google/wiki40b huggingface dataset:
סינדרום בארס

תסמונת בארס (באנגלית: Barth Syndrome, ובקיצור BTHS) היא הפרעה גנטית נדירה הקשורה לכרומוזום ה-X. עקב כך, מופיעה התסמונת אך ורק אצל זכרים (אף על פי שבאופן עקרוני גם נשים עלולות להיפגע ממנו). נשים יכולות להיות נשאיות של הסינדרום על גבי אחד מכרומוזומי ה-X, אך בדרך כלל כרומוזום ה-X השני אצל נשים יהיה תקין.
עקב ההפרעה הגנטית, נפגעת הפעילות המטבולית הקשורה לליפידים. הסינדרום מתאפיין במספר בעיות רב-מערכתיות הנגרמות עקב פגם בגן TAZ1 הנמצא על כרומוזום ה-X.
תסמונת זו שונה מתסמונת בארט.

גילוי הסינדרום

סינדרום בארס התגלה על ידי דוקטור פיטר בארס (Peter Barth) מהולנד בשנת 1981. הוא אף המשיך לחקור את הסינדרום ולפרסם אותו. הגן המדויק הקשור למחלה זוהה לראשונה בשנת 1996.

שכיחות

באגודה העולמית לסינדרום בארס מתועדים כ־120 מקרים מאובחנים, אך ההנחה היא שיש מקרים רבים נוספים שאינם מאובחנים. ההנחה היא כי הסינדרום מופיע כמקרה 1 מתוך כ־300,000 לידות.
דוד קרמן

דוד קרמן  (1911–1990) היה השומר העברי הראשון של בת ים. אנשי היישוב כינוהו דוד השומר.

קורות חיים

דוד קרמן נולד בפינסק שברוסיה הלבנה. עלה ארצה בשנת 1924 עם הוריו ואחיו. המשפחה התמקמה בתל אביב ברחוב שלום עליכם 48 והקימה שם מאפייה (מאפיית קרמן) בהיותו בן שבע עשרה עזב את הבית והלך לעבוד בפרדסים של רחובות. הוא השתלב בין הפועלים הערבים למד את שפתם ואת מנהגיהם. "סדרני ההסתדרות" ניסו לסלקו בכוח מהעבודה בגלל שלא היה מאורגן בהסתדרות. דוד לא נכנע להם ושמר על מקום העבודה. אומץ ליבו וכוחו הפיזי משך את תשומת לבו של בעל הפרדסים משה סמילנסקי שמינהו לשומר.
ב-1930 היה בין מקימי קבוצת "אגרוף", קבוצה מאנשי "בית"ר", שמטרתה הייתה בין היתר להגן על פועלים חברי התנועה הרוויזיוניסטית מפני הטרדות של "סדרני ההסתדרות", שניסו לסלקם בכוח ממקומות העבודה ואיימו על מעסיקיהם. כמו כן, הגנו על תהלוכות של "בית"ר" מפני התקפות של אנשי "פלוגות הפועל".
ב-1932 הצטרף לקבוצת שומרים ששמרה על קו צינור מים באזור השרון. ב-1933 התמנה לשומר בהרצלייה ב' במקום השומר שנפצע. הוא התגורר אצל משפחת מאירסון הוריה של גולדה מאיר. ב-1934 התמנה לשומר בבת ים, אז "בית וגן" והיה השומר העברי הראשון של בת ים. לפני בואו הופקדה השמירה בידי שומר ערבי בשם אבו עזד.
באותה תקופה הייתה בת ים ישוב קטן ומבודד בחולות שבין יפו לכפר הערבי נבי רובין בדרום. היישוב סבל מגנבות ושוד, שיירות גמלים שבאו מעזה בדרכן ליפו עברו בין בתי היישוב וגנבו מכל הבא ליד. דוד מנע את מעבר השירות ביישוב, הרתיע את הגנבים ושיפר את מצב הביטחון בבת ים. שמו יצא בכל האזור, התושבים היהודים כינוהו "דוד השומר", ערביי יפו כינוהו "דאוד אל נטור", בשלב מסוים הצטרף אליו אחיו חיים קרמן.
בשנים 1947-6 דוד נעצר לעיתים תכופות על ידי הבריטים בגלל סיוע לארגון האצ"ל. במלחמת העצמאות השתתף בהגנה על בת ים.
לאחר קום המדינה התמנה לאחראי על הביטחון של בת ים. מיומנותו בתפישת גנבים הביאה לכך שישובים שונים פנו למועצת בת ים בבקשת סיוע כמו קיבוץ גליל ים שסבל ממכת גנבות ממטעי הבננות. דוד תפש את הגנבים ואת הסוחרים שהיו קשורים בגנבה.
ב-1956 בתום מבצע קדש נתבקש דוד על ידי השב"כ לתרום מניסיונו ללכידת ראשי ה"פדאיון" בעזה.
דוד התגורר בבת ים עד ימיו האחרונים.
"דאוד אל נטור" דוד השומר בערבית, היה הכינוי שאליהו נאוי (בעבר מזכיר אגודת השומרים) שאל לתוכנית הרדיו שהגיש.
נס ברחוב 34

תקציר העלילה

דוריס ווקר (מורין או'הרה) היא אם חד-הורית המגדלת את בתה בת ה-6, סוזן (נטלי ווד). היא עובדת למחייתה בחנות הכלבו הגדולה "מייסיס" כאחראית אירועים של החנות ובעיקר בארגון התהלוכה השנתית הגדולה של מייסיס ברחובות ניו יורק בחג ההודיה שבראשה ניצב סנטה קלאוס אנושי, רכוב על כרכרה.
בדרכה לבדוק את ההכנות לתהלוכה היא נפגשת בכריס קרינגל (אדמונד גוון), אדם מבוגר עם זקן ארוך ומטופח. כשמתברר ש"סנטה קלאוס" שתוי, הוא מציע את עצמו לשמש בתפקיד זה בתהלוכה. הוא מבצע את התפקיד בצורה מושלמת ומתבקש להמשיך בכך בתוך החנות כמקדם מכירות לקראת חג המולד.
כריס משוחח עם הילדים ושולח אותם לפעמים לחנות המתחרה - "גימבלס". מדיניות זו שמראה התחשבות בילדים גורמת למכתבי תודה של ההורים למנהל מייסיס. הוא מאמץ את המדיניות הזאת ובעקבות זאת גם "גימבלס". מנהלי שתי חנויות הכלבו נפגשים ולוחצים ידיים בתיווכו של כריס. כריס מתקבל לעבודה במייסיס אבל עליו לעבור בדיקה אצל פסיכולוג החנות גרנוויל סווייר. כאשר כריס מוכיח לסוויר שהוא יותר נורמלי ממנו, הוא נפסל אך דוריס מקבלת אותו בכל זאת לעבודה על אחריותה.
כריס נקשר לסוזן ומספר לה מעשיות למורת רוחה של דוריס שמבקשת שבתה תלמד רק על העולם האמיתי. סוזן מראה לו צילום של בית בעיתון ומבקשת ממנו שכ"סנטה קלאוס" יגשים את חלומה לגור בבית כזה.
סמוך לדירתה של דוריס גר פרד גיילי (ג'ון פיין), עורך דין רווק המנסה לחזר אחריה אך היא מתייחסת אליו בקרירות.
כאשר הפסיכולוג סויר מתנכל לעובד צעיר וקובע כי אינו מאוזן נפשית, מגיע אליו כריס ובוויכוח ביניהם הוא מכה אותו במקלו בראש וסויר מתעלף.
במעשה רמייה מוכנס כריס לאשפוז כפוי בבית חולים פסיכיאטרי ומאובחן כבלתי שפוי. עד מהרה מתפרסמת הידיעה בעיתונים שסנטה קלאוס ממיסיס אינו שפוי.
פרד מנסה לעזור לו ולשחררו מהאשפוז דרך בית משפט. התובע הכללי קובע שכריס הוא מתחזה. פרד מביא להגנתו את מנהל מייסיס ואת בנו של התובע אך זה לא מספיק.
המשפט נראה אבוד וגיילי מיואש אך ברגע האחרון הוא מקבל ידיעה כי אלפי מכתבים הגיעו לכתובת "סנטה קלאוס - בית המשפט המחוזי". הוא נותן הוראה להכניסם והדוורים מכניסים 21 שקי דואר ושופכים אלפי מכתבים עם הכתובת הזאת על שולחן השופט. גיילי טוען שאם הדואר שהוא חלק מהממשל, שולח את המכתבים לסנטה קלאוס בבית המשפט סימן שהוא מכיר בכריס כסנטה קלאוס. השופט משתכנע ופוסק לטובתו של כריס.
כולם חוגגים ויחסי פרד ודוריס מתהדקים. רק סוזן אינה מרוצה היות שסנטה קלאוס שלה הבטיח לה את המתנה שבקשה (בית).
למחרת מזמין כריס את פרד, דוריס וסוזן, לבקר אצלו בבית אבות בו הוא מתגורר. הוא מדריך את פרד לנסוע בדרך קצרה. בדרך רואה סוזן את הבית בו רצתה ועליו שלט למכירה. היא מבקשת לעצור ורצה לבית ובעקבותיה פרד ודוריס. סוזן מאושרת ופרד ודוריס מתחבקים. אז מבחין פרד במקל הדומה לזה של כריס. אכן קרה להם נס ולדעתו של פרד זה מוכיח שסנטה קלאוס קיים וכי ניצחונו במשפט לא היה "יוצא מן הכלל".
טייכר וזרחוביץ'

ביוגרפיה

טייכר וזרחוביץ' הכירו לראשונה בראשית שנות ה-2000, כשעבדו יחד בחברת אינטרנט. זרחוביץ' ערך באותו הזמן פורום שעסק במשחקי מחשב, וטייכר הפעיל חברת בת שהפורטל שבו זרחוביץ' עבד קנה. הצמד החל את דרכו המקצועית יחד בשנת 2005, כשהגישו יחד במשך שנתיים את תוכנית הלילה "ציפורי לילה מנקרות" ששודרה בגלי צה"ל בין חצות לשתיים לפנות בוקר. ב-2007 עברו השניים לרדיו תל אביב והגישו שם תוכנית יומית, "תוכנית הערב", ובנוסף עברו לגור באותה השכונה בגבעתיים. בשנת 2010 עזבו את רדיו תל אביב והחלו להגיש תוכנית שבועית חדשה בשם "חותרים למגע" בגלי צה"ל. ארבע שנים מאוחר יותר התוכנית ירדה מהאוויר, ובשנת 2015 שב הצמד לשדר ברדיו תל אביב, וזמן קצר מאוחר יותר תוכניתם הוארכה לשעתיים. ב-2019 נבחר הצמד על ידי תאגיד השידור הישראלי לפרשן את אירוויזיון 2019 שהתקיים בישראל, במטרה להוסיף לשידור זווית קומית ומעניינת. השניים ליוו את שלושת השידורים של התחרות – שני חצאי הגמר והגמר.

ברדיו תל אביב

תוכנית הרדיו טייכר וזרחוביץ' ברדיו תל אביב עלתה לאוויר בשנת 2007, תחת השם "תוכנית הערב", שם הצמד העביר בעיקר מערכונים מתוסרטים. בסוף דצמבר 2009 הגישו את תוכנית הרדיו האחרונה שלהם בתחנה, לאחר שהודיעו על פרישתם שבועיים לפני כן. הצמד עבר לשדר בגלי צה"ל למשך 4 שנים, וביולי 2015 שבו לשדר בתחנה את התוכנית היומית, כאשר שמה שונה ל"טייכר וזרחוביץ'", בין השעות 17:00 עד 18:00 בערב. בעקבות הצלחתה, בספטמבר 2016 התוכנית הוארכה לשתי שעות שידור, וכיום היא משודרת בין השעות 16:00 עד 18:00 ובשידור חוזר בשעה 23:00. באוקטובר 2018 התוכנית החלה לשדר בסינדיקציה גם בתחנת רדיו קול רגע, במקביל לשידור ברדיו תל אביב.
Is That for Me

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי פו הדוב, אניטה ואלסו, והופק על ידי אלסו גם כן. בנוסף לכך, השיר יצא במסגרת הפרויקט של אניטה בשם צ'ק מאט, שבו היא מוציאה שיר חדש בכל חודש. מבקרי המוזיקה שיבחו את הצמד על תוכנו הלירי של השיר, ואף אמרו כי "הוא להיט עתידי".
השיר שהוציאה לאחר מכן במסגרת הפרויקט היה "Downtown", שיצא בשיתוף הזמר הקולומביאני ג'יי באלווין, שאירח את אניטה בעבר גם ברמיקסשיצא עבור השיר "Ginza".

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר בוים על ידי מנואל נוגירה, וצולם ביער האמזונאס שבמנאוס, אמזונס, ב-9 באוקטובר 2017. הצילמום של הקליפ נערכו במשך ארבעה ימים מפרסומו, והוא נערך בזמן הקצר ביותר בכל הקריירה של אניטה.
בקליפ נראים השניים כשהם ביער האמזונאס, מחליפים תלבושות רבות, ורוקדים לצלילי השיר.
אמירים

הקמה ואידאולוגיה

בשנת 1950 הוקם במקום כפר עבודה בשם "פרוד עילית" על ידי עולים מתימן, אולם הוא ניטש לאחר כשנתיים. המושב התאחד מאוחר יותר עם מעברת העולים "פרדיה", ונקרא "שפר". ב-1956, בעקבות שינוי תוואי הכביש לצפת, הופרד לשני מושבים "אמירים" ו"שפר". בשנת 1953 שוכנו מספר משפחות עולי מרוקו אשר מתגוררים במושב עד היום.
בשנת 1958 קבוצת צעירים בעלי מודעות בריאותית, בין השאר ניצולי שואה כמו דוד בר מאיר (וקטור), שהתארגנו סביב אגודת הצמחונים והטבעונים התל אביבית, מתוך כוונה להקים, בעזרת הסוכנות היהודית ותנועת המושבים, יישוב ראשון מסוגו בארץ בו יקדמו תזונה בריאה, צמחונית-טבעונית, הימנעות מעישון, מריסוסים כימיים וכו'. 
בשל האופי הצמחוני של אמירים, לא מביאים לאמירים מוצרי בשר ודגים, לא מעשנים או אוכלים בשר במסעדות, בחצרות הבתים, בצימרים ובמקומות ציבוריים.

תעסוקה

על פי התוכנית, יועד המושב ל-65 משפחות שיעסקו במטעים, גידולי שלחין ובעל וגידול צאן.
כיוון שהתושבים סירבו להתפרנס מתעשיית בשר כמו מושבים רבים אחרים, ובזכות הקירבה לצפת שהייתה אטרקציה תיירותית חשובה באותה תקופה, החליטו תושבי המקום להקים במקום צימרים לתיירים, והמושב היה בין הראשונים לקיים צימרים ודוגמה למושבים אחרים ולמוסדות המיישבים. 13 צימרים ראשונים נפתחו לשימוש באמירים בשנת 1965 ובעקבות ההצלחה תוכנן להקים במושב בשנת 1969 20 צימרים נוספים, בריכת שחייה ואולם נופשים, במימון אגודת הכפר, הסוכנות היהודית ומשרד השיכון.
ענף ההארחה בצימרים התפתח, ורבים מתושבי המקום מציעים צימרים ושירותי נופש. המושב מכיל כמה מסעדות צמחוניות, אשר מתמחות במזון בריאות מסוגים שונים. ארוחות הבוקר המוגשות בצימרים הן כשרות ולרוב הצימרים יש פלטת שבת ומיחמים.

אתרים ושירותים ביישוב

ביישוב שני מצפים המשקיפים על אזור הכנרת: "מצפה מנחם" ע"ש מנחם קשטן, טייס בן המקום שנפל במלחמת יום הכיפורים, ו"מצפה כנרת". בפסגת הר מצפה הימים שמעל היישוב, מצפה על שם סרן עומרי טל ממגלן, ובה תצפית 360 מעלות. בקיץ מתקיימים במצפה כנרת (בימי שישי, כשעה לפני כניסת השבת) ערבי מוזיקה הפתוחים לקהל בהרכבים שונים של הנגנים: עשהאל שריר, אורי פילר ועודד שוב-תוויאור.
בנוסף ביישוב ישנו גן פסלים, הנמצא בתוך חורש טבעי ייחודי, ובו פסלים שנתרמו על ידי מוזיאון ישראל. הפסלים מפוזרים בתוך החורש והם מהווים אטרקציה תיירותית ללא תשלום. הגן הוקם עם ציון 30 שנה ליישוב והוא מטופח על ידי תושבי היישוב.
אמירים קרובה מאוד לקבר רבי שמעון בר יוחאי וביישוב קיים בית כנסת פעיל. בריכת שחייה חצי אולימפית עומדת לרשות התושבים ומקיימת במהלך הקיץ שעות רחצה נפרדות עבור הציבור הדתי. במושב קן של הנוער העובד והלומד.

תושבים ידועים

אחד התושבים הנודעים של המושב בשנותיו הראשונות היה חבר הכנסת ישראל גורי ובית העם במושב קרוי על שמו. תושבים מפורסמים נוספים הם: פרופ' ישראל המאירי, סופר וזוכה פרס היצירה מקרן ראש הממשלה, שחקן הכדורסל דורון שפר וד"ר גדעון רון, שהקים וניהל את היחידה לרפואה משלימה בבית החולים זיו.
אלמר באטרס

קריירת צילום ופרסום

אלמר באטרס היה צלם חלוצי של פטישיזם שהתמקד בעיקר בצילום נשים, עם דגש על גרביים, רגליים וכפות רגליים. עבודתו החלוצית החלה בשנות ה-50, והיא תרמה רבות להפיכת התחום של הפטיש לכפות רגליים למקובל ואף לאופנתי.
באטרס החל לפרסם את תצלומיו בעצמו. בשנת 1956 ייסד ופרסם את המגזין Man's Favorite Pastime שבו הציג את תצלומיו לראשונה. מאז סוף שנות ה-60 הוצגו עבודותיו במגזינים שונים כמו: Sheer Delight ,Black Silk Stockings ,Leg-O-Rama ,Nylon Doubletake ו-Tip Top. הוא היווה השראה לצלמי פטיש מפורסמים שזכו לשבחי הביקורות, כמו אד פוקס וג'וני ג'אן.
אחת הדוגמניות החביבות על באטרס הייתה אישה צעירה בשם קארושקה. מעט ידוע על חייה של הדוגמנית, עם זאת, היא הייתה אהובה ביותר על באטרס ועל מעריציו. באטרס כתב עליה פעם: "כשאני אומר שקארושקה הייתה הדוגמנית החביבה עלי, אני לא מדבר רק על עצמי. שום אישה בתולדות הפעילות האמנותית שלי לא משכה אליה מעריצים רבים כמוה. יש בה יותר מדרישות האופנה הרגילות. לקארושקה יש רגליים עדינות ויציבות, שדיים מוצקים וכפות רגליים עדינות עם קשתות גבוהות. אבל זה לא מספיק כדי לגרום לנו לאהוב אישה. אני חושב שאהבה או משיכה מינית נובעים מהברק בעיניה של האישה, מהדרך שבה היא מביטה ומהאופן שבו היא מחייכת. זה היה ייחודה של קארושקה. פניה עדיין מרגשות אותי היום - אחרי 25 שנים, כפי שהיא ריגשה אלפים מכם. אפילו באותן שנים, לפני שהנשים קיבלו מעמד שוויוני מבחינה מינית, היתה קארושקה בחורה שאהבה לדעת שגברים מאוננים מתצלומיה. אך האם אין את הברק הזה בכל אישה?".
לקראת סוף ימיו, באטרס "התגלה מחדש" על ידי המו"ל הגרמני בנדיקט טאשן שהוציא לאור שלושה ספרים על עבודותיו, ביניהם: "מקצות האצבעות ועד קצה הצינור" של אריק קרול ו-"הרגליים המרקדות לצלילי אלמר". טאשן למד והכיר את עבודתו של באטרס מהמגזין leg show, כאשר עורכת המגזין, דיאן הנסון הציגה את תצלומיו לדור הצעיר של הפטישיסטים בשנות ה-80 וה-90. 
כיום, תצלומים מקוריים של באטרס נמכרים בקרב אספני אומנות פטיש במחירים של עד 1500 דולר.

קריירה צבאית

באטרס היה חייל בצי ארצות הברית, ולחם במלחמת העולם השנייה ב-USS Sunfish (SS-281) - אחת מספינות הקרב המוכרות. הקריירה הצבאית שלו מוזכרת בקצרה בספר "השמיים הבודדים" של טייס הניסוי ויליאם ברידג'מן.
משה קסירר

משה קסירר (נולד ב-1967 בנתניה), מתגורר ביישוב יודפת שבגליל, הוא צייר ואמן ישראלי.

קורות חיים

משה קסירר נולד בשנת 1967 בנתניה. כבר בילדותו התגלה כישרון הציור שלו והוא נשלח בהמלצת דודו, צייר חובב בפני עצמו, ללימודי ערב בהיותו בן שבע בלבד.
בנערותו נשלח לפנימיה בירושלים, שם ספג את המראות התנ"כיים והרוחניים של העיר שישפיעו על עבודתו מאוחר יותר.
בצבא שירת בנח"ל, מסלול שקירב אותו לעבודת האדמה ולרעיון הסוציאליזם של ההתיישבות העובדת.
בשנים 1992–1994 למד קסירר ציור ואמנות במכון אבני בתל אביב, ובאותן השנים הוא גם לומד במקביל רישום אצל הצייר נפתלי גולומב.
בין השנים 1994–1997 חיפש קסירר כיוון חדש בדרכו האמנותית ונרשם ללימודי קולנוע בקמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות. בשנת 1995 זכה במלגה מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל קרן שרת.
בין השנים 1997–2003 עבד כמעצב ראשי בתעשיית הקולנוע והטלוויזיה והגיע להשגים בתחום.
בשנת 2003 הגיע משה קסירר להחלטה שמקומו בחזרה בסטודיו הצייר, הוא עוזב את תל אביב ועובר להתגורר עם משפחתו הצעירה במושב יודפת שבגליל, ישוב שהוקם על ידי השכטריסטים ומשלב סוציאליזם, עבודת אדמה ורוחניות.
בשנת 2005 הוא משתלם אצל הצייר האוסטרלי רוברט בוסלר (Robert Bosler), בשנת 2006 אצל הצייר דון ג'סקו (Don Jusko) מהוואי. שני האחרונים עוזרים למשה קסירר להגיע לטכניקה הייחודית לו ודרכו האמנותית החדשה בגליל צולחת. הוא מוזמן להציג בתערוכות, ציוריו נעשים מבוקשים והם נמכרים לאספנים, בעלי גלריות וחובבי אמנות בארץ ובעולם.

אמנותו

ציוריו של משה קסירר מתאפיינים בטכניקה מיוחדת אותה פיתח בשנים האחרונות, כל ציור מורכב משש שכבות צבע לפחות, השכבות התחתונות מבצבצות מבעד לעליונות והציור נראה עשיר, חומרי וצבעוני.
קסירר מצייר את נופי הגליל ובעיקר מתמקד בעצי הזיתים, אך גם ביישובים המשתלבים בנוף ובדמויות המקומיות. ההתעסקות בדמויות היא סביב פעילותן בנושא המסיק.
שני אלמנטים בולטים נוספים ביצירה הם היריעה שפרוסה על הקרקע על מנת לקלוט את הזיתים והסולם שהופך מאובייקט שימושי, כלי חשוב בעבודת המסיק, לאובייקט רעיוני, הקשר בין הארץ לשמיים, הטיפוס הרוחני שהאדם שואף אליו והסולם מהקבלה שכל שלב בו מקביל לספירה (קבלה). גם היריעה הבוהקת בלובנה, ככלה בחופתה, נותנת נדבך רוחני לעבודת האדמה. קסירר מבקש ביצירתו לגרום לזיקה עמוקה יותר של בני דורו לקרקע, ולמשמעות הגלומה בעבודת האדמה.
קרל, רוזן הסן-קאסל

ילדותו

קרל נולד ב-3 באוגוסט 1654 בקאסל לווילהלם השישי, רוזן הסן-קאסל, ולהדוויג סופיה מברנדנבורג, בתו של גאורג וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג.

שלטונו

בשנת 1663 עלה לשלטון אחיו וילהלם השביעי, רוזן הסן-קאסל, אך וילהלם מת בגיל צעיר ב-21 בנובמבר 1670 וקרל עלה במקומו לשלטון. בתחילה הייתה אמו עוצרת המדינה, ובשנת 1675 תפס קרל את השלטון.
קרל היה שליט מוצלח מאוד, הוא בנה את המדינה מחדש במשך תקופת שלטונו ארוכת השנים, השקיע בתשתיות וביצע רפורמות ומשך את ההוגנוטים הצרפתים למדינה מטעמים כלכליים. בנוסף, השכיר קרל את חייליו למדינות אחרות בתור שכירי חרב, והיה השליט הראשון שעשה זאת. בשנת 1685 נתן קרל את חלק מנחלותיו לאחיו הצעיר פיליפ, שהקים בהם את רוזנות הסן-פיליפסטאל.
ב-23 במרץ 1730 מת קרל בקאסל, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך.
גרמא בשבת

גרמא בשבת הוא מונח בהלכות שבת, המתאר פעולה עקיפה שתוצאתה מלאכה האסורה בשבת. הדוגמה לכך היא הצבת כדים מלאים במים בדרכה של שריפה. כשהאש תגיע לכדים, הם ייבקעו מהחום, והמים יכבו את האש - מעשה זה הותר, אף שכיבוי אש הוא אחד מל"ט מלאכות של שבת. 
בימינו ישנם מכונים העוסקים בפתרונות טכנולוגיים שחלק ניכר מהן קשור ב"גרמא בשבת" - כמו כיסא גלגלים, רכב סיור ביטחוני ביישובים, מעלית שבת, פתרונות לטיפול במשק חי ובעיקר רפתות ומחלבות, וכן פתרונות למפעלים תעשייתיים שומרי שבת.

מקור

במשנה נאמר היתר הגרמא בקשר להיתר כיבוי שריפה בשבת, באופן שהכיבוי אינו נעשה באופן ישיר: "רבִּי שִמְעוֹן בֶּן נָנָס אוֹמֵר:  פּוֹרְסִין עוֹר שֶל גְדִי עַל גַּבֵּי שִׁדָה, תֵּבָה וּמִגְּדָל - שֶאָחֲז בָּהֶן אֵת הָאוּר: מִפּנֵי שֶהוֹא מְחָרֵך. וְעוֹשִׂין מְחִצָה בְּכָל הַכֵּלִים - בּין מְלֵאִים בּין רֵיקָנִים, בִּשְבִיל שֶלֹא תַּעֲבֹר הַדְּלֵקָה. רַבִּי יוֹסִי אוֹסֵר בִכְלֵי חֶרֶס חֲדָשִים מְלֵאִין מַיִם, לְפִי שֶאֵין יְכוֹלִין לְקַבֵּל אֶת הָאוּר -  וְהֵן מִתְבַּקְעִין, וּמְכַבִּין אֶת הַדְּלֵקָה." בתלמוד מוסבר היתר הכיבוי באופן זה, מפני שכלל איסורי שבת שנאסרו מן התורה הם דווקא שנעשים על ידי פעולה ישירה ולא בגרמא, כך נאמר בתלמוד: "לא תעשה כל מלאכה" עשייה הוא דאסור גרמא שרי (מותר). בתלמוד הובא היתר גרמא גם לגבי איסור מחיקת השם.

להלכה

להלכה נחלקו הפוסקים האם גרמא מותר לכתחילה אף בשלא לצורך (צורך גדול \ צורך מצווה \ הפסד), או שכל היתר הגרמא הוא רק בכגון זה. דעת הרב יואל המובא בספרו של הרב מרדכי בן הלל שאין להתיר רק במקום הפסד, כדעתו פסק הרב משה איסרליש. 
אולם דעת הרא"ש להתיר אפילו בלא הפסד וכך דעת הרב יוסף קארו ועוד. ולגבי יו"ט רבים התירו לכתחילה. 

גדרים

הרב חיים עוזר גרודזנסקי בספרו "אחיעזר" מציע חלוקה בין סוגים שונים של גרמא - כאלו שבהכרח יקרו, כמו הזריה לרוח והשימוש ב"ריחיים של מים", לעומת מקרה של אי ודאות - כמו במקרה כיבוי המים בידי הכדים.
ככלל, כל שנראה שהפעולה נמשכת מכוח מעשיו הישירים של האדם הרי היא נחשבת כעשייה שלו ואיסורה מהתורה. וכאשר אין ניכר שהפעולה נעשית מכוח מעשיו אלא רק נגרמת מהם, הרי זה 'גרמא. למשל, כאשר האדם מסיר סכר והמים שהתחילו לזרום חוללו פעולה, אם הפעולה נעשתה במקום קרוב, הרי היא נקראת 'כוח ראשון' והיא נחשבת מעשה גמור של האדם. ואם הפעולה התחוללה במקום רחוק, היא נקראת 'כוח שני', והיא 'גרמא'. כיוצא בזה, אם המלאכה נעשתה מיד, הרי היא פעולה ישירה ואסורה מהתורה, ואם המעשה של האדם גרם לכך שלאחר זמן תיעשה המלאכה, הרי זה 'גרמא'.
ובכל אופן, אם כך היא דרך עשיית אותה מלאכה בימות החול, שהפעולה של האדם גורמת לעשיית מלאכה במקום רחוק ואחר זמן, כיוון שכך היא דרך עשיית מלאכה זו, אין זה 'גרמא' אלא מעשה גמור שאסור מהתורה. כי לעולם 'גרמא' היא גרימת עשיית מלאכה שלא כדרך שרגילים לעשותה.
מרכז ההצלה

מרכז ההצלה הוא ארגון המזוהה עם העדה החרדית שהוקם בשנת 2015 ופועל למניעת גיוס חרדים לצה"ל.
לטענת מקימי הארגון הגיוס הוא בגדר יהרג ואל יעבור והוא מכנה את פעילותו "הצלת נשמות משמד". 
הארגון עורך פעילות הסברה ומפעיל עמדות קבועות מחוץ ללשכות הגיוס בתל השומר, בירושלים ועוד, במטרה לעודד חרדים לא להתגייס ולהעניק להם הדרכה משפטית בעניין.

רקע ופעילות

בשנת 2014 חוקקה הכנסת את התיקון לחוק הגיוס, לאחר שבג"ץ פסל את חוק דחיית שירות לתלמידי ישיבות שתורתם אומנותם. בתיקון, כמו בהחלטות ממשלה קודמות, הוגדרו יעדי גיוס שנתיים של אלפי בוגרי חינוך חרדי, במספרים גדלים, במטרה לגייס לצה"ל חרדים רבים באופן הדרגתי. בעקבות זאת הוקם הארגון. לפי תפישת הארגון גיוס חרדים לצבא, גברים ונשים, הוא בגדר יהרג ואל יעבור.
מרכז הארגון בשכונת מאה שערים בירושלים. ע"פ נתוני המרכז, עד כה נעזרו בו אלפי חרדים לצורך קבלת מעמד 'בני ישיבה', לאחר שזה הוסר מהם או לא הוענק להם].
הארגון עומד בקשר עם עורכי דין ומשלם להם כדי שיסייעו לפונים אליו להימנע משירות בצה"ל. עורכי הדין מגישים עבורו עתירות לבג"ץ בנושאים אלה.
לאחר שבג"ץ ביטל את התיקון לחוק הגיוס ב-12 בספטמבר 2017, עתר הארגון לבג"ץ בטענה שצה"ל אינו יכול לגייס את מי שלא התייצבו בלשכות הגיוס, בשוגג או במכוון, וצה"ל לא פעל לגייסם במשך שנתיים.] בספטמבר 2018 דחה בג"ץ את בקשת המדינה להחליט בעניין, ובכך הקפיא למעשה את גיוסם של חרדים מקבוצה זו עד לחקיקת חוק גיוס חדש.
הארגון מפעיל פרסום והסברה בערים החרדיות וכן מטה מתנדבים ומתנדבות המוצבים באופן קבוע מול לשכות הגיוס.
בין התומכים הבולטים של הארגון: גאב"ד העדה החרדית הרב יצחק טוביה וויס והרב יעקב מאיר שכטר מחסידות ברסלב.
מרכז ההצלה מפעיל את איחוד הישיבות, עמותה המאגדת ישיבות מחוגי "היישוב הישן" וקהילות העדה החרדית, ומייצגת אותם מול שלטונות צה"ל, כחלופה לוועד הישיבות, שאותו רואים אנשי הארגון כמשתף פעולה של הצבא.

חקירת משטרה בעניין הארגון

באוגוסט 2017 פשטה משטרת ישראל על משרדי הארגון במאה שערים, בחשד שפעיליו מעורבים בפעילות בלתי חוקית. רבים מתומכי הארגון התקבצו למקום וניסו למנוע את כניסת השוטרים תוך הפרות סדר. חלקם נעצרו ונגד אחרים הוגשו כתבי אישום. פעילות המשטרה סוקרה בהרחבה בעיתוני העדה החרדית וחסידות סאטמר, שטענו כי המשטרה נהגה באלימות כלפי אנשי הארגון ותושבי השכונה. הארגון טען כי מדובר ברדיפה פוליטית משום שהוא מסייע לחרדים לשמור על זכותם שלא להתגייס, בניגוד ליעדי הממשלה.
משפט אושוויץ השני

משפט אושוויץ השני התקיים בפרנקפורט מ-1963 עד 1965 ובו נשפטו 22 קצינים וסמלים ב-אס-אס על פשעים שביצעו בתקופת השואה בעת ששרתו במחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ.

רקע

רוב חברי הפיקוד הבכיר של מחנה אושוויץ הוסגרו לפולין בשנת 1947 והועמדו שם לדין במשפט אושוויץ הראשון.
החל משנות ה-50 שררה בקרב חלק מאוכלוסיית גרמניה המערבית הגישה שפשעי גרמניה הנאצית שייכים לעבר, וזהו נושא סגור שאין לדוש בו.

ההכנות למשפט, והמשפט

פריץ באואר שהיה התובע הכללי במדינת הסן שבגרמניה ושופט ממוצא יהודי, הגיש בפברואר 1959 בקשה לבית הדין הפדרלי להעביר את סמכות השיפוט על כל הפשעים שנעשו במחנה אושוויץ לבית הדין המחוזי בפרנקפורט. בנוסף פעל לביטול ההתיישנות על פשעים אלו (שחלקם עתידים היו להתיישן בשנת 1960). באואר היה אחראי על איתור הנאשמים, חקירתם והעמדתם לדין. במקביל פעל לאיתור מסמכים ועדויות שאפשרו לשחזר את המבנה הארגוני ודרך ההתנהלות של המחנות במתחם אושוויץ.
בפרנקפורט התנהלו 22 משפטים בתקופה שבין דצמבר 1963 ואוגוסט  1965, ובהם הועמדו לדין מפקדים במתחם מחנות אושוויץ בדרג בינוני וזוטר ונשפטו על פי החוק הפלילי הגרמני. למשפט הועמדו רק מספר זניח של נאשמים ביחס לסך של אלפי אנשי מנהלה שהועסקו במחנות בתקופה השואה.
וילהלם בוגר הורשע בחמישה מקרי רצח והשתתפות ברצח ונידון למאסר עולם ועוד 15 שנים, הוא מת בכלא ב-1977. גם הופמן, קאדוק, ברדצקי, בדנארק וקלר הורשעו ברצח ונידונו למאסר עולם.
חלק גדול מהמורשעים לא ריצו את מלוא עונשם. טענתם העיקרית של הנאשמים, שהם רק ביצעו הוראות מגבוה ושלא ניתן היה לפעול אחרת, התקבלה בהבנה ובאהדה בקרב רוב הציבור הגרמני.

תגובות ומשמעות

בציבור בגרמניה המערבית ראו בסדרת המשפטים מעין הלקאה עצמית מיותרת, בעיקר נוכח הסבל הגרמני במלחמת העולם השנייה ולאחריה, לרבות גירוש גרמנים בתום המלחמה.
המשפטים העלו לשיח הציבורי, בפעם הראשונה מאז המלחמה, את נושא השואה ואחריותם של הגרמנים לזוועות שביצעו הנאצים.
עריכת המשפטים הייתה אבן בוחן ליצירתה של מודעות חוקית חדשה, דרישה מן הציבור הגרמני לאחר מלחמת העולם השנייה לעיסוק ולדיון בנושא השואה ובמידת אחריותם של הגרמנים לזוועות שביצעו במהלכה.
בזמן שישנת

עלילה

לוסי אלינור מודרץ (סנדרה בולוק) צעירה ערירית, היא קופאית ברכבת העילית של שיקגו, המתאהבת בנוסע קבוע שעובר בדלפקה, פיטר קאלאהן (פיטר גלאגר). היא נאלצת לעבוד בחג המולד, ופיטר העובר שם נשדד על ידי שני גנבים שמשליכים אותו למסילת הרכבת. לוסי ממהרת להציל אותו מהרכבת. כשהם מגיעים לבית החולים, הרופאים מסרבים לתת ללוסי להיכנס כדי לראות את פיטר מכיוון שהיא לא קרובת משפחה, ומתוך יאוש היא אומרת לעצמה שהיא הייתה אמורה להתחתן אתו. אחת האחיות שומעת את זה, וכשמשפחת קאלהאן מגיעה כדי לבקר את פיטר, היא מספרת להם על ארוסתו של פיטר, לוסי. בני המשפחה שמחים לדעת שלפיטר יש ארוסה שמתחבבת עליהם מיד, ולוסי לא מצליחה להעמיד אותם על טעותם. בהמשך היא פוגשת את ג'ק (ביל פולמן), אחיו של פיטר. תחילה הוא חושד בה שהיא אינה ארוסתו של אחיו אך עם הזמן הוא מתאהב בה ואף היא מתאהבת בו. כשפיטר מתעורר ומגלה לידו את לוסי האמורה להיות ארוסתו, בעוד הוא לא זוכר שהיו אי פעם בקשר, משפחתו בטוחה שהוא סובל מאמנזיה. פיטר מחליט להתחתן עם לוסי. בתחילת טקס החתונה לוסי מגלה את האמת לכולם והחתונה מתבטלת. ביומה האחרון בעבודה, מגיעים ג'ק וכל משפחת קאלאהן לדלפק הרכבת וג'ק מציע לה נישואים.

ביקורות והכנסות

הסרט קיבל ביקורות חיוביות. לפי האתר "Rotten Tomatoes", כ־85% ממבקרי הקולנוע בארצות הברית נתנו לסרט ציון חיובי. סנדרה בולוק הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בקומדיה או במיוזיקל. בסוף השבוע הראשון לצאתו של הסרט הוא גרף כ-9.2 מיליון דולר בארצות הברית בלבד. הסרט הכניס כ-81 מיליון דולר בארצות הברית וכ-101 מיליון דולר בחוץ לארץ מה שמסכם את הכנסותיו ב-182,057,016 מיליון דולר.
כסף חנקתי

היסטוריה

אלברטוס מגנוס תיעד במאה ה-13 הפרדה בין כסף לזהב על ידי המסת הכסף בחומצה חנקתית. הוא גם ציין שהתמיסה המתקבלת צובעת בשחור את העור.

הפקה

כסף חנקתי מתקבל מתגובה של כסף מתכתי עם חומצה חנקתית מרוכזת וחמה .את התגובה יש לבצע במנדף בשל פליטת הגז NO₂
תגובה עם חומצה מדוללת ובטמפרטורה נמוכה:

תגובות

בתמיסה, יוני הכסף יחמצנו את רוב המתכות ויווצר כסף מתכתי. כך, למשל, בתגובת כסף חנקתי עם נחושת מתכתית בה נוצרים גבישי כסף על פני המתכת והתמיסה נצבעת בכחול בשל יצירת יוני נחושת.
בחימום מעל 250°C כסף חנקתי יתפרק לכסף מתכתי חנקן דו-חמצני וחמצן

יישומים

כסף חנקתי הוא המלח הזול ביותר של כסף, ויתרונותיו ביציבותו היחסית לאור, הוא אינו היגרוסקופי (אינו סופח מים מהאויר), מסיס במים ובממסים אחרים. לכן הוא חומר מוצא מועדף להכנת הלידי כסף AgX כש-X הוא יון פלואוריד, כלוריד, ברומיד או יודיד. באופן דומה כסף חנקתי הוא חומר גלם לחומרי נפץ מבוסס כסף דוגמת כסף פולמינאט - Silver fulminate (AgCNO), כסף אזיד AgN₃ או כסף אצטיליד Ag₂C₂. יציבותה של התרכובת מאפשרת שימוש בה כסטנדרט אנליטי בארגנטומטריה.