דייוויד רובינסון

ראשית חייו

דייוויד רובינסון נולד בקי וסט שבפלורידה לאמברוסה ולפרדה רובינסון, והיה בנם השני. משפחתו עברה מקומות מגורים פעמים רבות כאשר אביו שירת בצי האמריקני, אך לאחר שאביו פרש מהצי, היא התיישבה בווירג'יניה. כתלמיד בבית הספר ניסה רובינסון, שהיה גבוה מאוד כבר כנער, את יכולתו במשחק הכדורסל, אך לבסוף עזב את המשחק. הוא נעשה לבוגר בית הספר התיכון אוסבורן פארק במנאסאס שבווירג'ינה, קצת ליד וושינגטון די.סי., שם עבד אביו כמהנדס לאחר פרישתו מהצבא. 
עד לשנתו האחרונה בתיכון, רובינסון לא שיחק כלל כדורסל בצורה מאורגנת. גם כשצורף לנבחרת הכדורסל של בית הספר שלו על ידי מאמן הקבוצה, והגיע במדי הקבוצה למספר הישגים אישיים, לא משך את התעניינותם של מאמני קבוצות בליגת המכללות האמריקאית. כדורסל לא היה כלל תחום ההתעניינות העיקרי שלו באותו זמן, ולאחר שהתקבל לאקדמיה הימית של ארצות הברית, הוא בחר בלימודי מתמטיקה.
במקביל ללימודיו באקדמיה הימית שירת רובינסון בצי האמריקני. עם הזמן הוא החל לפתח יותר ויותר את משיכתו לתחום הכדורסל, ושיחק בנבחרת המכללה לאורך כל ארבע שנותיו בה. רובינסון הצטיין במיוחד ככדורסלן במסגרת האקדמיה - בשתי עונותיו האחרונות בה הוא נכלל בחמישיית ה"אול-אמריקן", שהיא נבחרת המצטיינים של ליגת המכללות, וזכה ב-1987 בשלושה פרסים של כדורסלן השנה במכללות: פרס נייסמית', פרס ג'ון אר. וודן וכן הפרס מטעם התאחדות עיתונאי הכדורסל האמריקאית.
לאחר שנעשה לבוגר האקדמיה הימית של ארצות הברית הציע רובינסון את מועמדו לדראפט ה-NBA ב-1987, ונבחר במקום הראשון על ידי קבוצת סן אנטוניו ספרס. אף על פי כן, הוא לא יכול היה לעבור לשחק מיידית בסן אנטוניו, מאחר שנותרו שנתיים עד לסיום שירותו הצבאי בצי האמריקני. שירותו בצי הקנה לו את הכינוי "האדמירל", שבו נודע לאורך כל הקריירה המקצועית שלו.

קריירה ב-NBA

על אף שלרובינסון הייתה אפשרות לבחור שלא לחתום על חוזה בסן אנטוניו ולהפוך לשחקן חופשי בליגת ה-NBA עד לסיום שירותו הצבאי, החליט רובינסון לבסוף לחתום בסן אנטוניו, והצטרף לקבוצה ב-1989.
בעונת הבכורה שלו ב-NBA, ‏1989/1990, הפגין רובינסון יכולת מרשימה במיוחד, והוביל את סן אנטוניו למאזן של 56 ניצחונות ו-26 הפסדים במהלך העונה הסדירה. בכך סייע לקבוצה לשבור את שיא השיפור הגדול ביותר של קבוצה מסוימת במאזן העונתי לעומת העונה הקודמת, לאחר שבעונת 1988/1989 סיימה הקבוצה עם מאזן של 61-21. סן אנטוניו העפילה למשחקי הפלייאוף ואף הגיעה לסדרת חצי גמר המערב, שם הפסידה בשבעה משחקים לפורטלנד טרייל בלייזרס. בעקבות הצלחתו, זכה רובינסון בתואר רוקי השנה ב-NBA.
לאחר מכן הוביל רובינסון את סן אנטוניו להעפלה לפלייאוף במשך שבע עונות רצופות, אך מעולם לא עבר עמה את סדרת גמר המערב. באותן שנים הוא השתתף בקביעות במשחק האולסטאר של הליגה, וכן זכה בפרס שחקן ההגנה של העונה ב-1992. רובינסון אף היה חבר בסגל נבחרת ארצות הברית, שכונתה "דרים טים", לאולימפיאדת ברצלונה ב-1992. הוא היה שותף להצלחתה ולזכייתה של הנבחרת במדליית הזהב. 
בעונת 1993/1994 גבר רובינסון על שאקיל אוניל וזכה בתואר מלך הסלים של ה-NBA, לאחר שקלע 29.8 נקודות בממוצע למשחק. במשחק נגד לוס אנג'לס קליפרס באותה עונה הוא קלע 71 נקודות, ובכך שבר את שיא הנקודות של שחקן בודד במשחק בתולדות סן אנטוניו (השיא הקודם היה שייך לג'ורג' גרווין ועמד על 63). רובינסון אף זכה בתואר ה-MVP של העונה הסדירה ב-NBA בעונת 1994/1995, ובאוקטובר 1996 נבחר לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בהיסטוריית הליגה.
על אף הישגיו האישיים הרבים בקריירה, בשנות השיא שלו (בין 1991 ל-1996) רובינסון לא הצליח לזכות באף אליפות NBA. הקבוצות שעל ידן הודחה סן אנטוניו פעם אחר פעם במשחקי הפלייאוף היו גולדן סטייט ווריורס, פיניקס סאנס, יוטה ג'אז ויוסטון רוקטס. ב-1995, עונה בה זכה בתואר ה-MVP, הצליח רובינסון להגיע עם קבוצתו עד לסדרת גמר המערב מול יוסטון. סדרה זו הייתה מרגשת במיוחד, שכן רובינסון התמודד מול האקים אולאג'ואן, שיחד איתו נחשב לאחד משני הסנטרים הטובים בליגה. סן אנטוניו הפסידה באותה סדרה לאחר שישה משחקים.
לפני תחילת עונת 1996/1997 נפצע רובינסון בצורה רצינית, כשנפגע בגבו במהלך אימוני ההכנה שלפני העונה. רובינסון הצליח לשוב לשחק, אך שישה משחקים לאחר מכן סבל מפציעה חמורה אף יותר, כאשר שבר את רגלו במפגש עם מיאמי היט. פציעה זו גרמה לו להיעדר עד לסיום אותה עונה. כתוצאה מחסרונו של רובינסון ושל מספר שחקני מפתח נוספים בקבוצה, סן אנטוניו סיימה באותה עונה עם מאזן חלש של 62-20. אף על פי כן, מאורעות אלו השפיעו לבסוף לטובה על הקבוצה - היא קיבלה את הזכות על בחירת הדראפט הראשונה ב-1997, ובחרה בו את כוכב המכללות דאז, הפאוור פורוורד טים דאנקן.
במהלך השנים הבאות, רובינסון ודאנקן שיתפו פעולה בצורה מוצלחת בקו הקדמי של סן אנטוניו, והשילוב ביניהם כונה "מגדלי התאומים", בשל גובהם הרב של שני השחקנים והיכולת ההגנתית הטובה שלהם. לפני עונת 1998/1999 אירעה שביתת שחקנים גדולה ב-NBA לאחר שנוצר סכסוך בין ארגון השחקנים לבין הנהלת הליגה. העונה נפתחה לבסוף רק בפברואר 1999, ונמשכה 50 משחקים בלבד. רובינסון סייע לסן אנטוניו לסיים עם המאזן הטוב ביותר בעונה הסדירה (13-37), ולעבור במשחקי הפלייאוף את מינסוטה טימברוולבס, לוס אנג'לס לייקרס ופורטלנד. בסדרת הגמר של ה-NBA, מול ניו יורק ניקס, היו רובינסון ודאנקן יעילים במיוחד עבור קבוצתם, שניצחה בחמישה משחקים וזכתה באליפות. בכך השיג רובינסון את האליפות הראשונה בקריירה שלו.
ב-2001 זכה רובינסון בפרס הספורטיביות של ה-NBA. במהלך עונת 2002/2003, הודיע רובינסון כי עונה זו תהיה האחרונה בקריירה שלו. הוא סיים את אותה עונה עם זכייה באליפות שנייה בקריירה, לאחר שסייע לסן אנטוניו לנצח בשישה משחקים את ניו ג'רזי נטס בסדרת הגמר. במשחק השישי והאחרון בסדרה קלע רובינסון 13 נקודות והוריד 17 ריבאונדים. לאור הקריירה הגדולה שלו והזכייה באליפות באותה עונה, קיבל רובינסון בסוף 2003 את פרס "ספורטאי השנה של ספורטס אילוסטרייטד", במשותף עם טים דאנקן.
לאורך קריירת ה-NBA שלו העמיד רובינסון ממוצעים סטטיסטיים של 21.1 נקודות, 10.7 ריבאונדים, 3 חסימות ו-2.5 אסיסטים למשחק. בנוסף, הוא אחד ממספר מצומצם של שחקנים שקלעו בקריירה שלהם למעלה מ-20,000 נקודות במסגרת ה-NBA. הוא גם אחד מארבעה שחקנים בלבד שהשיגו "קוואדרופל-דאבל" (34 נקודות, 10 ריבאונדים, 10 אסיסטים ו-10 חסימות במשחק נגד דטרויט פיסטונס בפברואר 1994), ואחד משישה שחקנים שקלעו 70 נקודות ומעלה במשחק NBA. רק אלג'ין ביילור, וילט צ'מברליין, דייוויד תומפסון, דווין בוקר וקובי בראיינט הגיעו להישג זה חוץ ממנו.