google/wiki40b huggingface dataset:
אפנון דלתא

עקרון הפעולה

במקום לכמת את הערך המוחלט של גל אנלוגי נכנס, אפנון דלתא מכמת את ההבדל בין הצעד הנוכחי לצעד הקודם.
המקודד מורכב מקוונטייזר שממיר את ההבדל בין אות הקלט לבין הממוצע של הצעדים הקודמים. בצורתו הפשוטה ביותר, הקוונטייזר יכול להיות ממומש על ידי משוון שמתח הרפרנס שלו הוא 0, אשר הפלט שלו הוא 1 או 0 אם האות קלט חיובי או שלילי בהתאמה. זה גם קוונטייזר של ביט בודד שכן הוא מקודד רק ביט בודד בכל פעם. המפענח הוא פשוט אינטגרטור אשר הפלט שלו עולה או נופל עם כל 1 או 0 שמתקבלים. האינטגרטור עצמו מהווה מסנן מעביר נמוכים.

הספק מוצא

באפנון דלתא יש הגבלה על המשרעת של אות הקלט, כי אם לאות המועבר יש נגזרת גדולה (שינויים פתאומיים) אז האות המאופנן לא יכול לעקוב אחר אות הקלט ומתרחשת תופעה הנקראת "העמסת שיפוע" ("slope overload"). תופעה זו מתארת מצב בו צעד הבסיס קטן מדי או גדול מדי מכדי לעקוב אחרי השינוי המהיר של האות. לדוגמה, אם אות הקלט הוא
האות המאופנן, המהווה נגזרת של אות הכניסה, הוא
כאשר התנאי להימנעות מהעמסת שיפוע הוא
כך שהמשרעת המקסימלית של אות הכניסה יכולה להיות
כאשר fₛ הוא תדר הדגימה, ω הוא תדר אות הכניסה ו - σ הוא גודל צעד הקוונטיזציה. נקבל כי Aₘₐₓ הוא המשרעת המרבית שניתן לשדר תחת אפנון דלתא מבלי לגרום להעמסת שיפוע. הספק המוצא תלוי במשרעת המרבית.
ללא כותרת (513)

תיאור

ההדפס נוצר בטכניקה של הדפס רשת בסדנת ההדפס ירושלים במהדורה של 150 עותקים והודפס על ידי איתן הורוביץ. הוא הוכן עבור אלבום של הדפסים שהפיק בנק דיסקונט. המספר '513' מציין את מספר העבודה בקטלוג יצירותיה של האמנית.
הוא שייך לתקופתה המאוחרת של האמנית, שהחל בשנות ה-80 של המאה ה-20. אז, החלה אלימה לשלב בעבודותיה דימויים פיגורטיביים יותר, המוקפים במסגרת כחולה. ההדפס הוא תיאור נוף בעל שני מישורים, שבמרכזו עץ המטיל צל כבד על האדמה. בראיון (1990) העידה אלימה כי תיאורי הנוף ביצירתה אינם הפשטה של מקום ספציפי, כי אם תמצות של כמה תיאורי נוף. "ייתכן שאני עדיין מחפשת את השדה האחד, שהוא תמצות כל השדות", העידה.
המסגרת הכחולה שבעבודה זו ובאחרות איננה, על כן, "חלון" למציאות, כי אם מרחב שבו ממוקמת הקומפוזיצה, שבו האמנית הניחה "דברים בסדר בתוך מסגרת". למרות שהבחירה בצבע הכחול הייתה קשורה לתכונות הפיזית של הצבע, האמנית הודתה כי הוא בעל מטענים סמנטיים הקשורים לילדותה ונעוריה.
תצלום העבודה מופיע בקטלוג התערוכה "אלימה: בין מסגרת לחלון" (2009), שהוצגה במוזיאון תל אביב לאמנות.
הרהורי לילה (אדוארד יאנג)

התלונה: או, הרהורי לילה על החיים, המוות והאלמוות (באנגלית: The Complaint: or, Night-Thoughts on Life, Death, & Immortality), הידועה יותר בשמה הפשוט הרהורי לילה (Night-Thoughts), היא שיר ארוך מאת המשורר האנגלי, בן המאה ה-18, אדוארד יאנג, שפורסם בתשעה חלקים (או "לילות") בין 1742 ל-1745.
השיר נכתב בחרוז לבן. הוא מתאר את הרהורי המשורר על המוות על פני סדרה של תשעה לילות שבהם הוא מהרהר באובדן אשתו וחבריו, ומקונן על חולשות אנושיות. השורה הידועה ביותר בשיר (בסוף "לילה א'") היא האמרה "סחבת היא גנב הזמן", המהווה חלק מקטע שבו דן המשורר כמה מהר החיים וההזדמנויות יכולים לחמוק ממנו.
להרהורי לילה היה מוניטין גבוה מאוד במשך שנים רבות לאחר פרסומה, אבל עכשיו היא ידועה ביותר בשל סדרה גדולה של איורים מעשה ידי ויליאם בלייק משנת 1797. קבוצה פחות ידועה של איורים נוצרה על ידי תומאס סטות'ארד בשנת 1799.
תשעת הלילות מהווים למעשה, כל אחד, שיר נפרד בפני עצמו. אלה שמותיהם, כדלקמן: "חיים, מוות, אלמוות" (המוקדש לארתור אונסלואו); "זמן, מוות, ידידות" (המוקדש לספנסר קומפטון); "נרקיסה" (המוקדש למרגרט בנטינק); "הניצחון הנוצרי" (המוקדש לפיליפ יורק); "ההישנות" (המוקדש לג'ורג' לי); "החזרת הכופרים" (בשני חלקים, "תהילה ועושר" ו"הטבע, ההוכחה והחשיבות של האלמוות ", המוקדש להנרי פלהאם); "התנצלותו של הטוב, או, ויען איש העולם" (ללא הקדשה); ו "נחמה" (המוקדש לתומאס פלהאם-הולס).
בספר הביוגרפיה על חייו של סמואל ג'ונסון, ג'יימס בוסוול תיאר את היצירה הרהורי לילה "כשירה הגדולה והעשירה ביותר, אשר הגאונות האנושית יצרה אי פעם".

איוריו של ויליאם בלייק להרהורי לילה (1795-1797)

ב-1795, ויליאם בלייק, קיבל על עצמו הזמנה לאייר את היצירה הרהורי לילה, לשם פרסומה במהדורה חדשה ומורחבת, כאשר שמו של המוציא לאור, לצורך העניין, היה ריצ'רד אדוארדס. בלייק החל לעבוד על היצירה, תוך שהוא משלים 537 איורים בצבעי מים, כאשר 200 מתוכם יועדו על ידו להיכלל במסגרת התחריטים לפרסום היצירה. הכרך הראשון - אשר כלל 43 תחריטים מאת ויליאם בלייק - יצא לאור בשנת 1797, אולם הוא היווה כישלון מסחרי ופרויקט הוצאה לאור יקר זה, ננטש.
מפני שהעדות העיקרית להשפעתם האמנותית של האיורים להרהורי לילה על יצירתו של בלייק, ניתנת להמחשה רק באמצעות התחריטים המעטים שהוא יצר, חוקרי ההיסטוריה של האמנות, לא מיהרו להכיר בחשיבותו ובמרכזיותו של הפרויקט במסגרת מכלול עבודתו של בלייק. ב-1980, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, החלה להוציא לאור מהדורת ספרים אקדמית בת חמישה כרכים, של הרהורי לילה, כאשר רק שניים מהם פורסמו למעשה, בניהולו של העורך האקדמי ג'יי אי. גרנט, תוך זניחת פרסומם של שאר הכרכים במהדורה. ב-2005, הפוליו סוסייטי, פרסמה מהדורת פקסימיליה מהודרת של הרהורי לילה, בליווי פרשנות מאת רוברט האמלין. מהדורת פקסימיליה זו, מאת הפוליו סוסייטי, הייתה הראשונה (ועד עכשיו, היחידה), שבה כל 537 האיורים פורסמו בה, בצבע מלא.
דיבור חדיש (תוכנית טלוויזיה)

דיבור חדיש הוא שמה של תוכנית טלוויזיה ישראלית מסוג מגזין תרבות, בהגשת השחקן והקומיקאי אסף הראל והסופרת והעיתונאית מירי חנוך. העונה הראשונה והיחידה של התוכנית שודרה ב-2010 בערוץ 8 ב-HOT ובהמשך ירדה מהשידור ולא חזרה לעונה נוספת.

תיאור התוכנית

הרעיון לתוכנית הגיע ממנכ"ל ערוץ 8, אייל אופנהיים, שביקש ליצור תוכנית יומית בערוץ שתעסוק בתרבות. התוכנית מתבססת בעיקרה על אייטמים קצרים ומתחלפים, בדומה לתוכנית אחרת שיצר אופנהיים, "יציע העיתונות" בערוץ הספורט. האייטם הראשון עוסק בדרך כלל בנושא החם של אותו יום או אותה תקופה (כגון הצלחתה של המוזיקה המזרחית, ההומור העברי וגסיסתה של השפה העברית), פינות קבועות של אחד הפאנליסטים, ומסתיימת בראיון מרכזי עם אורח, שעומד במרכז תשומת הלב; לעיתים קרובות מדובר בראיון עם זמר, שגם מסיים את התוכנית בביצוע שיר.
בין האורחים בעונה הראשונה היו אורי גוטליב, מיקי רוזנטל, יורם קניוק, גיל קופטש, אסי כהן, מוני מושונוב, רון קופמן, נתן זהבי, מילי אביטל; וכן זמרים כגון רונה קינן, תמר אייזנמן, יוני רכטר, אריאל זילבר, שי גבסו, משה פרץ, שלמה גרוניך ולהקת הבלקן ביט בוקס.
פסטיבל האמנויות בשיראז

פסטיבל האמנויות של שיראז (בפרסית: جشن هنر شیراز) היה פסטיבל אמנויות בינלאומי שנערך מדי שנה בתקופת הקיץ במשך עשר שנים (1967–1977) בשיראז ופרספוליס במרכז איראן.
במהלך הפסטיבל הופיעו מוזיקאים איראניים מסורתיים, ביניהם חסן כסאאי, ג'ליל שהנאז ואחמד עבאדי. בתחום המוזיקה המסורתית הלא-מערבית, הכולל לעיתים גם ריקוד, הוצגו מופעים ממדינות שונות. בנוסף, הפסטיבל אירח מערך בין-לאומי של תיאטרון אוונגרד ותיאטרון מסורתי ומופעים של אמנויות במה.

מגוון המופעים

תוכנית הפסטיבל כללה מוזיקה, מחול, דרמה, שירה, קולנוע, ולוותה בדיונים וסבבי שיחות. המופעים הוצגו בממספר רב של אולמות בשיראז וסביבתה. המקומות בהם נערכו המופעים כללו את חורבות פרספוליס (הבירה הטקסית של פרס העתיקה), נקש-י רוסתם, חאפזיה, באג-י דלגושה, נראנג'סתאן, בזאר-י וכיל, גינת ג'האן-נאמה, סרא-י מושיר ואת אולם הקונצרטים של  קמפוס האוניברסיטה בשיראז.
בתחום התיאטרון השתתפו למשל: יז'י גרוטובסקי, פיטר ברוק, טדאוש קנטור, ביג'אן מופיד, דאוד רשידי, פיטר שומאן, פרוויז סייד, אנדריי שרבן, רוברט וילסון, שוג'י טראיאמה, אנדרה גרגורי, עלי נסיריאן, ויקטור גרסיה, ג'וזף צ'ייקין ואסמאעיל חלאג'. בתחום זה הוצגו מחזות מסורתיים כגון תעזיה מאיראן, קתאקאלי מהודו, נו מיפן, וכן מופע של התיאטרון הלאומי של אוגנדה, דורו לפידו והתיאטרון הלאומי של ניגריה, ורבים אחרים.
בתחום המוזיקה הוצגו מוזיקאים איראניים מסורתיים רבים. קבוצת הצעירים כללה את חוסיין עליזאדה, דריוש טלאי, מוחמד-רזא לוטפי, פריסה ואחרים.  אמנים של מוזיקה הודית קלאסית שהופיעו היו וילאיאת ח'אן, ראווי שנקר, ראם נאראיאן ועוד. מוזיקה מסורתית לא-מערבית, שבחלקה כוללת ריקוד, הוצגה גם כן ממדינות שונות: אפגניסטן, אלג'יריה, בהוטן, סין, מצרים, אינדונזיה, עיראק, יפן, קוריאה, מרוקו, נפאל, פקיסטן, פיליפינים, רואנדה, סנגל, תוניסיה, טורקיה, וייטנאם.
בתחום המוזיקה המערבית השתתפו בפסטיבל אמנים רבים, ביניהם: יהודי מנוחין, כריסטיאן פראס, מרתה ארחריץ', ארתור רובינשטיין ואיבון לוריו. התזמורת הקאמרית של רשות השידור האיראנית הייתה בין המשתתפים הקבועים בפסטיבל. משתתפים אחרים בתחום זה מאיראן היו מורתזא חנאנה והתזמורת הסימפונית של טהראן.
מהמערב, גילברט אמי הוביל את Orchestre du Domaine Musical; ברונו מאדרנה ניצח על תזמורת ORTF, כמו גם על Hague Residence Orchestra; יאניס קסנאקיס יצר את "Persephassa" ו-"פרספוליס"; קרלהיינץ שטוקהאוזן השתתף בשנה אחת; קשישטוף פנדרצקי הוביל את התזמורת הסימפונית של הרדיו הפולני הלאומי; קתי ברבריאן, ג'ון קייג', רביעיית ג'וליארד, חמישיית מקס רואץ' הופיעה יחד עם אבי לינקולן, וודי שואו, ורבים אחרים.
הפסטיבל ה-12 בוטל עם פרוץ המהפכה האסלאמית בשנת 1978 מתוך דאגה לשלומם של המשתתפים.
רודולף ברשאי

ביוגרפיה

ברשאי נולד למשפחה יהודית בסטאניצה לובינסקאיה, קראסנודר קראי, רוסיה. הוא למד בקונסרבטוריון של מוסקבה אצל פרופסור צייטלין ופרופסור בוריסובסקי. הוא הופיע כויולן הן כסולן והן במוזיקה קאמרית עם סביאטסלב ריכטר ודוד אויסטרך. כן ניגן בשלישייה עם מסטיסלב רוסטרופוביץ' ולאוניד קוגן. ברשאי זכה במספר רב של תחרויות סובייטיות ובינלאומיות. בשנת 1954 נשא לאישה את אנה מרטינסון, ציירת ומעצבת תלבושות בימה רוסיה.
בשנת 1955 הקים את התזמורת הקאמרית הנודעת של מוסקבה, שפעלה בניהולו ובניצוחו עד שעלה לישראל בשנת 1977. הוא עמד בראש התזמורת הקאמרית הישראלית, אחר התזמורת הסימפונית של בורנמות' (1982–1986). בהמשך התיישב בקביעות בשווייץ. ניצח על הרבה תזמורות ידועות-שם, ביניהן תזמורת ונקובר, התזמורת הסימפונית של לונדון, התזמורת הפילהרמונית המלכותית, התזמורת הסימפונית של סינסינטי ורבות אחרות.
ברשאי זכה לתהילה כפרשן מוזיקה ומעבד יצירות משל שוסטקוביץ' ופרוקופייב וכמנצח על מוזיקה של מאהלר ושוסטקוביץ'. רבות מהקלטותיו זכו לשבחי הביקורת וזכו בפרסים בינלאומיים, ביניהם פרסי גראמי וקאן.
ג'יימס רנסון

ביוגרפיה

בשנים 1993–1997 למד רנסון בבית הספר שניצר לאמנות וטכנולוגיה במרילנד. את קריירת המשחק שלו החל רנסון בשנת 2001 בסרט הקומי "האסטרונאוט האמריקני" (The American Astronaut).
תפקידיו הבולטים של רנסון הם זיגי סאבאטקה (Ziggy Sobotka) בעונה השנייה של סדרת הדרמה "הסמויה", קורפורל ג׳וש ריי במיני סדרה "דור מזוין" וטייט בסרטו של לארי קלארק "קן פארק".
בשנת 2011 שיחק במותחן האקשן "בן של אף אחד" לצד אל פצ'ינו וצ'נינג טייטום.
המסעדה שבסוף היקום

תקציר העלילה

עלילת הספר מתחילה בנקודה שבה הסתיים הספר הראשון. ארתור דנט, פורד פרפקט, טריליאן וזאפוד ביבלברוקס עוזבים את כוכב הלכת מגרתיאה בחלליתם "ליבת הזהב" ומיד מותקפים על ידי ספינה של חייזרים המכונים "ווגונים". לחבורה מתברר שהם לא מסוגלים להימלט באמצעות "ההינע האי הסתברותי", מנוע השובר את חוקי ההסתברות המניע את חלליתם, משום שהמחשב המרכזי של החללית עסוק בהכנת תה לארתור. למזלם, הם מצליחים לזמן את אחד מאבותיו של זאפוד, זאפוד ביבלברוקס הרביעי, והוא מצליח להציל אותם.
זאפוד הרביעי משגר את זאפוד, יחד עם רובוט העונה לשם "מרווין", לכוכב בטא מינור, שבו ממוקמים המשרדים הראשיים של הוצאת "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה". זאפוד ומרווין חודרים למשרדים על מנת למצוא את "זרניוופ", שנמצא במסע בין-גלקטי בעולם וירטואלי. במהלך חיפושיהם הבניינים "מוטסים" לפלאנטה השנייה של מערכת פרוגסטאר על ידי מפציצי פרוגסטאר, הרודפים אחר זאפוד בשל פשעיו. זאפוד ומרווין פוגשים את "רוסטה", העוזר להם להגיע למשרדו של זרניוופ ומנחה אותם בהמשך דרכם.
במהלך בריחתם מלוחמי הפרוגסטאר דמות בשם גארגאוואר מתגלה בפניהם של זאפוד ומרווין, ומודיעה לזאפוד שהוא צפוי להוצאה להורג (או למעשה השמדה טוטלית) ב"מערבולת הפרספקטיבה הטוטאלית" - מערבולת המציגה את גודל היקום בהשוואה לגודלו של האדם, על מנת להציג את נחיתותו וחוסר חשיבותו. אך כאשר זאפוד נכנס לאותה מערבולת, המערבולת מראה לו שהוא היצור הכי חשוב בכל היקום.
זאפוד נמלט, ומוצא את זרניוופ שמסביר לו שהמערבולת נבנתה עבור זאפוד עצמו, ושהוא אכן היצור החשוב ביותר ביקום. מתברר שזאפוד החזיק כל הזמן הזה בגרסה מיניאטורית של ליבת הזהב בכיס המקטורן שלו. ליבת הזהב משוחזרת, וזאפוד חוזר אל ארתור, פורד וטריליאן שמשוגרים למסעדה הקרובה ביותר.
החבורה מגיעה אל המסעדה שבסוף היקום, הנמצאת בנקודת הזמן שבה נהרס היקום. שם, בעת אכילת חיות מהונדסות גנטית אשר רוצות להיאכל, הם צופים בהופעת הנביא זרקון ברגע האחרון וסוף היקום אשר חוזר על עצמו שוב ושוב באמצעות מסע חוזר ונשנה בזמן. כמו כן, הם מוצאים שם את מרווין, אותו הם נאלצו לנטוש בהווה, שעבד במשך מיליוני השנים בהחניית חלליות במסעדה. לאחר שהחבורה חוטפת חללית, הם חוזרים בזמן להווה, אך ארתור ופורד ניתקים מיתר החבורה, ומוצאים את עצמם בחללית של מהגרים.
ארתור ופורד מגלים כי זו חללית של בעלי-מקצועות-חסרי-טעם אשר רומו והוטסו על ידי יתר כוכבם אל עבר כוכב מרוחק, אשר בסיום הסיפור מתגלה ככדור הארץ הפרהיסטורי. לארתור ופורד מתברר כי הם תקועים בכדור הארץ הזה יחד עם המהגרים שבספינה (אשר התבררו כאבותיהם הקדמונים של בני האדם).
בכדור הארץ הפרהיסטורי ארתור מנסה לגלות את השאלה שתשובתה היא התשובה לחיים, היקום וכל השאר, באמצעות הוצאת אותיות באקראיות מתוך שק. השאלה שיוצאת היא "מה תקבל אם תכפיל שש בתשע?".
בסיום הספר זאפוד, טריליאן וזרניוופ חוזרים לליבת הזהב כדי למצוא את האיש ששולט ביקום, מרווין נאלץ להישאר מאחור, ופורד וארתור נשארים תקועים בכדור הארץ הפרהיסטורי.
מתתיה בן שמואל

מתתיה בן שמואל (לפי נוסחאות אחרות: מתיה, מתיא, מתתיא) היה הממונה על הפייסות בבית המקדש השני, מחמישה עשר הממונים הקבועים שהיו בבית המקדש.

תפקידו

הפיס היה גורל המתקיים בין הכהנים בבית המקדש, כדי לקבוע מי יזכה לבצע את העבודה שעמדה על הפרק (השם "פיס" מרמז שההגרלה נערכת לצורכי שלום והתפייסות, כדי למנוע תחרות וקנאה בין הכהנים על קבלת העבודה המקודשת). בבית המקדש היו ארבעה פייסות, שנערכו כדי לברר מי יבצע את העבודות הבאות: תרומת הדשן, שחיטת קרבן התמיד ותריסר העבודות הנלוות אליו ועוסקות באיברי הקרבן, הקטרת קטורת הסמים, והעלאת איברי קרבן התמיד למזבח העולה. תפקידו של מתתיה היה לערוך את תהליכי הפייסות, ולפקח על התנהלותן. הפייסות התקיימו בלשכת הגזית - למעט פיס תרומת הדשן, שיש הסוברים שנערך בבית המוקד - ובמהלכם היה הממונה, הוא מתתיה בן שמואל, בוחר באופן אקראי מספר גדול ממספר הכהנים שמולו, ומתחיל למנות את הכהנים עד למספר זה; מתתיה היה מסיר את מצנפתו של כהן אקראי כדי לסמן שבו פותחת הספירה, והכהנים היו מושיטים קדימה את אצבעותיהם. אז החל מתתיה לספור את האצבעות, והכהן שבו הסתיימה הספירה היה זוכה בפיס ומקבל את העבודה.

תיאורו כממונה

המשנה מתארת את חמישה עשר בעלי התפקידים החשובים בבית המקדש, ובהם מתתיה:
אלו הן הממונין שהיו במקדש: יוחנן בן פינחס, על החותמות; אחיה, על הנסכים; מתתיה בן שמואל, על הפייסות; פתחיה, על הקנין, פתחיה זה מרדכי, למה נקרא שמו פתחיה? שהיה פותח בדברים ודורשן ויודע שבעים לשון; בן אחיה, על חולי מעיים; נחוניא, חופר שיחין; גביני, כרוז; בן גבר, על נעילת שערים; בן בבי, על הפקיע; בן ארזה, על הצלצל; הוגרס בן לוי, על השיר; בית גרמו, על מעשה לחם הפנים; בית אבטינס, על מעשה הקטורת; אלעזר, על הפרוכת; ופנחס, על המלבוש.
— משנה, מסכת שקלים, פרק ה', משנה א'

הלכות שמסר

במסכת יומא נאמר כי כיוון ששחיטת התמיד פסולה בלילה, מוודא הממונה קודם שחיטתו שכבר עלה השחר:
"אמר להם הממונה: צאו וראו אם הגיע זמן השחיטה. אם הגיע, הרואה אומר: ברקאי. מתתיא בן שמואל אומר, [שואלים אותו:] האיר פני כל המזרח עד שבחברון? והוא אומר: הן."
ובגמרא נאמר: "מתיא בן שמואל הממונה על הפייסות אומר [שנוסח השאלה היה]: האיר פני כל המזרח עד שבחברון".
זו ההלכה היחידה האמורה בשם מתתיה בן שמואל, ולכן היו שביארו על פי דברי הגמרא, כי "הממונה" האמור כאן אינו אלא האחראי על הפייסות, שבתפקידו היה כלול גם הפיקוח על עבודות קרבן התמיד, והוא שהיה צריך לוודא שכבר עלה השחר כדי לפתוח בארבע ההגרלות; ומסיבה זו אומר מתתיה בן שמואל את דבריו, כיוון שהוא עצמו היה הממונה על הפייסות ולכן ידע היטב את הנוסח המדויק של פקודת הממונה. בתוספות יום טוב הוסיף ושיער שייתכן שהכרעת הרמב"ם ורבי עובדיה מברטנורא כדברי מתתיא בן שמואל נובעת מאותה הסיבה, שכיוון שכיהן כממונה בוודאי שידע מה היה המנהג לומר.
ולריניים

תיאור מורפולגי

משפחה זו כוללת בעיקר עשבוניים, ומעט צמחים מעוצים. חלק גדול מבני המשפחה מדיפים ריח מצחין אופייני, הנובע משמנים אתריים.
הצמחים לרוב שיער שעירים. העלים ערוכים בצורה מנוגדת על הגבעול, או ערוכים בשושנת. העלים לרוב פשוטים, לעיתים מנוצים. התפרחת צימוזית.
הפרח בעל סימטריה דו-צידית, מספר עלי הגביע והכותרת 3,4 או 5. הכותרת צינורית, עלי הכותרת מאוחים. מספר האבקנים 1-4. הפרי מטיפוס אגוז, מכיל זרע אחד, לעיתים הפרי מכונף. העובר גדול, ישר וחסר אנדוספרם.
תנטוס

מיתולוגיה

ב"איליאדה" מוזכר תנטוס כאחיו התאום של היפנוס, התגלמות השינה. הסיודוס מציין שתנטוס הוא בנה של ניקס, אלת הלילה ומציין שהוא (כמו אחיו) נולד ללא שניקס קיימה יחסי מין. 
תנטוס כמעט ולא מופיע בסיפורי המיתולוגיה, ומעולם לא הייתה לו כיתת פולחן מרכזית. בשלב מאוחר יותר, דמותו של האדס, אל השאול ושליט המתים, האפילה על דמותו של תנטוס ותפסה את מקומה. באמנות תואר תנטוס כגבר צעיר הנושא לפיד בידו האחת ופרפר בידו השנייה. לעיתים הוצג כבעל כנפיים, הנושא חרב על מותניו.

שימושים

על פי מודל הנפש הפרוידיאני, תנטוס הוא יצר המוות, אחד משני היצרים (לצד ארוס, יצר האהבה והתשוקה המינית), הקבועים בבסיס האיד.
הוצאת קסת

הוצאת קסת הוקמה בירושלים בשנת 1986 על ידי גרשון בן עמי ופעלה במשך 15 שנים. לאורך השנים הוציאה לאור קסת מגוון ספרים בשורה של תחומים ובהם לימודי שפות, תאולוגיה, מוזיקה וספרי ילדים. כמו כן עסקה קסת בהפקה והוצאה לאור של ספרי לימוד ועיון עבור מוסדות שונים ובהם האקדמיה הישראלית למדעים, מכון ויצמן, מכון רטיסבון, משרד החינוך, המרכז לתוכניות לימודים והחברה לכתבי קודש.
בין השאר הוציאה קסת לאור ספרי לימוד ומילונים לשפה העברית ולשפה הערבית פלסטינית שחיבר יוחנן אליחי, ספרי ילדים שתורגמו על ידי חוקר ספרות הילדים מנחם רגב, מילון עברי-ערבי-אנגלי למונחים כלכליים פרי עטו של יריב לוין, תרגום אינטרלינארי של ספר בראשית לשפה הפינית, ועיתון שבועי לימודי בערבית לתלמידי השפה הערבית הספרותית בבתי הספר התיכוניים בעריכת יצחק שניבוים. בתקופת שיא פעילותה העסיקה ההוצאה כעשרים עובדים.
בשנת 2001 הפסיקה קסת את פעילותה. בשנת 2009 נרכשה קסת על ידי מינרוה בית הוצאה לאור והתמזגה לתוכו.
מארק מינטאל

קריירת מועדונים

מינטאל החל לשחק במ.ש.ק. ז'ילינה בשנת 1996, כאשר היה בן 19. בעונת 2001/02 זכה מינטאל עם הקבוצה באליפות ליגת העל הסלובקית, כאשר הבקיע 20 שערים וסיים כמלך השערים של הליגה. בעונת 2002/03 מינטאל שוב סיים כמלך השערים עם 21 הבקעות, וז'ילינה זכתה באליפות נוספת. 
בקיץ 2003 חתם מינטאל בנירנברג, בה העביר שמונה עונות רצופות, תמורת סכום של 100 אלף אירו, והתחייבות להעביר לז'ילינה נתח מכל מכירה עתידית של השחקן. נירנברג שיחקה בעונת 2003/04 בליגת הבונדסליגה השנייה. מינטאל הבקיע בעונתו הראשונה בקבוצה 18 שערים, וסיים כמלך השערים של הבונדסליגה השנייה, עם 18 הבקעות, בצוותא עם פרנסיסקו קופאדו מאונטרהאכינג. נירנברג סיימה את עונה זו במקום הראשון, והעפילה לבונדסליגה. מינטאל נבחר בשנה זו ככדורגלן השנה בסלובקיה. בעונת 2004/05 הבקיע מינטאל 24 שערי ליגה וסיים כמלך השערים של הבונדסליגה, ובפעם הרביעית ברציפות כמלך שערים בליגה כלשהי. נירנברג ניצלה באותה עונה מירידה בחזרה לבונדסליגה השנייה, בפער של שלוש נקודות מהקו האדום. בתום עונה זו, מינטאל נבחר ככדורגלן השנה בסלובקיה בפעם השנייה ברציפות. 
בקיץ 2005 מינטאל היה מחוזר על ידי מועדונים גדולים, אך הוא בחר להישאר בנירנברג. עונת 2005/06 עצרה את התנופה של מינטאל. הוא שיחק בעונה זו בארבעה משחקים בלבד והבקיע שער אחד, מאחר ששבר את רגלו. גם את רוב עונת 2006/07 החמיץ מינטאל, מאחר שהזדקק לניתוח בעקבות הפציעה שלו. עם זאת, מינטאל חזר בזמן לשלבים המכריעים של העונה, וסייע לנירנברג לסיים במקום השישי בבונדסליגה, ואף לזכות בגביע הגרמני לאחר ניצחון 2–3 בגמר על האלופה הטרייה שטוטגרט, כאשר מינטאל הבקיע את השער הראשון לנירנברג. הישגים אלו העניקו לנירנברג כרטיס לגביע אופ"א בעונת 2007/08. נירנברג צלחה את שלב הבתים, בו מינטאל הבקיע שלושה שערים, אך הודחה בשלב 32 האחרונות. באותה עונה נירנברג נשרה בחזרה לבונדסליגה השנייה, כאשר מינטאל הבקיע חמישה שערים בלבד ב-31 הופעות. כעבור עונה, נירנברג שבה לבונדסליגה, לאחר שסיימה במקום השלישי בבונדסליגה השנייה והדיחה במבחנים את אנרגי קוטבוס שירדה מהבונדסליגה. מינטאל הבקיע בעונה זו 16 שערים, וסיים בפעם השנייה בקריירה שלו כמלך השערים של הבונדסליגה השנייה, בצוותא עם בנימין אוור מאלמניה אאכן ועם סדריק מקיאדי מדיסבורג. מינטאל נשאר בנירנברג עוד שתי עונות נוספות, אך כמעט שלא הבקיע. 
בתום עונת 2010/11 עזב מינטאל את נירנברג, לאחר שצבר 180 משחקי ליגה והבקיע 66 שערים, ועבר להנזה רוסטוק מהבונדסליגה השנייה. מינטאל שיחק במועדון עונה אחת, בה הבקיע שישה שערים ב-24 הופעות, והאנזה רוסטוק סיימה במקום האחרון וירדה לליגה השלישית. בתום עונת 2011/12 עזב מינטאל את רוסטוק, ושיחק עונה אחת בקבוצת המילואים של נירנברג, בה הבקיע 11 שערים. בתום עונה זו, פרש מינטאל ממשחק פעיל.

קריירה בינלאומית

למינטאל 45 הופעות במדי נבחרת סלובקיה, בין השנים 2002 ו-2009, בהן הבקיע 14 שערים. מינטאל השתתף עם סלובקיה בטורנירי מוקדמות של המונדיאלים והיורו, לרבות מוקדמות מונדיאל 2010, שבסיומן סלובקיה העפילה למונדיאל 2010. עם זאת, מינטאל לא נכלל בסגל סלובקיה למונדיאל עצמו.
חיים ביידר

קורות חיים

נולד בכפר קופל שבברית המועצות (כיום שייך לאוקראינה). ב-1933 סיים בית ספר, התחיל ללמוד בטכניקום פדגוגי יהודי בעיר אודסה, שנה אחרונה ללימודים למד בז'יטומיר. לאחר סיום טכניקום התחיל ללמוד יידיש במכון פדגוגי, גם הוא באודסה. השיר הראשון שלו התפרסם בעיתון הילדים זיי גרייט (חרקוב) ב-1933. חיבוריו התפרסמו בין היתר בדער עמעס ואייניקייט. אחרי סיום לימודים עבד בתור מורה בסטלינדורף.
בזמן מלחמת העולם השנייה חי בטג'יקיסטן ועבד בתור עיתונאי בשביל עיתון רוסי מקומי. חזר לאוקראינה ב-1946 והמשיך בעבודתו בתור עיתונאי. ב-1971 עבר לגור בבירוביג'ן ועבד בביראבידזשאנער שטערן, ב-1973 הוזמן לעבוד בסאוועטיש היימלאנד ועבר למוסקבה, תחילה עבד בתור עורך ואחר כך בתור סגן-עורך ראשי. רבים מחיבוריו התפרסמו בשנת 1991 בקובץ בשם די וועגן, וואס מיר אנטדעקן (דרכים שאנחנו גילינו). ב-1992 חיבר ספר לימוד יידיש לרמת מתחילים.
ב-1991 יצא לגמלאות, ב-1998 השתקע בניו-יורק, היה עורך כתב העת הספרותי די צוקונפט. נפטר בניו יורק ב-2003.
הפרויקט הקאמרי הישראלי

הפרויקט הקאמרי הישראלי הוא הרכב קאמרי ישראלי. הפרויקט הקאמרי שם דגש על זהותו הישראלית והציב לו כיעד הן ביצוע רפרטואר ישראלי, כולל הזמנת יצירות חדשות ממלחינים ישראלים, והן הופעות באזורי פריפריה, שאינם נהנים מקונצרטים סדירים. במקביל מרבה ההרכב להופיע במרכז הארץ ובערים הגדולות. פעילותו כוללת גם העשרה למוזיקאים צעירים, בכיתות אמן, שיעורים ונגינה משותפת.
הרכבו הגמיש של הפרויקט הקאמרי מאפשר לו מגוון רפרטוארי רחב, החל בדואו ועד שישיות, שביעיות ויותר. הופעותיו כוללות לעיתים הסברים לקהל המאזינים. מאז הקמתו יצא הפרויקט הקאמרי לסיורי קונצרטים בארצות הברית ושיתף פעולה עם נגנים אורחים, בהם הצ'לן פיטר ויילי (חבר ברביעיית גוארנרי ובשלישיית בוזאר), הוויולן מייקל טרי (גם הוא מרביעיית גוארנרי), החלילן ג'ושוע סמית מתזמורת קליבלנד ועוד רבים. בפברואר 2012 הופיע ההרכב לראשונה בקרנגי הול בניו יורק. אלבום הבכורה של הפרויקט הקאמרי הישראלי, "אופוס 1", יצא בקיץ 2012 בחברת אזיקה רקורדס האמריקאית.
הפרויקט הקאמרי הישראלי הוא הרכב הבית של מרכז האמנויות "אלמא" שבזכרון יעקב.
פומרולה

פומרולה (מלטינית fumus, עשן) הוא פתח בקרום כדור הארץ, לעיתים קרובות בקרבה להר געש, הפולט קיטור וגזים געשיים כדוגמת פחמן דו-חמצני, גופרית דו-חמצנית, מימן כלורי ומימן גופרתי. הקיטור נוצר כאשר מים בטמפרטורה מעל נקודת הרתיחה הופכים לקיטור, והלחץ יורד כאשר הם נפלטים מעל פני השטח.
פומרולות נוצרות לאורך סדקים קטנים או גדולים, במקבצים חסרי צורה או בשדות, ועל פני משטחים של קילוחי לבה ומשקעים עבים של זרמים פירוקלסטיים. "שדה פומרולות" הוא אזור של מעיינות חמים ונביעות של גזים כאשר מאגמה או סלע יסוד לוהט בעומק רדוד משחררים גזים או פועלים על מי תהום. אפשר לתאר פומרולה כמעיין חם שכל מימיו מתאדים לפני שהמים מגיעים לפני הקרקע. 
את הפומרולות מסווגים לפי הטמפרטורה שלהן והרכב הגזים הנפלטים מהן. הטמפרטורות של הגזים יכולות לנוע בין C°‏200 ל-C°‏800. תהליכי חמצון וחיידקים אוהבי חום (תרמופילים) גורמים לגוונים הססגוניים סביב הפומרולות. פומרולה הפולטת בעיקר גזים גופריתיים מכונה סולפטרה (מאיטלקית: "solfatara"‏; solfo – "גופרית"), ופומרולה הפולטת פחמן דו-חמצני מכונה "מופט" (mofette). פומרולות מסוג זה השוכנות בתוך שקע מסוכנות במיוחד מכיוון שפחמן דו-חמצני כבד מהאוויר הוא נוטה להצטבר בשקע. באפריל 2006 נהרגו שלושה עובדים מצוות פטרול הסקי של אתר הסקי ממות מאונטיין סקי (Mammoth Mountain Ski Area) בקליפורניה מפומרולה מסוג זה. הם נחנקו מריכוז גבוה של פחמן דו-חמצני שהצטבר בבקיע.
פומרולות פועלות במשך עשרות או מאות שנים כאשר הן שוכנות מעל מקור חום קבוע, או שהן נעלמות בתוך שבועות או חודשים כאשר הן נוצרות מעל משקעים געשיים טריים המתקררים במהירות. עמק עשרת אלפי תימרות העשן (Valley of Ten Thousand Smokes, כיום חלק מהפארק הלאומי קטמיי) נוצר במהלך ההתפרצות הגעשית של הר הגעש נובארופטה (Novarupta) באלסקה ב-1912. בתחילה היו אלפי פומרולות באפר הגעשי מההתפרצות, אבל במרוצת הזמן כבו מרביתן.
בשל שינויים בפעילותן מאפשרות פומרולות לחזות פעילות געשית כאשר הטמפטורה שלהן עולה וכאשר הרכב הגזים הנפלטים מהן משתנה בצורה דרסטית. משום כך, כאשר הטמפרטורות של הפומרלות באי הגעשי וולקנו, שהיה שקט במשך 100 שנים, טיפסו מ-C°‏300 ל-C°‏700 בין 1986 ל-1993 הועלתה רמת הכוננות מחשש מהתפרצות, והיא הורדה רק כשהטמפרטורות ירדו בחזרה.
על פי ההערכה יש בתוך תחומי הפארק הלאומי ילוסטון כ-4,000 פומרולות. אתר נוסף עשיר בפומרולות הוא "עמק השממון" בפארק הלאומי מורן טרואה פיטון באי דומיניקה.
לחלק מהפומרולות יש ערך כלכלי בהיותן מצבור לגופרית. מקומות בהם כורים מרבצי גופרית שמקורם בפומרולות הם במתחם הגעשי איג'ן (Gunung Ijen) בג'אווה ובוואקרי (Whakaari) בניו זילנד.