google/wiki40b huggingface dataset:
זלמן עמית

זלמן עמית (Zalman Amit; נולד ב-1934) הוא פסיכולוג ופעיל פוליטי ישראלי-קנדי, חוקר התמכרות, פרופסור אמריטוס לפסיכולוגיה במכון ללימודי נוירוביולוגיה התנהגותית באוניברסיטת קונקורדיה שבמונטריאול. כיום פועל כאמן.

ביוגרפיה

עמית נולד בשנת 1934 בארץ ישראל, שאליה עלו הוריו מפולין ב-1932. למד בתיכון חדש בתל אביב ובין השנים 1952 ל-1954 שירת בנח"ל. אחרי השירות הצטרף לקיבוץ חוקוק, שבו היה חבר במשך 14 שנים. את לימודיו החל באוניברסיטת ויילס שבבריטניה, והמשיך אותם באוניברסיטת מקגיל שבקנדה, שם סיים את שלושת תאריו. מחקר הדוקטורט שלו, בהנחיית הפסיכולוגית ד"ר מוריאל שטרן (Muriel Stern), עסק במנגנונים במוח העוסקים בהתמכרות לסמים, בעיקר אלכוהול. לאחר שסיים את הדוקטורט לימד במשך שנתיים באוניברסיטת תל אביב, וסיים ללמד בה בשנת 1972 בדרגת מרצה בכיר. באותה שנה חזר לקנדה ולימד באוניברסיטת קונקורדיה, שם קיבל דרגת פרופסור מן המניין בשנת 1978. בשנת 2000 פרש לגמלאות מן האוניברסיטה כפרופסור מחקר אמריטוס (Distinguished Professor Emeritus).
מחקריו של עמית עוסקים במנגנונים הנוירולוגים הקשורים להתמכרות לסמים, בעיקר לאלכוהול. הוא פרסם ארבעה ספרים, כ-40 פרקים בספרים וכ-300 מאמרים מדעיים בכתבי עת אקדמיים. הוא שימש כמנחם של 34 תלמידי דוקטורט (בהם פרופ' שמעון עמיר) ו-40 תלמידי תואר מוסמך.
עמית זכה בפרס החוקר הלאומי בתחום הבריאות והרווחה בקנדה (National Health Research Scholar award, Health and Welfare).
עמית הוא מהמייסדים של ארגון הידידים הקנדים של שלום עכשיו ("Canadian Friends of Peace Now"). הוא היה פעיל זמן מה בגוש שלום ואף חבר במזכירות הארגון. הוא בין המייסדים של "Alliance of Concerned Jewish Canadians", ארגון שמאל יהודי בקנדה. הוא מפרסם ביחד עם ד"ר דפנה לויט מידעון אינטרנט אודות הסכסוך במזרח התיכון. כתב עם ד"ר לויט ספר אודות תהליך השלום שאמור לצאת בשנת 2011.
היה נשוי לד"ר אן סאת'רלנד-עמית (לבית רדפרן) (1938–2009), פסיכולוגית, במשך 34 שנים, עד מותה.
אב לארבעה. מתגורר בקינגסבורג שבנובה סקוטיה.
החשב הכללי (ישראל)

בישראל, אגף החשב הכללי (חשכ"ל) במשרד האוצר, שהעומד בראשו קרוי אף הוא החשב הכללי, אחראי על ביצועו הלכה למעשה של תקציב המדינה. שליטתו בניהולם השוטף של נכסי המדינה, של הוצאותיה ושל חובה, מקנה לו ולעומד בראשו השפעה מרכזית ורחבה על פעילות הממשלה.

תחומי אחריות

החשב הכללי אחראי על ביצוע תקציב המדינה, ולפיכך כל הוצאה כספית של משרד ממשלתי מחייבת את אישור חשב המשרד, שהוא נציגו של החשב הכללי (ישנו חשב לכל משרד, כך למשל קיימים "חשב משרד הבריאות", "חשב משרד החוץ" וכן הלאה). כל חוזה שבו מתקשרת המדינה טעון גם הוא את חתימת החשכ"ל וכן רכש המתבצע עבור הממשלה עצמה.
עוד אחראי האגף על ניהול נכסי המדינה ובפרט על הפרטתם, על מימון החוב הלאומי (באמצעות היחידה לניהול החוב הממשלתי) על ניהול צי הרכב הממשלתי, על כל מיזמי התקשוב של הממשלה ומערכות המידע שלה ועוד.
חוק הביקורת הפנימית התשנ"ב-1992, מסמיך את החשב הכללי (באמצעות המבקר הפנימי של אגף החשב הכללי, הנתון למרותו) להיות "אחראי לביקורת הפנימית על ביצוע תקציב המדינה ביחידות החשבות והכספים של משרדי הממשלה".
המידה הראויה של התערבות פעילה שעל החשכ"ל לנקוט בתוקף סמכותו זו, אשר מצד אחד משרתת את חשיפת השחיתויות ושיפור טוהר המידות בממשלה, ומצד שני עלולה להקשות על הממשלה הריבונית בביצוע מדיניותה, עמדה במרכז המחלוקת סביב כהונתו של ירון זליכה בתפקיד זה, מחלוקת שאף הייתה במידה רבה לאישית.
כחלק מאגף החשב הכללי נמצאת היחידה לחשבונאות ודיווח אשר אמונה על הטמעת מערך התקינה החשבונאי הבינלאומי למגזר הציבורי IPSAS, עריכת הדוחות הכספיים המאוחדים של ממשלת ישראל הכוללים: משרדי ממשלה, חברות ממשלתיות, תאגידים סטטוטוריים, השקעות בשותפויות עם המגזר הפרטי PPP וקרנות VC, הקמת מערך ניהול הסיכונים התפעוליים, בראש היחידה עומד החשבונאי הראשי.
יחסי ארצות הברית–טורקמניסטן

היסטוריה

במשך מספר שנים, טורקמניסטן לקחה חלק ביוזמה האמריקנית "קרן האנרגיה הכספית", אשר תפקידה היה להקל על המשא ומתן בין השותפים המסחריים לבין ממשלות טורקמניסטן, גאורגיה, אזרבייג'ן וטורקיה כדי לבנות צינור מתחת לים הכספי ולייצא גז טורקמני לשוק האנרגיה הטורקי המקומי ומעבר לו - הנקרא צינור הגז הטרנס-כספי (TCGP). עם זאת, ממשלת טורקמניסטן הוסרה למעשה מן המשא ומתן בשנת 2000 בגין סירוב כל ההצעות של השותפים המסחריים שלה והעלאת דרישות בלתי מציאותיות והוגנות. בעקבות הפסגה המשולשת עם נשיאי רוסיה וקזחסטן במאי 2007 שבו הגז היה נושא מרכזי, הנשיא החדש ברדימוחמדוב העלה את רעיון צינור הגז, וסירב לשלול את האפשרות של בניית צינור כזה בעתיד.
ארצות הברית וטורקמניסטן ממשיכות להתווכח על דרכה של המדינה השנייה לקראת רפורמה דמוקרטית וכלכלית. ארצות הברית דנה בפומבי בהפרטה תעשייתית, בליברליזציה של השוק וברפורמה הפיזקלית, וכן ברפורמות משפטיות ורגולטוריות לפתיחת הכלכלה לסחר חוץ ולהשקעות, כדרך הטובה ביותר להשיג שגשוג, עצמאות וריבונות אמיתיים.
שגרירות ארצות הברית, הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי וחיל השלום ממוקמים באשגאבט שבטורקמניסטן.
לייט נייט (סרט)

תקציר עלילה

קתרין ניוברי היא מנחה מהוללת של תוכנית אירוח ובעלת קריירה ארוכה כקומיקאית, אבל הרייטינג של תוכניתה צונח בעקביות. מנהלת הרשת, קרוליין מורטון, אומרת לקתרין שהיא צריכה לשפר את התוכנית, אחרת מישהו אחר יחליף אותה. בניסיון לשפץ את התוכנית היא מתחילה להעסיק כותבת חדשה בשם מולי פאטל, בעיקר בשל היותה אישה הודית, ואילו רוב הכותבים בצוות הם גברים לבנים. על אף שמולי מתקשה בהתחלה להתאקלם, היא מוכיחה את עצמה, ומספקת לקתרין חומר טוב להעלות בתוכנית, כמו גם רעיונות כיצד להגיע לקהל רחב יותר. התוצאות מוכיחות שהעסקתה של מולי השתלמה.
קתרין מגלה שקרוליין רוצה להחליף אותה בדניאל טננט, קומיקאי פופולרי, אבל קתרין חושבת שהקומדיה שלו היא וולגרית וגובלת בשנאת נשים. בעזרת הגיבוי של צוות כותבי התוכנית, קתרין ממרה את דרישות הרשת, ומחליטה להמשיך ולהנחות את התוכנית בעצמה.
יום אחד מודלף אימייל של אחד הכותבים, צ'ארלי, ומתברר שלקתרין היה איתו רומן, בתקופה שבעלה וולטר אובחן כחולה פרקינסון. בעיצומה של הדרמה, מפטרת קתרין את מולי, ואומרת לה שהיא מתנהגת גרוע בעקבות החדשות. לבסוף קתרין מתפייסת עם וולטר, וכן עם שאר הכותבים, אחר כך היא מתוודה על הרומן בפני הצופים. אבל הכנות שלה והתשוקה לתוכנית גורמים לקרוליין לשנות את דעתה, והיא מאפשרת לקתרין להמשיך להנחות את התוכנית. בהמשך קתרין מתנצלת בפני מולי ומעסיקה אותה מחדש.
שנה אחר כך הצוות הופך להיות למגוון יותר, מולי מקודמת לתפקיד כותבת מונולוגים, ותוכניתה של קתרין מצליחה יותר מתמיד.

הפקה

בספטמבר 2016 פורסם שחברת Fox 2000 קנתה את הזכויות לפרויקט שנכתב על ידי מינדי קלינג, ושהיא תככב לצדה של אמה תומפסון. בנובמבר 2016 חתם פול פייג על חוזה לבימוי הסרט. אבל באוגוסט 2017 פורסם שנישה גנטרה תביים את הסרט.
בפברואר 2018 דווח ש-30West ו-FilmNation Entertainment מממנים את הסרט ומוכרים את זכויות ההפצה. באפריל 2018 לוהקו לסרט השחקנים ג'ון לית'גו, יו דנסי, ריד סקוט, פול וולטר האוזר, דניס או'הר, ג'ון ארלי, מקס קאסלה ומגלין אצ'יקונווק. שלב הצילומים החל ב-23 באפריל 2018 בניו יורק. איימי ראיין הצטרפה לקאסט בחודש מאי.

יציאה לאקרנים

הקרנת הבכורה של הסרט נערכה ב-25 בינואר 2019 בפסטיבל הסרטים סאנדנס. אחרי כן רכשו אמזון סטודיוס את זכויות ההפצה בארצות הברית תמורת 13 מיליון דולר.
בבתי הקולנוע בארצות הברית הוקרן הסרט החל מ-7 ביוני 2019 בלוס אנג'לס ובניו יורק. בשבוע שלאחר מכן הופץ לכל רחבי המדינה.
אנדרה בירלאנו

ביוגרפיה

בירלאנו נולד במוסקבה לזוג הורים דיפלומטים, אמו- כרמן ברליאנו (Bîrleanu) היא רומנייה ואביו, ולדימיר סימונוב, הוא רוסי. שמו בלידה היה אנדריי סימונוב. עקב עבודת אביו בשירות החוץ הסובייטי הוא טייל רבות בעולם במהלך ילדותו, ב-1996 אמו החלה לעבוד במטה האו"ם בניו יורק והוא עבר עמה לשם, הוא למד באקדמיה על שם ג'ון ג'יי ובאותו זמן התגלה כדוגמן אך דחה הצעות עבודה מכיוון שהדוגמנות ברחבי העולם התנגשה עם לימודיו.
ב-2007 השתתף בתוכנית המציאות "הדוגמן החכם ביותר באמריקה" (America's Most Smartest Model)  בה מתחרים המתמודדים הן על משימות דוגמנות ואופנה והן על חוכמה, ידע ויכולות אינטלקטואליות, לבסוף הגיע בתוכנית למקום השני. ערוץ MTV הכתירו כאחד הבחורים השווים בטלוויזיה ונמנה על ידי מגזין פיפל כאחד הגברים הסקסיים.
הוא דיגמן לבתי אופנה כמו דולצ'ה וגבאנה וספידו. ב-2011 ייסד ארגון אופנה בשם "Supreme Rocket Productions".
איימי מרקהאם

איימי מרקהאם היא דוגמנית אמריקאית ואושיה טלוויזיונית. היא מתגוררת בלוס אנג'לס, קליפורניה.

נערותה

מרקהאם היא ביתו של איש צבא אמריקאי ואמא קוריאנית. היא נולד בסיאול, קוריאה הדרומית. את ילדותה בילתה ב-Babenhausen, גרמניה. את רוב זמנה בילתה ב-Killeen, טקסס, אשר היא רואה בה את עיר מולדתה.

קריירת הדוגמנות

מרקהם החל לדגמן לראשונה בשנת 2010, בזירת ייבוא הרכבים היפניים. היא דגמנה עבור מספר חברות, מגזינים, באירועים, כמו גם בתחרות דריפטים מקומית, ב"מגזין אוטו וקול" ועוד. מגזין המיינסטרים הראשון שלה היה Rukus בארצות הברית. בעקבות הפרסום שלה, היא הופיעה במספר פרסומים בינלאומיים, כולל "ווג", "מקסים", FHM, GQ, "אסקווייר" וג'נטלמן. ב-2013, היא הייתה דוגמנית FHM המבוקשת ביותר.

קריירת שידור

ב-2011, מרקהאם הפכה למנחה ב-Bite Me TV. היא המשיכה בסדרה בנות הפרומו בטלמונדו. היא גם הופיעה בטלוויזיה בAnything That Rolls, סדרה בנושא מכוניות בערוץ 39 ביוסטון, טקסס.
אבקת הריאות

מחלת כורי הפחם

מחלה זו (coal worker's pneumoconiosis)- היא מחלה הנובעת משאיפה של פחם- אשר נבלע על ידי מקרופאגים ונותן לריאה גוון שחור. הנזק ההתחלתי מכונה אנתרקוזיס- anthracosis- מצב א-סיפוטמטי שלא גורם בתחילה לנזק, וקיים גם אצל אנשים מעשנים, בערים תעשייתיות ובחשיפה כללית לפחם- אנתרקוזיס היא א-סימפטומטית וללא תגובה נראית לעין. 
המחלה עצמה מתפתחת כתוצאה מחשיפה גבוהה וממושכת לפחם, כאשר ניתן לראות הצטברות של פחם בקשריות לימפה, שערי הריאות ומקומות נוספים, כשהתמונה הפתולוגית היא של נודולים (קשריות): המקרופאגים יוצרים גבשושיות המכילות פיגמנט שחור, ועטופות ברשת של סיבי קולגן. לאחר שנים של התפתחות המחלה מופיעות צלקות קולגניות שמכילות את הפיגמנט השחור: (מחלה זו מכונה שם פיברוזיס קשה מתקדמת של הריאה)- זוהי צורה מתקדמת של המחלה, המאופיינת בצלקות גדולות שחורות בריאה, לעיתים בקוטר של מעל 10 ס"מ. צלקות אלו מורכבות מרקמה פיברוטית ופיגמנט פחם, ולעיתים מרכזן הוא נמקי. 
מבחינה קלינית, קיימת הפרעה בתפקוד הריאה, יתר לחץ דם ריאתי ולב ריאתי- core pulmonale. שלא בדומה לאסבסטוזיס, מחלת כורי הפחם אינה קשורה לקרצינומה של הריאות (לא מהווה ככל הנראה גורם סיכון לכך).

בריליוזיס

זוהי מחלה המתפתחת משאיפת עשן או אבק של בריליום. הבריליום נמצא בעיקר בתערובת של מתכות- למשל, תעשיות מטוסים, תעשיות גרעיניות וכו'. 
ישנן שתי צורות של בריליוזיס- חדה וכרונית, כאשר 60% מהחולים בה חולים במחלה הכרונית.
בריליוזיס כרונית מתפתחת כעבור למעלה מ-20 שנה לאחר החשיפה לבריליום. אצל מרבית החולים השינוי העיקרי הוא פנאומוניטיס אינטרסטיציאלית, עם אקסודט עשיר בלימפוציטים ובתאי פלסמה בדפנות הנאדיות. לאחר מכן מתפתחת פיברוזיס נרחבת אשר עלולה לגרום להפרעות קשות בתפקוד הריאות ואף למוות. בכ- 40% מן החולים מופיעות גרנולומות הדומות לאלו המתפתחות בסרקואידוזיס.

סוגי אבק אחרים

קיימות עוד מספר דוגמאות למחלות הנגרמות על ידי שאיפה של סוגי אבק: למשל, מחלות הנגרמות כתוצאה משאיפה של טלק, טיטניום, קדמיום, קובלט ועוד. בכל המחלות הללו התופעה היא פיברוזיס של הריאות (יכולה להיות נודולרית או דיפוזית).

גורמים אורגניים

בין הגורמים האורגניים ניתן לציין את "ריאת החקלאי", כתוצאה מעובש החציר, אנשים המטפלים בציפורים (כתוצאה מקשקשי נוצות והצואה של ציפורים), ועובדים בתעשיות שונות (עץ, כותנה וכו'). בסופי שבוע, חולים אלו מרגישים טוב אולם עם החזרה לעבודה מופיע קוצר נשימה ולחץ בחזה (לכן נקראת המחלה גם "מחלת יום שני"- Monday mornings disease).
אימונוטוקסין

אימונוטוקסין הוא תצמיד של נוגדן (אימונוגלובולין) ורעלן (טוקסין). האימונוטוקסין נמצא יעיל במיוחד כתרופה מונחית ונעשה בו שימוש בעיקר לשם טיפול במחלות זיהומיות, אוטואימוניות, אלרגיה, בזיהומים פטריתיים ופרזיטיים, ולשם הרחקת תאים דוחי שתל מאיברים לפני השתלה.

אופן הפעולה

הביסוס שעומד מאחורי השימוש באימונוטוקסין הוא הקישור הספציפי של נוגדנים לאפיטופים מסוימים. תאים מסוימים מייצרים אפיטופים ספציפיים אשר להם יכולת להיקשר לנוגדן. הנוגדן לבדו לא פועל להשמדת תא המטרה ולכן אל הנוגדן הוצמד רעלן שאמור לשבש את פעילות התא (הרעלן משבש את סינתזת החלבונים בתא ולכן התא לא יכול להתקיים יותר). כאמור, הרעלן המקורי מורכב משתי שרשראות פפטידים, אחת אחראית על הקישור של הרעלן ואחת על הפעילות הקטליטית שלו (טוקסינית). שתי שרשראות הפפטידים ברעלן הופרדו מהסיבה שהשרשרת שהחראית לקישור הרעלן עלולה ליצור קישור עם אפיטופים אחרים באורגניזם וליצור פעילות לא רצויה של השמדת תאים לא רצויים. אל הנוגדן קושרים (בזרועות ה-Fab) את השרשרת האחראית על הפעילות הקטליטית של הרעלן. התצמיד נוגדן-טוקסין מוחדר לסרום הדם של האורגניזם, ונצמד לאפיטופ הספציפי של הנוגדן (באזור ה-Fc) על פני תא המטרה.
אמהרית

התנועות

באמהרית שבע תנועות: סגורה קדמית, סגורה מרכזית וסגורה אחורית מעוגלת; אמצעית קדמית, אמצעית מרכזית (שווא) ואמצעית אחורית מעוגלת; ותנועה פתוחה מרכזית. כפי שניתן לראות בטרפז התנועות משמאל, הגייתן של ארבע התנועות הקדמיות והאחוריות משתנה בין הניבים השונים של אמהרית, ולעיתים בעלות גוון מרכזי יותר.

ספרות ישראלית

בשנת ה'תשע"ט החל פרויקט  תירגום הספר ילקוט יוסף לאמהרית בעידודו של הראש"ל יצחק יוסף. זהו הספר הראשון שתורגם בישראל לאמהרית. מלבד סידור קורן.
אוון קורי

אוון קורי (באנגלית: Owen Cecil Kirkpatrick Corrie;‏ 1882–1965) היה שופט בריטי בכיר בארץ ישראל במערכת המשפט בתקופת המנדט הבריטי.

מהלך חייו

אוון קורי נולד בבריטניה בשנת 1882. למד בבית הספר התיכון היוקרתי איטון ובאוניברסיטת קיימברידג'. במלחמת העולם הראשונה שירת בצבא הבריטי בצרפת ובבלגיה, תחילה בדרגת טוראי ראשון וב-17 בינואר 1915 הועלה לדרגת סגן משנה. על שירותו זכה בציון לשבח ובאות ההצטיינות "הצלב הצבאי" (Military Cross).
לאחר סיום המלחמה, בשנת 1920, הגיע לארץ ישראל במסגרת מינהלת שטחי האויב הכבושים (OETA - Occupied Enemy Territory Administration). תפקידו הראשון היה שופט בבית המשפט בשכם. באפריל 1920 נתמנה להיות שופט בית המשפט לערעורים ובשנת 1924 נתמנה למשנה לזקן השופטים, תוארו של נשיא בית המשפט העליון המנדטורי בירושלים, וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1936. פעמיים כשהיו חילופי שופטים בנשיאות בית המשפט העליון, פסחו עליו ואחרים מונו לתפקיד זקן השופטים.
בשנת 1936 נתמנה לזקן השופטים באיי פיג'י בדרום האוקיינוס השקט ועזב את ארץ ישראל. קורי כיהן בתפקידו בפיג'י עד לשנת 1945. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה נתמנה לשופט בבית המשפט הבריטי באזור הכיבוש הבריטי בגרמניה.
בשנת 1957 נתמנה לשופט בבית המשפט הבריטי לערעורים של מזרח אפריקה שמושבו בקניה והחל למלא תפקיד זה ב-22 במרץ 1958. הוא מילא תפקיד זה עד ל-19 במאי 1961, עת פרש לגמלאות ושב לאנגליה. בשנת 1965 הגיעו חייו של קורי לסיומם כאשר נדרס על ידי מכונית בעת שטייל באזור כפרי.

משפט רצח ארלוזורוב

תפקידו השיפוטי החשוב ביותר של קורי בתקופת כהונתו בארץ ישראל היה תפקיד אב בית הדין, ראש ההרכב, במשפט רצח ארלוזורוב בשנת 1934. לצדו ישבו בדין במשפט זה השופטים יוסף משה ולירו היהודי ועלי חסנה הערבי. היה זה משפט שהסעיר את היישוב היהודי וגרם לקרע בין תנועת העבודה שהנהיגה את היישוב, לבין התנועה הרוויזיוניסטית. במשפט הואשמו ברציחתו של ארלוזורוב שני פעילים רוויזיוניסטים, אברהם סטבסקי וצבי רוזנבלט.
בתום המשפט, שהתמשך כעשרה חודשים והסתיים ב-8 ביולי 1934, קרא השופט קורי את פסק הדין; אברהם סטבסקי הורשע ברצח וצבי רוזנבלט זוכה. הרשעתו של סטבסקי הייתה ברוב דעות של השופטים קורי וחסנה, כאשר השופט ולירו, בדעת מיעוט, סבר שיש לזכותו. על סטבסקי הוטל עונש מוות. בערעור, בטלו השופטים פרנסיס בייקר, ג'וליאן דה-פרייטס ומייקל מקדונל, ב-20 ביולי 1934, את פסק הדין וזיכו את סטבסקי פה אחד, בהיעדר עדות מסייעת, לעדות של סימה ארלוזורוב.
ברטולדו די ג'ובאני

חייו

בנעוריו היה ברטולדו תלמידו ושימש כשוליתו של דונטלו, אחד מגדולי הפסלים האיטלקים של תקופת הרנסאנס. לאחר מות דונטלו, ברטולדו קיבל את האחריות לסיים תבליטים על שני דוכנים (pulpito) בבזיליקת סן לורנצו שדונטלו הותיר בלתי גמורים. ברטולדו פיתח סוג חדש של פסלי ברונזה קטנים למטרות אספנות, והתמחה גם בייצור מדליונים. אחת מיצירותיו הידועות של ברטולדו היא תבליט ברונזה של קרב (ראו צילום להלן) שבוצע עבור לורנצו דה מדיצ'י, אז מנהיגה של פירנצה. היצירה נעשתה בהשראת סרקופג יווני-רומי שנמצא בפיזה.
סוג זה של פיסול התאים מאוד ללורנצו שהעדיף להשקיע באוספיו הפרטיים מאשר, כמו אבותיו, בפרויקטים ציבוריים גדולים. לקראת שנות ערוב ימיו של ברטולדו העביר לורנצו את רוב אוספיו, כולל יצירות אומנות עתיקות, אל גן מדיצ'י ליד מנזר סן מרקו, ופתח את הגן בפני אומנים לצורך הנאה ולימוד. לורנצו מינה את ברטולדו כאוצר העתיקות שם אך משימתו העיקרית הייתה לחנך דור חדש של אומנים מצוינים ולהיעזר לשם כך באוסף האומנות שבגן.
ג'ורג'ו וזארי (היסטוריון אומנות הרנסאנס) מספר שלורנצו ביקש מדומניקו גירלנדיו לשלוח לו מתלמידיו המצטיינים בפיסול כדי שיוכלו להתאמן בגנו. גירלנדיו שלח, בין השאר, את מיכלאנג'לו בן ה-15 שלאור כשרונו הרב נשאר ללמוד שם ואף לגור בבית הדוכס כ-4 שנים. אחת מיצירותיו הראשונות של מיכלאנג'לו, תבליט של קרב בין לפיטים וקנטאורים, הושפע מתבליט סצנת הקרב של ברטולדו.
בערוב ימיו חי ברטולדו בוילה של משפחת מדיצ'י בפוג'יו א-קאיאנו שליד פירנצה, ושם מת ב-28 בדצמבר 1491.
דוקטור ווטסון

דוקטור ווטסון (ג'ון ה. ווטסון; באנגלית: Dr. John H. Watson) הוא הדמות המשנית העיקרית בספרי שרלוק הולמס, שכתב סר ארתור קונן דויל. ווטסון הוא רופא. בספרים, רוב הפעמים ווטסון הוא מספר הסיפור.

ביוגרפיה דמיונית

ווטסון היה קצין ורופא בצבא הבריטי. הוא עבר הכשרה כלוחם וקצין ושירת בחיל הרגלים ברגימנט הרובאים המלכותי של נורת'אמברלנד. הוא לחם באפגניסטן במלחמה האנגלו-אפגנית השנייה. ב-27 ביולי שנת 1880, בעת שסופח לרגימנט חיל רגלים אחר, רגימנט ברקשייר המלכותי, נפצע ווטסון בקרב מייוונד, ועדיין יש בגופו קליע שלא הוצא. 
בשנת 1887 נשא ווטסון לאישה את מרי מורסטן, ושכר לעצמו מרפאה יחד עם רופא נוסף. בעקבות כך פחתה תדירות מפגשיו עם הולמס והרפתקאותיו עמו, למרות שהוא הקפיד לבוא לבקר את הולמס מדי פעם. בהמשך, ככל הנראה בתקופת 'מותו' של שרלוק הולמס, מתאלמן ווטסון, והוא התייחס לכך בעקיפין: "באיזשהו אופן כבר נודע לו על השכול שפקד אותי, ואת השתתפותו בצערי הביע בהתנהגותו יותר מאשר בדבריו."

היכרות עם הולמס

בספר הראשון בסדרה, "חקירה בשני", מכיר ווטסון את שרלוק הולמס דרך מכר משותף. ווטסון מגלה התעניינות בתחומי עבודתו של הולמס ובשל היותו רווק, מחליט לשכור יחד עם הולמס חדרי מגורים ברחוב בייקר 221 ב', ושם הם גרו בשותפות עד לנישואיו של ווטסון.

ספרי הפרשיות

ווטסון מעלה על הכתב עשרות פרשיות שחקר שרלוק הולמס, ומוציא אותם לאור בתור קובצי סיפורים קטנים. לא תמיד מרשה הולמס לווטסון לפרסם סיפור. למשל, כשעסק בפרשיית בית המלוכה ההולנדי, הולמס לא הרשה לו לכתוב דבר על המעשה, ויתרה מכך גם לא גילה לו על כך דבר.
ב"בעיה הסופית", הסיפור בו לכאורה "מת" שרלוק הולמס, משאיר הולמס לווטסון מכתב, בו הוא אוסר עליו לפרסם פרטים על אופן "מותו", ומנחה אותו כיצד להרשיע את הפושע שעמו הוא מתעמת, פרופסור מוריארטי. ווטסון מגדיר את הולמס כ"אדם המצוין והחכם ביותר שהכרתי מעודי". לפי הסיפור נראה שבינו לבין הבלש ישנה חברות עמוקה מאוד, ושניהם מעריכים מאוד איש את רעהו.

אזכורים בספרות

סופרים ויוצרים רבים שאבו השראה מדמותו של שרלוק הולמס והעזר כנגדו ד"ר ג'ון ווטסון. הסופר ג'ון לה קארה, למשל, העיד כי את ההשראה לדמותם של גיבורו ג'ורג' סמיילי ושותפו פיטר גוילאם שאב מגיבוריו של קונאן דויל.
יאיר ורדי

יאיר ורדי (נולד בכפר בלום בשנת 1948) הוא מנכ"ל מרכז סוזן דלל למחול ולתיאטרון מאז הקמתו בשנת 1989, ובעבר ראש המחלקה למחול באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.

ביוגרפיה

ורדי החל את דרכו כרקדן וכוריאוגרף בלהקת בת שבע, ב 1977 יצר ורדי את ריקוד הביכורים שלו ״אשר אליו נכספתי״, דואט ללהקת בת שבע בו רקד לצד רקדנית הלהקה תמר צפריר. המחול הועלה במסגרת פסטיבל ישראל. יצירה זו זכתה להצלחה גדולה וזיכתה אותו בפרס כינור דוד. בקיץ של אותה שנה הוזמן להצטרף כסולן לבלט רמבר בלונדון. ורדי רקד בבלט רמבר בין השנים 1977 - 1983. ב 1981 יצר את הריקוד השני שלו לבת שבע ״אנשים שדים״ למוזיקה מאת אסטור פיאצולה. מאוחר יותר רקד בלהקות שונות ברחבי העולם.
ב-23 ביוני 2009 זכה ורדי באות מסדר האמנויות והספרות של ממשלת צרפת בתחום התרבות על קשריו הבינלאומיים עם אמנים בצרפת.
לזכותו יצירת פרויקטים רבים. במסגרת פועלו במרכז כמנכ"ל הוא יזם ואירגן פסטיבלים רבים.
יאיר ורדי הוא חתן פרס א.מ.ת בתחום התרבות לשנת 2009. ורדי חבר ועד "הארגון למען תיאטרון עכשווי". מטרת הארגון: "לקדם שיח ועשייה המציבה במרכז את המחקר והקידום של שאלות אמנותיות, חברתיות ופוליטיות באופן שהינו רלוונטי ומחובר למציאות הישראלית, ולשיח התיאטרלי העכשווי בעולם".
בשנת 2010 ביום העצמאות התש"ע, בירושלים, קיבל מרכז סוזן דלל (בו יאיר ורדי מנכ"ל מיום הקמתו) את פרס ישראל בתחום המחול.
בקיץ 2019 הודיע ורדי על כוונתו לפרוש מתפקידו כמנכ"ל מרכז סוזן דלל בדצמבר 2019, לאחר כהונה בת 30 שנים בתפקיד.
פסיה שרשבסקי

פסיה שרשבסקי (1918 - 2 בינואר 1956) הייתה סופרת, מורה ומחנכת בבית יעקב הייתה מהקולות הבולטים של ניצולי השואה בין שנות ה-40 ל-50. במחנה אושוויץ עבדה במכבסה סייעה ועודדה נשים רבות לשמור על האמונה על כשרות ועל תומתן בתנאים הקשים. לאחר המלחמה עלתה לישראל, היא נאמה מספר נאומים מפורסמים בנוכחות ראשי המדינה, היא הייתה מהראשונות לספר על חוויותיה הקשות בשואה ונאומיה עוררו הדים במדינה הצעירה. ביוזמת החזון איש מונתה למנהלת "בית שרה שנירר" בבני ברק לבנות פליטות המלחמה.

ביוגרפיה

פסיה שרשבסקי (או שרשבסקה) נולדה בעיירה אוסטרולנקה בפולין. היא הייתה הבת הצעירה בבית אביה, אברהם יוסף נשלסקי, מחסידי גור. היא למדה תקופה קצרה בסמינר 'בית יעקב' בקרקוב והייתה פעילה בבנות אגודת ישראל בפולין. כשהייתה בת 17 החלה לשמש מורה ב'בית יעקב' בקינצן. אחותה, בתיה לאה הרשקוביץ, הייתה מתלמידותיה הבולטות של שרה שנירר, מייסדת בית יעקב, וממקימות בתי הספר של 'בית יעקב' בוורשה ובחלם. שתי אחיות נוספות ואח נספו בשואה. כשפרצה המלחמה הייתה פסיה נשואה למאיר שרשבסקי, תלמידו של הרב אלחנן וסרמן, בעלה היה מזכיר מועצת גדולי התורה בוורשה ולשניים נולד תינוק. היא גורשה לגטו ורשה ובהמשך לאושוויץ ולמיידנק. באושוויץ נגזר דינה למוות היא המתינה בבלוק 25 שכונה "בלוק המתים" הגרמנים העדיפו להמתין עד שיצטבר מספר נשים המצדיק את הפעלת התנורים, היא ניצלה על ידי המחנכת צילה אורליאן שהפצירה ברופאה האסירה היהודייה ד"ר אננה, והיא כתבה שהיא אחות והיא זקוקה לה במרפאה.
באושוויץ עבדה במכבסה, היא ניצלה את תפקידה זה כדי לעזור ולהקל על האסירים, בין השאר הסתירה וחיפתה על האדמו"ר משה יחיאל אלימלך רבינוביץ.
הייתה בצעדת המוות, ושוחררה בגרמניה. שם טיפלה במבוגרים ובילדים המעטים שניצלו, עברה לאיטליה בדרכה לישראל.
למרות היותה חרדית ובת 28 בלבד, נשאה נאום באספת עם שהתקיימה באולם הבימה בתל אביב מטעם מגבית התגייסות והצלה למען שארית הפליטה. בין הנוכחים היו ראשי המדינה יצחק בן-צבי משה שרת וגולדה מאיר. בנאומה התמקדה בחוויות הקשות במיוחד שנאלצו לספוג הנשים ובמיוחד הנשים הדתיות. בישראל שררה אי בהירות בנוגע לקורותיהם של היהודים במחנות ונאומה עורר הדים, גולדה מאיר חיבקה אותה בבכי לאחר הנאום ושרת שנאם אחריה התייחס אליה כ"אחותינו רוחמה". בהמשך נשאה נאומים נוספים ברחבי הארץ.
היא הכירה את החזון איש בתיווכו של מקורבו משה חיים אוקון. בשנת תש"ו הוקם מוסד לניצולות שואה חרדיות והחזון איש מינה אותה למנהלת, בעוד אחיותיו של החזון איש הרבניות מרים קנייבסקי וצביה גריינימן מסייעות לה. היא כונתה בפרסומים שונים באותה תקופה "אם הפליטות". היא כתבה מאמרים לעיתון אגודת ישראל שערים. נישאה בשנית לבחור מישיבת סלבודקה בשם חיים יאזין, בני הזוג לא הצליחו להביא ילדים לעולם.
פסיה הייתה חולנית, גופה היא חלש מהתלאות בשואה והיא עברה טיפולים רפואיים שונים בארצות הברית, נפטרה ב-1956. התקיימו אספות לזכה ובעיתונים הודפסו רשימות לזכרה.
כעבור עשור הוציא אחיינה יוסף יהודה הרשקוביץ בשנת 1968 את הספר "קרני האור במחשכי התופת", שמאגד רשימות שכתבה על אושוויץ, דברים שנשאה בעל פה בציבור ומאמרים עליה שפורסמו אחרי מותה.