פטרוס

חייו

מקור מרבית הפרטים הידועים על פטרוס הוא בברית החדשה. שמעון בר-יונה, דייג יהודי יליד בית צידה, הצטרף לישו לאחר שפגשו בעת שדג בכנרת עם אחיו, אנדריאס (מתי ד:18-22; מרקוס א: 16-20; לוקאס ה:1-10; יוחנן א:40-42).
ספרי הבשורה מתארים את ישו מרפא את חמותו של שמעון, בביתם אשר בכפר נחום (מתי ח:14-17; מרקוס א:29-31; לוקאס ד:38-41). מכך ניתן להסיק ששמעון היה נשוי, אף כי שם אשתו אינו מוזכר בספרי הבשורה. על פי מסורות מסוימות, אף היה אב לבת.
ספרי הבשורה מציינים כי ישו צפה מראש שפטרוס יתכחש להיכרותו עמו לאחר שייעצר. לפי הבשורה על פי מתי, בזמן הסעודה האחרונה, חזה ישו כי "כלכם תכשלו בגללי הלילה". לכך פטרוס ענה: "אם הכול יכשלו בגללך, אני לעולם לא אכשל!". ישו השיב "אמן אומר אני לך כי בלילה הזה, בטרם יקרא התרנגול, שלוש פעמים תתכחש לי". לאחר מעצר ישו, פטרוס אכן התכחש להיכרות עימו, על מנת שלא ייעצר אף הוא. כאשר שמע את קריאת התרנגול, נזכר בדבריו של ישו, התחרט ו"בכה בכי מר". (מתי כ"ו:31-35, 69-75; מרקוס י"ד:26-31, 66-72; לוקאס כ"ב:31-34, 54-62; יוחנן י"ח:15-18, 25-27.)
מחבר הספר "מעשי השליחים" תיאר את פטרוס כדמות חשובה בימיה הראשונים של הנצרות, שני רק לפאולוס, והוא שהנהיג את בחירת מחליפו של יהודה איש-קריות (1:15). פטרוס נשפט פעמיים, עם יוחנן, על ידי הסנהדרין (4:7-22; 5:18-22); הוא נסע למסע הטפה בלוד, יפו וקיסריה (9:32-10:2); הוא גם נכח באספת ירושלים, שם הטיף פאולוס למען המרת דתם של הלא־יהודים.
ניתן ללמוד מכתבי הנצרות הקדומים כי פטרוס היה מחבריה החשובים והמובילים של הכנסייה הקדומה. ניתן גם להבין ממרבית הבשורות כי פטרוס היה התלמיד המועדף על ישו. מאחר שאין בבשורה על פי מתי כל איזכור לפטרוס לאחר בגידתו, יש חוקרים הטוענים כי מתי ראה בפטרוס דווקא כופר.
לאחר שמחבר "מעשי השליחים" הפנה את תשומת לבו מפטרוס למעשיו של פאולוס, נעלמו עקבותיו של פטרוס. מסתבר שהוא חי באנטיוכיה תקופת מה, שם לא רק פגש בפאולוס (האיגרת אל הגלטים, 2:11), אלא גם נתמנה לבישוף העיר, ולפיכך לפטריארך של אנטיוכיה. יש חוקרים המפרשים את אזכורו של פטרוס באיגרת הראשונה אל הקורינתים 1:12 כהוכחה לכך שהוא ביקר בקורינתוס.
על פי המסורת הנוצרית, הפך בסוף חייו לבישוף הראשון של רומא ומכח זה לאפיפיור הראשון. בשנת 67 לספירה נתפס על ידי הרומאים ונצלב. לפי המסורת הוא נצלב לבקשתו הפוך עם ראשו כלפי מטה, להיבדל מתוך כבוד מישו מורהו. לכן הצלב ההפוך נקרא "צלב פטרוס".

חלומו של פטרוס

פטרוס הולך לישון על גג ביתו של שמעון הבורסקאי ושם הוא חולם על אוהל עם חיות לא כשרות. נשמע קול בוקע מהשמים שפוקד עליו לאכול; פטרוס מסרב שלוש פעמים לקול, מהיות האוכל לא כשר. ואז אומר הקול: "את אשר טיהר האלוהים אתה אל תטמאנו". כששמעון מתעורר, הוא מבחין באנשים עומדים לצד מפתן דלתו. אלו אנשי קורנליוס שר המאה הרומאי, שבאו להזמינו למעונו שבקיסריה. פטרוס מבין אז כי עליו להפיץ את הנצרות גם בקרב הגויים, כי לא מוטל עליו לכפות שמירת הכשרות על מאמינים שאינם יהודים, ולכן אין הדבר מהווה מחסום. הדבר עורר התנגדותם של פרושים-נוצרים שדרשו לחייב את הגויים לשמור את התורה לצד אמונתם בישו. מאוחר יותר, לפי המסופר באיגרת אל הגלטיים, נרתע פטרוס משליחיו של יעקב הצדיק (אחי ישו ופטריארך ירושלים) ושב לאכול בנפרד מן הנוצרים הערלים, ועל כך נזף בו פאולוס.
במספר ציורים מפורסמים מופיע חלום אחר של פטרוס, בו הוא חולם כי מלאך מגיע לכלא בו הוא אסור בירושלים; המלאך מפיל שינה על השומרים ומשחרר את פטרוס. כשפטרוס הקיץ הוא מצא עצמו חופשי מחוץ לכלא. מקור סיפור הנס הזה ב"מעשי השליחים" 12-1-7.

הכנסייה הקתולית ופטרוס

פטרוס נחשב הבישוף הראשון של אנטיוכיה, ומאוחר יותר הבישוף של רומא, ומכאן גם האפיפיור הראשון.
באותה עת האפיפיור היה רק ראש הקהילה הנוצרית, בימינו - הקהילה גדלה לדת שלמה. וכך האפיפיורים נחשבים לממשיכיו של פטרוס וליורשי סמכויותיו וזכויותיו: הם עונדים על אצבעם את טבעת הדייג, שמציינת את פטרוס כדמות הצדיק הדייג, בעל המפתחות למלכות השמיים, אותם קיבל מידי ישו. לכן המפתחות הם עד ימינו הסמל לסמכויותיו של האפיפיור. בזיליקת פטרוס הקדוש נבנתה באתר שבו נצלב. תחת המזבח הראשי ישנו עוד מזבח המוקדש לפטרוס.

מקום קבורתו של פטרוס

בחפירות ארכאולוגיות שנעשו בבזיליקת סנט פטרוס שברומא נתגלה חדר קבורה שבו היה קבור שלד אחד, ללא רגלים. יש ארכאולוגים המשערים כי השלד הוא שלדו של פטרוס, מכיוון שהקבר תוארך לתקופה בין השנים 60 - 70 לספירה, והאתר הוא בזיליקת פטרוס הקדוש. על פי גרסה זו, כדי להביא את הגופה לקבורה במהירות מחשש שתאבד, נכרתו רגליו של הקדוש הנוצרי שנצלב הפוך. ראייה נוספת היא העובדה שהייתה בקבר רצועת טיח ועליה חריטה יוונית עם הכיתוב: "PETROS ENI", כלומר: "פטרוס נמצא שם".
עם זאת כנסיות רבות ברחבי העולם (איטליה, צרפת, גרמניה, ארצות הברית, ישראל) טוענות כי ברשותן חלקי גופה של פטרוס (ואפילו ניתן לרכוש חלקי גופה ב-E-Bay), כדוגמת כנסיית סנט ג'ובאני אין לאטראנו ברומא, מקום מושב האפיפיורות במשך מאות שנים; לפי הטענה מצויה ברשותה גולגולת של פטרוס, השמורה שם מעל 1000 שנה. ב-1953 נתגלה בהר הזיתים (אז תחת שלטון ירדני) בית קברות עתיק, על ידי הארכאולוג בלרמינו בגאטי עם גלוסקמאות רבות הנושאות סמלים ושמות נוצריים קדומים; אחת מהן נושאת שמו העברי של פטרוס: "שמעון בר יונה". הגלוסקמה נמצאת היום בכנסיית ההלקאה בירושלים.

פטרוס במקורות יהודיים

המקור היהודי הקדום הידוע המתייחס לפטרוס הוא ספר חסידים, שם מכונה פטרוס "צדיק שטעו אחריו רבים ומצוה לכנותו 'פטר חמור'".
 יחס דומה מוצאים בספרי מדרשים שונים, שם מתואר שמעון כיפא כשליח של חז"ל שיעודו לנתק את הנצרות מהיהדות. לפי אותם מדרשים, בראשית הנצרות ראו חז"ל צורך לנתק את היהדות מהנצרות ולשם כך גייסו את שמעון כיפא. חכמי אותו דור לקחו אותו לבית המקדש ושם נשבעו לו שהם מקבלים עליהם את כל העוונות שהוא יעשה. לפי אותה מסורת, שמעון כיפא קיבל את השליחות ועמד בה בהצלחה: הוא הרחיק את הנצרות מן היהדות (למשל, העביר את יום המנוחה מיום שבת ליום ראשון), והציל יהודים מאלימות בקובעו שכאשר נוצרי מוכה על ידי יהודי - עליו להפנות את הלחי השנייה.
ויאמר להם שמעון כיפא:
...
ועתה הוא (ישו) מזהירכם ומצווה לכם:
- שלא תעשו עוד רעה לשום יהודי
- ואם יאמר יהודי לנוצרי לך עמי פרסה ילך עמו שתי פרסאות,
- ואם יכנו יהודי על הלחי השמאל יטה לו גם הלחי הימין כדי שיאכלו שכרם בעולם הזה ובעולם הבא יהיו נדונים בגיהנום,
- ואם תעשו כך תזכו לשבת עמו במחיצתו,
והנה הוא מצווה עליכם:
שלא תחוגו את חג המצות אך תחוגו את יום מיתתו,
ובמקום חג השבועות תחוגו ארבעים יום משנסקל ועלה לרקיע אחר כך,
ובמקום חג הסוכות תחוגו יום לידתו וביום השמיני ללידתו תחוגו היום אשר נמול בו.
לפי אותן מסורות, השם "כיפא" (סלע בארמית) הגיע מכך ששמעון כיפא התבודד על סלע ברומא, שם כתב פיוטים ושלח אותם לחכמי ישראל שבאותו דור. 
 יש המונים בין פיוטים אלו את נשמת כל חי ואת הפיוט אתן תהילה הנאמר ביום הכיפורים.
 עם זאת, יש השוללים בתוקף טענות אלו, ביניהם המחזור ויטרי שכתב ש"כל האומר דבר זה, כשיבנה בית המקדש יביא חטאת שמנה".
גם בספר תולדות ישו, מתואר פטרוס כדמות חיובית מבחינת היהודים.
בנוסף יש המזהים את פטרוס עם החכם בן פטורא, המוכר ממאמרו בתלמוד "שנים שהיו מהלכין בדרך וביד אחד מהן קיתון של מים, אם שותין שניהם - מתים, ואם שותה אחד מהן - מגיע לישוב. דרש בן פטורא: מוטב שישתו שניהם וימותו, ואל יראה אחד מהם במיתתו של חברו. עד שבא ר' עקיבא ולימד: "וחי אחיך עמך", חייך קודמים לחיי חברך." (תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא סב א)