google/wiki40b huggingface dataset:
פדריקו בלזארטי

ביוגרפיה

פדריקו התחיל לשחק כדורגל במועדון הנוער של טורינו כאשר היה בן 6. במהרה הוא בלט בתפקיד המגן השמאלי, והושאל למועדונים וארזה וסיינה בין השנים 1999–2002 כדי לצבור ניסיון. פדריקו זוהה יותר מכל עם אוהדי טורינו והפך לסמלם. 
בעונת 2004/2005 השתתף בלזארטי בעליית הקבוצה לליגה האיטלקית הראשונה - הסרייה A. 
ב-15 באוגוסט 2005 עבר בלזארטי ליריבתה המושבעת של טורינו, יובנטוס, בהעברה חופשית. אשתו הראשונה, ג'סיקה, הייתה בהריון כאשר החליט לעבור ליובנטוס. בכל פעם שבלזארטי חוזר למגרש של טורינו הוא זוכה לקבלת פנים קשה מהקהל המקומי, בשל המעבר, שנתפש בעיניהם כ"בגידה". 
ב-2005–2006 היה חלק מהסגל של יובנטוס תחת המאמן פאביו קאפלו, וזכה באליפות איטליה. שנה לאחר מכן הקבוצה ירדה לליגה השנייה בעקבות פרשת הקאצ'יופולי ובאלזרטי הבקיע את שערו הראשון בבוגרים בניצחון 5-0 של יובנטוס על קורטונה. 
בלזארטי נמכר לפיורנטינה ביולי 2007, אך לא הצליח להשתלב אצל הסגולים. הוא הופיע רק בשישה משחקים במחצית העונה הראשונה של הסרייה א' ובינואר עבר לפאלרמו. בפאלרמו, בלזארטי בחר במספר 42 כמחווה לאביו שנולד בשנת 1942. בקבוצת הכדורגל מסיציליה מיד מצא בלזארטי את עצמו כבורג מרכזי בקבוצה, ובנה לעצמו שם של אחד המגנים הטובים באיטליה. 
באוגוסט 2012 חתם בלזארטי על חוזה לשלוש שנים ברומא תמורת 4.5 מיליון אירו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 2-2 נגד קטאניה, ובמהלך הדרבי של הבירה נגד לאציו ב-22 בספטמבר 2013 הבקיע את השער הראשון בניצחון 2-0. במהלך עונתו השנייה סבל מכאבים במפשעה, פציעה שאיימה לסיים לו את הקריירה. בעקבות הפציעה בלזארטי נאלץ לעבור מספר ניתוחים ולבסוף חזר במשחק הליגה האחרון של רומא לעונת 2014/2015 ב-31 במאי 2015. 
ב-12 באוגוסט 2015 הכריז פדריקו בלזארטי על פרישה מכדורגל מקצועני. הוא הסביר שנכשל בהחלמה מהפציעה, שאיתה התמודד במשך שנתיים, וזו הסיבה לכך שהוא פורש מכדורגל בגיל 33. את ההחלטה חשף השחקן במסיבת עיתונאים. "אני פורש מכדוגל. לצערי הפציעה לא הותירה לי ברירה אלא לתלות את הנעליים. זו הייתה החלטה קשה בשבילי, אבל אני לא יכול להמשיך לשחק בצורה שאני רוצה ב-100 אחוז. בשנה שעברה במסיבת העיתונאים האחרונה כאן, אמרתי שאני רוצה לחזור למגרש בשביל עוד משחק אחד במדי רומא והצלחתי לשחק עוד 90 דקות עם רומא ואני רוצה להודות לכולם במועדון הזה שהגשימו לי את החלום האחרון הזה. אני שמח שביליתי את החודשים האחרונים של העונה בקבוצה הזו ומאושר שסיימנו במקום השני".
בלזארטי נשוי לבלרינה ידועה באיטליה בשם אלאונורה אבגנאטו, החתונה שלהם נערכה בקיץ 2011 בעיר פאלרמו. הילדה הראשונה שלהם, ג'וליה נולדה בינואר 2012 ובנוסף לבלזארטי יש עוד שתי בנות מנישואיו הקודמים.

קריירה בנבחרת איטליה

אחרי ששיחק בנבחרות הנוער בין השנים 2000–2002, ערך בלזארטי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת תחת המאמן צ'זרה פראנדלי ב-17 בנובמבר 2010, במשחק ידידות נגד רומניה. הוא נכלל בסגל הנבחרת לאליפות אירופה 2012, והפך למגן השמאלי בהרכב הפותח במשחק השלישי של שלב הבתים כשאיטליה עברה לשחק במערך 4-4-2. הוא גם שיחק את כל המשחק נגד גרמניה כמגן ימני בעקבות העדרותו של כריסטיאן מאג'ו שהיה מושעה ואיניאציו אבאטה שהיה פצוע אבל ישב על הספסל. באותו טורניר הגיע נבחרתו, נבחרת איטליה, לגמר אך הפסידה בו לספרד.
טאבה

בוררות טאבה

טאבה הייתה החלק האחרון מחצי האי סיני שהעבירה ישראל למצרים במסגרת הסכמי השלום בין שתי המדינות, לאחר בוררות בינלאומית שנסתיימה בשנת 1989.
המחלוקת על מיקום הגבול באזור טאבה נבעה מכך שלא הוצבה אבן גבול במקום בשנת 1906, בעת שסומן "קו רפיח עקבה", שהיה הגבול המנהלי בין מצרים העות'מאנית (שהיתה בפועל בשליטה בריטית) ליתר שטחי האימפריה העות'מאנית. הסכם השלום בין ישראל למצרים קבע את קו הגבול המנדטורי כקו הגבול המוסכם והמוכר בין המדינות, ולא את קו 1906 שקדם לו. לא ברור מדוע לא הוצבה אבן גבול בחוף טאבה, אף כי במקומות אחרים סומן הגבול בקפדנות. במפות משנת 1906 מסומן אזור טאבה כשייך למצרים הבריטית במפות הבריטיות, וכשייך לאימפריה העות'מאנית במפות העות'מאניות. נראה כי הצדדים לא טרחו ליישב את המחלוקת כיוון שהמקום באותה תקופה היה שומם וגודלו לא היה משמעותי. עם הקמת העיר אילת, ומאוחר יותר הקמת אתרי הנופש והתיירות הישראליים והמצריים לאורך חוף מפרץ אילת, הפך מיקום הגבול למשמעותי.
הצעת הפשרה המרכזית ("הנייר האמריקאי") קבעה כי שני מטאבה תוכר כשטח ריבוני מצרי, אך בפועל תנוהל ע"י ישראל. הצעה זו  נדחתה על ידי ישראל, שטענה כי כל איזור טאבה נמצא בצד שלה של הגבול ודרשה כי ריבונותה תישמר במקום. בנוסף, ראש הממשלה שמיר העדיף קביעת קו גבול סופי על פני הסדרים למיניהם. לבסוף, מוסד הבוררות הבינלאומי קבע שקו הגבול עפ"י הסכם השלום מ-1979 מתייחס בזיקה לקו המנדטורי (שבו טאבה מצרית) ולא לקו 1906 המקורי (שבו טאבה בארץ ישראל), שכן זה נאמר מפורשות בהסכם השלום. עם זאת, הבוררות לא קבעה את המיקום המדויק של אבן הגבול על חוף טאבה (מאחר וזה לא היה במנדט שלה), והשאירה זאת לצדדים.
לאור פסיקת הבוררים, פתחו ישראל ומצרים  במשא ומתן שבו נקבע כי אבן הגבול על החוף תהיה אבן הגבול המנדטורית ("אבן פרקר"). לפיכך, ישראל נאלצה לפנות את מלון אביה סונסטה של משפחת פפושדו, (כיום הילטון טאבה) ואת כפר הנופש של רפי נלסון, שנחשב לאחד מסמלי הבוהמה הישראלית של שנות השבעים והשמונים. עד אותה עת הייתה טאבה כפר קטן. מאז התחלת בניית המלונות ופיתוח התיירות באזור גדלה אוכלוסייתה.
כחלק מההסכם נקבע שבטאבה יוקם מעבר גבול מהיר שיפעל כמעט ללא הפסקה. כמו כן נקבע שישראלים יוכלו לבקר בחלק המזרחי של סיני ללא צורך בוויזה לפרקי זמן של עד שבועיים. באופן דומה, מתירה ישראל כניסה לאזרחים מצרים לנגב ללא צורך בוויזה לפרק זמן של עד שבועיים. המצרים התירו הקמת קזינו במלון הילטון טאבה, לפיכך נשארה טאבה מקום בילוי פופולרי לישראלים.
לצד הכניסה של צה"ל ללבנון ב-1982 (מלחמת לבנון הראשונה), החיכוך בין ישראל ומצרים על הריבונות בטאבה פגע במומנטום של הסכמי השלום עם מצרים.

פיגועים בטאבה לאחר הסכם השלום

ב-8 באוקטובר 2004 פוצץ מלון הילטון טאבה באמצעות משאית תופת. בפיגוע נהרגו 31 בני אדם, מהם 12 ישראלים. ועדת חקירה של משרד הפנים המצרי קבעה, לאחר 24 יום, כי המחבלים לא קיבלו סיוע מן החוץ, בניגוד להשערות שהעלו בכירים ישראלים, לפיהן הפיצוץ היה קשור לאל קאעידה.
כתוצאה מפיגועי הטרור בטאבה ובסיני ב-2004–2005 והתרעות של משרד החוץ התמעטה התיירות הישראלית בטאבה, אם כי לא נעלמה לחלוטין.
בשנת 2005, נפתח כ-15 ק"מ מדרום לטאבה מתחם נופש גדול בשם 'טאבה הייטס'. במתחם הנופש מרוכזים כחמישה בתי מלון מפוארים, אליהם מגיעים בעיקר תיירים מאירופה בטיסות צ'רטר ישירות לשדה התעופה בטאבה.
בפברואר 2014, מטען שהונח על ידי מחבלים מארגון אנצאר בית אל-מקדס המשויך לדעא"ש, באוטובוס תיירים מקוריאה הדרומית, התפוצץ, והרג שלושה תיירים ואת הנהג. הפיגוע התרחש 100 מטרים בלבד ממעבר טאבה.
נשים וילדים תחילה

נשים וילדים תחילה (באנגלית: Women and children first) הוא שמו של קוד מוסרי לפיו במצבי חירום ימיים (ובהשאלה, גם במצבי חירום אחרים כמו שריפה) יש לתת עדיפות להצלת נשים וילדים ורק לאחר מכן להצלת גברים. קוד זה, המכונה 'החוק הבלתי כתוב של הים', מהווה נורמה מוסרית אולם הוא אינו מוסדר בשום תקנה או חוק רשמי.

ניתוח ויישום

ההצדקה של הקוד המוסרי 'נשים וילדים תחילה' מתבססת ככל הנראה על ההנחה לפיה לגברים יש סיכוי גדול יותר לשרוד במצבים מסכני חיים זאת משום שהם בממוצע חזקים יותר מנשים. הישרדות עשויה להיות קשורה ביכולות פיזיות כמו ריצה מהירה יותר ומסת שריר גדולה יותר שיכולה להועיל בפינוי מכשולים מדרכי המילוט, וכן בתכונות מנטליות כמו אגרסיביות ותחרותיות שהן שכיחות יותר בקרב גברים.
מאז טביעת אניית הטיטניק בשנת 1912, רווחת האמונה לפיה הקוד המוסרי 'נשים וילדים תחילה' מעניק יתרון לנשים ולילדים במצבי חירום ימיים על פני גברים, אולם ניתוח 18 אסונות ימיים שהתרחשו בין השנים 1852–2011 ובהם היו מעורבים 15,000 אנשים משלושים לאומים שונים מראה כי לנשים ולילדים יש חסרון לעומת גברים במצבי חירום ימיים ששורדים בשיעורים הרבה יותר גבוהים. מהנתונים עולה כי במקרי חירום ימיים רווחת יותר הנורמה לפיה 'כל אדם לעצמו' מאשר 'נשים וילדים תחילה': מתוך 18 אסונות ימיים, רק בשני אסונות (בטיטניק ובאה"מ בירקנהד) לנשים היה יתרון הישרדותי על פני גברים. ב-11 מקרים נמצא שלגברים היה יתרון הישרדותי, ובחמישה מקרים לא הייתה עדות ברורה להבדלי הישרדות בין גברים לנשים. מתוך 18 מקרים, רק בחמישה ניתנה ההוראה 'נשים וילדים תחילה'. נמצא כי 17.9% מהנשים שרדו לעומת 34.6% מהגברים. בנוסף נמצא כי לילדים יש את הסיכוי הנמוך ביותר לשרוד. עוד נמצא כי שיעורי הישרדותם של נשים וילדים עולים במצבי חירום בהם הקפטן מורה על הנוהג 'נשים וילדים תחילה'. עזרה של אנשים לאחרים לא מעידה בהכרח על ההעדפות האישיות שלהם. מחקרים מצאו כי אנשים מכפיפים את עצמם לנורמות אם הפרה של אותן הנורמות טומנת בחובה ענישה (לרבות ענישה מגורם שלישי  כמו גינוי מוסרי וחרם). בניגוד לאסונות אחרים (כמו פיגועי טרור, צונמי ורעידות אדמה) אסונות ימיים מאופיינים בנוכחותו של מנהיג, ולו יש את הכוח להכפיף את אנשי הצוות והנוסעים למרותו במצבי חירום. מבחינת חברתית, קיימת צפייה גדולה יותר מגברים לנהוג בגבורה ולעזור במצבי חירום, ומנשים קיימת הצפייה לטפל במצבים ארוכי טווח (לסעוד למשל). במצב בו עזרה לזולת עלולה להגדיל מאוד את הסיכוי למות – רבים עשויים להעדיף להציל את עצמם במקום לעזור לאחרים. ייתכן כי מעשי גבורה והקרבה של גברים באסונות ים היו תופעה רגילה במאה ה-19 ובתחילת מאה 20, בהם גורל הילדים והנשים הוכרע בידי הגברים, אולם עם עליית חברות שוויוניות, נשים יותר ויותר הצליחו לשרוד באסונות ים בזכות תושייתן שלהן.
כמו כן, ייתכן כי גורם הזמן משפיע על הנוהג 'נשים וילדים תחילה' במצבי חירום ימיים. בשנת 1915, אניית לוסיטניה טובעה על ידי צוללת גרמנית. על אף הקריאה לפנות קודם נשים וילדים, הוראה זו לא מומשה, וההתנהגות לפיה 'כל אדם עצמו' הייתה דומיננטית. אנייה זו טבעה תוך 18 דקות בלבד, זאת לעומת זמן הטביעה של הטיטניק שארך שעתיים וארבעים דקות, ובה הנוהג התקיים.
ויקטוריה (אוסטרליה)

גאוגרפיה

מדינת ויקטוריה חולקת את נהר המארי כגבול עם מדינת ניו סאות' ויילס בצפון וגבול עם מדינת אוסטרליה הדרומית במערבה. שטחי מדינת ויקטוריה מגוונים מבחינה אקלימית, טופוגרפית וגאוגרפית, ממזג האוויר הרטוב והלח באזור ג'יפסלנד ועד לשטחים הדרום-מזרחיים אשר מכוסים בשלג ונחשבים לאזור "האלפים הוויקטוריאניים" המתקרבים לגובה של 2,000 מטרים מעל פני הים. הר בוגונג הוא ההר הגבוה ביותר באזור, גובהו 1,986 מטר. 
בוויקטוריה ישנם שטחים צחיחים, יבשים ומישוריים אשר מתפרסים במערבה ובדרום-מערבה של המדינה. בהשוואה למדינות אוסטרליה האחרות, ויקטוריה נחשבת למדינה שופעת שטחים ירוקים ופוריים והיא המדינה בעלת האחוז הגבוה ביותר של שטחים ירוקים. ישנה סדרה נרחבת של נהרות בוויקטוריה בשל כמויות הגשם הגדולות יחסית. נהר המארי הוא המוכר ביותר והוא הנהר השני בגודלו בדרום מזרח אוסטרליה. 
הגאולוגיה של המדינה כוללת הרי געש, מכרות זהב, פחם חום ונפט בלב הים.

כלכלה

בנוסף לשרות הייצור במרכז מלבורן, החקלאות מהווה חלק עיקרי בכלכלת ויקטוריה עקב האדמות הפוריות והעשירות והאקלים המתאים. תחומי הפעילות העיקריים בחקלאות ויקטוריה הם ייצוא בקר, מוצרי חלב, בשר כבש, צמר וחיטה (בעיקר בשטחיה המערבים והיבשים של המדינה), עם גידולי פירות וירקות בסביבת מלבורן ונהר המארי. גידול הגפנים ופתיחת יקבים גדלו במהירות רבה בשנות ה-90 של המאה ה-20.

ספורט

ויקטוריה נחשבת ל"בית" הפוטבול האוסטרלי, אשר חוקיו שונים משל הפוטבול האמריקאי: עשרה מתוך 16 מועדוני הקבוצות של הפוטבול האוסטרלי נמצאים בוויקטוריה. בוויקטוריה נערך גם הגמר הגדול והמסורתי.
בית האונייה

היסטוריה

המבנה הוא אחד מבנייניה הידועים ביותר של העיר הלבנה של תל אביב, הן בשל מאפייניו והן בשל מיקומו יוצא הדופן. הבניין נבנה בשנים 1934–1935 על ידי הקבלן שמעון חמדי-לוי בסגנון הבינלאומי. המבנה שוכן על גבעה קטנה שבעבר ירדה לנחל איילון ולאורכה עברה מסילת הרכבת יפו-ירושלים וכיום הוא צופה אל מחלף לה גוארדיה של נתיבי איילון. צורת המגרש שעליו נבנה היא משולש בעל זווית חדה מאוד יחסית ובשל כך נבנה בצורה ייחודית זו: חזית צרה ומתעגלת בפינה החדה, שתי חזיתות ארוכות כמעט מקבילות לאורך הבניין וחזית אחורית מעט צרה פחות מהקדמית. צורה זו, המזכירה חרטום של אונייה, העניקה לבניין את כינויו. בית האונייה מיועד לשימור.
התוכניות המקוריות לבניין הוגשו לעירייה לאישור בתחילת 1935. התוכניות (שלא שרדו) הציגו בניין בן שלוש קומות. למרות שתוכניות הבניין לא אושרו, הבנייה הסתיימה בתוך חודשים ספורים. באותה תקופה נהגו לבנות בתל אביב בתים בני שלוש או ארבע קומות (בהתאם לחוק עזר עירוני), אולם בית האונייה התנשא לגובה של שש קומות. 
שנה אחר כך דרשו פקחי העירייה משמעון לוי להרוס את הקומות העליונות והוגשה תביעה נגדו. אך, לאחר משא ומתן בין שמעון לבין ראש העיר מאיר דיזנגוף, הוחלט להותיר את המבנה במתכונתו הנוכחית.
הבניין מרוחק יחסית מאזור מרכז תל אביב שבו מרוכזים רוב בנייני העיר הלבנה, ומיקומו בקצה שכונת נווה שאנן וקרוב לאיילון הוא אחת הסיבות שהפך לבולט במיוחד. ממדיו הצרים והארוכים של הבית, בהם תוכנית הבניין מאפשרת קיומן של דירות נוחות וגרעין מדרגות אחד, הופכים אותו לייחודי מבחינה אדריכלית. משום גובהו הרב שימש גג הבית תצפית לאנשי ההגנה. לפי דן יהב, בספרו "תל אביב-יפו עיר החלומות", הערבים נהגו לפרסם את תמונת הבית בכרזות תעמולה המסבירות את "שאיפות ההשתלטות של היהודים הבונים מבצרי ענק".
במשך שנים רבות פעל בקומת הקרקע של הבניין מועדון "הבולדוג". בקומה העליונה תוכנן בית כנסת שפעל בשנותיו הראשונות של הבניין.
על אף שהבניין מוכרז כמבנה לשימור, הוא סבל שנים רבות מהזנחה שפגעה במבנה ובחזותו האסתטית. בסוף שנת 2007 עבר הבניין שיפוץ חיצוני, אך עד מהרה התדרדרה שוב חזותו. יחד עם זאת, רבים מפרטי הבניין המקוריים נותרו באתר ובמיוחד אלה המצויים בחדר המדרגות וכוללים ריצוף, מדרגות, מעקה ברזל וחלון אנכי המלווה את חדר המדרגות לכל גובהו.
מודל בקנה מידה של 1:25 הנציח את בית האונייה גם באתר מיני ישראל.
יחסי צ'אד–רומניה

היסטוריה

היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-15 ביולי 1969. באותה השנה נחתם הסכם סחר בין שתי המדינות, ובשנת 1971 נחתם הסכם נוסף בנושא שיתוף פעולה בתחום הטכנולוגיה. למרות ההסכמים שנחתמו הסחר הבילטרלי בין שתי המדינות הוא מזערי.
בנובמבר 2007 שלחה רומניה משלחת של 120 חיילים לדרום צ'אד ולרפובליקה המרכז אפריקאית במסגרת כוח שמירת השלום של האומות המאוחדות שם. גם לאחר שכוחות הצבא הרומניים נסוגו מצ'אד המשיכה רומניה לגנות את האלימות בצ'אד והאשימה בה את כוחות המורדים במדינה. באמצע 2008 אמר שר ההגנה והביטחון הרומני תיאודור מלסקאנו כי ארצו לא תשלח עוד כוחות לצ'אד וציינה כי המצב במדינה עובר את הקו האדום והיא לא מוכנה לקחת חלק במלחמה באזור.
בדצמבר 2008 נעצר ברומניה רוצחו של בנו של הנשיא אידריס דבי, ברהים דבי. אנשיו של דבי שפעלו באזור ירו עליו חצים מורעלים והרגו אותו. סריקות הדנ"א בזירת הרצח הותאמו לרוצח והוכרז רשמית כי הוא הרוצח.

דמיון בין דגלי המדינות

דגלי רומניה וצ'אד נראים זהים זה לזה במבט ראשוני אך במבט מעמיק ניתן לראות כי הרצועה הכחולה והרצועה האדומה בדגל צ'אד כהים יותר מבדגל רומניה. רומניה השתמשה בדגל החל משנת 1866 כשעוד הייתה ואלכיה, צורתו הוצגה כבר ב-1848. צ'אד החלה להשתמש בדגל בשנת 1960 לאחר עצמאותה מצרפת. באותם ימים הדגלים לא היו זהים עקב הטמעת סמל הרפובליקה הסוציאליסטית רומניה בתוך הדגל. עם זאת, הסמל הוסר בכל דגלי המדינה בשנת 1989  לאחר המהפכה הרומנית בה הופל ניקולאה צ'אושסקו.
בשנת 2004 דווח בתקשורת כי צ'אד פנתה לאו"ם בנושא הדגל. הדיווחים לא אושרו, אמנם נשיא רומניה יון איליאסקו מיהר להוציא הצהרה פומבית בה הוא מצהיר כי "הטריקולור הוא שלנו, לא נוותר על הדגל".
כאן ועכשיו (סדרת טלוויזיה אמריקאית)

ביקורת

באתר Rotten Tomatoes קיבלה העונה הראשונה ציון של 30% בהתבסס על 30 ביקורות, עם ציון ממוצע של 4.28 מתוך 10. באתר Metacritic קיבלה הסדרה ציון של 46 מתוך 100, בהתבסס על 20 ביקורות.
מלחמת אביה וירבעם

תיאור המלחמה

בספר מלכים א' מוזכרת המלחמה בלקוניות רבה:
וּמִלְחָמָה הָיְתָה בֵּין אֲבִיָּם וּבֵין יָרָבְעָם
— ספר מלכים א', פרק ט"ו, פסוק ז'
לעומת האזכור הדל בספר מלכים, מוקדש רובו של פרק י"ג בדברי הימים ב' לתיאור המלחמה בין שתי הממלכות. מהשתלשלות האירועים ניתן לראות כי לאחר גיוס צבאות יהודה וישראל, אשר כללו 400,000 ו-800,000 חיילים בהתאמה, פנה אביה אל ירבעם וצבאו והזהירם שלא ילחמו עמו:
וַיָּקָם אֲבִיָּה, מֵעַל לְהַר צְמָרַיִם, אֲשֶׁר, בְּהַר אֶפְרָיִם; וַיֹּאמֶר, שְׁמָעוּנִי יָרָבְעָם וְכָל-יִשְׂרָאֵל. הֲלֹא לָכֶם, לָדַעַת, כִּי ה' אֱלֹהֵי יִשְׂרָאֵל נָתַן מַמְלָכָה לְדָוִיד עַל-יִשְׂרָאֵל, לְעוֹלָם: לוֹ וּלְבָנָיו, בְּרִית מֶלַח. וַיָּקָם יָרָבְעָם בֶּן-נְבָט, עֶבֶד שְׁלֹמֹה בֶן-דָּוִיד; וַיִּמְרֹד, עַל-אֲדֹנָיו... וְעַתָּה אַתֶּם אֹמְרִים, לְהִתְחַזֵּק לִפְנֵי מַמְלֶכֶת ה', בְּיַד, בְּנֵי דָוִיד... בְּנֵי יִשְׂרָאֵל, אַל-תִּלָּחֲמוּ עִם-ה' אֱלֹהֵי-אֲבֹתֵיכֶם, כִּי-לֹא תַצְלִיחוּ
— ספר דברי הימים ב', פרק י"ג, פסוקים ד'-י"ב
אולם ירבעם התעלם מאזהרתו של אביה והחליט לתקוף את צבא יהודה על ידי פיצול צבאו והעברת חלק מחייליו לעורף צבא יהודה, כדי שישמשו כמארב:
וְיָרָבְעָם, הֵסֵב אֶת-הַמַּאְרָב, לָבוֹא, מֵאַחֲרֵיהֶם; וַיִּהְיוּ לִפְנֵי יְהוּדָה, וְהַמַּאְרָב מֵאַחֲרֵיהֶם
— ספר דברי הימים ב', פרק י"ג, פסוק י"ג
 
למרות יתרונם המספרי, נחל צבא ישראל תבוסה אדירה. תבוסה זאת, שמתוארת בדברי הימים בתור נס, הייתה מוחצת והובילה למותם של 500,000 חיילים מצבא ישראל ולכיבוש ערים ששכנו בשטח ממלכת ישראל:
וַיָּנוּסוּ בְנֵי-יִשְׂרָאֵל, מִפְּנֵי יְהוּדָה; וַיִּתְּנֵם אֱלֹהִים, בְּיָדָם. וַיַּכּוּ בָהֶם אֲבִיָּה וְעַמּוֹ, מַכָּה רַבָּה; וַיִּפְּלוּ חֲלָלִים מִיִּשְׂרָאֵל, חֲמֵשׁ-מֵאוֹת אֶלֶף אִישׁ בָּחוּר... וַיִּרְדֹּף אֲבִיָּה, אַחֲרֵי יָרָבְעָם, וַיִּלְכֹּד מִמֶּנּוּ עָרִים, אֶת-בֵּית-אֵל וְאֶת-בְּנוֹתֶיהָ וְאֶת-יְשָׁנָה וְאֶת-בְּנוֹתֶיהָ; וְאֶת-עפרון (עֶפְרַיִן), וּבְנֹתֶיהָ
— ספר דברי הימים ב', פרק י"ג, פסוקים ט"ז-כ'
יוחנן אהרוני, בספרו "אטלס כרטא לתקופת המקרא", טוען כי מלחמת אביה וירבעם היא למעשה חלק ממלחמת האחים אשר נמשכה כל ימי רחבעם, אביה ואסא, מלכי יהודה, ובמקביל כל ימי בית ירבעם ובית בעשא, מממלכת ישראל. עיקר הקרבות התחוללו בשטח נחלת שבט בנימין, אשר היווה מוקד לסכסוכי הגבולות בין שתי הממלכות.
אקרופוליס החדשה

בישראל

בשנת 1986 הגיע לישראל פייר פאולין, תלמידו של פרננדו שוורץ, מייסד ומנהל אקרופוליס החדשה בצרפת, במטרה להקים סניף ראשון בישראל. הסניף הראשון הוקם בתל אביב, ואחריו יצאו תלמידים מהסניף לפתוח סניפים נוספים, בחיפה, ירושלים, קריות, כפר סבא, ראשון לציון, באר שבע כרמיאל ותל אביב. כיום מונה העמותה בארץ כ-300 חברים. 
הארגון מפיץ גם עיתון בשם "אקרופוליס"- כתב עת בנושא פילוסופיה כדרך חיים, היוצא כיום 4 פעמים בשנה בנושאים מתחלפים, ומחולק חינם בעשרות אלפי עותקים ברחבי הארץ.

ביקורת

בבלגיה ובצרפת נכלל הארגון בשנת 1995 ברשימת קבוצות וארגונים שנחשבו לכתות, אולם עשור לאחר מכן בשנת 2005, הוסר שמו מרשימת הכתות בצרפת. יצוין כי הוועדה הבין-משרדית של הכנסת לבדיקת נושא הכתות בישראל (דו"ח תעסה גלזר משנת 1987) לא מזכירה את אקרופוליס החדשה, וגם המרכז הישראלי לנפגעי כתות (שהוקם בשנת 2006) אינו מזכיר את אקרופוליס החדשה ברשימותיו.
טום רובינסון

ביוגרפיה

טום רובינסון נולד בקיימברידג'. את ההופעות המוזיקליות הראשונות שלו עשה כנער מקהלה בכנסייה. בגיל 16 מצא את עצמו לאימתו מאוהב בנער בן גילו. ההומוסקסואליות הייתה אסורה באותה תקופה בבריטניה, וטום ניסה להתאבד. זאת הייתה נקודת השפל בחייו, אך גם האירוע המשמעותי ביותר שעיצב את כל דרכו בהמשך. חלק ניכר מפועלו ומהקריירה שלו הוקדש למניעת מקרי התאבדות נוספים על רקע דומה. כיום הוא נשוי לאישה ואב לבן ובת.
בקהילה הטיפולית פינצ'דן מנור שנשלח אליה לאחר ניסיון ההתאבדות, הקים את להקתו הראשונה, Café Society, טריו אקוסטי ששר שירים בסגנון שנות השבעים. ריי דייוויס מלהקת הקינקס התרשם והפיק ללהקה אלבום שמכר 600 עותקים בלבד. כיום הם נחשבים לנדירים למדי. Café Society התפרקה וטום, שגילה את לונדון, את סצנת הפאנק מחד ואת סצנת ההומוסקסואלים מאידך, הקים את להקתו הידועה ביותר, TRB, שהשתלבה במועדונים של לונדון לצד להקות כמו הסקס פיסטולס. הלהיט הראשון של TRB שהגיע לרשימת 20 הראשונים במצעד הבריטי היה 2-4-6-8 Motorway, המנון פאנק משנת 1977. האלבום הראשון של הלהקה הגיע למעמד של אלבום זהב - הצלחה שהלהקה לא הצליחה לשחזר מאז. 
בתחילת שנות השמונים הקים את להקת Sector 27, שהקליטה עם המפיק סטיב לילווייט והופיעה במדיסון סקוור גארדן עם להקת פוליס.
ב-1983 פתח בקריירת סולו, והגיע למספר להיטים בצמרת המצעד הבריטי, ביניהם "War Baby". באותה תקופה התחיל גם בקריירה נוספת כשדר בבי.בי.סי - רדיו 1, רדיו 4 ומאז 2002 הוא אחד השדרים המובילים בתחנת המוזיקה החדשה, רדיו 6, עם תוכנית מוערכת, שבה מתארחים מוזיקאים חדשים וותיקים.
באוקטובר 2015 הוציא לאור בעזרת מימון המונים את האלבום "Only the Now". בהקלטת האלבום שיתפו פעולה בין השאר הזמר בילי בראג והשחקן איאן מק'קלן. האלבום לווה במסע הופעות.
אליעזר בן-יהודה (שיר)

חיבור השיר וביצועיו

השיר נכתב על ידי ירון לונדון בעת שהיה שדרן רדיו בקול ישראל. בתחילת שנות ה-60 צפה לונדון בסרט "האָלָמוֹ", המתאר את קרב אלמו שהתרחש בארצות הברית בשנת 1836. בסרט מתואר דייווי קרוקט, גיבור מלחמה אמריקאי שלכבודו בוצע שיר בסרט. בעקבות הצפייה בסרט תהה לונדון מדוע לאמריקאים יש שירים על גיבוריהם ההיסטוריים ואילו בעברית לא קיימים שירים על גיבורי התחייה הציונית. לונדון, שגדל בבית בו ניתן כבוד רב לשפה העברית, חשב שיש להקדיש שירים בעברית למחיי השפה העברית. אליעזר בן-יהודה נחשב בעייני לונדון גיבור ציוני, ולכן החליט לכתוב עליו שיר שנותר בינתיים במגירה.
בשנת 1970 קיבל לונדון פנייה למסירת שיר, מתוכנית הרדיו של קול ישראל "דו רה מי ועוד", בהפקתה של דליה גוטמן ובהגשתה של רבקה מיכאלי. לונדון כתב עד אז מספר פזמונים מוכרים, ובתוכנית הוקלטו פוזמנים רבים שנוצרו בהזמנת קול ישראל. מתי כספי, שהיה לקראת תום שירותו הצבאי בלהקת פיקוד הדרום, הוזמן להלחין את מילותיו של לונדון. השיר, בעיבודו של אלכס וייס, הוקלט על ידי חוה אלברשטיין בבית המורה בתל אביב, שם הוקלטו תוכניות המקור של קול ישראל. השיר זכה להשמעות רבות ברדיו וצעד במצעדי הפזמונים השבועיים של הגל הקל וגלי צה"ל בסביבות אוגוסט–אוקטובר 1970 (בשיאו, ב-14 בספטמבר, הגיע למקום השלישי), ובאותה שנה נכלל בתקליטה של אלברשטיין "משירי ארץ אהבתי".
מתי כספי נהג לבצע את השיר בהופעותיו. הוא שר אותו בחגיגת הזמר 1976, והקליט אותו לאלבומו "צד א' צד ב'" (1978). השיר הוא מהראשונים שהלחין כספי ואשר זכו להצלחה רבה. כספי הלחין את השיר כך שעל פי הלחן הטעם במילה "יהודה" הוא במלעיל (בהתאם להגייה האשכנזית) ולא במלרע:
"זהו השיר היחידי שכתבתי באופן טכני. לא חיכיתי להשראה, אלא פשוט ניסיתי, תכננתי את המהלכים. דבר שעשיתי באופן חד-פעמי. בשם יהודה הדגש לא במקום הנכון. כשהגעתי אל האנשים ממחלקת המוסיקה העממית בקול ישראל, שרתי מולם. הם שמעו, לא הגיבו וקיבלו את השיר... כששרתי מולם הסתכלתי להם בעיניים וחיפשתי איזו תגובה שלא באה. אז שתקתי וחייכתי לי וככה השיר עבר – וזאת על מחייה השפה העברית, שבכל מילה בו צריכה להִשמע מפיו".

תוכן השיר

השיר עוסק בפועלו של אליעזר בן-יהודה, אחת הדמויות המפורסמות בתחיית הלשון העברית. נזכרות בו כמה מילים מהרבות שהמציא, כגון: "יוזמה", "פצצה", "כרובית" ו"גלידה". בבית האחרון של השיר נזכר בנו, איתמר, והבטחתו של אביו שיגדל על ברכי השפה העברית.
בשיר מוגדר בן יהודה כ"יהודי מבדח" שבדה מלים ממוחו הקודח. לימים סיפר לונדון כי התכוון לכתוב יהודי תמהוני, אך מכיוון שרצה שהביטוי יתחרז עם "מוחו הקודח", שינה ליהודי מבדח, על אף שלדבריו יש בכך שגיאה, שכן בן-יהודה תואר כאדם חמור סבר ולא כאדם מבדח.
תופעת פי

תופעת פי (באנגלית: Phi Phenomenon) היא אשליה אופטית הגורמת לצופה לחשוב שקיימת תנועה, כאשר אובייקט דומם מוקרן במיקומים שונים, זה אחר זה, בשדה הראייה. האובייקט המוקרן לא נע, אך הצופה מדמיין שהוא נע.
תופעת פי בצבע היא מעניינת יותר: כאשר מוקרן ראשית האובייקט (נגיד עיגול) בצבע אחד, ובמיקום אחר מוקרן אותו אובייקט בצבע אחר, עדיין תישאר אשליית התנועה ואף תיווסף אשליית שינוי צבע של האובייקט ה"נע".
תופעה זו, שתוארה על ידי מקס ורטהיימר, היא נושא הנחקר בפסיכולוגיה, וכן מהווה חלק מהבסיס התאורטי של הקולנוע.
מאיר בן שבת

קורות חייו

גדל במשפחה דתית בדימונה, הילד ה-12 מתוך 14 ילדי המשפחה. למד בבית ספר ממלכתי דתי בעיר ולאחר מכן בישיבת בני עקיבא "אהל שלמה" - באר שבע. היה כתב במקומון של דימונה ובשורה של עיתונים בדרום. עם גיוסו לצה"ל שובץ בחטיבת גבעתי ובמסגרת שירותו בה קיבל כמה אותות הצטיינות ואף את אות מצטיין הנשיא.
בשנת 1989 השתחרר מצה"ל, התגייס לשב"כ ושימש במגוון תפקידי מטה ופיקוד של השב"כ. ב-1992 קיבל צל"ש מראש הארגון יעקב פרי בגין הישג מודיעיני. בתפקידיו עסק בעיקר בהתמודדות כנגד החמאס ברצועת עזה, ובין היתר פיקד על פעילות השב"כ במבצע עופרת יצוקה. במהלך שירותו בשב"כ שימש ראש אגף הסייבר, ראש האגף הארצי לסיכול טרור וריגול ולמחקר ולמדיניות וראש המרחב הדרומי.
באמצע אוגוסט 2017 החל לכהן כיועץ לביטחון לאומי וממלא מקום ראש המטה לביטחון לאומי במשרד ראש הממשלה, ובנובמבר 2017 אישרה הממשלה את מינויו לראש המטה לביטחון לאומי.
בן-שבת הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה מטעם אוניברסיטת בר-אילן (בהצטיינות) ובוגר התוכנית לדירקטורים ונושאי משרה בכירים בתאגידים באוניברסיטת תל אביב. נשוי ואב לארבעה. בתו נשואה לנכדו של הרב חיים דרוקמן. מתגורר במרכז שפירא.