו גראנדה שבדרום ארגנטינה. המטוסים, מתוצרת צרפת, נשאו טילי אוויר-ים מדגם אקסוסט. בשעה 10:00 תודלקו המטוסים על ידי מטוס תדלוק מדגם לוקהיד C-130 הרקולס, שאותו ליוו שני מטוסי נשר מתוצרת התעשייה האווירית לישראל. המטוסים המשיכו בטיסתם בגובה נמוך מאד כדי לחמוק מגילוי על ידי המכ"ם הבריטי. הם נסקו לזמן קצר כדי לאתר את האוניות במכ"ם שלהם והזינו את מיקומן למערכת הנשק של הטילים. בשעה 11:04 שיגרו המטוסים את טיליהם ממרחק של 30 עד 48 קילומטר מן האוניות הבריטיות. המטוסים שבו לבסיסם ללא תדלוק נוסף.
המשחתת האחות, אה"מ גלאזגו, שהייתה בכוננות גבוהה איתרה במכ"ם את שני מטוסי הסופר אטנדר, בעלי יכולת נשיאת הטילים, במרחק 74 קילומטרים. "גלאזגו" התריעה על כך באופן מיידי באמצעות שידור מילת הצופן המוסכמת "הנדברייק" בקשר לכל אוניות כוח המשימה. "שפילד" העריכה שאיום טילי האקסוסט מוגזם ומפקדיה העריכו שההתראה היא התראת שווא; כך העריכו גם מפקדי נושאת המטוסים אה"מ אינווינסיבל. נראה שצוות ה"שפילד" לא שמע את מטוסי האויב ואת הטילים, לא זיהה אותם במערכות הלוחמה האלקטרונית ולא זיהה אותם במערכות המכ"ם. צוות האונייה לא קיבל הוראה לעבור לעמדות קרב, לא שוגרו אמצעי הטעיה (כמו מוץ), התותח ומערכת הטילים, סי-דארט, לא הוכנו לפעולה ואף לא נמסרה התראה למפקד האונייה. רק כאשר הבחינו באונייה בעשן הפליטה של הטילים הבין הצוות שמדובר בטילים נגד אוניות; חמש שניות לאחר מכן אירעה הפגיעה באונייה.

הפגיעה באונייה

שני הטילים פנו לעבר "שפילד", ואחד מהם פגע במים במרחק של כ-800 מטר מן האונייה. הטיל השני פגע במרכז הדופן הימנית של האונייה, בגובה של כ-2.4 מטר מעל קו המים. מן הפגיעה נקרע חור בדופן האונייה, באורך 4.5 מטר ובגובה 1.2 מטר. במקור סברו הבריטים כי ראש הקרב של הטיל, במשקל של 165 קילוגרם לא התפוצץ, וכי הנזק נגרם מהתלקחות הדלק של המנוע הרקטי של הטיל. ואולם, חקירה נוספת של ההתקפה, שנערכה לאחר שנים, הביאה למסקנה כי ראש הקרב אכן הופעל. באונייה פרצה שריפה עזה ועשן רעיל התפשט בתוכה. אספקת הכוח החשמלי נקטעה לחלק ממדורי האונייה, כך שאי אפשר היה להפעיל בהם איוורור. כיבוי השריפה סוכל על ידי הפגיעה שהשביתה גם את צנרת המים של האונייה.
"שפילד" ו"קובנטרי" היו בקשר רדיו בעת הפגיעה, הקשר נותק, אך מספר דקות לאחר מכן התקבלה הודעה יבשה: "שפילד נפגעה". מצבה של הואנייה לא היה ברור ומפקדת כוח המשימה הימי הבריטי שיגרה את הפריגטות אה"מ ארו‏ (Arrow) ואה"מ יארמות' כדי לברר את מצבה של המשחתת, ומסוק הוזנק לכיוונה. חוסר הבהירות נותר עד שהמסוק של "שפילד", ועליו קצין מבצעי האוויר וקצין המבצעים של האונייה נחת על אוניית הדגל, אה"מ "הרמס", ושני הקצינים הביאו את המידע על הפגיעה ב"שפילד".
וועדת החקירה שמינה משרד ההגנה של בריטניה קבעה, על סמך העדויות שאספה, כי ראש הנפץ של הטיל לא התפוצץ. מסקנה זו מנוגדת לדעתם של חלק מאנשי הצוות, הסבורים שראש הנפץ אכן התפוצץ. דעה זו נתמכת בהערכה מחדש של משרד ההגנה שנעשתה בקיץ 2015. המשרד העריך מחדש את דעתו לאחר קבלת חוות דעת מקצועיות שנעשו בהתבסס על כלי הערכת נזקים שלא היו קיימים ב-1982, ועל ניסיון שנצבר בניסויי ירי שנערכו מאז תום מלחמת פוקלנד.

הלחימה באש וטביעת האונייה

בין אם ראש הנפץ התפוצץ ובין אם לא, פגיעת הטיל ומנועו הבוער גרמה לשריפה באונייה. על פי כמה עדויות מערכות ייצור החשמל של האונייה נפגעו וכך גם קו המים הראשי, דבר שמנע ממערכות כיבוי האש לפעול ולמעשה חרץ את גורלה להרס בשריפה. השריפה התפשטה גם בשל הימצאותו של חומר דליק והיעדרם של מסכים חסיני אש שהיו יכולים למנוע את התפשטותה. המאבק באש נמשך ארבע שעות, שלאחריהן הורה הקברניט לנטוש את האונייה, מחשש שהשריפה תצית את טילי הנ"מ שבבטן האונייה, אובדן כושרה הקרבי וחשיפתן של הפריגטות שנשלחו לסייע להתקפה אווירית. וועדת החקירה מצאה שאופן ניהולו של מפקד האונייה את הלחימה באש והחלטתו לנטוש את האונייה היו נכונים. בסך הכל נהרגו בהתקפה על האונייה 20 מאנשי צוותה ו-26 נפצעו. בעת שהמתינו אנשי הצוות לפינוי עודד אותם קצין זוטר לשיר את השיר Always Look on ,the Bright Side of Life מתוך הסרט בריאן כוכב עליון.
בששת הימים הבאים, מ-4 במאי 1982, נערכו חמש ביקורות באונייה, שנועדו לבחון האם ניתן להנציל ציוד מן האונייה. ניתנו הוראות להטליא את החור בדופן האונייה ולגרור אותה לאיי גורג'יה הדרומיים, אך עוד לפני מתן ההוראות כבר החלה הפריגטה "יארמות'" לגרור את המשחתת. הים הסוער הביא להצפה איטית דרך החור שבדופן, וב-10 במאי, ששה ימים לאחר שנפגעה, טבעה האונייה. זו הייתה האונייה הבריטית הראשונה שהוטבעה בקרב מאז מלחמת העולם השנייה.