גשר סוורן

היסטוריה

ההצעה הראשונה לגשר על פני הסוורן, בערך באותו מקום שנבנה בסופו של דבר, הייתה בשנת 1824 על ידי תומאס טלפורד (Thomas Telford), אשר התבקש לייעץ כיצד לשפר את שירותי מרכבת הדואר בין לונדון וויילס. לא נעשתה שום פעולה, ובמהלך העשורים הבאים הפכה הרכבת לשיטה הדומיננטית של נסיעה למרחקים ארוכים. גשר הרכבת של הסוורן, ששימש בעיקר למשאות, נפתח בשרפנס (Sharpness) ב-1879, וקו הרכבת הראשי עבר דרך מנהרת סוורן מתחת לנהר בשנת 1886.
הגידול בנפח התנועה בכבישים בתחילת המאה ה-20 הוביל לקריאות נוספות לשיפורים, ובראשית שנות העשרים של המאה ה-20 כינסה המועצה העירונית של צ'פסטו מפגש של רשויות מקומיות שכנות כדי לשקול מעבר על סוורן כדי להקל על עומס התנועה והעיכובים על כביש A48 העובר דרך העיירה. ב-1935 קידמו מועצות המחוזות של מונמות'שייר וגלוסטרשייר הצעת חוק לפרלמנט לגייס מימון לבנות גשר מעל השפך, כש-75% מעלות הפרויקט ימומנו ממשרד התחבורה מקרן הכבישים. הצעת החוק נדחתה על ידי הפרלמנט בשל התנגדות של חברת הרכבות גרייט וסטרן (Great Western Railway).
אחרי מלחמת העולם השנייה החלו להכין תוכניות לרשת כבישים ארצית, כולל גשר סוורן, שהחוזה לתכנונו הוענק לחברות ההנדסה מוט, האי ואנדרסון (Mott, Hay and Anderson) יחד עם פרימן פוקס ושות' (Freeman Fox and Partners). בחינה פומבית של התוכנית נערכה ב-24 בספטמבר 1946 באוניברסיטת בריסטול. משום שהמימון הממשלתי נתן עדיפות לגשר כביש פורת' (נחנך ב-1964), נדחתה בניית גשר סוורן עד 1961. ב-1962 הודיעה ממשלת הממלכה המאוחדת כי עלויות הבנייה יכוסו באמצעות אגרה של 2 שילינג ו-6 פני (0.125 ליש"ט) על כל כלי רכב שיעבור בגשר, כאשר הולכי רגל ורוכבי אופניים לא יחויבו בתשלום. יסודות הגשר הושלמו על ידי חברת הקבלנים ג'ון הווארד (John Howard and Co) ב-1963. החוזה לבניית המבנה העילי הוענק ב-1963 ל"איחוד בוני הגשר בע"מ" (Associated Bridge Builders Ltd – מיזם משותף לחברות: סר ויליאם ארול (Sir William Arrol & Co.), קליוולנד ברידג' אנד אנג'נירינג (Cleveland Bridge & Engineering Company) ודורמן לונג (Dorman Long) והגשר הושלם ב-1966.
בינואר 1977 צומצמה הנסיעה בגשר לנתיב אחד בכל כיוון לאחר שנתגלו כמה חולשות במבנה בן העשר. סגירת הנתיב השני נמשכה כמה חודשים.
גשר סוורן חוזק והאספלט עליו חודש בשלהי שנות ה-80 של המאה ה-20 בעקבות הגידול בתנועה. העבודה כללה חיזוק המגדלים של גשר סוורן והמיסעה, הרחבה למגדלי של גשר ויי והחלפת הכבל הבודד המקורי בשני כבלים. מרבית עבודת החיזוק נעשתה בתוך המיסעה ובמגדלים ולכן לא ניתן להבחין בה. תכנון החיזוק נעשה על ידי חברת פלינט ונייל (Flint & Neill). הציפוי המחודש כלל שכבה עבה בעובי 35 מילימטרים של אספלט על גבי ממברנה אקרילית חסינת מים.
ב-2006, בשנת ה-40 להפעלת הגשר, נבדק הגשר לקורוזיה של הכבלים. הגוף המפעיל את הגשר, חברת הייווייז אינגלנד, הודיע שהביקורת הגיעה למסקנה שיש להטיל מגבלות על משאיות כבדות העוברות בגשר. משאיות כאלו יכולות לנסוע רק בנתיב הימני, כששלטים המטילים מגבלה על פי משקל הוצבו בגשר. מערכת של ציפוי בגומי יחד עם סירקולציה של אוויר יבש, כפי שנעשה בגשר כביש פורת' הותקנה בשנים 2007–2009 במטרה לעצור את הקורוזיה.
ב-6 בפברואר 2009, במהלך שבוע שבו ירד שלג בבריטניה, נסגרו שני גשרי הסוורן במקביל בשל קרח שנשר ממבני הגשר וגרם נזק לרכבים. ב-22 בדצמבר 2009 נסגרו שני הגשרים שוב מאותה סיבה. היו אלו הפעם השנייה והשלישית בלבד, בהתאמה, ששני הגשרים נסגרו יחד. הפעם הראשונה הייתה כמה שנים קודם לכן בשל שריפה במפעל לכימיקלים באייבונמות' (Avonmouth), פרוור של בריסטול.
ב-2016, במלאת 50 שנים לחנוכת הגשר, ביצעה הזמרת איימי ודג' (Amy Wadge) את השיר "גשר" (Bridge), כשהיא ניצבת במרומי הפלטפורמה של המגדל של הגשר ומלווה על ידי מקהלה שעמדה בצד האנגלי.

מרכיבים

מעבר גשר סוורן מורכב מארבעה מבנים (מפורטים מכיוון אנגליה לוויילס): גשר אוסט (Aust Viaduct), גשר סוורן (Severn Bridge), גשר ביצ'לי (Beachley Viaduct) וגשר ויי (Wye Bridge). גשר אוסט וגשר סוורן קיבלו מעמד של בניין רשום מדרגה I ב-26 בנובמבר 1999. בעוד גשר ויי וגשר ביצ'לי קיבלו מעמד של בניין רשום מדרגה II ב-29 במאי 1999.

גשר אוסט

גשר אוסט בן 157 מטרים הוא גשר קורה כפולה בחתך קופסה עם מיסעה מבטון, מצוק אוסט (Aust Cliff) לסמך הראשון של גשר סוורן, שהוא מבנה בטון רחב וממנו עולים על גשר סוורן.

גשר סוורן

גשר סוורן שוכן קרוב למקום שממנו יצאה מעבורת אוסט שקדמה לו. הגשר הוא גשר תלוי בתכנון קונבנציונלי, שבו המיסעה נתמכת על ידי זוג כבלים התלויים בין שני מגדלים. ב-1966 נשזרו הכבלים שתמכו במיסעה מתיילים באורך כולל של 29,000 קילומטרים. כל אחד מהכבלים הראשיים היה מורכב מ-8,322 תיילים בני 5 מילימטרים. מאפיין יוצא דופן של הכבלים התומכים במיסעה והמחוברים לכבלים הראשיים הוא שהם אינם אנכיים, כמו במרבית הגשרים התלויים, אלא מסודרים בצורת זיג זג. מטרת סידור זה הוא ניסיון לצמצם תנודתיות, כמו השימוש הבולט במשככי סטוקברידג' על הכבלים. אורך הגשר הוא 1,600 מטרים הכוללים את המפתח המרבי בן 988 מטרים בין המגדלים ושני מפתחים צדדים באורך 305 מטרים. המגדלים מתרוממים לגובה של 136 מטרים מעל פני המים בשיא גובהם בממוצע, והם בנויים מקורות במבנה קופסה חלולה. המיסעה היא מסבך בצורת קופסה בפרופיל אווירודינמי יחד עם מסלולי אופניים והולכי רגל הבנויים כזיזים המחוברים למסבך. צורת הגשר נקבעה על ידי המתכננים פרימן, פוקס ושות' כתוצאה מבדיקות במנהרת רוח של גשר כביש פורת', לאחר שהמודל המקורי של מנהרת הרוח נהרס בטעות. חלקי המיסעה נבנו במפעלי חברת מאביי בצ'פסטו הסמוכה, וכל אחד מהקטעים בני ה-132 טון הושט במורד הנהר עד שהועלה למקומו.

גשר ביצ'לי

גשר ביצ'לי בן 745 המטרים הוא במבנה גשר מסבך בצורת קופסה בדומה לגשר סוורן אבל הוא נתמך על סמכי פלדה כשהוא חוצה את חצי האי ביצ'לי מעל למחנה של הצבא הבריטי, קסרקטין ביצ'לי (Beachley Barracks), שבו שוכן גדוד הרובאים הראשון (1st Battalion, The Rifles).

גשר ויי

גשר ויי הוא גשר מעוגן כבלים באורך 408 מטרים החוצה את הגבול בין אנגליה לוויילס המסומן באמצעות הנהר ויי, 3 קילומטרים דרומית לצ'פסטו. הוא בנוי מקטע אחד ארוך מעוגן בכבלים עם שני מגדלים התומכים במיסעה ממרכז הכביש. המיסעה היא מסבך אורתוטרופי דומה לגשר סוורן, אבל נראה שונה כיוון שיש לו שני סטים של כבלים בכל אחד משני המגדלים. במקור היה סט אחד של כבלים בלבד, אבל אלו הוחלפו במהלך עבודות החיזוק. גשר ויי נבנה על ידי חברת קליוולנד ברידג' אנד אנג'נירינג.