google/wiki40b huggingface dataset:
BelAZ

BelAZ (ראשי התיבות בבלארוסית של: Беларускі аўтамабільны завод, מפעל הרכבים של בלארוס) היא יצרנית ציוד מכני הנדסי ומשאיות ענק שבסיסה בז'ודזינה בבלארוס. המפעל הוקם בשנת 1948, בתקופת ברית המועצות.

משאית הכרייה 75710 BelAZ

אחד הדגמים הידועים ביותר של החברה הוא משאית המכרות 75710 BelAZ שנחשב למשאית הגדולה ביותר בעולם. מדובר במשאית המכרות הגדולה בייצור כיום עם יכולת העמסה של 450 טון בארגז המטען, ומשקל כולל של 810 טון. לשם ההשוואה – המשאית הגדולה עד כה הייתה ה-MT 6300AC מתוצרת טרקס, שמסוגלת לשאת מטען מרבי בן 400 טון.
כיחידת כוח משמשים צמד מנועי דיזל עצומים מתוצרת סימנס הגרמנית (מדגם MMT 500), כל אחד בנפח 65 ליטר (65,000 סמ"ק) הבנויים מ-16 צילינדרים והמייצרים כל אחד 2,300 כ"ס. הצמיגים הם מתוצרת מישלן ומערכות הבטיחות, הבלימה וההרתעה בפני שיפועים והעמסות יתר עומדות בסטנדרט המתקדם ביותר כיום.

ממדי המשאית

ממדי המשאית הם: האורך הוא 20.6 מ', הרוחב 9.87 מ' והגובה 8.16 מ'. למרות התצורה הקונבנציונלית הנשענת על צמד סרנים, בשל הממדים כאן כל ארבעת הגלגלים מצוידים בצמיגים כפולים (בסה"כ שמונה, במידה 59/80 R63) כאשר מנוע חשמלי מניע כל גלגל בנפרד. חריג בדגם זה הוא גם ההיגוי, המתבצע על ארבעת הגלגלים ולא רק על הקדמיים. כפועל יוצא מוצע כאן רדיוס סיבוב מינימלי ביחס לממדי הכלי, בן כ-20 מ'. תא המפעיל מתיימר להציע את התנאים הטובים ביותר לשהייה ממושכת, וכולל בין השאר בקרת אקלים, מסכי LCD המעבירים תמונה של הנעשה מסביב למשאית, כיסא מפעיל מתקדם ומתכוונן ורמת רעש מרבית של 80 דציבלים באזור ראש המפעיל. משאית ראשונה כבר נמסרה לאתר כריית הפחם הגדול בעולם בקוזבס שבסיביר.
נייר אורז

נייר אורז הוא נייר העשוי מחלקי צמח האורז, כמו קש או קמח אורז. המונח משמש גם עבור נייר שעשוי להכיל צמחים אחרים, כגון במבוק, תות עץ או קנבוס. נייר זה משמש בעיקר לקליגרפיה וכבסיס לציורי מים או לייצור כיסויים לנברשות. נייר אורז שימש במשך מאות שנים כבסיס לכתיבת יצירות אמנות בוייטנאם, קוריאה, סין ויפן.
נייר האורז חסר טעם.

צמח נייר אורז

סביב שנת 1900 באירופה הופיע חומר דמוי נייר שנודע במקור כנייר אורז, זאת בשל התפיסה המוטעית כי הוא עשוי מאורז. למעשה, הוא היה מורכב מהשעם של עץ קטן (Tetrapanax papyrifer) - צמח נייר האורז.
הצמח גדל ביערות של טייוואן וטופח בתנאים ביתיים כצמח נוי המאופיין בעלים גדולים. כדי לייצר את הנייר, מרתיחים את ענפיו במים ומשחררים אותם מקליפתם. ליבת גלילי השעם מגולגלת על גבי משטח ישר וקשה ונחתכת בסכין ליריעות דקות של מרקם דמוי שנהב.
את נייר האורז צובעים בצבעים שונים והוא משמש עבור הכנת פרחים מלאכותיים. דפיו הלבנים משמשים בסיס עבור ציור בצבעי מים.

נייר אורז אכיל

ניירות אורז אכילים משמשים להכנת גלילי אביב (ספרינג רולס) במטבח הווייטנאמי בו נייר האורז נקרא באן טראנג (bánh tráng) או באן דה נאם (bánh đa Nem). בהכנת נייר האורז משתמשים בקמח אורז לבן, קמח טפיוקה, מלח ומים. קמח הטפיוקה הופך את נייר האורז לדביק וחלק. בדרך כלל הנייר נמכר כשהוא דק ולאחר יבוש, חתוך לעיגולים שקופים פריכים עטופים בנייר צלופן. על מנת לרכך את הניירות הם נטבלים במים חמים ומשתמשים בהם כמעטפת סביב מאכלים מלוחים או מתוקים.
משה הלוי (בלוגר)

משה הלוי (מכונה "הלמו", נולד ב-1970) הוא בלוגר ישראלי.

ביוגרפיה

הלוי נולד בעיר עכו ובה הוא מתגורר עד היום. הוא בעל תואר ראשון במדעי המחשב מהאוניברסיטה הפתוחה ולמחייתו עוסק בתכנות, בניית אתרי אינטרנט ותמלול.
הלוי התפרסם כבלוגר שאינו נשמע לצווי איסור פרסום ועקב כך נעצר מספר פעמים על ידי משטרת ישראל. בין הבלוגרים, הלוי מוכר יותר בכינוי שלו באנגלית "halemo", המורכב מחלקי שמו המלא, HALEvi MOshe.
בשנת 2004 הגיש העיתונאי יואב יצחק תביעת לשון הרע נגד הלוי. בפסק הדין חויב הלוי בתשלום פיצוי ליצחק בסך 10,000 ש"ח, בתוספת 7,500 ש"ח הוצאות משפט.
הלוי נעצר מספר פעמים על ידי המשטרה בתואנות שונות, חלקן על רקע פעילותו כבלוגר המפרסם סקופים באינטרנט, ואף הוגשו כנגדו לאורך השנים מספר מצומצם של כתבי אישום, אך הוא זוכה בכולם בבית המשפט.
בשנת 2008 הועמד לדין באשמת העלבת עובד ציבור, בטענה שפרסם בפורום באינטרנט את תמונת מפכ"ל המשטרה כשהוא מעוטר בסמלים נאציים. הלוי זוכה מחמת הספק.
באחד מן המקרים, בשנת 2008 הואשם הלוי בהונאת מחשב מתוחכמת במערכת המחשוב של בתי המשפט: הוא נחשד כי מחק חוב של שבעה מיליוני שקלים של בר פלוגתא לוויכוח. זאת לכאורה כדי להביא להאשמתו. במשפט התברר כי כל שהלוי עשה הוא לשלם חלק מזערי מהחוב של אותו אדם, לכאורה ללא כל כוונה לגרום נזק, ושהאשם הוא בבעיות חמורות במערכת המחשוב של בתי המשפט, אשר מוחקת את החוב כולו בעקבות תשלום חלקי. על כן זוכה הלוי מכל האישומים.
מעצר נוסף של הלוי אירע באוגוסט 2012 בחשד שפרץ ל"נט המשפט", מערכת המידע של בתי המשפט, וחשף חומרים סודיים ורגישים. הלוי טען כי לא פרץ לאתר וקיבל את המסמכים לאחר שהכניס מספר זהות בלבד בגלישה רגילה. עוד טען כי "אם האתר הזה הוא מאגר מידע, אז הם עברו על חוק הגנת הפרטיות. אם הייתה להם כוונה שלא לחשוף מסמכים, הם היו צריכים לבנות אתר מאובטח". באפריל 2014 הפרקליטות החליטה שלא להגיש כתב אישום והתיק נסגר מחוסר ראיות. בעקבות סגירת התיק ואי פרסום עדכון באתר המשטרה, תבע הלוי פיצוי בסך 10 אלף ש"ח מהמשטרה בבית משפט לתביעות קטנות. ב-19 בינואר 2015 פירסמה המשטרה באתרה הודעה על סגירת התיק. לבסוף פסק השופט פיצוי להלוי בסך 2,500 ש"ח תוך מתיחת ביקורת על התנהלות המשטרה מול הלוי.
בחודש פברואר 2017 נעצר הלוי שוב ולאחר חקירתו הוא שוחרר למעצר בית לשמונה ימים.
יצחק יוסף כהן

יצחק יוסף כהן (כ"ג בסיון תרפ"ג, יוני 1923 – כ"ג בחשוון תשנ"ז, נובמבר 1996) היה חוקר, היסטוריון וביבליוגרף של הספר העברי.

ביוגרפיה

יצחק יוסף כהן נולד בעיר גרלה בטרנסילבניה להלל ומרים כהן. הוא היה נכדו של רב העיר הראשון - הרב יצחק יוסף כהן שעל שמו נקרא, ומצד אמו נכד של רב העיר השני הרב אברהם שלמה אליאש.
את חינוכו התורני קיבל בתחילה מהישיבה בעירו בראשות סבו. משם החל ללמוד בישיבות בהונגריה. למד בתרצ"ט כשנתיים בישיבה בסאטמר שהייתה באותו זמן תחת רבנותו של הרב יואל טייטלבוים האדמו"ר מסאטמר. משם עבר לישיבת ויז'ניץ בגרוסוורדיין שהייתה באותו הזמן תחת רבנותו של חיים מאיר הגר (שנה).  בשנת תש"א חזר לעיר הולדתו ובהדרכתו ובמחיצתו של דודו הרב יעקב שמואל אליאש, השתלם לקראת סמיכה לרבנות. שאמנם הוענקה לו על ידי האדמור של דעש יעקב אלימלך פנט, והרבנים מטאשנאד - מרדכי בריסק וסעקעלהיד- יהודה סג"ל רוזנר. שניהם ניהלו גם ישיבות גדולות בטרנסילבניה. יחד עם הסמיכה לרבנות השלים גם את השכלתו התיכונית ובכך זכתה הסמכתו גם לאישור השלטונות.
בכל מקום שאליו הגיע היה סוקר את הספריות ומעיין בספרים המיוחדים אותם מצא.
בשנת 1944 עם גירוש יהודי הונגריה לאושוויץ נשלח כהן עם פלוגה של עובדי כפיה לעיר גרוסוורדיין, לעבוד במיון חפציהם של היהודים המגורשים. שם שהה עד שהצבא האדום התקרב לעיר.
בסיום המלחמה בה נספו רוב בני משפחתו, הוא חזר לעירו, ומשם נסע למחנה העקורים בפורנוולד שבגרמניה. במחנה זה הצטרף לישיבת שארית הפליטה בראשותו של האדמו"ר ר' יקותיאל יהודה הלברשטם, והוא מונה למזכיר הישיבה. משם עבר לאופנבך שם החל ללמוד את מלאכת ייצור מוצרי עור. בעיר זה נאספו ספרים רבים שהוחרמו בידי השלטון הנאצי. ביניהם הספרייה של בית המדרש לרבנים בברסלאו וספריות של קהילות שונות. הצבא האמריקאי שחיפש מביני דבר למיון הספרים העסיק את כהן, שהייתה זו תחילת עבודתו הספרנית המקצועית.
עם עלייתו לישראל בסוף שנת 1949 הוא עבד בספריה הלאומית בה ישב עד סוף ימיו. תחילת דרכו הייתה במחלקת "אוצרות הגולה" שהיה בה המשך לעבודתו באופנבך – מיון האוספים שהוחרמו בידי הנאצים. בהמשך מונה למנהל הקטלוג העברי. במסגרת עבודתו זו הוא נשלח למקומות שונים בעולם למטרות מחקר ואיסוף של אוצרות של ספרים עבריים.

עבודתו

כהן פרסם מאמרים רבים, בין השאר בקריית ספר, ארשת, עלי ספר ועוד. חלק גדול ממחקריו עסק בחקר התפילה והפיוט. הבולט שבהם היה המבוא למחזור בני רומא שכתב. לימים פורסמו רוב מאמריו בספרו "מקורות וקורות" (תשמ"ב).
עיקר התמחותו היה בתולדות יהודי הונגריה, רומניה וטרנסילבניה, עם דגש על הדפוס העברי באזורים אלו. ספריו הגדולים "חכמי טרנסילבניה" ו"חכמי הונגריה" (שיצא אחרי מותו) מהווים ספרי יסוד בהיסטוריה התורנית של ארצות אלו. ספרו "ספר מארמארוש" (נכתב יחד עם שלמה יעקב גרוס) מהווה ספר יסוד לחבל ארץ חשוב זה. כן כתב ערכים לפנקס הקהילות בהוצאת יד ושם בכרך של רומניה.
אקדח דייהו

היסטוריה

האקדח פותח בחברת דייהו (Daewoo Precision Industries), שפשטה רגל ופורקה. אחר-כך יוצר על ידי חברת S&T Daewoo וכיום מיוצר על ידי S&T Motiv.
האקדח משמש כאקדח שירות של כוחות הביטחון והמשטרה של קוריאה הדרומית ונמכר גם למדינות אחרות.
מיוצרים שני דגמים נוספים וניתן להשיג את האקדח גם בהתאמה לתחמושת 40S&W.

מנגנון ההפעלה

גאוות יצרנית האקדח היא על היותו האקדח הראשון בעולם שיוצר במנגנון "פעולה מהירה", בעוד רוב האקדחים הם בעלי "פעולה יחידה", או "פעולה כפולה".
מנגון הפעולה המהירה של דייהו זכה לכינוי "פעולה משולשת", "פעולה כפולה מהירה", או "פעולה כפולה פלוס+".
המנגנון הייחודי של הפעולה המהירה כולל מערכת קפיצים פנימית, שאינה קיימת באקדחים אחרים, המאפשר לשמוט את הפטיש, כשהאקדח דרוך וכשיש כדור בקנה, כמו ב"פעולה כפולה", אך באופן שלחיצה קצרה וקלה על ההדק, גם תקפיץ את הפטיש השמוט לאחור וגם תשחרר נקירה.
מנגנון זה מאפשר שימוש באקדח כבאקדח בעל "פעולה כפולה", אך באופן שיריית הכדור הראשון תהיה נוחה ומדויקת יותר, כמו באקדח בעל מנגנון "פעולה יחידה".
בנוסף, ניתן גם להשתמש באקדח זה מבלי לשמוט את הפטיש, כאקדח בעל מנגנון "פעולה יחידה" רגיל.
גוף האקדח והמחלק עשויים סגסוגת אלומיניום 7075-T6. הקנה והכוונות עשויים פלדת מוליבדן (4140 ו-4150 בהתאמה).
דוזנבאים

אקולוגיה

דוזנבאים נפוצים בקרקעות לחות, תחת מצע עלים או הומוס, אך נראים רק לעיתים רחוקות מפאת גודלם ואורח חייהם התת-קרקעי. יש להם גפי פה נושכות-לועסות, והם ניזונים ממגוון רחב של טרף חי, מת וחומר אורגני. בני המשפחה Japygidae הם בעיקר טורפים ומשתמשים בגנובתנים שלהם כמלקחיים כדי ללכוד את הטרף, כולל קפזנבאים, שווה-רגלאים, מרבי-רגל קטנים, חרקים, זחלים ואפילו דוזנבאים אחרים, בעוד חברי המשפחה Campodeidae ניזונים מפטריות אדמה, קרדית, קפזנבאים, וחסרי חוליות קטנים אחרים, כמו גם שאריות. מינים בעלי גנובתנים ארוכים הם אוכלי-צמחים.
בדומה לפרוקי רגליים אחרים שאינם חרקים, הדוזנבאים מתרבים בהפריה חיצונית, הזכר מניח מעל הקרקע עד כ-200 ספרמטופורים בשבוע כשהם ניצבים על גבעול קטן. הנקבה אוספת את הספרמטופורים אל תוך איבר הרבייה שלה ומפרה בעזרתם את הביצים אשר היא מטילה בסדקים בקרקע. הדוזנבאים  בעלי גלגול חסר ולכן הנימפה  שבוקעת דומה לבוגר אך קטנה ממנו וחסרת אברי רבייה.
דייוויד איגה

ילדות וקולג'

איגה נולד ב-15 בינואר 1957, כבן החמישי מתוך שש לטוקיו וצורו איגה, צאצאים למהגרים מיפן. איגה גדל בעיר פרל סיטי. אביו של איגה נלחם במלחמת העולם השנייה, הוא קיבל כאות הוקרה את כוכב הארד ואת לב הארגמן לאחר המלחמה החל אביו לעבוד כעובד פלדה, אמו של איגה עבדה כאחות.
איגה למד בבתי הספר הציבורים של פרל סיטי - בית הספר היסודי של פרל סיטי, חטיבת הביניים היילנדס ותיכון פרל סיטי. אף על פי שהתקבל ל-MIT איגה למד באוניברסיטת הוואי וסיים בה תואר בוגר אוניברסיטה בהנדסת חשמל.
באוניברסיטת הוואי, פגש איגה את אשתו לעתיד, דון. לזוג שלושה ילדים: לורן, איימי ומת'יו.

קריירה פוליטית

איגה החל את דרכו הפוליטית בבית הנבחרים של הוואי. מושל הוואי באותה תקופה, ג'ורג' אריושי, מינה את איגה לחבר בבית הנבחרים לאחר שאחד מחברי בית הנבחרים פרש במטרה להתמודד על משרת ראש עיריית הונולולו. בשנת 1995 נבחר איגה לסנאט של הוואי, הוא כיהן בסנאט של הוואי עד שנת 2014 אז מונה למושל הוואי. במהלך כהונתו בסנאט כיהן איגה כיושב ראש בתשע ועדות שונות. כמחוקק, הוא עסק במדינויות מידע וטלקומוניקציה.

בחירות לסנט של הוואי - 2012

איגה ניצח בבחירות לסנט של הוואי שנערכו בשנת 2012 לאחר שניצח את המועמד הרפובליקני וחייל בחיל האוויר של ארצות הברית לשעבר מייק גרסו. גרסו היה הראשון שהתמודד בבחירות נגד איגה מאז 1998. איגה זכה ב-79.26 אחוז מהקולות (14,156 קולות) וגרסו זכה ב-20.74 אחוז מהקולות (3,705 קולות).

בחירות למושלות הוואי - 2014

בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית התמודד איגה מול ניל אברקרומבי, המושל המכהן של הוואי. למרות שהוא לא היה המועמד המוביל איגה ניצח. איגה קיבל 67.35 אחוז מהקולות (157,050 קולות), אברקרומבי קיבל 31.52 אחוז מהקולות (73,507 קולות), מועמד אחר קיבל את הקולות הנותרים. זו הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה שמושל מכהן של הוואי מפסיד בבחירות המקדימות.
בבחירות למושלות הוואי התמודד איגה מול דיוק איונה, המועמד הרפובליקני, מופי האנמן, מועמד עצמאי ומועמד מהמפלגה הליברטריאנית. איגה ניצח בבחירות עם 49.45 אחוז מהקולות (181,106 קולות), איונה קיבל 37.08 אחוז מהקולות (135,775 קולות) והאנמן קיבל 11.72 אחוז מהקולות (42,934 קולות) יתר הקולות הלכו למועמד הליברטריאני.

ההשבעה

איגה הושבע כמושל השמיני של מדינת הוואי ב-1 בדצמבר 2014. סגן המושל שלו הוא שאן צוצהוי. איגה הוא הצאצא היפני השני שכיהן כמושל הוואי. 
נושא השבועה של איגה היה "מוקירים את העבר, מתכננים את יום המחר".
טין (קומונה)

אתר הסקי

בטין קיימים 5 כפרי נופש הממוקמים בגבהים שונים עד לגובה 2100 מטר מעל לגובה פני הים.
לאחר מלחמת העולם השנייה צרפת נזדקקה לחשמל, והוחלט לבנות סכר הידרו-אלקטרוני בשם טין דאם (Tignes Dam) בעמק איזר. בתוצאה מכך העיירה טין שקעה במימי האגם שיצר הסכר בשנת 1952. פעם בעשר שנים מרוקנים את האגם שמאחורי הסכר לשם עבודות תחזוקה והעיירה המוצפת מתגלה.
לאחר שקיעת העיירה הוחלט לפתח אתר סקי באגם העליון (Le Lac). האתר פותח בעיקר בשנות ה-60 וניתן לראות את ההשפעה מתקופה זו בצורת הבנייה במקום. במהלך השנים ניסתה העיירה לשקם את המראה שלה למראה מודרני יותר, עם הצלחות מוגבלות.

מרחב הגלישה

התכונה הבולטת של טין היא מרחבי הגלישה שלו. 300 ק"מ של מסלולים רחבים המחוברים עם עמק איזר, וגם שטחים גדולים שאינם מיועדים לגלישה להנאת המתארחים (שטחי אוף-פיסט). 
בנוסף ניתן למצוא באתר מערכת של 96 רכבלים וגונדולות ורכבת סקי תת-קרקעית שמעבירה למסלולי הסקי 200 גולשים ב-5 דקות. את מערכות המעליות בטין מפעילה חברת STGM משנת 1967. מסלולי הגלישה בטין מגיעים גם לגובה של 3030 מטר מה שהופך אותם לאידיאליים לגלישה.

פעילויות נוספות

באתר נמצא גראן מוט (Grand Motte), קרחון המתנשא לגובה 3,456 מטר ולכן הוא מושלג בכל ימות השנה. בשטחו של הקרחון יש 20 מסלולי סקי, 12 מעליות וסנופארק. 
בעיירה הגבוהה ביותר בטין - ואל קלארה (Val Claret) אפשר למצוא שפע של חנויות, מקומות בילוי ופעילויות רבות.
הקוזאקים

עלילה

אולינין, אריסטוקרט רוסי צעיר, מחליט לעזוב את החברה במוסקבה ולהתגייס לצבא לשירות בקווקז. הוא ומשרתו, וניושה, מגיעים עם יחידתם לכפר נובומלין. אוליאנין ווניושה מתארחים בביתו של מפקד, אשתו ובתם מריאנקה. עד מהרה מתיידד אולינין עם הקוזאקים ומבין כי אלו הם החיים בעלי המשמעות שהוא חיפש.
מריאנקה צריכה להתחתן עם גיבור הכפר - לוקשקה. אולינין מתאהב במריאנקה, אבל הוא ידידו של לוקשקה, וליבו נקרע בין אהבתו לחברו. לבסוף סיפר למריאנקה מה הוא מרגיש כלפיה, והיא הביעה את אהבתה אליו והסכימה להינשא לו. מריאנקה אומרת ללוקשקה שהיא רוצה לבטל את החתונה בטענה כי הוא לא שם לב אליה, אלא עסוק רק בקריירה שלו.
יום לאחר מכן, נפגע לוקשקה במהלך קרב וכמעט מת. כתוצאה מכך נכנסת מריאנקה לסערת רגשות שבסופה מחליטה שלא להתחתן עם אולינין. אולינין עצוב כולו ומאוכזב מהחיים החדשים שנהרסו, נפרד מחבריו החדשים ועוזב את הכפר בחזרה למוסקבה.
ציקלון ציקלונט

היסטוריה

ה-"ציקלון ציקלונט" בעל שלושה גלגלים. בחזית גלגל אחד כדי לנווט, ולספק הנעה ממנוע 1 צילינדרים 450 סמ"ק המפיק 3.5 כ"ס, רכוב ישירות, בדגמים הראשונים. המנוע מוקם מעל הגלגל הקדמי, והיה בעל הנעה קדמית. ה-"ציקלון ציקלונט" נבנה עם 2 מושבים במקביל.
הדגם נבנה ללא תיבת הילוכים, היה מונע על ידי חגורה, מאוחר יותר על שרשרת מתוצרת "רולר", שהניעה את הגלגל הקדמי. מנוף ארוך עם כבל מצערת והתאמת הצתה שימש כדי לנווט את הרכב.
דגמים מאוחרים יותר היו מצוידים במנוע 2 צילינדרים, 750-1,290 סמ"ק שהפיקו 10 כ"ס. יוצרו דגמים שונים עם שניים או ארבעה מושבים, 2-4 דלתות.
משנת 1920 ייצר היצרן דגמים בעלי 4 גלגלים.
משתנה BY בדרקון

כוכב משתנה מטיפוס BY בדרקון (או בקיצור, משתנה BY בדרקון, באנגלית: BY Draconis variable) הוא כוכב משתנה שמנגנון השינוי שלו נובע מבהירות לא אחידה של פני הכוכב שגורמת לכך שהבהירות הנראית משתנה עם סיבוב הכוכב על צירו. כוכבים אלה הם כוכבי הסדרה הראשית מסוג ספקטרלי M ו-K (כלומר ננסים אדומים וכתומים) שמסתובבים במהירות על צירם וכתוצאה מכך נוצרים בהם שדות מגנטיים חזקים שגורמים לפעילות מגנטית בכרומוספירה שלהם. כתוצאה מכך נוצרים כרומוספירה כתמי שמש מרובים על חלקים גדולים מפני הכוכב ומכיוון שכתמים אלה בהירים פחות מפני הכוכב שבהם אין כתמים, בהירות הכוכב אינה אחידה ומשתנה בין מספר מאיות של דרגת בהירות לחצי דרגת בהירות בהתאם לכמות הכתמים. השינוי הוא מחזורי על פי זמן הסיבוב של הכוכב על צירו ומכיוון שמדובר בכוכבים המסתובבים במהירות, זמן המחזור האופייני הוא של מספר ימים עד חודש. עם זאת, לאורך הזמן הכתמים נעלמים ומופיעים כתמים חדשים במקומות אחרים ולכן השינוי בבהירות משתנה מעט מסיבוב לסיבוב ועל פני פרקי זמן ארוכים המחזוריות למעשה נעלמת.
כוכבים משתנים אלה נקראים על שם הכוכב BY בדרקון שהוא למעשה מערכת בת שלושה כוכבים ששניים מהם, כוכבי הסדרה הראשית מסוג K הם בעלי כתמים מרובים ועקב כך בהירותם הכוללת משתנה במחזוריות של 3.8 ימים בין 0.2 ל-0.4 דרגות בהירות בהתאם לכמות כתמי השמש, שבעצמה משתנה במחזוריות של כ-14 שנים. כוכבים משתנים נוספים מסוג זה הם 61 בברבור, כוכב קפטיין ו-UV בלווייתן. חלק ממשתני BY בדרקון הם גם כוכבי הבזק שבהם ההשתנות היא גדולה בהרבה וללא סדירות כתוצאה מהתפרצויות שמש שנגרמות גם כן כתוצאה של פעילות מגנטית חזקה בשכבות החיצוניות של הכוכב. דוגמה לכוכב כזה הוא UV בלווייתן. חלק ניכר ממשתני BY בדרקון הם כוכבים זוגיים שהמרחק ביניהם קטן וזמן ההקפה קצר. ככל הנראה ההשפעה ההדדית של השדות המגנטיים שלהם מגבירה את הפעילות בכרומוספירה ומגדילה את כמות כתמי השמש על פניהם. עם זאת קיימים גם משתני BY בדרקון שאינם כפולים.
אריזונה (אוניית מערכה)

מבנה האונייה

אוניית המערכה מסדרת פנסילבניה היו גדולות באופן משמעותי מאוניות הסדרה הקודמת להן, סדרת נבדה. האריזונה הייתה באורך כולל של 185 מטר, ברוחב 29.6 מטר (בקו המים) ובעלת שוקע של 8.9 מטר בעומס מלא. לעומת הסדרה שקדמה לה, הייתה ארוכה ב-7.6 מטר, כבדה בכ-4 טון הדחק וגבוהה יותר ב-2.4 מטר מאוניות המערכה הישנות.
האריזונה צוידה בארבע טורבינות קיטור מתוצרת חברת טורבינת קיטור פרסונס הימית, כל אחת הניעה מדחף בקוטר של 3.7 מטר. הטורבינות הוזנו על ידי תריסר דוודים בעלי צינורות מים מתוצרת בבקוק אנד ווילקוקס. הטורבינות נועדו לספק 34,000 כוחות סוס (25,000 קילו וואט) אך במהלך נסויי הכלים של האונייה הצליחו לספק רק 33,376 כוחות סוס (24,888 קילו וואט) בהשיגה מהירות של 21 קשר (39 קמ"ש). עם זאת, היא הצליחה להשיג מהירות של 21.5 קשר (39.8 קמ"ש) במהלך ניסוי מלא בספטמבר 1924.
האריזונה חומשה ארבעה צריחי תותחים אשר כללו שלושה תותחי 14 אינץ'/45 קליבר כל אחד, בעלי הגבהה מרבית של 15 מעלות עם טווח של 19,000 מטרים, עם קיבולת של 100 פגזים לכל תותח. הגנה מפני ספינות טורפדו, חומשה האריזונה ב-22 תותחי 5 אינץ'/51 קליבר בצדי הספינה, בעלי הגבהה מרבית של 15 מעלות עם טווח של 12,850 מטר, עם קיבולת של 230 פגזים לתותח. מיקום התותחים אשר היה חשוף לגלי הים, מנע מהם לתפקד כהלכה בים סוער. כאמצעי הגנה כנגד מטוסים הותקנו על האריזונה ארבעה תותחי 3 אינץ'/50 קליבר כמו גם שתי צינורות טורפדו בקוטר של 533 מ"מ, עם 24 טורפדו בעבורם.
מיגון ספינות הפנסילבניה המשיך את העיקרון שהחל בסדרת נבדה, הכל או כלום אשר דגל במיגון כבד לאזורים מסוימים ומיגון קל בשאר האונייה. חגורת השריון בקו המים הייתה עשויה שריון קרופ בעובי של 343 מ"מ בגובה כולל של 5.3 מטר מתוכם 2.7 מטר מתחת לקו המים וכסתה את חללי המכונות ואת מחסני התחמושת.
הארמייה התשיעית (ברית המועצות)

היסטוריה

היחידה הוקמה בנובמבר 1939 על בסיס היחידות שהיו ממוקמות באזור לנינגרד. ב-30 בנובמבר 1939 היא החלה את השתתפותה במלחמת החורף. בחורף 1939/1940 היא הובסה בקרב סואמוסאלמי. בעקבות התבוסה, חלק ממפקדי יחידות הבכירים הוצאו להורג. לאחר סיום מלחמת החורף הארמייה התשיעית הועברה לדרום והשתתפה בהסיפוח הסובייטי של בסרביה ובוקובינה הצפונית. ב-10 ביולי 1940 הארמייה פורקה.
ביוני 1941 ארמייה התשיעית הוקמה מחדש על בסיס יחידות שהיו ממוקמות באזור אודסה. היא נסוגה מאזור הגבול של ברית המועצות וב-13 באוגוסט 1941 כותרה באזור ניקולייב. רוב היחידות הצליחו לפרוץ את הכיתור והמשיכו עם נסיגת כל החזית מזרחה לאזור דונבס. בסוף 1941 הארמייה התשיעית הייתה לקחה חלק במתקפת נגד סובייטית במהלך שוחרר העיר רוסטוב על דון. במהלך המחצית הראשונה של שנת 1942 יחידות הארמייה המשיכו בקרבות באזור דונבס וביולי 1942 הם כותרו באזור אך חלק מהיחידות הצליחו לחבור לכוח העיקרי.
בתחילת אוגוסט 1942 הארמייה התשיעית הועברה דרומה והשתתפה בקרב על קווקז. בינואר 1943 היא הייתה חלק של מתקפת נגד סובייטית במהלכה שוחררו מספר ערים באזור פעתי הקווקז. בסתיו 1943 עם סיום הקרבות באזור, הארמייה הועברה לעתודה וב-6 בנובמבר 1943 פורקה.
בשנת 1966 הארמייה התשיעית הוקמה מחדש. יחידותיה היו פרוסות בגאורגיה הסובייטית והמטה היה בקוטאיסי. לאחר התפרקות ברית המועצות, בשנת 1993 הארמייה התשיעית הועברה לרוסיה ופורקה.
איתן שיקלי

קורות חייו

איתן שיקלי נולד בתוניס, בה גדל עד קיץ 1967. בעקבות המהומות שפרצו בתוניס על רקע מלחמת ששת הימים, כאשר היה בן 9, משפחתו היגרה לצרפת. עד גיל 19 הוא התגורר בפריז וסיים בה את לימודיו התיכוניים. ביום הולדתו ה-19 הוא עלה לישראל אחרי שהתקבל ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטה העברית.
שיקלי סיים לימודי תואר ראשון בלימודי מזרחנות ויחסים בינלאומיים והתגייס לשירות צבאי של חמש שנים במסגרת העתודה האקדמית של צה"ל.
עם סיום שירותו הצבאי (בדרגת רב-סרן) התקבל ללימודי רבנות "מסורתית" בבית המדרש לרבנים ע"ש שכטר בירושלים שם הוסמך לרבנות. במקביל הוסמך לתואר שני ותעודת הוראה מטעם מכללת אורנים.
משנת 1994, עומד שיקלי בראש קרן תל"י. במקביל, הוא מרצה לסירוגין במכון שכטר למדעי היהדות, בסמינר לוינסקי ובמכללת אורנים ואף שימש כמנחה פרויקטים במכון מנדל למנהיגות חינוכית בירושלים.
בשנת 2000, השלים תואר שני נוסף במנהל ציבורי מטעם אוניברסיטת הארוורד כעמית בתוכנית ווקסנר.
בשנת 2004, השלים תואר שלישי מטעם ה-JTS בנושא תולדות חינוך תל"י בישראל.
בשנת 2013 הקים במסגרת קרן תל"י את "נשמה יתרה בחינוך", המכון להעצמת הרוח והרוחניות בחינוך.
בשנת 2015 יזם את הקמת "תל"י אמל"ט", שלוחה דרום אמריקאית של חינוך תל"י באמריקה הלטינית בשיתוף עם הסמינריו רביניקו לטינו אמריקה בבואנוס איירס.
שיקלי נשוי, אב לשלושה. בנו עמיחי הוא ראש מכינת תבור ופעיל במפלגת הימין החדש.

עמדות

שיקלי והארגון שהוא עומד בראשו, קרן החינוך למען בתי ספר תל"י, הם גורמים מרכזיים בתנועה להתחדשות היהודית במדינת ישראל.
שיקלי דוגל ופועל להפצה ואהבת תרבות יהודית ומורשת ישראל במה שמכונה על ידי רבים כ"המרחב החילוני".
גישתו לחינוך יהודי במדינת ישראל טוענת כי רבים במרחב החילוני מנוכרים עמוקות ליהדות והוראתה כתוצאה מסלידה מן הממסד הדתי, ייחוס קיצוניות דתית ליהדות, בורות או ירושת ערכי אתוס "היהודי החדש" שדגל בהתנתקות מהיהדות הגלותית. לאור זאת, על מנת להצליח, חינוך יהודי צריך לפייס מחדש את הישראלי עם מורשתו התרבותית והרוחנית על ידי יצירת מגע חינוכי עדין, רך, מכיל שמעניק משמעות וערך מוסף למי שבא במגע עמו.
ליפיצן

ליפיצן (בסלובנית: Lipicanec - ליפיצאנץ) הוא גזע סוסים שפותח באזור הכפר ליפיצה, שברמת קראס, כיום בסלובניה.
מקורו של גזע סוסים זה הוא בסוסים האנדלוסיים, שהיו מבוקשים מאוד באירופה. כאשר נאסר בספרד ייצוא הסוסים האנדלוסיים, החליטה ממלכת הבסבורג לפתח תחליף וכך נוסדה הלהקה הראשונה בליפיצה, בשנת 1580. מקום הגידול נבחר בשל היותו דומה לנוף אנדלוסיה, מקורם של הסוסים האנדלוסיים. הגזע הליפיצני מורכב משמונה קווי דם: פלוטו (Pluto), קונברסנו (Conversano), מאסטוזו (Maestoso), פאבורי (Favory), נאפוליטאנו (Neapolitano), סינגלאווי (Siglavy), טוליפאן (Tulipan) ואינצ'יטאטו (Incitato) - השמות הם שמות הסוסים הזכריים, שמהם התחיל קו הדם.
הליפיצן נחשב לבלרינה של עולם הסוסים בשל היכולות הפיזיות שלהם, קלות אילופם ויופיים, והם מועדפים בקרקסים ורכיבה אמנותית. בדרך כלל ליפיצן נולד עם עור כהה, שחור או חום, ועורו הולך ומתבהר במהלך השנים עד הגיעו לאפור בהיר.
קוצב זמן

קוצב זמן (טיימר) הוא סוג מיוחד של שעון הסופר זמן אחורה מטווח זמן קצוב, כדוגמת שעון חול; זאת בשונה משעון עצר, המודד את הזמן מאז ביצוע פעולה. קוצבי זמן יכולים לשמש לבקרה על רצף של אירועים או תהליכים. קוצב זמן עשוי להיות מכני, אלקטרומכני, אלקטרוני (שעון קוורץ) או אף תוכנה, שכן כל המחשבים המודרניים משתמשים בקוצבי זמן דיגיטליים מסוג כלשהו. כאשר אזל הזמן הקצוב לשעון, הוא עשוי להתריע על כך (למשל באמצעות קול), או להפעיל מעגלים חשמליים.
דוגמאות מוכרות לשימוש בקוצבי זמן הם בבקרה על פיצוץ מרעום בחומרי נפץ או בטיימר ביצים.
שעונים מכניים הם לרוב זולים ופחות מדויקים, ועשויים להסתמך על התנגדות אוויר.
קוצבי זמן אלקטרומכניים לזמן קצר עשויים להיבנות באמצעות מנגנון תרמי, המבוסס על רצועה מתכתית עשויה שתי מתכות שלהן התפשטות תרמית שונה, כדוגמת פלדה וברונזה. זרם חשמלי מועבר ברצועה המתכתית וגורם לחימום המתכות, כאשר צד אחד מתרחב יותר מהשני, והזרם החשמלי בקצה הרצועה מתרחק או מתקרב למפסק. שעונים כאלו משמשים בין היתר אור איתות במכוניות.
קוצבי זמן אלקטרוניים מסוגלים להשיג דיוק גבוה יותר משל קוצבי זמן אלקטרומכניים, והם מתבססים על שעון קוורץ.
מערכות מחשב מכילות לרוב לפחות קוצב זמן יחיד. אלו לרוב מונים דיגיטליים אשר גדלים או קטנים בתדירות קבועה, ובהגיעם לאפס מקבל המעבד פסיקה. מאחר שמספר השעונים בחומרה סופי ומוגבל, מערכות הפעלה ומערכות משובצות מחשב משתמשות בקוצב זמן חומרתי יחיד למימוש מספר בר הרחבה של שעוני תוכנה.
לומה

היסטוריה

העיר נוסדה במאה ה-18 בידי אנשי שבט האווא והפכה לבירת טוגו בסוף המאה ה-19. כאשר הגרמנים כבשו את האזור בשנת 1897, הם העבירו את הבירה לאנצ'ו.
בשנת 1914, במסגרת מלחמת העולם הראשונה כבש הצבא הצרפתי את העיר.
ב־28 בפברואר 1975 נכרת בעיר חוזה כלכלי בין האיחוד האירופי ו- 46 מדינות אפריקניות, קריביות ומדינות האוקיינוס השקט. חוזה זה נקרא ועדת לומה הראשונה.

כלכלה

לומה היא עיר נמל חשובה, והיא כוללת אזור סחר חופשי שנפתח ב-1968. הנמל מייצא זרחה, קפה, קקאו, כותנה ושמן דקלים, בעיקר למדינות השכנות גאנה, מאלי, ניז'ר ובורקינה פאסו.

חינוך

בעיר נמצאת אוניברסיטת לומה.

תחבורה

העיר משורתת על ידי נמל התעופה הבינלאומי לומה-טוקויין.