google/wiki40b huggingface dataset:
9 (סרט)

תקציר העלילה

הסרט מספר על בובות שנוצרו על ידי מדען שהאציל עליהם את רוחו כממשיכות דרכו, לאחר היכחדות האנושות על ידי מכונות שהוא עצמו ייצר, ומסען של הבובות תוך שיתוף פעולה ביניהן במטרה להימלט מהיצורים הקטלניים הרוצים להשמידן.

הפקה

הסרט בוים על ידי שיין אקר, שגם ביים ויצר את הסרטון הקצר שעליו מבוסס הסרט. הסרט הופק על ידי טים ברטון וטימור בקממבטוב. תאריך יצאתו של הסרט, 9 בספטמבר 2009, נבחר בשל שם הסרט.

ביקורת

הסרט זכה לביקורות חיוביות באופן כללי. באתר Rotten Tomatoes קיבל הסרט ציון של 54% המבוסס על 180 חוות דעת. באתר Metacritic קיבל הסרט ציון של 60 מתוך 100. רוג'ר איברט נתן לסרט שלושה כוכבים מתוך ארבעה וכתב כי "אנימציה יפה ומסקרנת... שווה לראות". טוד מקארתי ממגזין וראייטי שיבח את הסרט.

הכנסות

בסוף השבוע הראשון להקרנותיו דורג הסרט במקום השני בקופות עם $10,740,446. הכנסות הסרט לא סוכמו מעולם ונכון ל-29 בנובמבר 2009 גרף הסרט $48,428,063.
ויליאם אנדרס

ביוגרפיה

אנדרס נולד בהונג קונג. בשנת 1955 קיבל תואר בוגר במדעים בהנדסת חשמל מהאקדמיה של הצי האמריקאי. בשנת 1962 קיבל תואר שני בהנדסה גרעינית מהמכון הטכנולוגי של חיל האוויר. בסיום לימודיו באקדמיה של הצי הצטרף לחיל האוויר כטייס בטייסת יירוט בכל מזג אוויר. מאוחר יותר מונה לאחראי על ניהול טכני של תוכניות תוצאי סיכוך וקרינה של כורים גרעיניים במעבדת הנשק של חיל האוויר בניו מקסיקו. בשנת 1964 נבחר על ידי נאס"א כאסטרונאוט כחלק מהקבוצה השלישית. היה טייס גיבוי של ג'מיני 11 ואפולו 11, והיה איש צוות במשימת אפולו 8.
בין שנת 1969 לשנת 1973 שימש כמזכיר ביצועי של מועצת החלל והאווירונאוטיקה הלאומית, שהייתה אחראית בפני הנשיא, סגנו וחברי הקבינט על פיתוח מדיניות מחקר, פיתוח, פעילויות ותכנון של מערכות חלל ואווירונאוטיקה.
בשנת 1973 מונה לוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית, מועצה בת חמישה חברים, שם היה נציב אחראי על כל פעולות המחקר והפיתוח של מערכות כוח גרעיניות ולא גרעיניות. הוא גם מונה למנכ"ל תוכנית חילופי הטכנולוגיה המשותפת לארצות הברית וברית המועצות להיתוך וביקוע גרעיניים.
בעקבות ארגון מחדש של פעילויות הפיקוח והפיתוח הגרעיניים בארצות הברית, הוא מונה בינואר 1975 על ידי הנשיא פורד ליו"ר הראשון של הוועדה לפיקוח גרעיני, האחראית לבטיחות גרעינית ותאימות לשמירה על הסביבה. בתום כהונתו, מונה לשגריר ארצות הברית בנורווגיה, תפקיד אותו החזיק עד 1977.
אנדרס עזב את השירות הציבורי לאחר 26 שנות שירות, ובספטמבר 1977 מונה לסגן נשיא ומנהל כללי של חטיבת המוצרים הגרעיניים של חברת ג'נרל אלקטריק. 
בשנת 1979 השלים את התוכנית המתקדמת למינהל באוניברסיטת הרוורד.
בינואר 1980 מונה למנהל כללי של חטיבת ציוד המטוסים בג'נרל אלקטריק, שם היה אחראי על מספר מפעלים שייצרו ציוד צבאי בתחום התעופה.
ב-1984 עזב את ג'נרל אלקטריק ומונה לסגן נשיא לענייני אירוספייס בחברת טקסטרון. בשנת 1986 מונה לסגן נשיא בכיר לפעולות בחברה.
הוא היה גם יועץ למשרד למדיניות מדע וטכנולוגיה והיה חבר של מועצת המדע להגנה והמועצה המייעצת של נאס"א. הוא פרש מחיל האוויר האמריקאי בדרגת מייג'ור גנרל.
בשנת 1990 מונה לסגן נשיא ג'נרל דיינמיקס, וב-1990 מונה ליו"ר ומנכ"ל החברה. ב-1993 פרש מהחברה כשכיר, אך נשאר יו"ר מועצת המנהלים עד מאי 1994, אז פרש סופית מן החברה.
גרה (צרפת)

גאוגרפיה ואוכלוסין

גרה היא עיירה תעשייתית עם שטחים חקלאיים, שטחה הכולל של הקומונה הוא 26.21 קמ"ר. הקומונה נמצאת כ-72 קילומטרים צפון-מזרחית מהעיר לימוז'. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2012, מתגוררים בקומונה 13,219 תושבים.
יששכר יואל

קורות חיים

יששכר יואל נולד בעיר המבורג שבגרמניה. את חינוכו קיבל בעיר הולדתו – בתחילה בתלמוד תורה ואחרי כן בגימנסיה הריאלית ע"ש היינריך הרץ. לימודיו הגבוהים היו באוניברסיטאות פרנקפורט, מינכן והמבורג. הוא למד שפות שמיות, כשערבית הייתה המקצוע הראשי שבו התרכז. ב-1923 קיבל תואר דוקטור. נושא הדיסרטציה שכתב היה: מבוא לביקורת היסטורית פילולוגית של תרגום התורה הערבי לרב סעדיה גאון. לאחר מכן למד בכמה ישיבות באזור סלובקיה ובהמבורג. אחרי הסמכתו לרבנות ב-1924 עלה לארץ ישראל. אחרי עלייתו עסק בהוראה בבית הספר תחכמוני ובשנת 1926 קיבל משרה במכון למדעי המזרח באוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-1927 הוזמן על ידי הוגו ברגמן, מנהל בית הספרים הלאומי, לעבוד בבית הספרים כממלא מקום של דוד צבי בנעט ובאותה שנה התמנה למנהל מחלקת היהדות במקומו של גרשם שלום שהתמנה למרצה באוניברסיטה.
ברוב שנות עבודתו בספרייה היה סגן המנהל. ב-1947 וב-1968 היה מנהל זמני אחרי שגוטהולד וייל פרש, ומאוחר יותר כשקורט דוד וורמן פרש. בכל פעם עד שנמצא מנהל אחר. הוא התנה את מינוייו, בשתי הפעמים, בכך שיהיו זמניים, משום שהעדיף להתרכז בנושאים הספרניים ולא הניהוליים.
יואל היה נשוי לרות לבית אופנהיימר (1905-1979), ואב לשתי בנות ושני בנים.

תרומתו

יואל בנה את שיטת העמדת הספרים על המדף באולם קריאה יהדות, שיטה הקיימת עד היום. בעבודתו במחלקת היהדות גם הרחיב והתאים לצרכים המשתנים את שיטת מיון ספרי היהדות שפיתח גרשם שלום – שיטת שלום. כמו כן התאים את שיטת דיואי לצורכי הספריות הציבוריות בארץ.
הוא ערך את הביבליוגרפיה הלאומית "קריית ספר" במשך 41 שנים, עסק בהכנת הביבליוגרפיה בנושאי יהדות בכתב העת ועוד. בנוסף לרישום הפריטים הביבליוגרפיים שהגיעו לספרייה כלל כתב העת גם מאמרים מחקריים של מיטב חוקרי היהדות בארץ. יואל גם היה עורך המאמרים. כמו כן היה אחראי על פיתוח אוסף כתבי היד בספרייה. ב-1969 ייסד את כתב העת רמב"י, שאותו ערך עד מותו. היה זה אחד משיאי פעילותו כספרן.
מאז 1956, כשנפתח בית הספר לספרנות באוניברסיטה העברית, ועד אמצע שנות השבעים לימד יואל בבית הספר. המקצועות שלימד היו: מיון יהודי, מבוא לתולדות הספרות היהודית וקריאה בכתבי יד.
מה המספר שלך?

תקציר העלילה

אלי מתגוררת בבוסטון ומתקשה לקבל החלטות שיקדמו את חייה. היא מבקשת מבן זוגה ריק, לבוא איתה לחתונה של אחותה והוא בתגובה מחליט להפרד ממנה. במהלך נסיעה ברכבת הביתה, היא נתקלת במאמר במגזין שטוען שנשים אשר שכבו עם יותר מ20 גברים מתקשות יותר במציאת בעל. היא עורכת רשימה של כל הגברים איתם הייתה ומגלה כי המספר עומד על 19. היא מחליטה לא לשכב עם גבר נוסף עד שתמצא את בעלה לעתיד. לאחר מסיבת הרווקות של אחותה היא מתעוררת ומגלה כי שכבה עם רוג'ר, הבוס שלה.
היא עוזרת לשכן שלה להתחמק מסטוץ בדירה שלו ונתקלת במקרה באחד האקסים שלה ומגלה שהוא ממש השתנה. בתקווה שאולי בעלה לעתיד הוא בכלל מישהו שהיא כבר יצאה איתו בעבר, היא יוצאת למסע למציאת כל האקסים שלה בעזרתו של קולין, השכן שלה. לאחר מעבר בין כל האקסים היא מבינה כי מי שחיפשה כל הזמן היה קולין השכן שלה.
כספת

כספת היא בית קיבול מאובטח לשמירת כספים, חפצי ערך ומסמכים יקרי-ערך, מפני גניבה, נזק או גישה של גורמים לא רצויים. הכספת בנויה לרוב בצורת תיבה חלולה, שאחד מצדדיה משמש כדלת לתוכן הכספת. הגוף והדלת של הכספת עשויים לרוב ממתכת יצוקה כגון ברזל.
אחד מחלקיה החשובים ביותר של הכספת הוא המנעול, המשמש כאמצעי האבטחה והגישה לתוכן הכספת. המנעול יכול להיות מכני (כגון מנעול צילינדר), חשמלי, דיגיטלי או ביומטרי. בכספות מסוימות קיימים מספר מנגנוני אבטחה ומנעולים.
פעמים רבות כספות מקובעות לקיר המבנה, על מנת להקשות על גניבתן ופריצתן מאוחר יותר. לבנקים ומוסדות גדולים יש לעיתים חדרים שלמים המשמשים ככספת.
מקובל להפריד בין שני סוגי כספות מרכזיים, כספות פנימיות וחיצוניות.
כספות פנימיות מבוטנות בתוך קיר (מבטון בדרך כלל) לעומת כספות חיצוניות המקובעות לקיר באמצעות דיבל ג'מבו חזק.
בנוסף לכספות המותקנות בבתים, משרדים וכו' לשימוש באותם בתים ומשרדים, מציעים חלק מסניפי הבנקים שירותי השכרת כספות הנמצאות בסניף הבנק.
המטבח המזרח-תיכוני

המטבח המזרח-תיכוני הוא המטבח הנפוץ במדינות שונות באזור המזרח התיכון.

מאפיינים

מדינות המזרח התיכון השפיעו זו על זו במהלך השנים כך שהבישול התפתח בכיוון של עקרונות משותפים.
המטבח המקומי המזרח-תיכוני שקיים בישראל משלב מנות מובילות ומרכיבי בסיס הנפוצים גם במטבח הלבנוני, הירדני, המצרי, הסורי ועוד מטבחים ששייכים לעמים המתגוררים באזור.
מאז שנות התשעים המטבח המזרח-תיכוני והישראלי מתפשט ברחבי העולם, עם יותר מסעדות ודוכני אוכל רחוב המגישים את המנות האופייניות למטבח זה. חוקרת האוכל וההיסטוריונית קלאודיה רודן:   
"סגנונות המזרח התיכון אינם חדשים (...) רבים מהמאכלים שכתבתי עליהם לפני כ-48 שנים שולבו בהדרגה ב'מטבח הבריטי האקלקטי החדש', כמו גם במקומות רבים בעולם. לפני זמן רב, ביקשו סופרמרקטים כמו מרקס אנד ספנסר ממפעל בבעלות קפריסאית להשתמש במתכונים שלי כדי לייצר אוכל מזרח תיכוני (...) אנחנו נמצאים בתקופה של גלובליזציה ומזון הפך לעניין של אופנה. התקשורת תמיד מחפשת את הדבר הגדול הבא באוכל ואנשים רוצים לאכול ולבשל מה שאופנתי. במשך השנים עברנו אופנות בקולינריה: מהמטבח הצרפתי (...) דרך המטבח האיטלקי, הספרדי ועד המטבח הנורדי. עכשיו זה המטבח המזרח תיכוני. ואסור לשכוח שמאכלי המזרח התיכון והים התיכון נחשבים למאכלים בריאים, והם גם זולים יחסית".

מרכיבים

מרכיבים דומיננטיים במטבח המזרח-תיכוני כוללים פיתות, דבש, זרעי שומשום וחומוס. תבלינים דומיננטיים במטבח המזרח-תיכוני כוללים כוסברה, זעפרן, סומק, נענע ופטרוזיליה.

הבשר הפופולרי במטבח זה הוא בעיקר בשר עופות, פרות וכבשים ומשום שקיים איסור על אכילת בשר חזיר באסלאם וביהדות, נדיר למצוא מאכלים הכוללים בשר חזיר במזרח התיכון. מוצרים חלביים פופולריים במיוחד במטבח הטורקי ובמטבח היווני.

המאכלים הפופולריים ביותר

בשנת 2017 רשת הטלוויזיה האמריקנית CNN לדרג את מה שהם הגדירו כ"20 המאכלים הטובים ביותר מהמזרח התיכון". הם ערכו משאל נרחב בקרב בעלי מסעדות, אנשים המכונים מומחי אוכל ועוד.
למקום הראשון בדירוג הגיע החומוס. בין הנימוקים: "הוא יכול לבוא עם הכל. עם המבורגר, ליד תפוחי אדמה - וכמובן בתוך פיתה".  
החומוס שהוכתר לטעים והמומלץ ביותר, מקורו באחת המסעדות הסמוכות לשער שכם בעיר העתיקה בירושלים.  
למקום השני בדירוג הגיע המנקיש, מעין לחם קטן ועגול המכיל זעתר ושמן זית שנוהגים לפזר עליו גבינת צאן או בשר. ברשת ציינו לטובה במיוחד את המנקיש של דובאי.  
השווארמה, שזוכה לפופולריות רבה במטבח הישראלי, לא נכללה בין עשרת המאכלים המדורגים ראשונים.  

למקום השלישי הגיעה גבינת החלומי הצלויה - "טעם מסעיר שנעשה מחלב עיזים או כבשים", תיארו אותו.  
במקום הרביעי בדירוג CNN זכה מה שמוגדר כמאכל הלאומי של מצרים - הפול. בהדגשה של המאכל הספציפי "פול מדמס", המכיל פול המבושל בישול איטי מאוד יחד עם שמן זית, שום כתוש, פטרוזיליה, בצל ומיץ לימון. 
הפלאפל הגיע למקום החמישי בסקר של ה-CNN.
עוד בעשירייה הראשונה בסקר זה: סלט חצילים בטחינה - "באבא גנוש", סלט טאבולה ועוד. 
בעשירייה השנייה דורגו מאכלים המוכרים פחות בישראל ויותר במדינות המזרח התיכון האחרות: קציצות קופטה שמקורן באיראן, מנסף - תבשיל בשר כבש מבושל ברוטב יוגורט הנפוץ במגזר הערבי, שישקבב ושני קינוחים מתוקים מהמטבח הערבי והדרוזי שנפוצים בישראל: בקלווה וכנאפה. 
באותה שנה נערך סקר דומה בעמוד הפייסבוק של חדשות 2 online. שם זכה החומוס במקום הראשון, וקיבל את התואר "המאכל המזרח תיכוני הטעים והטוב מכולם". מעל 40% מקולות המצביעים שהשתתפו במשאל בחרו בו . 
למקום השני בדירוג בסקר זה הגיעה השווארמה ולמקום השלישי - הפלאפל.
תדרים ללא רישוי

תדרים ללא רישוי הם תחומים של תדרי רדיו מתוך הספקטרום האלקטרומגנטי שבהם מותר ‫לציבור לבצע שידור וקליטה חופשיים ללא רישיון‬, למרחקים קצרים, בעוצמה נמוכה, בתנאים מסוימים.
במקור, תחומים אלו הוקצו לשימושי תעשייה, מדע ורפואה (ובאנגלית: Industrial, Scientific and Medical). לשימושים אלו יש עדיפות על פני שימושים אחרים (כדוגמת קשר רדיו), ומכאן נובע הכינוי הנפוץ: תדרי ISM.
העדיפות הנמוכה לשימושים האחרים מתבטאת באיסור על המכשירים "האחרים" לפעול בצורה שתפריע או תזיק לפעולת המכשירים שבעדיפות הגבוהה יותר. בנוסף, על המכשירים שבעדיפות הנמוכה לספוג כל הפרעה שתיקלט מהמכשירים העדיפים, לרבות הפרעה שעלולה לגרום לפעולה לא ‫רצויה של המכשירים בעדיפות הנמוכה.
תנאי נוסף לשימוש בתדרים הללו הוא הפקת קרינה אלקטרומגנטית בעוצמה הנמוכה מסף מסוים שהוגדר לכל תדר.

בישראל

לציבור בישראל ניתן אישור שימוש חופשי ללא רישוי בתחומי‬ ‫התדרים 2400MHz-2483.5MHz (עד עוצמת שידור של 100 מיליוואט) ובתוך בניינים גם בתחום התדרים 5150MHz-5350MHz‬. קיימים תדרי ISM נוספים המותרים לשימוש באופן עקרוני (כגון 315, 434, 433 מה"צ), אך הם דורשים אישור סוג ממשרד התקשורת. בישראל אין אישור גורף להשתמש בכל התדרים שהוקצו על ידי ITU, וזאת בגלל מערכות תקשורת ומערכות צבאיות העושות שימוש בתדרים אלו.
נונינו

נונינו היא חברת מזקקות אלכוהול איטלקית שהוקמה על ידי אורזיו נונינו בשנת 1897. החברה היא בבעלות משפחת נוניניו שמנוהלת כיום על ידי ג'יאנולה נונינו ובניטו נונינו. שלוש הבנות שלהם: כריסטינה, אנטונלה ואליזבתה גם הן עובדות בחברה. החברה מייצרת בעיקר גראפה. שנים רבות המזקקה הייתה כושלת, עד שג'יאנולה נונינו שעומדת כיום בראש החברה גרמה למיתוג הגראפה שלהם כמוצר יוקרתי. את המוצרים של החברה היו מחלקים באירועים של ידוענים איטלקים, ועד מהרה הוא הפך למבוקש מאוד בקרב החוגים העליונים של איטליה.
משרדי החברה נמצאים בפריולי שבאיטליה.
פרידריך הרביעי, רוזן הסן-הומבורג

ביוגרפיה

פרידריך נולד ב-15 באפריל 1724 בבראונפלס שהשתייכה לנסיכות זולמס-בראונפלס, לקזימיר וילהלם, רוזן הסן-הומבורג, בנו של פרידריך השני, רוזן הסן-הומבורג, ולכריסטינה שרלוטה, רוזנת זולמס-בראונפלס, בתם של וילהלם מוריץ, רוזן זולמס-בראונפלס ומדלינה סופיה מהסן-הומבורג. בשנת 1737 מת פרדיננד קטלר, דוכס קורלנד, ופרידריך דרש את הדוכסות לעצמו כיורשה של סבתו לואיזה אליזבת מקורלנד, אולם אנה, קיסרית רוסיה העניקה את הדוכסות לארנסט בירון.
בשנת 1740 נפגש פרידריך עם פרידריך השני, מלך פרוסיה, ועל פי הצעתו הצטרף לצבא הפרוסי. פרידריך השתתף במלחמת שלזיה הראשונה והשנייה, כחלק ממלחמת הירושה האוסטרית, ובשנת 1745 פרש מהצבא בשל מחלה.
בשנת 1746 מת דודו פרידריך השלישי, רוזן הסן-הומבורג ללא ילדים, ופרידריך עלה לשלטון במקומו. בשנת 1747 שלח לודוויג השמיני, רוזן הסן-דרמשטאדט את חייליו לרוזנות, וטען שהוא תופס אותה כאפוטרופוס לפרידריך. אולם פרידריך טען כי הוא בגיר ויכול לשלוט לבד, והעניין הופניה לבית המשפט הקיסרי.
ב-7 בפברואר 1751 בעוד העניין נידון בבית המשפט הקיסרי, מת פרידריך בבאד הומבורג, ובנו פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג עלה לשלטון במקומו.
כותאיסי

גאוגרפיה

כותאיסי משתרעת על שתי גדות נהר הריוני, ונמצאת בגובה 125–300 מטר מעל פני הים. ממזרח וצפון-מזרח נתחמת על ידי מרגלות ההרים הצפוניים של אימרתי. מצפון ברכס סמגורלי וממערב ומדרום בקרקעות החקלאיות של מישור קולכתי (კოლხეთის დაბლობი).

אקלים

האקלים בכותאיסי הוא סובטרופי לח, עם זרימות אוויר מונסוניות מהחוף, האופייני למישור קולחתי בסתיו ובחורף. הקיץ בדרך כלל חם, ויחסית יבש, כאשר החורף הוא רטוב וקר. הטמפרטורה הממוצעת בעיר היא 14.5 מעלות צלזיוס. ינואר הוא החודש הקר מבין חודשי השנה, עם טמפרטורה ממוצעת של 5.2 מעלות צלזיוס, ויולי הוא החודש החם ביותר עם טמפרטורה ממוצעת של 23 מעלות צלזיוס. הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה הייתה 17- מעלות צלזיוס ואילו הגבוהה ביותר הייתה 44 מעלות. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 1530 מ"מ בשנה, והגשם יכול להופיע בכל עונות השנה. לעיתים קרובות מכסה שלג כבד את העיר (מגיע ל-30 ס"מ או יותר לסופת שלג) בחורף, אבל השלג המכסה את העיר בדרך כלל נמס תוך מספר ימים. כותאיסי חווה רוחות מזרחיות חזקות בקיץ הנושבות מההרים הסמוכים.

היסטוריה

על פי מחקרים ארכאולוגיים, שימשה כותאיסי כבירת ממלכת קולכיס באלף השני לפנה"ס. סברה רווחת בקרב ההיסטוריונים היא כי כאשר אפולוניוס מרודוס כתב לגבי יאסון והארגונאוטים ומסעם האגדי לקולכיס, כותאיסי או בשמה הקדום איה, הייתה היעד הסופי למסע, ומקום שלטונו של המלך אאטי. משם חטפו הארגונאוטים לפי המיתולוגיה היוונית את גיזת הזהב. מן המאה ה-6 לפנה"ס ועד המאה ה-7 לספירה הייתה בירת הממלכה המערב-גאורגית אגריסי. במאה ה-7 נכבשה על ידי הערבים. בשנת 975 שוחררה והייתה בירת הממלכה הגאורגית המאוחדת עד שחרורה של טביליסי ב-1122. עד המאה ה-15 הייתה חלק מהממלכה המאוחדת ועם התפרקותה באותה מאה - בירת ממלכת אימרתי, שנכבשה על ידי האימפריה הרוסית ב-1810. בשנת 1881 יצא לאור העיתון המודפס הראשון בכותאיסי, "שרוֹמָה" ("עמל") שהכיל תעמולה של רעיונות סוציאליסטיות. הוא נסגר שנתיים מאוחר יותר.
תחת השלטון הסובייטי התפתחה כמרכז תעשייתי חשוב, במיוחד אחרי מלחמת העולם השנייה. המפעל הגדול ביותר בעיר היה לייצור משאיות, והוא העסיק למעלה מ-20,000 פועלים. עם עצמאותה של גאורגיה ב-1991, כותאיסי סובלת ממצוקה כלכלית כתוצאה מקריסת קשרי-הגומלין עם מערך הייצור המבוזר של הכלכלה הסובייטית המתוכננת. מבחינה מנהלית, כותאיסי היא בירתו של מחוז אימרתי.
ד' בכסלו

חגים ומועדים

החתם סופר (דרשות חלק ב') כותב שיום זה הוא יום שמחה, לפי ביאורו שא' בכסלו שקול כנגד יום כיפור, ולפיכך יום זה מכוון כנגד חג הסוכות ולכן יש לתת צדקה ומתנות לאביונים ביום זה. לדבריו, לכן ביום זה שאלו עם ישראל את הנביא זכריה (ספר זכריה, פרק ד') האם לנהוג את הצומות, כיוון שראש חודש כסלו היה יום צום, ולאחר מכן ארבעה ימים המתינו "לבקש את פני ה'" כמו ארבעת הימים שבין יום כיפור לסוכות שיש לחכות בהם ל"פני ה'", ולאחר מכן ניגשו לשאול את שאלתם.
כרמל צרפתי

כרמל צרפתי היא שכונה בחיפה השוכנת בשיפוליו הצפון-מערביים של הר הכרמל. השכונה נקראת כך בעקבות החסות שקיבלו מייסדי המנזר הכרמליתי השוכן בה מהקונסול הצרפתי, שסייע בתיווך במגעים להקמת המנזר מול הסולטאן העות'מאני ב-1769. 
גבולה המערבי של השכונה הוא מתחם סטלה מאריס, משם יורד מדרון ההר צפונה ומערבה לעבר הים התיכון; גבולה המזרחי הוא הכרמל המרכזי והדר, וגבולותיה הצפוניים והדרומיים הם ואדיות. הרחוב שעולה אל השכונה ממערב הוא "דרך צרפת", והוא מתחבר עם הרחוב הראשי, הארוך, רחוב טשרניחובסקי.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 היה רובו של השטח שעליו נמצאת השכונה בבעלות המסדר הכרמליתי. בשנת 1936 הועתק לשכונה מנזר גבירתנו של הכרמל (ששכן לפני כן בבת גלים בתחומי בית החולים רמב"ם). הכרמליתים הציבו שני שערים בדרכים המובילות למנזר, השער המערבי בקצה דרך סטלה מאריס, והמזרחי בקצה שדרות הציונות של היום, שהיווה גבול בין השטח שבבעלות המנזר ל"כרמל הגרמני" (הטמפלרי). בשנות ה-40 נבנו מספר בתי מגורים - רובם בסגנון הבאוהאוס, שהוחכרו בדמי מפתח לבריטים, לערבים וליהודים. לאחר מכן חילק המנזר חלק מהשטחים למגרשים ומכר אותם ליהודים ולערבים. עד הקמת מדינת ישראל נבנו מעט בתים על מגרשים אלה. בתקופת מלחמת העולם השנייה הופקע קו הרכס שבין שני המנזרים על ידי הצבא הבריטי, שהקים לאורכו מחנות צבא.
כרמל צרפתי היא שכונת מגורים שקטה של המעמד הבינוני-גבוה. בשכונה ממוקמים אתרים ומוסדות חיפאיים ידועים, בהם מנזר גבירתנו של הכרמל, המכללה האקדמית לחינוך גורדון, מרכז החינוך והמרכז ליהדות מתקדמת על שם ליאו בק, בית הלוחם החיפאי (מרכז ספורט המשמש את נכי צה"ל), בית הספר היסודי "טשרניחובסקי" ובית ספר "גיל" לחינוך מיוחד. כמו כן מארחת השכונה קן של תנועת הנוער העובד והלומד (המכונה "קן כרמ"צ"), שהוקם בשנת 1957; ומאז 2010 גם שבט של הצופים. בלב השכונה הוקם "מרכז תרבות צרפת ע"ש גסטון דֶפֵר", שבמתחם שלו נמצא גם "מרכז קריגר לאמנויות הבמה".
שכונת משנה של הכרמל הצרפתי היא רמת שאול, שהוקמה עם שנות העלייה ההמונית כשיכונים ארוכים מרובי-כניסות ובהם 2-3 קומות. בשנת עליית גומולקה נבנו שיכונים נוספים, מרווחים יחסית למקובל באותה תקופה.
כרמל צרפתי מוגדרת מבחינה מוניציפלית כתת-רובע של רובע הכרמל. לפי הגדרה פורמלית זו נכללות בכרמל הצרפתי גם שתי שכונות קטנות ממזרח לה, "רמת התשבי" ו"כרמל צפוני", המזוהות יותר עם מרכז הכרמל, וכוללות את רחוב התשבי ושדרות הנשיא והרחובות היוצאים מהם, ואף מספר רחובות היוצאים משדרות הציונות.
תל בורנה

תל בורנה הוא אתר ארכאולוגי באזור השפלה הסמוך לקיבוץ בית ניר. האתר כולל גם שרידים מתקופות שונות ובהן תקופת מלכות יהודה ותקופת הברונזה המאוחרת. ניכר כי באזור הייתה עיר, אשר השתייכה לממלכת יהודה והיוותה עיר גבול.

שם האתר ומיקומו

האתר נמצא באזור השפלה וסמוך לקיבוץ בית ניר ובית גוברין. התל עצמו ממוקם על הגבול שבין השפלה למישור החוף וגודלו כ-35 דונם.
שמו של האתר ניתנה לו בשל צורתו, הדומה לצורה של כובע. פירוש המילה "בורנאט" בערבית הוא כובע, מכאן התגלגל שמו של האתר ל"תל בורנה".
תל בורנה נמצא בצומת מרכזית, אשר קישרה לאורך ההיסטוריה בין יישובי ההר ויישובי מישור החוף. ההערכה היא כי האתר היה מיושב בין האלף השלישי והאלף הראשון לפני הספירה, עד לתקופה הרומית. ככל הנראה באזור התל התקיים יישוב בסדר גודל בינוני. אחת ההנחות הרווחות היא כי במקום בו שכנה העיר המקראית לבנה. עיר זו מוזכרת בתנ"ך מספר פעמים בספרי יהושע ומלכים ב'.

ממצאים ארכאולוגיים

כבר בשנות ה-60 נתגלתה במקרה באזור התל לוחית בסגנון מסופוטמי. למרות זאת, החפירות הראשונות בתל בורנה התקיימו לראשונה בשנת  2010 על ידי דוקטור איציק שי ודוקטור ג'ו עוזיאל.
בעת החפירה בפסגת התל התגלו ממצאים ארכאולוגיים מתקופת מלכות יהודה. בין היתר נחשף מבנה מהתקופה הכנענית, המתוארך למאה ה-13 לפני הספירה. בתוך המבנה עצמו התגלו מסכות וקמעות אשר שימשו לפולחן. בנוסף לכך, התגלתה במהלך החפירות גם חותמת מתקופת מלכות יהודה. החותמת הייתה שייכת לאדם בשם עזר בן חגי, אשר ככל הנראה היה אישיות חשובה ובעלת מעמד בממלכה. ייתכן כי עזר בן חגי היה אחראי בצורה כלשהי על שטחים גדולים בתחום הממלכה.
החפירות בצדו הצפוני של התל חשפו מערכת ביצורים וחומות, אשר התנשאו לגובה של יותר משני מטרים.
על פסגת התל בצידה המזרחי נתגלו רצפות וכלי חרס מהמאה ה-9 לפנה"ס. באותו האזור נמצא גם ראש חץ ושלוש ממגורות מסוף תקופת הברזל, אלו מהווים עדות לקרבות אשר התקיימו באזור.
ההנחה הרווחת היא שחומות העיר היו מגן לתושבי העיר כנגד התקפתו של סנחריב, מלך אשור. סנחריב יצא למסע כיבושים בערי יהודה, זאת בתגובה לניסיון המרידה של חזקיהו המלך. במהלך מסע זה סנחריב כבש, החריב או הטיל מצור על מרבית ערי הממלכה.
ייתכן גם כי החומה שימשה כמגן לתושבי העיר כנגד מתקפות של הפלשתים.
החפירה בתל בורנה הייתה חפירה קהילתית, בה הציבור הרחב מוזמן להצטרף לחפירות, גם ללא ניסיון מקדים בתחום. בין היתר השתתפו בחפירות סטודנטים ישראלים ומתנדבים מניו זילנד, מאוסטרליה, מהפיליפינים, ממלזיה, מגרמניה, מאנגליה, מקנדה ועוד.
סינקום

סינקום (באנגלית: Syncom - ראשי תיבות של synchronous communication satellite - לוויין תקשורת במסלול סינכרוני) הייתה תוכנית של נאס"א שהחלה ב-1961 להפעלת לווייני תקשורת במסלול גיאוסינכרוני. ב-1963 ו-1964 שוגרו שלושה לווייני סינקום כאשר סינקום 2 ששוגר ב-26 ביולי 1963 היה ללוויין התקשורת הראשון בעולם במסלול גיאוסינכרוני. לאחר שיגור סינקום 3 תוכנית סינקום חדלה ושיגוריה החלו מחדש רק בשנות ה-80, תחת השמות סינקום-IV וליסאט ותחת ניהולו של חיל הים האמריקאי. לווייני הסינקום ששוגרו בשנות ה-80 היו גדולים ומשוכללים יותר מלווייני הסינקום של שנות ה-60 ושוגרו מעל גבם של מעבורות החלל.

מאפיינים משותפים

שלושת לווייני הסינקום הראשונים היו לוויינים נסיוניים שנבנו על ידי חברת יוז איירקראפט (Hughes Aircraft) בקלבר סיטי, קליפורניה. שלושת הלוויינים היו בצורת גליל בקוטר 71 ס"מ ובגובה 39 ס"מ. בשיגור שקל כל לוויין 68 ק"ג (יחד עם דלק) ולאחר הכניסה למסלול 39 ק"מ כאשר 25 מתוכם מטען. הלוויינים היו מסוגלים לשדר באמצעות שני משדרים שפעלו על 2 ואט בלבד.

סינקום 1

סינקום 1 היה אמור להיות לוויין התקשורת הגיאוסינכרוני הראשון בעולם. הוא שוגר ב-14 בפברואר 1963 על גבי משגר תור-דלתא B מנמל החלל קייפ קנוורל אך בעקבות כשל אלקטרוני נכשל להגיע למסלול גיאוסינכרוני. שניות לאחר הפעלת השלב האחרון של המשגר אבד הקשר עם הלוויין. מאוחר יותר התברר מתצפיות טלסקופיות כי הלוויין נכנס למסלול LEO עם נטיית מסלול של 33° וזמן הקפה של 24 שעות.

סינקום 2

סינקום 2 היה ללוויין התקשורת הראשון במסלול גיאוסינכרוני. הלוויין שוגר על ידי נאס"א ב-26 ביולי 1963 על גבי משגר תור-דלתא B מנמל החלל קייפ קנוורל והגיע בהצלחה למסלול המתוכנן שלו.
במהלך שנת הפעילות הראשונה של סינקום 2, נאס"א ביצעה בדיקות תקשורת שונות עם הלוויין יחד הדגמת יכולות של הלוויין לציבור הרחב וקבלת משוב ממנו. באוגוסט 1963, נשיא ארצות הברית ג'ון פ. קנדי בוושינגטון די. סי. טלפן אל ראש הממשלה הניגרי אבובכר טפאווה בלווה שהיה על גבי האונייה USNS Kingsport שעגנה בנמל לאגוס שבניגריה. שיחה זו הייתה השחה הראשונה בין שני ראשי מדינות שבוצעה באמצעות לוויין תקשורת - סינקום 2. בשיחה זו, ה-Kingsport שימשה כתחנת שליטה של הלוויין ותחנת קישור אליו.
סינקום 2 העביר גם מספר שידורי טלוויזיה ניסיוניים מפורט דיקס, ניו ג'רזי לתחנת קרקע באנדובר, מיין מ-29 בספטמבר 1963. שיגורים אלו היו לשידורי הטלוויזיה הראשונים שהועברו על ידי לוויין במסלול גיאוסינכרוני והיו באיכות נמוכה מאוד וללא שמע בכלל.
אי המלך ג'ורג'

גאוגרפיה

לאי יש שלושה מפרצים עיקריים: מפרץ מקסוול (Maxwell Bay), מפרץ האדמירליות (Admiralty Bay) ומפרץ המלך ג'ורג' (King George Bay). מפרץ האדמירליות מורכב משלושה פיורדים והוא מוגדר כאחד מהאזורים האנטארקטים בניהול מיוחד (ASMA) על פי הפרוטוקול להגנה סביבתית של הברית האנטארקטית.
האי התגלה וקיבל את שמו על ידי מגלה הארצות וויליאם סמית' ב-16 באוקטובר 1819. אורכו של האי הוא כ-95 ק"מ, רוחבו כ-25 ק"מ ושטחו הוא 1150 קמ"ר. מעל 90% משטחו קפואים.

היסטוריה

ב-16 באוקטובר 1819 תבעה בריטניה לראשונה בעלות על האי. ב-1908 סופח האי רשמית כחלק מאיי פוקלנד וכיום הוא חלק מהטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה. החל משנת 1940 טוענת צ'ילה לבעלות עליו כחלק מאנטארקטיקה צ'ילנה והחל מ-1943 טוענת ארגנטינה לבעלות עליו כחלק מאנטארקטיקה הארגנטינאית. ארצות הברית ורוסיה אינן מכירות בתביעות אלה ושומרות את עצמם את הזכות לתבוע שטחים ביבשת. ב-1821 שרדו 11 אנשים, שהפליגו בספינה "לורד מלוויל" (Lord Melville), את החורף באי, הראשונים לעשות כן באנטארקטיקה.

בעלי חיים

אזורי החוף של האי הם בית לצמחייה ולאוכלוסיית בעלי חיים מגוונות יחסית, כולל פילי ים, כלבי ים, הידרורגה נמרית, פינגווין אדלי, פינגווין רצועת-הסנטר ופינגווין לבן אוזן. כמה סוגי עופות ימיים מקננים באי בעונת הקיץ, כולל חמסניים, ויסעור ענק.

פעילות אנושית

הפעילות האנושית באי המלך ג'ורג' מוגבלת לתחנות המחקר של המדינות הבאות: ארגנטינה, ברזיל, צ'ילה, סין, אקוודור, קוריאה הדרומית, פרו, פולין, רוסיה, אורוגוואי וארצות הברית. רוב התחנות מאוישות באופן קבוע ומבצעות מחקרים מגוונים בתחומי הביולוגיה, האקולוגיה, הגאולוגיה, והפלאונטולוגיה. התחנה הצ'יליאנית, מתפקדת כישוב קבוע לכל דבר ופועלים בה שדה תעופה, בנק, סניף דואר ובתי מגורים למשפחות עם ילדים.
ב-2004 הוקמה ליד בסיס בלינגסהאוזן (Беллинсгаузен) של רוסיה, כנסייה רוסית פרבוסלבית. הכנסייה, אחת מהדרומיות ביותר בעולם, היא אחד ממבני הקבע היחידים באנטארקטיקה ומכהן בה כומר באופן קבוע.
בדצמבר 2013 הופיעה להקת מטאליקה בבסיס קרליני הארגנטינאי. פעילות תיירותית מצומצמת מתקיימת באי בחודשי הקיץ, כולל ריצת מרתון שנתית הידוע בתור המרתון של אנטארקטיקה. באי ניצב המגדלור הדרומי ביותר בעולם מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי של ארצות הברית (NOAA) מקיים מחקר עונתי על הפינגווינים במפרץ האדמירליות. תחנת המחקר הקטנה שמשמשת למחקר זה פעילה רק בקיץ, אך משמשת כבקתת הישרדות בחורף.