google/wiki40b huggingface dataset:
חוסיין סירי

ביוגרפיה

חוסיין סירי נולד בשנת 1894. הוא היה פוליטיקאי עצמאי ולא נמנה עם מפלגה כלשהי, אבל היה מקורב למונרכיה ולכן התברג בעמדות מפתח פוליטיות. כהונתו הראשונה של סירי כראש ממשלה החלה ב-15 בנובמבר 1940, לאחר מותו של קודמו חסן סברי. כהונה זו הייתה בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, כאשר החשש מפני הפסד הבריטים לקורפוס אפריקה של ארווין רומל הגרמני היה בשיאו. במאי 1941 הגיעו הכוחות הגרמנים עד לגבולה המערבי של מצרים, ובאותה עת גם בוצעה הפיכה בעיראק והוקמה בה ממשלה פרו-נאצית. ממשלת סירי אמנם ניהלה מדיניות פרו-בריטית, אך הייתה נתונה ללחצים עזים מבית ומחוץ. ביולי ביצע סירי חילופי גברי בממשלתו, לאחר שהצליח לגייס את הגוש הסעדי לתמיכה בממשלתו ומינה מן המפלגה שרים בהתאם. אולם תמיכה זו לא הספיקה, בייחוד כאשר מפלגת הופד החזקה ישבה באופוזיציה. בקיץ 1941 אמנם החזית הצבאית בלוב התייצבה, אבל המצב הכלכלי היה בכי רע ומחירים של מוצרי יסוד רבים האמירו. בינואר 1952 בעקבות מחסור בלחם החלו מהומות בקהיר, שבעקבותיהן התפטרו מספר שרים מן הממשלה. באותו חדש הממשלה ניתקה את היחסים עם צרפת של וישי, בדרישה בריטית, והדבר אך הגביר את התרעומת מצד הפרלמנט ומצד המלך. בפברואר 1942 חידשו הגרמנים את ההתקדמות הצבאית לעבר מצרים, ובמצב זה התגברו המהומות. ב-2 בפברואר 1952 התפטר סירי מראשות הממשלה. הבריטים כפו על המלך פארוק דרך אולטימטום צבאי את מינוי ראש מפלגת הופד, מוסטפא אל-נחאס, למחליפו.
כהונתו השנייה של סירי החלה ב-26 ביולי 1949, בעקבות מינוי ישיר של פארוק. סירי החליף את אבראהים עבד אל-האדי מהגוש הסעדי. נוכח המהומות הגוברות במצרים לאור הסכמי שביתת הנשק עם ישראל שחתמו את מלחמת העצמאות, וכן בעקבות הוצאת האחים המוסלמים מחוץ לחוק, קיווה פארוק שאם יפטר את עבד אל-האדי יוכל מחליפו ליצור קואליציה ממשלתית רחבה. סירי אכן הצליח להרכיב ממשלה ולשתף בה את הופד ומפלגות גדולות אחרות, וכך אפשר יציבות שלטונית לזמן מה. סירי ביטל את הממשל הצבאי שנקבע בעקבות הפלישה של הצבא המצרי לארץ ישראל, וכן שחרר אסירים מדיניים רבים. אולם, המבנה הרב-מפלגתי של הממשלה היה שברירי וקרס לאחר מספר חודשים. ב-3 בנובמבר 1949 הוטל על סירי להקים ממשלת מעבר עד לבחירות. בבחירות שנערכו ב-12 בינואר 1950 זכתה מפלגת הופד, ומוסטפא אל-נחאס חזר לראשות הממשלה.
כהונתו השלישית של סירי באה בעקבות קריסת שלטון הופד בינואר 1952. קריסת השלטון הביאה לשורה של ממשלות קצרות-טווח שנפלו בזו אחר זו. סירי החליף ב-2 ביולי 1952 את נג'יב אל-הלאלי בתפקיד, לאחר שזה התפטר, אך ממשלתו שרדה פחות מחודש ונפלה ב-22 ביולי. סירי, שהפנים את המחלוקות הקשות שהתגלעו בין הצבא לבין המלך, ניסה לשכנע את פארוק למנות את נציג הקצינים מוחמד נגיב לשר ההגנה בממשלתו. המלך סירב בתוקף לדרישה זו, ובעקבות זאת נפלה ממשלתו של סירי. אל-הלאלי החליף את סירי, אך ממשלתו נפלה למחרת בעקבות מהפכת הקצינים החופשיים.
חוסיין סירי נפטר בשנת 1960.
רפאל אסקלונה

ילדות וצעירות

אפרל אסקלונה נולד בשנת 1926 בפטיאל במחוז מגדלנה רבתי של אז, בקולומביה כבנם השביעי מבין תשעת הילדים של הקולונל קלמנטה אסקלונה לאווארסס, וטרן של מלחמת אלף הימים, ושל מרגריטה מרטינס סלדון. הוא היה אחייו רבא של בישוף פרסביטריאני מספורסם של דיוקסת סנטה מרתה, רפאל סלדון אריסה, שהיה אחי סבתו מצד האם. ילדותו של אסקלונה הייתה מאושרת. נהנה מחיי הכפר, המציא משחקים ובנה משקים מיניאטוריים ועפיפונים. אסקלונה הקשיב מרותק לאיכרים ולטרובדורים מקומיים שילבו בשיריהם -מרנגס, סונס, פויאס, פסאוס וכו' - דברי אקטואליה מן האזור.
הוא עבר לוואיידופאר כדי להירשם ב"תיכון הלאומי מריה קונספסיון לופרנה" בוואיידופאר
שם בגיל 16. בפברואר 1943 הוא כתב את שירו הראשון El profe Castañeda על הפרידה העצובה ממורה אהוב (אריברטו קסטניידה), שיר שהפך לפופולרי בין התלמידים. מאז נהג לשיר בפני חבריו המוזיקאים שרשמו את מנגינותיו והקליטו אותו.
מעודד מההצלחה, כתב אסקלונה שירים נוספים שסיפרו על אהבותיו, על האנשים שהכיר, וסיפוריהם, וכו'.
בשנת 1946 מכיוון שנראה משועמם וחסר מוטיבציה הועבר לבית ספר בבאראנקייה ואחר כך לתיכון סלדון בסנטה מרתה, שבו הלחין את שירו "El Hambre del Liceo (הרעב של התיכון) שבו התלונן על האוכל הגרוע שהגישו בבית הספר.
בשובו לוואיידופאר עבד אסקלונה בחקלאות בחוות הוריו. הוא גידל אורז וזמן מה הבריח באופן בלתי חוקי קפה מארובה. התמכר לטיפה מרה - לויסקי ולרום. אחרי רומנים רבים עם נשים, ב-14 באפריל 1951 התחתן עם מרינה ארסואגה מחייה, הידועה כ"לה מאייה". היא ילדה לו שישה ילדים מתוך 29 או 36 ילדים.

המשך פעילותו

אסקלונה היה חסר השכלה מוזיקלית פורמלית, לא נהג לשיר אלא בחוג חבריו ולא ניגן על כלי כלשהו.
בשנות ה-50 הפך אסקלונה למלחין מפורסם, התיידד עם פוליטיקאים מקומיים שהגיעו למופעים העממיים הקרויים "פאראנדה". אסקלונה התלווה בדרך כלל בבני יישובו, פטייאל, בין השאר הרננדו מולינה, בעליה של קונסואלו אראוחו. בשנות ה-60 כשאלפונסו לופס מיקלסן היה למושל המחוז ססאר, התארח לופס מיקלסקן בביתו של מולינה. באותם ימים החליטו אסקלונה, קונסולאו אראוחו ולופס מיקלסן להקים פסטיבל לשירת ואיינאטו.
לופס הזמין אותם כמה פעמים לבוגוטה בה אירגן פאראנדה של מוזיקת ואיינאטו והציג אותו בפני מנהיגים פוליטיים אחרים.
הפסטיבל הראשון למוזיקת ואיינאטו התקיים בשנת 1968.
אסקלונה מכר את זכויות היוצרים שלו וחי חיים של עוני יחסי.
בהגעתו לשלטון מינה אותו הנשיא לופס מיקלסן לקונסול קולומביה בקולון (פנמה).

חייו הפרטיים

לאסקלונה היו 36 ילדים, מתוכם - מאומצים.
היה נשוי פעמיים. מאשתו הראשונה, מריה ארסואגה מחייה נולדו לו 6 הילדים. אחרי גרושיו חברתו לחיים הייתה לוס מריה סמבראנו. לדברי בנו הצעיר נולדו לאסקלונה עוד לפחות 23 ילדים מקשרים עם נשים שונות - שלושה עם
כרמן אלנה רודריגז קורסו המכונה "לה מונה דל קאניאגואטה", שניים עם סולמרינה בולאניו אולמדו, עוד שלושה ילדים מקשרים עם רוסה חיל, דיוסלינה ברוצ'רו, בסיליה מרסדס קסטיליה וכו'.
אסקלונה נפטר בשנת 2009 בבוגוטה כתוצאה מבעיות מעיים וסיבוכים נשימתיים על רקע אי ספיקת כבד. הוא אושפז בקליניקה סנטה פה בבוגוטה למשך שבועיים והונשם.
בערש דוואי קיבל את ביקורו של נשיא הרפובליקה לשעבר, ארנסטו ספמפר פיסאנו.
ארון המתים הוצב בהיכל הקונגרסים של בוגוטה ובטקס הכבוד לזכר המלחין שהתקיים שם נכח הנשיא לווארו אוריבה ולס ואישים בכירים אחרים.
המלחין הובא לקבורה בבית העלמין המרכזי של בוגוטה.
דוד הופשטיין

דוד הוֹפְשׁטֵיין (ביידיש: דוד האָפֿשטיין; ברוסית: Давид Гофштейн)‏ (25 ביולי 1889 – הוצא להורג 12 באוגוסט 1952 עם קבוצת הרוגי המלכות בברית המועצות) היה משורר וסופר ביידיש ובעברית, מתרגם ופעיל תרבות יהודית בברית המועצות.

ביוגרפיה

דוד הופשטיין נולד בקורוסטישב (ליד ז'יטומיר) אוקראינה למשפחת יערנים. בגיל ארבע עבר עם המשפחה לכפר אוקראיני. קיבל חינוך מסורתי. חיבר לראשונה שירים (שירי ילדות) בעברית וברוסית, בהיות בן תשע. שירי היידיש הראשונים שלו נתפרסמו בשנת 1917. לאחר המהפכה עבר לקייב והתמסר לכתיבה ולפעילות ספרותית. ערך את ביטאון הסופרים העצמאיים היידישיסטים ברוסיה "שטראם" (יידיש: "זרם"), שלא קיבלו את מרות הבולשביקים.
הופשטיין פרסם מחאות גלויות ומאמרי התנגדות חריפים נגד היבסקציה ודיכוי הספרות העברית שלה. בשנת 1921 הוא יסד וערך יחד עם נחום אויסלנדר ויצחק נוסינוב את סדרת ספרי שירה ליריק, במסגרתה יצאו לאור 10 ספרים. בשנת 1922 נאלץ להימלט מברית המועצות לברלין בירת גרמניה. כחמש שנים שהה בברלין, כתב וערך דברי ספרות ביידיש ועמד בקשר עם הסופרים בברית המועצות. בשנת 1925 עלה לארץ ישראל והשתקע בתל אביב. היה עובד עיריית תל אביב, וכתב שירים פואמות ושירי ילדים בשתי הלשונות. שירי ילדים משלו וכמה מאמרים נדפסו בעברית בעיתון "דבר".
הוא שב לברית המועצות בשנת 1926, והתיישב שוב בקייב בירת אוקראינה. כעשרים שנה כתב את יצירותיו ברוח היבסקציה וברוח הריאליזם הסוציאליסטי ובהתאם לקו הרשמי של אגודת הסופרים הסובייטית. ובשל כך זכה לכיבודים מהמשטר, אותות הצטיינות ומענקים ועיטורים ספרותיים.
הופשטיין נפעם מהקמת מדינת ישראל, ופרסם שירים נרגשים בשבחה, אשר לא תאמו את הקוו הרשמי. לאחר מספר חודשים נעצר, נידון למאסר ונשלח למוסקבה. ממוסקבה הועבר למחנה מעצר בסיביר, שבו הוצא להורג ב-12 באוגוסט 1952.
לאחר מותו של הרודן סטלין, בשנת 1953, החלו לנשב בברית המועצות רוחות חדשות. שמו של הופשטיין טוהר בשנת 1958. שיריו שבו ונדפסו, הן במקורם ביידיש, והן בתרגום לרוסית. ובשנת 1973, עם פתיחת השערים, עלתה משפחתו, אלמנתו (פייגה, 1.4.1899-6.1.1995) ובתו, הכנרת, לימים חברת התזמורת הפילהרמונית הישראלית, לויה הופשטיין (1926-2005) לישראל.
אחת לשנה, ב-12 באוגוסט, מתקבץ קומץ אנשים ב"גן תשי"ב" בירושלים, לחלוק כבוד לזכרם של "הרוגי המלכות", כפי שנקראים יוצרי היידיש שנרצחו בימי סטלין.
דוד הופשטיין פרסם קרוב לשמונים כרכים של שירה מקורית וכן של תרגומיו ליוצרים רבים, ביניהם פושקין, לאוניד אנדרייב, אלכסנדר קורנייצ'וק, טאראס שבצ'נקו, שותא רוסטאוולי, סרוואנטס, ואחרים. המלחין יואל אנגל כתב לחנים לשיריו. לעברית תורגם רק כרך אחד משיריו.
רב דימי

רב דימי היה אמורא בדור השלישי והרביעי לאמוראי בבל.
בעל ספר יוחסין השלם ואחריו סדר הדורות קובעים כי רב דימי זה הוא רב דימי בר יוסף, ומשערים כי ייתכן שהוא אחיו של רב יצחק בר יוסף תלמידו של רבי יוחנן, אך הרב אהרן הימן קובע כי מדובר בטעות, ומנמק בכך שרב דימי בר יוסף היה תלמיד של רב ושמואל, בניגוד לרב דימי השני שהיה תלמיד של רב נחמן שהיה עונה לו על שאלותיו - לפעמים - בצחוק "אענה לך על שאלה זו כאשר תאכל כור של מלח". את המובא במסכת חולין כי אמירה זו נאמרה על ידי רב נחמן לרב דימי בר יוסף הוא מתקן ומביא כי הנוסחא המדויקת שבדקדוקי סופרים אינה גורסת רב דימי "בר יוסף". מצד שני, נראה כי גם רב דימי זה היה באותו דור, שהרי נראה כי הוא למד אצל רבי יוחנן. אם כי הרב היימן סובר שהיה ככל הנראה מצעירי תלמידיו של רבי יוחנן, שהרי נראה כי היה תלמידו של רבי ירמיה - תלמידו של רבי זירא תלמיד רבי יוחנן.
רב דימי הגיע מארץ ישראל לבבל, ומסר משמועותיו של רבי יוחנן כאשר בא לבבל. מסר גם משמועותיו של זעירי. הוא היה חבר של אביי שדיבר אליו בלשון נוכח כחבר.
האר"י מביא כי הוא היה גלגול מנשמתו של חזקיה והשלים את שנותיו.
ליג'יה בויונגה נונס

ביוגרפיה

ליג'יה בויונגה נונס נולדה בעיר פלוטאס  בדרום ברזיל וגדלה בחווה. בגיל 8 היא עברה עם משפחתה לעיר ריו דה ז'ניירו. בגיל 19 הצטרפה לתיאטרון נודד שהציג בכל רחבי ברזיל. במהלך המסעות של התיאטרון היא נתקלה בבערות ומערכת חינוך נחשלת באזורים הכפריים. בעקבות זאת, היא ייסדה בית ספר עבור ילדים עניים באזור הכפרי של ריו דה ז'ניירו, אותו ניהלה במשך חמש שנים. ליג'יה בויונגה כתבה גם  תסריטים עבור תוכניות טלוויזיה ורדיו. 
בשנת 1972 יצא ספרה הראשון 'העמיתים' (Os colegas), סיפור הרפתקאות שדמויותיו הראשיות הן חמש חיות.  בשנת 1982 קיבלה את פרס אנדרסן והייתה לסופרת הראשונה מחוץ לארצות הברית ואירופה שזכתה בפרס זה. בשנת 2002 פרסמה את "דיוקנים של קרולינה" – הספר הראשון שפורסם בהוצאה לאור שלה. בשנת 2004 קיבלה ליג'יה בויונגה נונס את פרס אסטריד לינדגרן מממשלת שוודיה.
בכל ספריה של בויונגה נונס ישנה ביקורת חברתית על העוני, דיכוי, המשטר הצבאי ששלט בברזיל ומעמד האישה. כתיבתה של נונס מאופיינת בטשטוש של הגבולות בין פנטזיה למציאות ועוסקת בנושאים חברתיים עכשוויים בשילוב הומור. 
ספריה הופצו ותורגמו ביותר מ-63 מדינות.

חברי הצייר

נכון לשנת 2017, ספרה היחיד של נונס אשר תורגם לעברית הוא ׳חברי הצייר׳. 
הספר מספר על ילד בשם קלאודיו שהיה לו חבר מבוגר, צייר. החבר הצייר מת ומסתבר לילד שהוא התאבד. הצייר השאיר לאישה שעמה היה בקשר מכתב, בו הוא כלל לא מסביר למה בחר לקטוע  את חייו. הילד מתאכזב מכך. עם זאת, הצייר השאיר לילד מחברת ובה ציורים ורישומים, שבה הוא מתאר לילד את משמעות הצבעים, לדעתו, לדוגמה: הצבע צהוב מסמל שמחה והצבע חום מסמל שעמום. לספר זה יש חשיבות וייחודיות רבה מפני שהוא דן בצורה ישירה בנושא המוות וכן בנושא התאבדויות. אלו נושאים שהדיון בהם אינו נפוץ או רגיל בספרות ילדים ונוער. בספר מטופל המוות באופן רגיש ועדין, ובו זמנית מעורר רגשות עזים. נושא אחר שנדון אף הוא בספר הוא חברות.
Something Big

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי שון מנדס, עידו זמישלני וסקוט האריס והופק על ידי סמישלני גם כן. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לשיר את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה ממיליון עותקים בארצות הברית.
בסמוך לצאתו על השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
מייקל ג'ייסטון

ביוגרפיה

ג'ייסטון נולד בעיר נוטינגהאם שבנוטינגהאמשייר. הוא שיחק בתפקידים שייקספיריים בטלוויזיה בהם דמטריוס במחזה "חלום ליל קיץ" (1968), גרציאנו במחזה "הסוחר מוונציה" (1973), ואמונד במחזה "המלך ליר" (1975). ב-1969 הופיע בדמות דאולינג, עובד מדינה, בעונה האחרונה של הדרמה "The Power Game".
ב-1970 גילם ג'ייסטון את הנרי איירטון בסרט ההיסטורי "קרומוול". ב-1971 כיכב בדמות הצאר ניקולאי בסרט "ניקולס ואלכסנדרה", וב-1972 שיחק בתפקיד סר הנרי רויס לצדו של רוברט פאוול בסדרת דרמה של ה-BBC בשם "The Edwardians" בפרק "מר רולס ומר רויס". ב-1973 הופיע בתפקיד ראשי בדמות מר רוצ'סטר בעיבוד של ה-BBC ל"ג'יין אייר" לצדה של סורקה קיוזאק. ב-1974 שיחק בתפקיד גרצינו בסרט של התיאטרון הלאומי "הסוחר מוונציה" בכיכובו של לורנס אוליבייה ששיחק בדמות שיילוק. ב-1974 הופיע ג'ייסטון פעמים בסדרת האנתולוגיה "Thriller", וב-1975 שיחק בתפקיד המרגל קווילר בסדרת הטלוויזיה הבריטית באותו שם. ב-1977 גילם את ג'ונתן מנסל בעיבוד של ה-BBC לספר "She Fell Among Thieves" מאת דורנפורד ייטס . ב-1979 הופיע בתפקיד פיטר גווילאם לצדו של אלק גינס במיני-סדרה "החפרפרת" המבוססת על רומן באותו שם.
ב-1986 שיחק ג'ייסטון בתפקיד ואליארד בסדרת המדע בדיוני הבריטית "דוקטור הו" במיני-סדרה בשם "The Ultimate Foe". הוואליארד הוא התגלמות הצד האפל של הדוקטור. הוא חזר וגילם את הדמות בתסכיתי האודיו "He Jests at Scars...",‏ "Sixth Doctor's Last Adventure" ו-"Trial of the Valeyard" בהפקת Big Finish Productions.
ב-1989 גילם ג'ייסטון את נוויל באדג'ר בעיבוד הטלוויזיוני לקומדיה "A Bit of a Do" מאת דייוויד נובס . ב-1990 גילם את דמותו של ג'יימס בונד בעיבוד הרדיופוני של הרומן "אתה חי רק פעמים". ב-1991 הופיע בתפקיד קולונל מוסטרד בסדרת הטלוויזיה "קלואדו" ובשנה שאחר כך שיחק בתפקיד אורח בפרק "UnXpected" של הסדרה "Press Gang". עוד בטלוויזיה השתתף בסדרה "איסטאנדרס", באופרת הסבון "קורוניישן סטריט", בסדרה הקומית "על שוטים ואנשים", בסדרה "The Darling Buds of May", בסדרה "Tales of the Unexpected", בסדרה המשטרתית "The Bill", ובתפקיד דונלד דה סוזה בסדרה "אמרדייל". עוד הופיע ב"הולבי סיטי" ובדמות מר ספונר בסדרה "Tracy Beaker Returns".
ג'ייסטון הקליט ספרי שמע של כל ספרי ג'ון לה קארה, כהמשך לתפקידו בדמות פיטר גווילאם בסדרה "החפרפרת" משנת 1979.

חיים אישיים

בין השנים 1965 ל-1970 היה ג'ייסטון נשוי לשחקנית לין פארלי . מ-1970 עד 1977 היה נשוי להת'ר סנדון. מאז 1979 הוא נשוי לאן סמית'סון.
נוגלס

היסטוריה

מקור השם של הערים נוגלס הוא בחווה שהתקיימה באזור באמצע המאה ה-19 ונקראה "לוס נוגלס דה אליאס". החווה נקראה על שם עצי אגוז מלך שגדלו באזור, אשר שמם בספרדית הוא "נוגלס".
ב-1880 החל להתפתח באזור מעבר גבול מסודר עם ארצות הברית ונשיא מקסיקו פורפיריו דיאס הורה להקים במקום בו נמצאת העיר בית מכס. תוך שנים ספורות הגיע לאזור קו רכבת והחלה להיווצר התיישבות סביב בית המכס. נוגלס נוסדה באופן רשמי ב-1884 בהוראת מושל סונורה והממשל של סונורה קנה את אדמות החווה כדי לאפשר לה להתרחב. ב-13 ביולי 1889 נוגלס קיבלה מעמד של עיירה וב-1920 היא קיבלה מעמד של עיר. נוגלס האמריקאית התפתחה במקביל ונוצרו קשרים מסחריים ענפים בין שתי הקהילות, כשלא הייתה הפרדה של ממש ביניהן בגבול, והרחוב שלאורכו נקרא בשני הצדדים "הרחוב הבינלאומי".
הקשרים האלו נפגעו במידה מסוימת בעקבות המפכה המקסיקנית בעשור השני של המאה ה-20 והמתיחות האמריקאית-מקסיקנית בעקבות מברק צימרמן. המתיחות באזור הגיעה לשיא ב-27 באוגוסט 1918, כשאזרח מקסיקני חצה את הגבול בחזרה למקסיקו בלי שעבר במכס האמריקאי ובעקבות כך נורה למוות על ידי חיילים אמריקאים. המצב הסלים במהירות ותוך זמן קצר החל קרב "אמבוס נוגלס" (בספרדית: "שתי הנוגלס") בין אזרחים מקסיקנים חמושים שזעמו על המקרה עם תגבורת של מספר חיילים לבין כוח אמריקאי שהוצב בנוגלס האמריקאית. מספר חיילים אמריקאים ועשרות מקסיקנים נהרגו בקרב עד שבשלב מסוים נורה ונהרג ראש העיר של נוגלס המקסיקנית שניסה לעצור את הקרב והמקסיקנים נכנעו.
בעקבות הקרב הוחלט לבנות גדר לאורך הרחוב הבינלאומי כדי למנוע את הישנות התקרית. ב-1961 הקונגרס המקסיקני העניק לעיר את התואר "ארואיקה" (מילולית: "הרואית") כהוקרה לקרבנות המקסיקנים בקרב אמבוס נוגלס.

כלכלה

כלכלת העיר מסתמכת בעיקר על מפעלי מקילדורה (maquiladora), שבעיקר מייצאים לארצות הברית. כמו כן, בשל מעבר הגבול תיירים רבים עוברים בנוגלס בדרכם למקומות אחרים באזור סונורה ובשל כך קיימת בה גם תעשיית תיירות.

תחבורה

את נוגלס משרת נמל התעופה הבינלאומי נוגלס, הנמצא מדרום לעיר.
העיר היא הקצה הצפוני של הכביש הפדרלי המקסיקני 15, שעובר דרך המדינות המערביות של מקסיקו - סונורה, סינלואה, נאיאריט וחליסקו ופונה מזרחה לכיוון מקסיקו סיטי. לאחר הגבול עם ארצות הברית הכביש מתחבר עם כביש בין-מדינתי 19 האמריקאי, הממשיך עד העיר טוסון.
תשתית המחשוב הסריגי האירופית

רקע

פרויקט EGEE הוא פרויקט מחשוב סריגי אשר החל לפעול במרץ 2004 תחת השם - Enabling Grids for E-science in Europe, אך שמו שונה זמן קצר לאחר מכן לאחר ששותפים הצטרפו אליו מארצות הברית מאזור אסיה-פאסיפיק. בסיסו של הפרויקט הוא בתשתית מחשוב סריגי של CERN, אשר מטרתו לחבר משאבי מחשוב מתחום פיזיקת החלקיקים. EGEE התבסס על תשתית זו, והוסיף עוד משאבים רבים מכל רחבי הגלובוס ומשך מספר רב של משתמשים גם מקהילות מדעיות אחרות.
מבצע פורטיטיוד

מבצע פורטיטיוד (Fortitude שפירושו המילולי, בין היתר, הוא חוסן, אך תרגומו הקונטקסטואלי הוא עוז רוח בהתאם לכוונת המתכננים על פי הנחיית וינסטון צ'רצ'יל), היה שם הקוד לפעולת הונאה מוצלחת במלחמת העולם השנייה שבוצעה על ידי בעלות הברית, כחלק מאסטרטגיה כוללת של הונאה שכונתה "מבצע שומר ראש" (במקור: Bodyguard), במהלך ההכנות לפלישה לנורמנדי. פורטיטיוד חולק לשתי תוכניות משנה, צפון ודרום, ומטרתו הייתה להטעות את הפיקוד העליון הגרמני באשר למיקומה של הפלישה הממשמשת ובאה.
ג'יני ברלין

ביוגרפיה

ברלין נולדה בלוס אנג'לס לבמאית, תסריטאית היהודיה איליין מאיי. אמה פרצה את דרכה של ברלין כשחקנית כשליהקה אותה לתפקיד לילה קולודני, כלתו היהודייה המעצבנת של איש המכירות לני קאנטרו בקומדיה בבימויה אשת החלומות.
ברלין זכתה על הופעתה בפרסי מבקרים והועמדה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר אותו הפסידה לאיילין הקרט ולפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר. באותה שנה הופיעה גם בסרטו הראשון של לארי כהן "בון".
וולפגנג דרמלר

קריירת מועדונים

דרמלר שיחק באיינטרכט בראונשווייג בין השנים 1973-1979. בשש עונותיו בקבוצה הופיע 138 פעמים וכבש תשעה שערים. בעונתו הלפני אחרונה בקבוצה שיתף פעולה עם פול ברייטנר, שהגיע מריאל מדריד. בשנת 1979 חתם דרמלר בבאיירן מינכן, והצטרף לברייטנר שחתם שם עונה קודם, בהמלצתו. עם באיירן מינכן, הגיע זכה דרמלר בארבע אליפויות הבונדסליגה ושלושה גביעים מקומיים. דרמלר היה שותף להגעתה של באיירן מינכן לגמר גביע אירופה לאלופות 1982, בו הפסידה לאסטון וילה. בשנת 1986, לאחר שבע עונות בבאיירן מינכן, 172 הופעות ושישה שערים, פרש דרמלר ממשחק פעיל עקב פציעה, בגיל 32.

קריירה בינלאומית

לדרמלר 27 הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, בהן כבש שלושה שערים. דרמלר ייצג את גרמניה במונדיאל 1982, בו הפסידה במשחק הגמר לנבחרת איטליה. את מונדיאל 1986 החמיץ דרמלר עקב אותה פציעה שבגינה פרש.
הברית הפרוגרסיבית של סוציאליסטים ודמוקרטים

היסטוריה

המפלגה קיימת בצורה זו או אחרת החל מיוני 1953 כחברה באספה המשותפת של קהילת הפחם והפלדה האירופית, ולאחר מכן כחברה בפרלמנט האירופי.
עם הבחירות הראשונות לפרלמנט האירופי כגוף נבחר בשנת 1979, הפכה המפלגה למפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט, וזכתה במעט יותר מרבע מהמושבים בו. מגמה זו המשיכה להישמר גם במערכות הבחירות הבאות (1984, 1989 ו-1994), והמפלגה שימרה את מעמדה כמפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט. במהלך שלהי שנות ה-80, עברה המפלגה תמורות פנימיות רבות, אשר במסגרתן, הפכה סיעת מפלגת הסוציאליסטים האירופים לסיעה הדומיננטית במפלגה, אשר מהווה החל מאז את עמוד השדרה של המפלגה.
בבחירות 1999, ספגה המפלגה מפלה, ואיבדה את הבכורה בפרלמנט למפלגת הימין מפלגת העם האירופי (EPP). מאז בחירות אלו, לא הצליחה המפלגה לשקם את מעמדה, וגם במערכות הבחירות הבאות (2004, 2009, 2014) המשיכה להחזיק במקום השני בפרלמנט, לאחר ה-EPP.
נושא (תחביר)

הנושא במבט בין לשוני

בשפות רבות (שוודית, למשל) אין התאמה בין הנושא לפועל, ובשפות אחרות (שפות ארגטיביות, כמו בסקית) הפועל מתאים דווקא למושא, או לנושא ולמושא גם יחד; לכן כלל ההתאם לא יכול לשמש כבסיס להגדרה אוניברסלית.
Writing on the Wall

רקע

בראיון ל-Beats 1 שהתקיים באפריל 2019, הצהיר פרנץ' מונטנה כי אלבום האולפן החדש שלו כמעט מוכן ליציאה והוסיף כי בתוך האלבום ישנו שיתוף פעולה שלו עם פוסט מאלון, קארדי בי ורבסיאן. מונטנה דיבר על השיר פעם נוספת בראיון שהתקיים עם אנטרטיינמנט ויקלי.
השיר מסמפל בתוכו קטעים מתוך השיר "Aguanilé", אשר יצא לאור במקור בשנת 1972. בילבורד התייחסו לשיר בכתבה מיוחדת שערכו בצאתו.

קידום

ב-25 בספטמבר 2019, פרסם פרנץ' מונטנה ברשתות החברתיות כי למחרת עתיד לצאת שיתוף הפעולה הראשון שלו עם פוסט מאלון, קארדי בי ורבסיאן. באותו הפרסום פרסם מונטנה קטע מתוך הקליפ של השיר.
כנס המפתחים העולמי של אפל

כנס המפתחים העולמי של אפל (באנגלית: Apple Worldwide Developers Conference. מוכר יותר בשם המקוצר WWDC), הוא ועידה כללית של חברת אפל, הנערך מדי שנה בקליפורניה. הכנס משמש בעיקר את אפל כדי להשיק ולהציג מוצרים חדשים, תוכנות וטכנולוגיות חדשות למפתחים. כמו כן בכנס זה מוצעים גם שירותים של מעבדות ושיחות ביקורת ומשוב על החברה.
מספר המשתתפים בכל כנס וכנס משתנה בדרך כלל בין 2,000 ל-4,200 מפתחים ועיתונאים. עם זאת, במהלך הכנס של שנת 2007, טען סטיב ג'ובס, מנכ"ל החברה דאז, כי היו למעלה מ-5000 משתתפים. בכנסים של השנים 2008-2012 השתתפו כ-5000 משתתפים, ועוד כ-200 אורחים מיוחדים.

היסטוריה

כנס ה-WWDC הראשון נערך במונטריי שבקליפורניה בשנת 1983. עד שנת 2002, כנס ה-WWDC נערך באמצע חודש מאי. משנת 2003 ועד שנת 2005 הכנס נערך ביוני, כדי להפיץ את ההתחייבות של אפל למופע באופן טוב יותר. בשנת 2006, כנס ה-WWDC הועבר לאוגוסט עקב התנגשויות של אירועים אחרים במרכז "Moscone". מאז שנת 1998 הכנס התחיל בדרך כלל במצגת מרכזית שנמסרה על ידי סטיב ג'ובס, המנכ"ל של אפל בזמנים אלו, וכתוצאה מכך, האירוע היה ידוע ביותר בנאומיו המרשימים של ג'ובס, שנקראו לרוב "Stevenotes". הנאום האחרון שלו נערך בכנס ה-WWDC של שנת 2011. בשנת 2012 הנאומים המרכזיים הועברו על ידי טים קוק, המנכ"ל של אפל מאז אוגוסט 2011. כנסי ה-WWDC לאחרונה מתמקדים בהפצות ותצוגות מקדימות למפתחים, של גרסאות OS X שעומדות לצאת לציבור, וכן גרסאות iOS חדשות והשינויים שבהן.

הרקע על הכנס

כל המשתתפים מחויבים לחתום על הסכם סודיות המכסה את המידע, הפעילות והעניינים המדוברים במהלך כנס ה-WWDC. בעבר, היו חברות המכסות את העניין של ביטחון מידע, אולם אפל בשנים האחרונות שידרה את הנאום המרכזי בכל כנס וכנס לא רק למפתחים ועיתונאים, אלא גם לערוצי טלוויזיה ופורומים באינטרנט.
החל משנת 2002, כנס ה-WWDC הפך למקום בו בדרך-כלל מכריזה אפל על מוצרי חומרה חדשים. בשנת 2002 אפל הכריזה על סדרת המחשבים לשרתים "Xserve", בשנת 2003 הציגה את תוכנת ה-iSight המכוונת ואת ה-Power Mac G5, בשנת 2004 הציגה את העיצוב המחודש של מסכי ה-"Apple Cinema", בשנת 2005 הוכרז המעבר מסדרת מעבדי PowerPC של חברת IBM, אל סדרת מעבדי x86 של Intel, ובשנת 2006 הציגה את ה-"Xeon", המבוסס על Mac Pro ו-Xserve. מאז 2006, ההכרזות של חומרה חדשה הפכו אפילו לחשובות יותר מאשר שאר חלקי הכנס, ובכלל בעקבות פרסומו והצגתו של ה-iPhone.
בשנת 2003, כנס ה-WWDC מוזג עם תערוכה נוספת של אפל הנקראת "QuickTime Live"‏ (QuickTime בשידור חי). מספר המפגשים עם תערוכת ה-QuickTime גדל, ואל פרסי העיצוב של אפל הצטרפו פרסי העיצוב של אפל לתוכן של QuickTime. במקביל, יותר תוכן ארגוני נוסף, תוך התמקדות רבה במערכת ההפעלה Mac OS X ושרת ה-"Xserve".
לשכת בית אבטינס

לשכת בית אבטינס היא אחת הלשכות שהיו בבית המקדש השני. לשכה זו שימשה את משפחת בית אבטינס, משפחה שתפקידה היה להכין את הקטורת שהקטירו בבית המקדש.

תפקידיה

בלשכת בית אבטינס היו מאחסנים את אחד עשר סממני הקטורת ואת הסממנים הנלווים, ושם היו בני משפחת בית אבטינס כותשים את סממני הקטורת, ומערבבים אותם זה בזה, כדי ליצור את הקטורת. הכנת הקטורת לכל השנה הייתה נעשית בפעם אחת, ולאחר מכן הייתה הקטורת נשמרת בלשכה, ובכל יום היו לוקחים את הכמות הדרושה להקטרה של אותו יום.
בערב יום הכיפורים, היו זקני הכהונה מעלים את הכהן הגדול ללשכת בית אבטינס, ומשביעים אותו שלא ישנה בעבודת הקטורת, ולא יניח את הקטורת על הגחלים בהיכל, כדעת הצדוקים, אלא בקודש הקודשים, כדעת חכמי ישראל, הפרושים.
לפי דברי רב פפא בגמרא, שתי לשכות היו לו לכהן הגדול בשבעת ימי הפרישה שלפני יום הכיפורים, ימים בהם שהה במקדש. האחת – לשכת פרהדרין, שם היה ישן, והשנייה – לשכת בית אבטינס, שם היה מתאמן בביצוע נכון של חפינת הקטורת. מדברים אלו עולה שהכהן הגדול הקדיש חלק ניכר מזמנו בימים אלה לאימונים בלשכת בית אבטינס.
לשכת בית אבטינס היא אחד מהמקומות בהם שמרו הכהנים בבית המקדש.

מקומה

בגמרא נאמר, שאחת משתי הלשכות של הכהן הגדול הייתה בצפון העזרה, והאחרת בדרום, אך לא ידוע איזו משתי הלשכות הייתה בצפון, ואיזו בדרום. הראשונים נחלקו בהכרעת הספק: יש הסוברים שהספק נותר בעינו, יש הסוברים שההכרעה היא שלשכת בית אבטינס הייתה בדרום, וכן עולה מהירושלמי, ויש הסוברים שההכרעה היא שלשכת בית אבטינס הייתה בצפון.
פקס ניקפורי

פקס ניקפורי (בלטינית: Pax Nicephori) הוא שמו של הסכם שלום שנחתם בשנת 803 בין קיסר האימפריה הביזנטית ניקפורוס הראשון לבין קרל הגדול, מלכה של האימפריה הפרנקית. 
אף שניקפורוס סירב להכיר בתוארו של קרל כקיסר האימפריה הרומית הקדושה, מעמד שתי האימפריות בהסכם היה שווה. במסגרת ההסכם נקבעה חלוקת השטחים בשטחי המחלוקת בין האימפריות - בעיקר באזור ונציה. 
ההסכם פעל למעשה לטובת תושבי ונציה, אשר על פי ההסכם הועברו לחסות האימפריה הביזנטית: זו האחרונה, בפועל, לא יכלה לשלוט בהם, דבר שהוביל לעצמאותה של ונציה.
זמן קצר לאחר החתימה על ההסכם העבירו הוונציאנים את נאמנותם לאימפריה הפרנקית, ופרצה מלחמה בין שתי האימפריות, אשר הסתיימה בתבוסת הביזנטים בשנת 810.
בשנת 811 אושרר ההסכם מחדש, ואף הוכר בו תוארו הקיסרי של קרל הגדול.