google/wiki40b huggingface dataset:
מארק שאגאל

חייו

נולד בשם משה "מוישה" סגל (שם משפחתו האשכנזי שונה בהמשך חייו) לחצקל ולפייגה-איטה, בעיירה ליוזנה הסמוכה לוויטבסק שבאימפריה הרוסית (כיום בבלארוס), הבכור מבין 9 ילדים במשפחה חסידית. כילד למד בחדר, וב-1906 נרשם לאקדמיה לאמנות בסנקט פטרבורג. היה מתלמידיו של הצייר יהודה פן. ב-1910, לאחר שרכש מוניטין כאמן, עבר להתגורר בפריז, ברובע האמנים מונפארנס. שם התיידד עם אמדאו מודיליאני, פרנן לז'ה ואחרים.
בשנת 1914 חזר לוויטבסק, ונשא לאשה את ארוסתו בלה רוזנפלד, אותה הכיר בשנת 1909. בשנת 1916 נולדה לזוג בת בשם אידה.
שאגאל היה מעורב במהפכה הרוסית של שנת 1917. משרד האמנות של השלטון המהפכני מינה אותו לקומיסר לענייני אמנות במחוז ויטבסק, והוא הקים שם בית ספר לאמנות. בשנת 1920 עבר למוסקבה, עבד בעיצוב התיאטרון היהודי, לימד בבית יתומים היהודי במלחובקה, אך בשנת 1922 עבר לליטא, ובשנת 1923 חזר לפריז, כשבדרך שהה שמונה חודשים בברלין, שם יצר סדרה של עשרים תחריטים בשם "חיי", העוסקת בזיכרונותיו מוויטבסק.
תערוכות אחדות של שאגאל הוצגו בברלין. עם עליית הנאצים לשלטון הם הוקיעו את יצירתו, ואף כללו אותה בתערוכה "אמנות מנוונת", שבאה להציג את כל מה שלדעת הנאצים מושחת, מנוון וסוטה באמנות המודרנית. האירועים בגרמניה הנאצית השפיעו על יצירתו של שאגאל, שהפכה לקודרת יותר, והציגה את סבלם של היהודים.
בשנת 1941 נמלט שאגאל מצרפת הכבושה על ידי הנאצים לארצות הברית, בעזרתם של האמריקנים וריאן פריי והיירם בינגהאם הרביעי. בשנת 1944 נפטרה אשתו בלה. שאגאל נישא לוירג'יניה האגארד ולזוג נולד בן. שאגאל התגרש כעבור שנים ספורות ובשנת 1952 נישא לולנטינה ברודסקי. בשנת 1949 חזר לצרפת והתיישב בכפר סן-פול-דה-ואנס בפרובנס, שם חי עד מותו ושם נקבר. בשנת 1960 זכה בפרס ארסמור. את כספי הפרס הוא הקדיש להענקת "פרס שאגאל", שחולק אחת לשנה.
ב-8 באפריל 1971 הוענק אות לגיון הכבוד בדרגת עליונות שנייה למארק שאגאל בידי ראש ממשלת צרפת, ז'אק שבאן-דלמאס, וב-1981 זכה בפרס וולף לאמנות.
שאגאל ביקר בישראל פעמים אחדות. לראשונה ביקר בארץ עם אשתו בלה בשנת 1931. בפעם האחרונה שביקר, בשנת 1977 הוענק לו התואר "יקיר ירושלים".
הוא נפטר ב-28 במרץ 1985 בעיירה הציורית סן-פול-דה-ואנס אשר בפרובאנס.

יצירתו

מארק שאגאל נחשב לצייר היהודי הגדול בכל הזמנים. סגנון הציור שלו הושפע רבות מהזרם הקוביסטי, וכן מתאפיינים ציוריו בעולם של פנטסיה וחלום. הוא הרבה לצייר ציורים מהווי עולם החסידות והעיירה היהודית במזרח אירופה, אך צייר גם בתחום התנ"ך. מרבית יצירותיו מוצגות כיום במוזיאונים בארצות הברית, רוסיה, שווייץ, גרמניה והולנד, ורק מיעוטן נמצא בישראל.
יצירתו המפורסמת של שאגאל בישראל היא חלונות שאגאל בבית הכנסת בבית החולים "הדסה" בירושלים, עליהם צייר את שנים-עשר השבטים. בנוסף עיצב שטיחי קיר המוצבים בטרקלין שאגאל במשכן הכנסת, ובהם אירועים מתולדות עם ישראל. יצירות גדולות ממדים נוספות שלו הם ציורים בבניין האופרה של פריז ובבניין האופרה של ניו יורק, ויטראז'ים בקתדרלה של מץ וחלונות כנסייה בציריך.
בנוסף לפעילותו כצייר עסק שאגאל באיור ספרים, פיסול בחרס ועיצוב תפאורה לתיאטרון.
מרים מירזחאני

ביוגרפיה

מירזחאני נולדה בטהראן. את לימודיה התיכוניים השלימה במסגרת הארגון האיראני הלאומי לתלמידים מחוננים (NODET).
בשנים 1994 ו-1995 זכתה במדליית זהב בשתי אולימפיאדות מתמטיקה בינלאומיות ברציפות. בזו השנייה הייתה לאיראנית הראשונה הזוכה בניקוד מושלם.
בשנת 1999 השלימה תואר ראשון (B.Sc) במתמטיקה באוניברסיטה הטכנולוגית שריף בטהראן. את לימודיה המשיכה בארצות הברית, והשלימה את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת הרווארד בשנת 2004, בהנחייתו של זוכה מדליית פילדס קרטיס מקמולן. הייתה עמיתת מחקר במכון קליי למתמטיקה וכיהנה כפרופסור באוניברסיטת פרינסטון.
מאז 2008 כיהנה כפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת סטנפורד.
בשנת 2014 זכתה במדליית פילדס, הנחשבת לפרס היוקרתי ביותר בתחום המתמטיקה, והיא האישה הראשונה, וכן גם אזרחית איראן הראשונה, שזכתה בפרס.
מירזחאני הייתה נשואה ליאן וונדראק, מדען מחשב צ'כי שעבד בחברת IBM, ולהם בת.
ב-15 ביולי 2017 נפטרה מסרטן השד, שהתגלה בגופה ב-2013.

מחקר

מדליית פילדס הוענקה למירזחאני ב-2014 עבור "תרומתה יוצאת הדופן לדינמיקה והגאומטריה של יריעות רימן ומרחבי המצבים שלהן". בעבודה מוקדמת, מירזחאני גילתה נוסחה לנפח של מרחב המצבים של יריעות עם גנוס נתון, התלויה פולינומית במספר מרכיבי השפה. נוסחה זו הובילה להוכחה חדשה של נוסחת ויטן-קונסביץ' על מספרי החיתוך של מחלקות טאוטולוגיות במרחבי מצבים, ולנוסחה אסימפטוטית עבור הגידול של מספר המסילות הגאודזיות הסגורות ביריעה היפרבולית קומפקטית. בהמשך התמקדה העבודה שלה בדינמיקת טייכמולר של מרחבי מודולי. היא הוכיחה השערה ותיקה של ויליאם ת'רסטון, שלפיה "זרימת רעידת האדמה" במרחבי טייכמולר היא ארגודית.
עבודתה הידועה ביותר היא ביחד עם אלכס אסקין (ולאחר מכן, הורחבה יחד עם אמיר מוחמדי) שבה הם מיינו מידות אינווריאנטיות לפעולה של SL(2,R)‎ על מרחב משטחי ההזזה. הדבר מהווה אנלוג חלש למשפטי רטנר ולעבודה המוקדמת יותר של הלל פורסטנברג על מיון מידות P-אינווריאנטיות. במהלך ההוכחה, הם השתמשו בטכניקות של שיטת האנטרופיה הנמוכה שפותחה בידי אילון לינדנשטראוס, הילוכים מקריים על מרחבים הומוגניים שפותחו על ידי איב בנואה וז'אן-פרנסואה קאנט ובמשפט של ארתור אבילה ומרסלו ויאנה אודות הספקטרום של מעריכי ליאפונוב בפעולה של SL(2,R)‎ על משטחי ההזזה. למשפט קיימים שימושים בנוגע לספירת מסלולי ביליארד מחזוריים.
סאלי ג'קסון

ביוגרפיה בדיונית

סאלי ג'קסון היא אימו של פרסי ג'קסון, הדמות הראשית בסדרה זו. כאימו, סאלי דואגת לו מאוד.
מסופר על סאלי שבצעירותה הוריה מתו בתאונת מטוס. סאלי עברה לגור בביתו של דודה האכזר. כשגדלה, לא היה לה כסף למלגה באוניברסיטה. היא הכירה את פוסידון, אל הים, אשר היה בן זוגה לקיץ אחד ואף הכניס אותה להיריון. לבן היא קראה פרסאוס, על שמו של הגיבור המיתולוגי המפורסם, פרסאוס, שבניגוד לרבים אחרים, לו היה מזל טוב בקרבותיו. היא חשבה ששם כזה ישפיע על גורלו של בנה. עוד לפני הולדת, פוסידון הלך לספינה ונעלם... כך ניסחה זאת באוזני בנה, נעלם. לאחר מכן התחתנה עם אדם בשם גייב אגליאנו, המכור לפוקר ולבירות. גייב לא התייחס לפרסי ולסאלי באופן יפה.
בספר הראשון, לאחר שמורתו של פרסי לחשבון, גברת דודס, הופכת לאריניה ותוקפת אותו, פרסי ואימו לוקחים חופש מחייהם, אולם באמצע הנופש, חברו לבית ספר של פרסי, גרובר, המתגלה כסאטיר, אומר להם להסתלק משם וכך הם עושים. באצע הדרך תוקף את המכונית המינוטאור. המכונית נהרסת וסאלי שנתפסת על ידי המינוטאור נעלמת שנייה לפני שהיצור מוחץ אותה בידו. פרסי הורג את המינוטאור ובטוח שאימו מתה. פרסי מגיע למחנה החצויים שם הוא מגלה שאביו הוא לורד פוסידון אט-אט מתברר לו שחששותיו לגבי מותה של אימו מוטעים ושהיא בשאול של האדס, אחיהם של זאוס ופוסידון. פרסי יוצא למסע חיפושים כדי להחזיר להאדס את הברק. לקראת סוף המסע נימפת ים נותנת לו שלוש פנינים שאיתם ישחרר 3 אנשים מהשאול. הוא נותן את הפנינים לחבריו, אולם לאחר שהוא גומר את המסע האדס משחרר את אימו בכל זאת.
בספר השלישי היא הופכת לבת זוגו של אדם בשם פול בלופיס הלומד איתה באוניברסיטה. בספר הרביעי פול שואל את פרסי עם הוא יכול להתחתן עם אימו ותשובתו של פרסי חיובית. בספר החמישי היא ופרסי מספרים לפול על כך שהמיתולוגיה היוונית אמיתית. בספר גורלו של אפולו מתגלה שסאלי בהריון וצפויה ללדת בת.
מתברר שסאלי רואה במבעד לערפול - כוח קסום הגורם לבני אדם לחשוב שדברים מהמיתולוגיה היוונית הם דברים השייכים לעולמם ויכולת לראות לפעמים דברים שגם חצויים לא רואים. אולם עם השנים כוחה נחלש ולכן לא עזרה לפרסי בספר הרביעי כאשר נכנס למבוך של דיידלוס.
הוועדה המדעית-הומניטרית

הוועדה המדעית-הומניטרית (בגרמנית: Wissenschaftlich-humanitäres Komitee, בראשי תיבות: WhK) היה ארגון אשר הוקם בברלין ב-14 או ב-15 במאי 1897, במטרה לנהל מערכה שתביא להכרה חברתית בלסביות, הומוסקסואלים, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים (להט"ב) ולפעול נגד אפלייתם בחוק. הארגון היה הראשון מסוגו בהיסטוריה.

היסטוריה

החברים המקוריים בוועדה המדעית-הומניטרית היו הרופא מגנוס הירשפלד, המו"ל מקס שפור (Spohr), עורך הדין אדוארד אוברג (Oberg) והסופר פרנץ יוזף פון בילוב (von Bülow). הסופר אדולף בארנד, הסקסולוג בנדיקט פרידלנדר והעיתונאי קורט הילר  הצטרפו אל הארגון בהמשך. בשנת 1914 נבחרה יוהנה אלברסקירכן, ליושבת ראש הארגון והייתה לאחת הנשים הבודדות שהיו פעילות בו. בשנת 1929 ירש הילר מהירשפלד את תפקיד יושב-ראש הוועדה.
בתחילה התמקדה הוועדה בסעיף 175 לחוק העונשין הגרמני, אשר אסר על יחסים אינטימיים בין גברים. הוועדה סייעה לגברים אשר הועמדו לדין בגין הסעיף, וקיימה הרצאות ציבוריות בנושא. בנוסף, עסקה הוועדה באיסוף חתימות לעצומה הקוראת לביטולו של החוק, שעליה חתמו בין היתר לב טולסטוי, ריינר מריה רילקה, אלברט איינשטיין, הרמן הסה ותומאס מאן. העצומה הוגשה לפרלמנט הגרמני ב-1898, 1922 וב-1925, אך נכשלה ולא זכתה לתמיכת הפרלמנט. סעיף 175 נשאר על כנו והמשיך להוציא אל מחוץ לחוק הומוסקסואליות בגרמניה עד לשנת 1969, ולא הוסר לחלוטין עד לשנת 1994. 
הוועדה המדעית-הומניטרית הוציאה לאור את ה"השנתון לחקר דרגות-הביניים המיניות" (Jahrbuch für sexuelle Zwischenstufen), שבו נמסרו בין היתר דיווחים על פעילויות קהילתיות, ופורסמו בו מאמרים בעלי אופי ספרותי או פולמוסי. מהדורות של האלמנך יצאו באופן קבוע בין השנים 1899 ל-1923 (לעיתים מדי שלושה חודשים), והמשיכו להתפרסם באופן ספוראדי עד לשנת 1933.
בשיא פעילותה היו חברים בוועדה כ-500 איש, ושלוחות שלה פעלו בכ-25 ערים ברחבי גרמניה, אוסטריה והולנד. הוועדה התפזרה בשנת 1933, לאחר הרס המכון לסקסולוגיה, שממנו פעלה הוועדה, בידי המפלגה הנאצית.

ניסיונות הקמה מאוחרים

באוקטובר 1949 חָבר הנס גיזה (Giese) להרמן ובר (1882–1955), ראש הסניף בפרנקפורט בין השנים 1921 ל-1933, בניסיון להקים מחדש את הוועדה בקרונברג. קורט הילר פעל עמם למשך זמן קצר, אך נאלץ לפרוש לאחר מספר חודשים על רקע קשיים אישיים. הקבוצה החדשה התפרקה בתחילת 1950, ובמקומה הוקמה "הוועדה לרפורמה בחוק פשעי המין", אשר התקיימה עד לשנת 1960.
קורט הילר, אשר שרד את מחנות הריכוז הנאציים, ניסה בשנת 1962 להקים את הוועדה המדעית-הומניטרית מחדש בהמבורג, אך הדבר לא עלה בידו.
מאה שנים לאחר הקמת הקבוצה המקורית הוקמה בשנת 1998 קבוצה חדשה תחת אותו שם. הוועדה הנוכחית דומה לזו המקורית בשם ובתחום העיסוק בלבד, והיא פועלת למען זכויות להט"ב בגרמניה באופן רדיקלי יותר מארגונים מודרניים דומים.
אייל הכרמל

תפוצה בעבר

הנרי בייקר טריסטראם (1866 ו-1876) דיווח על איילי כרמל בגבעות בצפון-מזרח הגליל ובכרמל. ישראל אהרוני (1908) דיווח על שימוש בקרני אייל הכרמל בתעשיית הצמר בסביבות צפת, ולהערכתו היו בסביבותיה של צפת בלבד כמה מאות זוגות. אהרוני (1946) תיאר בספרו "זכרונות זואולוג עברי" כיצד רכש את ראשו של הפרט האחרון של אייל הכרמל - זכר בן שנתיים - שניצוד בסביבות עספיא בשנת 1912. בני המושבה הגרמנית בחיפה נהגו לצוד אותו בימי ראשון, והשתמשו בבשרו לבשל לעצמם מאכלים.

מקום מחיה אופייני

גבעות והרים עם חורש פתוח, שיש בו גם כתמים של חורש סבוך המשמשים כמחסה.

השבת אייל הכרמל לטבע

בסוף שנות השישים החלה רשות שמורות הטבע בפרויקט מיוחד להשבת חיות התנ"ך לטבע הארץ. לצורך כך הובאו לחי-בר מינים שונים של בעלי שנכחדו מהארץ על מנת שישמשו כגרעין רבייה. בין החיות שהובאו היו גם איילים אירופאים מאותו המין של אייל הכרמל. האיילים שוכנו בחי בר-כרמל, ולאחר שהזדווגו בהצלחה והולידו צאצאים, הוחלט לשחררם לטבע באופן מבוקר. השחרור הראשון נערך בשנת 1998, אז שוחררו חמישה איילים באזור החי-בר בכרמל, אך אף אחד מהם לא שרד. בעקבות הכישלון הוחלט לשחרר בדרך שונה איילים באזור רמת הנדיב ומאוחר יותר גם בהר חורשן. ב-2014 העריך מנהל חי-בר כרמל כי איילי הכרמל מצליחים לשרוד באופן טוב בטבע ואף להביא עופרים חדשים לעולם.
יחד עם זאת, פרויקט פארק היין עלול להכחיד את אייל הכרמל מישראל בתווך הארוך], שכן הפרויקט שוכן על אזור מעבר חשוב ביותר של איילי כרמל שמאפשר תחלופה גנטית בין אוכלוסיות, בפארק היין ישנו מסדרון אקולוגי מתוכנן ברוחב של 50 מטרים, אך על מנת שאיילי כרמל יעשו בו שימוש נדרש מסדרון אקולוגי ברוחב של 150 מטרים
הרי את מקודשת לי (שיר)

הרקע לכתיבת השיר

את השיר חיבר שטרן בד' בסיוון תרצ"ד, בעת ששהה באוניברסיטת פירנצה שבאיטליה במסגרת מלגה שקיבל מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים. התפנית מן המסלול האקדמי לפעילות מרכזית במחתרת חלה בשנת 1934, כאשר הגיע לאיטליה מפקד האצ"ל אברהם תהומי במטרה לגייס אותו לתפקיד מחתרתי מרכזי - רכישת נשק בפולין והעברתו ארצה. שטרן נענה בחיוב לתפקיד זה, נטש את האקדמיה, ואת שארית חייו הקדיש למלחמה בשלטון הבריטי בארץ ישראל.
בהקדמה ל"ספר השירים של אברהם שטרן המכונה יאיר", כתב ישראל אלדד כי עבור שטרן, איטליה סימלה הרבה יותר מאשר ארץ הקלסיות. איטליה, ארצם של ג'וזפה מציני וגריבלדי, סמלה את הריסורג'ימנטו, "בייחוד בשביל מי שאף התנ"ך אינו בשבילו בית קברות לחטוטים ארכאולוגיים ולא אולימפוס לאידיאות ערטילאיות, כי אם בשר ודם לאומי ואישי".
השיר הוא תולדה של תודעה שנכוותה באש הגנת ירושלים במאורעות תרפ"ט, תודעתו של יאיר שהשתתף בהגנה, וחווה את "חרפת ההתגוננות", ו"חרפת סמטאות העיר העתיקה בידי זרים", תודעה שהתחילה "להשחיז את נשק המחשבה המדינית העברית העצמאית", והקדימה השחזת "נשק מלחמת החרות" מן הכובש הבריטי לקראת חזון המלכות העברית.

תכנים ואמירות

"הרי את מקודשת לי מולדת", עוסק בקשר אדם אדמה ודם. 
השיר מדמה אהבת בשר ודם של בעל לאשתו על יחסי הגומלין המורכבים הגלומים בה לאהבת בן העם היהודי למולדתו, ארץ ישראל ואדמתה. 
כמוטו לשיר מופיעה שורה משיר של אלכסנדר בלוק: "הוי, רוסיה שלי! רעייתי". בהשראת מוטו זה מדמה השיר של יאיר את אהבת המשורר למולדתו לאהבת בעל לאשתו (דימוי זה, של האומה כאישה או ככלה, מופיע ביצירתם של משוררים וסופרים רבים). דימוי זה מודגש בשורות הפתיחה והסיום של השיר, "הֲרֵי אַתּ מְקֻּדֶּשֶׁת לִי, מוֹלֶדֶת, כְּדַת מֹשֶה וְיִשׂרָאֵל", שמקורן בטקס הקידושין היהודי. שורה נוספת בשיר, "וְרָחֲקוּ מִמֵּך מְבַלְּעַיִך", מקורה בשירו של רבי שלמה אלקבץ, "לכה דודי", הנכלל בטקס קבלת שבת.
המולדת היא שפחה,"שִׁפחָה שַׁחָה, כּוֹרַעַת וְאוֹבֶדֶת, אֲנִי לָך בַּעַל וְגוֹאֵל", שעם נישואיה למשורר מוחזרת לה מלכותה: "וְלִקרָאתֵך מַלכָּה, ... תִּפאַרתֵּך פִּי יְמַלֵּל", קרבה וארוס, "וּבְמוֹתִי / אֲנִי - רֹאשִׁי אָלִין בְּחֵיק הָרָיִך". חוקר הספרות גדעון עפרת ציין כי "המעבר מהאומה־השפחה אל האומה־הכלה הוא עתה מעבר טקסי, הלובש אופי פולחני של קורבן מזבח או חתונת דמים". 
ברית דמים קושרת בין המשורר למולדתו, "אתּ-בְּדָמַי לָעַד תִּחיִי", ולו במחיר חיי המשורר, הנכון להרחיק בגופו מחפשי רעתה, "וְרָחֲקוּ מִמֵּך מְבַלְּעַיִך בְּחַיַּי. וּבְמוֹתִי".
חוקר הספרות דן מירון תיאר את השורות "וּבְמוֹתִי / אֲנִי - רֹאשִׁי אָלִין בְּחֵיק הָרָיִךְ; / אַתְּ-בְּדָמַי לָעַד תִּחְיִי", יחד עם שורות נוספות משירת יאיר, כ"שורות אותנטיות, מעבירות צמרמורת".
זאב איבינסקי מוצא זיקה בין שיר זה לשיר נוסף שחיבר יאיר בשנת תרצ"ד, "השבועה", ומציין: "גם השיר הזה מצטרף לשירי תרצ"ד, בהם שיר 'השבועה', והוא מבטא מצד אחד את ההזדהות הטוטאלית עם חזון השחרור ומשא הנפש, אשר ממנו נגזרת 'השבועה', ומצד שני, את המחויבות הטוטאלית להגשמתם."
גניבת זהות

גניבת זהות היא סוג של הונאה, של תרמית, המתבצעת בהצגת זהותו של אדם אחד כזהותו של אדם אחר. אדם מתחזה להיות אדם אחר לצורך שימוש בנכסיו, זהותו, יתרונותיו והטבותיו של האחר. 
לקורבן עבירת גניבת הזהות עלולים להיגרם נזקים רבים. בתחום הפלילי, גניבת הזהות עלולה לאפשר לבצע פשע בשם אדם אחר אשר יקשה עליו מאוד להוכיח כי לא הוא ביצע. בתחום האזרחי, פגיעה כלכליות (גניבה של נכסים וכספים), פגיעה בשם הטוב ובמערכות יחסים של האדם עם מכריו.

ארצות הברית

בארצות הברית The Identity Theft Deterrence Act (2003)[ITADA] amended U.S. Code Title 18, § 1028‏ מגדיר את עבירת גנבת הזהות כפשע פדרלי אשר העונש עליו יכול לנוע בין 5-30 שנות מאסר בכלא פדרלי בנוסף לקנס ובהתאם לחומרת העבירה. 
במדינות קליפורניה וויסקונסין הקימו גוף מיוחד ששמו המשרד להגנת הפרטיות (The Office of Privacy Protection) כדי לסייע לאזרחים להתמודד עם מקרים של גניבת זהותם.

בריטניה

בבריטניה המידע מוגן על ידי חוק הגנת המידע (The Data Protection Act 1998) אשר כולל בתוכו את כל מידע אשר ארגון יכול לאכסן, שמות, ימי הולדת, כתובות מספר טלפון ועוד.

שוודיה

בשוודיה יש יחסית מעט גניבות זהות מאחר שהם עובדים על פי שיטה של זיהוי מסמכים ממשלתי (Swedish identity documents) על פי שיטה זו כל מסמך עובר אישור דרך מאגרי המידע הממשלתיים לצורך בדיקת אמיתותו החובה לאמת את המסמכים חלה על המקבל ובמקרה של גניבת זהות מבנק או גניבה באמצעות כרטיס אשראי יחויבו החנות או הבנק לשאת בנזקים ולפצות את הלקוח.

צרפת

אדם המורשע בעבירה של גניבת זהות בצרפת ירצה עד ל 5 שנות מאסר וישלם קנס עד גובה 75,000 יורו.
רוצה את הכל

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי רון נשר, הולחן על ידי חן כהן והופק על ידי מוטי סימון.
בשיר מדבר נשר על הרצון שלו להצלחה כנגד כל הסיכויים, וחושף צדדים בו שטרם נחשפו, כמו בריונות שחווה וחוסר היכולות להרגיש שייך בשום מסגרת.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של רון נשר ב-7 באפריל. בקליפ ניתן לראות את בנה של בת זוגו של נשר מנישואים קודמים, אורי שילה שמשחק את נשר בתור ילד. בהמשך הקליפ חווה חוויות המשקפות את מה שנשר עבר בילדות שלו.
בשבוע הראשון צבר הווידאו קליפ כמליון צפיות. נכון ליולי 2019 מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-1,418,000 צפיות.
ויקטור צ'רנומירדין

ביוגרפיה

ויקטור צ'רנומירדין נולד בכפר במחוז אורנבורג. לאחר סיום בית הספר המקצועי, החל לעבוד במפעל המקומי של תעשיית הנפט. לאחר שירות צבאי בשנים 1957–1960 חזר לעבוד באותו מפעל.
בשנת 1962 הוא התחיל ללמוד במכון להנדסה בקויבישב. עם סיום הלימודים הוא התחיל לעבוד במנגנון המפלגתי. בשנת 1979 עבר למוסקבה. במהלך השנים התקדם במספר תפקידי ניהול ובשנים 1985-‏1989 היה שר תעשיית הגז בממשלת ברית המועצות. 
צ'רנומירדין היה ממעודדי מדיניות ההפרטה. ב-1989 הקים את חברת גזפרום על ידי הפרטת המשרד הסובייטי לתעשיית גז.
ב-30 במאי 1992 התמנה לסגן ראש הממשלה יגור גיידר. ב-14 בדצמבר 1992 מונה לראש ממשלת רוסיה. בשנת 1995 היה ראש תנועת רוסיה ביתנו שזכתה ב-10% בבחירות לדומה. ב-10 באוגוסט 1996 מונה מחדש לתפקיד ראש הממשלה, ובאותה שנה נפגש לארוחת ערב עם בנימין נתניהו ושרה נתניהו. במרץ 1998 הממשלה התפרקה ובוריס ילצין, שסמך עליו מאוד, לא הצליח להעביר את מועמדותו לתפקיד ראש הממשלה בדומה בפעם השלישית, בשל התנגדות מרבית חברי הבית התחתון. בשנת 1996 היה לממלא מקום נשיא רוסיה, בעקבות ניתוח חירום שילצין היה מוכרח לעבור, ועל כן העביר זמנית את סמכויות הנשיא לידי צ'רנומירדין, שכיהן אז כראש הממשלה. בשנת 1999 היה לנציג המיוחד של הנשיא בוריס ילצין ביוגוסלביה.
בשנים 2001–2009 שימש צ'רנומירדין כשגריר הפדרציה הרוסית באוקראינה. הוא נפטר במוסקבה, לאחר מחלה קשה, ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'י.

מורשת

צ'רנומירדין היה ידוע בסגנון דיבור ייחודי ורצוף סתירות פנימיות ושימושים יצירתיים בתחביר הרוסי העשיר בכפל משמעויות, שהפך לשם דבר ברוסיה. במקרים רבים, אמרות הכנף שלו הפכו לביטויים שגורים. אחת מאמירותיו הזכורות ביותר שאף נקלטה בשפה הרוסית היא: "רצינו כמה שיותר טוב, אבל יצא לנו כמו תמיד".
על שמו נקראה שוברת קרח רוסית שנבנתה ב-2018.
מסעותי עם עצמי

רקע

בניגוד לשני אלבומיה הקודמים של הלהקה, "זמן סוכר" ו"שדים", אלבום זה התאפיין בהפקה עגולה ומשוייפת יותר, ובשירים שחרגו ממסגרת הצליל שהציגה הלהקה עד אז. כחלק מהחלטת הלהקה לשנות את צלילו המוזיקלי של האלבום, הוחלט להחליף את המפיק הקודם של הלהקה, יובל שפריר, ביובל בנאי.
האלבום הוקלט ובושל באולפני "המון" ב-1995. חברי הלהקה עבדו על האלבום במשך כ-10 שעות ביום, בשעות עבודה מוקדמות מאוד שלא היו מורגלים אליה. מבחינת הרכב כותבי השירים הייתה באלבום נסיגה מהותית - חמי רודנר היה אחראי ל-10 מתוך 11 הטקסטים באלבום, ואופיר בר עמי נדחק ממעמדו ככותב ומלחין נוסף בלהקה.
השיר "הרסתי הכל" שכתב אסף שריג נכתב לזכרו של אביו, יוסף שריג. באלבום מופיע שלומי ברכה, חברו של המפיק יובל בנאי ללהקת משינה, כנגן אורח בקלידים בשיר "זוהי סדום". לגרסת התקליטור של האלבום צורף הקליפ לשיר "זוהי סדום".
האלבום נכשל מסחרית, אף על פי שהניב מתוכו את הלהיטים "נביא השעמום" "הביאו את הסתיו", "זוהי סדום" ו"מסעותי עם עצמי". האלבום גרם ללהקה שכבר הייתה רגילה ליחס של כוכבי רוק להיתקל במכשול בפעם הראשונה מאז ההצלחה הראשונית שלהם, והביא לפירוק הראשון של הלהקה לאחריו.
זיאד אבו זיאד

ביוגרפיה

אבו זיאד נולד בירושלים. ב-1965 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת דמשק. לאחר מלחמת ששת הימים למד עברית באולפן והיה ממובילי הקו המתון בפוליטיקה הפלסטינית.
ב-1986 יצא הספר "The West Bank handbook : a political lexicon" שערך יחד עם מירון בנבנישתי ודני רובינשטיין.
במשך 6 חודשים (נובמבר 1990 - מאי 1991) היה נתון במעצר מינהלי. עם שחרורו היה מעורב בהכנות לוועידת מדריד.
ב-1994 ייסד עם העיתונאי ויקטור ציגלמן את הרבעון Palestine–Israel Journal.
ב-1996 נבחר כנציג ירושלים למועצה המחוקקת הפלסטינית, בה כיהן עד 2006.
בסוף שנות ה-90 התמנה לתפקיד השר לענייני ירושלים בקבינט הפלסטיני. ב-18 במרץ 1999 הטילה עליו ישראל הגבלות תנועה, לאחר שנפגש עם דיפלומטים זרים באוריינט האוס. ב-27 במאי 1999 נעצר על ידי כח מג"ב במזרח ירושלים כאשר הפר צו האוסר עליו להיכנס לתחומי ירושלים. ב-8 בספטמבר 2001 פשטה המשטרה על משרדו במזרח ירושלים. לאחר חקירה גורש מירושלים.
ב-2006 יצא הספר "Islamophobia and Anti-semitism" אותו ערך יחד עם הלל שנקר.
אבו זיאד הוא בעל טור בעיתון אל-קודס. מתגורר באלעיזריה.
שווי שוק

שווי שוק הוא שווייה של חברה ציבורית, לפי מחירן של מניותיה הנסחרות בבורסה לניירות ערך. ככלל, שווי השוק הוא מכפלת מספר המניות במחיר למניה. לדוגמה, אם לחברה יש 20 מיליון מניות ומחירה של כל מניה הוא 20 דולר, שווי השוק של החברה הוא 400 מיליון דולר. שווי השוק מהווה את אחד הכלים במדידת כדאיות ההשקעה במניות חברה מסוימת, וכן בקביעת משקלה של מניה במדדים השונים. בחישוב שווי השוק לא מביאים בחשבון מניות רדומות, שהן מניות שהחברה רכשה בחזרה.
כאשר לחברה יש יותר מסוג מניות אחד, שווי השוק הוא סכום כל שוויי השוק של המניות מהסוגים השונים. כמו כן, אם לחברה יש ניירות ערך הנכללים בהון העצמי שלה שאינם מניות (למשל, כתבי אופציה), והנסחרים בבורסה, אזי גם ניירות ערך אלו יובאו בחישוב שווי השוק. אם יש סוג מניות שאינו נסחר (לדוגמה, מניות יסוד), הרי שהוא לא ייכלל בחישוב שווי השוק של החברה. המונח "שווי שוק" מחייב את קיומו של שוק. מסיבה זו, לחברות פרטיות, אף שיש להן שווי, אין שווי שוק.
שווי השוק מהווה בסיס למספר חישובים כלכליים מרכזיים הנוגעים לחברה. למשל, מכפיל הרווח הוא שווי השוק של החברה חלקי הרווח הנקי שלה. מכפיל ההון של חברה הוא שווי השוק שלה חלקי ההון העצמי שלה. ככל שמכפילים אלו נמוכים יותר, החברה מציגה לכאורה הזדמנות טובה יותר להשקעה (שכן המחיר הנוכחי שבו המשקיע יכול לרכוש את מניותיה הוא נמוך יחסית לשווי הכלכלי שהן מייצגות). ככל שהם גבוהים יותר, החברה לכאורה יקרה יותר, עבור המשקיע במניות, ביחס לערך הכלכלי הפנימי שלה.
שווי השוק של כלל החברות הנסחרות בשוקי העולם במרץ 2007 נאמד בכ-50 טריליון דולר ארצות הברית.
בנוסף, שווי שוק הוא שווייה של סדרת ניירות ערך מסוימת. לדוגמה, סדרת אג"ח, שיש בה 100 מיליון יחידות אג"ח שמחיר השוק של כל אחת מהן הוא 1.2 ש"ח, היא בעלת שווי שוק של 120 מיליון ש"ח. אין לכך קשר לשווי שוק במובן של שווייה של חברה. במקרה זה, הנתון אינו משמש בעיקר לבחינת כדאיות ההשקעה אלא לקביעת משקלה של האגרת במדד, כגון מדד תל בונד 60.
סקסוהוליסטים אנונימיים

סקסוהוליסטים אנונימיים (SA) היא תוכנית שנים עשר הצעדים לאנשים הסובלים ממחשבות והתנהגויות מיניות כפייתיות, המבוססת על שנים עשר הצעדים ושתים עשרה המסורות של אלכוהוליסטים אנונימיים.
SA היא אחת מבין כמה קבוצות שונות של 12 צעדים המציעות החלמה מהתמכרות מינית, כמו גם "מכורים למין ולאהבה אנונימיים" (SLAA), מכורים למין אנונימיים (SAA), ואחרות, והיא מבדילה עצמה מקבוצות אחרות בכך שהיא מגדירה מפוכחות מינית כהימנעות מאוננות וכן קיום יחסים עם פרטנרים שאינם בני זוג. במקרה של רווקים, יש להימנע מקיום יחסי מין כלל.
הקבוצה משתמשת ב"ספר הגדול" של "אלכוהוליסטים אנונימיים" ובספר "סקסוהוליסטים אנונימיים" (המכונה לעיתים קרובות "הספר הלבן") כמדריכיה הבסיסיים.

היסטוריה

סקסוהוליסטים אנונימיים נוסדה על ידי רוי קיי (הידוע כ-"Roy K" - בקבוצות 12 צעדים נהוג להתייחס לחברים בשמם הפרטי והאות הראשונה של שם המשפחה שלהם, כדי לשמור על האנונימיות שלהם). SA קיבלה אישור מ-AA להשתמש בשנים עשר הצעדים ושתים עשרה המסורות בשנת -1979.

בישראל

קבוצות של סקסוהוליסטים אנונימיים קיימות בישראל משנת 1995. בתחילה, הפעילות בקבוצות התבצעה באנגלית בלבד. שנתיים אחר כך, תורגם לעברית הספר "סקסוהליסטים אנונימיים" על ידי חברים מהקבוצות, ופעולה זו הביאה לקידום התפתחות הקבוצות בעברית. בשנים האחרונות הקבוצות בישראל התאחדו לחברותא אחת, עם מספר וועדות ארציות (אינטרגרופים) כנסים ארציים שנתיים, וכנסים למטפלים ואנשי סיוע. בשנת 2014, בחודש מאי, התקיים כנס אזורי מאירופה והמזרח התיכון בירושלים, עם השתתפות של חברי SA מכל רחבי אירופה.
בינואר 2017 התקיים לראשונה כנס החורף השנתי הבין-לאומי של SA העולמי מחוץ לגבולות ארצות הברית, בישראל. לכנס הגיעו מאות אנשים מישראל והעולם.

ביקורת

פסיכולוג המעורב בטיפול בהתמכרות מינית, פטריק קארנס, מעודד את ההגדרה העצמית של מפוכחות מינית בכתביו, ואמר כי הגדרת מפוכחות ללא אוננות מתאימה רק לחלק מהמכורים למין, וכי גבול תחתון כן עשוי להשתנות לאורך זמן. ג'ו קורט, מבקר את SA על עמדת הנישואין הפרו-הטרוסקסואלית שלה.

עזרה למשפחות וחברים של מכורים למין

התמכרות יכולה להיות בעלת השפעה על משפחתו וסביבתו של המכור, ולכן קמה גם חברותא מקבילה, לעזרה ותמיכה במשפחות, בני ובנות זוג של מכורים למין ותאווה, בשם קבוצות המשפחה של אס-אנון (S-Anon) והן קיימות בארץ ובעולם. (בדומה לקבוצת ה-Al-Anon של האלכוהוליסטים). הקבוצה מציעה תמיכה, עזרה ותקווה לבני משפחה, חברים ומכרים של סקסוהוליסטים - או מכורים למין - ללא מטרות רווח.
משום טבעה של התמכרות זאת, קבוצות האס-אנון מקבלות אליהן גם אנשים שנפגעו או הושפעו מהתנהגות מינית של אנשים מכורים למין.
נבו (אל)

נַבּוּ הוא אל החוכמה והכתב הבבלי, בנו של מרדוך. בת זוגו של נבו היא האלה תשמתום. במקור, הסגידה לאל נבו הגיעה למסופוטמיה מהאמורים, כנראה במקביל למרדוך. מרדוך הפך לאל הבבלי המרכזי ואילו נבו שכן במקדש א-זידה בעיר בורסיפה. על פי התאורים שהשאיר אחריו המלך הבבלי אפיל-סין, הוא היה זה שהוביל לבניית המקדש. בתחילה נקרא "סופר ומזכיר למרדוך" ואחר כך כבנו של מרדוך ושרפניתום. בחג ראש השנה הבבלי נהגו להעביר את פסל נבו מהמקדש בבורסיפה לבבל כדי לאחדו עם אביו, מרדוך.
נבו שימש כפטרון הסופרים, בדומה לאלה ניסבה השומרית. סמליו הם עזרי הכתב: טבלת החימר ועט הכתיבה. מוצג לבוש בכובע עם קרניים ועומד כשידיו משולבות ככומר. רוכב על הדרקון המכונף של מרדוך (סירוש).
האטימולוגיה של שמו אינה ברורה. ייתכן ומדובר בשורש נב' שפירושו להכריז או לקרוא. לפי זה, פירוש השם נבו הוא "זה שקראו לו".
נבו אחראי לכתוב את הגורל שנגזר מהאלים על כל אדם, בארכיון המקודש. מכאן נובע כוחו של נבו להאריך, לקצר ולהשפיע על חיי בני האדם.
האל נבו מוזכר בתנ"ך בספר ישעיהו: "כָּרַע בֵּל קֹרֵס נְבוֹ הָיוּ עֲצַבֵּיהֶם לַחַיָּה וְלַבְּהֵמָה נְשֻׂאֹתֵיכֶם עֲמוּסוֹת מַשָּׂא לַעֲיֵפָה"" (ישעיה, מ"ו, א).
פסל של נבו מכלח שנבנה בתקופת תגלת פלאסר השלישי מוצג במוזיאון הבריטי.
באסטרולוגיה הבבלית המאוחרת, נבו נקשר לכוכב חמה. בתור אל החוכמה והכתב ניתן לראות אותו כמקביל לאל היווני אפולו, או הרמס ולאל הרומי מרקורי.