google/wiki40b huggingface dataset:
גניה סנופ

קורות חייה

כל משפחתה של גניה סנופ הגיעה מלטביה. סבא של אמה נלחם נגד הצבא הנאצי ונפל בימיה האחרונים של מלחמת העולם השנייה. סבתה (אמא של אמה) הייתה בת למשפחה יהודית עשירה שמנתה עשרה ילדים. עם הכיבוש הסובייטי נשלחה לגלות בסיביר יחד עם אחיה ואחיותיה והצליחה לשרוד. בצעירותה למדה מוזיקה ופיתוח קול, אך קשיי היום-היום והלחץ המשפחתי הובילו אותה למקצוע ראיית החשבון. המשפחה עלתה לישראל בשנת 1981 והשתקעה בצפון הארץ. אביה של גניה הוא מהנדס ויזם ואמה רופאה ועוסקת גם בתרגום ספרותי. גניה היא הבת האמצעית בין שלוש אחיות. היא נולדה בטבריה וגדלה בשכונת נווה שאנן בחיפה, למדה בבית הספר הריאלי. מכיתה ט' עד י"ב הייתה בחוג צעירים של תיאטרון חיפה והשתתפה בהצגה "גטו" של תיאטרון חיפה, שיהושע סובול כתב וביים. היא שיחקה לצידם של אריה מוסקונה, אורי רביץ, אשר צרפתי ואמנון מסקין. בצבא הייתה סנופ מכ"ית בבסיס מחו"ה אלון, בו עולים חדשים עשו טירונות ולמדו עברית. לקראת השחרור החלה לנסוע לתל אביב לסדנת ביומכניקה בשיטת מאירהולד, בהדרכתה של סופי מוסקוביץ'.
כשהשתחררה מצה"ל עברה גניה לגור בתל אביב ולמדה במשך שלוש שנים בבית הספר לאומנויות הבמה על-שם סופי מוסקוביץ'. בין תלמידיה לכיתה היו דניאל בוצר, סמדר חרפק ועידן בוסיאן. בשנה ג' ללימודיה בבית הספר למשחק השתתפה בהצגת ליצנות ללא מילים בשם "זהו!". ההצגה עובדה ועלתה בתיאטרון המדיטק בחולון, בשם "ארץ טו טו" בבימויו של אלכסיי גבריאלוב. בהפקה השתתפו ארבעה מבני כיתתה של גניה ולימים הם הקימו את אנסמבל "קאקאפוניה" ליצנים תיאטרליים. האנסמבל יוצר מופעי רחוב וליצנות והשתתף בפסטיבלים בינלאומיים.
סנופ שיחקה בהצגה "עדות שקר" שכתב גור קורן, הבמאי שלה מתקופת הלימודים, ההצגה הופיעה בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא. קורן הביא אותה להצגה "בין לילה ובין שחר" בתיאטרון גשר, לה הוא כתב את העיבוד בהתבסס על ספרו של יהושע קנז.
סנופ היא גם שחקנית יוצרת בהצגה "תיאטרון פצפון", הצגה לפעוטות בתיאטרון אורנה פורת, פרויקט ראשון מסוגו בארץ בבימויו של גיל צרנוביץ'.
גניה סנופ מלמדת תיאטרון בבימת הנוער בכפר-סבא ובסדנאות התיאטרון של אורנה פורת.
היא הופיעה בתפקידי אורח בסדרות "רמזור" ו"הדור הבא 24/7” והשתתפה בתוכנית "החברים של ארקשה", תוכנית ילדים בהנחיית ארקדי דוכין, ששודרה ב-HOT VOD.
השתתפה בסדנאות: ליצנות תיאטרלית בהנחיית טליה ספרא; "ממעמקים"- מרתון משחק מול מצלמה בהנחיית רני בלייר; "שקט מצלמים רעש" – סדנאות הבמה, בהנחיית עודד דוידוף, ניר ברגמן ורני בלייר. היא מתאמנת בשיטת "צ'אבק" לשחקנים מקצועיים בהנחייתו של שחר רוזן.
מדובבת סדרות בערוץ הילדים ובערוץ לוגי.
באוקטובר 2015 עלתה הסדרה המדרשה בה היא השתתפה.
יחסי סרי לנקה–צרפת

סקירה כללית

על פי משרד החוץ הצרפתי: "הרשויות הצרפתיות וסרי לנקה מקיימות דיאלוג שוטף בנושאים פוליטיים וכלכליים."
שר החוץ של סרי לנקה, מנגלה סמארוואירה, ביקר בפריז ביוני 2016 ונפגש עם עמיתו, עם שר המדינה לסחר חוץ, התפוצות והתיירות, ועם שר המדינה לפיתוח התרבות הצרפתית.
מרטין פינוויל, שר המדינה הצרפתי לענייני מסחר, עסקים קטנים וסולידריות חברתית, ביקר בקולומבו בנובמבר 2016 ונפגשה עם ראש הממשלה, שר החוץ ושר התיירות.
קארלי סימון

ילדות

קרלי סימון נולדה בשנת 1945, בעיר ניו יורק שבארצות הברית למשפחה מהמעמד הגבוה, אביה היה איש עסקים מצליח ומוציא לאור, ממייסדי הוצאת הספרים סיימון ושוסטר, אחת מחמש הוצאות הספרים הגדולות ביותר בארצות הברית, שתחביבו היה נגינה בפסנתר. אימה הייתה זמרת ופעילה לזכויות האזרח, האב ממוצא יהודי גרמני, והאם ממוצא שווייצרי וספרדי קתולי.

ראשית הדרך

את דרכה המוזיקלית החלה בגיל 19, עת הקימה עם אחותה לוסי, את הצמד "האחיות סימון". בשנת 1964 יצא אלבומן הראשון "הכירו את האחיות סימון". באותה השנה יצא גם אלבומן השני, ובשנת 1969 הוקלט אלבומן השלישי והאחרון שהוקדש כולו לשירי ילדים (בשנת 1973 יצא האלבום בגרסה עדכנית לצליל של שנות ה-70).
בשנת 1968 הצטרפה ללהקה "זיכרון הפיל" (Elephant's Memory), הידועה יותר כלהקת הליווי הניו-יורקית של ג'ון לנון ויוקו אונו בהופעותיו ברחבי ארצות הברית.

שנות השיא

בשנת 1971 הקליטה שיר סולו ראשון לפסקול של סרט הקולנוע של הבמאי מילוש פורמן, התפשטות (Taking Off), בו גם קיבלה תפקיד משנה. באותה השנה יצא אלבום הבכורה שלה כסולנית, שנקרא בפשטות "קרלי סימון". האלבום כלל להיט שהצליח להגיע לראשי מצעדי הפזמונים והביא לכך שעוד באותה שנה הוקלט אלבומה השני "צפייה" (Anticipation). בסופה של אותה שנה זכתה סימון בפרס הגראמי למוזיקאית הצעירה.
ייחודה מבין הזמרות הרבות, היא העובדה שכתבה והלחינה את מרבית שיריה וכן ניגנה בכולם. סימון נחשבת לאחת מהזמרות היוצרות הבולטות של המחצית הראשונה של שנות ה-70' אז החלה תופעה זו של זמרות-יוצרות.
בשנת 1972 נישאה למוזיקאי ג'יימס טיילור. מנישואין אלו נולדו לה שני ילדים. בשנת 1983 התגרשו השניים.
הפריצה הגדולה שלה התרחשה בשנת 1973 עם הוצאת אלבומה השלישי "ללא סודות" (No Secrets). אלבום זה הכיל מספר רב של להיטים והתארחו בו מספר רב של מוזיקאים. בין המוזיקאים שהתארחו באלבום ניתן למנות את פול מקרטני ואשתו לינדה מקרטני, מיק ג'אגר, קט סטיבנס, קלאוס פורמן, הפסנתרן ניקי הופקינס, המעבד התזמורתי פול בקמסטר ונגן כלי ההקשה ריי קופר. להיטה הגדול ביותר שיצא מאלבומה זה היה You're So Vain. שיר זה הגיע למקום הראשון במצעדי הפזמונים (וביניהם של הבילבורד, במשך 3 שבועות).

המשך הדרך

במהלך השנים המשיכה ליצור ולהקליט עשרות אלבומים, אם כי ברמה פחותה מאלה עימם פרצה לתודעה.
ב-1988 זכתה בפרס אוסקר ובפרס גלובוס הזהב על כתיבת וביצוע השיר "Let the River Run" עבור הסרט "נערה עובדת".
בשנת 2005 הפתיעה באלבום גרסאות לשירים ישנים שנקרא Moonlight Serenade. האלבום הגיע למקום ה-7 במצעדי המכירות וכן זכה למועמדות לפרס הגראמי בקטגוריית הפופ המסורתי. את סיבוב ההופעות שבא בעקבות האלבום המצליח, פתחה סימון במופע מפואר באולם המופעים שבספינת התענוגות קווין מרי 2. המופע תועד והוצא בגרסת DVD.
נאסר א-דין

נאסר א-דין (בטורקית: Nasrettin Hoca, בתעתיק: נאסרטין הוג'ה; באוזבקית: Nasriddin Afandi, נסרדין אפנדי; בפרסית: ملا نصرالدین) היה דמות ספרותית ממוצא ערבי, יליד טורקיה ואימאם שחי, לפי המסורת, בבוכרה בין השנים 1208–1284. הוא נולד בכפר הורטו והיה פילוסוף, מיסטיקן ומספר סיפורים. דמותו מתערבבת בזאת של ג'וחא בארצות דוברי ערבית, בגלל ההומור בסיפוריו.
פסל בדמותו ניצב בעיר בוכרה, כיום באוזבקיסטן.
ארגון אונסק"ו הכריז על שנת 1996–1997 כשנת הזיכרון הבינלאומית לנאסר א-דין.
אידריס שאה הקדיש פרק שלם של ספרו "הסופים" לנאסר א-דין, שבו הוא טוען שזו דמות מלמדת שהומצאה על ידי הדרווישים.

שאה אסף והוציא לאור באנגלית ארבעה אוספים של סיפורי נאסר א-דין.
ב-1940 הוציא הסופר הרוסי ליאוניד סולוביוב את הספר "חודג'ה נסר א-דין" שמבוסס על אגדות מהמזרח התיכון ובו מוצג נאסר א-דין כאדם פיקח שנלחם בשלטון הרשע של האמיר בבוכרה, ומציל עניים מעושק. על בסיס עלילת הספר שתורגם לעברית ב-1968 נכתבה הצגה מצליחה והשיר "בבוכרה היפה" של חיים חפר.
בישראל, הוא התפרסם בזכות ספרו של שלמה אבס, "עלילות נאסר א-דין" שמבוסס עליו. א-דין נתן השראה לדמות ידועה אחרת שהמציא שלמה אבס - טיל ארנסטויל (מטייל הרים אוסטרלי וטיפש, שחברו הטוב ביותר הוא ציפור).

הסיפורים

מעשיות נאסר א-דין מוכרות בכל ארצות ים התיכון וגם מופיעות בתרבויות וארצות אחרות בעולם. במבט ראשון, הסיפורים נראים כבדיחות או משלים הומוריסטים. הם מסופרים שוב ושוב בבתי תה ובחאנים, בבתים וברדיו. אחת המטרות של הסיפורים הינה לתאר מצבים בחברה או במחשבות של הפרט, כאשר אלה מיוצגים על ידי הדמויות והתנהגותן בסיפור.

מתי משקרים?

ג'וחא הוכיח את בנו בן השש על שקריו התכופים ואמר לו שבהיותו בגילו - לא שיקר אף פעם.
"יפה אבא." ענה לו הבן. "באיזה גיל התחלת אתה לשקר?"

למה אנחנו כאן?

בהליכת ערב שלו לאורך דרך ריקה מאנשים, מולא נסאר א-דין ראה מרחוק קבוצת פרשים מתקרבת אליו. דמיונו התחיל לעבוד. הוא ראה את עצמו לכוד על ידי הפרשים ונמכר כעבד, או לשרות בצבא.
נסאר א-דין ברח, טיפס מעל חומת בית קברות וקפץ ונשכב בתוך קבר פתוח.
סקרנים על ההתנהגות המוזרה שלו, האנשים, עוברי אורח, הלכו בעקבותיו. הם מצאו אותו שוכב, מתוח ורועד.
"מה אתה עושה שם בקבר? ראינו אותך בורח. אפשר לעזור לך?"

"שאלה לכאורה פשוטה. אבל זה לא מבטיח שהתשובה פשוטה." אמר המולא, שתיאר לעצמו עכשיו מה קרה. "הכל תלוי בנקודת המבט. אם בכל זאת אתם חייבים לדעת: אני כאן בגללכם, ואתם כאן בגללי."
טומאת היסט

בהלכה היהודית, טומאת היסֶט הוא כינוי לקבלת טומאה על ידי הזזה קלה (נדנוד) של חפץ טמא - הנגרם הן על ידי נשיאה (על אף שלא נגע בחפץ) והן על ידי נגיעה.

מקור המילה

מקור המילה הוא ככל הנראה בארמית, כתרגום של המילה "משא", שהיא מקור טומאה זו כמוזכרת בפסוק. התרגום ירושלמי מתרגם את הפסוק "והנשא את נבלתם" כוד יוסיט ית נבלתיהון.  המילה מופיעה רבות במשניות במסכת זבים.

פרטי הדינים

המשנה אומרת כי אין עם הארץ בקיאין בטומאה זו.  הרמב"ם בפירושו למשנה מנמק כי עם הארץ סבור שההיסט לדבר טמא אינו מטמאו הואיל ולא נגע בעצם חפץ המטמא, ואינם שמים לב שהוא בעצם מין של משא המוגדרת בכתוב "והנשא את נבלתם".
כמו כן, כל חפץ טהור (שהוכשר לקבל טומאה) אשר יזיז הזב נטמא על אף שלא נגע הזב בעצם החפץ.
טומאת היסט על ידי אדם טמא, נגרמת רק כאשר אדם טמא מסיט לבדו חפץ אחר. אם הדבר המוסט היה ניסט גם ללא כוח הזב, הוא אין הוא טמא. כך למשל מפרש רבי מאיר שמחה מדווינסק את המשנה התמוהה "עריבה  מלאה בגדים  בזמן  שמשאן כבד טמאין בזמן  שמשאן קל  טהורין", שבפירושה התחבטו כל המפרשים. הוא מפרש על פי הכתוב במשנה  בבבא הקודמת :  "ישבה  בספינה  כלים  שבראש  הנס  שבספינה  טמאין  מדרס.  נוטלת עריבה..."  נמצא שמשנה זו נסובת על הספינה,  שהיא,  הספינה,  נוטלת  עריבה  מלאה  בגדים, והנידה  יושבת  בספינה.  אם  משאן  של  הבגדים  כבד,  העריבה  אינה  מתנדנדת  בספינה, אלא  הנידה  מנדנדת  את  הספינה  וכל  מה  שבתוכה,  ולכן  הבגדים  שבתוך העריבה טמאים  בהיסט  הנידה,  ויהיו  הבגדים  ראשון לטומאה.  אבל  אם  משאן  של  הבגדים קל  הרי  העריבה  מתנענעת  על  ידי  הילוך  הספינה  אף  בלא  הנידה,  אלא  שעל  ידי הנידה  היא  מתנדנדת  בנדנוד  חזק  יותר  מנדנוד  הספינה  בלי  ישיבת  הנידה, ואם  כן אין  זה  היסט,  שאין  היסט  אלא  דווקא  כשכל  הנדנוד  בא  על  ידי  הזב.
עלילות חרב האופל

עלילות חרב האופל (באנגלית: The Darksword Trilogy) היא סדרת ספרי פנטזיה המונה 3 ספרים אשר נכתבה על ידי מרגרט וייס וטרייסי היקמן, שחיברו גם סדרות פנטזיה מצליחות כגון רומח הדרקון ומחזור שער המוות. ספר רביעי בסדרה נכתב על ידי המחברים כעשר שנים לאחר צאת הטרילוגיה המקורית, ולא תורגם לעברית.

בעלילות חרב האופל יצרו מרגרט וייס וטרייסי היקמן עולם מציאותי. הסדרה עוקבת אחרי סיפורו של יוראם, שנולד ללא כוח קסם בממלכה בה קסם הם החיים, ועל כן נחשב למת ונושל מירושתו. יוראם חוזר על מנת לנקום ולהחזיר לעצמו את ירושתו האבודה. הקסם ב"עלילות חרב האופל" הוא שונה מהקסם המופיע בשאר הסדרות של צמד הסופרים. הקסם הוא משהו שנולדים איתו ולכל אחד יש אחד מתשעת סוגי הקסם (הנכונים "תעלומות") והוא יכול להתמחות רק בו. בעוד סוג הקסם הנדיר ביותר הוא הכימאים.

יוראם

יוראם הוא גיבור הסדרה. הוא נולד ללא קסם ונחשב מת, אולם אניה, אישה מטורפת, גנבה אותו מבית התינוקות וברחה איתו לכפר של קוסמי שדה שם הוא גדל איתה והיא אמרה לו שהיא אימו. בגיל 15 יוראם גילה שהוא מת בעקבות דרישה של משגיח השדה מכימאי השדה להעניק לו חיים, בקשה שלא עלתה בהצלחה. כאשר אניה ראתה בפניו של יוראם שהבין כי הוא מת היא הפכה את עצמה לאדם זאב וניסתה לרצוח את המשגיח. המשגיח הציב סביבו חומת ברקים כהגנה ורצח בטעות את אניה. יוראם הרים אבן ורצח את משגיח השדה כשהוא משתמש באבן בתור נשק ובעצם מעניק לה חיים, דבר אסור שנחשב כחטא חמור שעונשו מוות (רק העוסקים באומנות האפלה מעניקים חיים לחפצים). בעקבות זאת ברח יוראם אל ארצות הניכר שם נפצע אנושות על ידי אנשי סוס. הוא מובא אל כפר הטכנאים, העוסקים באמנות הטכנולוגיה האסורה, שם הוא פוגש את באלאכלוך, דוק צאאריט שערק ממסדרו ומספק נשק לצבא האויב של שאראקן. סאריון (כימאי שסרח) נשלח בעקבות יוראם אל ארצות הניכר על מנת להביאו חזרה למרילון ולהעמידו למשפט. בעזרת סאריון מחשל יוראם את חרב האופל, העשויה ממחצב נדיר שניחן ביכולת לספוג כוח קסם. בעזרת החרב יוראם רוצח את באלאכלוך ומתחיל לנוע לכיוון מרילון על מנת לנקום בכל אלו שפגעו באימו ולזכות בירושתו בחזרה. מה שיוראם אינו יודע הוא שהוא בנם של הקיסרית והקיסר של מרילון שנזנח למוות.

סאריון

סאריון הוא כימאי - מי שנולד לתעלומת החיים, וביכולתו לתעל את הקסם הזורם בעולם אל הקוסמים כדי שיוכלו לעשות בו שימוש. סאריון הוא גאון מתמטי, מה שמסייע לו למלא את תפקידו ככימאי, מאחר שהדבר מצריך חישובים מתמטיים מורכבים כדי לדעת איזו כמות של קסם יש להעביר לקוסם לצורך ביצוע כל קסם. בהיותו חניך ב"מעיין", מרכז הכנסייה, ביצע סאריון עבירה חמורה בכך שניסה לעיין בספרים האסורים, העוסקים בטכנולוגיה, התעלומה התשיעית. כעבור שנים נשלח סאריון לכפר בו גדל יוראם כדי להתחקות על עקבותיו לאחר שברח לארצות הניכר, ולהביאו לדין.

אבן האופל

יוראם מגלה בעזרת סאריון את אבן האופל שנשכחה מכולם למשך מאות שנים, ממנה הוא חישל את חרב האופל שבעזרתה אפשר לשאוב את כוח הקסם של הקוסמים, בעבר זה היה כוח חזק שאיפשר גם ללוחמים לא מיומנים ללכת לקרב, החרב הייתה מגנה על הלוחמים מפני האנרגיה הקסומה של הקוסמים, לאחר מכן הייתה שואבת את כוח הקסם שלהם וחודרת דרך ההגנות שלהם. יוראם גילה את קיומה של אבן האופל בספרים שקרא, אך הוא לא ידע מתמטיקה ולכן לא ידע את ה"מתכון" להכנת חרב האופל, לכן הוא השתמש בסאריון שהיה גאון מתמטי על מנת להסביר לו איך לחשל את החרב. בעזרת החרב הוא מאמין שהוא יוכל לשלוט בעולם מכיוון שלא יהיה שום כוח שיכול להתנגד לכוחה של חרב האופל. אבן האופל היא מחצב שנראה כמו מתכת אך אין לה ברק, היא שחורה ואינה מחזירה השתקפות וניחנה בתכונות של עמידות ויכולת שאיבת אנרגיית קסם.
טריוויה

טריוויה הוא מונח המשמש לציון פריטי מידע, לרוב לא חשובים במיוחד. לפעמים מציין המונח ידע כללי.
תחרויות ידע של טריוויה משמשות לעיתים קרובות לצורך שעשועוני טלוויזיה, כגון "מי רוצה להיות מיליונר", "הכספת", "החוליה החלשה", "מקבילית המוחות" ו-"1 נגד 100".
יש גם משחקי קופסה המבוססים על תחרויות ידע של טריוויה, כגון "אוניברסלי", "טריוויה", "טריוויה-לי".
מקור המילה באנגלית, כגזירה לאחור של שם התואר "טריוויאלי". מוצאה של המילה "טריוויאלי" מן השם הלטיני "טריוויום" ("שלוש דרכים"), הקבוצה הראשונה והפחות חשובה מבין שבע האומנויות החופשיות - דקדוק, רטוריקה ולוגיקה (ארבע האחרות, אריתמטיקה, גאומטריה, מוזיקה ואסטרונומיה נקראו קוואדריוויום).
הקורפוס הראשון (האימפריה הגרמנית)

מלחמת אוסטריה-פרוסיה

הקורפוס הוקם ב-18 במרץ 1814 כמפקדו הראשון מונה פרידריך וילהלם פון בילוב. הקורפוס השתתף לראשונה בקרבות במהלך מלחמת אוסטריה-פרוסיה כחלק מהארמייה השנייה בפיקוד פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה. מפקדו באותה העת היה אדולף פון בונין. הוא השתתף בקרב טראוטנאו וקרב קניגרץ.

מלחמת צרפת-פרוסיה

בין השנים 1870-1871 השתתף הקורפוס במלחמת צרפת-פרוסיה כחלק מהארמייה הראשונה בפיקוד קרל פרידריך פון שטיינמץ. מפקדו באותה העת היה אדווין פון מנטויפל. הקורפוס לחם בקרב נוסוויל, המצור על מץ, קרב אמיין, קרב האלו וקרב סן קוונטין. עם סיום המלחמה אוחד הצבא הפרוסי עם צבאותיהן של שאר מדינות גרמניה ליצירת צבא הקיסרות הגרמנית, אולם הקורפוס הראשון שמר על זהותו הפרוסית. בסיסו היה בקניגסברג.

מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, היה הקורפוס תחת פיקוד הרמן פון פרנסואה. הוא נערך בחזית המזרחית במסגרת הארמייה השמינית של מקסימיליאן פון פריטוויץ. הקורפוס השתתף בבלימת הפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית בקרבות שטלופנן וגומבינן, ובהשמדת הארמייה הרוסית השנייה בקרב טננברג. ב-9 באוקטובר של אותה שנה הועבר פרנסואה לפקד על הארמייה השמינית, ורוברט קוש מונה למחליפו כמפקד הקורפוס הראשון. תחת פיקודו של קוש לחם הקורפוס בקרב השני על האגמים המזוריים. ב-11 ביוני 1915 הועבר קוש לפקד על קורפוס המילואים ה-10, וכמחליפו מונה יוהנס פון אבן. הקורפוס לחם בהצלחה במתקפת גורליצה-טרנוב. ביולי 1915 כבש הקורפוס את ביאליסטוק, ובספטמבר חבר לארמייה העשירית וכבש עימה את וילנה, ובאוקטובר כבש בסיוע פלגת הארמייה D - שולץ את דינבורג.
ביוני 1916 השתתף תחת פיקוד הארמייה האוסטרו-הונגרית השנייה של אדוארד פון בהם-ארמולי בבלימת מתקפת ברוסילוב. ב-10 ביוני 1917 מונה פון אבן למפקד הארמייה התשיעית, וארנולד פון וינקלר הועבר לפקד על הקורפוס הראשון. הקורפוס השתתף בבלימת מתקפת קרנסקי כחלק מהארמייה האוסטרו-הונגרית השנייה, ולאחר מכן השתתף בכיבוש מזרח גליציה. ב-25 בפברואר 1918 מונה וינקלר למפקד קורפוס המילואים ה-25, ולמחליפו מונה וילהלם גרנר. בעקבות הסכם ברסט-ליטובסק הוצב הקורפוס ככוח כיבוש באוקראינה. ב-28 במרץ 1918 מונה גרנר לראש מטה קבוצת הארמיות פון מקנזן, ובמקומו מונה למפקד הקורפוס תאודור מנגליבר. בעקבות החתימה על חוזה ורסאי חזר הקורפוס לגרמניה ופורק ב-20 בספטמבר 1919 לאחר יותר מ-100 שנות קיום.
דודו זכאי

ביוגרפיה

זכאי נולד בקיבוץ עין השופט. בצבא שירת בלהקת פיקוד מרכז. כשפורקה הלהקה היה זכאי בין מקימי צוות הווי חטיבת הצנחנים.
אחרי שחרורו מהצבא עבר זכאי לקיבוץ דליה, עבד במטעים והשתתף בערבי שירה ומופעים של חברי קיבוצים.
בשנת 1975 הוציא זכאי את שני אלבומיו הראשונים "מישהו בא ואמר" ו"בשדה תלתן", שהוקדש לשירים עבריים ישנים בביצועים חדשים.
בשנת 1977 הקליט יחד עם הזמרת נתנאלה את האלבום לילדים "הציפור הכחולה" - מיטב שירי אוריאל אופק לילדים. לאורך שנות השבעים היה זכאי משתתף קבוע בפסטיבל שירי הילדים, והופיע שם ברצף החל משנת 1974 ועד 1979. פעמיים הוא קטף במסגרת זו את המקום השלישי (עם השירים "למה הגדולים לא לומדים מהקטנים" ו"יום הילד"). יתר השירים לא הגיעו למקום משמעותי, אך הם נחשבים לחלק מהותי מרפטואר השירים האיכותי שהנפיק הפסטיבל דוגמת "ילדים מפריחים בלונים", "קבלי נא את השיר" ו"עוד יהיה טוב בארץ ישראל".
בשנת 1981 הועלה המופע "שירים", שבו שר זכאי, בליוויה של להקת הג'אז אדמה חמה, שירים שאת חלקם כתב, בעיבודיו של אורי אופיר. בהמשך יצא אלבום משירי המופע, שהבולט ביניהם היה "מעבר לתכלת", שנכתב על ידי רחל שפירא וסשה ארגוב והוקלט מאוחר יותר על ידי מתי כספי.
אחרי צאת האלבום יצא זכאי להפסקה ארוכה, שבמהלכה שימש כמזכיר קיבוץ דליה.
בשנת 2000 יצא אלבומו "שיהיה בסדר", שכלל שירי אהבה חדשים שכל מילותיהם נכתבו על ידי אהוד מנור.
בשנת 2003 יצא האוסף "השירים ההם", שכלל את מיטב הלהיטים של זכאי, ובשנת 2008 יצא אוסף נוסף בשם "עוד שירים", שכלל שני שירים חדשים שזכאי כתב והלחין בעצמו, "רוצה עוד משהו לאמר" ו"הופעה בעין השופט".
בשנת 2013 שב זכאי להקליט שירים מקוריים. הוא הוציא את האלבום ״זמן לאהבה״, שכלל שירים שנכתבו במיוחד עבורו, וכן גרסאות כיסוי ל״שיר סיום״, שבוצע במקור על ידי חוה אלברשטיין, ול״רסיסי שרב״. לאלבום גייס זכאי את שותפו הוותיק ליצירה, שייקה פייקוב, שכתב עבורו את השיר ״כבר מזמן לא כתבתי לך״, וכן טקסט לשיר ״כמה אהבנו״, שנכתב ללחנו של הצרפתי ג'ף בארנל. באלבום נכלל גם שירו של נתן אלתרמן,״השיר הזר״, שהולחן לראשונה על ידי אורי קריב. כמו כן נכלל בו השיר ״בחיתוך הדיבור״, שאותו כתב והלחין מתן זכאי, בנו של דודו, שבשנים האחרונות מופיע עמו, משתתף בנגינה בפסנתר ובשירה, ואף משמש כמנהל המוזיקלי של הופעותיו. מרבית שירי האלבום עסקו בחוויות אישיות ורומנטיות.

סגנון שירתו

סגנונו המוזיקלי של זכאי וכן התכנים של שיריו הושפעו מאוד מהמקומות שבהם גדל, וחלק מהם נכתבו על ידי בני התנועה הקיבוצית. נושאי שיריו הבולטים עסקו באהבת הארץ, בחיי הקיבוץ, בעולמם של ילדים וכיוצא באלה לרבים משיריו חובר ריקוד עם והצליחו במצעדים. כיום חלק משיריו הפכו לסמל לארץ ישראל הישנה והתמימה וזוכים להשמעות רבות בתוכניות רדיו שעוסקות בשירי ארץ ישראל.
בין שיריו הידועים: "ניחוחי חציר", "אלעד ירד אל הירדן", "נחל נערן" (שהפך לריקוד עם ידוע), "נפגשנו שוב", "דרך ארץ השקד", "חייכי לי בשירים", "שירי לי", "ארץ ישראל יפה", "ארץ ארץ", "לחוף ירדן", ו"ציפורים".
היוצרים שסייעו לזכאי בעיבוד מוזיקלי ובמילים היו בין היתר נעמי שמר, שייקה פייקוב, מתי כספי, יורם טהרלב, מירה מאיר, אברהם זיגמן, רחל שפירא, דודו ברק אליעוז רבין ויובל בן עוזר.
סופי וורד

ביוגרפיה

וורד נולדה בלונדון. אביה הוא השחקן סיימון וורד. היא התחילה לעבוד כשחקנית בגיל 10, והופיעה ברחבי העולם בקולנוע, בטלוויזיה ובתיאטרון. וורד למדה מחול אצל הבלרינה מרלה פארק . אחד התפקידים הראשונים שלה בקולנוע היה בסרט "שרלוק הולמס הצעיר" בבימויו של בארי לווינסון. תפקידים נוספים שלה היו בסרטים "Full Circle", בתפקיד הנסיכה היפה ב"בחזרה לארץ עוץ", בסרט "דוריט הקטנה" וב-"A Summer Story". עוד גילמה את מושא האהבה בווידאו קליפ "Avalon" של להקת רוקסי מיוזיק.
בשנות התשעים של המאה העשרים הופיעה וורד בעיקר בתיאטרון וזכתה להצלחה ולשבחים. היא שיחקה בהפקות אחדות של תיאטרון סיטיזנס בגלאזגו בהם במחזה "Private Lives" בתפקיד אמנדה, המחזה "דון קרלו" בדמות המלכה אליזבת, ובתפקיד אופליה במחזה "המלט". ב-2006 הפיקה וכיכבה במחזה "Nothing" מאת הנרי גרין שהוצג לראשונה בתיאטרון 59E59 בניו יורק, בפסטיבל בריטס אוף ברודוויי.
ב-2003 כיכבה וורד בסרט "Out of Bounds" לצדן של סופיה מיילס וסיליה אימרי. ב-2008 הופיעה בסרט "ספר הדמים" לצדם של ג'ונאס ארמסטרונג ורג' פולר. ב-2011 השתתפה בסרט "ג'יין אייר" בבימויו של קארי פוקונאגה. היא הופיעה לצדן של שחקניות כגון סוזן סרנדון בסרט "הרעב" בבימויו של טוני סקוט, ליב אולמן בסרט "A Time of Indifference" בבימויו של מאורו בולוניני, ועם אליזבת טיילור בסרט "טוסקניני הצעיר" בבימויו של פרנקו זפירלי.
בטלוויזיה הופיעה וורד במיני-סדרה "A Dark Adapted Eye" יחד עם הלנה בונהם קרטר, ובפנטזיה "דינוטופיה". וורד השתתפה בתפקיד ד"ר הלן טרנט בסדרת הדרמה של ITV "בקצב הלב". ב-2008 הצטרפה לצוות השחקנים של הסדרה הרפואית "הולבי סיטי" בתפקיד סופי ביירן, אחותו של המנתח ג'וזף ביירן.

חיים אישיים

לוורד תואר ראשון בספרות ובפילוסופיה מהאוניברסיטה הפתוחה.
ב-1988 התחתנה וורד עם המנתח הווטרינרי פול הובסון. לבני הזוג נולדו שני בנים, נתניאל (יליד 1989) וג'ושואה (יליד 1993). הם התגרשו ב-1996, אחרי שלוורד הייתה מערכת יחסים עם רנה ברנן, סופרת קוריאנית-אמריקאית, ויצאה מהארון כלסבית. בשנת 2005 ערכו וורד וברנן טקס איחוד אזרחי ביניהן, והתחתנו ב-2014 אחרי שנישואים כאלה היו חוקיים.
אחותה של וורד, קיטי, נשואה לסטנדאפיסט מייקל מקינטייר.
רודה-אופלין

היסטוריה

תחילת ההתיישבות הייתה באמצע המאה ה-19 על ידי מתיישבים גרמנים. בסוף המאה ה-19 הוקמה בה תחנת רכבת. עד שנות ה-90 של המאה ה-20 היוו מכרות מתכות ענף מרכזי בכלכלת העיירה.
הונדה

היסטוריה

ב-24 בספטמבר 1948 הקים סויצ'ירו הונדה את הונדה מוטור בנצלו את הצורך בתחבורה זולה ובסיסית בזמנים הקשים כלכלית של יפן אחרי מלחמת העולם השנייה. הוא החליט לייצר אופניים עם מנוע עזר. לפני כן, היה הונדה בעל עסק ליצור בוכנות שנהרס במלחמה. סדנת הייצור הראשונה פעלה אמנם במבנה עץ פשוט אך תוך עשור התקדמה החברה להיות יצרן שמוכר את תוצרתו בכל העולם. ב-1958 הוקמה חברת הבת האמריקנית 'אמריקן הונדה'. 
עד ל-1960 יצרה החברה אופנועים בלבד, אך החל משנה זו היא התחילה לייצר גם מכוניות קטנות בעיקר לשוק היפני. במהלך שנות ה-60 התקדמה החברה במורכבות האופנועים שייצרה ובהדרגה הם הפכו ברי השוואה ולעיתים אף עלו על האופנועים האירופאים שהובילו באותה תקופה. תהליך זה בא במקביל להשתתפות המסיבית במרוצי אופנועים ובמיוחד במרוצי גרנד פרי שם הונדה השיגה עליונות בקטגוריות רבות. ב-1969 השיקה הונדה אופנוע שהפך אותה ליצרנית מובילה. היה זה ה-CB750 - אופנוע כביש בעל מנוע ארבעה צילינדרים לרוחב שעלה בכוח מנועו בצורה משמעותית על האופנועים המתחרים. מהעת הזו הפכה הונדה ליצרן האופנועים הגדול בעולם ומאז נשארה כך.
הונדה ניסתה למכור מכוניות בארצות הברית אך לא בהצלחה מרובה עד לתקופת משבר האנרגיה העולמי של תחילת שנות ה-70, אז היא החלה להצליח עם הסיוויק. מכוניות אלו שהיו כבר גדולות מקודמותיהן אך עדיין קטנות משמעותית מהדגמים האמריקאיים המקובלים, היו בעלות יתרון גדול בצריכת הדלק. ב-1976 הציגה הונדה את האקורד שהפכה לרב מכר עקב התאמתה לגודל הרכב האמריקאי הפופולרי, בעוד היא שומרת על החסכנות והאמינות שהחלה להיקשר במוצרי החברה. ב-1982 הייתה הונדה יצרן הרכב היפני הראשון שהקים מפעל בארצות הברית באוהיו. בהמשך הוקמו מפעלים נוספים שעזרו להונדה לייצר דגמי מכוניות ואופנועים המותאמים בצורה הטובה ביותר לטעם האמריקאי ואף לא היו מוגבלים בשום צורה על ידי מגבלות ותקנות שנועדו לעזור ליצרני הרכב האמריקאיים. דוגמה לכך הייתה המיסוי הנוסף שהוטל בשנות ה-80 על אופנועים מיובאים בנפח של מעל 700 סמ"ק במטרה לעזור ליצרן האופנועים המקומי הרלי דייווידסון.
ב-1989 יצאה הונדה בחידוש במנועי המכוניות שלה שכונה VTEC ועיקרו היה מערכת תזמון שסתומים משתנה. בעזרת התזמון המשתנה ניתן להשיג כוח מנוע גבוה יותר בסל"ד נמוך מבלי לפגוע בכוח בסל"ד גבוה המאפיין מנועי מרובי שסתומים.
בשנת 2001 הציגה הונדה את דגם ה-הונדה ג'אז אשר קרוי ביפן "הונדה פיט".
בתחום האופנועים הציגה הונדה בסוף שנות ה-70 את הגולדווינג - אופנוע גדול ממדים שמתאים במיוחד לשוק האמריקאי. הוא מיוצר מאז ללא הפסקה בעיקר בארצות הברית כשהוא הולך ומשמין וכיום מגיע נפח מנועו ל-1800 סמ"ק. ב-1992 הובילה הונדה את אופנועי הספורט הגדולים כשהיא מציגה את ה-CBR900RR שהיה אופנוע ספורט עם מנוע גדול, לא חזק במיוחד כשייחודו במשקל הקל של אופנוע ספורט קטן. מגמה זו המשיכה מאז אצל כל יצרניות האופנועים אך להונדה זכות ראשונים.
טאנגה

טאנגה (באנגלית: Tanga) היא עיר נמל בטנזניה, על חוף האוקיינוס ההודי, בקרבת הגבול עם קניה. טאנגה היא בירת מחוז טאנגה ומרכז מסחרי וכלכלי חשוב בטנזניה. נכון לשנת 2002 התגוררו בטאנגה 243,580 תושבים.

היסטוריה

ב-1889 השלטונות הגרמניים של מזרח אפריקה הגרמנית בחרו בטאנגה כבסיס צבאי ומכאן החלה ההתפתחות שלה. באזור זה נערך במלחמת העולם הראשונה קרב טאנגה בין כוחות בריטיים ובין המגינים הגרמנים - הבריטים נהדפו. בסוף מלחמת העולם הראשונה, בהתאם להסכמי ורסיי, חבל ארץ זה עבר לידי האימפריה הבריטית וקיבל את השם טנגנייקה, שנגזר משם העיר טאנגה. בתקופת הדה-קולוניזציה טנגנייקה הייתה למדינה עצמאית ולאחר איחוד עם זנזיבר שינתה את שמה לטנזניה.
הקודקס השחור

הקודקס השחור (בצרפתית: Code Noir) היה אוסף חוקים מפלים שפורסם כצו על ידי המלך הצרפתי לואי הארבעה עשר ב-1685. הקודקס אסר על קיומה של כל דת למעט הדת הקתולית, וציווה על גירוש כל היהודים מן המושבות של צרפת. בנוסף, החוק הסדיר את מצב העבדות של אפריקאים שהגיעו למושבות הצרפתיות במסגרת הסחר המשולש והגביל את חירותיהם של השחורים שאינם עבדים. 
ברקע לחוקים אלה, המציאות במושבות הקריביות של צרפת במאה ה-17. השחורים היוו רוב במושבות הקריביות של הצרפתים, ובעלי העבדים נתקלו במרידות עבדים. לואי הארבעה עשר חיפש דרכים להגדיל את כוחו באמצעות הסדרת מעמדם הנחות של העבדים. היהודים הופלו לרעה בין היתר בגלל הנחה כי הם מקורבים להולנד. 
החוקים המצווים על גירושם של יהודים היו בתוקף רק עד 1688, אבל החוקים המגבילים שחורים ומתירים עבדות היו בתוקף עד 1848. הקודקס השחור מהווה חלק ממצבור חוקים שהעביר ז'אן-בטיסט קולבר. על פי החוקר לואי סאלה-מולין מן הסורבון, אלה הם "הטקסטים המשפטיים המפלצתיים ביותר של המודרניזם".