כל כבודה בת מלך פנימה

כָּל כְּבוּדָּה בַת מֶלֶךְ פְּנִימָה הוא עיקרון המופיע בתלמוד, שמשמעותו היא שכבודה של האישה הוא בכך שהיא יושבת בתוך ביתה, ואין זה מכבודה מחמת חשיבותה להתרועע בחוץ, כפי שאין מדרך בת המלך להלך ברחובות כאחד האדם. 
בתלמוד בספרות חז"ל ובראשונים נגזרים מעיקרון זה דינים שונים.

מקור ומשמעות

מקורו של עיקרון זה בספר תהלים "כָּל כְּבוּדָּה בַת מֶלֶךְ פְּנִימָה מִמִּשְׁבְּצוֹת זָהָב לְבוּשָׁהּ" (ספר תהלים, פרק מ"ה, פסוק י"ד), כחלק ממזמור שעוסק בשבחם של תלמידי חכמים העסוקים בלימוד תורה, ולפי פשוטו פירוש הפסוק הוא שה'כבודה' - דבריה ותכשיטיה של בת המלך, נמצאים 'פנימה' בתוך ארגז. אמנם חז"ל דרשו את הפסוק שהכוונה ב'כבוּדה' היינו שכבוֹדה של האישה 'בת המלך' הוא 'פנימה' - בבית. על אף שפשטות הפסוק אין כוונתו כן, אך כך דרכם של חז"ל לדרוש פסוקים על דרך ה'דרש' שלא בדרך הפשט.
וכך כתב הרמב"ם בעקבות דברי חז"ל:
גנאי הוא לאשה שתהא יוצאה תמיד, פעם בחוץ פעם ברחובות. ויש לבעל למנוע אשתו מזה, ולא יניחה לצאת אלא כמו פעם אחת בחודש או פעמיים בחודש, כפי הצורך, שאין יופי לאשה אלא לשבת בזוית ביתה, שכך כתוב כל כבודה בת מלך פנימה
— משנה תורה לרמב"ם, ספר אישות, הלכות יג, פרק י"א

בספרות

בספרות חז"ל ובעקבותיהם בספרי הראשונים והאחרונים, נכתבו מספר דינים והלכות מחמת עיקרון זה של 'כל כבודה בת מלך פנימה':

בתלמוד

תלמוד הובא כלל זה בכמה מקומות, על מנת להסביר מספר דינים והלכות. במסכת יבמות הסבירו לפי עקרון זה את הדין לפיו האיסור 'לא יבוא עמוני בקהל השם', אינו חל על נשים, כפי שדרשו 'עמוני ולא עמונית' ולפיכך לא נאסר על נשים מבני עמון לאחר שהתגיירו לבוא בקהל ישראל. הטעם לחילוק בין נשים לאנשים, נעוץ בכך שסיבת האיסור על בני עמון לבוא בקהל, הוא משום שלא קידמו את בני ישראל בלחם ובמים, וכיון שאין דרך בנות ישראל לצאת חוץ לבתיהם, מחמת ש'כל כבודה בת מלך פנימה', אין סיבה לאסור את הנשים.
כלל זה הובא במקומות נוספים בתלמוד, כגון לבאר מדוע נצרכים פסוקים מסוימים לחדש דין פשוט, ועל כך תירצו שלולא הפסוק לא היינו אומרים כן מסברא מחמת ש'כל כבודה בת מלך פנימה'.
בתלמוד ירושלמי מופיע כלל זה במקומות רבים, כגון על 'קימחית' שאמרה שכל בניה היו כוהנים גדולים מחמת שהתנהגה בצניעות אפילו בתוך ביתה, וקראו עליה פסוק זה 'כל כבודה' וכו'.

בראשונים

יש מהראשונים שכתבו לחדש הלכות נוספות בעקבות כלל זה: כגון לעניין השבת אבידה, יש שכתבו לפטור נשים ממצות השבת אבידה מטעם 'כל כבודה בת מלך פנימה'.

באחרונים

אף באחרונים כתבו לחדש כמה פסקי הלכות בעקבות דברי חז"ל:
ברכת הגומל - יש שכתבו שאין לאשה לברך ברכת הגומל, מאחר שברכה זו צריך שתהא בפני עשרה גברים, והרי 'כל כבודה בת מלך פנימה'.
טומאה לכהן קטן - במקרה וישנה טומאה במקום שנמצא כהן קטן, שאינו יכול לצאת לבדו בלא אמו, יש שכתבו שאין אמו חייבת לצאת מאחר ש'כבודה פנימה'.
באחרונים אחרים כתבו על פי כלל זה, לבאר הלכות שונות שנהגו בהם, אך לא נתפרש בהם הטעם למנהג: 
נר חנוכה - רבי משה סופר 'החת"ם סופר' כתב לבאר שהטעם שלא מצינו נערות שמהדרות ומדליקות נר חנוכה בעצמן, הוא מטעם של כבודה, שהרי עיקר מצוות נר חנוכה הוא להדליקו על פתח ביתו הפונה לרשות הרבים, ואינו מדרך הצניעות. 
ברכת החמה, קידוש לבנה - באחרונים כתבו שהטעם שלא מצינו שהנשים נוהגות לברך, הוא מטעם שברכות אילו צריכות להיעשות ברחובה של עיר, דבר שמנוגד לעיקרון זה של 'כל כבודה בת מלך פנימה'.

בזמן מלחמת מצווה

הרמב"ם בהלכות מלכים פסק "אבל במלחמת מצוה הכל יוצאין ואפילו חתן מחדרו וכלה מחופתה". ובאחרונים התקשו בדבריו הרי אין דרך נשים לעשות מלחמה, הרי כל כבודה בת מלך פנימה. 
ואכן יש שכתבו שאין כוונת הרמב"ם שכלה יוצאת למלחמה,אלא כיון החתן יוצא למלחמה, שוב לא נוהג בכלה דין ימי חופתה ולכך יכולה לצאת מחופתה. תירוץ נוסף כתבו שייתכן שבמלחמת מצווה הנשים היו מספקות מים ומזון לבעליהם.