google/wiki40b huggingface dataset:
מנוע קיטור ימי

מנוע קיטור ימי (באנגלית: marine steam engine) הוא מנוע קיטור המשמש להנעת אוניות או ספינות. הערך עוסק במנועי קיטור ימיים בוכנאיים, הסוג בו השתמשו מאז הופעתה לראשונה של ספינת הקיטור בתחילת המאה ה-19 ועד סוף מלחמת העולם השנייה, אז פסק ייצורם בקנה מידה רחב. את מקומם של מנועי הקיטור הבוכנאיים להנעת אוניות תפסו בהדרגה במהלך המאה ה-20 טורבינת הקיטור ומנוע הדיזל.

תולדות מנוע הקיטור הימי

מנוע הקיטור הראשון שזכה להצלחה מסחרית פותח על ידי תומאס ניוקומן ב-1712. השכלולים והשיפורים שהגה ויישם ג'יימס ואט במחצית השנייה של המאה ה-18 הגדילו בשיעור ניכר את נצילות מנוע הקיטור ובה בעת הקטינו את ממדיו. השימוש המסחרי המוצלח הראשון במנוע קיטור להנעת כלי שיט אירע כמאה שנים אחרי ניוקומן, ב-1802, כאשר המהנדס הסקוטי ויליאם סימינגטון בנה את "ספינת הקיטור השימושית" הראשונה בעולם – "שארלוט דאנדס" (Charlotte Dundas). ב-1807 בנה רוברט פולטון האמריקני את ספינת הקיטור הראשונה בעולם שזכתה להצלחה מסחרית, הלא היא "נורת' ריבר" (North River Steamboat) – המוכרת יותר בשם "קלרמונט", שהונעה על ידי מנוע קיטור של ואט.
בעקבות הצלחתו של פולטון התפתחה במהירות בנייתן של ספינות קיטור משני עברי האוקיינוס האטלנטי. טווח הפלגתן של ספינות הקיטור הראשונות היה קצר ויכולות השיט שלהן לקויות בשל משקלן הרב, ההספק הנמוך של מנועיהן ונטייתן להתקלקל לעיתים תכופות, אך למרות זאת פעלו בהצלחה לא מבוטלת בנהרות ותעלות ובהפלגות קצרות לאורך החופים. אוניית הקיטור הראשונה שחצתה את האוקיינוס האטלנטי הייתה "סבנה" (SS Savannah), שהפליגה ב-1819 מסבנה שבג'ורג'יה אל ליברפול באנגליה. אוניית הקיטור הראשונה שערכה הפלגות טרנס-אטלנטיות סדירות הייתה אוניית המשוטות "גרייט וסטרן" (Great Western), ב-1838.‏
בד בבד עם ההתקדמות הטכנולוגית במאה ה-19 התפתחו גם מנוע הקיטור וספינת הקיטור. ההנעה באמצעות גלגלי משוטות פינתה את מקומה בהדרגה להנעה באמצעות מדחף. השימוש בברזל ואחר כך בפלדה לבניית אוניות דחק את מסורת הבנייה מעץ ואיפשר להגדיל עוד יותר את ממדיהן; בעקבות כך הלכו וגדלו גם הספקי המנועים שנדרשו להנעתן ומורכבותם.

סוגי מנועי קיטור ימיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
במהלך המאה ה-19 נבנו מנועי קיטור ימיים בוכנאיים מסוגים שונים. מקובל לסווג אותם על פי שני קריטריונים עיקריים: (א) צורת מנגנון העברת התנועה מהבוכנה לגל הארכובה; (ב) אופן ניצול הקיטור לדחיפת הבוכנות בצילינדרים (מנועים חד-דרגתיים ורב-דרגתיים).
רוב מנועי הקיטור הראשונים היו חד-דרגתיים, אך בעלי כמה צורות להעברת התנועה. לפיכך מסווגים את המנועים הימיים הראשונים בעיקר על פי מנגנון העברת התנועה. כמה מן הנפוצים שבמנגנונים אלה הם הזרוע הצדית (side-lever), הצריח (steeple), הקורה המתנודדת (walking beam) וההנעה הישירה (direct-acting).
ניתן לסווג את מנועי הקיטור גם על פי צורת ניצול הקיטור בצילינדרים: מנועים חד-דרגתיים (single expansion), דו-דרגתיים (compound), בעלי צילינדרים טבעתיים (annular) ועוד. שם המנוע יכול להתייחס לשני הקריטריונים גם יחד, כמו למשל "מנוע קורה צדית רב-דרגתי" (כשהקורה הצדית מתייחסת למנגנון העברת התנועה והכינוי רב-דרגתי לאופן ניצול הקיטור בצילינדר). עם השנים הלכה ודחקה ההנעה הישירה את צורות ההנעה האחרות, אך טכנולוגיית ניצול הקיטור בצילינדרים, לעומת זאת, נעשתה מורכבת ומגוונת יותר. לכן החלו מסווגים את המנועים רק על פי טכנולוגיית ניצול הקיטור בצילינדרים.
נציבות קבילות הציבור לחוק ביטוח בריאות ממלכתי

נציבות קבילות הציבור לחוק ביטוח בריאות ממלכתי היא יחידה הפועלת במסגרת משרד הבריאות, ותפקידה לברר תלונות של הציבור על קופות חולים ונותני שירותים מטעמן, בהתאם לחוק ביטוח בריאות ממלכתי. הנציבות הוקמה בשנת 1995, בהתאם לפרק ט' בחוק ביטוח בריאות ממלכתי.
בראש הנציבות עומד נציב קבילות הציבור לחוק ביטוח בריאות ממלכתי. ראשונה מילאה תפקיד זה ד"ר קרני רובין, פסיכיאטרית בהכשרתה. בשנת 2007 החליפה אותה אתי סממה, שעמדה קודם לכן בראש תחום מעקב ומידע באגף למיון טכנולוגיות רפואיות במשרד הבריאות. החל משנת 2015, עמדה בראש הנציבות הנציבה ד"ר אסתר בן חיים, עורכת דין בהכשרתה. בשנת 2108 היא עברה לנהל את נציבות תלונות הציבור במשרד מבקר המדינה, ומאז אין משרד הבריאות מפרסם אם שם האדם שהחליף אותה.
כל מבוטח שסבור שזכויותיו לפי החוק הופרו, זכאי לפנות בתלונה אל נציבות הקבילות, וזו, לאחר שהיא מקבלת את עמדת הקופה, פוסקת האם הקבילה מוצדקת אם לאו. חשיבותה של הנציבות גברה בעקבות תיקון לחוק ב-2007, בו נקבע שבמקרה שבו מסרבת קופת חולים לפעול על פי הוראת הנציבה ולממן טיפול, רשאי המבוטח לשלם בעצמו את הטיפול ולקבל החזר ישירות ממשרד הבריאות.
במסגרת תפקידה מתחה נציבת הקבילות אתי סממה בהזדמנויות אחדות ביקורת על קופות-החולים לגבי הדרך שבה הן מיישמות את הוראות החוק. כך למשל, באוקטובר 2007 תקפה את נוהלי שירותי בריאות כללית בנושא הסעת חולי דיאליזה לטיפולים רפואיים. ביוני 2008 קבעה סממה כי קופת חולים מאוחדת מונעת בניגוד לחוק תרופות שנועדו למנוע זיהומים הנגרמים מכימותרפיה, מעשרות ממבוטחיה שחולים בסרטן, אף שהן כלולות בסל הבריאות, ותוך סיכון חיי מבוטחים. סממה הוסיפה כי גם במקרים שבהם הקופה מאשרת את התרופה, היא עושה זאת לאחר הכבדה ממשית על מבוטחיה.
החל משנת 2016 החלה הנציבות החלה לקיים כנסי הסברה שנתיים, הסוקרים את אופי והיקף הטיפול בקבילות שטופלו על ידי הנציבות במהלך השנה שחלפה, וזאת בהתאם לדו"ח השנתי המתפרסם על פעילות הנציבות. הכנס האחרון התקיים ב-29 בנובמבר 2016 במתחם "נא לגעת" בנמל יפו.
מרחב נוצר קומפקטית

בטופולוגיה, מרחב נוצר קומפקטית (Compactly generated space) הוא מרחב טופולוגי שבו תת-המרחבים הקומפקטיים קובעים את הטופולוגיה, באופן הבא: קבוצה היא סגורה אם ורק אם החיתוך שלה עם כל קבוצה קומפקטית הוא סגור. בדרך כלל מניחים גם כי המרחב הוא האוסדורף. קטגוריית המרחבים האוסדורף הנוצרים קומפקטית מסומנת על ידי . זוהי קטגוריה דיי גדולה ודיי נוחה; בתורת ההומוטופיה לעיתים מניחים כי המרחבים הם מקטגוריה זו.

תכונות

כל מרחב המקיים את אקסיומת המנייה הראשונה וכל מרחב קומפקטי מקומית (ובפרט מרחב קומפקטי וגם מרחבי CW) הם מרחבים נוצרים קומפקטית. לכן, הקטגוריה  דיי רחבה, ומכילה אובייקטים מעניינים מתחומים שונים, כמו מטופולוגיה אלגברית ובפרט מתורת ההומוטופיה.
יש סגירות לתתי מרחבים מסוימים - אם , אז גם כל תת-קבוצה סגורה וכל תת קבוצה פתוחה רגולרית (קבוצה בה לכל נקודה יש סביבה סגורה המוכלת בה). ראו בדוגמאות מקרה בו תת-מרחב כלשהו איננו נשאר בקטגוריה.
כדי שפונקציה ממרחב נוצר קומפקטית (למרחב האוסדורף) תהיה רציפה, מספיק לדרוש שתהיה רציפה על כל תת-קבוצה קומפקטית.

פעולות בקטגוריה

כמו במרחבים רגילים, נרצה להציג פעולות בין מרחבים בקטגוריה זו.
לכל מרחב האוסדורף , נסמן ב- את המרחב מעל אותה קבוצה, אך בו קבוצה היא סגורה אם ורק אם היא חותכת כל קבוצה קומפקטית בתוך קבוצה סגורה כלשהי. זהו פונקטור בין המרחבים האוסדורף למרחבים ; הוא מהווה פונקטור ימני צמוד לפונקטור ההכלה 
( - מרחבי האוסודורף).
זהו מרחב נוצר קומפקטית המכיל את המרחב הקודם, או במילים אחרות - פונקציית הזהות  רציפה, ואם מלכתחילה  אז .
בעזרת פונקטור זה, מגדירים את המכפלה ומרחב הפונקציות בקטגוריה.
עבור המכפלה, נגדיר , כאשר  היא המכפלה קרטזית הרגילה עם טופולוגיית המכפלה. המכפלה מקיימת  את אותה התכונה האוניברסלית המקיימת המכפלה הרגילה (בקטגוריה הזו). המכפלה לא תמיד מתלכדת עם המכפלה הקטרזית, אך במקרה בו  מרחב קומפקטי מקומית ו- אז .
נסמן ב- את מרחב הפונקציות הרציפות , ונביט בו עם הטופולוגיה הקומפקטית-פתוחה. את מרחב הפונקציות הרציפות בקטגוריה נגדיר בתור . פונקציית ההרכבה  היא רציפה, ובפרט כאשר  יחידון אז פונקציית ההצבה  רציפה.
סטניסלב צ'רצ'סוב

ביוגרפיה

סטניסלב צ'רצ'סוב נולד בעיר אלאגיר שבחבל צפון אוסטיה - אלניה בברית המועצות. את קריירת הכדורגלן המקצועי החל בגיל 18 בקבוצת ספרטק אורדז'ניקידזה. בשנת 1984 עבר לשחק בקבוצת ספרטק מוסקבה כשוער שני. במשך 3 שנים בקבוצה שיחק במעט מאוד משחקים - צ'רצ'סוב שהה בצילו של השוער הראשי של הקבוצה רינאט דסאייב. לכן, בשנת 1987 ביקש לעבור לקבוצה אחרת - כדי לקחת חלק פעיל במשחקים. הוא שיחק עונה אחת בקבוצת לוקומוטיב מוסקבה. לאחר מכן חזר לספרטק מוסקבה - הפעם לעמדת השוער הראשון של הקבוצה.

נבחרות לאומיות

בשנת 1990, לאחר הופעה לא מוצלחת של נבחרת ברית המועצות במונדיאל 1990, רענן המאמן את שורות הנבחרת. השוערים הוותיקים רינאט דסאייב ואלכסנדר אובארוב שוחררו מן הנבחרת. במקומם זומנו שני שוערים אחרים - אחד מהם היה סטניסלב צ'רצ'סוב. משחקו הראשון של צ'רצ'סוב במדי הנבחרת הסובייטית היה משחק ידידות נגד טרינידד וטובגו. צ'רצסוב שיחק בשורות הנבחרת 8 משחקים, השתתף במוקדמות יורו 1992, שבעקבותם העפילה הנבחרת הסובייטית לתחרות עצמה. 
אבל, הנבחרת של ברית המועצות חדלה מלהתקיים בדצמבר 1991 לאחר פירוק המדינה. במקומה הוקמה נבחרת חבר העמים. צ'רצ'סוב זומן לסגל הנבחרת החדשה שהוקמה כשוער שני. הוא לקח חלק בשני משחקים בלבד (משחקי ידידות). הוא היה בסגל הנבחרת ליורו 1992, אך לא שותף באף אחד מן המשחקים.
בשנת 1992 הוקמה נבחרת רוסיה וצ'רצ'סוב זומן לסגל שלה - שוב כשוער שני. הוא היה בסגל הנבחרת במונדיאל 1994 והשתתף במשחק אחד - מול נבחרת קמרון. התחרות הבאה בה השתתף צ'רצ'סוב עם נבחרת רוסיה הייתה יורו 1996. הפעם הוא נסע לטורניר כשוער ראשון של הנבחרת. במשחק הראשון בשלב הבתים נגד נבחרת איטליה ספג צ'רצ'סוב שני שערים. מאמן הנבחרת, אולג רומנצב, טען כי שניהם הובקעו בשל טעויותיו של צ'רצ'סוב. במשחק הבא, מול גרמניה, עלה בהרכב דמיטרי חרין במקומו של צ'רצ'סוב. במשחק הזה הבקיעו הגרמנים שלושה שערים לרשת של נבחרת רוסיה. במשחק השלישי, מול צ'כיה, שב צ'רצ'סוב לעמוד בשער של רוסיה, וספג 3 שערים. 
לאחר יורו 1996 המשיך צ'רצ'סוב להיות חבר בסגל נבחרת רוסיה למשך 6 שנים נוספות, אך זכה להשתתף במשחקים מעטים (שותף בעיקר במשחקי ידידות). כשוער שלישי היה בסגל הנבחרת הרוסית במונדיאל 2002. לא שותף באף אחד ממשחקי הנבחרת בתחרות.

משפחתו

צ'רצ'סוב נשוי ויש לו שני ילדים - בת ובן. בנו (אף הוא קרוי סטניסלב צ'רצ'סוב) משחק בעמדת שוער בקבוצת בלטיקה קלינינגרד.
נילס גוסטף נורדנשלד

חייו

נורדנשלד נולד בדרום פינלנד שהייתה אז תחת שלטון רוסי. לאחר שלמד מינרלוגיה בפינלנד ובשוודיה מונה נורדנשלד כמפקח על המכרות בפינלנד. ב-3 באוקטובר 1819 הוא מונה כחבר של האקדמיה הרוסית למדעים, מוסד שהוקם בהוראתו של הצאר, פיוטר הגדול ב-1724.
נורדנשלד גילה ותיאר מספר מינרלים שלא היו ידועים קודם בפינלנד וברוסיה. ב-1820 פרסם נורדנשלד מסה שהייתה הספר המדעי הראשון על מינרלים בפינלנד. בנוסף יצאו מאמרים פרי עטו לאור בכתבי עת זרים, שהבטיחו את פרסמו מחוץ לסקנדינביה. את האהבה לידע הקפיד נורדנשלד להעביר לבנו, אדולף אריק נורדנשלד, שברבות הימים נודע בזכות עצמו כחוקר ארצות.
נורדנשלד חזר לפינלנד ב-1823, וב-1828 מונה למפקח כללי על מועצת המכרות שאך נוסדה בהלסינגפורס (שמה הקודם של הלסינקי), משרה בה החזיק עד מותו ב-1865.

גילוי אבני החן

על פי סיפור ידוע, אבל שנוי במחלוקת, גילה נורדנשלד את האלכסנדריט ביום הולדתו ה-16 של יורש העצר הרוסי אלכסנדר ב-17 באפריל 1834 וקרא לו לכבודו של הצאר העתידי. אומנם נכון שנורדנשלד שגילה את האלכסנדריט, אבל לא ייתכן שהוא גילה את האבן ונתן לה את שמה ביום הולדתו של אלכסנדר. התגלית המקורית של נורדנשלד התרחשה כתוצאה מבחינה של דגימת מינרל חדשה שקיבל מהדוכס לב אלכסייביץ פרוֹבסקי, שבתחילה הוא זיהה בטעות כאזמרגד. הקשיות הגבוהה של האבן הפתיעה אותו והוא החליט להמשיך את מחקריו בה. מאוחר יותר באותו ערב, כשהביט בדגימה לאור הנר, הוא הופתע לראות כי צבע האבן השתנה מירוק לאדום פטל. מאוחר יותר הוא אישר את גילויו של סוג חדש של כריזובריל והציע לכנותו "דיאפניט" (מיוונית "די" – שניים ו"אפאנס" בלתי נראה או "פאן" להיראות). אבל לדוכס פרובסקי היו תוכניות משלו להשתמש בממצא הנדיר על מנת לזכות בהכרת תודה של המשפחה המלכותית על ידי הגשת האבן כשי לצאר לעתיד ולקרוא לה אלכסנדריט לכבודו ב-17 באפריל 1834, אבל רק ב-1842 התפרסם לראשונה תיאור הסוג החדש משנה הצבעים של הכריזובריל תחת השם אלכסנדריט.
ב-1849 בחן נורדנשלד אבן חן שכונתה "הכריזוליט של הרי האורל" וגילה שבעצם הייתה זו וריאציה ירוקה של אנדרדיט, סוג של גארנט. והוא הציע לאבן החן החדשה את השם דמנטואיד (דמוי יהלום) שהתקבל מאז כשם אבן החן.
משטרת אבו גוש

משטרת אבו גוש הוא מתחם הנמצא בשולי היישוב אבו גוש וכולל שני מבנים ששימשו את משטרת המנדט, את כוחות הפלמ"ח ולאחר הקמת המדינה את כוחות הביטחון. המבנים מוגדרים כאתרי מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.

מותו של דוד מרכוס

דוד מרכוס היה קולונל יהודי בצבא ארצות הברית שהגיע לארץ ישראל במלחמת השחרור במסגרת מח"ל על מנת לסייע לצה"ל. עם תפיסת משטרת אבו גוש הוקם במקום המטה שלו. ב-11 ביוני 1948 יצא מהמשטרה והתריע על כך לשומר אולם בגלל שינוי המשמרת לא עברה הידיעה הלאה. במהלך הסיור עלה מרכוס מהואדי המערבי ליד הכנסייה העליונה ונורה למוות על ידי שומר שלא היה מודע להימצאותו בשטח.
סולטי דוג

מקור השם

מקור השם הוא בשל כתר המלח שמעטר את שפת הכוס. בעגה האנגלית, כלב מלוח הוא מלח שמבלה את רוב זמנו בהפלגות בים.
אלן קליין

ביוגרפיה

קליין נולד למשפחה יהודית ממוצא רומני שגרה בניו ג'רזי. אמו של קליין נפטרה עוד לפני מלאה לו שנה, ואביו השאיר את אלן הצעיר ואת שתי אחיותיו בבית יתומים יהודי. מאוחר יותר עבר להתגורר אצל דודתו. כנער, קליין עבד בעבודות שונות, בזמן שלמד בבית ספר-לילה. הוא לא היה תלמיד מצטיין בבית הספר אך הצליח היטב במתמטיקה.
קליין נשא לאישה את בטי, לאחר שסיים את לימודיו בקולג'. לזוג שלושה ילדים: ג'ודי, מנהלה הנוכחי של חברת "ABKCO", ג'ייד וג'ניפר.
קליין התפרסם לראשונה כשעזר לזמר בובי דארין לקבל את כספו בחזרה מחברת התקליטים שלו. דארין קיבל המחאה בסך מאה אלף דולר על תמלוגים שלא ניתנו לו, והתחלק בהם עם קליין. קליין נקרא "רובין הוד" של המוזיקה הפופולרית. קליין התחבב על היוצרים, אך לא זכה לחיבה מחברות התקליטים שאצלם עבדו.
הפלישה הבריטית של שנות השישים הביאה לקליין עוד לקוחות רבים. משהפכו הביטלס לאחת הלהקות החשובות ביותר במוזיקה הפופולרית, התעניין קליין ברכישתם מידי בריאן אפסטיין, דבר שקרה רק בשנת 1967, כשנפטר. עד אז, הוא הפך למנהלם של להקת הרולינג סטונז, במקומו של אנדרו לוג אולדהם, רכש חלק ממניותיה של מטרו גולדווין מאייר, והשתלט על חברת תקליטים מתקשה, קמע-פארקווי, וניסה להפוך אותה לרווחית יותר. כשהסתבך עם החוק על שאמר את שווי מניות החברה, הוא שינה את תוכניותיו. הוא איחד את קמע-פארקווי עם חברת ניהול החשבונות שלו ויצר את החברה שנודעה כ-ABKCO.
בין לקוחותיו של קליין ניתן למנות את זמרי הפופ סטיב לורנס ואדי גורם, זמר הרית'ם אנד בלוז סם קוק, זמר הפולק דונובן, המפיק המוזיקלי פיל ספקטור, ולהקות הרוק מתבודדי הרמן, החיות, הרולינג סטונז והביטלס. בזמן שעזר ללקוחותיו בענייני כספים, וביצירת חוזים חדשים מהם ירוויחו יותר, לא כל החלטותיו העסקיות היו הטובות ביותר בשבילם. בסופו של דבר קליין גמר כשבבעלותו רוב המוזיקה של הרולינג סטונז, של החיות ושל יוצרים אחרים, דבר שקטע את תקופת הרווח הארוכה שלהם. אמנים אלו לפעמים איבדו גם את הדרך הטובה בעסקים בגלל עבודתו של קליין.
קליין שיחק תפקיד חשוב בהתפרקותה של להקת הביטלס. הוא הרשים מספיק את ג'ון לנון כשהחתים אותו בן לילה, ולנון שיכנע את ג'ורג' האריסון ואת רינגו סטאר לקחת את קליין. פול מקרטני, מאידך, החליט לתת לאביה של אשתו לינדה, לי איסטמן, לנהל את חשבונותיו. קליין ואיסטמן לא הסתדרו, ואיסטמן התייחס ללנון וליוקו אונו בצורה גרועה. המחלוקת בעניין אפל רקורדס, ועניינם העסקי האישי, גם תרמו למצבה של הלהקה.
לאחר התפרקותה של הלהקה, לנון, האריסון וסטאר אהבו פחות ופחות את התנהלותו של קליין, ולבסוף פיטרו אותו, ושילמו לו תשלום סופי בסך 3.5 מיליון לירות שטרלינג על שירותיו. מאוחר יותר, קליין נכנס לבעיית מיסים, וריצה מאסר בכלא על שהתחמק מתשלומי מס.
קליין המשיך בקריירה שלו, ו-ABKCO המשיכה להוציא תקליטים ישנים של הוצאת קמע-פארקווי, ושל אמנים איתם עבד קליין. כמעט כל התקליטים נחטפו מהמדפים במשך השנים, מה שהפך שירים קלאסיים כמו "96 Tears", "So Much In Love ו"Bristol Stomp" לכמעט בלתי ניתנים להשגה.
בנו של קליין, ג'ודי, הפך למנהלה של ABKCO, לאחר שבריאותו של קליין הפכה לבלתי יציבה. ב-2005 ABKCO החלה סוף סוף להוציא תקליטורים של מוזיקה שהייתה בבעלותה.
קאראצ'אי-צ'רקסיה

היסטוריה

שטח הרפובליקה נכלל בתחומי האימפריה הרוסית מאז שנת 1828 בהתאם להסכם אדירנה. המחוז האוטונומי קאראצ'אי-צ'רקסיה נוסד לראשונה ב-12 בינואר 1922 במחוז הדרום-מזרחי (מ-1924 נקרא צפון-קווקזי). היא פורקה לשני מחוזות אוטונומיים נפרדים ב-26 באפריל 1926. ב-30 באפריל 1928. בשנת 1943 הוגלו בני העם הקאראצ'אי לקזחסטן לאחר שהואשמו בעזרה לנאצים, האזור של גלוחורסק צורף לגאורגיה, ושאר השטח למחוז סטוורופול, כולל המחוז האוטונומי של צ'רקסיה. בשנות ה-50 הקרצ'אי הותרו לחזור, אזור גלוחורסק הוחזר מגאורגיה והמחוז המאוחד שוב נקרא בשם קאראצ'אי-צ'רקסיה בינואר 1957.
ב-3 ביולי 1991 הופרד המחוז ממחוז סטוורופול והשם "אוטונומי" בוטל. היו ניסיונות להקים מספר יחידות מנהליות אוטונומיות לאומיות שיהיו כפופות ישירות לשלטון הרוסי במוסקבה. לאחר דיונים רבים, בדצמבר 1992 הוכרזה כ"רפובליקת קאראצ'אי-צ'רקסיה" אחידה בפדרציה הרוסית. ברפובליקה התקיים משאל עם על פירוקה ל-4 ישויות, הקרצ'אי, הצ'רקסי, האבזי והקוזאקי שזכה לרוב, אך נשיא רוסיה בוריס ילצין ערך משאל נוסף על שמירת האיחוד שבסופו של דבר זכה לרוב ואחדות הרפובליקה נשמרה.

דמוגרפיה

כ-41 אחוזים מהתושבים הם קאראצ'אים טורקים, כ-31 אחוזים רוסים, כ-11 אחוזים צ'רקסים ושאר האוכלוסייה היא אבזים ועמים אחרים. הרפובליקה היא בין האזורים המעטים ברוסיה בהם אוכלוסייה גדלה בין מפקדי אוכלוסין בשנת 2002 ו-2010 אך ירד במקצת במפקד אוכלוסין משנת 2015. אחוז האוכלוסייה הרוסית שבשנת 1959 היה מעל ל-50% ירד עתה לכ-31%.

פוליטיקה

ברפובליקה פועל פרלמנט הכולל 73 חברים שנבחרים ל-4 שנים. הפרלמנט מהווה את המחוקק המקומי. בראש הזרוע הביצועית עומד ראש הרפובליקה. מועמד לתפקיד נבחר בבחירות ישירות, ברם ראש הרפובליקה הנוכחי, ראשיד טמרזוב, מונה כ"נשיא ביניים" לתפקיד בשנת 2011 בהתאם להמלצת נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב, ולאחר מכן, ב-1 במרץ 2011, הפך לנשיא במשרה מלאה, עוד לפני אימוץ חקיקה בנושא הבחירות לרשויות המקומיות ברוסיה, חוק שהתקבל בשנת 2012.
ברקן (יישוב)

הקמה

המאמצים להקמת היישוב החלו בשנת 1977, אולם היישוב קם רק ב-1981. את היישוב הקימו קבוצת עולים מברית המועצות וקבוצה נוספת שהורכבה מישראלים ותיקים שהרעיון של ישוב הארץ קסם להם. שתי הקבוצות רצו להקים יישוב בעל צביון חילוני בשומרון, בין אריאל לאלקנה. מן הרגע בו הקבוצות התאחדו, הצטרפו לקבוצות ישראלים מכלל העדות, כך שכיום אין לו אופי עדתי מסוים. השיקול העיקרי היה עיבוי שרשרת היישובים היהודיים לאורך תוואי חוצה שומרון ומימוש אדמות מדינה.
ביישוב שלוש שכונות של מבני קבע שנבנו על פי תוכנית "בנה ביתך".

אוכלוסייה

היישוב מונה כ-450 משפחות ונושא אופי קהילתי חילוני. בין מוסדות היישוב: בית ספר יסודי, בריכת שחייה, מעו"ז של תנועת הנוער בית"ר, שני גני ילדים וספרייה. בשנת 2013 נפתח ביישוב בית ספר יסודי הנקרא ע"ש בנציון נתניהו.

גאוגרפיה

השם "ברקן" לקוח מהאתר חרבת בוראק, מזרחית ליישוב, שהוא שרידי יישוב יהודי מימי בית ראשון ושני. צפונית לו נמצא הכפר "קראוות בני חסן" - המזוהה לעיתים גם כ"כפר ארוס" - שרידי יישוב יהודי מימי הורדוס וקברו של "שר האוצר" של הורדוס. בין היישוב ואזור התעשייה נמצא האתר הארכאולוגי גתות ברקן ודרומית נמצאת "חרבת כרכוש" - אתר ביזנטי גדול הסמוך לבית קברות גדול - חצוב מימי בית שני.
בנקודה גבוהה בברקן נמצא "מצפור צפניה" על שם צפניה שמחי ממקימי היישוב ברקן. מהמצפור יש מבט על ערי מישור החוף המרכזי. במצפור יש פסלי מתכת של כלי נגינה והוא נקרא גם "מצפור צלילגן".
היישוב שוכן ליד אזור התעשייה ברקן.
אנה וילניצה

ביוגרפיה

וילניצה נולדה ברייקה.
ב-2003 שיחקה בסרט הבוסני "Gori vatra" המתרחש בתקופה שלאחר מלחמת בוסניה.
באירוויזיון 2003 הגישה את הניקוד של בוסניה והרצגובינה.
ב-2003 ו-2004 הנחתה את התחרות לבחירת נציג בוסניה והרציגובינה לאירוויזיון.
ב-2004 שיחקה בהפקה של ערוץ הולמרק "La Femme Musketeer" אודות לואי הארבעה עשר, מלך צרפת שצולמה בקרואטיה.
ב-2006 שיחקה בסרט הילדים "Duh u mocvari".
ב-2007 הפיקה וביימה את הסרט הקצר "The Window", באותה שנה גילמה מזכירה בסרט הבריטי "Outlanders".
בין 2007 - 2008 שיחקה בסדרה ההיסטורית "Ponos Ratkajevih".
בין 2009–2010 שיחקה את התפקיד הראשי באופרת הסבון "Dolina sunca", שם היא גילמה אלמנה העוברת לגור בזגרב ומגלה שלבעלה היו חיים כפולים.
ב-2010 התמודדה ב-"Zvijezde pjevaju" הגרסה הקרואטית של רוקדים עם כוכבים.
ב-2012 שיחקה ב-"Lea i Darija", סרט ביוגרפי על לאה דויטש.
פיני דגן

נעוריו

דגן נולד ב-5 בנובמבר 1953 בטבריה לאהרון ואסתר דגן. הוא למד בבתי הספר היסודיים "גבעת שלום" בתל אביב וב"מלכתי ד'" בטבריה. בתיכון למד ב"עירוני ו' ת"א ואת כיתה י"ב סיים במונטריאול בקנדה. אחרי תום לימודיו התיכוניים חזר לישראל והתגייס לצה"ל.

שירותו הצבאי

בשנת 1971 התגייס דגן לצה"ל ושובץ בחיל ההנדסה. דגן הוכשר כלוחם ופלס בבהל"ץ. כמו כן עבר קורס מפקדי כיתות וקורס קצינים, אותם סיים כחניך מצטיין. עם סיום קורס הקצינים מונה דגן למפקד מחלקה בגדוד "ירון" במלחמת יום הכיפורים. אחריו שימש כמדריך בקורס קציני הנדסה בבה"ד 14 ומפקד פלוגה בגדוד 601. בהמשך השתלם דגן בקורס קציני הנדסה של חיל הנחתים האמריקאי ואחרי שחזר מארצות הברית מונה למפקד פלוגה בקורס מפקדי הנדסה. בשנת 1978 הטיל עליו אמיר ראובני, מפקד חטיבת גולני להקים ולפקד על פלחה"ן גולני. דגן הקים את הפלוגה והיה למפקדה הראשון.
לאחר מכן שימש כסמג"ד גדוד 605 ובסיום תפקיד זה נשלח ללמוד במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. עם סיום הקורס, והוא בן 29, מונה דגן למפקד גדוד 601 בתקופה זו גם הקים את מחלקת הסיור (מחס"ר 601). שבוע לאחר מכן פרצה מלחמת לבנון הראשונה. תחת פיקודו של דגן הפכו כוחות גדוד 601 לראש החץ בלחימה בלבנון ולחמו לצד כוחות צנחנים ועוצבה משוריינת "כפיר" בעין זחלתא ואחר כך בביירות כשברשותו 2 פלוגות לוחמים ופלוגת צמ"ה. כוחות ההנדסה של דגן ביצעו פעולות הנדסיות צבאיות ופריצת דרכים בחזית לצד לחימה ככוחות חיל רגלים וחילוץ נפגעים. בעת שלחם בראש גדודו לטיהור רחוב בעיר ביירות נתקלו כוחותיו במחבלים רבים. דגן, שחשד כי הרחוב ממולכד במטעני חבלה, ולא רצה לסכן את חייליו פקד על ירי צפע שריון (צפ"ש) אל תוך הרחוב. הפיצוץ היה הרסני ומעוצמתו נהרסו כל הבתים משני צדי הרחוב. פעולה זו הפכה למורשת קרב וכן מקור לסיפורים המבוססים עליה. לאחר המלחמה קודם דגן לדרגת סגן-אלוף.
בשנת 1984 נשלח דגן לקורס מתקדם בארצות הברית ובסיומו מונה למפקד בט"ר עציון. מאוחר יותר סיים דגן את לימודיו במכללה לביטחון לאומי ומונה למפקד מרכז ההנדסה הארצי בצאלים, בדרגת אלוף-משנה. בהמשך שימש כקצין ההנדסה של פיקוד הצפון, ולאחר מכן נתמנה למפקד בית הספר להנדסה צבאית. תפקידו הצבאי האחרון היה נספח צה"ל לארגנטינה ודרום אמריקה.

חיים פרטיים

פיני דגן נשוי לרותי, אותה הכיר כששירת בגדוד 605, ואב לשלושה בנים.
כיום דגן הוא איש עסקים.
ריינר ראופמן

גרמניה

ראופמן גדל בפ.צ. אמברג ועלה לקבוצה הבוגרת בשנת 1987, בה שיחק ארבע שנים נוספות. לאחר מספר שנים במועדונים מליגות נמוכות, עבר ראופמן בשנת 1995 לאיינטרכט פרנקפורט, שם שיחק עונה אחת והבקיע ארבעה שערים. כעבור שנה עבר לארמיניה בילפלד, בה צבר ארבע הופעות בלבד, ובפגרת החורף הושאל לל.א.ס.ק. לינץ מהבונדסליגה האוסטרית.

קפריסין

בקיץ 1997 חתם ראופמן באומוניה ניקוסיה, וקצר בקבוצה זו הצלחות רבות. כבר בעונתו הראשונה הבקיע 42 שערים בליגת העל הקפריסאית, ונהנה משיתוף פעולה עם החלוץ קוסטס מלקוס. למרות זאת, החמצת פנדל של ראופמן במחזור ה-25 מול אנורתוזיס פמגוסטה הובילה לאובדן האליפות, תואר בו אומוניה ניקוסיה לא זכתה במשך ארבע העונות שקדמו להגעתו של ראופמן. בעונת 1998/99 הבקיע ראופמן 35 שערי ליגה ו-42 בסך הכל, אך שוב לא הצליח להוביל את הקבוצה לאליפות, בה שוב זכתה אנורתוזיס פמגוסטה, בהפרש של שער אחד. עם זאת, ראופמן זכה עם אומוניה ניקוסיה בגביע הקפריסאי לאחר ניצחון 4-2 בגמר על אפואל ניקוסיה בדרבי.
בעונת 2000/01 ראופמן מונה לקפטן הקבוצה לאחר עזיבתו של מלקוס, והוביל את אומוניה ניקוסיה לאליפות הראשונה בתקופתו, בעונה בה הבקיע 30 שערים. בעונת 2001/02 הבקיע 16 שערים בלבד, ולאחר ארבע עונות רצופות בהן זכה בתואר מלך השערים, איבד את התואר לוויצ'ך קובלצ'יק הפולני. בעונת 2002/03 זכה ראופמן עם הקבוצה באליפות השנייה שלו, כאשר הבקיע 40 שערים.
בשנת 2003 פרש ראופמן מכדורגל בגיל 36 בגין פציעה. סך הכל הבקיע ראופמן במדי אומוניה ניקוסיה 286 שערים ב-378 הופעות בכל המסגרות.

קריירה בינלאומית

בזכות נישואיו לאישה קפריסאית, ראופמן בחר לממש את האופציה לשחק בנבחרת קפריסין על אף היותו גרמני. ראופמן הופיע חמש פעמים בלבד במדי הנבחרת מאחר שאזרחותו נתקבלה מאוחר יחסית, בשנת 2002. ראופמן הבקיע שלושה שערים במדי הנבחרת, ביניהם שער מול נבחרת ישראל במוקדמות יורו 2004.

לאחר הפרישה

ראופמן נשאר לגור בקפריסין, והתנסה לתקופה קצרה באימון של אולימפיאקוס ניקוסיה, ללא הצלחה. לאחר מכן חזר ראופמן לאומוניה ניקוסיה, והחל לעבוד כסקאוט.
עולה חדש

עולה או עולה חדש הוא מונח בעל שתי משמעויות: אחת מן המסורת היהודית והאחרת מן החוק הישראלי.

משמעות הביטוי במסורת היהודית

איזכור מוקדם של מונח זה מצוי בתנ"ך (בראשית, נ', י"ד), כאשר בני יעקב, שבאו ממצרים לארץ, כדי לקבור את אביהם, נקראו בשם "עולים". גם לאחר מכן, ומאז גלותם מארץ ישראל, נעשה שימוש במונח זה בכל הדורות כאשר יהודים חתרו לעלות לארץ האבות. הם עלו כיחידים ובקבוצות קטנות, ברישיון וללא רישיון, וביקשו לחיות ולהיקבר בה.
במסורת היהודית מקובל לקרוא ליהודי שהגיע לארץ ישראל, בעיקר אם הגיע כדי להשתקע בה, "עולה". נעשית הבחנה ברורה בין הגירה, שהיא מעבר מארץ לארץ באופן כללי, לבין עלייה המציינת השתקעות של יהודים בארץ ישראל. המסורת היהודית רואה בעלייה לארץ ישראל מצווה גדולה (מצוות יישוב ארץ ישראל), ולפיכך העולה החדש נחשב כמי שקיים מצווה מיוחדת במינה.
הביטוי "עלייה" לא שימש רק לציון הגירתם של יהודים לארץ ישראל מטעמים אידאולוגיים אלא לבואם של יהודים לארץ מכל סיבה, אף שלא לצורך שהיית קבע. באותה מידה, המונח "ירידה", המציין עזיבת ארץ ישראל מכל סיבה, אינו חייב להיות קשור לאידאולגיה כלשהי (כך, נאמר שיעקב ובניו ירדו מצרימה).

מעמד בחוק הישראלי

בחוק הישראלי "עולה חדש" הוא מעמד שבו נמצא מי שמבקש לשבת ישיבת קבע בישראל מכוח חוק השבות. חוק השבות מעניק זכות עלייה לישראל לא רק ליהודים, אלא גם לאנשים ממוצא יהודי עד דור שלישי, וכן לבני זוג של יהודים. לפיכך, גם מי שאינו נחשב כיהודי, או שאינו רואה עצמו כיהודי, עשוי לקבל מעמד של "עולה חדש" אם התקיימו בו התנאים הקבועים בחוק השבות. מעמד של "עולה חדש" ניתן גם למי שמבקש להפוך לתושב קבע בישראל מכוח חוק השבות, וגם למי שמבקש להפוך לאזרח ישראלי לכל דבר ועניין לפי אותו חוק. המעמד קצוב בזמן - בדרך כלל למשך שנה מהיום שבו הגיע העולה לישראל. במהלך השנה הזו זוכים העולה ובני משפחתו להטבות מיוחדות שמתבטאות בקצבאות קיום, בהקלות מס, בזכות לקבלת שיעורי עברית חינם ועוד. מי שמתאזרח בישראל שלא על-פי חוק השבות, אינו נחשב כעולה חדש, ואינו זוכה בדרך-כלל להטבות הללו. ישראלי שנולד בחוץ לארץ או שהה בה שנים רבות ומבקש לחזור לישראל אינו נחשב לעולה חדש, אולם מוענק לו מעמד של תושב חוזר, שכולל את רוב ההטבות המוענקות לעולה חדש.
בעידוד עלייתם של יהודים לישראל מטפלים שליחי עלייה מטעם הסוכנות היהודית, המוצבים בקהילות גדולות של יהודים. בקליטתם של עולים חדשים בישראל מטפל המשרד לקליטת עלייה.