google/wiki40b huggingface dataset:
שולה זקן

ביוגרפיה

שולה זקן נולדה בשכונת ממילא בירושלים, לחכם ומרוסה קארשי. אביה ייסד מפעל משפחתי לחפצי קודש ויודאיקה. בגיל 17 עזבה את לימודיה והחלה לעבוד במשרד עורכי דין טל עצמון, שבראשו עמדו צבי טל, לימים שופט בית המשפט העליון, ועוזי עצמון. במשרד זה פגשה את עו"ד אהוד אולמרט, שהיה שכיר במשרד. אולמרט פתח משרד עורכי דין משלו, בשותפות עם אורי מסר, וזקן הצטרפה אליהם כמנהלת המשרד.
עם בחירתו של אולמרט לכנסת בשנת 1973 הצטרפה אליו זקן כעוזרת פרלמנטרית. כשמונה אולמרט לשר לענייני מיעוטים מינה את זקן למזכירתו. זקן המשיכה לשרת את אהוד אולמרט כמזכירתו וכראש לשכתו לאורך כל התפקידים ציבוריים שמילא, ובהם שר הבריאות, השר לענייני מיעוטים, ראש עיריית ירושלים, שר התמ"ת, שר האוצר וראש ממשלת ישראל.
בינואר 2007 הושעתה מתפקידה כראש לשכת ראש הממשלה, בעקבות פתיחת חקירה פלילית נגדה בפרשת רשות המיסים.
בפרשת רשות המיסים, בה התערבו גורמים חיצוניים בקביעת מינויים ברשות המיסים בישראל, הורשע אחיה, יורם קארשי, בעבירות של מתן שוחד, סיוע למתן שוחד, מרמה והפרת אמונים ושידול עובד ציבור לבצע מרמה. בית המשפט המחוזי דן אותו ל-7 חודשי מאסר. ובערעור הוחמר עונשו לשנת מאסר בפועל. שולה זקן הורשעה בפרשה זו במרמה והפרת אמונים ונדונה ל-4 חודשי עבודות שירות.
בפרשת ראשונטורס הועמדה לדין יחד עם אהוד אולמרט. אולמרט זוכה בפרשה זו בבית המשפט המחוזי, אך זקן הורשעה בשתי עבירות של קבלת דבר במרמה (עבירה אחת כלפי הארגונים שמימנו את נסיעותיו של אולמרט ועבירה שנייה כלפי חשבות משרד התמ"ת) ובעבירה של מרמה והפרת אמונים. בפרשות אלה זקן השתמשה בזכות השתיקה, רבים טענו כי עשתה זאת כדי להגן על אולמרט.
בפרשת הולילנד הורשעה בעבירות של קבלת שוחד בסך מאות אלפי ש"ח וכן בהלבנת הון, וזוכתה רק מעבירה של קבלת שוחד של עשרת אלפים ש"ח, לאחר שהשופט דחה את גרסתה, לפיה קיבלה מהעד שמואל דכנר מתנות ולא שוחד. לאחר הרשעתה הגיעה זקן להסדר טיעון, במסגרתו הובטחה לה הקלה בעונש בתמורה למסירת ראיות  מפלילות על אולמרט. ב-15 במאי קיבל השופט דוד רוזן את הסדר הטיעון בעניינה, לאחר התלבטות, לאור התקדימים שנקבעו בבית המשפט העליון, וגזר עליה 11 חודשי מאסר בפועל, שנתיים וחודש מאסר על תנאי, קנס של 25 אלף ש"ח וחילוט של 75 אלף ש"ח. במהלך הדיון הסתייג השופט בחריפות מהסדר הטיעון, וציין שהיה צריך לגזור על זקן שנים רבות בכלא, לפחות חמש שנות מאסר.
במסגרת עסקת הטיעון מסרה זקן ראיות מפלילות על אולמרט. בעקבות מידע זה נפתחה במרץ 2014 חקירה נגד אולמרט, בחשד לשיבוש הליכי משפט, הדחה בחקירה בנסיבות מחמירות והטרדת עד. בנוסף, המשפט בפרשת מעטפות הכסף (פרשת טלנסקי) נפתח מחדש, עקב הראיות החדשות שסיפקה. בחקירתה הנגדית במשפט טלנסקי המחודש הודתה ששיקרה לשם הגנה על אולמרט בעדויות שמסרה בבתי משפט. ב-15 ביולי 2014 החלה לרצות את מאסרה בבית סוהר נווה תרצה, וב-26 בינואר 2015 השתחררה לאחר שאושר שחרורה המוקדם.
ביוני 2015 נהייתה פרזנטורית של חברת רהיטים, וצעד זה גרר ביקורת ציבורית.
שולה זקן נשואה למשה ולהם שלושה בנים.
שארל גונו

קורות חייו

גונו נולד בפריז. את הקריירה המוזיקלית החל שארל גונו בקונסרבטואר של פריז, וב-1839 במסגרת למודיו זכה ב"פרס רומא" היוקרתי (בזכות הקנטאטאה "פרנאן"). בין מוריו בקונסרבטואר היה ז'אן פרנסואה לסואר.
לאחר שסיים את לימודיו החל לנגן בעוגב בכנסייה וחיבר במסגרת עיסוקו מוזיקה דתית. האופרה הראשונה שכתב ב-1851, "סאפו" - לבקשתה של הזמרת והדיווה פולין גארסיה-ויארדו, נכשלה כישלון חרוץ, אולם הוא לא התייאש והמשיך בכתיבת אופרות, עד שלאחר הרבה קשיים ושינויים זכתה "פאוסט" (על-פי היצירה הגדולה של גתה) להצלחה גדולה (הצגת הבכורה שלה הייתה במרץ 1859).
בסך הכול כתב גונו שלוש עשרה אופרות, מהן זכו להצלחה בעיקר "פאוסט" ו"רומיאו ויוליה", שהוצגה לראשונה ב-1867. בשנות חייו האחרונות התרכז גונו בכתיבת מוזיקה כנסייתית, והיצירה החשובה מתקופה זאת היא אווה מריה. זו נעימה שהליווי שלה הוא הפרלוד הראשון מתוך הפסנתר המושווה של יוהאן סבסטיאן באך. בסוף חייו זכה לכבוד רב, שימש מנצח ליצירותיו והשתתף ביסוד "האגודה המוזיקלית של אלברט הול" בלונדון.
גונו נפטר בפריז מדלקת קרום המוח; יצירתו האחרונה (בדומה למוצרט לפניו) הייתה "תפילת ההשכבה" והפכה לתפילת ההשכבה לו עצמו.
פטר קארל פברז'ה

היסטוריה

פטר קארל פברז'ה נולד בסנקט פטרבורג שברוסיה. הוא היה בנם של התכשיטן גוסטב פברז'ה (ממוצא גרמני) ורעייתו שארלוט יונגסטדט (ממוצא דני). משפחתו של גוסטב פברז'ה הייתה משפחה הוגנוטית שנמלטה מפיקרדי שבצרפת בעקבות ביטול צו נאנט בצו פונטנבלו. המשפחה נמלטה לברלין, ובשנת 1800 המשיכה לליבוניה שבסמוך לים הבלטי (באותה עת הייתה עיר זו בשליטת רוסיה), בה נולד אביו, גוסטאב.
פטר קארל התחנך בסנקט פטרבורג עד שנת 1860, עת שהוריו עברו לדרזדן. פטר קארל למד בבית הספר לאמנויות ולמלאכה של דרזדן. בשנת 1864 יצא פטר קארל ל"טיול הגדול" בהתאם לאופנת התקופה, והשתלם במסעו אצל תכשיטנים בגרמניה, צרפת ואנגליה.
בשנת 1872, בהיותו בן 26, שב לסנקט פטרבורג, ונשא לאישה את אוגוסטה יוליה יעקובס. בסנקט פטרבורג המשיך לעבוד בעסק המשפחתי, ובין היתר עבד עבור מוזיאון ההרמיטז' בקטלוג ושחזור מוצגים.
בשנת 1882 מונה פברז'ה למנהל החברה המשפחתית. קארל ואחיו הצעיר אגאתון, תכשיטן אף הוא, הציגו תכשיטים בתערוכת כל-רוסיה שנערכה במוסקבה בשנת 1882, בה זכה קארל במדליית זהב. בתערוכה זו הציגו בין היתר שחזור של צמיד זהב מהמאה הרביעית לפנה"ס. איכות השחזור הייתה כה טובה, שהצאר אלכסנדר השלישי הכריז כי הוא אינו מסוגל להבדיל בין הצמיד המקורי לשחזור, ולכן הורה שעבודות בית פברז'ה יוצגו בהרמיטז' כדוגמה לתכשיטנות הרוסית המודרנית.
בשנת 1885 העניק הצאר לבית פברז'ה את התואר "תכשיטן מיוחד של החצר הקיסרית".

פרסומו של בית פברז'ה

בעקבות הצלחת ביצי פברז'ה הפך בית פברז'ה לבית המלאכה הגדול ביותר ברוסיה לייצור תכשיטים, ונפתחו סניפים נוספים במוסקבה, אודסה, קייב ולונדון. בית המלאכה ייצר למעלה מ-150,000 תכשיטים ויצירות אמנות בין השנים 1882–1917.
בשנת 1900 ייצג פברז'ה את רוסיה בתערוכה העולמית שנערכה בפריז, אולם מאחר שקארל פברז'ה היה אחד השופטים בתערוכה, מוצגיו לא השתתפו בתחרויות. יחד עם זאת התכשיטים זכו במדליית זהב לאות כבוד, ופברז'ה מונה לאביר ליגיון הכבוד - התואר הגבוה ביותר שניתן בצרפת.
בשנת 1916 נאמד הונו של בית פברז'ה ב-3 מיליון רובלים.

המהפכה הרוסית

בעקבות פרוץ מהפיכת אוקטובר בשנת 1917 השתלטו על בית המלאכה מועצת עובדיו, ובשנת 1918 הולאם בית המלאכה על ידי הבולשביקים, וכל רכושו הוחרם.
קארל פברז'ה עזב את סנקט פטרבורג לריגה, וממנה נמלט לגרמניה. ראשית התיישב בבאד הומבורג ולאחר מכן בוויסבאדן. אז'ן, בנו הבכור של פברז'ה ורעייתו של פברז'ה נמלטו לפינלנד במזחלת וברגל בעוברם את הגבול בין המדינות בדצמבר 1918.
ביוני 1920 הגיע אז'ן לווייסבאדן, וקרל ורעייתו התאחדו בלוזאן שבשווייץ (יתר הבנים נותרו ברוסיה).
פטר קארל פברז'ה לא התאושש מהמהפכה ומאבדן עסקו, ונפטר ב-24 בספטמבר 1920 מרוב צער. רעייתו נפטרה בשנת 1925. בשנת 1929 אפרו של קארל פברז'ה הועבר מלוזאן ונקבר בקבר רעייתו בקאן שבצרפת.

משפחתו

לקארל ולרעייתו נולדו ארבעה בנים: אז'ן פברז'ה (1874–1960), אגאתון פברז'ה (1876–1951), אלכסנדר פברז'ה (1877–1952), וניקולאי פברז'ה (1884–1939).

הנצחה

ישנם שני מוזיאונים המוקדשים לעבודתו: מוזיאון פברז'ה בעיר באדן-באדן בגרמניה ומוזיאון פברז'ה בסנקט פטרבורג.
ברקלי (קליפורניה)

היסטוריה

לפני הגעתם של האירופאים כל אזור צפון קליפורניה היה שייך לשבט אוהלון האינדיאני. עדות לכך ניתן למצוא בציורי קיר רבים שנמצאו במערות באזור. המשלחת הראשונה שהגיעה לאזור היא משלחת ספרדית בהנהגתו של חואן בטיסטה דה אנדז שהגיעה בשנת 1776 בחסות האימפריה הספרדית.
בשנת 1866 מכללה פרטית בשם 'מכללת קליפורניה' באוקלנד חיפשה מיקום חדש להעביר אליו את הקמפוס. הם החליטו לבנות אותו צפונית לאוקלנד למרגלות הר הצופה על המפרץ. הנהלת הקולג' החליטה למכור חלק מהשטחים שרכשה על מנת לבנות את הקמפוס לידיים פרטיות. וכך החלו להיבנות בתי מגורים סביב המכללה. אחד המקימים של המכללה הציע לקרוא לעיירה ולמכללה על שמו של הפילוסוף האירי ג'ורג' ברקלי. תוך זמן קצר המכללה נקלעה לקשיים והייתה על סף סגירה. מדינת קליפורניה החליטה לרכוש את המכללה ולהפוך אותה לאוניברסיטה ציבורית. עם הזמן נוספו עוד ועוד בתי מגורים והחלו אף להיבנות מפעלים. בשנות ה-80 של המאה ה-19 נבנתה מסילת רכבת שחיברה את ברקלי עם מסילת סנטרל פסיפיק מה שתרם רבות לכלכלת העיר. בשנת 1872 נבנה בית דואר הראשון בעיר.
בשנת 1878 היישוב הוכרז כעיירה כאשר אוחדו כל השכונות מסביב לקמפוס והחוות מסביב לעיר ברקלי.
בשנת 1888 נמתחו קווי חשמל וטלפון בכל רחבי העיר ורכבת קלה החליפה את העגלון.
בשנת 1899 נחקק חוק עזר עירוני האוסר למכור אלכוהול במרחק של 1.6 ק"מ ממתחם הקמפוס של אוניברסיטת קליפורניה.
בעקבות רעידת האדמה בסן פרנסיסקו בשנת 1906 נהרו לעיר אלפי פליטים.
בשנת 1909 קיבלה ברקלי מעמד של עיר.
בשנת 1923 איימה שריפה גדולה על העיר ברקלי. רק בזכות בריזה מהים ניצל חלק גדול מהעיר. החלק שנשרף שוקם במהירות.
במהלך מלחמת העולם השנייה גדלה העיר משמעותית בעקבות אנשים שהגיעו מכל רחבי ארצות הברית על מנת לעבוד בתעשייה הצבאית שהוקמה באזור.
במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20, עידן ילדי הפרחים  סטודנטים רבים מברקלי הפכו לפעילי שלום. הפעולות הראשונות שלהם היו הפגנות נגד מלחמת וייטנאם. עד היום ברקלי נחשבת למעוז עולמי של פעילי שמאל ויש המכנים אותה אף "עיר ההיפים".
החל משנות ה-70 של המאה ה-20 החלה הגירה שלילית מהעיר. ההגירה הזו הלכה והתמעטה במהלך השנים ואף נעצרה בתחילת שנות ה-2000. אך בשנים האחרונות שוב החלה הגירה שלילית מהעיר לעבר הפרברים וסן פרנסיסקו. אחת הסיבות העיקריות היא העלויות הגבוהות מאוד של דירות ובתים שהן מהיקרות בארצות הברית.
בשנת 2008 מועצת עיריית ברקלי קראה למארינס של צבא ארצות הברית לסגור את לשכת הגיוס שלהם במרכז העיר מכיוון שהעירייה מתנגדת למלחמה של ארצות הברית בעיראק. החלטת המועצה הגדירה את המארינס כ״פולשים לא-רצויים שלא הוזמנו״, וראש העיר הציעה לסייע לעובדי הלשכה להתפנות.

גאוגרפיה

ברקלי ממוקמת מזרחית למפרץ סן פרנסיסקו ולעיר סן פרנסיסקו. מהעיר ישנה תצפית יפה לעבר המפרץ וגשר שער הזהב. העיר היא חלק מהמטרופולין של סן פרנסיסקו הכולל גם את אוקלנד ועוד מספר ערים באזור המפרץ. ברקלי גובלת באוקלנד ואמריוויל מדרום, אלבני מצפון וגבעות ברקלי ממזרח המשמשות גם כגבול בין המחוזות אלמידה וקונטרה קוסטה. הבדלי הגובה בין הנקודה הנמוכה בעיר (גובה פני הים) לנקודה הגבוהה בעיר (גבעות ברקלי) הן 535 מטרים.

מוסדות אקדמים

ברקלי היא ביתם של אוניברסיטת קליפורניה בברקלי שהוא הקמפוס הראשון של אוניברסיטת ברקלי וממנו צמחה העיר, המעבדה הלאומית לורנס ברקלי, המכללה העירונית ברקלי ועוד. עם השנים נפתחו עוד ועוד מוסדות אקדמים בעיר.
מחסה יאפיו

בניית המחסה

בשנת 1956, במהלך בניית בסיס סן מרטין, בנה הצבא הארגנטינאי שלושה מחסות שאיפשרו תמיכה לוגיסטית למפעילי הבסיס ולחוקרים המצויים בו, כך שהם איפשרו את חציית חצי האי האנטארקטי ממערב למזרח מכיוון מפרץ מרגריט שבים בלינגהאוזן, לעבר ים ודל - מרחק של 786 קילומטרים, אשר לקח 63 ימים לחצות אותו באמצעות מזחלות כלבים. 
שלושת המחסות שנבנה הם: מחסה צ'אבאבוקו, מחסה יאפיו ומחסה מאייפו. כל מחסה כלל מזון, ציוד, תרופות ודלק ואיפשר את הפרויקטים המדעיים שבוצעו בשנים 1957-1958 (השנה הגאופיזית הבינלאומית).

מקור השם

המחסה נקרא על שמה של העיר יאפיו (Yapeyú) שבארגנטינה, עיר הולדתו של חוסה דה סן מרטין.
דאף A10

היסטוריה

דגם ה"דאף A10" שירת את המשטרה ההולנדית, שירת כאמבולנס. בנוסף הדגם שירת ברשות כיבוי אש.
בשנת 1952 הוחלף דגם ה"דאף A10" בדגם "דאף A107", אשר נבנה בתצורת טנדר. 
נפח המנוע שודרג ל-6 צילינדרים, המפיקים 91 כ"ס, התמסורת הידנית שודרגה ל-4 מהירויות. משקל הרכב הגיע ל-1,500 ק"ג.
ברוך דיין האמת

מקור הברכה ומשמעותה

מקורה של הברכה נמצא במשנה מסכת ברכות, פרק ט' משנה ב': "עַל בְּשׁוֹרוֹת טוֹבוֹת אוֹמֵר 'בָּרוּךְ הַטּוֹב וְהַמֵּטִיב'; עַל בְּשׁוֹרוֹת רָעוֹת אוֹמֵר: 'בָּרוּךְ דַּיַַַן הָאֱמֶת'." פירוש הברכה הוא הכרה בכך שהמאורעות הרעים המתרחשים בעולם נעשים על ידי האלהים מתוך השגחה ומתוך דין ומשפט אמיתיים, ולא באופן שרירותי או חסר צדק. על ידי אמירת הברכה משבח המברך את האלוהים ומביא את הכרתו זו לידי ביטוי, דבר הידוע כ"צידוק הדין".
בהמשך אותו פרק במשנה נאמר "חַיָּב אָדָם לְבָרֵךְ עַל הֲרָעָה כְּשֵׁם שֶׁמְּבָרֵךְ עַל הַטּוֹבָה, שֶׁנֶּאֱמַר 'וְאָהַבְתָּ אֶת ה' אֱלֹהֶיךָ בְּכָל לְבָבְךָ' וגו' 'וּבְכָל מְאֹדֶךָ' - בְּכָל מִדָּה וּמִדָּה שֶׁהוּא מוֹדֵד לְךָ, הֵוֵי מוֹדֶה לוֹ". התלמוד מפרש שכוונת המשנה היא שעל האדם לקבל בשמחה גם את המאורעות הקשים הבאים עליו, ומביא בהמשך את המשפט המפורסם "כָּל מָה שֶׁעוֹשֶׂה הַקָּדוֹשׁ בָּרוּךְ הוּא - הַכֹּל לְטוֹבָה". בכך מתקשרת הברכה גם למצוות אהבת ה'.
 בהלכה הובאו הדברים כך:
"שָמַע שְׁמוּעָה רָעָה מְבָרֵךְ 'בָּרוּךְ דַּיַּן הָאֱמֶת'. וְחַיָּב אָדָם לְבָרֵךְ עַל הֲרָעָה בְּטוּב נֶפֶשׁ כְּשֵׁם שֶׁמְּבָרֵךְ עַל הַטּוֹבָה בְּשִׂמְחָה, שֶׁנֶּאֱמַר 'וְאָהַבְתָּ אֵת ה' אֱלֹהֶיךָ' וגו' 'וּבְכָל מְאֹדֶךָ'. וּבִכְלָל אַהֲבָה הַיְּתֵירָה שֶׁנִּצְטַוֵּינוּ בָּהּ, שֶׁאֲפִלּוּ בְּעֵת שֶׁיֵּצֵּר לוֹ יוֹדֶה וִישַׁבֵּחַ בְּשִׂמְחָה".
— משנה תורה להרמב"ם, הלכות ברכות, פרק י' הלכה ג'
"חַיָּב אָדָם לְבָרֵךְ עַל הֲרָעָה בְּדַעַת שְׁלֵמָה וּבְנֶפֶשׁ חֲפֵצָה כְּדֶרֶךְ שֶׁמְּבָרֵךְ בְּשִׂמְחָה עַל הַטּוֹבָה, כִּי הֲרָעָה לְעוֹבְדֵי הַשֵּׁם הִיא שִׂמְחָתָם וְטוֹבָתָם, כֵּיוָן שֶׁמְּקַבֵּל מֵאַהֲבָה מָה שֶׁגָּזַר עָלָיו ה' נִמְצָא שֶׁבְּקַבָּלַת רָעָה זוֹ הוּא עוֹבֵד אֵת הַשֵּׁם שֶׁהִיא שִׂמְחָה לוֹ".
— שולחן ערוך, אורח חיים, הלכות ברכות, סימן רכ"ב סעיף ג'
"תָּנוּ רַבָּנָן: הָרוֹאֶה בָּתֵּי יִשְׂרָאֵל בְּיִשׁוּבָן, אוֹמֵר: 'בָּרוּךְ אַתָּה ה' אֱלֹהֵינוּ מֶלֶךְ הָעוֹלָם, מַצִּיב גְּבוּל אַלְמָנָה', הָרוֹאֶה בָּתֵּי יִשְׂרָאֵל בְּחֻרְבָּנָן - אוֹמֵר: 'בָּרוּךְ אַתָּה ה' אֱלֹהֵינוּ מֶלֶךְ הָעוֹלָם, דַּיַן הָאֱמֶת'."
— מסכת ברכות, דף נ"ח עמוד ב'

הברכה כיום

בימינו לא נהוג לברך את הברכה על כל בשורה רעה, אלא רק על פטירתו של אדם קרוב או על חורבן יישובים. כמו כן הברכה לא נאמרת בזמן שמיעת הבשורה אלא בשעת הלוויה. הברכה נאמרת אז בנוסחה המלא ("בשם ומלכות", בלשון הפוסקים) על ידי האבל, בעת ביצוע הקריעה. המילים "ברוך דיין האמת" מופיעות במודעות אבל ובידיעות אחרות על פטירתם של אנשים, וכתגובה על ידיעות אלו, למשל בפורומים באינטרנט. 
בשנת 2005 כשפונו תושבי גוש קטיף במסגרת תוכנית ההתנתקות, הם בירכו "ברוך דיין האמת".
Wireless USB

Wireless USB (צורה מקוצרת הנפוצה - WUSB) הוא הרחבה לתקן USB לתקשורת נתונים במהירות גבוהה בגלי רדיו לטווח קצר. הטווח המרבי הוא 3 מטרים בקצב העברת נתונים של 480 מגהביט לשנייה, או 10 מטרים בקצב העברת נתונים של 110 מגהביט לשנייה. התקן תוכנן לפעול בתחום תדר מ־3.1 ועד 10.6 גיגה הרץ.
פיטר רונו

ביוגרפיה

רונו נולד בכפר קמובו ליד קפסאבט שבמחוז נאנדי שבקניה.
רונו זכה במדליית זהב באליפות אפריקה בריצת שדה שנערכה בניירובי, בשנת 1985.
באליפות העולם באתלטיקה לנוער הראשונה, שנערכה באתונה, יוון בשנת 1986 זכה רונו במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:45.62 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 14 בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:20.03 דקות.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה במרץ 1987 קבע רונו בריצת 1500 מטר תוצאה של 3:48.81 דקות ולא עלה לשלב הגמר. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בספטמבר אותה שנה הוא סיים במקום 22 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:44.76 דקות.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת סיאול (1988) זכה רונו במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:35.96 דקות, לפני פיטר אליוט מבריטניה (3:36.15 דקות) וינס-פיטר הרולד ממזרח גרמניה (3:36.21 דקות) ובכך היה לאתלט הצעיר ביותר שזכה במדליית זהב במשחקים האולימפיים בריצה זו (21 שנים ו-62 ימים).
בתחרות שנערכה בלוזאן, שווייץ ביולי 1991 קבע רונו בריצת מייל תוצאה של 3:51.41 דקות. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן בסוף אוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום 16 בתוצאה של 3:41.76 דקות. 
לאחר המשחקים האולימפיים, רונו לא זכה בתואר חשוב כל שהוא. הוא התמקד בלימודיו וסיים תואר ראשון ותואר שני באוניברסיטת מאונט סנט מארי שבמרילנד שעבורה השתתף בתחרויות ובהמשך גם אימן את ספורטאיה.
כיום, מתגורר רונו בניו ג'רזי עם רעייתו, מרי קירוי, בעלת מדליית ארד בריצת 10000 מטר ממשחקי אפריקה שנערכו בניירובי בשנת 1987 ומועסק על ידי חברת ניו באלאנס. ילדיו, פטריק ואירן, אף הם אתלטים מצטיינים.
אצטדיון קנדה

היסטוריה

האצטדיון נחנך ב-6 במאי 1977 שנה לאחר הקמת המרכז לטניס בישראל - רמת השרון וכחלק מפרויקט כלל ארצי בו נבנו בסופו של דבר עוד 13 מרכזי טניס נוספים ברחבי הארץ. הקמת האצטדיון לקחה כחמישה חודשים והתקיימה הודות לתורמים יהודים מקנדה שהרימו את הכפפה להקמת אצטדיון הטניס הראשון בישראל. בטקס חנוכת האצטדיון השתתפו אח"מים רבים ביניהם נציגי תורמים מקנדה ומארצות הברית, שגריר קנדה בישראל, שרים, חברי כנסת וראשי עירייה, אך הדמות המרכזית ביותר הייתה נשיא המדינה דאז, אפרים קציר, שחתך את הסרט. לאחר הטקס התקיים משחק ידידות, לעיני אלפי צופים, בין נבחרות הדייוויס של ישראל וקנדה כאשר את ישראל ייצגו שלמה גליקשטיין ויאיר ורטהיימר. באצטדיון ישנה מערכת תאורת זרקורים המאפשרת לקיים משחקים גם בשעות הלילה.
החל משנת 1979 ועד 1996 התקיימו אצטדיון תחרויות ATP, ריקליס ואייזנברג, שהיו ההזדמנויות היחידות (מלבד משחקי גביע דייוויס) בו יכול היה קהל חובבי הטניס בישראל לצפות בשחקנים הפופולריים של אותה התקופה מהצמרת העולמית כגון ג'ימי קונורס, איליה נסטסה, ברד גילברט, תומאס מוסטר, הרולד סולומון, אהרון קריקסטיין, יאניק נואה, ויין פריירה, אנדריי צ'סנוקוב ועוד. טורניר ריקליס התקיים בזכות התורם הראשי משולם ריקליס וטורניר אייזנברג בזכות תרומתם של ג'ויס ומל אייזנברג.
הקהל הישראלי זכה לראות את הטניסאים הישראלים עושים חיל בטורניר הזה ובראשם עמוס מנסדורף, שגדל במרכז ברמת השרון, וזכה בטורניר בשנת 1987 לאחר ניצחון על קונורס בחצי הגמר ועל גילברט בגמר. מלבד הזכייה, נוצח מנסדורף בארבעה גמרים נוספים. שלמה גליקשטיין נוצח בגמר ב-1980 על ידי הרולד סולומון לאחר ניצחון בחצי הגמר על איליה נסטאסה, גלעד בלום הפסיד לג'ימי קונורס בגמר ב-1989 ושחר פרקיס הפסיד לאהרון קריקסטיין בגמר ב-1984. בלום ופרקיס זכו בטורניר הזוגות ב-1987.
האצטדיון אירח מאז הקמתו עשרות מפגשים של נבחרת הדייוויס של ישראל ביניהם בלטו המפגש מול נבחרת שווייץ ביום כיפור 1993, המפגש מול צ'ילה ב-2007 שהעלה את ישראל שוב לבית העליון ועוד. בין הכוכבים הגדולים שהיו כאן במפגשים הבינלאומיים, עדיין יחסית בתחילת דרכם, היו אנדי מארי ששיחק עם נבחרת בריטניה ב-2005 ונובאק ג'וקוביץ' ששיחק כאן עם נבחרת סרביה שנה לאחר מכן. גם מספר מפגשים במסגרת גביע הפדרציה התקיימו באצטדיון, כשאחד הבולטים בהם היה הגעתה של מריה שראפובה עם נבחרת רוסיה ב-2008.

הרחבה עתידית

ב-20 בדצמבר 2007 הוכרזה תוכנית לשיפוץ והרחבת אצטדיון קנדה בעלות של כ-4 מיליון דולר. על-פי התוכנית, קיבולת האצטדיון נועדה לגדול לכ-8,000-10,000 מושבים והאצטדיון אף היה אמור להיות מצויד בגג נפתח, כדי לאפשר קיום תחרויות במרכז הטניס של רמת-השרון גם בחודשי החורף.
על-פי הצהרת מרכז הטניס ומנכ"ל המרכז, ג'נין שטראוס, ביצוע הפרויקט נועד להסתיים בשנת 2012. לקראת מפגש הפדרציה בין נבחרות ישראל ורוסיה בפברואר 2008, הותקנו מושבי פלסטיק בכל יציעי האצטדיון, המגרש עצמו הורחב ונבנה יציע זמני חדש בן 900 מקומות מצד דרום, יציע שהושאר במקומו עד לסיום משחק גביע הדייוויס שהתקיים בסוף אותו החודש.
באוגוסט 2010 פורסם שתוכנית ההרחבה בוטלה לטובת תוכנית שאפתנית יותר בעלות של 50 מיליון דולר להקמת פארק עירוני חדש בדרום העיר בין הכפר הירוק ומרכז הטניס והריסת האצטדיון לטובת בניית אצטדיון טניס רב תכליתי חדש שיכיל 7,000 מקומות עם גג נפתח, תאי מכובדים שבו יועלו גם מופעים. גם תוכנית זאת טרם יצאה לפועל.
קולאצ'יצה

תולדות היישוב

קולאצ'יצה נזכרת לראשונה בשנת 1339, עת הוענקו לה זכויות עיר. בשנת 1474 נשרפה העיירה בידי ההונגרים, ובשנת 1657 הוחרבה בידי הטרנסילבנים.
בחלוקת פולין בשנת 1772 נכללה העיירה בתחום ממלכת הבסבורג, ועד סוף מלחמת העולם הראשונה הייתה בשטח גליציה האוסטרית.

יהודי קולאצ'יצה

יהודים התיישבו בעיירה בראשית המאה ה-19, ובתחילה השתייכו בני המקום לקהילת יאסלו הסמוכה. בסוף המאה ה-19 התקיימה ביישוב קהילה עצמאית, כאשר בין השנים 1890 ו-1902 כיהן בה הרב יעקב פרנקל תאומים. בשנים 1892 ו-1898 נערכו פרעות ביהודי העיירה.
בין מלחמות העולם נותרו בעיירה כ-250 יהודים, כחמישית מתושביה, ורובם נמנו על החסידות, תוך קיום פעילות של תנועת הנוער עקיבא ביישוב. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, הטילו אלו גזירות שונות על יהודיה, ובהמשך הקימו בה גטו. ב-12 באוגוסט 1942 רצחו הגרמנים את כ-260 היהודים שנותרו בגטו שבעיירה ליד הכפר הסמוך קריוביצה. בימים שלאחר מכן רצחו הגרמנים 14 יהודים נוספים שתפסו במקומות מסתור בסביבת העיירה. בספטמבר 1943 נרצחו עוד מספר יהודים שנמצאו באזור.
Scala

היסטוריה

הפיתוח של סקאלה החל ב-2001 במכון הטכנולוגי של לוזאן (EPFL) על ידי מרטין אודרסקי. אודרסקי עבד קודם לכן על ג'אווה גנרית ו-javac, מהדר הג'אווה של חברת סאן. סקאלה שוחררה לשוק בסוף 2003 / תחילת 2004 על פלטפורמת ג'אווה, וביוני 2004 גם לפלטפורמת NET. גרסה שנייה של השפה, 2.0, שוחררה במארס 2006. התמיכה ב-NET. הופסקה רשמית ב-2012. ב-17 בינואר 2011 זכה הצוות של סקאלה במענק מחקר לחמש שנים בסך של 2.3 מיליון יורו ממועצת המחקר האירופית (ERC). ב-12 במאי 2011 הקימו אודרסקי ושותפיו את חברת Typesafe, שמספקת תמיכה מסחרית בסקאלה, כמו גם הדרכה עולמית בשפה ושירותים שונים. Typesafe, ששינתה מאז את שמה ל Lightbend, גייסה עד כה כ-52 מיליון דולר, בין היתר מ-IBM ואינטל קפיטל.

פלטפורמות

סקאלה פועלת על גבי הפלטפורמה של ג'אווה (המכונה הווירטואלית של ג'אווה) וקיימת תאימות בינה לבין תוכניות ג'אווה קיימות. תוכניות סקאלה יכולות לרוץ גם על טלפונים חכמים שמריצים את מערכת ההפעלה אנדרואיד. קיים מימוש אלטרנטיבי גם עבור פלטפורמת דוט-נט.
לסקאלה יש את אותו מודל הידור כמו בג'אווה ו-סי שארפ (separate compilation, dynamic class loading), כך שקוד סקאלה יכול לקרוא לספריות ג'אווה (או לספריות דוט-נט במימוש המתאים).
הביצועים של סקאלה שווי ערך לאלה של ג'אווה. המהדר של סקאלה יוצר bytecode זהה כמעט לגמרי לזה שנוצר על ידי המהדר של ג'אווה. למעשה, קוד בשפת סקאלה יכול לעבור "הידור-לאחור" (decompiled) לקוד ג'אווה קריא, למעט כמה פעולות constructor ייחודיות. מבחינת ה-JVM, קוד סקאלה וקוד ג'אווה הם זהים. ההבדל היחיד הוא בספריית runtime אחת בשם scala-library.jar.

תוכנית Hello world לדוגמה

זוהי דוגמה לתוכנית Hello world שנכתבה בשפת סקאלה:
 object HelloWorld extends App {
 println("Hello, world!")
 }
שלא כמו בתוכנית stand-alone דומה בשפת ג'אווה, בסקאלה אין צורך להצהיר על מחלקה (class), ואין צורך להגדיר שום דבר כסטטי (static); במקום זאת משתמשים באובייקט סינגלטון שנוצר באמצעות המילה השמורה object.
כאשר התוכנית נשמרת בקובץ בשם HelloWorld.scala, ניתן להדר אותה משורת הפקודה:
$ scalac HelloWorld.scala
וכדי להריץ אותה:
$ scala -classpath . HelloWorld
תהליך זה דומה לתהליך ההידור והרצה של קוד ג'אווה. ואכן, מודל ההידור וההרצה של סקאלה זהה לזה של ג'אווה, ובכך מאפשר תאימות שלה עם כלי בנייה של ג'אווה כדוגמת Ant.
גרסה קצרה יותר של תוכנית Hello world בסקאלה:
println("Hello, world!")
אם התוכנית נשמרת בקובץ בשם HelloWorld2.scala, ניתן להריץ אותה כסקריפט מבלי להדר אותה מראש, באמצעות הפקודה:
$ scala HelloWorld2.scala
כמו כן, ניתן להזין פקודות ישירות למפרש של סקאלה באמצעות השימוש בדגל e-:
$ scala -e 'println("Hello, World!")'
מדף יבשתי

מדף יבשתי או אדן היבשה (באנגלית: Continental shelf) הוא המדרון בשולי היבשת הנמשך אל מתחת לפני הים בשיפוע מתון (בדרך כלל בזווית של פחות ממעלה) ועד למקום שבו חל שינוי חד בזווית השיפוע. בים התיכון אדן היבשת משתרע למרחק של 150 עד 200 ק"מ מן החוף ועומקו אינו עולה על 200 מטר ואז מתחיל מדרון תלול לעומק של כ-5000 מטר. גידול דגים באדן היבשת קל יותר עקב חדירה טובה של קרני השמש וטמפרטורה נוחה. על אדן היבשת ניתן למצוא פלנקטון.
הנגישות הגבוהה יחסית אל המדפים היבשתים הפכו אותם לחלקים המובנים ביותר של קרקעית הים.
הרוב המוחלט של הניצול המסחרי, כגון קידוחי גז או נפט, מתבצע מהמדף היבשתי. הגדרת המדף היבשתי לפי חוק הים שונה מההגדרה הגאולוגית, ולפיו לכל מדינה יש זכות למשאבי המדף היבשתי שלחופיה.
אנטואן ברימל

חייו

מעט מאוד ידוע על ראשית חייו של ברימל, אבל הוא נולד כנראה מערבית לשארטר, אולי בעיר ברומלה, סמוך לנוזן-לה-רוטרו, ובכך היה לאחד המלחינים הראשונים של ארצות השפלה, שהיה למעשה צרפתי. ברימל שר בקתדרלת נוטרדאם דה שארטר מן ה-9 באוגוסט 1483 עד 1486, ובהמשך לכך עבד בסן פטר בז'נבה עד 1492 ובקתדרלה של לאן בסביבות 1497 לפני שהתמנה למנצח ומדריך מקהלת הנערים של נוטרדאם דה פריז בשנים 1498-1500, ולמנצח המקהלה בחצר ארקולה ד'אסטה, דוכס פרארה משנת 1506, כמחליף למלחין המפורסם יאקוב אוברכט, שמת במחלת הדבר שפרצה שם שנה קודם לכן. קאפלת החצר פורקה בשנת 1510, ואחר כך, כפי הנראה, נשאר ברימל באיטליה; מסמכים אחדים מתעדים את קשריו עם כנסיות בפנזה ובמנטובה, שם כנראה הלך לעולמו בשנת 1512 או זמן קצר אחר כך. ידוע, שכתב לפחות יצירה אחת אחרי פיטוריו בפרארה (ה"מיסה לבתולה המבורכת"), וייתכן שהיה עדיין בחיים בשנת 1513, לאור אזכור שלו במסה של וינצ'נצו גליליי, כאחד מקבוצת מלחינים שנפגשו עם האפיפיור לאו העשירי בשנה זו; ואולם, בהתחשב בכך שגליליי כתב את המסה שלו יותר מדור לאחר מעשה ודיווח על המפגש מיד שנייה, ואין כל ראיה אחרת לאמת את הדברים, אין לראות את דיווחו כדבר ודאי. מצד שני, היינריך גלארינו, שכתב במועד מאוחר יותר על ברימל, ציין שהאיש האריך ימים "עד זקנה ושיבה", כך שעדיין קיימת האפשרות שברימל חי שנים רבות יותר, אך הרשומות לא שרדו.
אדם בשם ג'אקה ברימל היה נגן עוגב בחצר פרארה בשנת 1543, ומשערים שהיה בנו של אנטואן.

יצירתו

ברימל היה בלב התמורות שהתרחשו במוזיקה האירופית בסביבות 1500, כאשר הסגנון הקודם של קולות מופרדים בקפידה, מולחנים בזה אחר זה, פינה את מקומו להלחנה מקבילה ובו-זמנית של קולות שווים, הזורמים בתנועה חלקה. אפשר להבחין בתמורות אלה ביצירותיו, שהמוקדמות שבהן שומרות על הסגנון הישן ואילו במאוחרות יותר ניכרת הזרימה הפוליפונית, שהייתה לנורמה הסגנונית בדורו של ז'וסקן.

מיסות

ברימל נודע בעיקר במיסות שלו, שהמפורסמת ביותר בהן היא Missa Et ecce terræ motus בת שנים-עשר הקולות. טכניקות ההלחנה שלו השתנו לאורך חייו: לעיתים השתמש בטכניקת קנטוס פירמוס, שנחשבה כבר לארכאית בסוף המאה ה-15, וכן בטכניקה של מיסת פרפרזה, שבה חומר המקור מופיע מעובד ומשוכלל, בקולות אחרות מן הטנור ובמקרים רבים באימיטאציה. הוא השתמש בצמדי אימיטאציות, כמו ז'וסקן, אבל לא פעם בצורה חופשית יותר מזו שהייתה מקובלת על המלחין המפורסם יותר. טכניקה יוצאת דופן יחסית שנקט במיסה ללא שם הייתה השימוש בחומר מקור שונה לכל אחד מהפרקים (שמות מיסות לקוחים מן היצירה הקיימת, ששימשה להן לבסיס, בדרך כלל קנטוס פלאנוס, מוטט או שאנסון; מסיבה זו המיסה נטולת שם). ברימל כתב מיסה l'homme armé כמו עוד מלחינים רבים בתקופת הרנסאנס; הוא הלחין אותה כיאות כמיסת קנטוס פירמוס, כשהשיר הפופולרי מופיע בצלילים ארוכים בטנור, כדי שיישמע בקלות. כל המיסות שלו, בחריג אחד של המיסה ב-12 קולות, כתובות לארבעה קולות.
במהלך המאה ה-16 הייתה המיסה המפורסמת ביותר של ברימל "המיסה לבתולה המבורכת" (Missa de beata virgine) – מיסת פארפרזה, שעשתה שימוש בעיבודים ושכלולים של מלודיות קנטוס פלאנוס. לדברי היינריך גלאריאן משנת 1547, המיסה נכתבה בתחרות עם ז'וסקן, שכתב בו בזמן "מיסה לבתולה המבורכת" משלו, ושתי היצירות דומות בסגנונן.